Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd kan försvara sin tillvaro, utan kanske snart — kanske först i en aflägsen framtid, såsom sådant skall försvinna.
Och när jag har denna tro, må det ej förtyckas mig, om jag helst önskar att R. o. Ad. sjelfmant bringar detta offer på fäderneslandets altare, till värdig efterföljd, af de högsinta föredömen af ädel sjelfupoffring, som af frejdade förfäder blifvit gifna.
Väl är det sant att jag kanske misstager mig, och att de åsigter kunna vara falska, hvarigenom jag nu velat bevisa, att den samfälda valprincipen långt ifrån att vara så absolut och i allo förkastlig, som några här hafva förmenat, tvertom både är riktig till (i* 84 Den 18 December. sin grand och i sin tillämpning å det Svenska samhället, omöjlig att emotstå eller tillintetgöra.
Men min stadgade ärliga öfverty gelse har jag dock dermed uttalat, och dä jag om densamma visst icke är ensam, utan den delas af ett stort antal Svenska medborgare och redliga fosterlandsvänner tror jag att våra motståndare göra både rättast och klokast, om de icke totalt förkasta denna grundprincip som af oss bekännes, och som vi nu vid representationens ombildning åtminstone i någon mån velat göra gällande samt hvilken, vid detta rik?
möte nedslagen, innan kort kanske, skall i förnyad och föryngrad kraft återupresa sig.
Det är den blinda tron på egna politiska idéers ofelbarhet, och sträfvan att dem uprätthålla eller verkliggöra utan afseende å, om de icke betingas af andra lika gällande grundsatser, som kanske bättre passa in å förhanden varande samhällsförhållanden, som mera än någonting annat bidragit till de ständiga omhvälfningar, som under sednare årtionden inom Europas liesta samhällen halva egt rum.
Ty just derigenom har man å den ena sidan alltför envist vidhållit systemer, som hade bordt modifieras efter den påträngande tidsandans fordringar, och å den andra velat ombilda samhällena efter sjelfskapade idealer, som aldrig skola kunna upnås.
Och om jag vill tillämpa detta på representationsfrågans lösning, så påstår jag, att det är omöjligt att å theoretisk väg emellan klassvalsprincipen och allmänna valprincipen å priori afgöra hvad som är absolut rätt eller absolut orätt, ty det beror på de praktiska förhållanden hvarefter den politiska klokheten fordrar att man rättar sig; och jag yrkar derföre att man vid reformens utförande måste låta beqväma sig till en dagtingan mellan dessa båda principer emedan man icke kan undvika densamma.
Ty vill man försöka stänga hvarje utväg för allmänna valens grundsats att göra sig gällande, skall den ändå slutligen tränga sig fram, mer enkel ren och obetingad i sin tillämpning och då kunna åstadkomma en förstörande inverkan på samhället.
Men om man sålunda, enl. min öfvertygelse, är nödsakad att åtminstone delvis omlägga den grund hvarpå det gamla Svenska representationssättet livilar, skall man derföre nödvändigt blottställa den Svenska Konungamakten för faran att tillintetgöras såsom man här har påstått?
Jag tror icke hvarken att man i allmänhet behöfver frukta någon sådan följd af det samfälda valsättet, eller att det hvilande förslaget gifver anledn. till några sådana farhågor.
Om man opartiskt och utan förut fattade fördomar vill bedöma förslaget skall man säkerligen tinna att detsamma innehåller ganska många och starka garantier både för samhällsordningens bestånd och Konungamaktens uprätthållande.
Och om jag det icke hade funnit, skulle jag visst icke vilja förorda förslaget.
Det kan dock icke nekas att alltid., då man vill och måste göra en så genomgripande reform i samhällsskicket, som man nu här inom fäderneslandet är öfverens att verkställa, öfvergången från det gamla och nya är nu med någon fara förenad.
Men om faran att vidblifva det gamla är ännu större, så må man ej Den 18 December. 85 lata afhålla sig att med fast tillförsigt till en lycklig utgång gripa det stora verket an.
Och om Sveriges Konung och Sveriges folk om detta företag i fast förbund sig förena, så tror jag ingen verklig fara för det gamla Svenska samhället för allas vårt kära fosterland derigenom skall kunna upkorama.
Jag lemnar min röst för förslaget.
Hr Edenhjclm, Gillis, anförde skriftligen:
Som jag tar för afgjordt att ingen riksdagsman hitkommit från hemorten, utan att före sin afresa hafva bestämt sin röst för eller emot det hvilande förslagets antagande, så förundrar det mig mycket, att It.
