Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har lika med pluraliteten af BancoUtsk. yrkat mera liberalitet, än Stånden sjelfva i sina beslut slutligen visat näringarna; likväl lärer det icke undfalla R. o. Ad., att de vidtagna besluten innefatta utvägar till näringarnas understödjande på ett vida verksammare sätt än genom de några hundra tusen r:dr, som här äro i fråga och som, i stället för att verka till näringarnas förmån, tvärtom verka till deras skada genom den fruktan, som uppkommer, att Ständerna upphäfva den princip , på hvilken Bankens säkerhet beror, men icke på dessa 2 ä 3oo,ooo r:dr, som bär äro i fråga.
Det lärer icke vara någon, som tänkt sig in i våra financer, obekant, att landet behöfver vida verk sammare understöd för sina näringar, än som man på det sättet vill slicka sig till.
Äter man sig icke mätt, icke slickar man sig mätt.
Vill man då bevara förtroendet till realisationen, vill man bygga creditens uppkomst på helgden af fattade beslut, icke bygger man dem på öfverförandet af en eller annan stickstyfver från den ena rörelsen till den andra.
Yi skola hoppas, att privatbanker bilda sig, att hy - 44 Den 2 Februari f. m. potheksföreningar uppkomma på riktiga grunder.
Deruti består näringarnas ressoureer; men om dessa inrättningar skola äga bestånd, måste den, som har penningar att dertill förskjuta, hafva förtroende till deras bestånd; men dessa privatbankers oeh hypotheksföreningars bestånd kan icke äga rum, med mindre penningevärdels bestånd blir säkert; men penningevärdet kan ieke äga bestånd med annat vilkor, än att opinionen är förvissad, att R.
St. icke fluetuera i sina grundsatser, och en sådan fluetuation kommer alt äga rum, oin vi i det ringaste ändra de beslut, hvarpå realisationen är grundad.
Jag säger ännu en gäng, att det icke är dessa stickstyfrar, som verka, men att det verkar mycket i motsatt riktning, om man icke är consequent.
Jag tillstyrker afslag å betänk., såsom hafvande till följd, genom principens öfverträdande, att försvåra möjligheten för dessa större låninrättningar, nemi. privatbanker oeh hypotheksföreningar, att bilda sig i landet; och jag ber R. o. Ad. vara öfvertygade om, att jag gör denna anhållan, såsom varande icke en snörpare, utan såsom en verklig vän af näringarnas upphjelpande, men att jag ser, att de icke kunna upphjelpas genom dessa overksamma medel, som tvärtom genom grundsatsens förstörande äfven medföra näringarnas förstörande.
Roye: I anledn. af Hr Cederschjölds yttrande anhåller jag att få förklara, att jag erkänner, meden tillfredsställelse, som jag önskar att framtiden icke måtte gifva alltför mycken rättvisa, att jag under flera riksdagar sökt att hindra realisationen, sådan som den nu är verkställd.
Jag erkänner, att jag, vid början af denna riksdag, icke annorlunda gaf min röst till realisationen, än under förlitande på, att denna riksdag skulle i så måtto blifva olik de föregående, att något skulle komma att göras för näringarna, till en ökad produetion, såsom den säkraste garantien för realisationens bestånd.
Jag erkänner allt detta; men jag kan deremot icke vidkännas det syftemål, den värde ledamoten velat tillägga mig, nemi. att jag, af ovilja för realisationen, Skulle motsätta mig det strypsystem, för hvilket talare här i dag låtit höra sig.
Jag hyser ingen ovilja till realisationen; tvärtom önskar jag nu, sedan den blifvit verkställd, ingenting högre, än att den stund, som kanske är närmare än man förmodar, matte aflägsnas så mycket möjligt är, och derföre önskar ja,', att man måtte kunna afböja den starka klagan, sorn nu höres öfver heta landet öfver stark penningbrist.
Jag har hört Hr Lefre'n säga, att allvarsamma medel äro vidtagna
Ull näringarnas upphjelpande.
