Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Många dagar hafva dock icke lilländagått, förr än barnen vanligen fullgjort villi H. 2 18 Den 1 Juli. koret för deras intagande å räddoingsanstalten.
Jag hemställer derföre till en hvar, om det kan vara skäl, alt inrätta sådana anstalter.
Det må vara ursäktligt för den enskilde, som af menniskokärlek drifves dertill, utan alt närmare hafva begrundat ämnets rätta betydelse, men Staten beträder en ganska vådlig bana, om den för sådant ändamål lemnar anslag.
Instämmande i den siste talarens åsigter, önskar jag blott att med några ord få bemöta Frih. Klinkowströms anförande.
Frih:n har till stöd för sin mening åberopat den, efter bans tanke, liknande välgörenhet, Staten visar genom tilldelande af pensioner ål åldrige embetsman och någon gång åt enkor och barn.
Delta exempel synes mig icke vara fullt tillämpligt.
Jag åtminstone har mig icke bekant, ali någon dålig embetsman eller mindre god medborgare blifvit, på grund af denna felaktighet, hugnad med pension af Staten.
Del måste tvertom alltid åberopas någon förtjenst hos embetsmannen eller medborgaren, för att, med hopp om framgång, förslag om pensioner ål dem eller deras enkor och barn skall kunna framställas.
Hvad sjelfva den grundvigtiga principen angår, har Frill.
Klinkowström åberopat andra länders exempel, såsom för oss serdeles upmnntrande att efterfölja.
I Frankrike har l. ex. så skett, men jag ber att för eder mine Hrr få nämna, att då den erfarne Statsmannen Thiers behandlade detta ämne inom Fransyska rådplägande församlingen, framhöll raan just det vådliga i den förvillande rigtning, Statens inblandning i dylika frågor måste medföra.
Denna förvillande rigtning vitsordades till yttermera visso genom de förändrade benämningar, understöden hade fått.
De kallades förut ”Charité Chrélienne”.
Det var den kristliga kärlekens understöd.
Derefter gjorde sig gällande den allmänna hnmaniletskänslan, som erfor ett nöje, blandadt med sjelfbehag, vid alt, medelst gåfvor af sitt öfverflöd, ädelmodigt kunna afhjelpa nöd och elände.
Benämningen förändrades då till ”Bienfaisance pnblique.” Sedermera, när Slaten beviljade ytterligare anslag, kallades sådana helt torrt och öfverlägsel ”Assistance pnblique.”
Småningom försvagades bandet af välvilja å gifvarnes, tacksamhet ä emottagarnes sida.
Det är numera endast ett yttre tvångsband, som förenar dem.
Den statsman, jag åberopat, varnade sålunda emot fortskridande på denna bana: och man bade troligen gerna velat, om del varit görligt, vända om till sannare och lyckligare förhållanden.
Hvad jag här ofvan yttrat om fattig- och försörjningsväsendet i allmänhet, synes mig ega en desto starkare tillämplighet på sådane fattige, vare sig barn eller fullvuxne, som genom vanartadt upförande gjort sig mindre förtjente af serskild omvårdnad och välvilja.
I annat fall kommer man att åberopa, såsom ett anspråk på försörjning vid något räddningsinstitut, hvarje vanart sorn kan företes; det blir ett slags premium, stifladt för lasten och okynnet, till förfång för redlighet och idoghet; ty hvem får betala omkoslnaderne, om ej samhällets arbetsamme och närande medlemmar?
— Således hoppas jag ali Frih.
Klinkowströms visserligen till sin mening gan - Den 1 Juli. 19 ska menniskoälskande och välvilliga förord icke matie föranleda R. o. Ad. att ingå på en i andra länder vådlig befunnen bana.
Ett misstag har Frih:n dessutom låtit komma sig (ill last, då han förmenat, att här icke behöfde ifrågasättas att understödja nya anläggningar af räddningsinstitut, utan, som orden föllo, endast delta enda, söm länge varit i verksamhet.
