Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r nya anslag till läkare, hvarje år utbildas sjukvårdsinrättningarne inom länen, och jag hemställer, huru det skall blifva möjligt att tillse och sammanhålla allt detta, utan att någon sakkunnig person sättes i spetsen för denna tillsyn. K. M:s Befh:de skall visserligen i främsta rummet hafva uppsigt i förv:de hänseende, men för att utöfva densamma fordras att någon sakkunnig och skicklig person funnes, som kunde gifva erforderliga råd och upplysningar.
Vi veta att f. n. finnes inom hvarje län en chef för landtmäteriet, en för skogsväsendet, o. s. v.; och jag föreställer mig att sjukvården inom ett län också kräfver sin man.
Jag anhåller, på grund af hvad jag nu anfört, att R. o. Ad. ville, med afslag å Betänk:t i denna del, bifalla min motion.
Jag hyser visserligen ingen stor förhoppning alt förslaget nu skall vinna R.
St:rs bifall, men jag tror att det förr eller sednare måste gå igenom; och derföre vore det högeligen önskvärdt att det nu visade sig ega sympatier inom detta Stånd.
Lika med den siste värde talaren anser jag att det civila medicinalväsendet inom länen icke kan fullständigt ordnas, förr än det blir en chef i spetsen derför, en person, som 94 Den 22 Augusti e. m. med skicklighet i sitt fack förenar förmåga att väl ordna sjukvården, och af hvilken landshöfdingen såsom ordförande inom lasareltsdirektionen kan hemta råd och upplysningar ang:de ifrågakommande förhållanden.
Meningen med inrättande af dessa förste provincialläkaretjenster är väl. att dess innehafvare skola hafva uppsigt öfver apotheker, veterinärläkare, fältskärer, barnmorskor och vaccinatörer, deltaga i tillsynen öfver länets sjukvårdsanstalter o. s. v. Med ett ord, derigenom skulle åvägabringas en samhällighet inom länet i afseende på medicinalvården, hvilken f. n. icke förefinnes.
Såsom jag nyss nämnde, får jag till alla delar instämma i hvad Frih.
Ugglas yrkat, och anhåller derföre om bifall till hans förslag.
Det är ej utan tvekan jag begärt ordet vid denna punkt, då jag försport den stora enighet, som R. o. Ad. visat vid genomgåendet af detta vigtiga Betänk.
Utan att mot de anslag, som blifvit begärda och af Utskrt tillstyrkta, vare sig till följe af K. M:s Nåd.
Propos. eller med ani. af enskilda motioner, hafva gjort några anmärkningar, bär R. o. Ad. tvärtom med frikostiga händer och god vilja lemnat anslag till de ändamål, för hvilka sådant blifvit hegardt.
Men om vi blicka tillbaka på de näst föreg:de punkterna, så finna vi att R. o. Ad. beviljat i 73:dje punkten en summa af 12,000 rdr till inrättande af nya provincialläkaretjenster, i den 74:de punkten ett reservationsanslag af 6000 rdr till löneförbättring åt vissa läkare, samt i den 75:te punkten 10,000 rdr till löneförbättring åt 20 ordinarie provincialläkare.
Det kan då förefalla den, som ej har djupare kännedom i förhållandena, nog långt gånget att begära ytterligare 24 nya arfvoden åt personer, som skulle hafva öfverinseendet öfver sundhetsvården i hvarje län, öfver apotheken, m. m.
För öfrigt har landshöfdingen vid sin sida inom lasarettsdirektionen en person, af hvilken han i de fall, då sådant är nödigt, kan hemta råd och upplysningar, alldenstund provincialläkaren ju alltid är sjelfskrifven ledamot inom berörde direktion.
Man har sagt att en säkrare kontroll skulle utöfvas öfver de förut varande läkarne, genom antagande af detta Frih. Ugglas förslag.
Med den skicklighet, som utmärker vår läkarekorps, är enligt mitt förmenande en sådan kontroll alldeles icke nödvändig, likasom den icke skulle blifva mycket verksam.
Icke heller kan jag föreställa mig att den läkare, som är kallad att inom ett visst distrikt hafva sin verksamhet, skulle på ett fullt tillfredsställande sätt fylla denna sin kallelse, om åt honom uppdroges inspektörsbefattningen öfver huru de andra läkarne inom hvar sitt distrikt fullgöra sina skyldigheter.