Jag skall icke upptaga R. o. Ad:s tid med att bedja den värde ledamoten gifva oss underrättelse om, hvaruti dessa medel bestå; men jag bekänner, att jag icke erfarit något enda.
Privatbankerna och hypotheksföreningarna stå endast i hop - Den a Februari f. m. 45 pet, och i ett hopp, som man mahanda fåfängt hyser vid denna riksdag.
Det har alltid tillhört strypsystemets försvarare att ropa på penningevärdets vidmagthållande.
Om jag trott, att penningevärdet skulle falla genom den anstalt, som detta betänk, erbjuder, hade jag icke talat för bifall dertill.
Jag ber Herrarna om förlåtelse, att jag erinrar om den sanning, att alla, sorn talat emot betänk., äro Stockholmsboer, hvilka mycket förlåtligen begå det misstag, som vanligtvis förebrås Stockholmsboerna, nemi. att döma landets tillstånd efter hufvudstadens.
Här är så godt som hela penningestocken concentrerad.
Må dessa
Hrr tillåta mig förklara, att jag med detta yttrande icke har för afsigt att brista i aktning för deras öfvertygelse, utan blott att göra dem sjelfva uppmärksamma derpå, att de göra orätt, då de sluta till tillståndet i hela landet från tillståndet i hufvudstaden.
Jag slutar med att begära propos. till bifall å betankandet.
När jag läser upp tryckta ord ur ett betänk., skulle jag åtminstone hafvk väntat, att min citation blifvit rikligt citerad.
Jag läste upp den punkt i BancoUtsk:s betänk.
N:o 16, som handlar om publika pappersbelåningen.
Der finnas icke orden: oförändrad som hittills, som Hr v.
Troil nämnde.
Bokstafliga ordalydelsen i den af mig gjorda citationen var nemi. följande: ”Utlåning emot hypothek af actier och publika papper samt af Bankens egna obligationer, härrörande från dess för år i83o gjorda upplåningar. — — 23:o
Att belåning af actier och publika papper ej allenast må få fortfara, utan äfven, i mån af tillgång, kunna utsträckas, med iakttagande att såsom hypothek, etc.” Sjelfva de olika besluten visa, att fråga icke vore, att belåningen skulle vara oförändrad som hittills.
Vidare vill jag endast tillägga i afseende på de 6 månaderna, att det är i April månad, som förfallotiden inträffar, så att, derest R. o. Ad. afslår förslaget, handelsdisconten från April till Oct. månad måste fortsätta indragning af de uppsagda summorna, ehuru tillgång för utlåningens fortsättande kunnat vinnas på annat håll; men efter Hr v.
Troils förslag skulle den tillgång, som i bancoväsendet kunde finnas, dertill icke få användas, hvarigenom förhållandet blir sådant, att det icke blir så lätt att fullgöra sina förbindelser, då allmänheten måste sakna en tillgång, hvarvid den hittills varit van.
Följden häraf, fruktar jag, blir stora olägenheter för den enskilde och icke obetydliga förluster för det allmänna, till hvilket allt jag med min röst icke vill bidraga, då jag icke inser någon nödvändighet deruti eller nytta deraf för realisationens vidmagthållande, Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh,: Frih, Boye har gjort en ganska riktig anmärkn.; och på det han må veta, 46 D«n a Februari f. m. att äfven landtboer respectera helgden af fattade beslut, yrkar jag afslag å betänk.
Jag ber om ursägt, att jag ännu en gång besvärar R. o. Ad. med några ord; men jag är föranlåten dertill af ett ytterligare påstående af Hr Rosenblad.
Att Hr Rosenblad, som bade betänk, i sin hand, kunnat noggrannare uppläsa den citerade punkten än jag, som ur minnet uppläste den, vill jag medgifva; men deremot kan jag icke frångå, att jag stod närmare, än han, det rätta uti förklaringen af betydelsen i denna punkt.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla BancoUtsk:s betänk.
