Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ifrågavar. anmärknisanledn. är, efter min tanke, otvifvelaktigt den, som ligger Konungens rådgifvare mest till last bland de anmärkningar, som kommit R.
St. till handa.
Jag finnér dessutom, att detta memor. blifvit, lika som de öfriga anmiirkn:smemor:n, af Constit.Utsk. framstäldt på ett sätt, att föga upplysning och utredning af målet blifvit vunnen.
Uti delta memor. förekommer, att en bland Statsrådets ledamöter, då R.
St:s skrifvelse inför K.
M. föredrogs, gifvit målet en historisk utveckling, och att 3:ne Statsrådets ledamöter tillstyrkt, att, för sakens närmare utredning, K. M:s och Rikets KammarColhm måtte höras, och tvenne bland dem, att Colbin för ändamålet tillika finge begagna ministerielt biträde.
Detta är, i min tanke, en ganska ofullständig utredning af ämnet.
Jag ber att få återkalla i minnet historiken af detta ämne, det vigtigaste, som kan komma under representanternas öfverläggning, emedan det omfattar icke mindre än en hel menighets väl eller ve och en principfråga af den stora vigt, att hela samhällets bestånd deraf kan komma att skakas.
Det är nemi. fråga om, huruvida äganderättsfrågor skola i vanlig domstolsväg eller af administrationen genom ett penndrag afgöras.
Det är i min tanke klart, att detta ämne mäste vara af största vigt; men jag ber att få återkomma till historiken.
Förhållandet är sådant, att 212 kyrkohemman i Halland finnas i närvar, ögonblick bebodda af omkring 1,000 familjer, hvilka alla hittills (eller för några år sedan aljt dittills) ansetts hafva besittningsrätt till dessa hemman, hvarå de åtnjutit från evärdeliga tider denna rätt.
Dessa kyrkohemman väckte, genom deras blotta benämning af kyrkohemman, det Ilögv.
Ståndets pretention för kyrkornas inkomster; och vid förra riksdagen upplystes det besynnerliga förhållande, att, sedan ett mantal blifvit till hälften bortsåldt och tvist uppstått om besittningsrätten dertill samt målet genom Kammar-expeditionen blifvit afgjordt till hemmansåbons fördel, andra hälften sedermera blifvit afyltrad, derefter enahanda tvist om denna hemmansdel uppstått, hvilken genom Ecclesiastik-expeditionen afgjordes så, att kyrkan tillädes besittningsrätten till hemroansdelen.
På så sätt afgjordes i administrativ väg inom en kort tidrymd tvenne fullkomligen likartade frågor på alldeles motsatt sätt, hvilket äfven vid förra riksdagen föranledde icke blott till en anmärkntsanledning mot vederbörande contrasignant och rådgifvare, utan äfven till en fullständig utredning hos Stånden af denna fråga; och Ständerna, undantagandes PresteSt., hvars protest man i sådana frågor alltid kan förvänta, beslöto en underd, skrifvelse till K.
M. med anhållan (i min tanke, den allrabtUigaste, som någonsin kunnat från en folkrepresentation framställas), att hemmansinnehafvarne måtte vid laga domstol, i behörig rättegångsväg, få upplysa och styrka deras besittningsrätt till hemmanen.
— Den 3o Juni e. mJ 429 16 § Reg.F. ålägger Konungen att rätt och sanning styrka och befordra, att vrångvisa och orätt hindra, att ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva.
En skrifvelse från Representationen i förenämnde afseende ansågs af många öfverflödig, enär Konungen i denna 16 § af Reg.F. äger den ovilkorliga pligten att medgifva, hvad skrifvelsen skulle afse; men skrifvelsen blef icke destomindre beslutad, och resultatet har visat, att den icke blott var af nödvändigheten påkallad, utan äfven, att den blifvit lemnad utan gehör.
