Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid blifva Riksens Ständer, om de nu säga ja till den principe, som det är fråga om att uppställa, fria från förebråelsen och tadlet att hafva behöft besinningstid för att förklara, att de vilja broderligt behandla Norrmännen.
Friherre Lagerbjelke, Adolph:
För min del får iag tillstyrka bifall af den nya §:n, likväl under det vilkor, att det deruti upptagne stadgande icke förr må verkställas, än sedan Norrmännen först beviljat oss enahanda förmåner uti Norrige.
Den 12 Martni 39?
Jag anhåller ödmjukast att få tillägga, att jag icke haft för afsigt betaga Norrska Brottslingar deras uti Norrige äJ gande lagliga Medborgare-rätt, sådant beror icke af de stadgande vi här antaga} men att jag haft för afsigt att förekomma , hvad som lätteligen kunde hända, att sådana personer rymma från Norrige , derigenom undgå straff samt bosätta sig härstädes, utan att sådant får af Kongl
Maj t förhindras, och det tror jag icke vara förenligt med vårt Lands fördel.
Jag kan icke finna förhållandet vara så mörkt, sorn Grefve Mörner uppgifvit.
Då Kongl. Majit styrer båda Rikena, äger han fullkomlig magt att kunna återföra en Brottslig, som rymt hit, till den Jurisdiction, dit han hörer, för att där dömmas.
Jag tror således icke att §:s antagande derföre bör hindras.
Herr Grefven och Ordföranden föreslog att den nya §:n måtte af Ridderskapet och Adeln gillas.
Grefve von Lantingshausen:
Om jag fattat Grefve Mörners mening rigtigt, bestrider hara alldeles icke Saken, utan endast Redactionen af §.
Jag inser icke något skäl, att Svensk Med* borgare-rätt skall endast uppå en Norrmans derom gjorde anmälan, utan all föregående pröfning, honom tilldelas.
Mig synes deremot, att Den 12 Martil. enahanda föreskrifter 1 afseende på erhållande af Svensk Medborgaferätt, hvilka blifvit i slu* tet af §:n för Utlänningar föreslagne, äfven böra för Norrmännen lända till efterrättelse.
Jag får endast anmärka,' att någon ändring uti §:n nu icke katt äga rum* utan bör densamma hel och hållen antingen gillas eller afslås, Grefve von Schwerin:
I alla Protestantisks Länder känner Pre9terskapet sina Åhörare till vandel Och fräjd.
Ett bevis på sin fräjd måste hvar och en förse sig med, sorn innom Riket flyttar ifrån éö
Ort till en annan, och tvifvelsutan äfven, om hail från Norrige vill flytta till Sverige.
Förutan ett sådant bevis får han ej på annat ställe bosätta sig.
Man måste fästa uppmärksamhet på lydelsen af Redactionen, hvarest ovilkorligt stadgas, att Norrman, som till Sverige inflytta, böra njuta Svensk Medborgare-rätt ifrån den tid de sig dertill hös Konungen anmäla, utan att något bevis, någon Legitimation, eller några Handlingar, såsom för ändamålet erforderlige, omtalas.
Då jag icke kan tro, att detta är enligt hvarken med de afsig-' ter, som gifvit anledning till förslaget, eller med Norrska Nationens egen önskan, får jag å nyo hemställa, att §:n nu må förkastas.
Fr i herre Ehrenborg, Casper Wilhelm:
Jag får den äran gifva tillkänna^ att jag förenar
Den j i Martil. 3 99 mig med Grefve Mörner deruti , att den nuvarande lydelsen af Redactionen är origtig.
Jag är visst af den mening, att Norrmän böra få inflytta till Sverige, sedan Kongl. Majt dertill lemnat tillstånd, men att Kongl. Majit icke skulle äga att yttra sig deröfver, utan Norrmännen blott behöfva liksom ad notitiam an-' mäla sig hns Kongl Maj.t, anser jag, för min del, vara högst opassande.
