Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, tillkännagaf, att han under gårdagens plenum emottagit 2:ne lill R. o.
Ad. insände, af R.
St:rs Just.-Ombudsm. i form af skrifvelser till R.
St:r väckta motioner, och att det varit Hr Gr. o.
Landtm:s afsigt, att göra deras behandling lili föremål för Talmännens öfverläggning då han erhållit den underrättelse, alt dessa skrifvelser i går blifvit uti 2:ne
Stånd föredragne och remitterade till StalsUtsk.
Enl. 48 § Riksd.Ordn., ansåge Hr Gr. o. Landtm, likväl dessa skrifvelser icke kunna utgöra föremål för föredragning, hvaremot Just.-Ombudsmm i 100 § Reg.F. hade sig förelagd den form, hvari han kunde hos R.
St. framlägga förslag.
Hr Gr. o. Landtm, hade således funnit sig förhindrad att föredraga dessa skrifvelser men velat underrätta om deras inlemnande, på det alt R. o. Ad:s ledamöter må hafva tillfälle att om de sä önskade, i Riddarh.-kansliet taga kännedom om deras innehåll.
Hr Hjerta, Lars, upläste en motion af följande innehåll:
Ibland de föremål för allmän hushållning och beskattning, hvilka hafva mesta inflytande på industriens,ställning, affärslifvets utveckling och det allmänna välståndet, är bestämmandet af tullafgiften på de till riket inkommande och derifrån utgående varor, och det torde icke ligga någon öfverdrift i att påstå att den nu gällande tulltaxan i detta hänseende är i behof af betydliga förbättringar, hvilka ock sedan sistlidne Riksdag varit önskade och lill en del blifvit yrkade af flera serskilda korporationer och handels-societeter inom riket.
Af denna anledn. är det väl sannolikt att Bevilln.Ulsk. vid denna, likasom vid föreg:de Riksdagar kommer att företaga en granskning af tulltaxan i dess helhet, och att begagna den rättighet Utsk. äger, att föreslå förändringar deruti.
Men den enskilde riksdagsmannen torde icke af detta antagande vara förhindrad eller befriad från åliggandet att väcka förslag om sådana förändringar i afgifterne på serskilda artiklar, som han kan anse nödiga och nyttiga för det allmänna, samt att anföra skälen för desamma.
Det är på denna grund jag vördsamt anhåller att med begagnande af motionsrälten få föreslå och underställa Högh Bevilln.Utsk:s pröfning åtskilliga förslag om sådana förändringar.
Till vinnande af en lättare öfversigt har jag trott det vara lämpligast att utan afseende på den ordningsföljd, som de serskilda artiklarna hafva i tulltaxan, få sammanställa vissa de vigligaste före - Den 29 December.
185 målen för denna motion jemte hvarandra uti vissa klasser efter deras sammanhang till art och användande; såsom t. ex. födoämnen, råämnen för slöjderna, mineraliska och kemiska ämnen; metaller, samt halffabrikaler af olika slag för väfnads industrien, hvarefter de öfrige artiklar på hvilka jag önskar fästa Utsk:s upmärksamhet skola anföras i alfabetisk ordning.
I afseende på Fö doämnen af de slag, som utgöra oumbärliga lifsförnödenheter för en hvar, hafva talrika och såsom man bör hoppas, äfven inflytelserika rösler redan uttalat sig från de anseddaste och erfarnaste affärsmän i hufvudstaden och flere andra af rikets släder uti underd. petitioner lill Hans Maj:t Konungen om nedsättning i de närvarande alltför tunga afgiflerna på importen deraf.
Skälen för denna åstundan finnas i nämnde petitioner både fullständigt och väl utvecklade, och då de otvifvelaktig! komma lill Utsk:s kännedom, bör man äfven kunna hoppas att de der varda behjertade.
Det hufvudsakliga och ständigt talande skälet för låga tullar på dessa .artiklar ligger i allt fall uti den enkla sanningen, alt det är både grymt och oklokt att genom lagstiftningar fördyra det nödvändigaste lifsuppehälle! för de mindre bemedlade inom samhället eller, med andra ord, att indirekt fråntaga dem en del af detta nödvändiga.