På grund af hvad jag nu anfört, och då mig synes att redan tillräckligt stora anslag för förbättrande af läkarnes ekonomiska Den 22 Augusti e. m.
95 ställning blifvit beviljade, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Jag erkänner ganska villigt, att R. o. Ad. vid föreg:de punkter af detta Betänk, varit särdeles frikostiga mot läkarekorpsen, men jag kan icke finna hvad inverkan sådant kati hafva på förev:de fråga.
Som jag förra gången yttrade, utbildas år för år sjukvårds-inrättningarne inom länen, och det är derföre alldeles nödvändigt att söka sammanhålla dessa.
Det är äfven alldeles nödvändig att vid de större sjukhusen någon finnes, som kan kontrollera de der anställde läkarne.
Utan alt vilja förringa läkarnes nit och benägenhet att uppfylla sina skyldigheter, kan man ju dock tänka sig att en läkare behöfver tillsyn.
Det är ju möjligt alt missbruk kunna innästla sig vid en sjukvårdsanstalt, — missbruk, som svårligen upptäckas af andra än dem, som sjelfva ega erfarenhet vid dylika inrättningars förvaltning och skötsel.
Hvarföre har man ansett nödvändigt att tillsätta en chef i hvarje län för landtmäteriet, för skogsskötseln o. s. v., örn ej derföre att tillsyn är behöflig.
Frågan förefaller mig så klar, att jag icke kan fatta att man kan ifrågasätta nyttan deraf, och då den ej eger något sammanhang med löreg:de punkter, anhåller jag fortfarande om bifall till min motion.
Jag skall icke länge upptaga R. o. Ad:s tid.
Jag vill endast fråga den siste värde talaren, huruvida jag misstagit mig, då jag anförde att landshöfdingen, genom provincialläkarens sjelfskrifvenhet inom lasarettsdirektionen, hade vid sin sida inom denna direktion en person, af hvilken han kan hemta råd och upplysningar.
Det af den siste värde talaren omnämnda förhållande afhjelper icke de af mig påpekade olägenheter, ty det finnes mångå städer, som hafva lasarett, men hvarest icke någon provincialläkare är stationerad, och dessutom är sjukvården inom ett län ej inskränkt endast till vård och tillsyn å befintliga lasarett.
För min del anhåller jag att få instämma i det af Frih.
Ugglas gjorda yrkande om afslag å Utsk:ts Betänk, och bifall till hans förslag i denna punkt.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan, och dels utaf Frih. af Ugglas, attR. o. Ad., med afslag derå, måtte besluta att ett årligt anslag af 12,000 rdr skall ställas till K.
M:s disposition, för anställande inom hvarje län af en förste provincialläkare med årligt arfvode af 500 rdr. «6 Den 22 Augusti e. m.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades flere nej, jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå och antagande af Frih. af Ugglas’ förslag, då svaren utföllo med flere ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 79:de—82;dra punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 83:dje punkten.
Hr Cederschjöld, Fredrik August:
Då jag betänker det arbete, Utsk:t nedlagt vid behandlingen af allt hvad till den allmänna undervisningen hörer, och den omtanka, som öfverallt i detta Betänk, röjer sig för att bringa den till en för landets intellektuella utveckling nödig ståndpunkt, så är det i sanning för mig högst nedslående att se, att Utskit betraktat undervisningen för barnmorskor med sådan likgiltighet, att det icke en gång gjort sig möda att taga kännedom om det egentliga syftet med min motion.
Utsk-.t säger nemi.: »Efter hvad i motionen finnes anfördt, vill det visserligen synas, som skulle utvidgning och förändring af undervisningen vid ifrågav:de läroanstalter vara af behofvet påkallad.»
Men någon dylik »utvidgning» eller »förändring» har jag egentligen icke åsyftat.
Jag har blott önskat att bringa det derhän, att undervisningen oafbrutet må kunna fortfara och att lättnad måtte beredas för allmogens qvinnor att egna sig åt barnmorske-yrket.
De skäl, hvarpå Utskit grundat sin hemställan, »att min motion ej må föranleda till någon åtgärd från R.
St:rs sida», äro också alltför obetydliga för att förtjena något afseende.
De uppgifna skälen äro: att
Utskit saknat »kännedom om elevernas antal och den tid, sorn användes för undervisningen.»