Ej så ad notitiam blott.
En Norrman, som flyttar till Sverige» kan ej från Landsvägen eller Gästgifvaregården gifva Konungen tillkänna, att han vill bli Svensk Medborgare.
Han måste först vara någorstädes bosatt och höra till en Församling.
Innan detta senare beviljas af vederbörande Auctoriteter, måste han först framte bevis om god fräjd och derjemte uppgifva, hvilket Näringsfång han kan och ämnar idka, till förekommande deraf, att han ej som Fattighjon må falla den Församling till last, innom hvilken han blifvit upptagen.
Då Kongl. Majit icke kan förneka någon af dess Undersåtare att flytta från en Province af Sverige till en annan , får jag fråga, om icke inflyttning från Norrige till Sverige bör på lika sätt anses , eller är icke Norrige äfven Konungens Rike ?
Jag kan för min del icke instämma med de Ledamöter, hvilka ifra emot antagandet af ifrågavarande §.
Jag har varit Vittne till den högtidliga Act, sorn tryggat Nordens sjelfständig - 4oo Den 12 Martti„ het, har sett villor flygta för Regentens Faders» hjerta och ett BrödraFolks tillgifvenhet, sett Fiendskapen få lemna rum åt
Vänskaps-förbund och genom blodsband förenade främlingar för dem, som endast hade välviljans rätt att åkalla»
Om jag äfven, i likhet med en värd Ledamot, endast skulle söka motiv till min öfvertygelse i reciprocitet, anser jag mig, som Svensk, böra vara glad deröfver, att i detta fall få göra första steget.
Jag skall aldrig förgäta, att Gästfriheten var våra Förfäders dygd ; upplysningen , det dyrbara arf de åt oss lemnat, och vår sälla lott den , att begagna oss af dem begge , till närmare förening med ett Folk , mot hvilket vår arm någon gång måst lyftas till fejd , men vårt hjerta alltid dragit oss , som Bröder.
Friherre Ehrenborg'.'
Jag anhåller att, i anledning af hvad Grefve von Schwerin nyss yttrat, få nämna, att det möjligen någon gång kunde hända, att Norrmän missbruka den, uti förevarande §. föreslagna förmån, hellst Norrmännen alltför lätt kunna , utan att förse sig med så beskaffade Fräjdebevis, sorn Herr Gref. ven omnämnt, bereda sig tillfälle att komma öfver Riksgränsen j då genast, efter deras anmälan derom hos Kongl. Maj:t, de , efter $:s nu varande Redaction, skulle vara berättiga» de att anses såsom Svenska Medborgare.
Den i a Martii. 401 Herr Spaldencreutz, Arvid:
Jemte det jag förenar mig med hvad Herr Hjerta anfört, får jag anhålla, att den nya §:n må bifallas, äfven på den grund , att Norrmän hos Konungen skola till Medborgare-rätt sig anmäla, hvarigenom Konungen äger fullkomlig kännedom om de Personer, hvilka åstunda att sig härstädes bosätta.
Jag instämmer till alla delar med de värde Ledamöter, hvilka yrkat ogillande af ifrågavarande Redaction, emedan det i annat fall skulle hända, att Konungen i Sverige och Norrige icke kunde neka samma Person inflytta i Sverige, hvilken han nekat utflytta utur Norrige.
Herr Grefven och Ordföranden hemställde å nyo, om icke Ridderskapet och Adeln behagade bifalla den föreslagna nya §:n.
Då man merendels alltid plär låta den mildare meningen gälla, hemställer jag till de Herrar, som yrka afslag på den nya §:n, om de icke skulle vilja inskränka sig till att reservera sig emot Ridderskapets och Adelns beslut till bifall åt den framställda Propositionen.
Prou IV B.
I Afd. 5i, 5a. 402 Den 12 Martti.
Herr Grefven och LandtMarskalken uppkom härefter samt emottog klubban af Grefve Lewenhaupt.