Det är äfven anmärkningsvärd!, och kan från nyssnämnde synpunkt icke lända den nyare tidens lagstiftande Ständer till berömmelse, att de sednaste 30 årens tulltaxor, jemförda med den under Konung Gustaf den III:s Regering, af den utmärkte statsmannen Liljecrants utfärdade, visa att man på den sednare tiden långt mindre än tillförene fästat afseende på den stora och mindre bemedlade mängdens behof och billiga anspråk, enär tullafgifterna på de flesta födoämnen nu äro, med förvandling till lika silfvervärde för de olika afgiftsbeloppen, belagda med tre, fyra lill fem gånger högre afgifter, och ännu mera än under den äldre tiden, hvilket blifver desto mer anmärkningsvärdt i samma mån som det eljest torde vara att förmoda att humaniteten och deltagandet för de mindre väl lottade borde på ett verksammare sätt gifva sig tillkänna i vår tid än fallet varit under det förra århundradet.
Vid öfvervägande af dessa skäl bör det vara att förmoda alt Högh Bevilln.Utsk. äfven skall nedsätta tullafgifterne så väl på de under benämningen spannemål, mjöl och gryn uptagne artiklar, som på animaliska födoämnen eller s. k. viktualievaror af alla slag, nemi. smör, ost, talj, kött och fläsk såväl färskt som torkadt rökl och salladi samt fisk sallad och torkad, till det lägsta möjliga, och tager jag mig friheten i detta afseende föreslå att nedsättningen mätte ske för smör till 24 sk:r per Lisp:d och för de öfriga nu upnämnda al tine till hälften af de nuvar:de afgiftsbeloppen å dessa varor, i fall Utsk. skulle frukta att införselafgiftens borttagande helt och hållet, skulle förorsaka en alltför stor minskning i statsintraderna.
I detta sistnämnda afseende tillåter jag mig i förbigående framställa en anmärkn. lill bemötande af de invändningar, som öfverhufud från ett eller annat håll torde hemtas från farhågan för tull - 186
Den 29 D ecember. inkomsternas minskning, hvilka numera ingå i beräkning såsom den vigtigasle tillgången för statsutgifterna.
Dä nemi. tullafgifterna visat sig vara i stigande och lemnat öfverskott utöfver föregående Ständers beräkning, så synes det vara en pligt för lagstiftaren, alt begagna denna lyckliga omständighet icke endast såsom medel till ökade statsutgifter, utan äfven såsom en utväg till nedsättning i sjelfva afgiftsbeloppen.
Det är ock ett genom erfarenheten för väl kändt faktum för af kunna betviflas, att artiklar, som färö belagda med så hög lullafgift, att densamma motsvarar förbud, skola genom en nedsättning deraf hvilken gör det möjligt att med någon fördel införtulla desamma, lemna en tillgång, sora beläcker den minskning hvilken kan upkomma i sammanräknade tullafgifter på andra slags artiklar; och denna slutföljd skulle ofelbart visa sig såsom resultat af en nedsättning i tullen på de flesta af här sednast omnämnde artiklar; och alt i alla händelser den minskning, som kunde å tullafgiften för någon deribland upsla, komme att fullt ersättas genom nedsättningen i afgiflen på de öfriga, som nu äro betungade med en verklig förbudsafgift.
1 sammanhang härmed anhåller jag få fästa upmärksamhelen vid artikeln:
Kreatur lefvande.
Tullafgiften å dessa är f. n. å hästar 10 R:dr, å oxar 8 R:dr, kor 4 R:dr, kalfvar 2 R:dr 12 sk. svin 2 R:dr och andra fyrfotade djur 1 R:dr 24 sk:r, hvilka afgifter jag föreslår må helt och hållet borttagas.
Enl. sammandraget äf räkenskaperna öfver sistförflulna årets import i riket, infördes det året: hästar 647 st., oxar 93, kor 359, svin 441 och andra fyrfota djur 36, hvilka gåfvo en sammanräknad tullinkomst af 9,586 R:dr b:ko.
Ar det väl skäl, att för denna ringa summa bibehålla en tullafgift, som så bestämdt strider mot landtbrukets intresse, helst då för de allra flesta fall lefvande kreatur icke införas i annat ändamål än för alt fylla behofvet af dragare och lill ladugårdarnes förökning?
Angelägenheten att borttaga denna afgift blir så mycket större i fall den tillämnade och redan påbegynta utförseln af kreatur åt England från vestra och södra delarne af riket skulle komma att utveckla sig till en fortgående spekulation, emedan det är alt förutse, att i sådant fall brist på kreatur för ladugårdarna inom landet tillfälligtvis kan upsla och det blir då serdeles maktpåliggande att deras ersättande från annat håll genom upköp utomlands icke må vara belagdt med några svårigheter eller förtyngas genom afgifter hvilka Staten utan allt äfventyr kan undvara.