Flere sådana finnas likväl redan, hvilket kan inhämtas af StatsUtsk:s Uti.
N:o 188, vid sista Riksdagen, nemi. inom Götheborgs och Bohus, Nyköpings, Upsala, Kronobergs, Skaraborgs, Elfsborgs, Örebro och Wermlands Län.
Hvad hindrar väl, att för dessa inrättningar anslag begäras, derest sådant blifver lemnadt
Råby institut?
Jag erkänner mig hafva redan vid 1844 års Riksdag på detta rum, i ett af de .5 eller 6 anföranden, hvarmed jag under hela den Riksdagen belastade R. o. Ad:s Prot., af vänskap till min hembygd förordat ett dylikt anslag å 1200
R:dr för ett räddningsinstitut i Carlstad; hvilket emedlertid icke vann R.
Ehuru jag visserligen med nöje tillerkänner berörde institut förljensten af att i sitt slas hafva verkat så mycket godt det kunnat, har jag kommit till den insigt, att alla sådane institut äro behäftade med en på del hela skadlig egenskap, derutinnan, att man gör mera för de laslbare, än man vill göra för de redlige; sådant är ej upmuntrande för desse sistnämnde.
Under de 10 år, som sedan 1844 förflutit, har detta ämnes in- och utrikes ernådda utveckling grundlagt säkrare omdömen, än från början kunde ägas; och jag hoppas, att den erfarenhet, sora derunder vunnits, icke må hafva gått förlorad mera för någon annan, än för mig.
Om således denna allmänna erfarenhet nu föranleder mig till ett motsatt förfarande mot det å min sida för 10 år sedan iakttagne, hoppas jag, att detta icke allt för mycket skall, såsom en inconseqvens, blifva mig till last fördt.
De välvilliga bemödanden och enskilda upoffringar, stiftaren af Råby institut ådagalagt, hafva af SlatsUlsk. uttryckligen blifvit erkände.
Såsom medborgerlig aktningsbetygelse måtte det för denne stiftare vara af lika mycket värde, som någon summa penningar, hvilken för en så förmögen man ej lärer kunna vara af nöden att erhålla till understöd för hans älsklingsanstalt.
Jag anhåller för min del om bifall å detta betänkande.
Propos. till bifall i förevande punkt blef nu framståld och besvarad med starka
Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade del han funnit
Ja öfvervägande. 22:dra punkten.
Bifölls. 23:drc punkten.
Då Ståndet åter remitterat den 30 punkten i StatsUtsk:s Betänk.
N:o 158 och den 20 punkten i det nu föredragna, hvilka slå i oskiljaktigt sammanhang med den nu under öfverläggning varande punkten, anhåller jag om återremiss äfven af denne sistnämnde.
JO Den 1 Juli.
Lika med den siste Talaren anser jag conseqvensen fordra, alt R. o. Ad. återremitterar ifrågavar:de punkt.
StatsUlsk. har för sitt afstyrkande åberopat såsom skäl sitt i en föreg:de punkt afgifna, af R. o. Ad. återremitterade utlåtande; och jag föreställer mig, att R. o. Ad. icke vill vara mindre conseqvent än” SlalslJtsk. varit; hvarföre jag tillstyrker ålerremiss af den nu, föredragne punkten.
Propos. till bifall i föreg:de punkt blef först barnstöld och besvarad med starka Nej, jemte ett eller annat Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landm. hemstälde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkmne föranleda lill ålerremiss, samt, efter denna Propos:ns besvarande med
Ja jemte några Nej, förklarade, del lian härvid funnit
Ja öfvervägande.
Förediogs ånyo och bifölls SlalsUtsk:s d. 21 och 28 sisll.
Juni på bordel lagda Utlatrde N:o 163 ang:deolåns beviljande för sänkningen af och en båtled mellan sjftarne Asunden, Jernlunden samt Stora och Lilla Rengen i Östergöthland.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 21 och 28 sisth Juni på bordet lagda Utlåhde N:o 164, ang:de hegardt och af K. M. i Nåder förordadt, ytterligare anstånd med inbelalningarne å de Staden Cimbritshamn beviljade hamnbyggnadslån.
