Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå serskilte af Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken framställde propositioner, blefvo så väl hvad Utskottet i nämnde memorial yttrat och tillstyrkt af Ridderskapet och Adeln bifallit, som de föreslagne omröstnings-propositionerne godkände.
Hans Excellence Herr Grefven och LancltMar skalken yttrade, att sedan desse omröstnings-propositioner nu blifvit godkände, nödvändigheten fordrade, att ledamöter till BancoUtskottets förstärkande utsåges.
Då Utskottet vore sammansatt af 9 ledamöter af hvarje Stånd, erfordrades 21 personer, likaledes af hvarje Stånd, till dess förstärkande, hvarjemte, i händelse af någon ledamots förfall, 6 Suppleanter vore af nöden.
Hans Excellence hemställde således, om Ridderskapet och Adeln nästkommande Thorsdag den 18 dennes behagade företaga val af 27 personer till BancoUtskottets förstärkande, af hvilka de 21, hvilka erhölle de fleste rösterne, blefve Ordinarie Ledamöter, och de 6 öfrige Suppleanter.
Bifölls. % Den 15 F e b r u a r i i f. m. 77 Föredrogos å nyo och biföllos BancoTJtskottets den 3o sistlidne Januarii afgifne, samt den ix dennes eftermiddagen på bordel iagde nedannämnde memorialer.
Angående ett från Herrar BancoFullmägtige till BancoUtskottet ingifvet förslag lill BrandR.eglemente för Banken.
Med förslag lill reglementariska föreskrifter i afseende på en skyndsam utmyntning af Bankens tillgångar i silfver och guld, och hvad härmed för öfrigt gemenskap äger.
Företogs till pröfning Stats-Utskottets
xlen 2 dennes under N:o 385 afgifne och den 8 derpåföljde eftermiddagen på hordet lagde ytterligare utlåtande angående af Marstrands stad sökt ersättning för utgjord inqvartering.
Friherre Sprengtporten j, Jacob TT ilhelm:
Jag får anhålla att Grefve von Sch wenns reservation hlifver uppläst, och att, i händelse något Protocolls-Utdrag i ämnet ifrån BorgareStåndet är ankommet, det äfven måtte blifva uppläst, då Ridderskapet och Adeln törhända skulle vilja taga Grefve von Schwerins reservation till grund för sitt heslut.
Grefve von Schwerins reservation hlef derefter uppläst. 78 Den i5 Februarii f. m.
BorgareStåndet liar bifallit Utlåtandet ut in Protocollo; men protocolls-utdraget är ej nu till hands; PresteStåndet har helt enhelt bifallit, och BondeStåndet alslagit detsamma.
Enligt den kännedom af förhållandet, som jag tror mig äga, lärer BorgareStåndet hafva tagit Grefve von Sehwerins reservation till grund för sitt beslut.
Jag hemställer, om icke Ridderskapet och Adeln ville fatta enahanda beslut, och bevilja i ett för allt 9000 R:dr.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken framställde proposition lill bifall å Utskottets Utlåtande.
Nej. Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå Utskottets ifrågavarande Utlåtande, samt instämma uti det förslag, Grefve von Schwerin uti sin reservation framställt.
Ja, blandade med några få Nej.
Grefve von Schwerins reservation åsyftar, att en viss summa skulle erbjudas, emot hvilken staden Marstrand afst.ode sine anspråk; emedan man hoppas att stadens nöd skall Den i5 Februarii f. m. 79 föranleda honom att afstå från sin öfriga fordran.
Jag hemställer, om det är Staten värdigt alt så behandla fattiga fordringsägare?
Då Staten måste hafva för regel att fördra sitt fullt ut, så hör den äfven betala fullt ut.
I närvarande ögonblick är det väl icke ulredt, huru stor summa, staden verkeligen har att fordra; men huru länge skall man afspisa fordringsägaren med det flere gånger upprepade svaret att hans fordran ej vore utredd?
