Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finner visserligen betänklighet vid att tillåta länsmännen vistas utom sina district för verkställande af brännvinsbeslag, emedan de så väl behöfvas inom districtet; men å andra sidan finner jag äfven betänklighet deri, att, om de icke få göra beslag utom districtets gräns, en lagbrytare skulle strafflöst kunna vistas en länsman ganska nära, blott han bor på andra sidan om gränsen för districtet och vetat att komma öfverens med länsmannen inom sitt eget district.
Jag skulle i följd häraf tro, att man snarare bör uppmuntra K. M:s Bef:h:de att antaga^ flera extra fiscaler, än inskränka verkningskretsen för de ordinarie fiscalerna, och jag tillstyrker således bifall till Utskms förslag i 58 §.
Om det är ett factum, att det alltid är ett tecken till en dålig lagstiftning, då man behöfver en massa af tjenstemän för lagens liandhafvande, så är denna § ett talande bevis på halten af Utskms arbete, enär man här för författningens liandhafvande funnit sig föranlåten uppkalla den ena hälften af nationen till angifvare och 18 H. 3o 234 Dea ag Januari f. m. fiscaler på ilen andra, och för beslagen icke allenast tagit hela den ordinarie kronobetjeningens verksamhet i anspråk, utan äfven tillåtit K. M:s Bef:h:de att dertill antaga andra personer.
Det följer emedlertid af sig sjelft, att i den mån sjelfva lagstiftningen står i strid med mägtiga inleressen, fordras Ufven starka controller för lagens efterlefnad.
För min del hyser jag intet förtroende för det skydd, man genom denna författning velat lemna åt den s. k. husbehofsbränningen.
Jag anser den hel och hållen hvila på ett missförstånd och tror, att hvarje näring bör vara fri; men Utsk:n hafva utgått från en annan synpunkt och ansett Statsmagterna böra reglementera öfver sättet, huru hvar och en skall få förädla sin produetion.
Då nu frågan härom redan är afgjord, och det endast återstår att tillse, huru den orimliga lagen skall kunna handhafvas, anser jag mig ej kunna annat än, såsom en naturlig följd af hvad redan blifvit beslutadt, tillstyrka bifall till den nu ifrågavar.
§;n, ehuru orimlig den i och för sig sjelf är.
Den siste talaren har redan besvarat Gr.
Horn, och jag skall således endast upptaga Hr Cederschjölds ■yttrande.
Jag skulle i sanning anse ganska vådligt, om Hr Cederschjölds åsigt, att beslagare böra anses som rofdjur, mera allmänt antoges; ty måhända skulle man då ej vara långt från den tid, då allmogen företog sig att äfven jaga dem som rofdjur.
Jag reserverar mig emot en sådan åsigt och får i öfrigt förklara, att om man vill, att länsmännen skola gå på rof långt bort, fruktar jag, att det förhållande inträffar, att de i stället försumma mera magtpåliggande sysslor hemikring.
Jag kan i följd häraf ej annat än vidblifva den mening, att länsmännen böra uteslutas från rättigheten att göra beslag utom sitt district, och får i anledn. af den yttrade farhågan, att lagöfverträdelser derigenom skulle kunna blifva strafflösa medelst connivence med länsmannen inom districtet, blott erinra, att det i allt fall finnes kronofogdar och landsfiscaler m. 11., för hvilka ingen sådan inskränkning skälle gälla.
Den siste talaren har fästat sig vid den jemnförelse, jag gjort emellan beslagare och rofdjur, hvilken liknelse talaren ogillat.
Jag får i anledn. häraf blott erinra, att likasom skaparen har i bildningen af verldsharmonien funnit nödvändigheten af rofdjur, har äfven lagstiftaren funnit nödvändigheten af sådana personer, som inom samhället hafva ungefär samma functioner.
Men att stifta sådana lagar, att lagbrytaren skall kunna se beslagaren med nöje, är ett problem, som troligen aldrig kan lösas; och att inskränka beslagarens verkningsförmåga är detsamma, som att uppmuntra till lagöfverträdelser.