Hr Rosenblad begärde votering.
Hr von Troil anhöll, att contvapropos. måtte innehålla afslag å Utsk:s betänk.
Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposm:
Den, som bifaller BancoUtsk:s betänk.
N:o 79 i anledn. af Hr Rosenblads, Bernh., motion om rättighet för Banken att upptaga lån till förstärkande af fonden för handelsdisconten och belåningen af publika papper, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnde betänk.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer: Ja — 13.
Nej — 31, H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f; till 3 e. m.
In fidem prolocolli, F. O.
Måndagen den a Februari x835.
Justerades 2 prot.utdr. för denna dag f. m. Gr. von Fersen, Hans:
Som jag vid genomseende af föredragn:slistan funnit, att lånefrågan eller StatsUtsk:s betänk.
N:o 4°å icke nu genast kan komma under öfverlägg - Den a Februari e. m. 47 ning, emedan åtskilliga andra mål stå framom på listan, samt jag befarar, att tiden på detta sätt blir otillräcklig för lånefrågans afgörande i dag, tager jag mig friheten föreslå, att detta mål, utan afseende på den ordning, hvari det nu står uppfördt på listan, må uppskjutas till morgondagens plenum och då blifva det första på listan.
Jag anhåller om propos. härå. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade besluta, att lånefrågan eller StatsUtsk:s utlåt.
Nto 4o5 mätte blifva lörsta målet på morgondagens föredragningslista. bifölls.
Hrr Eleetorers lista till val af utsktsledamöter i afgångnas ställe; och befunnos hafva blifvit utsedda till ledamot i ConstitutionsUtskottet: efter Hr Silfverstråle, Gust., Nto 2283 Hr Akrell, Carl; Rid dar liusUtskottet: efter Frih. d’Albedyhll, Carl Gust.; Wto 90 Gr. von Hermansson, Carl.
Ånyo föredrogs Lag- samt Oecon.Utsktns d. ig sisth Jan. på bordet lagda betänk.
Nto 4° i anledn. af väckta motioner om förändringar och tillägg i K. förordn., angtde sockenstämmor och kyrkoråd, af d. 26 Febr. 1817.
När detta betänk, sista gången föredrogs, begärde jag detsamma på bordet, och mitt motiv var, att jag funnit den nu gällande författningen om sockenstämmor och kyrkoråd innefatta sammanblandning af flera, till sin natur skiljda ämnen, och jag hade hoppats, att man vid denna riksdag skulle uppgöra ett förslag till en mera ordentlig och fullständig författning i ämnet, eller åtminstone antyda grunderna derför.
Då Utsktns betänk, icke uppfyller detta ändamål, hade jag således ämnat att dervid göra anmärkntr och yrka återremiss; men som jag sedermera erfarit, att tre Ständ redan bifallit betänk., vill jag icke uppehålla tiden med en utveckling af min åsigt, enär det i allt fall blir likgiltigt, hvad beslut R. o. Ad. fattar, och skrifvelsen till K.
M. ändock kommer att afgå i det stympade skick, Utsktn föreslagit.
Lag- och Oecon.Utsktns betänk.
Nto 4° blef af R. o.
Till pröfning företogs
Stats- och Oecon.Utsktns d. 22 sisth Jan. e. m. på bordet lagda utlåt.
Nto 49 i anleda, af 48 Den a Februari e. m. gjorda anmärkn:r vid Utsk:ns betänk.
N:o 34 i fråga om folkskolors inrättande i Riket.
Jag anhåller få veta, huru detta betänk, blifvit afgjordt i de öfriga St:n.
S cere t.: PresteSt., som förut bifallit Utsk:ns betänk.
N:o 34, har tillika bifallit utlåt.
N:o 4g nied de deri föreslagna förändringar; BorgareSt har vidblifvit sitt förra beslut, innefattande bifall till betänk.
N:o 34, men likaledes godkänt de förändringar, utlåt.