Utskottet har föreslagit, att | af den uppgifna fordran skall betalas i afräkning på hvad som framdeles kan utrönas vara den verkliga.
(Man synes således hafva gått en hillig medelväg; hvarföre jag tillstyrker, att Ridderskapet och Adeln måtte bifalla Utlåtandet.
Jag får i allo instämma i den siste talarens yttrande.
Bifaller man Utlåtandet, så får Marstrand straxt något, och kan sedan få full liqvid, men om reservantens mening antages, kan det dröja länge, innan något fås.
Han har ansett Rikets Ständer icke värdigt att, genom ett, gång efter annat, gifvit förklarande, det frågan icke vore tillräckligen utredd, uppskjuta slutliga liqviderandet af fordran, men jag förundrar mig att samma reservant ansett det vara Rikets Ständer värdigt, att söka få afprutning på hvad Staten är skyldig Marstrand, och att således begagna stadens nöd, för 8o Den 15 Februari i f. m. att fä en afskrifning å den obestridliga fordran , som Marstrand äger.
Jag tillstyrker bifall å Utlåtandet, äfven emedan det icke utesluter möjligheten för Staden, att få sin fordran till fullo godtgjord.
För min del skall jag ej lägga vidare hinder i vägen för utöfningen af Ridderskapets och Adelns ädelmod.
Med Herr von Hartmansdorff skulle jag instämma, om det vore fråga om en utredning utan förskott; men staden är belåten med att emottaga den summa, hvarom fråga är.
Den Riksdagsmart, som representerar staden, har ej väckt anspråk på mera än 5 af den uppgjorde fordran.
Af desse skäl har jag ansett mig böra instämma i Grefve von Schwerins reservation.
Det kunde vara möjligt, att, då frågan blir utredd, man komme till det resultat, att fordran kanske blir mindre.
Af desse skäl har reservanten trott, att den kunde uppgöras genom accord; men jag får förklara, att jag ej ytterligare skall bestrida anslaget.
Hans Excellence Herr Grefven och Lan dt Marskalken förklarade, det han tyckt sig finna, att Ridderskapet och Adelli bifallit den senast af Hans Excellence framställda poposition till afslag å Utskottets Utlåtande, och instämmande uti Grefve von Schwerins förslag.
Herr Den 15 F e b r u a r i i f. m. 81 Herr von Hartmansdorff ytlrade, att han i sådant fall begärde votering.
Grefve von Rosen j
Då jag i detta Stånd, när Utlåtandet återremitterades, var orsaken att icke någon mindre summa kommit i fråga än den af 35,ooo R:dr, så tillhör det mig
Vid detta tillfälle alt instämma med Herr von Hartmansdorff deruti, att hela beloppet borde utgå efter den liqvid, som kan uppgöras.
Jag finnér mig böra gifva tillkänna, hvarföre jng dock kunnat medgifva en mindre summa.
Det härrörde deraf, att populationen mycket minskats sedan krigstiden, då fordringsanspråken uppkommo, och att således summan kunde tåla afprutning.
Men då Utskottet tillstyrkt, att pooo R:dr förskottsvis skola utbetalas, i afräkning å den ersättning, som, efter skeende utredning, kan varda staden tillerkänd, kan jag ej annat än förena mig i hvad Herr von Hartmansdorff yttrat, och begära votering.
Contrapropositionen anhåller jag måtte blifva den mening, för hvilken Friherre Sprengtporten talat.
Jag anhåller endast, att i propositionen måtte tilläggas, att den summa, som bestämmes, är 9,000 R:dr, eller i full öfverensstämmelse med hvad BorgareStåndet beslutat. 62 H. 6 8a Den 15 F e br u a r i i f. m.
Jag får blott anmärka, att jag icke hade begärt, votering, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken förklarat, det motsattsen af min mening varit bifallen. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då Han tyckt sig finna, att Ridderskapet och Adeln bifallit den af honom senast framställde proposition, kunde han ej framställa någon annan.