Näst efter ofvannämnde varor synes artikeln Kaffe förtjena att komma i betraktande.
Af denna vara infördes under loppet af 1852 ett belopp af 9,989,964 få eller i rundt tal 10 milkr.
Afgiften derpå, som nu är 2 sk:r 8 runst. per få, oaktadt i förhållande till många andra icke öfverdrifven, vågar jag likväl föreslå till nedsättning med 4 runst., eller till 2 sk. 4 runst. per få, hufvudsakligen derföre, att giltiga anledn:r finnas till den förmodan alt ännu med den närvarande tullafgiften icke obetydliga partier kaffe insmuglas vid de södra kusterna.
Minskningen i tullinkomster genom nedsattningen af 4 runst. per få skulle utgöra omkriug 104,160 R;dr b:ko, men dels är all sannolikhet för handen, alt delta belopp skulle er - Den 29 December.
187 sältas till en icke obetydlig del genom ökad import och derigenom, alt hvad som nu tilläfventyrs smugglas, dä skulle betala tull, dels komme också en fortfarande tillökning i konsumtionen af denna vara alt verka lill en motsvarande tillökning i införseln och inkomsten af artikeln socker.
Artikeln
Hudar hörer till de oundgängligaste förnödenheter, serdeles uti ett kallt klimat der helsans bevarande så väsendtligt O D beror på tillgången på en torr och god fotbeklädnad.
A denna betydande artikel höjdes tullafgiften för ett par Riksdagar tillbaka utan allt annat rimligt skäl än derföre att man ville åtkomma en ökad statsinkomst, omkring dubbelt mot hvad den förut hade varit.
Af torra hudar infördes sistl. år 2,076,838 hvilket efter 1 sk. 10 runs!, per ger en afgift af 79,323 R:dr och för 1,333,584 U hudar andra slag, hufvudsakligen saltade, 27,783 R:dr.
Om tullafgiften å dessa båda artiklar sättes ned till 1 sk. för torra och 8 runst. för saltade hudar, så skulle minskningen blifva under förutsättning af samma import, å torra hudar 36,056 och å andra slag 9264 R:dr eller tillsammans 45,320 R:dr.
Detta är ingalunda en större afbränning än hvad de så betydligt förökade tullinkomsternas belopp väl kunna tåla vid, och billigheten i hög grad fordrar när det gäller en sådan nödvändighetsartikel.
Dessutom synes tullvärdet 16 skir b:ko U för torra och 8 skir för saltade hudar vara alltför högt och böra nedsättas, ty om också hudar under det sista året slått nära intill dessa priser, då nästan alla varor varit ovanligt updrifna, så kan det dock ej antagas såsom det öfver hufvud gällande och föreslår jag den jemkning, som efter flere års priskuranter i medeltal kan finnas utgöra den rätta.
Det \ore efter min öfvertygelse visserligen det riktigaste att afskaffa all införseltull på artikeln hudar, men då det svårligen lärer vara att hoppas, att genomföra detta, emedan det skulle anses innebära en för stor minskning af den säkra inkomst; som kan väntas af denna artikel, torde Utsk. åtminstone ej finna det nu gjorda förslaget innefatta någonting obilligt.
I afseende på en annan nödvändighetsartikel, nemi.
Ull, vågar jag tro, att importtullens borttagande helt och hållet skall med flere giltfga skäl kunna försvaras.
För beklädnaden i vårt nordiska klimat är framför allt annat af vigt att kunna tillverka eller erhålla yllefakater så billigt som möjligt och så mycket som möjligt underlätta tillfället att göra denna tillverkning till föremål för husfliten.
Då bomull och silke icke draga någon införseltull och då ändamålsenligheten af tullfriheten på de sistnämnda råämnena är så allmänt insedd, att i det afseendet icke mig veterligt någon skiljaktighet i meningar vid de förflutna Riksdagar ypppat sig, åtminstone icke kommit till öfverläggning hos R.
St., så kan det icke finnas mer än ett skäl till undantag från tillämpningen af samma grundsats på det tredje råämnet, ull.
Detta skäl skulle ligga i syftemålet, alt genom tullafgiften på utländsk ull gifva åt den inhemske producenten deraf en verksam upmuntran alt framdrifva och uphjelpa fårskötseln i landet.
