Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tersmeden utta lade åsigt, kan jag icke annat ån med största förundran och nästan förskräckelse höra Hr Printzenskölds yttrande, att BankoUtsk. velat nära nog taga heder och ära af Fullm.
Jag hoppas dock, att han efter de nu gifna förklaringarna något lugnar sig, och jag skall söka dertill i min mån bidraga.
Jag tager nemi. för aldeles gifvet, att den, som har guld att leverera, icke handlar så oförståndigt, att han underlåter lörskaffa sig löfte att, under den tid, som guldet ligger på Myntet för att pröfvas, Fullm. icke taga sig för att förändra invexlingspriset, hvarigenom hela operationen blefve om intet.
Jag ber Hrr Fullm. också vara öfvertygade derom, att vi funnit deras sätt att härvid gå tillväga vara fullkomligt rigtigt och i sin ordning, ehuru det icke varit fullt öfverensstämmande med de vanliga formerna.
Det synes mig alltså, att det icke tjenar mycket till att vidare orda i denna fråga, då alla synas vara ense i ett gillande omdöme.
Hr Sparre, Sigge: Sedan Frih.
Tersmeden och Hr Åkerman nu yttrat sig, återstår för mig endast att med dessa talare instämma.
Jag protesterar helt o. hållet mot Hr Printzenskölds uppfattning af frågan, och begagnar tillfället att påpeka, huruledes Hr Printzensköld, som nyss ansåg mig obefogad att yttra mig i förekommande Bunkofrågor, derföre att jag varit Bankens tjensteman, nu såsom BankoFulIm. anser sig tillständigt att förlänga diskussionen öfver en motivering, uti hvilken ingen annan än han sjelf finner något stötande. beil 11 Januari f. In, Hi- Printzensköld:
För personer, som stå utom frågan, är det visserl. ganska lätt att säga, att den är af ingen vigt.
Men jag rår ej för att, när jag läser något i skrift, så fäster jag mig vid det, som är i tydliga ord uttryckt, och detta är väl det rättaste, då man måste antaga att de, som skrifva sitt modersmål, också förstå detsamma.
Hr Akerman har sagt att Fullm. gifvit ett löfte, om de också ej ingått något egentligt aftal.
Jag beklagar, att Hr Åkerman häruti misstagit sig, ty så var ingalunda förh:t, utan helt enkelt så som Gr.
Lagerbjelke här förklarat detsamma.
Huru ån man söker förklara saken, qvarstår dock det faktum, att Utsfats motivering ovilkorligen på Fullnäs förfarande kastar en skugga, sorn de icke förtjena.
Utan tvifvel hafva Fullm. förfarit aldeles rigtigt derutinnan, att de icke låtit sitt beslut om nedsättning i guldpriset genast träda i verkställighet, emedan i sådant fall de personer, sorn redan till Myntet aflemnat guld för probering, skulle blifvit narrade.
Till anmärkning i detta afs, synes :sål. icke förefinnas något fog.
Het är visserl. sannt, att 11.
St. böra vara stränga mot sina delegerade i fråga om deras pligters ■uppfyllande, men man bör dock icke gå utöfver billighetens gränser, eller vid meddelandet af décharge inlägga några ord, som kunna vara förolämpande för dem, hvilka elter bästa förmåga upfyllt sina pligter.
Utsk. säger här, att det synes, att ett aftal blifvit tråffadt mellan Fullm. och leverantörerne, och jag anser det icke .hafva varit rått af Utsk. att begagna detta uttryck, isynnerhet som det tillägges, att detta aftal vore obehörigt, såsom bindande endast för den ena parten.
Om så verkl. varit förh:t, och Fullm. sål. origtigt förfarit, hade Utsk. bort närmare undersöka saken oeh framlägga den för R.
Men då sådant ej skett, oeh Utsk. således icke har något faktum att i detta afs. åberopa, anser jag Utsk. hafva handlat orätt mot Fullm., och instämmer i Hr Printzenskölds åsigt, anhållande att R. o.
Ad. ville uttrycka sitt ogillande af denna punkt, (ör såvidt den innehåller ett klander motFullm:s förfarande.