Om Herr Grefven och LandtMarskalken ville förnya sin proposition, så, enär den ledamot, som yrkat den motsatta meningen, sagt sig ej vara angelägen om votering, kunde meningarne kanske förenas.
Jag får ärligt erkänna, att jag lofvat representanten för Marstrand att understödja det beslut, som BorgareStåndet fattat, hvarföre jag får begära votering.
Då Herr Tham förklarat, att Riksdagsmannen för Marstrand önskade, att BorgareStåndels heslut i saken äfven måtte blifva Ridderskapels och Adelns; och RiddarliusSecreteraren förklarat att BorgareStåndet beslutat ut in protocollo, anhåller jag att få höra huru protocollet lyder.
Den 15 F e b r 11 a r i i f. m. 83 Undertecknad Riddarhus-Secreterare:
BorgareStåndets protocollsutdrag, som blifvit eftersökt, liar nu funnits, oeb innehåller: att BorgareStåndet, den io dennes, med ogillande af StatsUtskottets Utlåtande N:o 385, beslutit, att Staden Marstrand må af RiksgåldsContorets medel utbekomma, såsom ersättning för sin från utgjord inqvartering liärledda fordran hos Slaten, en summa af gooo R:dr Banco, hvarigenom Marstrand skall anses vara för omförmälde anspråk till fullo godtgjord.
Anlednin gen till den önskan, Marstrands Riksdagsman yttrat måtte vara frugtan att staden, om den ej får detta, måtte gå misste om alltsammans.
För att ej möjligen ådraga staden ett sådant äfventyr skall jag, om Ridderskapet och Adeln vill instämma i BorgareStåndets beslut, icke yrka votering.
Jag ämnar ej yrka votering för bifall å Utskottets Utlåtande; men om Ridderskapet och Adeln instämmer i BorgareStåndets beslut, skall jag reservera mig emot ett sådant beslut, att, på grund af en Riksdagsfullmäktigs yttrande, Rikets Stander afgöra om en corporations fordran, utan att Fullmägligen visat sig vara särskilt befullmägtigad att i ämnet göra eller låta på stadens vägnar. 6a H. e* 84 Den i5 Februarii f. ra.
Herr Hjerta j Gustaf: Jag förenar mig' i den åsigt Friherre Cederström framställt.
Det skulle vara oformligt om Rikets Ständer sade, att en stad skulle vara nöjd med | af dess fordran.
Jag tror ej vår bankrutt vara så förklarad, att vi äro berättigade till en sådan åtgärd.
Jag förenar mig uti att snarare bifalla Utskottets Utlåtande, som förutsätter att saken skall blifva utredd.
Om ock det ännu ej lyckats sedan 1814» måtte det väl dock en gång kunna ske, derest staden bar någon fordran.
Har den åter ingen fordran, så, ehuru jag visserligen känner att den behöfver understöd, bör det icke lemnäs på sådant sätt.
Jag vågar alltså tillstyrka bifall å Utskottets Utlåtande.
För mia del kan jag ej annat än instämma i BorgareStåndets beslut, och tror, att man derigenom tillfredsställt rättvisa och billighet.
Frågan kan ej anses annorlunda än såsom ett compromiss-anbud, som staden kan antaga eller ej, efter behag.
Om staden ej antager det, blir det högst tvifvelaktigt om Staten, eller Städerne i allmänhet, böra betala ersättningen.
Jag tror då, att äfven staden bör vara bäst belåten med Grefve von Schwerins förslag.
Herr Lefre'n, Johan Pehr:
För att undanrödja den oformlighet Friherre Ceder - Den i5 Februarii f. ni. 85 ström omtalat, hemställer jag, om icke det tillägg kunde göras till BorgareStåndets beslut: selvida Staden förklarar sig dermed vara nöjd.
Då är o alla rättsanspråk uppfyllde.