St., det oaktadt, upoffrat så mycken tid på de olika diskussionerna i denna fråga, häldst som dermed onödigtvis spills lid och medel för Stats-kassan, och de komilenter som här skola aflöna sina ombud.
För min del hade jag visst icke tänkt yttra mig i denna vigtiga fråga, men då ingen besparing hvarken å lid eller riksdagskostnader sättes i fråga, torde äfven mig tillåtas att i denna fråga fä yttra några ord.
Jag så väl som många af nu härvar. ledamöter bland R. o. Ad., deltogo redan år 1840, uti de lifligaste önskningar uti lillkännagifvandet, om nödvändigheten af ett nytt representationsförslag.
För egen del trodde jag visst icke, alt Svenska folket derigenom skulle bättre blifva representeradt än förhållandet nu är, men jag trodde att en ny representation skulle föranleda till ett fastare afgörande af rikets angelägenheter än det närvar., och alt den split, och den nu varande afundsjuka, som i så många år delat nation i olika parlistrider, derigenom skulle uphöra.
Men detta allt oaktadt, kan jag icke gifva min röst för detta förslags antagande, emedan det är vådeligt för Konungen alt frånstöta sig den makt, som lika gerna offrar lif och blod för den monarkiskt konslitulionela Konungens säkerhet som fäderneslandets försvar och sjelfständighet.
Sluteligen får jag yttra, att min öfvertygelse är, att nationen med otålighet väntar på, att snart till afgörande få mottaga ett antagligt förslag; men jag förmodar också, att ingen som hyser vördnad för Gud och en vis Konung, antager något, som uti ringaste man indrar något på den konstitutionella Konungamakten!
Olyckan af sådane indragningar hafva inom de sednare 3:ne åren förorsakat millioner menniskors olycka, hvarföre vi böra bedja Gud nådeligen bevara oss ifrån, att onödigtvis blottställa oss för sådana äfventyr.
Domen öfver den vigtiga fråga, som sysselsatt oss icke blott dessa tvenne dagar, utan i många år, har åter för denna gången utfallit mot densamma, icke blott på en annan afd. af R.
St., utan, jag vet det och det har ofta uprepats, så att ingen kan vara okunnig derom, denna dom har redan här fallit deremot.
Jag äger visst icke den förmätenheten att tilltro mig kunna genom några slags skäl rubba någon enda i sin öfvertygelse.
Hvad jag hade velat anföra mot en och annan af de so Den 18 Dece mber. satser, sora liär förut blifvit uttalade, har redan i dag blifvit au förd t och jag går då R. o. Ad:s önskan bäst till mötes, när jag blir så kort, som möjligt, och jag är det, då jag blott ber att få förklara att jag hufvudsakligen på de motiver, som af Frih. Raab, Hr Aminoff samt förut af Hr Gripenstedt blifvit anförda, röstar för förslaget, och kan icke annat än beklaga att den fridsröst, som utgått från thronen för att medla mellan stridande partier, vid den tidpunkt, då medlingen bäst beliöfdes, skulle hafva funnit så litet genljud hos de stridiga åsigter, sora den ville sammanjemka.
Jag tror icke derföre att detta genljud varit lika svagt hos en ganska betydlig del af af Svenska folket, jag menar dermed de stilla i landet, de som önskade fred för att sedan kunna i lugn egna sig åt fredliga yrken, eller de, sora hoppas på att, sedan Ständerna en gång kommit tillsammans, vare sig genom ståndsval eller samfällda val, såsom K.
M. föreslagit, och de icke mer behöfva uptaga tiden med ständiga strider om förändradt representationssätt, de skola kunna egna sin omtanka åt det, i sanning icke mindre vigliga för fäderneslandet, att nemi. reglera våra ekonomiska lagar så, att de en gång måtte blifva stahla; att siola vårt lagverk, m. 11. af de stora, maktpåliggande frågor, som, om jag så får säga, hvila på folkets bord.
Detta hoppades mängden i landet af de icke representerade, af dem som icke hafva tillfälle att infinna sig vid riksdagen, de sago verkligen med gladt mod mot en annan uplösning af denna fråga, än den, som inträffat, de och icke heller jag förtvifla derför alt den nu faller.
Hela nationens röst säger hvad en af Knungeos rådgifvare förut sagt: ”den kan icke falla.”
Måtte den lösas—jag hyser den tron, all lösningen dock knapt kan ske pä annan väg, än den som i K.