Gr. af Ugglas, Carl Ludv.: Gr.
Lagerbjelke har trott sig finna skälet till den vidtagna åtgärden deri, att Fullm. insett, att det fattade beslutet icke borde genast träda i verkställighet, emedan enskilda personer, som redan ingått i affär i förlitande på bestående förh:n, derigenom kunde blifva lidande.
Jag tror dock att man svårligen uti en sådan uppfattning kan söka skälet till BankoFullm:s förfarande, då dels den olika preskriptionstid, som vid olika tillfällen blifvit utsatt, dels inlösningsprisets trådande i kraft vid andra, genast efter dess kungörande, icke antyda, att Fullm. handlat till följd af en sålunda stadgad princip.
Jag, för min del, skulle dock anse fullt rigtigt att för framtiden en bestämd och lika preskriptionstid alltid blefve stadgad, emedan ingen lärer vilja leverera guld till
Banken utan att på förhand känna och varn viss om fortfarandet af invexlingspriset intill den tid då guldet kunde hinna blifva från utrikes ort indraget.
En förfrågan i detta fall hos Fullm. r>H Den 11 Januari f. in. är lika naturlig, sorn ett svar derå är nödvändigt, ty i annat fall lärer vål Banken vid förefallande behof icke finna någon, som vill inlåta sig med densamma.
Jag för min del finner icke något förnårmande i Utsk:ts Uti., och önskar blott att i den nya instruktion, som kommer att vid denna Riksd. utfärdas, måtte intagas ett stadgande om preskriptionstid för verkställigheten af sådana beslut, som det ifrågavarande.
Exc. Ilr Gr. o.
Landtm, tillkännagaf. att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Sparre, Erik:
Denna diskussion om just ingenting synes mig hafva räckt nog länge, för att R. o. Ad. nu kan vara dermed belåten, eller rättare missbelåten.
Jag har dock begärt ordet med anledning af det nya upslag, den siste talaren gjort, då han ansett att en viss tid alltid borde stadgas, efter hvars förlopp först Fullnns beslut om förändring i guldpriserna skulle inträda.
Ett sådant sätt att sköta Bankaffärer kan jag åtminstone icke begripa.
En leverans af guld till Banken är icke annat ån en vanlig spekulation, och det må vara hvars och ens ensak att göra sina beräkningar.
Om deremot en sådan tid alltid funnes, skulle, vid fattandet af ett beslut om nedsättning, alla menniskor på en gång strömma till och leverera guld för att få det högre priset, hvarigenom Banken kunde förorsakas stora förluster.
Så hafva likväl
Fullm. i detta fall ej handlat; utan anser jag dem hafva fullkomligt rätt.
Något förnärmande kan jag icke finna deruti att Utsk. begagnat ordet »aftal», utan anhåller, då nu nog torde vaiai yttradt i detta ämne, endast om bifall till denna punkt.
Flera Ledamöter hördes ropa på propos.
Jag begärde or det, då jag hörde Gr. af Ugglas yrka på bestämmande af en preskriptionstid, hvilket jag anser så mycket mera olämpligt, som jag har mig bekant, det BankoUtsk. är sinnadt föreslå ett stadgande i instruktionen, hvarigenom leverantör af guld är betryggad för prisnedsättning, sedan han till Myntet inlemnat guldet för probering.
Hvad för öfrigt beträffar ordalagen i Utsk:s Uti., så kan jag icke neka, att äfven jag funnit dem något skarpa, och att de kunna anses innehålla ett väl strängt klander mot Fullm.
Jag synes hafva blifvit af Gr.
Sparre miss förstådd.
Jag har nemi. icke yrkat någon lång, utan tvärtom en ganska kort preskriptionstid.
Leveransen af guld till Banken torde också ej kunna rätteligen jemföras med hvarje annan spekulation, emedan i andra fall spekulanten kan med någorlunda säkerhet genom upmärksamt aktgifvande på konjunkturer och förhållanden beräkna priset för sin vara, då det deremot här är en myndighet, sorn eger att godtyckligt bestämma detsamma.