Ser man likväl på erfarenheten om fårskötselns långsamma och obetydliga framskridande hos oss under den långa tid som den - 188 Den 29 December. samma haft stöd af delta i öfrigt så tunga skydd, och dessutom af betydliga direkta upoffringar, från Statens sida för densamma, så lärer utan misstag deraf kunna härledas såsom slutsats, dels att resultatet af det lemnade skyddet icke motsvarat upoffringarna, och alt framgången af ullproduktionen i landet icke beror af tullpremiens belopp och dess bibehållande eller icke, utan af andra omständigheter.
Ett bevis för delta påstående ligger i det kända förhållande, att på samma gång som en betydlig införsel af utländsk ull skett till de Svenska fabrikerna, har det ej sällan handt, alt de Svenske ullproducenterne icke för sin ull erhållit samma pris som betalts för utländsk ull af samma qvalitet, men deremot när de af brist på afsättning här hemma till antagligt pris, gjort försök att utföra sin ull på den utländska marknaden, mer än en gång fått ett högre pris derför än de kunnat bekomma på den Svenska marknaden.
Detta hänvisar tydligt på någon orsak, som icke har omedelbar gmenskap med lullafgiften.
En sådan orsak finnes äfven, enligt hvad på tillfrågan blifvit mig sagdt af personer, hvilka göra ständiga affärer i ullhandeln och som i öfrigt sjelfve beklagat förhållandet, men utan att tro sig kunna hjelpa det.
Måhända vore det mindre granlaga att meddela offentligt, hvad sålunda blifvit enskildt meddeladt, men åtskilliga af de större ullproducenterne lära sannolikt förut känna det antydda förhållandet, enär de fått erfara resultatet deraf, och respektive ullhandlare torde ej heller göra någon svårighet vid att derom uplysa Utsk:s ledamöter.
Nog af, att det med någorlunda visshet kan sägas att den ofördelaktiga ställning, hvari den Svenske ullproducent befinner sig äfven nu då tullen är temligen hög, härrör ifrån brister i sjelfva handelsbruket, och att, om dessa blifva afhjelpta genom tjenliga åtgärder lill bildande af en mera stadgad ullhandel inom landet — och dermed förenad sortering i större poster, så betyder det litet eller intet att införseltullen borttages enär skillnaden emellan det högre pris, som fabrikanterne nu vanligen betala för utländsk ull och priset för inhemsk af motsvarande finhet ofta är vida större än den skillnad, som skulle härröra af tullafgiftens belopp.
Om det här upgifna förhållandet såsom jag förmodar kan besannas af någon bland de Hrr ullproducenter, sorn haft erfarenderaf, så bortfaller i och med detsamma skälet för bibehållande af en tullafgift, som icke i sjelfva verket lemnat något verksamt skydd.
Då för öfrigt den tulltaxa, som nu bestämmes endast gäller till nästa Riksdag, så synes ett försök på denna tiden icke kunna medföra något slags våda för ullkullturen, men skulle i flere hänseenden verka välgörande.
Det torde också vara skäl erinra, att en förändring i lullafgiften för ull icke kan hafva minsta inflytande hvarken till vinst eller förlust för alla de landtmän, och hvilka kanske utgöra den största delen bland denna klass, sora till det mesta sjelfva förbruka sin ull, men som tillika måste vara intresserad att erhålla till billigt pris de nödiga yllebeklädnader, hvilka de ej sjelfve kunna tillverka.
Minskningen i statsinkomster skulle härigenom å denna artikel blifva: för Isländsk och Jutsk ull å 1,494,557 ft å 2 sk. b:ko en summa af 62,233 R:dr 10 sk. och å den finare eller andra slag ull, för 323,167 ti (allt efter 1852 års import räknadt å 6 sk.
D e n 29 December.
189 per få, 40,396 R:dr eller tillsammans 102,669 R:dr Inko.
Äfven om hela denna minskning verkligen skulle inträda, så vore fördelarne å andra sidan, enl. mitt förmenande, så stora af att kunna få denna nödvändighetsvara tullfritt införd, att derå icke borde fästas afseende; men då det måste förutsättas, att i utbyte mot en sådan förmån, kläde och andra yllefabrikater skulle få införas mot en så måttlig tull, att densamma icke upmuntrade till tullförsnillniing, så kan det icke betviflas att ju ifrågavar:de förlust skulle mer än tillräckligt betäckas genom införselafgifterna å det belopp af sådana varor, som nu insmugglas i riket, men som derefter skulle förtullas.