Posse, Knul Axel: SlatsUtsk. har visserligen anfört skäl, som kunna anses såsom grund för dess afstyrkande, men jag hade önskat, alt Utsk. fästat afseende på de talande skäl, som Stadens äldste anfört, och hvarpå K.
M:ts Propos:u i ämnet blifvit grundad.
Jag kan svårligen vederlägga Utsk:s skäl, men jag tror. att de af stadens äldste anförde icke heller böra förbises, och då Utsk. blott på enskild motionärs framställning tillstyrkt, samt R.
St. beviljat Sölfvilsborgs stad prolongation, hade jag förmodat, att en sådan förmån jemväl skulle beviljas staden Cimbritshamn.
Då den siste Talaren erkänt, att SlatsUtsk. haft välgrundade skäl för afstyrkande af R.
St:s bifall till den gjorda framställningen, kan jag vara ganska kort.
Det enda skäl, den värde talaren anfört för bifall till det ifråga v. anståndet, är, att då R.
St. på grund af enskild motionärs yrkande beviljat staden Sölfvesborg prolongation i betalningstiden, hade Utsk. nu så mycket heldre bort tillstyrka en sådan förmån för staden Cimbritshamn, som den af K.
M. blifvit föreslagen. R. o. Ad. har likväl vid flera tillfällen uttalat den åsigt, ali något) förändring i de af R.
St. faststälde vilkor för återbetalning af de kommuner beviljade lån icke, böra äga rora med mindre, än alt serdeles vigtiga omständigheter sig förete, och R. o. Ad. afslog derföre vid denna riksdag frågan om en dylik förmån för staden Sölfvesborg, hvarföre jag äfven hoppas, att R. o. Ad. förfar pä samma sått i fråga om prolongation för staden Cimbritshamn.
De anförde skålen Den 1 Juli. 21 för bifall lill del af StalsUtsk. förordade afslaget har Gr.
Posse erkänt och jag anhåller alt vidare få utveckla deni.
Staden Cimbritsham har varit serdeles väl omhuldad af R.
Vid 1841
Ars riksdag fick denne stad till hamnbyggnad 15,000 R:dr såsom statsanslag och 25,000 R:dr såsom lån.
Vid riksdagen år 1844 fick staden ytterligare 5,000 R:dr såsom statsanslag och 10,000 R:dr såsom lån.
Sedan öfvergick visserligen staden en olycka i så målto, som den inom några dagar nära fullbordade hamnen förstördes af en orkanlik storm, d. v. s. hela förbyggnaden bortfördes af stormen.
Denna förlust upskattades till 26,606
R:dr 32 sk. b:ko, men ersattes af statsverket sålunda, att K.
M. lernnade staden 11,666
R:dr 32 sk. af det anslag R.
St. anvisat till slrömreusningar m. m.,' och att återstoden eller 14,930 R:dr leronades af R.
St. vid 1851 års riksdag.
Sedermera har staden vid 2:oe serskilda riksdagar fått 3:åriga upskof på ränte- och kapilalafbelalningarne å de beviljade lånen.
Sammanräknar man nu de anslag staden i och för hamnbyggnaden åtnjutit, så utgöra de 46,596 R:dr 32 sk. och lånen 35,000 R:dr, eller tillsammans nära 82,000 R:dr i statsunderstöd, ehuru kostnaden för hela hamnbyggnadsarbelel icke upgått lill fullt 100,000 R:dr.
Statens frikostighet root detta samhälle har således varit riklig, och då nu dertill kommer, såsom jag redan nämnt, att staden 2:ne gånger fått upskof med de årliga ränte- och kapital-afbetalningarne, som likväl bordt verkställas redan för 6 år sedan, tyckes mig det icke vara för tidigt, ali staden börjar göra rätt för sig.
Jag anhåller derföre på anförde skäl om bifall till Utsk:s förslag.