Det är isynnerhet tvenne slags brott, om hvilkas straffbarhet allmogen aldrig kan öfvertygas, nemi. brott emot brännvins- och tullförfatt - Den 29 Januari f. ra. 235 ningarna.
Derföre må man aldrig hoppas att kunna stifta sådana lagar, att den större massan skulle i dessa mål understödja beslagarne; men just derföre är det också angeläget att hos dem sjelfva nedlägga så stor verkningskraft som möjligt.
Jag tillstyrker bifall till Utsktns förslag och tror mig, till bemötande af Hr Hjärnes anmärkn., blott behöfva begära hans eget eftersinnande, att, om länsmannen ej finge göra beslag utom sitt district, lagbrytaren skulle genom ingånget aftal med länsmannen inom districtet blifva säker, att ingen annan gjorde beslaget.
Man skulle således bereda säkerhet för lagbrytärne att kunna begå brott; och det är för att icke lemna dörren öppen för denna möjlighet, hvilken vi för icke så lång tid tillbaka sett öfverensstämma med erfarenheten, som jag yrkar bifall till Utsk:ns förslag.
Jag beklagar, att jag för Frih.
Boye nödgas åter upprepa, hvad jag nyss yttrat, att nemi. det icke skulle saknas beslagare, äfven om länsmännen derifrån undantagas utom sina district.
Jag har ansett mig ånyo böra erinra härom för att visa, att Frih.
Boye, om han än icke åsyftat att missleda, dock i sjelfva verket missledt B., o. Ad. i uppfattningen af hvad jag förut anfört.
58 § blef gillad af B., o. Ad. 59 s
Hr Stuart: I 2 mom. af 59 § hafva Utsk:n föreslagit 33 r:dr iS sk. böter för den beslagare, som emellan kl. 10 på aftonen och kl. 4 om morgonen verkställer visitation, i händelse ingen förbrytelse finnes vara begången.
Ehuru jag i allmänhet ej gerna vill medgifva beslagare rätt att, genom visitationer, när som helst störa hemfriden, kan jag likväl för min del ej fastställa de höga böter, som här äro i fråga, hvilka skulle vid de flesta tillfällen afskräcka beslagarne från all visitation nattetid och verka detsamma som ett direct förbud.
Jag hemställer således, om icke dessa böter kunde nedsättas, på sätt PresteSt. redan beslutat, till 10 r:dr. Frih.
Visitationer inom enskilda hus slå illa tillsammans med den hemfrid, hvarom hvarje Svensk medborgare enligt 60 § Reg.F. blifvit försäkrad, och här hafva TJtsk:n utsträckt visitationsrätten till alla tider på dygnet och, snart sagdt, till alla rum, utan att besinna vådan deraf, att våldsverkare lätteligen kunna begagna sig häraf, för att om natten intränga i hvilket enskildt hus som helst.
Hvad angår böterna för visitation nattetid, i händelse ingen förbrytelse finnes vara begången, så synas de mig, om rättigheten skall qvarstå, alltför lindriga.
Jag anhåller om propos. på den förändring i 59 §, att visitationer blott få äga rum om dagen.
S3C) Den 19 Januari f. ra.
Jag hemställer, om det ej må anses afventyrligt att tillåta visitation alla tider på dygnet.
Det skulle kunna hända, att en beslagare företoge sig att göra visitation den ena dagen efter deu andra hela dagen igenom, för att sålunda hindra någon från ali annan sysselsättning; och jag hemställer således, om ej något äfventyr borde stadgas för den, som alltför ofta anställer visitation, utan att kunna någon felaktighet upptäcka.
Att förbjuda visitation om natten vore att gifva assurance för brottet under halfva dygnet.
Jag förenar mig, på grund häraf, med Hr Stuart.
Jag utber mig att rörande detta ämne få tillägga ännu några ord.