Jag delar lika mycket, som inånga andra, en upprigtig böjelse att Sverige och Norrige måtte blifva närmare förenade, och har äfven varit närvarande vid den högtideliga Act, som först beseglade denna förening.
Jag tror likväl att SamhällsOrdningen fordrar, att icke lemna anledning till Illusioner, eller onödigtvis inskränka Konungens rätt.
Då Konungen redan äger tillåta Norrmän att bosätta sig härstädes, bör man icke skynda med antagande af ett alldeles ovilkorligt stadgande.
Man bör komma ihog alt ifrågavarande §. innefattar trenne delar, hvaraf den första angående Norrmännen meddelar en alldeles ovilkorlig Medborgare-rätt, då deremot de tvänne sednare, angående Utlänningar, medgifva Konungen' rättighet att pröfva.
Om sistnämnde vilkor äfven varit i första delen intagit, hade jag icke haft något alt emot §. invända; men nu, då skadliga missbruk, genom Redactionens ofullständighet, möjligen kunna inträffa, anser jag mig för den goda sakens skull icke böra förglömma Redactionen, hvarå jag således ytterligare tillstyrker afslag.
Herr Uggla ^ Göran Gustafj förklarade, att som han icke blifvit öfvertygad af de skäl, åtskillige värda Ledamöter anfört, hvilka bestridt antagandet af den nya §:n, finge han föi Den 12 Martii.
403 sin del instämma uti Herr Hjertås nyss afgifne yttrande.
Om den föreslagne
Redactionen skulle anses innefatta någon farlig inskränkning i Kongl. Maj:ts rättigheter, så åger Kongl. Maj:t att neka Sanction dertill, vid hvilket tillfälle Grefve Mörner äfven kan afstyrka antagandet deraf; men för min del tror jag, att Ridderskapet och Adeln icke bör, för ett litet fel skuld i Redactionen försumma att göra första steget till en närmare förening med Norrige.
Då Kongl, Maj:t för närvarande kan tilldela hvilken Utlänning som helst Svensk Medborgarerätt, kan jag icke finna något ändamål med antagandet af ifrågavarande , hellst jag roed samma agtning och kärlek för Norrmännen, som åtskillige Ridderskapels och Adelns Herrar Ledamöter tillkänna gifVit sig äga, likväl lika litet anser det vara lämpeligt eller behörigt att stadga en ovilkorlig skyldighet för Kongl.
Maj:t att lemna, utan föregången pröfning, Svensk Medborgarerätt åt hvilken Norrman, som dertill sig anmäler, som om ett dylikt stadgande blefve fästadt vid tilldelandet af Medborgare-rätt åt hvarje annan Utlänning.
Så länge Sverige och Norrige äga serskildte Grundlagar och serskildte Författningar, så länge kunna icke heller dessa Riken anses vara på det sätt sammanbundne och förenade, som tvänne Svenska Provincer.
Enahanda förhållande, som emellan Svenska Land» 404 Den 12 Martil. skap sjmes mig således här icke böra äga rum, och clå Kongl. Majit icke kan påen gång vara närvarande uti båda dessa Riken, utan måste på ettdera stället uppdraga åt en Regering utförandet af det couranta af Regeringsärenderne, skulle möjligen derigenom, att Norrska Regeringen lemnade tillstånd till utflyttning åt en Norrsk Undersåte, Kongl. Majit kunna, i följd af den föreslagne §:n, sättas i nödvändighet att utan föregången pröfning af hans fräjd eller andra omständigheter, som skulle bereda honom rätt att blifva Svensk Medborgare, en sådan förmån honom bevilja, och detta anser jag ej allenast olämpligt i och för sjelfva saken, utan ock stridande emot den värdighet Kongl. Majit har rätt att fordra.
— På alla dessa skäl förenar jag mig med de Herrar, som yrkat afslag å §:n, såsom oantaglig i dess nuvarande RedactionsForm.