Hade jag kunnat ana att upplysningar i dessa hänseenden kunnat bidraga till vinnandet af mitt mål, så hade jag endast behöft till min motion bifoga ett exemplar af barnmorskereglementet.
Men de frågor, som i motionen vidröras, äro egentligen oberoende af ett något större eller mindre antal elever, och hvad angår tiden, som användes för undervisningen, så tog jag för afgjordt att det icke var Utsk:t obekant att denna undervisning fortgår oafbrutet hela året om.
Några »partiela frågor», som »icke lämpligen böra af R.
St:r pröfvas», omförmälas icke uti min motion.
Der förekommer nemi. icke några andra frågor, än »förhöjning i barnmorskelärarens i Göteborg lön», »löner åt en amanuens vid hvardera af läro-anstalterna i Stockholm och Göteborg», samt »månadtligt understöd af 20 rdr åt 6 lärlingar vid läro-anstalten i Göteborg.»
De båda första frågorna afse endast undervisningens oafbrutna gång; ty så länge läraren i Göteborg är så illa lönad, att
Den 22 Augusti e. m. 97 att han icke uteslutande kan egna sig åt denna befattning, utan måste derjemte innehafva en annan, så är det klart att han när som helst kan, under längre eller kortare tid, ryckas ifrån lärarekallet, hvarigenom ett för undervisningen betänkligt afbrott måste ega rum.
Och så länge barnmorskelärarne ensamme, utan något biträde, nödgas uppehålla undervisningen, så måste ett dylikt förhållande inträffa vid förekommande sjukdom eller andra laga förfall.
Jag har nyligen sjelf erfarit olägenheten deraf under den sjukdom, hvaraf jag någon tid varit bemsökt, då jag endast med yttersta ansträngning och med några veckors afbrott kunde på ett ofullkomligt sätt uppehålla undervisningen, så länge föreläsningarne varade, och först nu kunnat begära någon tids tjenstledighet för att återvinna helsa och krafter.
Om här i Stockholm i dylika fall stora svårigheter möta för att erhålla någon, som kan och vill åtaga sig att på kortare tid bestrida denna lärarebefattning, så torde detta, hvad angår Götheborg, snart sagdt blifva en omöjlighet.
En inkonseqvens torde Utsk:t för öfrigt gjort sig skyldigt till, då det tillstyrkt anslag till en amanuens i obstetrik vid Karolinska institutet, der redan finnes både professor och adjunkt, men afstyrkt anslag till amanuens vid läroverket för barnmorskor, der läraren är alldeles ensam.
Sista frågan åter afser endast att underlätta möjligheten för allmogens qvinnor att besöka läroverket.
1 motionen förekommer således ingenting, som icke med största lätthet kan af R.
Vill man aldrig så flyktigt tänka på vigten och betydelsen af ifrågav:de undervisning, så skall man lätt finna att den förtjenar större uppmärksamhet, än Utsk:t deråt egnat.
Andamålet med densamma är nemi. att åt qvinnor af en i allmänhet låg bildningsgrad bibringa sådana kunskaper uti en vigtig gren af läkarekonsten, att man med trygghet i deras vård kan lemna det käraste man eger under ett ögonblick, då det gäller moders och barns lif.
Men denna undervisning gäller icke blott bibringandet af dessa kunskaper, den afser äfven att väcka och underhålla den sanna menniskokärleken, hvarförutan barnmorskan icke kan uppfylla sitt ädla kall, och att så meddela allmänna sundhetsreglor, att barnmorskan må kunna gagna genom råd och upplysningar med afseende på vården af moder och barn.
Att dessa bemödanden icke varit fruktlösa, bevisas bäst genom den upplysning
Hr Professor Hellenius, uti ett föredrag under sednaste naturforskaremöte, meddelade, att dödligheten ibland späda barn uti något af de norra länen (jag minnes nu icke hvilket) altagit i samma mån barnmorskornas antal ökats.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt att denna punkt måtte blifva till Utsk:t återremitterad.
Hr Huss: 1 det yrkande Hr Cederschjöld vid sitt yttrande framställde, får jag till alla delar instämma.
Sundhets-Coll. har H. VI. 7 98 Den 22 Augusti e. m. nemi, hos K.
M. anhållit om Propos. till R.
St:r ang:de det an- , slag, Hr Cederschjöld i sin motion begärt.
Hvarföre K.