Under sista brännvinsbränningsförbudet skedde ofta oloflig brännvinstillverkning nattetid, utan att beslagarne kunde åtkomma förbry tärne, emedan de ej hade rättighet att då verkställa visitationer.
Detta förhållande har gifvit Utsk:n anledn. att nu utsträcka visitationsrätten till alla tider på dygnet.
I deras förra betänk, hade Utsk:n här föreslagit allenast 6 r:dr 32 sk. böter.
Deremot gjorde jag vid återremissen anmärkn. och yrkade i dem någon förhöjning.
Utsk:n hafva väl nu på denna anmärkn. fästat ett tillbörligt afseende, men dervid, som mig synes, gått alltför långt, då de till skydd för husfriden föreslagit så höga böter för ett misslyckadt beslagsförsök nattetid, att fruktan för dem säkerligen skall afskräcka från aila försök till dylika beslag, äfven om den största anledn. dertill förefunnes.
Jag förnyar min vördsamma anhållan om den propos., jag förut begärt.
Sg § blef af R. o. Ad. godkänd. 60 och 61 §5 godkändes. 6a <j.
BondeSt. hade beslutat, att den tredjedel af böter, som efter Utsk:ns förslag skulle tillhöra Kronan, i stället skulle tillfalla socknens fattige.
Jag har med interesse hört discussionen för en kort stund sedan örn 58 §, emedan den visade, att man i allmänhet har nit för medlen lill författningens handhafvande.
Nu förekommer i denna 62 §, att åklagaren skulle få -? och Kronan -J af böterna.
Men för att ännu mera uppmuntra till författningens handhafvande anser jag åklagarens eller målsägarens andel i böterna böra blifva hvaremot jag instämmer med BondeSt., att den sista bör tilldelas socknens fattiga i stället för Kronan.
Hvad åter den förbrutna redskapen angår, så, jemte det målsägandes andel äfven här bör blifva |, tror jag, att återstoden bör förblifva Kronan förbehållen; och anledningen härtill är, att om Kronan icke får någon andel, för - Den* ag Januari f. m. svinner all controll på connivence emellan förbrytaren och åklagaren, enär beloppet då icke kommer att införas i saköreslängderna.
Hr Hjärne: Ehvad R. o.
Ad. bifaller Utsk:ns eller den siste talarens förslag i afseende på denna §, anser jag det tillägg här böra göras, att åklagarens andel i böterna alltid forsk jutes af staten.
Förbry tärne äro ofta så fattiga, att hela bötesbeloppet måste förvandlas; och då jag antager, att egna vinsten är en bland de mägtigaste driffjädrarna till beslag, tror jag, att ett sådant stadgande, som jag nu föreslagit, skulle i betydlig mån verka till större nit vid författningens handhafvande.
Jag instämmer med Hr af Billbergh, men hemställer till Hr Hjärne, om bans förslag kan vara annat än ett skämt.
Att på en gång medgifva böters förvandling och ålägga staten att utbetala dem i förskott är så orimligt, att jag ej kan betrakta det annorlunda än som ett skämt.
Jag beklagar, om R. o. Ad. skulle dela Frih.
Boyes åsigt, att jag här skämtar.
Jag har framställt mitt förslag på fullt allvar, emedan jag tror, att det skulle verka till mera nit i tillsynen öfver författningens efterlefnad.
Men om Frih.
Boye icke anser ordet förskjuta lämpligt, torde Hr Frih. sjelf föreslå något annat.
Jag inser med Hr af Billbergh fördelen deraf att öfverlåta till communerna den andel i böterna, som Utsk:n ansett böra tillfalla Kronan; men i motsats med Hr af Billbergh tror jag, att samma fördelning af den förbrutna redskapen bör äga rum, ty controll på beloppet kan visserligen i allt fall beredas, och ju större interesse communerna sjelfva få att vaka öfver författningen, ju bättre är det.