Efter denna korta historik, vågar jag påstå, mina Hrr, att eder förundran skall stiga till sin höjd, då jag nämner, att det var högste vårdaren af dojriaremagten, som ledde beslutet och som undandrog hemmansägarne en undersökning vid domstolarna.
Jag anser målet, vara af den beskaffenhet, att om Constit.Utsk. icke afsett en consideration, som troligen inom Utsk. gjort sig gällande, den nemi., att om man anklagat vederbörande efter 106 § Reg.F., man ej kunnat räkna på, att den skulle fälla, en consideration, som i ett Utsk. aldrig bör gälla, så hade målet blifvit öfverlemnadt till Riksrätt.
Nu har icke så skett, utan R.
St. hafva fått emottaga målet idet skick, att, efter Talmännens af Constit.Utsk. godkända beslut, pröfningsrätten i det närmaste är Stånden betagen.
Jag linner likväl målet af den vigtiga beskaffenket, att R. o. Ad. icke bör afgöra ett sådant mål utan föregången fullständig utredning af förhållandet.
Jag skall derföre bedja att, sedan jag lemnat ännu några upplysningar, få framställa min tanke om den åtgärd, jag anser målet böra erhålla.
Uti memor. förekommer, att en ledamot af Conseillen (det var JustitieStatsministern) genom sina anmärkningar drog målet från domstolen.
Sedan var det 3:ne Statsrådets ledamöter, sorn tillstyrkte, att KammarColkm borde höras.
Jag anser mig till följd af den princip, som jag i dag yttrat, pligtig att åsidosätta den mindre officiella väg, hvarpå jag erhållit upplysningar, för att göra rättvisa åt de aktade män, som framställt en annan opinion, än den allsmägtige Justitie-ministern.
Det var nemi.
Statsråden Gr. af Ugglas, Frih. alf Nordin och jag tror äfven Gr. af Wetterstedt, som yrkade,, att KammarColkm måtte höras.
Tvenne bland dem yrkade särskildt, att KammarColkm måtte få begagna ministeriel!; biträde, till hvilken begäran jag skall bedja att få förklara, anledningen, som var den, att sedan R.
St:s skrifvelse till K. M. inkommit, inkom en enskild man, besittningsägare till ett af dessa hemman, och styrkte med ett fullständigt authentikt bevis från K.
Cancelliet i Köpenhamn, att under Danska tiden kyrkorna icke ägt besittningsrätt till ifrågavar. hemman; och då sålunda grunden för Justitie-ministerns deduetion var fallen, tillstyrkte Statsråden af Ugglas och af Nordin, att KammarColkm måtte få begagna mini - De» 3g Juul s. va. sfericlt liitiiide för att kunna förskaffa sig alla möjliga upplysningar i ämnet.
Så ståf saken nu.
Något afseende fastades ieke på allmogens besvär eller på R.
St:s begäran, utan saken afgjordes i administrativ väg af personer, som icke voro jurister, men, Snart sagdt, tvungna dertill af den enda juristen.
Jag linner denna sak vara den vigtigaste, som sedan 1809 varit underkastad R.
St:s pröfning, och jag ser derföre med ledsnad, att R.
St. i detta ämne skulle få emottaga ett memof., sådant som detta, derföre, att det varit öfverenstamm ande med grundlagens helgd och Gonstit.TJtsk:s pligt att remittera målet till Riksrätt; ty ingen annan § än 106 § Reg.F. är tillämplig till närvar, fall.
Men sedan man afgjort, att så icke skulle ske, har man inkommit med detta inemot. och förklarat, att det icke vore anledning till ansvar hvarken efter 106 eller 107 §:n.
Då emedlertid ConstitUtsk. uti dess memor. icke upplyst, huru saken tilldragit sig, får jag, med anledning af Hr Gr. o.
Landtmis yttrade åsigt, mot hvilken jag vid detta tillfälle icke vill yrka återremiss, vördsamt anhålla, att målet måtte få hvila och att R. o. Ad. måtte besluta att hos Constit.Utsk. begära del af ailä handlingar, sorn röra detta mål.