Om staden säger, att den ej dermed är nöjd, må den processa tills Domedagen kommer.
Jag förenar mig med Herr Lefren, och tillstyrker antagande af BorgareStåndets beslut.
Jag kan ej instämma i Herr Lefréns förslag, emedan resultatet blir, att man skall begagna Marstrands behof, för att få staden att ingå på en eftergift af en del af dess erkända fordran.
På det att icke tiden må förspillas med ytterligare discussion, anhåller jag om votering med bifall å Utlåtandet till Japroposition.
Den som bifaller StatsUtskottets ytterligare Utlåtande i frågan angående af Marstrands stad sökt ersättning för utgjord Inqvartering, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln, med afslag å berörde Utlåtande, gilla, det i 86 Den i5 Februarii f. m.
Grefve von Schwerins vid nämnde Utlåtande bifogade Reservation framställde förslag, eller att en summa af Niotusende Riksdaler Banco må Marstrands
Stad såsom ersättning för utgjord inqvartering tilläggas.
Voteringen började klockan tre qvart till 12, och slöts klockan tre qvart till i på dagen, då rösterne, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad samt de öfrige sedlarne blifvit öppnade, befunnos hafva utfallit som följer:
Ja — 49- Nej — 43, I följd hvaraf Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln bifallit Statsutskottets ytterligare Utlåtande i frågan angående af Marstrands stad sökt ersättning för utgjord Inqvartering, Vid förnyad föredragning biföllos StatsUlskottets den 2 dennes afgifne och den 8 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde nedannämnde Utlåtande och Memorial: N:o 387.
I anledning af väckta motioner örn utvägs vidtagande, till betäckande af den brist, som möjligen kan uppkomma uti de beräknade tillgångarne föranslag, som vid denna Riksdag blifvit beviljade.
D c n 15 F e b v u a r i i f. m. 87 N:o 388.
Rörande charteringen af dea Förbindelse, som af Götha CanalBolag skall aflemnas och intecknas uti Canalverket och dess ägande Fastigheter.
Företogs lill pröfning Stats-Utskottets den 4 dennes under N:o 88g afgifne samt den 8 derpåföljde eftermiddagen pä bordet lagde svar på återremissen från Ridderskapet och Adeln af Utlåtandet N:o 2q5, i anledning af f. d.
Kamereraren vid GöthaCanalBolags f. d.
DiscontContoir i Götheborg C. A. Iggeströms till Utskottet ingifne ansökan, i afseende på dess uppbörds-brisl.
Grefve von Rosen j Accel3 uppläste Högeligen tillfredsställd att StatsUtskottet förblifvit vid sitt första utlåtande, kan jag ändå förutse, att de värde talare, hvilka genom sine yttranden föranledde återremissen, nu äfven skola framställa de såkallade skäl, som förra gången begagnades.
Det är för att på förband vederlägga så väl desse, som tilläfventyrs andra i mitt tycke ej heller vigtigare invändningar, som jag vågar upplaga Ridderskapets och Adelns tid med yttrande huru jag anser saken.
I första rummet måste jag då göra en skillnad mellan en verkelig balance, eller cassabrist, — och en fordran, som uppkommit af påförde oförskrifne räntor.
Hade Iggeström ej 88
Den betalat balancen, vore jag äfven på mine motståndares sida.
Nu deremot är Cassahristen icke allenast till fullo betalad, utan mera än 2000 R:dr hafva i räntor derutöfver influtit.
Utgående från denna första grund, skulle för öfrigt sakens utgång vara mig enahanda, enär, ehvad vändning den tager, intet hvarken vinnes eller förloras, då ingen tillgång finnes, hvarken uti Malms eller lggeströms Conenrsmassor, men jag ifrar för sakens princip, såsom förtjenande afseende, och i mensklighetens namn, fölen olyckelig 60 års mans lugn; hvars belägenhet jag ömmar, och hvars egen aktningsvärda fa mille, samt dess närmaste anhörige, jag under mina ögon sett störtas uti elände, —• just derföre, och endast derföre, att Staten skulle blifva tillfullo betalad för cassa-bristen.