M;s förslag varit framställd.
Under tvenne förlängda consecutiva séancer har R. o. Ad. afhandla! det vigtiga ämne, som är föremål för nuvar. öfverläggning.
Det lugn, den värdighet och den fördragsamhet, med hvilken R. o. Ad. har behandlat ett ämne, uti hvilket otvifvelaktigt var att förutse ganska stridiga meningar, torde bäst jäfva de inkast, som gjorts mot Ståndets politiska brukbarhet.
Jag skulle likväl, för att dömma af den diskussion, jag sökt med upmärksamhet följa, tro, att R. o. Ad., som det tillkommer Svenska Adelsmän, verkligen menat, hvad här blifvit yttradt.
Jag skulle tro, att få invändningar mot det s. k. förmedlings-förslaget kunna göras, hvilka icke redan äro framställde.
Jag skulle äfven tro att försvaret varit af enahanda art, om än de olika åsigterna blifvit uttryckta med mer eller mindre öfverträffande skicklighet.
Att förlänga diskussionen öfver all höfvan, ser jag icke hvartill det skulle tjena, och bade under dessa öfverläggningar någons rätt i ringaste måtto blifvit förnärmad, så skulle jag icke våga höja min röst, för att anhålla oro ett snart slut.
Jag tror att allt nu är sagt, som kan sägas, och får derföre resumera mig till en begäran hos Hr Frih. och Landtm, om propos. lill bifall eller afslag.
Många ledamöter ropade på propos, Den 18 December. 87 Hr Anckarsvärd, Äng.:
För milt royalistiska sinne har det under den pågående diskussionen varit högst angenämt att erfara, att konungamaklen har så många vänner, sorn (ro sig förslå densammas intressen hällre, än konungamakten sjelf.
Jag hyser en annan åsigt och tror konungamakten vara kommen lill fullt myndighetstillstånd och således bättre veta hvad den vill föreslå.
Det är på den grund jag ber att lill prot. fä förklara, att jag med den slutna voteringssedeln röstar för antagandet af det hvilande förslaget.
Efter den långvariga diskussion, som föregått öfver denna fråga, och sedan densamma redan blifvit afgjord, så kan det icke vara min mening att här upstiga för att uptaga till besvarande något af hvad här yttrats af dem, som uttalat en motsatt öfvertygelse i frågan, men jag anser mig af flera skäl böra i största korthet tillkännagifva huru jag ämnar votera.
Jag tager mig friheten endast påminna derom, att R. o. Ad. vid 1840 års riksdag afsade sig den sjelfskrifna representations-rätten inom detta Stånd.
Om delta beslut skall innefatta en förnuftig mening, så kan det icke innefatta någon annan än den, att R. o. Ad. med detsamma har förklarat sig villig nedlägga sin politiska makt.
Jag tror att R. o. Ad. genom delta beslut har gifvet en förbindelse, som varit lämpligt att upfylla.
Jag tror alt R. o. Ad. derigenom hade gjort en tjenst både åt K. 31., som förklarat det vara
Sin pligt att framlägga ett förslag till representationens ombildning för St:ne, och som derigenom hade befriats från många mödosamma bekymmer.
Jag är öfvertygad alt det icke finnes någon inom detta Stånd, som icke är färdig alt våga sitt lif för fäderneslandet, men det finnes äfven en annan ära, nemi. alt offra sin andel på fäderneslandets altare.
Dessa ord äro allt, hvad jag ämnar yttra såsom motiv för den röst jag ämnar gifva för det hvilande förslaget.
Ofverläggningen förklarades härmed vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga K. 3I:s uti Const.Utsk:s meni.
St. öfverlemnade, redan sisla riksdag hvilande förslag lill ny Riksd.-Ordn. jemte dervid fogad serskild artikel, äfvensom, i sammanhang dermed, till ny R.F. Denna propos. besvarades med ganska starka nej, blandade med ja, hvarjemte många ledamöter begärde votering.
Uplästes till justering och 'godkändes följande voter:s-prop.:
Den som antager K.
M.s uti Const.Utsk:s mern.
N;o 2, till R.
St. öfverlemnade, sedan sista riksdag hvilande förslag till. ny Riksd.- Ordn. jemte dervid fogad serskild artikel, äfvensom, i sammanhang dermed, till ny R.F., voterar Ja; den det ej vill voterar Nej: 88 Den 18 December. vinner nej, beslutar R. o. Ad:n att icke antaga K.
M:s förenämnde förslag.