Då jag redan under förmiddags plenum tillkännagifvit min öfvertygelse, att det icke kan vägras något Stånd att från Constit.Utsk. erhålla de upplysningar, det kan önska, har jag icke uppträdt för att nu bestrida denna åtgärd; men jag föreställde mig, att de upplysningar, som infordras, skulle afse något ändamål, och detta ändamål är redan vunnet genom Gr.
Cronhjelms egen uppgift.
Hr Gr. har lagt Constit.Utsk. till last, att det icke till namnet uppgifvit de rådgifvare, som öfvervåld! beslutet uti ifrågavar. ämne.
Detta har icke ansetts behörigt, och jag qvarstår ännu vid den öfvertygelsen, att det icke är behöflig!, då Utsk. förklarat anmärkn:sanlednin— gen vara af den beskaffenhet, att den icke bör leda till någon påföljd; men vid detta tillfälle måtte det vara så mycket mindre nödvändigt, som Hr Gr. genom den vanliga vägen, lian begagnar, och som han sjelf kallar sq vall er vägen, är underrättad såväl derom sorn att JustitieStatsmini— stern afstyrkt undersökning vid domstol.
Jag tillåter mig icke alt bedöma, huruvida denna väg är den rätta.
Infordras upplysningar i det ifrågavar. afseende!, kommer man bäst i tillfälle att bedöma, om Hr Gr:s uppgifter äro riktiga eller icke; men äfven om de vore det, torde likväl Hr Gr. finna, att 107 § icke är tillämplig mot JustitreStatsmiuistern; och då det väl icke kan vara Hr Gr.‘s mening, att en skrifvelse skall afgå om entledigande af de Statsrådets ledamöter, som fullgjort sin skyldighet, inser jag icke, hvartill upplysningarna skola tjena.
Om äfven liela acten aflemnades från Constit.Utsk., som visst icke är jaloux om den - Den 3o Juni c. m. samma, hemställer jag dock, hvad ändamål dermed skulle vinnas; ty jag skulle tro, att äfven efter dessa upplysningar någon annan åtgärd icke kan äga runi, än att lägga mcmor. till handlingarna, såvida icke Ståndet, emot grundlagen, ville genom sin majoritet besluta en skrifvelse om entledigande af Justitiestatsminister!!, som innehar ett domareembete, hvarifrån han endast genom ransakning och dom kan skiljas. Frih.
Jag nödgas bestrida, att Hr Gr. o. Landtm, gör propos, till infordrande af handlingarna i målet från Constit.TJtsk., ty hvarken har R. o.
Ad. rättighet att fordra dem, eller Constit.Utsk. rättighet att lemna dem; men om sådant likväl sker, är första steget taget på den banan att bilda de i våra häfder kända R.
St:s commissioner, hvilka grundlagen icke medgifver.
Jag yrkar således, att Hr Gr. o. Landtm, måtte vägra propos. på Gr.
Cronhjelms begäran, och att mentol*. måtte läggas till handlingarna.
Hvad först angår det af Frih.
Ehrenborgh ifrågasatta ändamålet med de af mig begärda upplysningarna, tror jag, att det ligger hos R. o. Ad., såsom ett upplyst
Stånd, én åtrå att, innan man stadgar sitt omdöme och fattar beslut, vara fullkomligen upplyst om ämnet, för att icke blottställa sig för att begå én orättvisa.
Ehrenborgh har itererade gånger nämnt den väg, som jag nödgats begagna derföre (jag har redan förut sagt det, och jag ambitionerar att omsäga det), att man har ett Constit.
Utsk,, som icke fullgör sin pligt och som tvingar representanten att på smyg- eller sqvallervägen förskaffa sig, hvad Utsk. bort lemna, nemi. upplysningar.
Det är väl sannt, att JustitieStatsministern icke kan anmälas efter 107 § Reg.F.; men det är af vigt, att R. o.
