Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Allt nemi. ur kristendomens synpunkt af äktenskapsbrott såsom enda anledning till skiljsmessa, och hvilket ju kyrkan, under förutsättning af kristlig, måste respektera och efterfölja.
Kyrkan kan således, lika litet uti detta som föregående fall, göra gemensam sak i lagstiftningen med Staten, om hon icke helt och hållet vill upofifra sin egenskap af kristlig.
Staten åter har endast det för handen varande faktum att vidgå, så väl som kontrahenternes inbördes förklarande, deras uttalade gemensamma önskan och vilja, hvilken Staten icke kan undertrycka.
Derföre måste uti hvarje fall kyrkan frånträda sin egenskap af lagstiftare i äktenskapsmål, så väl som uti all annan lagstiftning, ty hon kan derunder aldrig i sanning bibehålla karakteren af kristlig.
Då, ur Religionsfrihetens synpunkt.
Staten omöjligen kan upfylla alla fordringar, som de särskilda konfessionerna eller religionssamfunden ville upställa, eller sålunda göra äktenskapets ingående eller uplösning beroende af former, som hvarje särskildt Religionssamfund kunde finna för godt att upställa, så blir blott en enda väg öfrig, den nemi. »att icke i lagstiftningen inrymma rätt för någon kyrklig åskådning af saken, utan endast att föreskrifva en borgerlig form för äktenskapers både ingående och uplösning, der dessa sednare olyckliga förhållanden icke kunna undvikas,» (eft. Bud.) 332 Den 8 Februari f. m.
Till slut ma det tillåtas mig att anföra, luiru, näst Evangel» fria oell oafiålliga förkunnande oell utbredande i Anda och Sanning, tili mensklighetens emancipation ur vanans och traditionens förslönnde inflytande, näppeligen något utöfvar ett så mägtigt inflytande på mensklighetens utveckling, som äktenskapet, då det förblifver fritt och obundet af formalistiska stadgar.
Såsom fritt och på naturens rätta grund, strålar det såsom det heliga Ordets förklaring på jorden, anammadt af tacksamma hjerta».
1 naturens sanna lif, i kärlekens och trohetens famn, fjerran ifrån vidskepelsens och bigoiteriets formaliteter, aktar menskligheten först Guds ordning och Ord sorn sitt högsta smycke.
Då. säger Luther — »är äktenskapet ett rätt hederligt sorn nödvändigt och aktadt stånd, på den ena sidan en läkedom mot synden och ett hospital för de sjuka, — och pä andra sidan en förträfflig skola för Gudsfruktan och alla kristliga dygder.»
På de grunder, jag i mili motion anfört, så väl som i öfverensstämmelse med nu föredragna, ehuru allt för ofullständiga och svaga utveckling af ämnet, anhåller jag, att LagUtsk:t, med dess djupare insigter och förfarenhet, måtte, med uphäfvande af de gamla Statskyrkliga äktenskapslagarne och i öfverensstämmelse med andra civiliserade landers förändrade lagstiftningar i denna väg, framlägga för Rikets nu församlade Ständer ett lagförslag, hvarigenom det Borgerliga eller Civil-iiktenskapet blir infört äfven i vårt land; och att detta lagförslag måtte utgå derpå, att äktenskapets legitimitet mätte grundas endast och uteslutande på en frivillig öfverenskommelse och kontrakt inför Notarius publicus eller annan verldslig och juridisk auktoritet, med frihet för kontrahenterne, att först derefter, om de sådant åstunda, få begagna sig af andeliga och kyrkliga välsignelser och äfven vigsel, men att ingen kyrklig åtgärd må få vidtagas, med mindre kontrahenterne för prest eller församlingsföreståndare vid ansvar styrkt äktenskapets konfirmation inför juridisk auktoritet; och — att äktenskapskontraktet ingenting annat får innehålla, än kontrahenternas ömsesidiga öfverenskommelse om ett hela lifvets obrottsliga sammanlefnad i kärlek och trohet, då öfriga äktenskapsförord höra till andra juridiska områden; och att — der hemligt äktenskap varit, det på samma sätt må legitimeras, samt med barnen.
