Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad beträffar öfriga, här icke särskildt uptagna, uti reciten af motionerna omförmälda anmärkmr. dels om bristande fullständighet uti instruktms upräknande af K. M:s Bef:b:des åligganden, eller att instruktm skulle gifva anledn. för K. M:s Bef:h:de att, i vissa fall, utsträcka sin verksamhet utöfver hvad med gällande författmr öfverensstämmer, dels ock att redaktionen, i ett och annat hänseende, skulle vara mindre lämplig och tydlig, så bör man icke förbise svårigheten att, i fråga om instrukt. för en embetsmyndighet med den utsträckta verksamhet, som K. M:s Befh:de, med fullkomlig fullständighet uti instruktm antyda hvarje föremål för denna verksamhet, ) hvarom emedlertid de särskilda stadgandena lemna närmare uplysning, hvarföre ock en dylik instrukt. svårligen kan upställas annorlunda, än att den, i en mängd fall, blott innefattar allmänna bestämmelser.
Men äfven om någon ofullständighet skulle förekomma, eller möjligen lydelsen af någon i nyssberörde hänseende meddelad föreskrift kunna gifva anledn. till missförstånd, då den ensamt för sig betraktas, förmodar Utsk. att tvekan om dess rätta tillämpning ändock, med ledning af de speciela föreskrifterna, icke kommer att upstå, samt att, om någon sådan skulle sig yppa, K.
M. icke lärer underlåta att meddela den förklaring eller rättelse, som deraf kan påkallas.
Någon skälig anledning synes således icke förekomma, att, mera i anledning af nu sednast omförmälde anmärkmr, än de uti det föreg:de behandlade, begära uphäfvande af den nu ifrågav:de instruktm, i afseende å hvilken, såsom nyligen utfärdad, någon erfarenhet, på grund af dess tillämpning, ännr föga kunnat vinnas.» V. II. 11 162 I) en 4 April e. m.
Jag frågar nu, om någon kan häraf fatta hvari dossa anmärkn:r bestå, som af motionärerna blifvit gjorda mot en stor mängd §§.
Jag, för min del, kan icke inse det, och som jag icke känner motionerna, så är jag i fullkomlig okunnighet om hvad de kunna innehålla.
Jag fortsätter derföre mitt yrkande om återremiss.
I anledning af Hr Palmcrantz’s ytt rande anhåller jag blott att få nämna, att Landshms rätt att förelägga domare vitén icke är ny, utan sednast reglerades, på samma sätt som nu skett, genom ett K.
Bref af 1815.
Jag skulle vilja föreslå fortsättande af denna discussion en annan dag.
Då klockan emedlertid redan slagit tolf, och vi nu inträdt på en ny dag, skulle jag åtminstone begagna andra ordalag.
Frågan har blifvit mångsidigt behandlad, men det vigtigaste återstår.
Det är för sent eller för bittida på dagen att börja striden på nytt, och får jag derföre hemställa, om vi icke kunde få fortsätta i nästa plenum.
Landtm, yttrat något till svar härpå, ber jag att åter få ordet.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han naturligtvis för sin enskilda del icke funne något hinder för discussionens fortsättande tills ärendet blefve slutligen pröfvadt, helst detsamma syntes vara så långt framskridet, att det snart torde kunna bringas till slut, men att han, derest Hr Ribbing önskade det, visserligen skulle framställa propos. huruvida Ståndet ansåge ett upskof behöfligt.
Härvid hördes många ledamöter ropa Nej; hvarefter Hr
Ribbing yttrade:
Under sådant förhållande måste jag fortsätta milt nyss afgifna anförande med förklarande, att hela behandlingen af denna fråga synes mig vara högst oriktig, då den mans yttrande, till hvilken R.
St:r updragit det förtroendekall, att vaka öfver alla mellan Riksdagarne utkommande författn:r, blifvit alldeles lemnadt utan upmärksamhet, oaktadt detta yttrande blifvit af en ledamot här inom
Ståndet releveradt och remitteradt till vederbörligt Utsk.