Ad. blir i tillfälle att känna förhållandet med detta ämne, som rörer belåtenheten och till en stor del besutenheten inom en hel provins.
Halländska allmogen måste för sin belåtenhet och sin tillgifvenhet för Styrelsen vara skyddad till sin ägande-rätt.
När de blott begära det, när de icke begära annat, än att få gå till domstol med Kronan, och det blir dem vägradt genom magtspråk, och de icke kunna känna de fina nuancer, som af Justitie-ministern kunna uppgöras inom Conseillen , då frågar jag, om det är underligt, i händelse den rättrådige, laglydige allmogen tror orättvisa vara mot sig begången, och om det ej är för Representationen af vigt att fullständigt och ofiicielt känna förhållandet, innan man beslutar något i frågan.
Jag vågar icke säga, hvad följden af upplysningarna kan blifva; men jag tror, att jag icke sträckt min opinion för långt, då jag begärt dem.
Cederström yttrat, får jag anmärka, att jag deruti igenkänner hans vid tvenne föregående riksdagar uttalade D e n '3o J u n i e. m. opinion; men då jag hört Landtm, för sin opinion hemta stöd från opinionen hos den aktade man, som vid 2!ne riksdagar före honom innehaft samma plats, hemställer jag, om icke Hr Gr. o. Landtm, i närvar, fråga vill hemta stöd för sin opinion från samma mans åsigt vid 1823 års riksdag.
Då uppstod äfven, i anledning af ett anmärkn:smemorial, fråga om upplysningars infordrande från Constit.Utsk. Frih.
Cederström bestridde propos. derå; men Landtm, framställde den, hvilken nästan enhälligt besvarades med ja, och memor. blef hvilande, under det emedlertid erforderliga upplysningar inhemtades från Constit.Utsk.
Jag anhåller derföre, att enahanda rättighet må beviljas R. o. Ad. af dess närvar.
Landtmarskalk, och att detta mål må hvila, intilldess upplysningarna inkommit.
Frih. Boye, Ludv.: Om Hr Gr. o.
Landtm, skulle gifva oss propos. till handlingarnas infordrande från Constit.- Utsk., skulle jag icke lägga mig deremot; nu protesterar jag offentligen mot det parlamentariska sätt, som i dag blifvit infördt.
Posse gjorde den riktigt gnjndade anmärkningen, att det icke är sqvallret, som bör leda vår öfvertygelse.
Här äro offentligen personliga anfall gjorda mot en namngifven person, JustitieStatsministern j men med hvad rätt?
Jo! på en enskild persons angifvanden.
Finnes det i våra riksdagsförhandlingar omtaladt, att ett sådant exempel ägt rum?
Sjelfva frågan skall jag visserligen behandla med ali den urskilning, hvaraf jag är mägtig; men det nya sättet att anfalla personer, som Utsk. icke uppgifvit, afskyr och ogillar jag.
Visserligen har den siste värde talaren rätt deruti, att det sätt, hvarpå vi behandla detta ämne, är mindre parlamentariskt; men jag vill gifva den värde ledamoten, som vidtog detta sätt, rätt derföre, ätt han dertill föranleddes af Constit.Utsk:s mindre fullständiga sätt att behandla ämnet.
Jag kan icke annat än godkänna detta sätt, när Constit.Utsk. sjelf gifvit anledning dertill, ehuru det är för mig motbjudande, att discussionen tagit en sådah vändning, och att man nödgats tillstå, att det är genom sqvaller, upplysningar erhållits.
Likväl är det icke blott en ledamot, sorn sagt, att
Justitie-ministern afstyrkt undersökningen vid domstol; ty ordföranden i Utsk. har vitsordat det.
Hvad sjelfva frågan beträffar, anser jag den vara den vigtigaste, Som kan komma under Ständernas pröfning.