För öfrigt skulle jag äfven tro den ändring böra göras i Hr af Billberghs förslag, att den ifrågavar. bötesandelen anvisades till communernas uppfostringsverk i stället för de fattiga; och jag hemställer till Hr af Billbergh sjelf, om han icke skulle vilja medgifva dessa modificationer i sitt förslag.
Då jag förra gången uppträdde, redogjorde jag för skälet, hvarföre jag ansåg Kronan böra behålla £ af den förbrutna redskapens värde, och detta skäl var, att jag fruktade, det nödig controll i annat fall skulle saknas, och att hela affären skulle kunna blifva en enskild sak emellan åklagaren och förbrytaren.
Skulle emedlertid R. o. Ad. dela Gr.
Horns mening, så skall jag icke vara envis uti att motsätta mig de modificationer, lian begär.
Hvad åter Hr Hjärnes förslag angår, delar jag Frih.
Boyes opinion, att hvar och en, sora tänker på verkställigheten, lätt skall finna omöjligheten deraf, äfven om man vill föreställa sig, att staten hade råd att betala böterna för alla fattiga för - 238 Den 21) Januari f. ra. brytare; ty hvem skulle val hålla controll på alla de gjorda förskotten, och hvem skulle hafva tillsyn, att förbrytarnes tillgångar sedermera blefve, så vidt möjligt, realiserade?
Om jag icke misstagit mig ang:de Hr Hjärnes till mig framställda begäran, innefattade den, att jag skulle gifva en lämplig redaction åt hans förslag.
Det torde ursägtas, om jag icke kan gå denna önskan till mötes i annan riktning, än som öfverensstämmer med min egen mening; och jag föreslår då den redaction för beslutet, att Hr Hjärnes förslag må lemnäs utan afseende.
Horns yttrande angår, visar det, att han tror beslagen skola blifva många.
Jag åter hoppas annat; men då jag är af den tankan, att om Kronans andel i böterna anslås till socknarna, blir controllen bättre, instämmer jag i den modification utaf Hr af Billberghs förslag, som Gr.
Horn framställt.
Efter några jemnkningar i i’edactionen förenade R. o.
Ad. sig om godkännande af 62 § med följande förändrade redaction af 1 morn.:
"Alla i denna förordn. utsatta böter fördelas sålunda, att målsäganden, der han saken vid domstol sjelf utförer, tillfalla tre fjerdedelar och en fjerdedel den församling, inom hvilken brottet skett,att användas antingen till fattigvården eller till skolinrättningar.
Varda förbrytelserna hos fiscaler eller kronobetjente eller andra för tillsynen behörigen tillförordnade personer angifna, samt målen af dem, på sätt 58 § innehåller, instämda och utförda, då skall målsäganderätten, eller trefjerdedelar af böterna, tili hälften emellan angifvaren och åklagaren fördelas.” 63 §.
BondeSt. hade ogillat detta förslag och i stället antagit det af Utsktn uppgjorda förslag till denna § i betänk.
N:o 6 med den förändring, att sista meningen i 1 morn.: börande K. M:s och Kronans rätt icke förr utgå, än målsägande sin andel njutit, skulle uteslutas.
För att icke uppehålla tiden får jag emot antagandet af 63 § endast åberopa de skäl, Hr Stuart i sin reservation anfört.
Skillnaden emellan hvad förut varit stadgadt och Utsk:ns förslag är den, att böterna hittills blifvit förvandlade till fängelse efter samma grunder som i tullförfattningarna, då deremot Utsk:n nu föreslagit deras förvandling till vatten och bröd.
Men att hafva strängare ansvar för brott emot bränn vinsförfattningen, än emot tullförfattningarna, anser jag oriktigt.
Jag hemställer således vördsamt, att R. o. Ad. måtte qvarblifva vid det gamla stadgandet, som är enahanda med Utsk:ns förslag i första betänk.
Jag kan ej finna den öfverensstämmelse, som förmenas vara emellan brott Den 29 Januari f. rn. emot brännvinsförfattningen och tullförsnillning.