Vid volerrns slut beftinnos, sedan 5 volerings-sedlar blifvit kasserade, rösterne hafva utfallit, sorn följer:
Nej — 31 G. H. R. o.
Adai åtskiljdes vid voteringens slut kl. | till 7 e. m.
Lördagen den 21 December 1850.
Justerades ett prot.utdr. för d. 18 dennes.
Hr Tornerhjelm, Rudolf hade inlemnat följande:
I anseende till skyndsam resa åt hemmet får jag härmed på det vördsammaste afsäga mig förtroendet att vara Ledamot i Bevilln.
Utsk., anhållande ödmjukligen att få vid min riksdagsmannarätt blifva bibehållen.
Vid R. o. Ad:s sista plenum ville jag icke, då frågan så godt som redan var afgjord uplaga liden med att förlänga diskussionen.
Deremot anser jag det vara min pligt, såsom representant, att tili R. o. Ad:s prot. nedlägga min reservation, pä det att i en framtid, ehuru ringa min röst är, jag må njuta rättvisa derför och i mitt inre vara fredad från förebråelser.
Det förslag, som nu af R. o. Ad. blifvit förkastadt, har baft manga fel, men det har också haft fördelar, som kanske hädanefter intet förslag kan tillegna sig och som göra att det, i min öfvertygelse, hade varit af högsta nytta, örn förslaget nu blifvit antaget.
Stora förändringar i Europa hafva limat, och häftiga stormar framgått.
Ett lugn har nu inträdt; men häftigare stormar äro måhända att vänta.
Under lugnet hade enl. min tanke varit säkrast att skaffa sig stöd mot kommande tiders skakningar.
Om äfven det K. förslaget ej hade de fullkomligheter man önskat, borde man dock nu antagit detsamma, tidpunkten derför var nu lamp - Den 21 December. 89 lig.
Den raan, hvars hem blifvit hemsökt af en orkan, en våldsam jordstöt, bereder sig under naturuprorets lugna mellantider mot de ytterligare skakningar, han tror sig, i följd af atmosferiska inflytelser, hafva att befara.
Och han handlar klokt, han förtjenar att blifva skonad, frän den fara som hotar.
Då det gäller ett älskadt fosterlands framtida utveckling och förkofran, är jag öfvertygad att alla inom detta hus hafva samma mål för sitt handlingssätt, ehuru de vägar, som leda dertill, kunna vara olika.
Med full aktning för andras åsigler, hoppas jag alt mina skäl af andra med tole i ance bemötas, och jag tror att ingen röst, ehuru svag den är, skall ljuda förgäfves.
En försoning har vid denna riksdag varit mera möjlig än någonsin.
Åtminstone vet icke jag, alt någon tidpunkt under de 5 riksdagar, vid hvilka jag varit närvar., har varit så passande för en försoning; men man har icke velat någon sådan.
Följderna kan endast framtiden utvisa.
Må ej ångern efterträda segern och ej denna följas af allt för stora skakningar för värt älskade fosterland.
För att, om än i största korthet, dock gifva några skäl för min reservation, torde
Hrr:ne tillåta mig att göra en liten resumé öfver den gång jag anser att frågan om representationens ombildning har tagit och dennas inflytande på vår nuvar. ställning.
Allt hvad som rörer sig i verlden, i hvad förhållanden som helst, kan man taga för gifvit, att det endast sträfvar till ett mål, den allmänna bildningens.
Så äfven i värt fädernesland.
De händelser, hvarje tids historia har att framvisa, hafva fullgjort sin del till denna utveckling.
Bildningen har öfverallt koncentrerad framgått, befrämjad genom korporationer.
Massan har icke varit tillgänglig för en högre bildning utan vissa kaster hafva tillegnat sig den och fört den framåt under tidernas lopp.
Så har det varit i alla tider och alla delar af verlden, så äfven hos oss.
Det har funnits i alla äldre länder till ex.
Egypten, Indien, m. fl., särskildta kaster, som först tillegnat sig och sedan bibringat landet sin bildning.
Vi hafva äfven haft våra, vi hafva haft en prest-kast och en Adel, hvilka länge ensamma besutto uteslutande inom sig landets högre intelligense.
Tiderna förändra sig.
Ingenting kan motstå dem, allt måste vika för deras magt.
Rasternas syftemål, som fordom var fäderneslandets sanna utveckling, har nu till följd af de förändringar de undergått blifvit i denna väg mer eller mindre varierande.
Deras tid, att träda undan för mera verkande elementer inom samhället, är inne.