Här är fråga om öfverträdelse af grundlagen, om åsidosättande af den rutt, som 16 § Reg.F. tillerkänner hvarje Svensk man; ty då hemmansåboerne i Halland blott begärt, att tvistefrågan måtte blifva afgjord vid den domstol, hvartill den lagligen hörer, var det ju ett ingrepp mot 16 § Rcg.F,, då sådant vägrades*
Den skrifvelse, som betog dem Den 3o Juni e. m.
433 dem rättigheten att blifva lagligen dömda, påminner jag mig mycket viii, äfvensom den våda, hvartill den leder, emedan den grundsats deri finnes uttryckt, att ingen domstol äger pröfva, hvad som blifvit gjordt i administrativ väg.
Detta är en så farlig grundsats, att jag icke kan annat än förundra mig öfver, att Constit.Utsk. kunnat förbise, hvart den skall leda.
Hade någonsin 106 § Reg.F. bort tillämpas, hade det varit i detta fall; men som det icke kan komma under Ståndets omedelbara pröfning att tillämpa denna §, vore det rättast att återremittera memor. till Constit.Utskts närmare ombepröfvande för att tillse, 0111 icke genom en ny omröstning en ellei' annan röst kunde afgöra målet på ett annat sätt.
Jag skulle således ånyo vilja väcka frågan om återré miss af detta memor., emedan jag anser principen så vigtig, att jag tillstår, att en vägran af propos. af Hr Gr. o. Landtm, icke skall afskräcka mig från att yrka den.
Jag hemställer till de ledamöter af detta Stånd, som kunna inse saken bättre än jag, huruvida icke dermed bör förfaras på sätt jag sagt.
Jag har emedlertid uttalat min öfvertygelse, vid hvilken jag förblifver.
Jag kan icke dela den af Frih.
Cederström yttrade mening, att upplysningar icke kunna infordras från Constit.Utsk.; tvärtorn har jag tillkännagifvit, att de kunna det, och om R. o. Ad. skulle besluta att såsom upplysning begära aden i målet, ser jag icke något grundlagsenlig! skäl att vägra det; men jag ser icke, huru R. o. Ad., efter att hafva erhållit denna act, skall tillvägagå med frågan.
Det är derföre, som jag ansett en begäran derom vara öfverflödig; och om den är öfverflödig, tror jag, att R. o. Ad. icke bör göra den.
Här har blifvit sagdt, att jag förklarat, att JustitieStatsministern varit bland dem, som deltagit i rådslaget öfver det ämne, som föranledt den anmärkning, hvilken utgör föremål för denna öfverläggning.
Jag har sagt, att om sqvallret vore sannt, så är förhållandet sådant.
Jag kan icke anse mig hafva gått ifrån den parlamentariska vägen derigenom, att jag här uppgifvit de personer, som deltagit i rådslagen, ty min öfvertygelse är, alt Utsk. äger rätt att afgifva alla de upplysningar, som kunna inverka på Ståndets beslut; men jag anser ifråga var. upplysning icke hafva inflytande derpå, och kan således icke heller medgifva, att det innefattar något uraktlåtande af Utsk. att icke uppgifva rådgifvarnes namn Memor. är skrifvet under den förutsättning, att, sedan Utsk:s majoritet ogillat anmärknrsanledningen, all anledning med detsamma upphört lör Stånden att få veta de rådgifvares namn, som deltagit i beslutet.
Cronhjelm sjelf börjat gifva den underrättelsen, och jag icke anser mig tillständigt att neka att säga, hvaruti sqvallret varit riktigt, så, ehuru jag 8 H. 55 * 434 Den 3o Juni e. m. icke kan godkänna denna väg för underrättelsers erhållande, tror jag mig likväl, enär hans uppgifter varit enliga med förhållandet, böra tillkännagifva, att upplysningarna varit riktiga,-ty jag tror det icke vara något oparlamentariskt deruti, att jag erkänner, hvad han uppgifvit vara sanning.
Dernäst får jag dock förklara, att jag anser det vara utan ändamål att begära dessa upplysningar, och hemställer till Gr.