Om sådan öfverensstämmelse ej kan ådagaläggas, så skulle jag tro, att Hr af Billberghs slutsats förfaller.
Då Utsk:n funnit skäl att här föreslå en svårare bestraffning, tillstyrker jag deremot, att BondeSt:s inbjudning måtte antagas.
Jag får först erinra Hr v.
Hartmansdorff, att BondeSt:s beslut icke, på sätt han synes hafva trott, innehåller bifall till Utsk:ns sednare förslag om en strängare bestraffning; ty BondeSt. har vidblifvit det gamla stadgandet, blott med uteslutande af sista meningen i första momentet.
Hvad sjelfva saken angår, så är frågan i juridiskt hänseende af större vigt, än den vid första påseendet kan synas, men skulle erfordra en vidlyftig utredning, hvilken jag nu förbigår, då jag icke hört någon yrka bifall lill Utsktns sednare förslag.
Jag åberopar således blott min, betänk, bilagda reservation mot denna § och anhåller vördsamt om propos. till bifall å BondeStrs inbjudning.
Att, såsom BondeSt. beslutat, borttaga sista meningen i i mom. finner jag visserligen nödvändigt, sedan man borttagit den andel, Kronan hittills haft i böterna.
Jag instämmer således deri, men förnyar min anhållan om propos. på mitt förslag i öfrigt.
En talare har sagt, att ingen jemnförelse äger rum emellan brott emot brännvinsförfattningen och tullförfattningarna.
Jag tror dock, att den åtminstone så vida kan äga rum, att man i en oeconomisk lag eller en polisförfattning, sådan som brännvinsförfattningen, ej bör stadga strängare straff än i tullagarna, som alla länder antagit böra vara bland oeconomiska lagar de strängaste.
Det är af vigt, att lagbestämmelserna i samma författning stå i öfverensstämmelse sinsemellan, och jag tillstyrker derföre bifall till Utsk:ns sednare förslag.
Jag ser härvid icke saken från en juridisk synpunkt, utan anledn. för mig är, att derigenom minska statscassans utgift för fångarnas underhåll.
Någon skärpning i straffet har jag häri icke funnit, utan snarare en lindring genom den kortare fängelsetiden.
Ur denna synpunkt önskar jag bifäli till Utsk:ns förslag i hufvudsaken, men finner nödigt, att sista mom. af §:n undergår någon ändring.
Har någon del af böterna i penningar utgått, så att allenast återstoden kommer att förvandlas, bör k r o p ps p li k ten minskas, allt efter afbetalningens förhållande till hela bötessumman, intill det i 5 cap. 4 § Straffb:n utsatta ringaste straff af 4 dagars fängelse vid vatten och bröd.
Man har således i detta mom. förutsatt, att
Stralfbms grunder för böters förvandling här skulle gälla, och i följd deraf kommit till 4 dagars fängelse vid vatten och bröd såsom i\a
Den 29 Januari f. m. minsta straffet; men då nästföregående mom. säger, att 6 dagar skall vara minsta straffet, lärer det blifva nödvändigt, att sednare mom. rättas i enlighet härmed.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna 63 § med uteslutande utur slutet af 1 mom. af de utaf BondeSt. uteslutna ord.
Jag anhåller, att proposrn måtte framställas på antagande af Utskrns första förslag, med den af BondeSt. gjorda redactionsförändring.
Jag instämmer med den siste talaren, att propos:na böra framställas särskildt, desto hellre som, i händelse
Utskms första förslag i sjelfva saken antages, sista mom. i sednare betänk, måste helt och hållet utgå.
Jag hemställer, om ej redigaste sättet för afgörandet är, att, utan afseende på hvarken det ena eller andra af Utsklns förslag, propos. framställes på bibehållande af nu gällande författning.
I anledn. af den siste talarens yttrande får jag blott erinra, att en sådan propos., som han begärt, icke lärer kunna äga rum, sedan R. o. Ad. redan beslutat att borttaga Kronans andel i böterna.