Afven jag anhåller om bifall lill ifrågavande Retänk.
Om, såsom nu blifvit ifrågasatt, R.
St. skulle gång efter annan bevilja staden Cimbritshamn anstånd med återbetalning af de från staden undfångne lån, kunna denna stads in^ nevånare inledas i den föreställning, att aldrig behöfva återbetala dessa lån, att detta beviljande af anstånd är seqvivalent med ett slags förespeglande af framtida afskrifning.
Då likväl R.
St:s tålamod tilläfventyrs en gång tröttnar, och staden ålägges att inbetala lånen, finnas möjligen helt andra personer, på hvilka tyngden af inbetalningen faller, än de som ursprungligen iklädt sig betalningsskyldigheten: nemi. deras arfvingar.
Jag anser således mycket rigtigt, att det nu begärda anståndet icke beviljas.
För den enskilde hushållaren är intet vådligare, än alt upskjuta med betalningen af de skulder, man sig iklädt, att upskjuta lill morgondagen hvad i dag kan uträttas, och likaså förhåller det sig med kommunerne.
Ulan att för öfrigt misskänna det lofvärda nit, som upmanal Höfdingen öfver Christianstads Län, att söka bereda fördelar åt en stad inom hans Höfdingedöme, anhåller jag likväl att R. o. Ad. ville bifalla detta StatsUtsk:s förslag.
Förevar:de Uti. blef uppå härefter framstäld Propos. af R. o. Ad. bifallet.
Ren 1 Juli.
Föredrogs ånyo och lades lill handlingarne StatsUlskrs den 21 och 28 sisi 1.
Juni på bordet lagda Ull.
Nro 165, i ani. af K.
Mrls Nåd. remiss å Dess och Rikeis KammarColliii berättelse, angående Kungsgårdars och öfriga Krono-lägenheters förvaltning ifrån den < Nov. 1850 till den 20 Okt. 1853.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUlskrs den 21 och 28 sisi!.
Juni på bordel lagda Ullål.
N:o 166, i ani. af K.
Mrls Nåd.
Remiss å Kongl. KammarColhii berättelser, ang:de Sala Silfververk* ränte-ersättningsfond för redogörelsetiden ifrån den 1 Nov. 1849 till samma dag 1852 Föredrogs ånyo och företogs punktvis lill afgörande BankoUlskrs den 21 och 28 sistl.
Juni -pä bordet lagda Utlåt.
N:o 41, i fråga om bestämmande af viss lid, dels för emottagande i Kronans upbörd af R.
Sirs Banks utelöpande sedlar å 16, 12 och 8 sk. brko samt å 14 och 10 sk. kopparmynt, och dels för inlösen i Banken af ej mindre nyssnämnde sedlar, än Bankens utelöpande transportsedlar samt sedlar å 3 och 2 Rdrr på dubbla och enkla blad. i:sla och 2:dra punkterne.
Bifållos. 3:dje punkten.
Mörner, Carl Göran Detlof: Då R.
St., enl. grundlagen, hafva rättighet ali utgifva sedlar, som för mynt i riket skola gälla, anser jag det icke vara med samma rättighet förenl., att R.
St. utsätta den tid, inom hvilken de af dem utgifne mynt-representationer skola uphöra att såsom mynt i riket gälla, kortare än den allmänna lagen för praescription af fordringar i allmänhet bestämmer.
Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret flere gånger hos R.
St. väckt fråga om utsättande af praesciptions lid för några i RiksgäldsKontoret innestäende, enskilde personer tillhörige, mindre fordringar, samt förslagen härom blifvit af R.
St. godkände, och framställning i anledning deraf hos K.
M. gjord, har likväl någon kungörelse i ämnet ansetts icke kunna utfärdas, förrän R.
St. vid sisla riksdagen för dessa fordringars aflysande bestämt enahanda tid, som för praescription i allmänhet är stadgad, oell jag befarar, att samma binder kan komma all möta för antagande i förevarande fall af en sä kort praescriptionstid, som den här ifrågaställa.