Ordf:den i LagUtsk. har sagt mig, att jag oriktigt upfattat hvad som samtalsvis oss emellan förekommit, då han yttrat att frågan borde blifvit behandlad gemensamt af Lag- och Ekon.Utskm.
Hans mening hade nemi. varit att, om frågan skulle behandlas af LagUtsk.
, så borde det hafva skett gemensamt med Ekon.Utsk.
Hvarföre detta förbigått LagUtsk., det vet jag emedlertid icke, om det icke skett derföre att LagUtsk. underlåtit att yttra sig öfver denna instrukt., om hvilken Just.Ombudsm:n gjort en till LagUtsk. remitterad hemställan.
Den ena plägar så skylla på den andra, när ingendera vill fullgöra sitt åliggande.
Det är just den af Hr Palmcrantz omnämnda g 10, som Just.Ombudsmms hemställan rörer.
Då nu yttrandet om Ständerna understödja eller icke den an - Den i April e. m. 163 märkning, sorn deras ombud framställt, kommit att saknas, derföre att Ekon.Utsk. ensamt behandlat denna fråga, ehuru anmärkn:n blifvit remitterad till LagUtsk., så kan detta emedlertid hjelpas på det sätt, att frågan nu återremitteras, såsom jag vill tro att två Stånd redan gjort.
Stånd har säkert gjort det; huru det gått i BorgareSt. kan möjligen Hr Riddarh.Sekretrn uplysa.
Huru än må vara med de frågor, som här äro så omtvistade, i afseende på att låta tjenstemännens suspension bero på Landsbro, och icke på HofR:n, som är deras egentliga domstol, så bör väl sådant ändock pröfvas, och denna pröfning om laga forum bör ske efter föregånget yttrande från LagUtsk., särdeles som Utsk. i sitt Betänk, öfver Just.Ombudsm:ns berättelse säger, att de frågor, som angå den allmänna hushållningen, skola behandlas af Utsk. gemensamt med annat Utsk.
Jag hade föreställt mig att så skulle ske, men har i stället uptäckt en fullkomlig harmoni mellan de båda Utskm i att ^undvika frågan.
Jag anhåller derföre, lika med flere andra talare, då saken nu kan hjelpas endast genom en återremiss, att en sådan måtte af R. o. Ad. beslutas.
I anledn. häraf uplyste undertecknad Riddarh.Sekret., att protis-utdrag ang:de pröfningen af förev:de mål ankommit endast från BondeSt., som återremitterat Utsk:s Betänk.
Jag kan med visshet uplysa, att BorgareSt. återremitterat Betänk.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, att i afseende på förev:de Betänk, blifvit yrkadt dels bifall, dels återremiss, blef propos. till bifall å Utsk:s Betänk, framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit
Hr Ribbing begärde härvid votering, men yttrade sedermera :
Under det förbehåll, att jag får till prot:t framdeles reservera mig, vill jag göra mina Ståndsbröder till viljes och afstå från min begäran om votering. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. half 1 på natten.
In fidem protocolli Albert Munck. 104 Den 6 April.
Måndagen den 6 April 1857.
Just. 6 prol:s-utdrag för d. 4 dennes e. m.
Med tillkännagivande att Frih.
De Geer, Louis Gerhard, inlemnat sin riksdagsmannapollet, anmodade Hr Gr. o.
Hrr Elektorer att utse en Suppleant i LagUtsk. efter Frih. De Geer.
Hr Palmcrantz, Joh. Mauritz, anförde skriftligen:
I hvarje lagstiftande församling kan majoritetens rätt öfver minoriteten visserligen icke underkännas, men den hvarken behöfver eller bör utsträckas ända derhän, att minoritetens åsigter och skäl i hvarje förekommande fråga förnekas en närmare pröfning och skärskådande, då dessa sådant förtjena.