För artikeln
Lin vore det likaledes önskvärdt att erhålla tullfrihet hvarom också särskilda petitioner till K.
M. ingått, och hvilket borde vara så mycket angelägnare, sora linnefabrikalionen är en husslöjd, hvilken allvarsamt hotas af konkurensen med tillverkningen af bomullsvaror och således för sitt bestånd väl behöfde erhålla råämnet så billigt som möjligt, hvaremot tullen på Linnegarn i utbyte deremot borde nedsättas, hvarom jag skall anhålla att här vidare få framställa förslag.
I samma mån som husbållssällskapernas och enskilda föreningars verksamhet för en förbättrad linberedning kan sätta oss i tillfälle att i detta hänseende täfla med andra länder i varans godhet, finnes också ingen anledning hvarföre Sverige skulle behöfva något artificielt skydd för en sådan artikel.
Jag föreslår vördsamt, att tullen på lin åtminstone icke må bestämmas högre än till 16 sk. b:ko per Lisp:d.
Fullt ut så vigtig som en förändring i tullbestämmelserna å de här ofvan sednast nämnda artiklar, och i visst hänseende kanske ännu mera väsendtligt anser jag det för min del vara om införselförbudet å utländskt
Jern såväl gjutet arbetadt, som smidt eller valsadt i stänger kunde borttagas.
Det kan icke vara nödigt att uppehålla sig vid en bevisning eller närmare utredande af det allmänt kända förhållandet, att behofvet af jern i hvarje land blir allt större i samma mån, som industri och civilisation, framskrida samt att det knappast finnes någon förnödenhet för arbete, bostäder, husgeråd eller beqvämligheter utom- eller inomhus, hvartill icke begagnandet af denna metall kommer i fråga.
Otaliga artiklar, som förr tillverkades af trä, göras nu af jern, der sådant är att tillgå, och jemför man i delta afseende vårt land med flere andra, så kan det väl sägas att utvecklingen af jernets begagnande hos oss är föga mer än i sin början, i jemförelse med hvad den kan blifva.
Det måste då äfven vara en gifven fördel att erhålla jern såsom råämne eller halffabrikat, lill bästa möjliga pris, äfvensom det är lätt uträknadt, att i händelse jern lill vissa behof, dertill medelmåttligare qvaliteter kunna användas, stöde att erhålla för hälften eller två tredjedelar af det pris, som nu i följd af förbudet mot införsel af utländskt jern måste betalas för det inhemska, som användes, så skulle hvarje konsument vid^ sådana tillfällen bespara jemnt så stor utgift som denna prisskillnad utgör och hela riket skulle vinna så mycket som dessa besparade utgifter för alla konsumenterna tillsammans, enär ett motsvarande belopp Svenskt jern 190 Den 29 December. då bunde utföras och säljas till ett högre pris på den utländska marknaden.
Jag anser det ingalunda vara för mycket att antaga, alt en förlust af minst en half mill.
R:dr b:ko årligen på della sätt upstår för värt land genom förbudet emot begagnande af billigare utländska jernsorler till vissa behof; utan alt serskildt taga i beräkning det hinder för en hasligare utveckling af gjuterier, af byggnadsföretag och tillverkning af åkebruksredskap, som förorsakas af det nu gällande förbudet.
Men om tillåtelsen till införande af utländskt jern skall åstadkomma någon verksammare nylta, så bör den medgifvas antingen tullfritt, eller också emot en ganska låg, nästan blott nominel tullsats.
Det torde tillåtas i delta afseende åberopa Englands exempel, der erfarenheten redan visat del fördelaktigaste resultat af den utmärkte statsmannen Sir Hobert
Peels i trots af ett starkt motstånd lyckade bemödande att helt och hållet borttaga införseltullen på utländskt jern.
Uti England är förhållandet dock sådant, att dess eget jern kunde begagnas med fördel till alla gröfre arbeten, så att t. ex. det Svenska jernet der hufvudsakligen endast behöfver användas för ståltillverkning till eggjerns och verktygs förfärdigande, i följd hvaraf den höga tullafgiften pä Svenskt stångjern, om också betydlig för hvarje Skfå, blef föga märkbar när den fördelades på hvarje stycke serskildt af finare manufaklur-artik-' lar.