M. icke behagade till R.
St:r aflåta någon Propos. i förev:de ämne, vet jag ej; men att förhöjning i anslaget är högeligen nödvändigt, derom torde icke någon tvekan kunna uppstå.
Hr Cederschjöld har redan nämnt att läraren för barnmorske-undervisningen i Göteborg måste, till följd af sin ringa lön, tillåtas att vara bataljonsläkare vid Göta artilleriregemente, och detta torde vara i högsta grad olämpligt, bland annat, derföre att, i händelse läkaren kommenderas med regementet, läroanstalten måste ligga nere.
Inrättandet af en amanuensplats vid hvardera af läro-anstalterna i Stockholm och Göteborg är äfven af nödvändigheten på kalladt.
Den förre talaren har nämnt, huru svårt det för honom varit att till följd af sjukdom sköta sin befattning, och i Göteborg har undervisningen måst afstanna under tvenne månader till följd af lärarens sjukdom och då ingen annan fanns att sätta i hans ställe.
Hvad vidare angår antalet sökande till inträde vid läroanstalten i Göteborg, vill jag endast anföra faktiska bevis.
Ar 1862 funnos nemi.
162 sökande, hvaraf 72 måste, till följd af bristande tillgång på lärare m. m., afvisas.
Detta kan icke vara förenligt med rättvisa och billighet, då med skäl klagas öfver bristande antal barnmorskor.
Sålunda finnes i Elfsborgs län endast en barnmorska för 7,000 qvinnor, i Skaraborgs län en sådan för 3,500 qvinnor, och i allmänhet en för 2,000 qvinnor i andra län.
Jag hemställer, huruvida det kan vara möjligt för en barnmorska att hafva noggrann omvårdnad och tillsyn om de sjuka, då hon har en så vidsträckt verkningskrets.
Hr Cederschjöld har vidare föreslagit inrättande af 6 friplatser vid läro-anstalten i Göteborg.
Då ingenting i så hög grad torde befordra tilloppet till läro-anstalterna af lärlingar ur allmogens egen klass, som förmånen af berörde friplatser, alldenstund mångå af brist på tillgångar måste derifrån afstå, så tror jag, lika med motionären, att en oberäknelig fördel skulle tillskyndas läro-anstalten i Göteborg, om R.
St:r ville bevilja anslag till ytterligare 6 frilärlingsplatser, så att nämnde anstalt i detta hänseende kom att åtnjuta samma förmåner, som den i Stockholm.
På grund af hvad jag sålunda anfört, får jag, lika med motionären, anhålla om återremiss af denna punkt.
Efter hvad de föreg:de talarne i sak anfört, och på grund af de upplysningar deraf vunnits, vill jag för min del icke motsätta mig den återremiss, som af dem blifvit begärd.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, hvilken propos. besvarades med ja.
Den 22 Augusti e. m. 99 84:de punkten.
Utsk:ts hemställan bifölls. 85:te punkten.
Bland de inrättningar, som i min tanke äro synnerligen förtjenta af R.
St:rs uppmärksamhet, är den af Hr Doktor Oskar Sandahl här i Stockholm år 1860 inrättade medico-pneumatiska anstalten.
En tabellarisk sammanställning af de resultater, som vunnits genom användande af nämnde anstalt, utvisar att inrättningen varit särdeles gagnelig och helsogifvande.
Då nu både första anläggandet varit och underhållet af denna ifrågav:de anstalt är förenad med stora kostnader, och densamma svårligen kan utan statens mellankomst upprätthållas och drifvas, samt då Svenska Läkaresällskapet i sitt motionen bifogade yttrande förklarat att berörde anstalt för sitt framtida bestånd är i behof af offentligt understöd, får jag tillstyrka att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag i denna del, behagade bifalla den af Frih. af Ugglas m. fl. afgifna reservation.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat att derunder endast yrkats afslag å Utsk:ts förev:de hemställan samt antagande af Frih. af Ugglas’ i en vid punkten fogad reservation afgifna förslag, »att R.
St:r måtte på det sätt bifalla den ifrågav:de motionen att, till understöd för den af Doktor 0.