Jag anhåller endast få erinra, att jag fullkomligen känner, att så länge jag har den nåden att vara Ledamot uti Konungens SlatsRåd, jag äger att inför Kongl. Majit framställa min mening; men så länge jag i egenskap af Representant deltager i Ridderskapets och Adelns Öfverläggningar, anser jag mig äfven, lika med hvarje annan af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, härstädes äga en fr yttrande rätt, och tror derföre, att den ick< bör af någon kränkas.
Jag hade trott, at det nu mera endast vore fråga om att genor Den 12 Martti. 405 votering utröna Pluraliteten af Ridderskapet och Adelns tankar.
Men då de Herrar, som jrkat afslag, å nyo gjort sina skäl gällande; så anhåller ock jag ali få tillägga några ord till hvad jag redan yttrat, i hopp att bereda bifall åt min åsigt af saken.
Det är ej första gången, som Sveriges Konung jemväl burit Titel af Norriges Konung.
Carl Knutson bar den, Magnus Smek bar den, och Olof Skötkonung sträfvade efter densamma, men blef genom individuella förhållanden hindrad att realisera sin idee.
Jemväl förr har det funnits Föreningsband Brödra-folken emellan; men de hafva blifvit sönderslitne.
Det är nu mera än förr angeläget för Svenska Folket, att de nyss åter knutna band måtte blifva oupplösliga.
Svenskar och Norrmän äga gemensam Konung; de skola gemensamt gå till den utveckling, som kan blifva deras lott, eller ock, om Ödet annorlunda beslutit, gemensamt falla, den ena förr, den andra senare.
Jag kan ej förlika mig med den lankan, att Norrmän skola ställas i samma Cathegorie med Utlänningar.
Det tillhör nu Svenska NationalRepresentationen att yttra sig, och då vet jag ej, huru man kan låta en ofullkomlighet i Redactionen eller andra Considerationer afhålla sig från att fritt yttra hvad det broderliga hjertat känner.
Må Ridderskapet och Adeln för sin del förklara, att de anse Norrmannen för Landsman och Broder och vilja omfamna honom med lika värma, antingen de finna honom på andra sidan om bergen, eller ibland oss. 406
Den 12 Martu.
Herr Hammarsköld, Lorenzoj förenade sig med Grefve von Schwerin.
Herr Hauswolff, Carl Gustaf Reinhold:
De flesta Ledamöter, hvilka talat uti förevarande ämne, hafva önskat bereda de Norrmän tillfälle till Sverige inflytta, som sådant åstunda; men skiljaktighet om antagande af den föreslagna nya Redactionen, eller rättare sagdt, nya tillägg i Grundlagen, har härvid egentligen förmärkts, och en aktningsvärd Ledamot, Herr Grefve Mörner, har äfven andragit de betänkligheter, hvilka borde föranleda till Förslagets ogillande och återremitterande till ny Redaction.
Jag deremot, anser Redactionen vara tydelig, enär den läses i sitt sammanhang och med lästad uppmärksamhet på Svensk Medborgares lagliga rätt, utan tillämpning af händelser, dem sjelfsvåldet vid bristande tillsyn stundom kunnat tillskapa.
Hvad är den Svenske Medborgarens rätt .och förbindelse vid fråga om flyttning från det ena Länet till det andra af Fäderneslandet?
Ingalunda äger lian frihet, att efter godtycko, utan Pass och Betyg om ådagalagd redlighet i vandel, m. m. skoja af och an i Riket -— men enär lian försett sig med dessa Documenter från vederbörande Auctoriteter och Embetsman, tillkommer honom den rättighet, att under Svenska Lagar nes skydd få efter sin önskan bosätta sig *— Och då Redactionen innehåller, det Norrmän, som till Sverige inflytta, skola njuta lika, men ingalunda större rätt, än Svenska Medborgare ifrån den lid, de sig dertill hos Konungen anmäla; följer deraf tyd - Den 12 Martti. 407 ligt, att Norrmän vid tillämnad inflyttning måste iakttaga Svenska Medborgares pligter, om de skola kunna göra anspråk på dessas rättigheter.