Cronhjelm, hvad annan behandling målet väl kan erhålla, sedan Hr Gr. fått sin veftgirighet tillfredsställd, såvida Ståndet icke anser sig äga rätt att mot
JustitieStatsniinistern yrka tillämpning af 107 § lleg.F. Gr. Posse, Arvid:
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 ock 1829.
Trettionclesjette Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg* i83^.
' I V I | »v - - ' ■ 7 1 “ ' i;, ' . f ' ■ •V • . - .
• .ÉX •« Lördagen den i Augusti 1829.
Plenum klockan i till 6 Eftermiddagen.
Justerades i5 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena d. 3o sistlidne Julii f. och e. m. fattade heslut.
Herr Boj, Johan Fredrik, hade inlemnat följande, som upplästes:
Då min lid icke tillåter, att med den uppmärksamhet jag önskar följa RiddarhusUtskottets öfverläggningar, får jag, såsom följd deraf, äran afsäga mig det förtroende Herrar Electorer behagat lemna mig alt vara nämnde Utskotts Ledamot.
Föredrogs ånyo och bifölls BancoUtskottets d. 23 sistlidne Junii, under N:o 47 afgifne, och d. 6 derpåföljde Julii e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt Motion, att hälften eller tvåtredjedelar af alla Publika Verks behållningar i Banken måtte i discontväg utlånas. 36 II. 1* 4 Den i Augusti.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den 17 sistlidne Junii under N:o 180 afgifne, och den gide derpåföljde Julii e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj.Us Nådiga Remiss, i fråga om indragning af Rå- och Rörs- samt insocknefriheten å Hemman, som blifvit skiljde från Sälerierne.
Grefve Spens, Carl Gustaf: Åtskilliga privilegier, bestående uti mera utvidgad och mindre onererad eganderält, voro före 1810 fästade vid vissa egares personaliteter; men de voro gifna emot utgörande af vissa deremot svarande skyldigheter.
Det hör ej hit, om tiden hade föranled t till en betydlig olikhet mellan rättigheterne å ena sidan, och skyldigheterne å den andra; 1810 upphäfdes till storsta delen, allt hvad som var fästadt vid personalitet.
Nu tyckes det, som man ville draga derifrån den conclusion, att det vore bättre att fästa privilegierna ensamt vid jordstycket, och skilja rättigheten från sin motsvarande urgamla skyldighet.
För min del kan jag ej ingå härpå, emedan jag anser ett lika origtigt och lika inveckladt förhållande uppstå, om olikheten medborgare emellan grundar sig på en tillfällighet, som om den grundar sig på en annan, utan att man ens räddar skenet af princip, såsom man hittills gjort, då privilegierna åtminstone ej kallats skänk, utan utbyte emot skyldighe - Den i Augusti. 5 ler.
Jag skall likväl icke yrka återremiss, emedan jag anser det förgäfves, i händelse ingen förenar sig med mig, utan i sådant fall blott anmäla min enskilla reservation emot beslutet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, hvilken proposition med Ja besvarades.
Föredrogs ånyo StatsUtskottets den 23 sistlidne Junii under N:o 184 afgifne, och den g derpåföljde Julii e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående äskad underrättelse, huruvida en af Rikets Ständer begärd ändring i Kongl.
Förordningen den 22 Julii i8o3, rörande Tionde-och Räntegifvares m. 11. rättigheter och skyldigheter egt rum; och fann Ridderskapet och Adeln, att berörde Utlåtande borde läggas till Handlingarne.
BevillningsUtskottets den a5 sistlidne Junii under N:o 35 afgifne, och den 3 derpåföljde Julii på bordet lagde, Utlåtande, rörande de emot Utskottets under N:o 12 förut meddeldte Betänkande om inskränkning i Kongl. KammarRättens befattning med Bevillningsären - 6
Den i Augusti. den och inrättande af en RiksPröfningsCommitte, gjorde anmärkningar.