Om sål.
Banken vill vara säker att vid inträffande behof verkl. få guld, så tror jag Den 11 Jan umi f. m. 6!» en sådan vilkorlig föreskrift är aldeles nödvändig, likasom den torde vara af billighet och rättvisa påkallad.
Hr Cederschiöld, 11 o b. Teofr.:
Som jag torde hafva uttryckt mig icke fullt tydligt, då jag sist hade ordet, får jag nu förklara, att jag anser det slut, hvartill Utsk. kommit, icke vara fullt rigtigt, utan anhåller jag, det R. o. A., med ogillande af Utskis motivering, ville förklara sig hafva funnit Fullm:s förklaring tillfyllestgörande.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å den nu förevarande §:n, deri Utsk:t kommit till det slut, att Utskrt »funnit Fullnns förklaring för nu ifrågavarande särskilda fall vara tillfyllestgörande», blifvit yrkadt dels bifall till Utskis framställning i dess helhet, dels af Hr Printzensköld bifall till nyssnämnde slutmening, men läggande till handlingarne af Utsk:s yttrande i öfrigt, och dels af Hr Cederschiöld, att motiveringen till Utsk s slutliga yttrande måtte ogillas samt Fullm:s förklaring anses tillfyllestgörande; Och förklarade H. Exc., det han först skulle framställa propos. å bifall till Utsk:s utlåtande, samt sedermera, så vida svaren på den första propos. dertill föranledde, å de öfriga yrkanderne.
Den härefter framstälda propos. å bifall till Utsk:s utlåtande i den förevarande §:n besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. §.9.
Frih. Bonde, Knut, begärde uplåsning af den reservation Hr Akerman vid denna §. afgifvit.
Sedan denna upläsning försiggått, anmälde sig och yttrade Hr Bildt, Didrik Gillis:
Som jag haft Ii. o. Ad:ns up drag att vara ledamot af BankoStyrelsen under den tid, som för denna institution var en af de svåraste och bekymmersammaste, den haft att genomgå, så anser jag för min skyldighet att, med anledning af den uplästa reservationen, vid detta tillfälle yttra några ord i nu förevarande fråga.
Jag gör det så mycket heldre, som de vexeldeputerade handlat visserl. på Fullm:s ansvar, men, såsom affärsmän måste göra, fullkomligt fritt och sjelfständigt
Jag begagnar så mycket heldre detta tillfälle, som jag i denna sak är mera opartisk att bedöma än i andra, som inträffat under min tid såsom Bankofullm., enär jag ej varit vexeldeputerad.
Först kan jag icke underlåta att nämna, det sjelfva tonen af betänkandet ej förefaller mig aldeles så lugn, som ämnet synes påkalla.
Man har ansett sig böra klandra BankoFullrms åtgöranden delvis, för att straxt derefter låta saken falla, när man skulle komma till domen.
BankoFullm. ega anspråk på att bedömas såsom en finance-förvaltning.
Man måste väl, för att kunna rätt bedöma dessa, se deras åtgöranden ur en vidsträcktare synpunkt. 70 Den 11 J»xiuari f. m.
Klandret mot Fullmis åtgärder sönderfaller i 2:ne hufvudafdelningar, mot dem, som vidtogos »före» krisen, och mot dem, sorn följde derpå.
De sistnämnda åtgärderna kan man lättast bedöma, om man tänker sig att Fullm. icke gjort någonting alls, utan flytt bakom och blindt följt reglementets bokstaf, utan att bekymra sig om följderna deraf.
Hvad hade väl då resultatet blifvit?!
Jag tror det icke innebära'någon öfverdrift, om jag påstår att man i sådant fall kunnat här i hufvudstaden lättare räkna de handelshus, som stått qvar, än dem sorn fallit.
Jag förmodar att BanlcoUtsk. vid denna frågas behandling skaffat sig upgift på kreditföreningens medlemmar, och icke blott patricierne, utan äfven klienterna, som berodde af de förra.