Säkerligen finnas många, hvilka hafva sådana sedlar, som de af Ulsk. omnämnde, och hvilka genom den föreslagna korta praesciptionstiden kunde komma att tillskyndas förluster, eller också skulle detsamma troligen inträffa som med de för längesedan aflysle riksgälds-sedlarne, nemi. alt de, som äga dem, vände sig lill enskilde motionärer, som vid liksdagarne väcka fråga om sedlarnes inlösen af Riksgälds-Konlorel, utan hinder deraf att praescriptionsliden förflutit, och alt dessa framställningar af R.
Men för alt förekomma detta i nu förevarande
Den 1 Juli. *3 fall, torde del vara nödigt att utsätta en tillräckligt läng prtescriplionslid.
Jag anhåller om återremiss på denne punkt.
Gr. Gyldenstolpe, Ant.
Jag befarar, alt Gr.
Mörner misstagit sig i fråga om den åsigt, BankoUlsk. bar framställt; ty enl. min upfailning innehåller denne punkt intet annat än att dessa skillingssedlar icke skola i upbörden emottagas längre än till och med utgången af år 1859.
Deremot skola de fortfarande af Riksbanken inlösas.
Endast för alt påskynda inlösningen, har man velat fästa allmänhetens upmärksamhet derpå, ali vända sig till Riksbanken, för erhållande af valuta.
Sedlarne få vara utelöpande huru länge som helst, utan att någon derpå förlorar det ringaste.
Man har af sedlarnes icke inlösen eller invexling ingen annan olägenhet, än att de icke mottagas i upbörd, och då finner man snart nödvändigheten, alt heldre få dem invexlade i riksbanken, än att behålla dessa sedlar, hvilka troligen finnas till eli ganska ringa belopp i allmänna rörelsen.
Jag kan således icke finna alt ett bifall till
Utskis förslag på ringaste sätt förnärmar någons rätt att erhålla valuta i R.
Om de omförmälda sedlarne fortfara all ega egenskapen af mynt, sådant som grundlagen föreskrifver, kan jag icke finna, att det skäligen hör eller kan förnekas någon, som presenterar dem, ätt få dem i allmänna upbörden emottagne.
Riksmynt måste nemi. i upbörden emottagas.
Aro de åter icke mynt, behöfva de icke emottagas.
Genom godkännande af Utsk:s förslag skulle följaktligen stadgas, att under mellantiden eller ifrån den dag, då sedlarne icke mottagas i upbörd, intill den, då de helt och hållet aflysas, de skola i riket gå och gälla som mynt, fastän denna deras egenskap redan i viss mån uphört.
Jag anser delta icke rätt, och med förändring af mitt förra yrkande anhåller jag helt enkelt om afslag å denne punkt.
Om den satsen vore rigtig, alt dessa sedlar alltid skola gälla som mynt, skulle ju bankens sedlar aldrig kunna aflysas, ty skola de gälla i 10 år, skola de också kunna vara gällande i 100 är eller i all evighet.
Det är likväl en åsigt, sorn icke lärer kunna godkännas.
Då bankens äldre sedlar blifvit ur rörelsen aflyste, har aldrig någon tvekan upstått derom, att ju icke banken dertill baft fullkomligt laglig rättighet.
Frågan är således endast den, huruvida man har rätt, att på ett eller annat sätt tvinga en person, att i stället för de sedlar han har, taga andra, som äro lika goda, och då sådant tillfälle är en hvar beredt, nemi. att för nu ifrågavar:de sedlar i riksbanken erhålla andra lika goda, kan jag icke finna att någon förnärmas genom bestämmande af en sådan prsescriplionstid.
Gr:n ansåg den af Utsk. föreslagna praescriptionstiden vara allt för kort, och ville hafva denjutstiäckt såsom för fordringar i allmänhet, enskilde emellan.