Mig synes derföre lämpligast att bifalla Utsk:ns första eller sednare betänk., hvilket man helst vill, blott med den förändring, att i 1 mom. orden: K. M:s och Kronans rätt utbytas emot: socknens eller corn munernas rätt.
Jag instämmer med Hr Stuart såväl i sak som i begäran om särskild propos. för hvarje punkt.
Hvad åter Hr af Ekenstams föreslagna utbyte beträffar, finner jag det olämpligt och anser ingenting här behöfva stadgas om communernas rätt; hvadan jag tror det vara bäst att antaga BondeSt:s redaction f I mom. R. o. Ad. beslöt, att 63 § skulle erhålla följande lydelse:
"Böter skola gäldas af den pliktfälldes egendom i löst och fast, så långt den räcker, med förvandling endast af bristen.”
"Vid böters förvandling, som skall ske till fängelse, svare emot böter af till och med 10 r:dr 1 vecka. från 10 t. o. m. a5 r:dr 2 veckor. ,, 25 t. o. m. 5o r:dr 3 veckor. ,, 5o t. o. m. 100 r:dr 1 månad.
Gå de öfver 100 r:dr, ökas straffet med 1 månads fängelse för det överskjutande beloppet t. o. m. nästa hundradetal, så att 2 månaders fängelse svarar mot böter fr. 100 t. o. m. 200 r:dr, tre månaders fängelse mot böter fr. 200 t. o. m. 3oo Den 29 J a n u a r i f. in. 3oo r:dr o. s. v.
Ej må dock någon för bristande bötestilU gång mer lin ett år i fängelse hållas, ehvad belopp böterna må utgöra."
"Under fängelsetiden bör fången till lämpligt arbete hållas.” 64 §.
Ilr Hjärne: Utsk:n hafva icke gjort afseende på de inom RiksSlm gjorda anmärkn.T, att förbrytelser emot denna författning borde åtalas vid landshöfd.embetena.
Jag anhåller derföre att få uppläsa Hr Prosten Hallbäcks reservation emot Utskrns beslut i denna del.
"Uti 64 § föreslå H.
Utsk:n, att oloflig bränn vinsförsäljning "bör äfven å landet vid allm. domstolarna åtalas och afdö"mas.
Om detta stadgande antages , får förbrytaren tillfälle "att, genom begagnande af vanliga rättegångsformer, bere"da sig en tidsutdrägt af ett till tvenne år, innan utslag i "målet faller, och under samma tid fortsätta sitt oloflig» "yrke, hvarigenom han kan förvärfva vida mer, än de bö"ter, hvartill han omsider fälles.
Jag reserverar mig derföre emot detta förslag, och anser frågor örn oloflig bränn"vinsförsäljning å landet böra af K. M:s Bef:h:de afdömas, "emedan ansvaret derigenom hastigare drabbar, och det än"damål, som sökes, således säkrare vinnes."
En annan ledamot i Utsk:n, Hr
Bååth, har likaledes jemte flera andra reserverat sig, och då hans reservation upplyser om tillkomsten af Utsk:ns beslut, torde jag äfven få uppläsa en del deraf:
"Såväl jag som flera värda ledamöter inom Ut"sk:n voro af den mening, hvad angår 2 mom. af 64 §, att "åtal om oloflig brännvinsförsäljning å landet borde, till "större skyndsamhets beredande, ske hos K. M:s Bef:h:de i "länet, med rättighet för K. M:s Bef:li:de att, då vittnens "hörande behöfdes, låta sådant verkställa vid den för par"tcrna närmaste stadsdomstol eller, då ting höllos, vid när"maste häradsrätt.
Men den fåtaligt närvar, personalen af "3:ne Stånd leranade vid omröstningen i denna, såväl som "andra frågor, ett 4:de Stånd, mera talrikt tillstädes, öfver"vigten till besluts bestämmande."