Föredrogos så väl Frih. Tersmedens, Wilh Fredr , den i d:s väckte och bordlngde förslag, att RiksStånden skulle sammanträda till gemensam öfverläggning ronde Stat.sUtsk:ts Utlåt.
N:o 51, angående de för fortsättningen af Statens jernvägs byggnader erforderlige medels uplåning mot Statsobligationer å utländskt mynt, som ock ett från Välofl.
BorgareStåndet ankommet Prot.Utdrag N:o 162, innefattande inbjudning till de öfriga RiksStånden att förena sig uti Borgare-Ståndets i enahanda syftning fattade beslut.
Den S Febr u s r i f. m. »SS Gr.
Vi hafva oss bekant, att Regeringen, efter slutet af sista Riksdagen, förordnade tillsättande af en FinansKoraité.
Jag och säkerligen de fleste med mig förmodade att nämnde tillsättning vidtogs i ändamål att R. 8t.:r sålunda skulle kunna vid början af denna Riksdag bibringas de uplysnitigar. hvilka voro behöfliga och nödvändiga att lägga till grund för K.
St:rs beslut rörande de vidlyftiga lånetransaktioner, uti hvilka landet under sistförflutna Riksdag och derpå följande tid inlåtit sig.
Huruvida något lliksdagsprogram uti berörde hänseende blifvit FiuansKomitéen från Regeringen tillstäldt, har jag mig icke kändt; men upgift uppi./huru mänga oxar, får, grisar och svin, som finnas i landet, lärer behörigen ornförmäldte Komité tillhandakomtuit.
Hvilka slutsatser, som deraf blifvit dragne lör bestämmandet, af den ena eller andra utvägen för anskaffande af de medel, hvilka erfordras för våra jernvägar, är mig obekant; och jag tror det t. o. m. vara omöjligt för mig att bilda mig något begrepp eller någon klar föreställning derom.
Likväl kan jag icke neka, att det förvånat mig och säkerligen hela vår allmänhet, att under den tid af 4 månader, som denna Riksdag nu fortgått, ännu icke någon röst höjt sig, för att begära uplysningar rörande det resultat, hvartill FiuansKomitéen kommit.
Jag anser det förhållande. att raan begärt ett allmänt sammanträde för denna finansiela frågas behandling, utvisa angelägenheten deraf, att icke allenast allmänhetens, utan alven våra egna fordringar på insigt uti ifrågav:de hänseende må kunna tillfredsställas; och dertill synes mig äfven den enskilde Riksdagsmannen, uti allt hvad uppå honom beror, böra medverka.
Jag för min del finner u!i detta fall ingen lämpligare utväg än att vända mig meden förfrågan till Komitéens Ordförande, Frih.
Tersmeden, huruvida man vid det allmänna sammanträdet har att förvänta några sä vägledande uplysningar uti denna fråga, att de kunna utgöra för oss någon säker basis för fattande af våra beslut.
Hvad slutligen beträffar det af Frih.
Tersmeden framstäldn förslag om detta allmänna sammanträde, så skulle jag, för deri händelse frågan härom blifvit väckt endast inom detta Stånd, kunna hafva några betänkligheter vid att biträda detsamma; men då äfven ett annat RiksStånd, i brist pä de uplysningar, man, med ani. af Komitéens förberedande arbeten, har skäl att hoppas, ansett nödigt att derom väcka förslag, finner jag både olämpligt och otillständigt, om R o. Ad. alslår denna fråga.
Min mening är ingalunda, att rörande denna fråga inleda någon vidlyftig diskussion, hvarföre jag ock ensamt ställt min vänliga förfrågan till Frih. Tersmeden, uti dess egenskap af FinansKomitéens Ordförande, på det att han må kunna lemna oss ett svar, hvad vi från honom eller öfrige Komitéens ledamöter uti berörde hänseende hafva att förvänta.