Det var här ej fråga om att hjelpa några vexelryttare, utan solida köpmän, som hade verkliga valutor att erbjuda, dessa köpmän, som bilda — så att säga — sjelfva spetsen af vår rörelse med utlandet.
Om dessa köpmän hade ramlat, om denna spets blifvit sönderbruten, om en sådan storartad handelsruin inträffat, så hade hela vår industri och vår rörelse med ett enda slag varit krossade.
— Det var minsann ingen småsak, dessa dagars oro oeh bekymmer!
Det var icke nog med, att Stockholm och de orter; sorn dermed stå i närmaste beröring, hotades med en sådan omstörtning och nästan förintelse; faran sträckte sig vida längre.
Våra enskilda sedelutgifvande Banker, huru solida de än må vara,, hade säkerl. blifvit nödsakade att stoppa allesamman, och, ehuru jag är fullt öfvertygad att ingen kommit att slutligen förlora något pä dem, — hvilket elände, hvilken förbistring hade likväl ej i hela landet derutaf upståttl?
Och hvilket inflytande skulle ej häraf hafva utöfvats på RiksBanken sjelf, som, — man måste ständigt hafva detta för ögonen —, alltid måste kunna med silfver inlösa sina sedlar!
Det kan vara godt att i minnet återkalla, huruledes hela det återstående Låne- och Kreditiv-beloppet vid denna tidpunkt var 42,327,000 rdr rmt, samt hvilka stora summor, som då voro fastlåsta så, att de icke kunde hastigt göras disponibla.
I Nov.
1857 voro utlånta på fastigheter omkring 9 millioner, och till Filialbankerne 3,5 5 0,0 00.
Andra värdepapper, såsom hypotheksföreningsobligationer, arméens ackords-amorteringsfonds obligationer, m. fl., som ieke äro lätta att realisera, upgingo till omkring 9 millioner.
Detta gör en summa af 21,550,000 rdr rmt.
Under sådana förhållanden, då protesterade vexlar ständigt ankommo, och det var att vänta, det Banken skulle göra stora förluster, hade säkert dessa upgått till flera millioner, om dess Styrelse fegt lågt armarne i kors och ingen åtgärd vidtagit..
Det var för att förebygga sådant, som.
BankoStyr.n beslöt att understödja Kreditföreningen och derigenom gifva andrum åt dessa solida personer, sorn verkl. kunde betala sina vexlar och lån i Banken.
Till följe af föreskriften i § 109 inom. 1 af Bankoregi. hade Kreditföreningen utskickat och etablerat i Hamburg cn solid och redbar person, på hvilken den drog sina vexlar, som sålunda blefvo betalbara i Hamburg.
Att den person, på hvilken vexlarne drogos, tillhörde Föreningen, betyder ingenting inför reglementet, då det år föreskrifvet, att vexlarne icke skola bedömas efter trassentens utan efter endos sentens soliditet..
Den 11 Januari f. m. 71 Men för Forén:n sjelf betydde det så mycket mer att hafva en säker man i Hamburg, som ställningen i denna stad för tillfället var nära förtviflad.
Man må för öfrigt gilla eller ogilla åtgärden, så är det omöjligt att icke anse dessa vexlar solida; de voro nemi. representanter icke blott för KreditFörenm, utan äfven för enskilda hus med stor och erkänd förmögenhet.
— Men, säger man, genom dessa Vexlar, som Banken köpte, fick den icke något silfver!
Ja, detta är visserl. sannt, men den fick i stället sina egna sedlar, och i Bankens ögon åtminstone måtte väl dessa vara så goda, som den metalliska valutan.
Genom denna åtgärd sattes de personer, som voro skyldiga till Banken, i stånd att betala sina vexlar och lån, och Banken, i stället för att göra en förlust, som säkert upgått till millioner, undgick den gapande afgrund, som hotande öppnat sig.
Jag anser derföre, att Fnllm. kunna i detta afs. med godt samvete säga sig hafva följt lagens föreskrifter, om också ej bokstafligen, dock på ett sätt, som jag ansett och anser hafva varit det enda rätta.
— Men, säger man, hela krisen är en följd af vexeldeputerades sätt att sköta affärerna före densamma.