De strida förgäfves emot sin uplösning, tidsandan kräfver den.
Må de besinna detta, emedan tid är och af kärlek för ett älskadt fosterland göra ett offer af den ställning de så länge ärorikt innehaft och på hvilken de nu ej mera gagna.
Må en framtids historia bära lika vackert vittnesbörd om deras afträdande från skådebanan som om deras verksamhet uppå densamma.
Jag tror att vi alla i viss grad insett nödvändigheten af en förändring uti vår representation; men vi hafva gått att söka den på olika sätt.
Tiden ensam kan utvisa, hvilket sätt, som varit det rätta.
De fördelar, detta förslag haft för sig för att vinna framgång, får troligen icke något annat förslag.
Den ena är tidpunkten, hvarunder 90 Den 21 December. det framkommit (leo andra den omständigheten alt detsamma ifrån thronell blifvit framlagdt för folket.
Uti ett land, der kärleken för Konungamakten är så rotfästad sorn här, borde sistnämnde förhållande hafva varit kraftigt verkande till framgång för förslaget.
Konungen kan numera troligen aldrig gifva impuls till en sådan förändring och vi hafva således förlorat den fördelaktigt medlande inverkan, som det af Honom tagna initiativet i frågan alltid måste medföra.
Såsom jag förut nämnt, lära väl alla förslag i detta ämne komma att ega fel och det fallna är visst ej heller utan sina.
Vi gå nu att söka nya former för representationens ombildning; möjligen gå vi att antaga klassvalsprincipen.
DA torde Ilända att, vid tillämpningen deraf, vi skola finna lika många och lika stora brister.
Ibland de fel, som man tillagt det nu förkastade förslaget, äro först att allmänna val icke varit den rätta idéen, hvarpå representationens ombildning borde byggas.
Allmänna val äro dock den mest ideela principen för val till representanter.; ty det tyckes vara klart, att hvar och en, som erlägger sin gärd till Statens underhåll, som sjelf kan betala det skydd han af Staten får, borde hafva en viss rättighet att deltaga i landets representation och denna rättighet kan endast genom allmänna val, rättvist fördelas.
Denna rättighet kan inskränkas i förhållande till hans ställning i samhället och med afseende på hans bildningsgrad men hans rätt att på något sätt deltaga i representationen bör icke kringgås.
Detta är en irlée, som nu går fram i tiden och jag tror det är bäst att följa med och icke låta tiden gå framför sig.
Vi kunna icke hin dra dess framfart, vi kunna ställa oss deremot, men vårt motstånd kan ej vara länge.
För det andra har man förevitat förslaget såsom ett huf vudfel, som borde från alla sidor klandras, men som jag ej hort af någon här tagas i försvar nemi. att man i förslaget inrymt rum för bildning och förmögenhet.
Jag tror att ingen vill bestrida bildningen rättighet att der finnas; men att deremot många missförstå förmögenhetens rätt alt göra sig der gällande.
Förmögenheten i och för sig sjelf betyder intet — det år materien, den är af föga värde, i och för sig sjelf, då man betraktar ett lands krafter ifrån intellectuel synpunkt; men, Mine Hrr! den utgör just det konservativa elementet, man har sökt der inlägga, ty så länge verlden står, så finnes egoismens magt.
Sådan är menniskans natur, att för sin egendoms säkerhet önskar hon de beslående förhållandernas bibehållande.
Ehuru man insett huru oädel sjelfva den krassa förmögenheten d. v. s. penningen är, har man dock funnit nödvändigheten af att bibehålla den, emedan den innebär en konservativ magt, som står emot alla hastiga hvälfningar.
Det är endast pä denna grund, som förmögenhetens deltagande i representationen kan försvaras.
Detta har jag mindre velat säga för detta rum, än för de andra, der yrkandet af större delaktighet i representationen för förmögenheten har så mycket blifvit missförstådt.
Jag har helt kort och högst ofullkomligt framställt mina tankar, men jag har gjort det endast för att freda mitt eget samvete.
Vi vete Den 21 December.
91 ej livad vara barn komma att länka, och jag tror det vara en skyldighet för en hvar att i prot. nedlägga sina åsigter i ämnet.
Tiderna förändras och ingen kan beräkna huru händelserna utveckla sig.
Jag tror det derföre vara bäst, alt hvar och en sopar rent för sin dörr innan stormen kommer.