Både rättskänsla och politisk klokhet och takt bjuda oemotsägligt ganska ofta en dylik närmare pröfning.
Minoriteten har således äfven en rätt sig tillerkänd, nemi. den, att icke af majoriteten alldeles förtryckas.
Denna rätt har ock vid föreg:de
Riksdagar af majoriteten här vanligen respekterats och iakttagits sålunda, att då vigtiga anmärkmr emot ett från Utsk. ankommet Utlåt, blifvit framställda, utan att kunna vederläggas, ett sådant Utlåt, ock återremitterats till det Utsk. som behandlat frågan.
Vid denna Riksdag åter — och sedan Ståndens beslutanderätt i afseende på förändring af Utskms tillstyrkanden, blifvit utsträckt — synes majoriteten hafva alldeles frigjort sig från den grannlagenhet emot minoriteten, som grundlagens anda och häfdvunnet bruk infört till Rikdagsärendernas samhällsnyttiga behandling.
Ett bland de många vid denna Riksdag förekomne bevis härpå företedde sig i förlidet plenum, då R. o. Ad:s majoritet, utan afseende på deremot gjorda anmärkmr, nekade återremiss på Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrs Betänk.
N:o 70, i fråga om yrkad ändring och revision af den nya Landsb:geJnstrukt:n.
Man må om denna, af Regeringen på egen hand utfärdade författn., säga hvad man vill, så visar sig dock oemotsägligt, resultatet af de hållna undersökningarne, rör:de omförmälda Instrukt., vara det, att innehållet af densamma i många väsendtliga delar är stridande emot både grundlag och allmän lag. — Instruktms förfäktare hafva, oaktadt alla ansträngningar, ännu icke förmått visa dess lagenlighet.
— Majoritetens åtgärd, att under sådana förhållanden undertrycka alla emot Instrukt:n gjorda grava anmärkmr, och i förlitande på voteringsstyrkan neka återremiss å Betänk., gifva otvifvelaktig! ett godt stöd åt minoritetens påståen - D en 6 April. 165 den i fråga om Instruktins beskaffenhet och de följder, som deraf kunna upstå och äro att vänta.
En god sak tål pröfning huru mycket som helst och vinner alltid derpå, men så är ej förhållandet med en af motsatt egenskap.
Den i Landsh:ns person centraliserade despotiska makt öfver underlydande tjenstemän, kan ej försvaras dermed, att några kollegiala styrelser, hvilka dock bestå af flera personer, i vissa fall redan äga en mera utvidgad makt och myndighet öfver sina underordnade.
Annu mindre kan den, såsom blifvit påstådt, försvaras dermed att Hrr Landsh:r redan äga, att, enl. 1838 års Inslrukt. för Skogs- och Jägeristaten, fordra ovilkorlig lydnad och hörsam het i alla afseenden af nämnde stats i Länen stationerade tjenstemän.
Verkan af denna, en Landsh. tilldelade, makt och inflytande öfver Skogs- och JägeriStatens tjenstemän, har redan, åtminstone inom ett
Län, der jag specielt känner förhållanderne, visat sig af så betänklig art, vid valet elier kollision emellan det allmännas och Landshrns enskilda rätt och fördelar, att jag tror det majoriteten af representationen redan ipser nödvändigheten, att söka, om ej alldeles från Hrr Landsb:r borttaga, åtminstone betydligt förminska den vidsträckta magt och myndighet, de, enl. nämnde Instrukt. kunna utöfva öfver Skogs- och JägeriStatens tjenstemän, enär den redan synes vara missbrukad; och sedan början är gjord, förefaller det alldeles icke omöjligt, att den kan vidare och på ännu eftertänkligare sätt användas för tillfredsställande af enskilda biafsigter, och detta så mycket lättare, som erfarenheten visat, att Regeringen alltid är benägen att sätta, snart sagdt, oinskränkt förtroende och tillit till Hrr Landsh:gars upgifter och åtgärder.