Jag kan deruti ingalunda instämma.
Krisen hade sin upkomst utomlands och första orsak i den stora och hastiga tillväxten af guld och den deraf framkallade rikedom på penningar, som hade till följd, att industrien på en gång tog aldeles för stora jättesteg framåt, såväl i vårt lilla land som i de stora mägtiga staterna.
Efter de i financielt hänseende lyckliga åren under senaste österländska krig blef penningetillgm inom vårt land ovanligt rik.
Men då industrien växte i ändå större dimensioner, och, utom de inom landet förtjenta penningarne, stora lånta kapitaler inkallades, hade landets utveckling kommit uti en vacklande och farlig ställning.
Med anledning af dessa förhållanden har man äfven sagt, att Fullm. bort kunna af penningeställningen och noteringarna på de utländska börserna förutse och förekomma den hotande krisen.
Denna dom är ganska hård, och jag kan för Fullm. icke finna någon annan tröst än att de dela densamma med nästan alla Banker i hela verlden, i London, Amerika och Tyskland.
Om Fullm. kunnat på förhand ana, att den förestående krisen skulle komma att antaga så ofantliga dimensioner, att de solidaste hus i utlandet skulle ramla, hade Fullm. säkerl. icke med dem inlåtit sig i affärer; men man bör icke af BankoFullm. fordra en siareförmåga, som troi. blifvit högst få menniskor till del.
Att för öfrigt upköpandet af vexlarne icke var så fördömligt, visar sig deraf, att beloppet af de protesterade vid krisens inträffande utgjorde 1,472,124 rdr; återstår för närv. endast 105,923 rdr 18 öre, under det i Danmark, der banken är styrd af de skickligaste affärskarlar, ännu den 31 Juli 1858, d. v. s. 7 å 8 månader efter krisen, återstod en summa af 6,929,082 rdr rmt oliqviderade protesterade vexlar.
Hvad beträffar BankoFullm:s åtgörande med afs. på vexelhandeln i dess helhet, vill jag äfven derpå kasta en blick, emedan det ligger mig om hjerta!, att mina fordna kamraters i BankoStyr. förhållande blir sedt ur den dager, det bör, och så mycket mera, sorn 72 D en 11 Januari f. in. den man, kring hvilken Styrelsen i denna tid af oro och bekymmer sammanslöt sig, och kring hvilken hela Bankens verksamhet koncentrerade sig, varit ett indirekt föremål för klandret.
Jag bedömer denne man opartiskt.
Vi hafva förut 'arbetat tillsammans i StatsUtsk. för en 12 år sedan och han var då en af mina politiska motståndare, men olika politiska tänkesätt skola aldrig hindra mig att erkänna förtjensten, der den finnes, och rättvisan kräfver att jag uttalar min djupa högaktning för denne utmärkte man, Hr Grosshandlaren F.
Schartau. K. St:rs Banks vexelhandel börjades i Maj 184 5, med resultat af följande köp: , 1845 II.
Bko mrk 3,439,089: — 1845 „ 2,912,526: 1 1. 1847 „ 7,834,869: 9. 1848) 1849\ 1850 „ 599,293: — 185 1852 „ 1,560,174: 1. 1853 „ 7,895,115: 12. 1854 „ 13,932,122: 9. 1855 „ 9,050,158: 1 1. 1856 „ 1,626,551: — 1857 *) „ 2,021,161: — 1858 *) „ 1,168,280: 2. 1859 „ 1,187,821: 10.
Sammanlagdt
Bko mrk 55,084,826: 12. eller Rmt Rdr 73,446,434:
— Dessa Bko mrk 55,084,000 hade kunnat, enligt Bankoregi., opåtaldt betalas efter kurs af 1 28 sk. b:ko för 3 mrk, men hafva, så vidt vexlarne varit dragne å 9 0 dagars dato, hvilket med ringa un dantag altid varit förhållandet, betalts allenast med 127 och — under året 1857 — med 126 sk. bko.