Då jag i förra plenum begärde hvilande på bordet Frih.
Tersmedens då framstälda förslag om gemensamt sammanträde i och för öfverläggning om Don 8 Februari f. m.
StatsUtsk:ts Betänk, rörande uptagandet af ett utländskt lån för jernvägsbyggnadernas fullbordande, anser jag mig skyldig att inför det H.
Ståndet redogöra för skillén till en sådan framställning.
Till en början får jag då tillkännage, att jag i allmänhet anser som en fördel, att i frågor, som innebära en viss vigt, hafva tid att besinna sig på, hvad som kan vara lämpligt eller icke lämpligt; och för öfrigt hyste och hyser jag den mening, att, allmänna sammanträden i frågor, så utredda som denna, icke kunna leda till något resultat, om ej dertill att, fastän förgäfves, söka bevisa, det klokheten fordrar vidtagandet af åtgärder i den eller den riktningen, hvilka åtgärders nödvändighet likväl icke synes mig vara bevislig, ty de bero på omständigheter, som endast framtiden kan lägga i dagen.
StatsUtsk:t har dessutom i sitt Betänk, på det samvetsgrannaste sätt uptagit alla de olika åsigterua för och emot, så att jag är öfvertygad, att hvar och en, som kommer att bevista detta sammanträde, skall säga sig sjelf, att han icke fått höra något nytt.
Under sådana förhållanden anser jag tidsödande och ändamålslösf, att i denna fråga hålla ett gemensamt sammanträde; men det kan icke derföre falla mig in, att, i händelse Ii.
Ståndet hyser en motsatt åsigt, vilja envisas att genomdrifva den, jag uttalat, utan böjer jag mig under majoritetens mening.
Anckarsvärds till mig ställda fråga, huruvida några uplvsningar till följd af FinansKomitéens forskningar i afs:de på landets finansiela och ekonomiska ställning skulle kunna meddelas vid det allmänna sammanträde, som här är i fråga, så vill jag i korthet redogöra, uti hvilken riktning FinansKomitéens arbeten fortgått.
Finans Komitéen, som sammanträdde i Dee. månad 1858, hade till sin första upgift att infordra de olikartade uplysningar, som voro nödvändiga för dess arbeten.
Dessa uplysningar hafva så småningom till Komitéen inkommit; likväl äro de i detta ögonblick ännu icke fullständigt inskickade från alla vederbörande auktoriteter och myndigheter.
FinansKomiléen har så upfattat det åliggande, den haft af Regeringen, att den, så vidt möjligt varit, dels sökt utreda den finansiela ställningen och dels skaffa uplysningar om den ekonomiska i landet.
Det är egentligen denna sednare del af frågan, sorn uptagit mesta tiden.
I afs:de på den finansiela, så bar FinansKomitéen sysselsatt sig med att undersöka och efter dessa undersökningar framkomma med plan för ordnande af hypotheksväsendet och banklagstiftningen inom landet.
Derjemte har Komitéen fått ett särskildt updrag, nemi. att yttra sig öfver, huruvida räntan kunde frigifvas.
I detta afside har Komitéen redan i Okt. månad aflemnat förslag.
De andra frågorna äro ännu -icke komna till full utredning.
Förslag till lagstiftning för hypotheksföreningarne är till det mesta färdigt, och återstår således banklagstiftningen och utredning af den ekonomiska ställningen.
Jag har ani. förmoda, att, hvad deri förra beträffar, förslaget ganska snart skall kunna afgifvas, och att den sednare frågan kan komma till slutbehandling under loppet af April månad.
Pen 8 Februari f. tn.
FinansKomitéens arbeten hafva dock icke något direkt sammanhang med den fråga, som skulle blifva föremål tor den allmänna öfverläggningen, enär den endast afser uptagande af lån för ett specielt fall — för jernvägarnes fullbordande.