En sådan utsträckning vill jag icke motsätta mig och siffran må således förändras från 1859 lill 1864, hvarigenom en tioårig prsescriptionstid upkommer, men jag kan icke inse, ali det finnes någou grund derför, att man 24 Den 1 Juli. skall fortfarande i everldliga lider hafva desse sedlar utelöpande.
På grund häraf anhåller jag om bifall lill punkten eller, om Gr:n är dermed nöjd, ali i stället för år 185!) sälles 1864 års slut.
Då få sedlarne under 10 år fortfarande emoltagas eller inlösas i banken.
För min del kan jag icke undgå att finna det vara en förmån för allmänheten att få kännedom, huru med ifrågavar:de sedlar för framtiden skall tillgå.
1 det af» seendet synes mig Ulsk:s Utlåt, hafva en förtjenst; men, lika med Gr. Gyldenstolpe, tror jag, att siflran 1864 är hällre än 1859.
Grin förklarade visserligen icke, att denna förändring af årtal borde tillerkännas företräde framför Ulskis förslag, men Grin yttrade sig medgifvande vilja derpå ingå.
Sannt är det, att det icke är någon vinst för det allmänna, att under en längre lid bortåt hafva eu mängd olika sedelvalörer i omlopp; men å andra sidan bör roan laga f betraktande allmänhetens fördel derutinnan, alt icke blifva afskuren i anspråken pä, att dess större eller mindre penningesummor mottagas i npbörden, åtminstone så lång tid enskildtas förbindelser gälla; hvarför jag för min del anser billigt, att man inflickar årtalet 1864 i stället för del i 3idje punkten sisla raden förekommande 1859.
Jag tror icke alt någon återremiss är behöflig
Den af mig förordade förändring kan lätt verkställas, och i händelse R. o.
Ad., såvida dess mening är med min i detta mål öfverensstämmande, beslutar den, hindrar ju detta icke, alt en inbjudning till MedSt. kan föranleda ett bos dem fattande likartadt beslut, hvarigenom, som mig synes, en förmedlande och billig utväg blifver i detta mål vidtagen.
Jag afslår från mitt sista yrkande och förenar mig med dem, som föreslagit, att årtalet 1859 måtte förändras till 1864.
För Banken är det likgiltigt, antingen årtalet 1859 eller 1864 utsattes, ty meningen är icke alt befria honom från ålerbetalningsskyldighel, utan endast, om jag så må uttrycka mig, att befria rörelsen från de bankosedlar, som man vill undanrödja, sedan roan fått silfver i stället för skillingssedlar.
Men jag kan icke inse, all tiden, inom hvilken sedlarne böra vara af banken infriade, blir för kort, om den bestämmes lill år 1859, emedan detta förekommer 10 år sednare ån 1849, då banken uphörde alt utgifva ifrågavaride sedlar.
Skola dessa anses såsom skuldförbindelser, så hafva följaktligen 10 år förflutit, sedan deras utgifning uphörde.
När grundlagen stadgar att bankens sedlar skola mottagas såsom mynt, kan deras indragning icke lämpligen verkställas annorlunda, än att man, då de till format eller ordalydelse skola ändras, utsätter en viss tid, efter hvilken de ej vidare mottagas i Kronans upbörd, och en annan, efter hvars förlopp de icke inlösas i banken.
Om del sednare är hår icke fråga.
Den lid, som är föreslagen för deras uphöraode ali i upbörden mottagas, år endast en anmaning till allmänheten, att påskynda de utelöpande
Den 1 Juli. 25 sedlarnes invexling och kan således icke vara skadlig.
Jag lillslyrker alltså bifall å Betänk.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., all, sedan Gr.
Mörner afstått från sitt yrkande och instämt i Gr.
Gyldenslolpes förslag alt Utsk:s förslag måtte bifallas med den förändring, att årtalet 1859 utbytes mot 1864, fråga endast vore om bifall lill Ulsk:s förslag, utan eller med nämnde förändring; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, först hemslälde, om R. o.
Ad. behagade utan förändring bifalla Utsk:s förevartde förslag.