N:o 4g innehåller.
Från BondeSt. åter liar ingen underrättelse ännu ankommit om dess beslut i ämnet.
Utsk:s utlåt, blef af R. o. Ad. bifallet.
Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s d. 24 sisth Jan. f. m. på bordet lagda utlåt.
JV:o 4o4 i anledn. af väckt motion, att statsverket måtte lemna bidrag dertill, att Trollhätte canal och slussverk kunde bringas till lika dimensioner, som Götha canal äger, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogos och bi föl I os Stats- och BancoUtskrns d. 2g sisth Jan. e. ni. på bordet lagda betänkm:
N:o 5o. i anledn. af väckt fråga om rättighet för styrelserna öfver nya passevolance- och arméens trosspassevolancecassa att insätta sina obehöfliga fonder på lånebankens upplån ingsräk 11 ing för handelsdisconterna; N:o Ö2. i anledn. af väckta motioner, delsatt K.
Myntverket ofördröjligen måtte ställas under K. BergsCollegii öfverstyrelse, dels ock att K.
Myntverkets ställning i alla dess delar må genom trycket otfentliggöras.
Stats- och BancoUtsktns d. 29 sisth Jan. e. 111. på bordet lagda utlåt.
N:o 5i i anledn. af väckt fråga om förändring i vissa delar af Bankens grundfonds obligationer, m. m.
Uppå begäran af Gr. Frölich, Dav., blef Ilr v.
Troils reservation uppläst.
Jag vill ej upptaga R. o. Ad:s tid med vidare utveckling af ämnet, än hvad de nu upplästa reservationerna vid betänk, innehålla.
Jag förmodar, att hvar J och en, som tänkt sig in i saken, delar reservanternas me- I ning, och att R. o.
Ad. således, med afslag å betänk., icke skall tveka att godkänna motionerna.
Jag erinrar mig lik- 1 väl icke, huruvida detta kan ske utan föregången återremiss, d. v. s. huruvida betänk, nu är första gången före, i hvilket fall jag yrkar återremiss på de skäl, Hr v. Troil an - Den 3 Februari e. m. 49 anfört i sin eller, rättare sagdt, min reservation, hvilken Hr v. Troil numera gjort till sin.
Då denna fråga nu för första gången inom detta RiksSt. till afgörande förekommit, lärer en återremiss vara det enda medlet att kunna vinna de ändringar uti Utsk:ns förslag, som den siste värde talaren åsyftat och hvilka jag, lika med honom, önskar.
Ifrågavar. obligationer, hvilka utgöra den hufvudsakligaste delen af Bankens grundfond, äro under deras nu var. form nästan fullkomligt oanvändbara för Banken, enär desamma icke skulle, utan synnerliga svårigheter och högst betydlig rabatt, kunna öfverlåtas på 3:dje man.
Enligt obligationernas nuvar. lydelse skola 2 proc. årligen afbetalas å hvarje obligations capitalbelopp.
I fall Banken skulle för silfverfondens förstärkande behöfva försälja eller pantsätta dessa obligationer å utländsk ort, måste således deras blifvande innehafvare, för erhållandet af de förskrifna capital- och räntebetalningarna, årligen sända dem till Riksg.cont., hvarest desamma vid hvarje afbetalning skola företes.
Encjast denna omgång och dermed förenadt äfventyr torde vara tillräckliga för att betaga förbindelserna all begärlighet och ådagalägga nödvändigheten af deras omskrifning, såvida de skola erhålla den användbarhet för Banken, som med dem var afsedd och hvilken icke i ringaste mån kommer att öka eller försvåra Riksg.cont:s betalningsskyldighet.
Enär det nu afgifna utlåt. af Stats- och BancoUtsk:n grundar sig på endast a:ne rösters pluralitet vid en inom Utsk:n anställd votering, hoppas jag, att, i händelse den af mig nu begärda återremiss beviljas, ett förändradt yttrande rör:de detta ämne skall till RiksSttn af Utsk:n, vid återremissens besvarande , meddelas.