Detta har icke kunnat ligga och ej eller legat inom det updrag, Koraitéen haft, och således ej eller blifvit föremål för någon särskild behandling inom Komitéen.
Det är visserligen sann t, att, om utredningen af den ekonomiska ställningen nu vore fullbordad, skulle slutsatser kunna dragas, huruvida landet kan bära en så beskaffad utländsk skuld; men dft nu icke är fråga om annat, än att för Statens räkning uptaga ett lån för ofvannämnde ändamål, till ett jemförelsevis mindre belopp, så är jag öfvertygad om, att man kan med full trygghet deröfver besluta, utan att ega kännedom om de resultater, hvartill FinansKomitéens utredning kan komma att leda, endast man tillser att Riksg.Kont. har tillgång att betala de årliga annuiteterne.
Liljencrants har yttrat, att han anser denna fråga så utredd, att något allmänt sammanträde för bibringande af öfvertygelse, grundad på något nytt skäl, icke vöre behöfligt.
Jag tror deremot, att detta är en af de frågor, deri utredning behöfves; det är säkerligen icke ett särdeles stort antal personer, som grundligt tänkt sig in i detta ämne, och jag är öfvertygad, att hvar och en i sin stad är öppen för goda skäl.
Detta är orsaken, hvarföre jag ansett, att i denna fråga allmänna sammanträden företrädesvis böra ega rum, och af det uplästa prot.utdraget från BorgareSt:t har jag sett, att äfven det anser sådana sammanträden behöfliga, och det kan icke nekas, att. detta Stånd bör vara mest hemmastadt med sådana angelägenheter.
Jag anhåller, att It. o. Ad. måtte bifalla förslaget.
Våra finanser,, som mellan Itiksdagarne handläggas af 3:ne särskilda af hvarandra oberoende Departementet', hafva under denna Riksdag utgjort föremål för 3:ne särskildta Utsk:s behandling, hvilka hvart och ett hafva gått sin egen väg.
Om man dertill lägger, att frågorna vid deras afgörande skola behandlas af 4 Stånd, och slutligen blifva föremål för afgörande i förstärkt Utsk., så måste medgifvas, att, om något helgjutet häraf skall upstå, så ligger det icke i formens sammanhållning, utan i representanternas fosterlandskänsla och förstånd.
Ett sätt att bereda någon mera enstämmighet i detta hänseende är föreslaget af motionären genom ett gemensamt sammanträde, och då det enl. min tanke vore principvidrigt att motsätta sig detsamma, och jag icke betviflar, att ju några nplysningar kunna dervid vinnas för en hvar, anser jag mig böra understödja motionärens förslag.
Jag gillar den talares åsigt, sorn ansett, att man i allmänhet icke kan vänta stora resultater af RiksStms gemensamma öfverläggningar.
Om de öfverlade och voterade på ett gemensamt rum, då kunde det medföra något godt; Den 8 Fe b tu ari f. ni. men da nu vanligen flera dagar förflyta mellan den dag, då dessa ölverläggningar hållas, och den, då afgöråndet efter föregången diskussion i de siirkilda Stånden kommer att ega rum, så liar gemenligen de intryck, som den allmänna öfverläggningeu kunnat åstadkomma och för ögonblicket verkat, försvunnit och lemnnt rum för helt andra.
Men efter att hafva uttalat detta allmänna omdöme, kan jag dock icke neka, att i en fråga, sådan som denna, hvilken snart blir föremål för R.
St.-rs beslut, ett allmänt sammanträde må vara lämpligt, just af det skäl, som motionären anfört, att begreppet om utländsk skuldsättning för Statens räkning lyckligtvis är en sak, hvarmed hvarken landet eller ens största delen af representationens medlemmar hunnit göra närmare bekantskap, och som således är ett ämne, deri insigter svårligen mera allmänt kunnat erhållas.