Grefve Spens> Carl Gustaf , anförde skriftligen:
Vid återremissen yrkades af flera Talare, att nästan all KammarRättens befattning med Bevillningsmålen skulle upphöra.
Utskottet har ganska riktigt uppfattat skillnaden emellan min Motion och en del af anmärkningarne.
Jag har icke afstyrkt KammarRättens nämnde befattning för det fall, då den enskilde klagar, utan blott för det, då KronoOmbudet i Länen gör anmärkning, och dessutom då Pröfnings-Committéen sjelf finner sig i osäkerhet om författningens rätta mening.
Den redaction, som Utskottet föreslår i Betänkandet N:o 12, pag. 3a och 33 uti i och 3 Momenterne, har i mina ögon företrädet af klarhet framför 1823 års Förordning; och för att ej äfventyra detta, skall jag, om ingen annan yrkar ändring, icke tillstyrka annat än bifall dertill med anhållan om min reservation.
Det är nemligen just den sats, hvarpå hela min Motion om RiksPröfningsCommitte^n är grundad, att när en förordnings detaljer skola utarbetas inom RiksStåndens plena, man bör anse för en stor lycka, att den blir klart redigerad.
Jag reserverar emedlertid min tanka, att afgörnndet af de mål, der Kronans Provinceombud klagar, någongång innefattar en verk - Dan i Angustin 7 lig fråga om lagtolkning snarare än lagskipning, och att således verkligen en del af beskattande makten här öfverlåtes till KammarRätten.
Men dessa fall torde vara få, och svåra att genom klar förordning skilja från dem, der egentlig
Domstolsbefattning är förhanden.
Af nära dylik orsak tillstyrker jag äfven bifall å förslaget i andra Momentet.
Utskottet tillerkänner här KammarRätten både dömmande och tillika anmärkande rätt, men den sednare uttryckligen blott för ett fall.
Visserligen tycks just detta fall vara så enkelt, att LäneOmbudet aldrig kan undgå märka det.
Jemförelsen af två zilfror, hvilka man i Länen ändå måste summera och hehandla, tyckes ej fordra den större skickligheten af CentralVerkets Revisorer.
Men det är en stor fördel, att få KammarRättens anmärkande rätt uttryckligen inskränkt endast härtill.
När man nemligen läser RevillningsFörordningen för i8a3 Art. 3'. §. 6, der KammarRätten ej är nämnd, skulle man vid första påseende tro, att med orden: vederbörande å Kronans vägnar i 3 Mom. förstås de näst förut nämnde LandsKamererare, Kronofogde och Häradsskrifvare.
Erfarenheten har visat, att Rikets öfrige författningar om uppbördscontrollen lemnat KammarRätten skälig anledning att lämpa ordet vederbörande på dess Revisorer.
Om det nu föreslag - 8 Den i Augusti. na andra Mom. utesiutes, och det första bibehålles, skulle det möjligen kunna hända, alt orden Kronans ombud på samma sätt kunde anses innefatta KammarRättens Revisorer, och det är derföre jag anser mig böra tillstyrka bifall till andra Momentet, synnerligen med det tillägg, som pag. 33 efterföljer alla tre Momenterne, så lydande: Hvaremot, när Fastighetsvärdet inom hvart och ett Län uppgår till hvad Minimi-tariffen bestämmer, och klagomål öfver taxering hvarken af Skattskyldig eller af Kronans Ombud anföras, Kongl.
KammarRätten ej skulle ega , att uti Taxeringseller PröfningsCommitie'ens åtgärder och beslut någon ändring göra.
Ville man i första Momentet sätta ut Kronans ombud vid Committeerna , så vore fullkomlig klarhet vunnen.
Men jag fortgår till den efter min tanka vigligaste frågan, den, då PröfningsCommitteerne sjelfva finna sig i osäkerhet om författningens rätta mening.
I denna händelse kan jag för min del ej ingå på att öfverlåta tolkningsrätten till administrerande Verk.