Jag uppstår ånyo endast för att anmärka ett tryckfel i Utsk:ns betänk.
I punkten c af det förslag, som reservationen upptager, står, att räntecoupons för tio i sender skulle meddelas såsom följaktiga obligationerna, och det är tydligt, att ordet år här genom tryckfel blifvit utelemnadt, så att meningen är, att räntecoupons skulle meddelas för tio år i sender.
Jag hemställer emedlertid, om det icke må anses lämpligare att här i stället sätta fem år i sender, eller från riksdag till riksdag.
Jag kan ej undertrycka min förundran att finna Utsk:n hafva behandlat de ifrågavar. motionerna på sätt som skett.
Jag vill likväl ej vara vidlyftig, då ämnet så fullständigt blifvit i reservationerna utveckladt.
Jag inskränker mig således till den hemställan, att, i händelse återremiss, såsom jag önskar, beviljas, Utsk:n måtte fästa uppmärksamhet vid angelägenheten af ett f9 H- 7 5o Den a Februari c. ra. bestämdt stadgande derom, att partial-obligationerna skola till inlösen utlottas, emedan det är af -vigt för dem, som emottaga dessa obligationer, i händelse
Banken kommer att desamma sig afhända, att känna, huru återbetalningen sker; och lottning är härvid det vanliga och ändamålsenligaste sättet.
Stats- och BancoUtsk:ns utlåt.
N:o 5i återremitterades. Föredrogos ånyo och biföllos BancoUtskrs d. 2g sisth Jan. på bordet lagda betänkm: N:o 82. i anledn. af Hrr Lagerhjelms och Nordenanckar motioner, ang:de användandet af Bankens räntevinster; N:o 83. i anledn. af Hr Hallings motion om lindring i betalningsvilkoren för de lån, för hvilka Wenersborgs stads invånare häfta till Götheborgs Jånecontor.
Till pröfning företogs BancoUtsk:s d. 2g sisth Jan. pä bordet lagda memor.
N:o 84, med öfverlemnande af förslag till instruclion för R.
St:s Revisorer öfver Bancoverket.
Uppå Gr.
Frölichs, Dav., begäran blefvo reservationerna upplästa.
Sedan min reservation nu blifvit uppläst, önskade jag, att några andra ledamöter af Ståndet ville fästa sin uppmärksamhet vid denna sak och yttra sig derom, på det BancoUtsk. vid den återremiss af betänk., sorn jag på de i reservationen anförda skäl yrkar, må kunna inhemta fleras opinion än min.
Frågan är ej så ointeressant, som den kan synas; ty frågan är, om R.
St:s valda Revisorer skola äga rätt att styra Banken, ehuru de äro utan all legal ansvarighet.
Det är klart, att om Revisorerna få rätt att gifva föreskrifter åt Bancofullmägtige, skola collisioner ofta uppstå emellan dessa auetoriteter; men efter min tanka böra revisorerna endast revidera, d. v. s. granska och göra anmärkningar, icke gifva föreskrifter, hvilket är detsamma som administrera.
Jag får dessutom fästa uppmärksamheten derå, att sedan Utsk. i mom. c af 3 § lemnat
Revisorerna rättighet att meddela föreskrifter, har Utsk. i påföljande mom. d gjort det förbehåll, att i vigtigare mål, deruti Fullmägtige kunde vilja förfråga sig hos Revisorerna, skulle dessa väl få gå dem med råd och upplysningar tillhanda, men ieke gifva föreskrifter.
Orsaken till detta förbehåll har varit, att man tänkt sig möjligheten deraf, att Fullmägtige i kinkiga fall kunde vilja ställa sig bakom Revisorerna och sålunda minska sin egen ansvarighet.