Jag tror derföre det vara utan nytta, om vid ett allmänt sammanträde de personer, som hafva en så beskaffad närmare bekantskap, kunde sättas i tillfälle att lemna några uplysningar, som voro af värde och kunde ihägkommas något längre än t. o. in. den dag, då sammanträdet hållits.
Anckarsvärd yttrade, bland annat, att han hoppades att få höra en utredning af landets ställning, emedan den måhända vore sådan, att man deraf kunde finna sig förhindrad att bifalla uptagandet af ett utländskt lån.
För min del finner jag de uplysningar, som FinansKotnitéens Ordhde redan lemnat, icke alls inverka på det beslut, R.
St:r i förev:de fråga komma att lätta, och jag väntar ej ett annat förhållande af de meddelanden från Komitéen, som lofvats oss i nästk.
Maj månad.
Jag går än längre, och bekänner upriktigt, att de uplysningar och tabeller samt sifferk al kyler, som då komma i dagen, för min del mycket gerna skulle få uteblifva; ty det finnes ingenting mera vilseledande och sora lättare kan tolkas i den ena eller andra riktningen än dylika sifferberäkningar, derföre att de med den upriktigaste och ärligaste vilja hos dem, som hafva i updrag att verkställa dem, icke kunna blifva riktiga, och just i följd af denna sin egenskap äro vilseledande.
Jag alger denna förklaring i följd deraf, att jag länge haft som embetsåliggande att hålla på med den leken att uprätta Statistiska tabeller.
Tjenstemän i det verk, der jag har förtroendet att vara chef, hafva under månader varit sysselsatta att i tabeller ställa upp siffror, hvilka af vederbörande i landsorterna meddelats på anfordran såsom svar på frågor.
Jag har betraktat de inkomne svaren och deraf funnit, att, ehuru FinatisKomitéen bemödat sig att väl upstiilla desamma, den dock icke kunnat sätta sig in i de kombinerade förhållanden, som i vårt land ega rum i alside på den eller den näringen.
Enahanda svårigheter mötte under den tid, jag hade förtroendet att vara Landshöfding, och då. vid statistiska tabellers uprättande, var nödsaka t, att, som Gr.
Anckarsvärd yttrade, taga in allehanda kreatur i upgifterna.
Jag bemödade mig att göra dessa tabeller så fullständiga som möjligt, men då jag summerat hop alla erhållna siffror och jemfört hvad som stod på papperet med dels några efter samma grunder af andra auktoriteter upgjorde beräkningar, dels med åtskilliga kända T) e n 8 Februari f. m. lenuda förhållanden, fann jag, att produkten af mitt räknande blifvit en osanning, så att jag nödgades förklara, vid tabellernas insändande till K, M., att, ehuruväl det var ett åliggande, sam tillhörde mitt embete, att upställa dessa siffror, det vöre bäst, om K.
M. icke satte tro till dem.
Men jag säger ännu en gång att, för att latta beslut aug-de jernvägslåuet, behöfvas icke dessa sifferupgifter.
Vi hafva, mine Hrr, fakta, som kunna lugna de förskräckta och sorn äro 'bättre än siffertabéller, de må göras huru ljusa eller mörka, som de olika åsigterna behaga färglägga dem.
Det ena är. att, oaktadt vi riksdag efter riksdag minskat skatterna, hafva <vi dock icke 'hellöff, att för upt aga lidet af de lån, vi gjorde vid förra riksdagen, åtaga oss en enda ny beskattning, utan hafva ändock kunnat anslå en summa, tillräcklig att amortera detta lån, hvars liqvid blifvit för framtiden försäkrad, utan att någon i landet kan klaga, att han för dessa jern vägsbyggnader (åtit en högre debetsedel än förut, och vi hafva vid förra sammanträdet bär på Riddarhuset förenat oss med de andra Stånden om att taga bort en .gammal beskattning, som tyngde jerubandteriugeu.