Med afseende härå, får jag, för min del, jemväl tillstyrka bifall af den föreslagne Redactionen, desto helldre, som jag tror det bör med allt skäl fordras af oss Svenskar, det första steg till ådagaläggande af upprigtigt broderliga tänkesätt emot våra Grannar Norrmännen, hvilka nu mera med oss lefva under ett gemensamt Öfverhufvud, en gemensam Fader, och till äfventyrs afvagta detta steg, för att sedermera visa oss motsvarande känslor.
Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde Proposition till bifall af den föreslagne nya §:n.
Ja, jemte några Nej. Herr Grefven och LandtM ar skalken förklarade, att som han tyckt sig höra långt flera Ja än JYejj vore den nya §:n af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Friherre Lagerbjelke, Johan, anhöll, uppå de af Grefve Mörner anförde skäl, få tili Protocollet anmäla sin Reservation emot Ridderskapets och Adelns Beslut. §. 33.
ConstitutionsUtskottet hade föreslsgit, att utur denna §. må utgå följande ord: ”Hvil - 408 Den 12 Martu. ket han icke må återtaga förrän Riksens Ständer hans förhållande pröfvat och gillat.
Emedlertid vare han vid sin Lön och öfrige Tjensten åtföljande inkomster bibehållen”; i stället för hvilka uteslutne ord skulle införas:
"Emedlertid vare han, intill dess Riksens Ständer sig utlåtit, om och till hvad del han må sin
Lön och öfrige Tjensten åtföljande Inkomster åtnjuta, vid dem bibehållen.” Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande: Sedan Riksens Ständer, vid sista Riksdag, icke ansett någon förändring i 38 §.
RegeringsFormen böra äga rum; men den till ändring deri då framställde fråga nu åter, i följd af ConstitulionsUtskottets Förslag, förekommer, förmodar jag att på samma grunder, som förändringen då icke bifölls, densamma nu äfven af Ridderskapet och Adeln afslås, anhållande jag vördsammeligen att få anföra de skäl, jag anser böra till afslag föranleda.
Jag medgifver gerna, att denna §. icke bör kunna komma till någon tillämpning, men jag anser uttrycket deri vara ett talande bevis på vidden af Nationens, vid Regementsförändringen, förbehållne beslutande rätt och Nationalfrihet, som af var vördade, nu saknade Konung, vid Constitutionens antagande, blef godkänd, som ett villkor, hvarunder Constitu - Den ia Martii. 409 tionen bade af Konung och Ständer antogs och gillades, och om, under en rättvis Regerings Styrelse, alla förmåner för Nationalfrihet äro öfverflödige, bör det likväl vara Nationens Representanters rätt och pligt, att icke deri, med afseende blott på närvarande förhållanden, något eftergifva, som kunde föranleda till inskränkning för kommande Generationers rätt.
Det torde ej kunna bestridas, att vid det ofta förekommande obestämda i våra Grundlagar, att om i en aflägsen framtid det inträffade, att verkställande Magten skulle vilja utvidga dess magt på bekostnad af Nationalfriheten, motståndet torde blifva vanmägtigt, då Rikets Embetsman äro af Regeringen allena beroende, om Grundlagarnes mening kunde i öfverensstämmelse med den rådande viljan förklaras och tillämpas och jag anser derföre det i afseende på sådana framtida möjeliga händelser, böra, för kommande Generationer, bibehållas de uttryck, hvilka i Constitutionen innefatta förbehåll af National-friliet och framställa lagliga utsträckningen af Nationens yttrande rätt, som med analogie ifrån ifrågavarande uttryck, bör ansvarslöst kunna lämpas till omdöme om alla administrativa åtgärder, och möta de påståenden om inskränkning deri, som möjeligen kunde förekomma.