Den Landsh:ne i 10 §:n af nya Landsh:gelnstrukt:n meddelade rättighet, att efter eget godtycke, på egen hand, och utan både Regeringens och R.
St:rs medverkan eller ens hörande, stifta lagar och bestämma straff för alla sådana handlingar eller fall, som Svensk lag icke med något särskildt straff'eller ansvar belägger —- denna Landsh:ne tilldelade rättighet, att utöfva en slik lagstiftningsmagt så ofta de behaga anse att ordningens handhafvande i borgerligt eller religiöst hänseende så erfordrar, strider e. m. o. emot den i gällande grundlagar Svenska folket och Regeringen tillförsäkrade lagstiftningsrätt, och .synes kunna tendera dertill, att söka undantränga en af de vigtigaste hörnstenar hvarpå hela vårt nuv:de statsskick hvilar.
Denna, med skäl klandrade, och med lätt ursäktligt misstroende betraktade Instrukt., kan således, efter mitt förmenande, icke utan ändringar i grundlagarne stå tillsammans med vårt statsskick, hvilket åtminstone de jure ännu ej hunnit erhålla den form, som kanhända mången skulle Önska såsom en högsta lycka, så att den inre politiken så småningom och oförmärkt kunde få anslutning åt samma håll, som, efter hvad numera allmänt kändt är, har sökts för den yttre.
Den mängd af ovederlagda och jag vågar säga ovederläggliga anmärkn:r, som vid behandlingen af frågan om den nya LandslugeInslrutm här framställdes emot Ulsk.-s Betänk., hade jag för min 166
Den 6 April. del derföre trott förtjena den upmärksamhet frän majoritetens siday att minoriteten bordt kunna med säkerhet påräkna att erhålla återremiss å Betänk., och detta så mycket mera och isynnerhet sorn den i Const.Utsk:t väckta fråga om och i hvad delar ifrågav:de Instrukt. är grundlagsvidrig, och anses leda till ansvar å StatsRådets ledamöter, ännu ej är af RiksSt:n behandlad eller Utlåt, derom ens till dem ankommet.
Oformligheten af det beslut, hvarigenom R. o. Ad:s majoritet sålunda på förhand, och innan Const.- Utsk:s nämnde Utlåt, till afgörande förekommit, sökt afskära pröfningen af samma Utlåt, eller åtminstone gjort ali pröfning deraf ändamålslös. springer alltför mycket i ögonen för att af någon länkande kunna förnekas.
DA emellertid, oaktadt allt detta, minoritetens rättmätiga fordran på återremiss af Betänk., på sätt nämndt är, icke ansetts kunna af majoriteten beviljas, så får jag, som i denna fråga tillhört minoriteten, emot nämnda beslut nedlägga min reservation, i den förhoppning att minoritetens åsigter framdeles vinna mera afseende än nu.
Hr Ribbing, Arvid, upläste ett så lydande anförande:
Mina föregrde yttranden om 1855 års Landsh:gelnstrukt. hafva mindre syftat på dess innehåll än sältet hvarpå den tillkommit, samt af R. o. Ad. och af vederbörande Utsk. blifvit behandlad eller lemnad å sido.
Detta sätt har förefallit mig så att säga executivt, och stridande mot de i våra grundlagar antagna former, samt derjemte egrannlaga emot den af R.
St:r sjelfva antagna Väktaren öfver beskaffenheten af de mellan Riksdagarne utkommande allmänna författn:r och lagförklaringar.
Af Ekon.Utsk:s Betänk.
N:o 70 synes icke om någon inom de andra RiksStin fästat upmärksamhet dervid, att R.
St:rs Just.- Ombudsm. gjort hemställan till R.