Då förhållandet
Inom vårt land är sådant, är sautter)igen ingen upställning af FinansXomitéeu utaf nöden, för att veta om mati bör fortgå med det utländska lånesystemet lör Statens räkning, tilldess man fullbordat de hufvudbanor, som skola förena Rikets begge ändpunkter i söder och vester med hufvudstaden, och längre vill jag f. n. icke utsträcka jernvägsbyggnaderua för Statens räkning.
Jag för min del biträder äfven Frill.
Tersmedens åsigt om béhofvei af allmänna öfvertägguingar rörande frågor, som hafva sammanhang med Statens utgifter.
Detta må vara sagdt i allmänhet; men jag tror detta vara så mycket behöfligare under de förhållanden, som nu ega rum, dä im.au sättningsbanan», utan en bana. som, vi måste bekänna det., närmar sig till s. k. »vingleri».
Jag använder detta ord vingleri, och anser mig icke kuuua begagna något lämpligare, då det allmänna — Staten — tycks med de enskilda korporationerna täfla att uplåna penningar utan afseende eller tanke uppå betalningen, eich betrakta dessa uegociationer såsom ett slags spel.
Under dessa omständigheter har jag ansett det vara en helsosam åtgärd att underställa detta ämne allmänna öfverläggniugar.
Dessa öfverlägguingar utgöra nemligen, efter min öfvertygelse, ett ganska godt korrektiv mot alla slags bearbetningar.
Det står nemi. då hvar och en öppet att bekänna si,na åsigfer och Lemna de uplystiingar, som i ämnet kunna gara af .nöden.
Jag instämmer alltså uti Frih.
Tersmedens yrkande och begagnar detta tillfälle, då jag nu har ordet, att uptaga ett förslag, som jag .vid början af denna Riksdag gjorde, att dylika allmänna ölverläggningar mätte ega rum rörande J:sta, 2:dra och 3:clje Hufyudtitlarne, hvilka f. n. hvila på Ståndets bord; och anhåller jag om Hr Grms o. Landtnäs propos.
å (Jetta mitt förslag. H. III. 22 Ren 8 Februari f. nr Gr.
Jag har begärt ordet, icke för att förlänga en diskussion, sorn jag med mitt anförande ingalunda åsyftat, nien de yttranden, sorn loir blifvit fällde såsom ovederliigglige, påkalla åtminstone ett rnotsvar.
Till ett sådant linner jag mig föranledd af hvad Hr Akerman yttrat i afs:de på skatterna, såsom bevisande det Ivsande i vår finansiela ställning, nemi. att skatterna icke behöft ökas, oaktadt de stora lån, vi uptagit.
Oin detta yttrande skulle lemnäs helt och hållet obesvaradt, så fruktar jag, att det skulle komma att anses såsom om K. o.
Ad. vore alldeles obekant med hvad som förstås med skatter.
Jag kim nu icke lör ögonblicket säga för huru många
Ar tillbaka folket stod på ett vida mindre siffertal i skatter än det nu gör.
Sålunda är skattebidraget ökadt med många mill.
Bränvinsskatten, hvilken förr upgick till om kr. 550,000 rdr bko, beräknas nu af Regeringen att utgå med 8 mill.
Tullen beräknades 184 8 till omkr. fi mill. rmt, 1851 6.800,000, 1854 7,800,000, men 1858 9,750,000; således hafva under loppet af 12 år dessa skattetitlar ökats med omkr. 10 mill., och jag hemställer till den värde talaren, om icke detta är en skatt på folket.
Det iir folket, som betalar dessa mill., ehuru de icke stå på debetsedeln.
Hr Akerman har yttrat, att FinansKomitéens upgifter skulle vara alldeles onödiga och öfverflödiga för att fatta ett beslut i afseende på de åtgärder, som landets Representanter kunde finna sig föranlåtna att vidtaga för tillfredsställandet af det lånebehof, som nu är förhanden.