Det medgafs derföre, att i dylika fall inga föreskrifter fingo meddelas; men hvar och en finner, till huru besynnerligt resultat man på detta sätt kommit, nemi. att, ehuru man först gifvit
Revisorerna rättighet att meddela föreskrifter, man likväl satt Fullmäg - Den a Februari e, m. 5t t ige i tillfälle att undgå dessa föreskrifter, blott de sjelfva begära den.
Denna omständighet ensamt synes mig innefatta tillräckligt skäl för återremiss, hvarom jag anhåller.
Gr. Lilljencrantz, Gust.
Lika med de Hrr, hvilkas reservationer åtfölja detta betänk., anser jag, att stadgandet i mom. c af § 3 är olämpligt och bör alldeles utgå.
Mina skäl äro, att mera omsorg och urskiljning (åtminstone inom detta Stånd) vanligen ådagalägges vid tillsättandet af Bancofullmägtige, än som måhända är fallet vid andra valförrättningar, hvaraf, såväl som af den skicklighet, vana och sakkännedom, som fullmägtige under utöfvandet af sitt förtroendekall äro i tillfälle att förvärfva, jag skulle vilja draga den slutsats, att revisorerna icke äro competenta att meddela fullmägtige föreskrifter; att den lydnadspligt, som genom detta mom. ålägges Bancofullmägtige, icke är förenlig med stadgandet uti 70 § Biksd.Ordn., der det heter: ”att fullmägtige kunna ej, i och för deras befattning, emottaga befallningar, utan af R.
St. allena,” hvilket stadgande tvärtom synes visa, att ifrågavar. auctoriteter icke på något sätt äro hvarandra underordnade; att det är oformligt, att revisorerna, som icke äro underkastade juridiskt ansvar, skola meddela föreskrifter för en auctoritet, stäild i bredd med dem, likasom de af Ständernas förtroende kallad, men för sina åtgärder ansvar skyldig; att sjelfva ordställningen i morn., der det heter: ”att derest något skulle linnas försummadt eller eljest kräfva rättelse” etc. äfr olämplig och vådlig, enär det möjligen kunde af revisorerna så anses, som kräfde hela Bancoverket i alla dess delar rättelse, och således af dem, med stöd af deras rättighet att i sådant fall erforderliga föreskrifter meddela, böra omskapas.
Hvad mom. d beträffar, anser jag visserligen lika med Gr.
Frölich, att detsamma kunde försvinna; men skall detsamma bibehållas, vågar jag vördsamt föreslå, att detsamma må erhålla följande redaction: atti vigtigare mål, deruti fullmägtige vilja sig med revisorerna rådföra, yttrande afgifva; fullmägtige obetaget, att derå fästa det afseende, de för godt finna.
— Jag anhåller om propos. på återremiss.
Äfven jag är af den öfvertygelse, att
Revisorerna icke böra hafva rättighet att gifva föreskrifter åt Bancofullmägtige, och då Gr.
Frölich i sin reservation omtalat i83o års revision, såsom enda exemplet på en slik rättighets utöfning, får jag .erinra, att ett vida allvarsammare exempel finnes, nemi. då revisorerna i8o3 företogo sig att ändra grunderna för den år 1800 beslutade realisationen.
R.evisorernas function är endast att granska förvaltningen och anmärka, hvad dervid kan finnas felaktigt eller stridande mot instructioner och R.
St:s beslut; de skola således öfverse, hvad som blifvit gjordt, och befordra till laga åtal begångna förseelser, der sådant kan fin - 52 Den 2 Februari e. m. nas behöfligt samt slutligen afgifva berättelse öfver alltsammans, men icke meddela hvarken råd eller föreskrifter, hvilket icke med deras befattning har någon gemenskap.
Jag begär således äfven återremiss, på det från instructionen må uteslutas all rättighet för revisorerna att gifva föreskrifter, och på det i stället måtte införas en bestämd skyIdighet för dem att ställa under laga tilltal, när de finna förseelser vara begångna, derå ansvar lagligen följa bör.