Denna besparade utgift utgör omkring Rmt Rdr 594,000:
— Under år 1856 återförsåldes i portfölj varande vexlar för Bko mrk 3,55 6,929: 51 å 129 sk. avance 37,000.
1857 för 1,020,105: 14 med d:o 29,000. 6,577,035: 3.
Rdr 66,00(1.'
Kurtage V10 proc. „ 12,200. netto 53,800: — Transp.
Rmt Rdr 647,800: *)
Med undantag af Kreditföreningens vexlar, utgörande (med omsattningarne) Bko mrk 6,428,000.
Den 11 .iannari f. m.
Rmt Rdr 0-17,800: — Försäljning genom trassering på Husen i Hamburg (undantagande Kreditförems samt de millioner, som indrogos på Statslånet): 1848 Bko mrk 1,857,250: — efter kurs af 130 till 133 sk.
Bko med vinst Rdr 30,489: — 1849 B:om. 75,000: — ä 129'/, — 132 ‘ „ 1,887: — 1850 „ 54,278: 6 ,,130 — 130 V4 „ J ,5 7 8: — 1851 „ 222,209: 1 1 „ 130% „ 5,208: — 1852 „ 791,053: — ,, 1 29 — 130 „ 7,303:*’— 1855 „ 120,600: —„ 128 V2 „ 628: — 1856 „ 6,803,47 6:— „ 128% „ 42,050:
— Rdr 95,1 43:
— (Vinsten beräknad för hvad kursen utgjort utöfver 128 sk.
Bko) af: provision i Hamburg % pr. 22,678. kurtage '/10 „ 9,071. n 31,749. _ netto Rdr 63,3 94: — Rmt Rdr”7 1 1,194: — llärförutan har vexelhandeln, excepe Statslånet, föranledt följande räntevinster i Hamburg och Altona, nemi. : 1845 Bko mrk 1 1,425: 4. 1846 n 39,973: 6. 1847 77 36,831: 14. 1848 1» 1 2,502; 6. 1849 77 — — 1850 »1 2,013: 4. 1851 77 13,541: 8. 185 2 77 26,058: — 1853 71 31,105: 5. 1854 V 36.202: 1. 1855 77 6 1,0 20: 8. 1856 77 65,288: — 1857 77 4,528: 4. 1 858 77 4,3 65: 8. 1859 saknas upgift.
Bko mrk 344,855: 4.
Rmt lldr 459,806: — BankoUtsk. har sjelf vitsordat, att den högsta förlust, Banken kan komma att göra på krisen eller rättare på protesterade vexlar, efter afdrag af kursvinster, utgör Rmt
Rdr 1600 (då icke ett öres utdelning år beräknad af Johns & Comp., Brusewitz &
Comp.T eller vidare af Ullberg dl Cramér).
Dragas nu dessa 1600 rdr ifrån de 136,000 rdr, som Banken erhöll i vinst å transaktionerna med Kreditföreningen, så qvarstår såsom ett märkbart faktum, att R:s St: 8- Bank, långt ifrån att på krisen blifva lidande, just i följd af densamma och i följd af Fullm:s sått att gå tillväga, förtjente rent 134,400 Rdr Rint - Den 11 Jannari f. m.
I den följande punkten af Utskrs Uti. talas om de protesterade vexlarnes inberäknande i metalliska kassan.
Då dessa vexlar med protest återkommo från handelshusen, hade Fullm. tvenne åtgärder att välja emellan: den ena att genast med utsigt till en säker förlust utkräfva betalning derför, den andra att, som nu skedde, genom meddelande af anstånd bereda trassenterna tillfälle att så småningom inlösa dem, och då kunde de väl ieke afskrifvas, hvarigenom de på förhand förklarats vara utan värde.
Erfarenheten har också visat, att den vidtagna åtgärden var rigtig.
Det finnes visserl. ännu qvar en del vexlar, men slutresultatet af det hela blir dock, att vår Bank, i detta fall lyckligare än många andra länders, med en icke obetydlig 'vinst gått igenom krisen, och detta är att uteslutande tillskrifva Fullm: s kloka beteende.