Sandahl i hufvudstaden inrättade medicopneumatiska anstalt, anvisas för nästa statsregleringsperiod å Riksg.-Kont. en summa af 6,000 rdr, att med en tredjedel under hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866 utgå, med vilkor likväl att anstalten ställes under tillsyn af Sundhets-Coll., dit föreståndaren har att årligen om inrättningens verksamhet afgifva berättelse, äfvensom att dagligen vid denna anstalt lemnäs fribad åt minst 2 fattiga eller obemedlade personer», framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades flere nej, jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå ocb antagande af Frill, af Ugglas’ ofvanomförmälda förslag, då svaren utföllo med flere ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 86:te, 87:de och 88:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 89:de punkten.
Huss anförde skriftligen:
Oaktadt Stats-Utsk:t afstyrkt
Hr Lemchens motion om anslag till bekostande af offentliga föreläsningars hållande i hufvudstaden uti vissa vetenskaper, tager jag mig friheten att, då 100 Den ?2 Augusti e. m. jag tror mig funnit de af Utsk:t anförda grunder för detta afstvrkande vara föga tillfredsställande, föreslå R. o. Ad. att fatta ett motsatt beslut, så mycket heldre som flere ledamöter af Utsk:t reserverat sig mot det med, om jag ej blifvit illa underrättad, endast en rösts pluralitet fattade beslutet.
På förhand får jag bedja R. o. Ad. om öfverseende, om jag för en stund upptager en dyrbar tid med denna fråga; men jag anser mig för sakens vigt böra först framlägga de motiver, som ligga till grund för det yrkande jag ernar göra.
Att Sveriges hufvudstad, i motsatts mot de flesta öfriga mera betydande Europeiska hufvudstäder, saknar en institution, derifrån allmän vetenskaplig bildning, i lorm af offentliga föreläsningar i populär form, kan spridas bland en större allmänhet, har länge af hvarje sann fosterlandsvän djupt beklagats; flera röster hafva ock under sednast förflutna riksmöten höjt sig med förslager till denna brists afhjelpande.
Att ett lands hufvudstad utöfvar en vigtig, både god och dålig, både gagnande och menlig inflytelse på hela landets kultur, på den allmänna bildningen i alla riktningar, är en erfarenhet, som ej kan jäfvas, som är från så många håll konstaterad, att några bevis lör dess sanning ej lära behöfva anföras.
Ett lands hufvudstad är nemi. den medelpunkt, från hvilken regeringsmaktens bud utgå, uti hvilken en stor del af statens embetsmannakorps praktiskt skall utbildas; den är ock den härd, från hvilken publicitetens förnämsta organer sprida sina läror; den är, åtminstone med få undantag, hufvudsätet för vetenskaper och konster, för handel och industri, såsom ock för det s. k. finare umgängeslifvet.
Men låtom oss härjemte ej blunda för en hufvudstads skuggsidor, utan skynda att medgifva att uti hvarje större hufvudstad äro lyx och öfverflöd, utsväfningar och brott hvardagliga gäster, samt att på intet ställe af ett land framträda motsatserna mellan rikedom och fattigdom, bildning och råhet, så bjert, som uti hufvudstäder med någon mera betydande befolkning.
Ar Sveriges hufvudstad uti dessa hänseenden olik öfriga hufvudstäder?
Man har velat påstå, att Stockholm skulle stå lägre uti åtskilliga riktningar än sina gelikar uti andra länder; att den hade en hufvudstads alla dåliga sidor, men foga af de goda, samt att, till följd häraf, dess inflytande på hela fäderneslandet snarare skall vara skadligt än gagneligt.
Ett dylikt antagande har man t. o. m. sökt leda i bevis medelst statistiska siflerberäkningar.
Som det ej hör till ämnet denna gång att ingå uti granskning af de åberopade siffrornas riktighet eller af de från dem dragna slutsatsernas giltighet, må det vara nog att jag, på grund af egna iakttagelser, jemförda med andras, uttalar den öfvertygelse att dessa siffror tarfva att betydligt sofras, samt att de elter skedd sofring med all säkerhet skola utvisa att
Sveriges hufvudstad snarare står bättre och ej sämre än andra hufvudstäder just uti de punkter, i hvilka man, jag antager af skeft uppfattad fosterlandskänsla, sökt nedsätta den.