Icke dess mindre har man efter tullreformen i England icke hört något enda ogillande yttras af tullens borttagande på Svenskt jern.
För England var således tullens borttagande vida mindre af behofvet påkalladt, än hos oss, då besparingen genom denna åtgärd här skulle blifva mycket större och mera inflytelserik; eller med andra ord, den Svenska lagstiftningen synes hafva ett ännu större skäl än England haft, att göra handeln med denna nödvändighetsvara fri och obehindrad.
De invändningar, som man får höra yttras emot fri införsel af utländskt jern äro hufvudsakligen tvänne, hvilka jag utber mig att i största korthet få vidröra.
Den ena, alt genom en sådan tillåtelse skulle konsumtionen af Svenskt jern inom landet aftaga och en öfverproduktion upstå, eller afsättning för en del komma att saknas samt priset i följd deraf falla och att detta måste i möjligaste mån förebyggas, helst äfven vid närvarande priser, många af de Svenska jernbruken arbeta med ringa fördel.
Den andra invändningen, som väl mera sällan yttras, men dock torde förtjena att ej aldeles förbigås är, att om utländtkt med stenkol tillverkadt tackjern tilläts till införsel och erhölls till billigare pris än det inhemska så skulle åtskillige bruksegare begagna tillfället af dess användande vid sin stångjernstillverkning för att skörda en tillfällig vinst, men på samma gång försämra sin vara och sätta det
Svenska jernet i misskredit på den utländska marknaden.
Hvad den första invändningen beträffar, så anser jag att den verkligen kunnat vara af något slags betydenhet, innan det Svenska jernet erhöll tullfrihet i England; men efter denna förändring och sedan införseltullen å stångjern numera jemväl blifvit nedsatt till hälften i Frankrike, samt dä efter all sannolikhet, en dylik tullnedsättning ofördröjligen är att förvänta i Förenta Staterna i Amerika, så utgör det Svenska jernet en så obetydlig del af det belopp, som Den 29 December.
191 åtgår på verldsmarknaden, att den tillökning i förrådet för skeppningen af Svenskt jern, sorn kunde upstå derigenom att en till priset billigare utländsk vara användes för vissa inhemska behof, knapt skulle blifva märkbar inom nyssnämnde länders konsumtion.
Erfarenheten har ock visat att försäljningstillfälleua för det Svenska jernet på den sednare tiden nästan med hvarje år utvidgat sig på aflägsnare transatlantiska platser.
Någon fara för prisets uprätthåliande på det Svenska stångjernet kan således icke härleda sig deraf att förrådet för skeppning genom tillökning af ytterligare 100,000 SkSf skulle blifva större, än hvad verldsmarknaden kan uptaga utan inverkan ä varans pris, helst då man många gånger haft tillfälle att se, att priset somliga år varit högre oaktadt en större tillgång, än andra år vid en mindre tillgång.
Denna fara, om den finnes, skulle endast härröra ifrån fortsatta bemödandet hos de Engelska jernfabrikanterna att förbättra sin tillverkning ehuru den sker med stenkol, och hvilken förbättring i vissa distrikter t. ex. i Slaffordshire galt så långt alt det vid en del fabriker derstädes tillverkade stångjernet under loppet af detta år stätt lika högt, ja till och med högre i pris än det Svenska.
Vid dessa storartade Engelska gjuterier och valsverk, hvarest kol och malm finnas att tillgå nästan på samma ställe, kunna ock nästan huru stora qvantiteter som helst tillverkas, så alt det icke är af brist på godt jern för de flesta behofver, som det Svenska behöft köpas.
Då likväl det oaktadt någon minskning i skeppningsqvanliteten af det Svenska jernet icke visat sig, ulan tverlom, det ojemförligt största beloppet af våra förråder gått till England i första hand, så måste häri ligga ett bevis att den ofvannämnda farhågan för en blifvande öfverproduktion och bristande afsältniug på verldsmarknaden i följd af tullfri införsel af utländskt jern är ogrundad.
Min oförgripliga öfvertygelse är, att om fri införsel af allt utländskt jern tilläts, skulle det befordra och öka afsättningen af vårt eget i utbyte, enl. den erfarenhet som öfverallt rönts af den fria handelns verkan på det ömsesidiga utbytet med af alla sådana varor, som genom sin be skaffenhet och användbarhet hafva efterfrågan i verldshandel.