Man säger, att en afskrifning icke votill någon nytta för Iggeström, utan att förmånen endast drabbade Malms massas creditorer; men häruti kan jag icke instämma , enär det onekeligen måste blifva Malms massas Creditorer den rättigheten förbehållen, att, om den skulle något ytterligare utbetala, derföre, likasom den förut gjort, hålla sig till lggeströms massa i godtgörelse-väg.
Man yttrar vidare, att staten allaredan eftergifvit för Iggeström R:dr 13,750; men detta måste jag bestrida.
Det är sant att i8a3 års Ständer, genom medgifvande af af - Den i5 Februari i f. m. skrifning, ulaf 7000 R:dr, eller iooo
R:dr per år uti tnissskrifningspenningar, gjort ett billigt afseende å Iggeströms betydeliga Cassaförvaltning, men afförandet af de öfrige R:dr 6,75o, var ingen eftergift, eller skänk, ty de hafva ej kunnat Iggeström affordras, utan att göra honom orätt, eller att vilja tillskynda staten en obehörig vinst, hvaraf visst ingens mening kunnat vara, att staten skulle sig orättvist begagna.
Det påstås vidare, att ingen Embetsman njutit sådane fördelar, som Iggeström i afskrifningsväg, men jag vädjar ä andra sidan till Högh Ridd. och Adelns upplysta och rättvisa bepröfvande, om många exempel finnas, der en cassa-balance, så betydelig sorn denna, blifvit af någon uppbördsman så mildeligen till staten åter ersatt; i följe häraf, och utan att derföre considerationsvis förete Iggeströms af mig kända, reducerade fattiga belägenhet, såsom bevekande grunder till den välgerning RiksStånden äro i tillfälle att utöfva emot en olyckelig gubbe, som i allt fall har bedröfveliga minnen af sin Cassaförvaltning, linner jag, särdeles då sådant kan ske utan att statens rätt till skada för densamma förnärmas, att Iggeström är berättigad lill RiksStåndens uppmärksamhet, i synnerhet då i betraktande tages, att han, hänförd af sine okonstlade och hederliga tänkesätt, försett CanalBolaget med en eljest sällsynt olini i mitterad borgen, hvarigenom en betydelig förlust för staten förekommils. 9°
Den i5 Februarii f. ni.
Jag yrl<ar vördsamt bifall å Utskottets Utlåtande.
Om det är bekant huru saken är afgjord i de öfrige Stånden: så anhåller jag att få veta det.
Utlåtandet är af två Stånd, nemligen borgare- och BondeStånden, lagdt till handlingarne, men ännu icke af PresteStåndet afgjordt.
Jag utbeder mig då, för att icke uppehålla Ridderskapet och Adeln med en öfverläggning, som möjligen vore öfverflödig, att Utlåtandet finge ytterligare hvila på bordet.
Jag får äfven nämna, att uti det nyss upplästa Utlåtandet står, att PresteStåndet bifallit SlatsUtskottets första Utlåtande i ämnet.
I sådan händelse skall jag genast yttra den mening jag ämnat anföra, nemligen, instämmande i Friherre Åkerhjelms anförande, att man mätte efterskänka hvad som rörer Iggeström, men icke det som angår Malms creditorer.
Lika med förra Den 15 Fcbruarii f. ni. 91 gången, då Utlåtandet återremitterades, ian jag icke dela den tanka Hr von Hartmansdorff yttrat, utan måste bestrida densamma.
Hvad Malms massa och Iggeström beträffar, så, utom de skäl jag nyss skrifteligen anfört, får jag nämna det grundskälet, att hos Iggeström intet är att hämta, och att i Malms massa, der äfven jag olyckligtvis är fordringsägare, intet runstycke står att erhålla.