Denna Propos. besvarades med blandade Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förslag med den af Gr.
Gyldenstolpe föreslagna förändring, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade del han ansåg
Ja nu hafva varit öfvervägande. 4: de punkten.
Cederström; Artalen 1858 och 1859 åro naturligtvis af Ulsk. derföre valde, all de äro de 2:ne sisla åren före förändringens inträffande.
I öfverensstämmelse härmed torde i stället för dessa båda årtal insättas 1863 och 1864.
Anhållande jag vördsamt om denna förändring i 4:de punkten, och alt den med denna rättelse måtte af R. o. Ad. bifallas.
Den förändring Frih.
Cederström föreslagit bör naturligtvis följa af det beslut R.
St. nyss fallat, såvida nemi. R. o.
Ad. anser almanachorna böra innehålla allmänna kungörelser.
Jag tror detta dock vara mindre lämpligt.
Är kungörelsen kort, så kan han, ulan svårighet, införas, men i annat ( fall kan det icke ske utan invändningar från dem, som för Vetenskaps-Akademiens räkning trycka almanachorna.
Skall det ske så, måste del gå på bekostnad af det stycke, som för nätvaride kallas prognosticon.
Jag vill icke bestrida förändringen af dessa siffror, men icke kan jag inse någon fara deraf, alt man åren 1858 och 1859 får veta, hvad som skall ske år 1864, och alt man således derföre nödvändigt behöfver upskjula underrättelsen derom just till de 2 sista åren.
Hvad beträffar förändringen i almanachorna, så är det precist samma åtgärd, som företogs med riksgäldssedlarne.
Om almanachorna böra förutsäga vissa bankosedlars förestående förmörkelse, så skulle jag tro, att det bör ske icke långt före dennas inträffande, emedan allmänheten i annat fall lätteligen torde glömma bort alltsammans.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han icke räll fattat, huruvida Hr von Hartmansdorff i sitt sista anförande yrkat afslag å den del af ifrågavande punkt, som angår kungörelsens införande i nlmanachorne, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Om Ståndet vill att ändringen 26
Den i Juli. skall införas i alnianaciiorna, har jag icke något deremot.
Men då önskar jag likväl, ali det ntålte ske så sent som Frih.
Cederström föreslagit, på det alt saken icke måtte vid verkställigheten vara förgälen.
Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, framslälde att Gr.
Gyldenstolpe yrkat bifall i förevar:de punkt, men deremot Frih.
Cederström föreslagit den förändring deri, alt, i st. f. årtalen 1858 och 1859, måtte införas 1863 och 1864, samt derjemte hemslälde, om R. o. Ad. ulan förändring bifölle denna punkt.
Denna Propos. besvarades med Nej, hvarefter R. o.
Ad. biföll ifrågavande punkt med den af Frih. Cederström föreslagna förändring.
Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Ulsk:s den 21 och 28 sisth Juni på bordet lagda Utlåt.
N:o 42, i ani. af väckt fråga om anskaffande af en ny ändamålsenlig byggnad för R.
Sl:rs Bank.
Ånyo föredrogs BankoUtskis den 21 och 28 sisth Juni på bordet lagda Utlät.
N:o 43, i ani. af väckte förslag örn ändringar och tillägg i föreskrifterne, ang:de Bankens metalliska kassa.
Delta Utlåt, företogs punktvis lill afgörande. lista punkten, ang:de ett inom Utsk. vackt förslag, alt sedan metalliska kassan hunnit någon viss höjd, banken skulle för derutöfver å utrikes ort egande behållning upköpa Svenska Hypolheks-föreningars i utländskt mynt slälda obligationer.
Jag ser, af hvad Utsk. här meddelat oss, alt denna fråga blifvit inom Utsk. väckt och af Utskis pluralitet afslagen.
Utsk. har i dessa frågor motionsrätt och den räcker till Riksdagens .slut. R. o.
Ad. har äfven motionsrätt, men den slutas en månad efter Riksdagens öpnande.