Sl:r, om nödvändigheten att söka Nåd. ändring eller förklaring af den sedan sista Riksdag utkomna förberörda Instrukt:n, och det förefaller från början som om denna hemställan skulle blifva af lagfarne män opröfvad likasom Instruktin sjelf, för att kunna oförändrad genomgå Ekon.Utsk. och derefter R.
LagUtsk. har efter grundlagen måst emottaga Just.Ombudsm:s förberörde hemställan, men icke befattat sig med att ännu något derom yttra, ehuru saken hvarom den handlar förevarit både i Ekon.- Utsk. och hos R.
St:r, derunder anmaning inom detta Stånd skett till LagUtsk. att fullgöra denna sin pligt och äfven kommit LagUtsk. tillhanda.
Förgäfves yrkade jag i sista plenum, att Utsk:n, både Lagoch Ekon.-, skulle sättas i tillfälle att afhjelpa detta förbiseende genom att R. o. Ad., lika med 2:ne andra RiksStånd, återremitterade Betänk.
Icke ens LagUtsk:s här närv:de ledamöter syntes vilja förvara Utsk. tillfälle att fullgöra, hvad jag i detta afseende ansett vara Utsk:s åliggande, och mot öfvermakten inom Ståndet ansåg jag fåfängt att fullfölja den af mig tidigt på gårdagsmorgonen be - I)e n G April.
167 gärda voteringen, dock under förbehåll att nu få afgifva min reservation mot R. o.
Adis underlåtenhet att återremittera Betänk.
Jag beklagar, att R. o. Ad., genom antagande af Betänk., å dess sida eftergifvit R.
Stirs rätt till lika deltagande med sin ko nung i lagstiftningen, oaktadt deras Väktares anmälan, att Ständernes rätt vid den nya Landshigelnstruktins utfärdande blifvit för nära trädd.
Likaledes, att R. o. Ad. icke såsom lagfråga velat pröfva, utan blott såsom en ekonomisk anstallt antaga, att LandtRegeringen, som äfven är domare i så många vigtiga mål, numera skall bestå af endast afsättlige ledamöter.
Är än denna afsättlighet för den lagfarne ledamoten inskränkt till tiden medan ransakningen om hans angifna fel räcker och domen meddelas, ty dermed går stundom icke fort och uprättelsen kan låta länge vänta på sig.
Landshme kunna under andra tider tagas ur andra leder än vår aristokratis och byråkratis; för desse torde då i LänsSlyrelserne komma att saknas de oafsätllige tjenstemännen, om hvilka för eder, mine Hrr! nu förgäfves till öfvervägande blifvit framlagdt betydelsen af RiksKansleren Oxenstjernas yttrande lill FörmyndareRegeringens prot. 1636, nemi. att Sekretm och Kamerm icke borde dependera af Landshin, utan emmediate af Regeringen.
Men utan att vilja, mera än förut, ingå i sjelfva saken, vidare än som är nödigt för betraktande af formerne och sättet hvarpå den blifvit behandlad, förundrar det mig än mer att E. o. Ad. icke velat såsom lagfråga anse och pröfva, om det är nyttigt att domaremakten, eller, som det heter, ÖfverRir och Collegir, icke få ålägga Landshir högre vite än 6Gy Rdr. Rikets Landshir 8ro, lika med Sekretin och Kamerm ansvarige redovisare för millioner, utom deras andra maktpåliggande värf, som är vigtigt att kunna bringa till fullbordan.
Under det domaremaklen sålunda skulle af Landshigelnstruktin inskränkas, skulle
Landshis makt vidgas att till oinskränkt belopp förelägga vitén för, som det heter, »handhafvande af allmän ordning och säkerhet uti sådana fall, der ansvar icke är i lag bestämdt», — »förbjuda hvad som icke är förbjudit», och yttrar vidare Justit.Ombudsmin härom: »Vid betraktande häraf, har jag funnit det tillhöra min pligt att på ämnet fästa Rikets Höglofl.