På dessa skäl anhåller jag, att redactionen af denna § måtte ändras till likhet med reservanternas mening.
Äfven jag delar ej Utsk:ns åsigt, som visar, att de ej gjort afseende på nödvändigheten att följa polisbrott med så skyndsamt åtal som möjligt.
Jag medgifver gerna, att de ordinarie domstolarna må handlägga allt, som angår brännvinstillverkningen, men icke det, som rörer försäljningen.
Vid 1823 års riksdag hänvisades allt till domstolarna; men vid 1828 års riksdag återgick man till landshöfd.embetena för upptagande af fylleri- och bränn■vinsförsäljniugsinåj.
Hr af Ekenstam har j sin reservation 18 H. 3i Den 29 Januari f. m. upptagit den redaction, Utsktns afdelning föreslagit.
Den lyder, som föijer:
"Mål, som angå oloflig brännvinsförsälj"ning, upptagas och afdömas å landet, antingen hos K. M:s "Bef:h:de eller vid häradsrätt, men i städerna vid vanlig "domstol, med undantag likväl af de städer, der polisinrätt"ning finnes, hvarest dylika frågor uti hittills vanlig ordning "behandlas.
Då den tilltalade skriftligen anmäler sitt erkännande af förbrytelsen, må personlig inställelse undvikas.
"Om i de fall, då åtal hos K. M:s Bef:h:de anställes, vitt"nens hörande erfordras, må vittnesförhöret i vederböran"des närvaro verkställas, der det beqvämiigast ske kan, vid "domstol i stad eller på landet.
Öfriga förbrytelser emot "denna förordn. skola såväl i stad som på landet upptagas "och afdömas vid allm. domstolarna.
Åklagare, som besvä"rar med oskäligt åtal, vare skyldig gälda kostnad och skarda.
” Jag anhåller om propos. på antagande af denna redaction.
Hrr Peyron och Hjärne instämde med Hr af Billbergh.
HrStuart:
Jag har i Utsk:n delatpluralitetens mening, och kan så mycket mindre instämma uti den redaction, Hr af Billbergh fö'reslagit, som jag anser nödigt, att alla ärender, hörande till samma författning och af samma natur, behandlas af samma auctoriteter och icke dragas under olika.
Det nu gällande stadgandet, hvilket ingalunda är sådant, som Hr af Billbergh uppgifvit, föranleddes just af BondeStJs klagomål vid i8a3 års riksdag öfver den olika behandling af ifrågavar. mål, hvilken då ägde rum vid de särskilda auctoriteter, som dermed hade befattning, samt äfven de större kostnader, de fingo vidkännas, hvilka drogos inför K.
M:s Bef:h:de, emot dem, som tilltalades vid domstolarna.
Det måtte ock vara en gifven regel, att samma öfverträdelser böra medföra samma ansvar.
Dessutom skulle ofta inträffa, om Hr af Billberghs förslag antoges, att den tilltalade inginge förlikning med åklagaren, äfven om han vore oskyldig, blott för att slippa kostnaderna för inställelse inför landshöfd.embetet, — något, som man, så mycket möjligt är, bör söka förekomma.
Kronobetjeningens. prejerier i detta fall äro ett redan förut öfverklagadt ondt, hvilket man åtminstone icke bör gifva någon ny näring.
Jag tror ej, att förevar, måls öfverlemnande till K.
M:s Bef:h:de är af beliofvet på minsta vis påkalladt, och finner ej heller uti den åberopade tidsutdrägten, hvilken torde vid de flesta tillfällen blifva lika stor hädanefter som hittills, något antagligt skäl att vid denna riksdag omstöpa, hvad man på goda grunder gjort vid en föregående.
Utsktn hade, efter min tanka, gjort väl, om de i allmänhet behållit mera af den gamla författningen. B., o. Ad. har dock i de flesta vigtiga delar frångått Utsktns förslag och återgått till det Den 29 Januari f. m. gamla, oell jag tillstyrker, att samma grundsats äfven här må följas.