Gifve Gud att det steg, som man nu tagit, ej måtte föra stora olyckor med sig öfver vårt fosterland och att den tid, som kommer, må erbjuda lika goda medel till frågans fredliga lösning, som nu slått oss lill buds.
Jag har röstat för antagande af det hvilande representations-förslaget och reserverar mig nu emot det beslut, som R. o. Ad. fattat.
Den oförmodade händelsen att det hvilande grundlags-förslaget förekom förr än jag förmodade, gjorde att jag icke kunde vara närvar, här då den vigtiga frågan var före.
Jag anser mig derföre skyldig för den ält, som jag representerar, att nedlägga min högtidliga protest emot det beslut, som blef faltadt och jag beklagar på det högsta, då detta förslag är framlagdt af K. M. för R.
St., att icke frågan löstes på ett lyckligare sätt.
Min förhoppning är, att den mätte ytterligare komma under R.
Stms pröfning och jag önskar att R.
St. då måtte kunna med samma lugn som nu tala om saken.
Jag protesterar emot beslutet och förenar mig med Hr Adel borg.
Jag får erinra den siste värde talaren derom, att hans yttrande till en del har varit grundlagsvidrigt.
Den 2 § i Riksd.-Ordn. lyder som följer: ”Den riksdagsman, som till riksdagen och de dervid förefallande rådslag sig i rättan tid ej inställer, äge ingen makt att lala å de förut närvandes beslut.
Ingen vare likväl förvägradt att vid prot:s-justeringen få anmäldt, att han varit fränvar. och i beslutet ej deltagit.” Hr Dalman hade således rätt att säga alt lian icke var här när beslutet fattades, och detta var det första han sade, men att derefter tala på de närvar:des beslut, dertill bade han icke någon rätt, och detta anhåller jag mätte blifva i prot. infördt.
Frih. Raab, Carl Gustaf:
Som jag var närvar, och deltog i beslutet, vill jag endast anhålla att fä till prot. nedlägga min re servation emot det beslut, som fattades.
Med lillkännagifvande, alt följande Ulsk:s ledamöter, Hr Lagerhjelm, Pehr, i StatsUtsk., Frih. von Schwerin, Carl Julius, i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., Hr Printzensköld, Carl, i Exp.Utsk., samt Hr Grönhagen, Fredrik Adrian, i Ridd.Utsk. begärt och erhållit ledighet från d. 23 dennes, de 2:ne förstnämnde för 3:ne veckor och de sistnämnde för 14 dagar, anmodade II.
Ex. Hr Fr. och Landtm.
Hrr Elektorer att sammanträda till val af Utsk;s-ledamöter under de permitterades frånvaro och derjemte utse en ledamot i Bevilln.Utsk. i den ledighet, som upkommit genom Hr Tornerhjelms nyss anmälda afsägelse. 92 Den 21 December.
Hrr Elektorers listor vid val af ledamöter i nedannämnde Utskott under permitterade ledamöters frånvaro; och hade dertill blifvit utsedde i Constitutions-Utskottet: under den, N:o 07.
Frih, Palbitzkv, Fullm.
Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, och N:o 245.
Lagerfelt, Israel Carl Adam beviljade 3:ue veckors ledighet, räknad från d. 23 dennes: N:o 3.
Gyllenstjerna af Lundholm, Nils Christoffer. — 2071.
Hr af Petersens, Johan August. Bevillnings-Ut skottet: under den, N:o 389.
Frih. von Kraemer, Robert Fredrik, och N:o 1712.
Hr Nackreij, Fullm.
Sparre, Johan Alexander, beviljade 3:ne veskors ledighet, räknad från d. 23 dennes: N:o 563.
Hr von Hartmansdorff, August Edvard. — 2319.
„ Westerstrand, Pehr.
Banko-Utskottet: under den, N:o 1038.
Hr Bogeman, Carl Adolf, beviljade 3:ne veckors ledighet, räknad från den 23:dje dennes: N:o 2287.
Hr af Rolén Fullm.
Allmänna Besvärs- och Ekon.-Utskottet: under den, N:o 1960.
A. Hr Montgommerie, Robert Nils Germund, beviljade 3:ne veckors ledighet, räknad från d. 23 dennes: N:o 1284.
Riddar hus-Utskottet: under den, N:o 1233.
Hr von Strokirch, Johan Paul Fredrik Otto; och N:o 1959.
Hr von Kraemer, Anders Robert, beviljade 3:ne veckors ledighet, räknad från d. 23 dennes: N:o 302.
Alströmer, Jonas. — 379. ,, von Vegesack, Achilles.