För min del är jag äfven tillfredsställd med det erkännande, BankoUtsk. i detta fall lemnat, och har derföre endast ansett mig skyldig att vid detta tillfälle något närmare belysa förhållandet, då man icke så allmänt synos hafva derom gjort sig en rigtig föreställning.
Det år med förvåning jag hört den siste värde talaren yttra, att Utsk:s Bet. genomgås af en anda af klander och missnöje, och att det ser ut, som om Fullm. endast af nåd och med afseende på de lyckliga resultaten fått förlåtelse för sina åtgöranden.
I Utsk:s yttrande om Fullm:s operationer med Kreditföremn lofordas likväl »den skicklighet och framgång», hvarmed dessa operationer blifvit utförda; den reservant, som eljest strängare än Utskjt bedömt Fullm:s åtgöranden, anser dem hafva i samma åtgärder ådagalagt mod, rådighet och intresse för Bankens fördel; Utsk:t, instämmande i Revisorernas yttrande, vitsordar berömmande de kraftiga åtgärder, som af BankoStyrm vidtogos för att underlätta rörelsen, och emot allt detta beröm inskränker sig Utsk:s tadel till det yttrande, ätt vexelköpen under månaderne närmast före krisen ej varit påkallade för det i BankoRegl :s 109 § 1 mom. antydda syfte och måhända ej blifvit med nog varsamhet beräknade.
Detta omdöme rått värdigas äfven otvifvelaktigt och utan all speciel undersökning om vexlarnas beskaffenhet af det kända förhållande, att
Banken vid krisens utbrott fick 1 */2 millioner vexlar protesterade och att vexelköpen, efter att hafva börjat i September, fortsattes ända tillden 12 Nov., då krisen längesedan utbrutit på Europas förnämsta handelsplatser och då dess annalkande äfven här för affärsmän otvifvelaktigt borde vara märkbar, och att detta oaktadt vexelköp icke hör till
Bankens vanliga operationer utan blott för ett särskildt ändamål, nemi. metalliska kassans förstärkande, äro medgifna.
Banken hade således icke behöft köpa en enda vexel och förhållandet med förluster i denna rörelse år aldeles icke detsamma, som med förluster i Bankens vanliga lånerörelse.
Man har mycket fästat, sig dervid, att förlusten på de protesterade vexlarne blifvit ringa, men härvid bör man komma ihåg att, Den 11 Januari f. m. 75 då vexeln, enl. BankoBegl., får såsom metallisk kassa beräknas, år det derföre att den antages på förfallodagen kommendera silfver, och att således en vexel, som protesteras, utan afseende på hvad derföre slutligen erhålles. likväl förfelat det ändamål, hvarföre, den förutsättning, hvarunder den af Banken är köpt, så att Banken, som derföre utgifvit sedlar, hvilka med silfver vid anfordran skola inlösas, men ej för vexeln fås påräknadt silfver, kan genom vexelköpen råka i verklig förlägenhet för upfyllandet af sina förbindelser, utan att ändå slutligen derpå förlora en enda rdr.
Jag har inom Utsk. varit af den åsigt, som finnes uttryckt i Hr Ekmans reservation, men vill för min del icke hår yrka någon särskild proposition.
Afven detta anförande framkallade bifallsyttringar Hr Lilliehöök, Bertil:
Uti den reservation, som på en le damots begäran blifvit här upläst, förekommer ett yttrande, att de åtgärder, som Fullm. blefvo tvungne att vidtaga, skulle berott af dem sjelfve att undvika.
Jag anser mig då skyldig att uplysa om några hithörande förhållanden.
Den fara, som hotade Banken* var icke blott förlust på vexelköpen, utan på hela dess lånerörelse.
Bankens utestående, lån från Handels- och Närings-Discontsfonden härstädes upgingo den 1 Nov. 1 857 till 8,986,000 rdr, eller nära 9 millioner, då beloppet af vexlar, som upköptes under tiden näst före krisen, upgiek endast till 933,845 rdr.
Det år icke möjligt att beräkna hvilka förluster, som kunnat för Banken upstå, om den ej verksamt mellankommit i den betryckta ställningen.