I anseende till hvad jag nu anfört, anser jag ConstitutionsTJtskottets
Förslag till ändring så mycket hellre böra ogillas, som jag aldrig kunnat föreställa mig, att Constitu - 410 Den 12 Martii. tionalUtskottet skulle möjeligen till jemförelse för Riksens Ständer kunnat framställa Förslag till utbyte af rättigheten till Omdöme om Föredragandens förhållande, emot den, för Riksens Ständer ganska obetydliga rättighet, till utlåtande blott, om en Embetsmans bibehållande af Lön till större eller mindre del.
Jag anhåller att den nu varande Redactionen af §. bibehålies, och den föreslagne förändringen afslås.
Friherre Staél von Holstein, Corfitz Ludvig;:
Med Grefve Gyllenborg förenar jag mig alldeles.
Vid 1809 års Riksdag afstodo Riksens Ständer, som för ögonblicket ägde all magten i sina bänder, de fleste af sina rättigheter — de få de samma förbehöllo sig, må vi derföre desto sorgfälligare bevara, om än de blott skulle kunna förliknas vid skuggan.
Jag inser nogsamt, att en dylik Casus, det en StatsSecreterare vägrar sin Contrasignation, väl aldrig lärer inträffa, och således §:n kunde anses öfverflödig i visst afseende, men då den är ett bevis af en rättighet, som Ständerne förbehållit sig, så bestrider jag all förändring deruti.
Om jag uti den nya Redactionen funne någon inskränkning af Riksens Ständers rättigheter, så skulle äfven jag tillstyrka ogillande deraf; men då den gamla Redactionen genom den nya endast blifvit satt uti ett förbältradt skick, och då, enligt den nya, Riksens Ständer skola utlåta sig, om och till hvad del en Föredragande, sorn Den 12 Martti. 411 vägrat Contrasignation, må sin Lön med öfrige Tjernsten åtföljande Inkomster åtnjuta, förutsätter detta äfven, alt Riksens Ständer skola ingå i pröfning, uti gillande eller ogillande af hans åtgärd.
Den pröfning Riksens Ständer, enligt gamla Redactionen, skulle utöfva af en sådan Föredragandens förhållande, innefattar en motsägelse, då Konungens rätt är obestridelig, att äfven sedan Ständernes gillande gifvit honom rätt att återtaga Embetet, genast kunna, om Kongl. Maj:t så för godt finner, honom derifrån entlediga; och skulle flere Föredragande från samma Expedition finnas i enahanda belägenhet, hvilken af dem skulle då äga företrädesvis rätt alt återtaga Embetet, då Ständerne gillat allas deras förhållande?
Friherre Stael von Holstein: Friherre
Cederström tycker sig icke finna någon serdeles förändring i §:ns nya Redaction, äfvensom en Contradiction deruti, att då Konungen kan afsätta StatsSecreteraren , Sländerne skulle kunna godkänna hans förhållande, samt derigenom ingå i pröfning af Konungens Beslut, hvilket allt vore stridande emot Grundlagens Esprit.
Det är just i grund af denna, nu tämlig allmänt yttrade Principe, jag så mycket mera yrkar, att §:n skall blifva oförändrad, då den är det klaraste bevis emot en sådan tydning af Grundlagen.
Då Konungen icke får återbesätta det lediga Embetet innan Ständernes sammankomst, och dessa äro berättigade pröfva förhållandet, samt detta icke kan ske utan att Konungens beslut äfven underkastas pröfning, 412 Den 12 Martil. samt på ett indirect sätt ogillas, om StatsSecreterarens åtgärd gödkännes, så innefattar detta stadgande det kraftigaste bevis derpå, att Svenska Folket är fritt och aldrig underkastat sig en Envåldsmakt.
Denna §. är derföre grundstenen, hvarpå Frihetsbyggnaden är upprest; rifves denna undan, famlar snart det öfriga.
Jag gillar den nya Redactionen.
Jag finner den förra i strid med RegeringsFormens 3:dje §., som bjuder, att.
Konungens gerningar skola vara från allt åtal fredade.