Jemte det jag med de talare, som förut yttrat sig i ämnet, instämmer i ogillande af Utskrs betänk, i den anmärkta delen och begär återremiss deraf, anhåller jag få fästa uppmärksamheten på det olämpliga, såsom det vill synas mig, deri att åt en delegation af RiksSt:n lemna rättighet att genom gifna föreskrifter ändra och rätta, hvad R.
St. sjelfva beslutat.
Jag inser ingen nytta deraf, men väl mycken våda. 68 § Riksd.Ordn. antyder väl ingenting i detta afseende, hvad bancoverket beträffar; men då den uttryckligen förbjuder revisorerna i afseende på statsverket meddela föreskrifter, tror jag detta böra lämpas äfven till bancoverket.
På sätt de emot Utsk:s betänk* afgifna reservationer utvisa, har jag äfven varit bland dem, som ansett oriktigt att tillerkänna revisorerna rättigheten att meddela föreskrifter åt Bancofullmägtige.
Jag instämmer således i yrkandet, att mom. lit. d af 3 § må omredigeras.
Deremot kan jag ej dela Gr.
Frölichs åsigt, att begge mom:n lit. d och e af denna § böra alldeles utgå ur instructionen, i följd hvaraf det således skulle blifva fullmägtige betaget att i vigtigare frågor rådgöra med revisorerna.
Denna tillåtelse anser jag desto hellre kunna bibehållas, som i allt fall fullmägtige komma att underkastas både juridiskt och moraliskt ansvar för sina åtgärder, äfven om de öfverensstämma med de af revisorerna meddelade råd.
Hvad åter angår det af Frih.
Gederström yrkade tillägg i afseende på rättigheten för revisorerna att låta anställa åtal, derest de anse sådant erfordras, finnes redan ett stadgande härom i 7 § af Utsk:s förslag, der följande mening förekommer:
Varande det revisorerna derjemte obetaget att sjelfva omedelbart hos vederbörande till laga beifran anmäla så beskaffade förseelser af fullmägtige eller af verkets em bets- och tjenstemän, att revisorerna anse desamma böra skyndsamligen till särskildt åtal föranleda.
Det vore af vigt att få upplyst, huruvida pluraliteten inom BancoUtsk. i sjelfva verket anser revisorerna böra hafva rättighet att gifva föreskrifter eller icke; ty när man jemnför de ifrågavar. mom:n c och d med hvarandra, är detta tvetydigt, och det synes, Del a Februari e. m. 53 som Utsk. icke viktigt utredt frågan för sig sjelf.
Jag finner mig derföre föranlåten att yrka, det Utsk. vid en blifvande återremiss malte bestämdt förklara, huruvida Utsk. anser, att föreskrifter kunna gifvas eller icke.
För min del finner jag grundlagen deri klar, att föreskrifter af revisorer icke kunna meddelas.
I början af denna riksdag afgaf, i öfverensstämmelse med denna åsigt, BancoUtsk., med anledning af dc sednaste revisionsberättelserna, ett utlåt., deri pluraliteten förklarade, att föreskrifter icke kunde af revisorer meddelas, och att Bancofullmägtige handlat rätt, dåde icke ställde sig i83o. års revisorers föreskrifter till efterrättelse.
Detta utlåt, bifölls af RiksSttn, och principen erkändes således då; men icke desto mindre vill man nu, att föreskrifter i ett fall skola kunna gifvas och i ett annat icke.
Jag kan icke godkänna ett sådant sätt att förfara och yrkar altså återremiss.
Det är just ordställningen i 7 § af Utsk:s förslag, sorn gifvit anledn. till min anmärkn.; ty annat är att anmäla till åtal och annat att sjelf besluta, att åtal skall äga rum.
I Utsk:s förslag står endast, att revisorerna skulle äga att hos vederbörande till laga beifran anmäla begångna förseelser, och en sådan anmälan kan lemnäs utan afseende.
Jag deremot anser det böra vara revisorernas både rättighet och pligt att sjelfva genom vederbörande fiscalsembete befordra den felande till åtal.