1 detta hänseende ställer jag mig bakom Regeringen, sorn förordat denna Komité, och i fall den skalle anse denna Komité öfverflödig, är jag åtminstone oskyldig, om jag trott Komitéens synliga ändamål åtminstone hafva varit att fylla ett behof i den vägen.
— Huru det hitintills blifvit upfyldt, derom synes Komitéen ensam vara i tillfälle att afgifva något yttrande.
Jag ber att få begagna den siste värde talarens ingångsspråk, eller att man vid behandling af en så vigtig fråga, som den, hvilken angår landets skatter, icke länge bör blifva skyldig svaret.
Om man får betala afgifter för tull, dä kan jag för min del icke kalla detta för en skatt.
Om den. som närmare önskar reda förhållandet, vill genomgå tiillsatserna för en längre följd af år, så skall han finna, att R. 8t:r fortfarande nedsatt tullbevillningen och vid sista Riksdagen alldeles borttagit all tull å lifsmedel, så att dylika afgifter numera ej finnas å andra artiklar än sådana, som det är gifvet att landets innebyggare kunna till aldrastörsta delen umbära, så att en hvar, som finner tullafgifterna för höga, kan undvika att underkasta sig dem.
Således kan jag icke heller kalla afgiften för bränvinsbränningen beskattning; ty förhållandet dermed är enahanda; — vill jag låta bli att bränna bränvin, så behöfver jag icke betala någon skatt; vill jag låta bli att supa, så drabbas jag icke af de afgifter, Staten bestämt såsom vilkor för denna varas tillverkning och försäljning.
Jago ber, att blott med några ord få säga, att jag lyckönskar Hr Åkerman till den alldeles splitternya lära i statsekonomien, som han vid detta tillfälle lagt i dagen.
Don 8 Febrn ari f. m.
Efter härmed fulländad -öfverläggning, framstälde H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm. propos. å bifall till Frih.
Tersmedens förslag och antagande al BorgareStåndets inbjudning, hvilken propos. besvarades med ja, jemte ett eller annat nej; oell förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Exc. vidare tillkännagifvit, att under den nyss afslutade öfverlä-ggningen Hr Stjernsvärd väckt det, förslag, att RiksStanden skulle sammanträda till gemensam öfverläggning rörande •de StatsUtskottsBetänkin. som alse regleringen af utgifteme under RiksStateus lista, 2:drsi och 3::dje Hufvudtitel, biet' ifrågavjde förslag hegardt på bordet af Frih. Cederström, Rudolf, jemte flere ledamöter.
Härefter föredrogs Sammansatta Lag- samt Allm.
Besvärs- o. Ekon Utsktts d. 25 sisth.
Januari och d. J dennes bordlagde Betänk.
JMio 1, i ant. af K. M:s nåd.
Skrifvelse, med öfverlemnande af förslag till tvenne årgångar nya predikotexter och till ny kyrkohand bok ; hvarjemte anmäldes och uplästes H.
PresteStits prot.utdr.
Nio 167, innehållande nämnde Stånds vid behandlingen af förenämnde Betänk, fattade beslut.
Sedan R. o. Ad. beslutat, att
Betänkt skulle punktvis företagas till afgörande, förekom lista punkten, innehållande -Utskits hemställan i afside å förslagen till nya predikotexter samt kollekter och höner.
Hr Estenberg, Karl Kristiant
Det är med stort obehag jag upträder för att yttra mig öfver detta ämne, enär jag, att ■dömma af den allmänna tystnaden innan jag upträdde, icke har stora förhoppningar att för min mening emotse något allmännare ■deltagande; då jag emellertid anser det vara representantens pligt, att högt uttala sir. fullt vissa öfvertygelse, äfven om den skulle befinnas stå i strid med -den allmänt rådande meningen, har jag icke kunnat underlåta att upträda, ehuru obehagligt det förefaller mig.
För min del anser jag hela detta förslag till nya lör