Oen 22 Augusti e. m. 101 Min åsigt är att Stockholm, lika med öfriga hufvudstäder, jemförelsevis ej mer, ej mindre, utöfvar ett i vissa hänseenden fördelaktigt, i andra skadligt inflytande på hela landet; och är denna åsigt sann, måste deraf följa, att jag anser det såväl från det allmännas, från statens sida, som från hvarje enskild sann fosterlandsväns, vara en oafvislig pligt att söka verka till det mål, att det skadliga inflytandet blir så ringa, som möjligt, och det fördelaktiga deremot det högsta möjliga.
Detta mål är högt och af den djupa betydelse, att det allmänna ej bör rygga tillbaka för någon uppoffring, huru betydande den än må blifva, för att nå det eller närma sig detsamma.
Många äro visst de faktorer, hvilka härför måste sättas i verksamhet.
Den förnämsta, utan hvilken alla öfriga blifva otillräckliga, overksamma, är dock spridande af upplysning; upplysning i religion; upplysning i vetenskaper och vetenskaplig tillämpning på det allmänna lifvet, på den allmänna bildningen.
Inom vår hufvudstad har under sednare och sednaste tider mycket blifvit åtgjordt för spridande af npplysning uti religionens sanningar; folkskolor och elementarläroverk hafva med hänsyn härtill blifvit i flera hänseenden reorganiserade; förslag blifvit utarbetade till själavårdens ändamålsenliga ordnande; enskilda föreningar verka kraftigt lör spridande af de heliga Iföckerna och af andra för det religiösa sinnet väckande och befästande lämpliga skrifter.
Men, hvad har under sednare tider i hufvndstaden blifvit åtgjordt för spridande bland dess befolkning af högre upplysning om vetenskapernas vidsträckta verld, för alt, i hela landets intresse, förädla hufvudstadens bildning, eller för att inom densamma söka åstadkomma samband mellan vetenskapen och det allmänna lifvet?
Med blygsel måste fosterlandsvännen gifva föga tillfredsställande svar på dessa frågor.
Väl finnas inom hufvudstaden åtskilliga undervisningsanstalter för vissa vetenskapers tillämpning, men dessa, såsom tillgängliga endast för vissa kategorier, kunna ej utöfva något inflytande på en större allmänhet.
Det enda tillfälle för den vettgerige att inhemta högre insigter genom afhörande af vetenskapliga föredrag, har varit de s. k.
Tamiska föreläsningarne vid K.
Vetenskaps-akademien; dessa föreläsningar hafva ock varit så begärligt besökta, att ett betydligare antal inträdessökande måst vid hvarje föreläsningstimme återvända från den öfverfyllda lokalen.
Tid efter annan hafva ock enskilte vetenskapsmän, af nit för spridande af sann upplysning, hållit mer eller mindre offentliga föredrag inom en eller annan vetenskapsgren.
Detta är nu allt hvad som kan lemnäs till svar på de framställda frågorna, och häraf framstår som obestridlig sanning att inom vår hufvudstad är en beklaglig brist på tillfällen för en större allmänhet att genom offentliga föredrag erhålla upplysning uti för allmän bildning nödvändiga vetenskapsgrenar.
Denna brist har af mången sann fosterlandsvän länge varit insedd och derjemte djupt beklagad.
Då de tre stora männen Linné, v. Höpfken och Trievald förenadé sig om stiftandet af Vetenskaps-akademien, var deras huf - 102 Den 22 Augusti e. m. vudsyfte just spridande af allmän vetenskaglig bildning; och under sednare tidens riksmöten hafva flera röster höjt sig för vidtagande af åtgärder uti denna rigtning; olyckligtvis hafva dessa röster hitintills ej förmått göra sig gällande.
Månne nu tidpunkten kan vara inne, då den öfvertygelsen ibland Riks-Ståndens medlemmar hunnit komma till mognad, att det utgör en för hela fäderneslandets väl och heder oundgänglig åtgärd att bereda hufvudstadens befolkning offentliga tillfällen till erhållande af högre upplysning uti de för allmän bildning vigtigaste vetenskaps- och kunskapsgrenar?
Innan jag besvarar denna fråga, må jag först fästa uppmärksamheten på huru öfriga Europeiska stater uppfattat denna angelägenhet.
Uti de flesta af Europas hufvudstäder finnas universiteter, men utanför dessa och oberoende af dem stå vanligen andra institutioner utan fakultetstvång och friadb från examen eller pröfningar, der vetenskaperna framställas under form af mer eller mindre populära föredrag för en större allmänhet.
För att undvika vidlyftighet, må jag endast fästa mig vid London och Paris.