Således, der intet är att få, kan intet uttagas.
Det är då endast på det att en gammal man, som haft i5 milllioner om händer, och genom efterlåtenhet, men icke bristande redlighet, kommit på obestånd, icke måtte blifva oroad af framtida kraf i det lilla han förtjenar såsom tjensteman på ett contor, som jag anhåller om Ridderskapets och Adelns bifall till Utskottets Utlåtande.
För min del kan jag ej förklara följden af ett sådant yrkande, som Herr von Hartmansdorff gjort, annorlunda än som ett fortsatt kraf på personen, ty om man ej tillika afstår fordran hos Malmska massan, så måste den fortsätta sitt kraf mot Iggeström.
Således, om man vill hjelpa Iggeström, bör man afskrifva allt; och vill man det icke, bör man icke fästa det vilkoret, utan säga rent ut att han skall betala hvad som kan fås; ty Malms massa har alltid rättighet att hålla sig till iggeström.
Då jag 1823 och nu blifvit öf - 92 Den i5 Februari i e. m. ver tyga d att, i det förhållande Iggeström var, hans tjenstgöring varit af den beskaffenhet, att han åtminstone kunnat åtnjuta missrakningspenningar, och då den nu ifrågavarande summan utgör föga utöfver hvad de hade gått till, kan jag ej finna annat än billigt, att låta honom få denna afskrifning.
Han har oförviteligen uppfört sig som tjensteman, hvarföre jag tror att summan kan efterskänkas utan det ifrågasatte vilkoret, emedan han genom det icke vore fredad från ytterligare kraf.
Uppå derefter framställd proposition blef StatsUtskottets yttrande N:o 889 af Ridd. och Adeln bifallit.
Jag anhåller endast om ordet för att reservera mig emot ett beslut, som Ridderskapet och Adeln fattat, om rättighet för RiksgäldsGontoret att upplåna medel i fall brist skulle uppkomma uti de beräknade inkomsterne.
Jag väckte en motion vid Riksdagens början, vid inkomstregleringen, der jag anhöll att Utskottet skulle föreslå creditiven i sammanhang med densamma.
Rikets Ständer hade då kunnat känna förhållandet, ställa sina beräkningar derefter, och beräkna inkomsterna lågt.
Utskottet afstyrker mili motion och narrar Rikets Ständer till hög inkomstberäkning, men nu på slutet, sedan hvar Den i5 Februari i f. ro. 93 och en inser att inkomsterne äro högt beräknade, säger det att RiksgäldsContoiret skall få upplåna fyllnaden i fall af brist.
Det är emot ett sådant ingrepp i beskattningsrätten, att man, sedan man afstyrkt en sak, hvilken skulle afhjelpa hela frågan, sedan man högt beräknadt inkomsterne, derefter kommer med ett nytt tillstyrkande, som jag mäste reservera mig.
Hvar och ens rätt att reservera sig är fri, men en annans rätt att yttra sig öfver reservationen är äfven lika fri.
StatsUtskottet hade vid början af Riksdagen fått emottaga återremiss på Inkomst-Betänkandet.
I anledning deraf har beräkningen skett.
StatsUtskottet bar ej haft för plan att narra någon.
Ett sådant tillmäle är, minst sagt, oskickligt. k nyo föredrogos BevillningsUtskottets den 9- dennes under N:o 68 afgifne och den 11 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde memorial, om Saltpettergärdens ersättande genom anvisning på tillgångar af Tullmedlen och BränvinsBevillningen.
I händelse detta memorial icke är tryckt och utdeladt, skall jag anhålla att det, i anseende till dess vigt, må få hvila på bordet. 9 i Den io Febr 11 arli f. ra.
Herr von Vegesach, Ernst, förenade sig med Herr Munck af Rosenschöld.
Och skulle således BevillningsUtskottets berörde memorial, jemlikt 4,9 § Riksdagsordningen, ytterligare hvila på bordet.