Ständers upmärksamhet, med hemställan, huruvida det må anses lämpligt och nödigt, att hos K. M. i underdihet anhålla, antingen om uphörande af en åt underordnade myndigheter updragen rätt, alt stadga vitén eller ansvar, eller ock i annat fall, om en sådan Nåd. förklaring af det här anförda stadgandet i Landshigelnstruktin, att tillämpningen deraf bestämdt inskränkes till de fall, der ansvar för öfverträdelse af ekonomisk författning finnes påbjudet, men kan för tillfället behöfva alt förhöjas; hvarigenom äfven blir tydligt, dels att tillfälle för de underordnade myndigheterne till konstruerande af brott försvinner, och dels att uteslutande af de fall der allmän lag stadgat ansvar, icke bemyndigar till ingripande i lagstiftningen öfver de ämnen, som till allmänna lagen höra, ehvad derom finnes ansvarsstadgande eller ej.» 168 Den 6 April.
Men 1?. o. Ad. har icke häråt velat lemna någon upmärksamhet.
Det är dock farligt att icke akta lagstiftningsrätten och domaremakten; den sednare är ställd, minst sagdt, emellan statsmakterne, att vårda något högre: rättvisan sjelf.
Och jag mera fruktar än älskar dessa Tegnérs ord: »Ett domaresäte var den första och det blir den sista Thron», så vida de afse statsinrättningen.
Det är derföre jag icke velat inrymma domaren denna thron, och första gången då frågan här förevar yttrat:
Hvarje vän af ordning, frid och allmän säkerhet, önskar öfverensstämmelse mellan Regering och domaremakt, mellan domaren och den som skall verkställa hans beslut.
Derföre är det nödigt, att lagarne blifva bestämda och ofelbart till efterrättelse giltiga, och således, att regeringsmakten icke går längre i sin lagstiftning eller öfverlåtelse åt andra att för tillfället stifta lagar, kallad delegation, än den har rätt eller, m. a. o., träder Ständernas lagstiftande makt för nära.
Att sammanblanda lagskipande och verkställande makt har ock alltid ansetts betänkligt, och hvad lnslrukt:n i denna rigtning stadgar, hade ock bordt hafva sin del af Ständernas lagstiftande granskning, för att icke tala om annat mera som den innefattar.
Sitt nuv:de ej ringa anseende har LandtRegeringen i Sverige dock vunnit under 1734 års Instrukt.
Enl. denna lofvade ock hvarje Landsb. att vara upriktig och rättvis, som han det inför Gud, Konung och R.
St:r ville och kunde försvara. 1734 års Landsb:gelnstrukt:n torde i sin mån hafva samma värde som den i nära samband dermed stående 1724 års Lagbok.
Jag vill icke utan Ständernas pröfning antaga lagförändringar i någondera och skulle R.
St:r under den förra, nemi. Instrukt:n för 1855, vilja sätta deras insegel, så åtminstone vill jag innan det påtryckes hafva dervid inlagt mitt: »härtill är jag nödd och tvungen.» Frih. Stael von Holstein, Fa b. Wilh.:
Jag får reser vera mig mot R. o. Ad:ns beslut, att vägra återremiss på Allm. Besv.- o.
Som vanligt var jag en tyst åhörare under sista plenum på detta rum; men för att icke anses hafva deltagit i det beslut, som då fattades, anhåller jag att få instämma i den reservation, som Hr Ribbing afgifvit.
Jag är för mycket vän af mitt fädernesland för att kunna medgifva någonting så revolterande, som vissa stadganden i den nya LandshrgeInstruktm innehåller.
Då jag icke var närv:de under sista plenum, kan jag väl icke anses hafva någon rättighet att reservera mig mot det af R. o. Ad. då fattade beslut; men jag kan icke undgå, att då jag här hört flere reservera sig mot detta beslut, äfven öka deras antal, och Detta anförande blef härvid afbrutet af Hr Gr. o. Landtm., Den 6 Aprili.