Ständer böra icke kunna directe ogilla en Konungens Personliga handling, utan blott indirecte genom yttrande af Opinionen.
Ett sådant yttrande af Opinionen äger rum, enär Riksens Ständer förklara, att den StatsSecreterare, som ansett sig böra hellre nedlägga sitt Embete, än att contrasignera en utfärdad Befallning, må få behålla den Lön, som han njutit.
Friherre Cederström: i anledning af hvad Friherre Stael von Holstein nyss yttrat, får jag anhålla, det han icke påbördar mig ett yttrande, som jag ej haft.
Jag har icke sagt, att den nya Redactionen vore lik den gamla, utan tvärtom hemställt, att den nya, såsom bättre och förnuftigare, just derföre måtte antagas.
Om en StatsSecreterare, som vägrat Contrasignation, men hvars förhållande, enligt gamla Redactionen, blifvit af Ständerne gilladt, ålertoge sin befattning, blefve densamma tro - Den 12 Martii. 413 ligen icke långvarig, emedan Konungen när som hellst kunde entlediga honom både {'rån befattningen och Lönen.
Enligt nya Redactionen, äga deremot Ständerne, att, sedan de pröfvat StatsSecreterarens åtgärd, tilldela honom Pension, hvilket synes mig vida bättre och lämpligare, än att genom gillande lemna honom rättighet, att återtaga Embetet.
Det är möjligt, att jag misstagit mig om Friherre Cederströms yttrande?
deruti är det dock väl säkert att han vili hafva Ständernes Pröfningsrätt bort, som är det hufvudsakliga.
StatsSecreterarnes Lönevilkor är en bisak, af föga vigt, emot det öfriga.
Det bör icke förmodas, att Riksens Ständer skulle i en sådan händelse, att denna Embetsman ägde frimodighet nog och försakelse af egen välfärd, att taga ett sådant steg, skulle, säger jag, sakna ädelmod, att värdigt efter förtjenst belöna en sådan Embetsman; välviljan emot StatsSecreteraren är utomdess i den nya Redactionen uttryckt i så obestämda termer, att han lätteligen derpå kunde blifva diipe.
Herr Silfver stolpe j Gustaf Abraham:
Då jag förenar mig med hvad Herrar Grefve von Schwerin och Friherre Cederström redan yttrat, behöfver jag ej vidlyftigt anföra mina skäl, hvarföre jag tillstyrker den nya Redactionens antagande.
Otvifvelaktigt är denna nya Redaction författad i en mera liberal anda, än den förra.
Den förekommer en lagstridig prof - 414 Den 12 Alart ii. ning af Kongl. Majrts Beslut.
Den gör vådan för en StatsSecreterare att vägra sin Gontrasignation, betydligt mindre, och lemiiar lika öppet, som förr, åt Riksens Ständer att uttrycka sin Opinion till hans fördel, om de skulle finna hans gjorda vägran förtjena afseende; ty om den gamla föreskriften bibehälles, är han alltid blottställd, att om Riksens Ständer skulle besluta, att han åter borde tillträda sin Syssla, beror det ock af Kongl. Maj:t att dagen efter förafskeda honom, då all rätt till Lönens bibehållande i och med detsamma för honom upphör.
Atar skalken gjorde Proposition till bifall af den föreslagne nya Redactioneu.
I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt Al ar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, med ogillande af den nya Redactionen, låta 38 §. i RegeringsFormen förblifva oförändrad.
Ropades äfven Ja och Nej_, hvarjemte votering begärdes.
I anledning häraf författades, justerades och anslogs följande Voteringsproposition:
Den, som bifaller ConstitutionsUtskottels föreslagne nya Redaction af 38 §.
RegeringsFormen, skrifver:
Ja; Den 12 Martil. 415 Den det ej vill, skrifver: Ne j. Vinner Nej} förblifver §:n oförändrad.
Sedan 53 §.
Riksdagsordningen och f\?> §.