Till pröfning företogs Stats- och BevillningsUtskottens den 5 dennes under N:o iaS afgifne samt den 8:de derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 87, om Curhus-afgiften m. m.
Herr von Hartmansdorff', August: I Stats-Utskottet, der detta mål serskildt behandlades, yttrade jag samma mening, som Herr af Billbergh.
Det lärer vara af misstag eller försummelse, som den reservation jag afgaf, ej blifvit bifogad.
Jag anhåller att Ridderskapet och Adeln måtte afslå Utlåtandet och antaga Herr af Billberghs förslag.
Den uppläste reservationen är ordagrant öfverenstämmande med ett jemkningsförslag, jag inom BevillningsUtskottet tog mig den friheten föreslå, men det blef af pluraliteten afslagit i följe af den farhåga BondeStåndets
Ledamöter visade att få en sammanblandning af Curhus-afgiften och Hospitalsfonden.
För mig vore det till och med tillfredsställan - Den i5 Februarii f. m. g5 de om Ridderskapet och Acleln antager denna redaction.
Jag tror dock, att det ingenting verkar i hufvudsaken, då Bonde- och PresteStåndet bifallit det första Betänkandet sådant det var, och BorgareStåndet äfven bifallit det senare.
Om således PresteStåndet icke ändrar sitt första beslut, är frågan afgjord genom 3 SLånds sammanstämmande mening.
Vid första Betänkandet tog jag mig friheten, göra en anmärkning, som väl icke egenteligen var financiel, men dock af den beskaffenhet, att den hade mycken gemenskap med financeärender.
Jag tillstyrkte, i stället för att, som Utskotten föreslagit, de öfverskjutande medlen skulle användas serdeles vid uppkommande farsoter, att de skulle användas serdeles till förekommande af farsoter; hvarigenom man äfven besparade sig mycken kostnad.
Herr Munck af Rosenschöld uppläste derefter sitt den io November eftermiddagen afgifne ytirande, hvilket igenfinnes pag. 239 i 49 Häftet af denna Riksdags Protocoller.
Herr Munck af Rosenschöld fortfor derefter:
Jag har, utan att vara ledd af någon ensidig åsigt, i följe af mitt egenteliga yrke, trott mitt förslag vara af vigt för det g6
Den i5 Februarii f. m. allmänna bästa, ty det är lättare att förebomma en farsot än, sedan den. uppkommit, genom kostsamma medel hämma densamma.
Utskotten hafva trott sig kunna bedömma den saken bättre än jag, och ej haft bättre opinion om mina medicinska, än jag om dess statistiska åsigter.
Jag undrar derpå icke, ty jag har ej yrkat på annat, än det som det sunda menniskoförståndet säger oss.
Jag har ej velat framställa något medicinskt ämne, sorn ej kunnat 11 så väl bedömmas af hvilket menniskoförstånd, som helst, som af en Läkare.
Jag har ej gjort pretention på mera sundt omdöme hos StatsUtskottet, än det sorn i sten likarmad sak funnits hos Hottentotterne.
Desse hafva sökt ej blott medel att hämma en farsot, när de förnummit en sådan grassera hos deras christna grannar, utan i synnerhet att hindra att icke farsoten spridde sig till dem, hvarföre de genom vallar och grafvar afstängt all cornmunication med nästgränsande smittade orter.
Nu hafva Utskotten afslagit min hemställan på den grund, att farsoter, säga de, icke kunna hannnas utan att hafva uppkommit.
Detta är icke svar på min anmärkning, ty jag har ej föreslagit, att medlen skola användas att hämma farsoter, utan att hindra deras uppkomst, och således just motsatt mig medlens användande företrädesvis för farsoternes hämmande.
Jag tillstår, att jag försummade att ge, nom De n i5 FeLruarii f. ra. 97 liom en liknelse göra min mening än tydligare.