169 sorn erinrade Gr.
Frölich om föreskriften i 20 § Riksd:sOrdn:n, att den som icke varit närv:de då ett beslut blifvit fattadt, har rättighet endast att anmäla att han icke deltagit i beslutet, men icke att tala å de närv;des beslut.
Föredrogs Frih. Baabs, Adam Christian, d. 23 sisth Mars på bordet lagda motion om en und. anhållan hos K. M., att StalsKont. måtte anbefallas att, vid upgörandet af de särskilda Embetsverkens aflöningsslater, upföra de gamla lönerne och de vid denna Riksdag beviljade provisoriska lönetillökningar i särskilda kolumner.
När det Betänk, från Stats Utsk. , hvilket innehöll grunderna för den blifvande löneregleringen, här förevar, gjorde jag ingen anmärkn. mot den punkt, som stod i spetsen för dessa grunder, och hvarigenom bestämdes att de föreslagna löneförhöjningarna icke skulle definitift ingå i lönestaten,. utan endast beviljas provisoriskt under föreslående statsregleringsperiod.
Jag gjorde, säger jag, ingen anmärkn. häremot, derföre att det, efter min upfatlning, icke var någon anledn. förmoda, att R.
St:r f. n. skulle vilja gå längre, och på andra vilkor bifalla dessa, enl. mitt omdöme, så ytterst nödvändiga löneförbättringar.
Men, fastän jag af detta skäl låtit förslaget om den provisoriska anordningen opåtaldt passera, gillar jag dock, för min del, ingalunda den princip, som Utsk. derigenom uttalat, och jag anser derföre icke heller, att det förslag, som nu af Frih. Raab, med anledn. af Hr Hjertås yrkande, blifvit väckt, och som häraf är en utveckling, skulle leda till något nyttigt resultat.
Mina skäl dertill äro följande: det första är af negativ beskaffenhet, och består deruti, att, enl. min öfvertygelse, hvarken den provisoriska anordningen i sin helhet, eller Frih.
Raabs förslag, äro behöfliga för de ändamål som dermed åsyftas.
Dessa ändamål kunna ju icke vara några andra, än dels att söka förekomma, det icke något hinder måtte upstå för den tilltänkta reorganisationen af Embetsverken, dels att, i händelse omständigheterna skulle dertill föranleda, en återgång till nuv:de lönebelopp icke skulle vara stängd.
Hvad nu det första af dessa ändamål vidkommer, anser jag att det vilkor, som redan i K.
Mus Nåd.
Propos. var intaget, nemi., att hvar och en, som mottoge den högre lönen, äfven skulle vara underkastad de jemkningar i tjensleåligganden och den utvidgade tjenstgöringsskyldighet, som kunde finnas vara af nöden, var alldeles tillräckligt för att förekomma möjliga svårigheter vid den tillärnade reorganisationen.
Hvad åter det andra ändamålet beträffar, eller möjligheten att kunna återgå till nuv:de lönebelopp, ifall så funnes skäligt, så vill del synas mig, som föga eller ingen utsigt förefinnes, att detta skulle kunna låta sig göra.
Jag har redan vid ett föregrde tillfälle visat, huru högt lefnadskostnaderne stigit i nästan alla afseenden, och om det också må medgifvas, att några få af de förnödenhelsartiklar, som på sednare tider varit föremål för pris - 170 D en 6 April. stegring, möjligen kunna förväntas återgå till något lägre priser än f. n., så att t. ex. spanmålen skulle komma att sjunka under hvad den gällt de sistförflutna åren, så tror jag dock, att man måste erkänna, att dessa artiklar endast till så ringa del ingå i den samfälda lefnadskostnaden för ett hushåll, att äfven om någon mindre lindring i detta afseende skulle inträffa, detta är alltför obetydligt för att i någon större mån inverka på resultatet i sin helhet.