Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskott åtfölja den väckte motionen.
Nto lä.
Herr Nordenankar, Gustaf:
Efter den förändrade tydning Herr Heijkenskjöld angifvit sin motion, innefattar der blott en önskan.
Nog är säkert, att hvarje Utskotts-Ledamots yttersta bemödande skulle vara att efterkomma Högloft.
Ridderskapets och Adelns äfven minsta önskningar; men jag frågar om denne är verkställbar?
Man skulle för att fullgöra den bedöma sj den förflutne, eller närvarande tiden, som man känner; utan den kommande som man icke kanner.
Den bevill. ningssuimna , som i närvarandeallmänna penningeföriägenhet ej utan stora svårigheter skulle kunna åläggas, torde med lätthet kunna utgå, då Ofsakerne till förlägenheten genom närvarande Riksens
Ständers beslut säkerligen till en stor del blifva upphäfne-, och hvilken kan tilltro sig att redan nu bedöma resultater och följder af de förändringar och åtgärder, som i Rikets financiella och oeconomiska förhållande troligen vid detta Riksmöte komma att vidtagas?
och då man det ej kan, kan man ej heller bestämma någon tanka om huru stor Bevillningssumtna hädanefter må kunna utgöras.
Jag hemställer således vördsamt till Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalkeo samt Högled.
Ridderskapet och Adeln om »j 46o Den 17 Fehruarii. denna motton såsom overkställbar, må få förfalla, Nso 13, Herr Heijkenskjöld y Ludvig Detloff•
Om en motion skall anses stridande mot Grundlagarne, mäste den vara sådan att dess antagande skulle upphäfva eller motverka ett mtryckeligt stadgande i lagen, och af denna beskaffenhet kao jag för min del icke finna den föreslagne motionen vara, RiksdagsOrcfningens 30 §. ålägger StatsUtskottet att till Riksens Ständer uppgifva huru mycket genom bevillning bör utgöras; motionen åter åsyftar ett utlåtande från bevillningsutskott om beloppet af de summor, Utskottet anser
Riket i närvarande belägenhet kunna utgöra såsom be.? villning.
Ett sådant utlåtande skulle endast lemna upplysning om den tillgång genom be.» vtllning hvaröfver Rikets Ständer skäligen kunde disponera, som på intet sätt inskränkte Rikets Ständers rätt och frihet att sedermera fastställa bevillnings-sutrtman till det belopp forn StatsUtskottet uppgifver böra utgöras genom allmän bevillning.
Ej ejler torde motionen kunna anses vara Stridande emot 31 § Riksdagsordningen, då i densamma ej föresläs något som lagger hinder j vägen för Bevillningsutskottet att uppgifva de allmänna grunderae för den blifvande beyillningecs fördelning, och sedan summan är Den 17 Febr ilar ii. 461 faststäld', författa förslag till dess utgörande.
Desse åligganden hvarken förhindra eller förbjuda Utskottet att, uppå ett RiksStånds begäran, förslagsvis uppgifva de summor, hvilka efter Utskottets tanka, geöom serskildté bevillnings-artiklar kunna blifva att påräkna, och den Upplysning Riksens Ständer häraf skulle hämta, blefVe ett ledning och ej ett hinder för bevillningssummans sluteliga fast-; Ställande till det belopp som erfordras.
Jag Vågar äfven Utan anspråk framställa min tanka om den nytta jag ansett motioneti kunna medföra om den skulle vinna Höglofl.
Ridderskapets och Adelns bifall.
Jag har trott ■att en tidigt vunnen kännedom om de summor Riksens
Ständer i landels närvarande ställning kunna bevilja, skulle undanrödja den tvekan sorn ofta mäste uppstå att godkänna de utgifter StatsUtskottet nödgas föreslå, då de blifvande tillgångarne ej äro tillräcke^- ligen kände.
Jag har trott att upplysning om utvägarne att fylla behöfven skulle förekomma betänkligheter och alstra beredvillighet hos Rikets Ständer att gå regeringens önskningar till mötes vid beviljande af de summor som för StatsVerket Oundvikligen fordras.
t Jag har ansett för en väsendtlig fördel om ett samband kunde beredas emella!) Stats- och Bevillningsutskottens åtgärder 4 hvilka båda Utskott hvar för sig icke fullständigt kunna öfverse alla Statens tillgångar.
Bevillningsutskottet uppgifver ej blott grundetne för dea Allmänna Éevillningen, till desi Den ]'7 Februcvrii, befattning hörer afven grunderne för de såsom bevillning
Statsverket tillegnade inkomster af Tull, Post, Charta; Sigillatmförsäijningsmedel.
Marn e ej det Utskott som skall uppgifva desse grunder , som således måste undersöka så väl de grunder som hittills varit gällande, som de medel hvilka derigenom influtit till StatsCassan, närmast bör vara i tillfälle att kunna författa förslag å de summor som i närvarande ställning kunna påräknas att ingå dels genom Tull, Post, Charta;» Sigillatse försäljning m. m. d»ls genom allmän bevillning å synbar förmögenhet och behållen inkomst.
Skulle icke sådane calculer med möjlig fullständighet uppgjorde blifva en anvisning och en ledtråd, hvarefter StatsUtskottet med mera säkerhet kunde förfara vid RiksStatens uppgörande och vid pröfningen af utgifterne.
Den blifvande Statsinkomsten i alla dess detailler, härledande sig från ordinarie inkomster och bevillningar borde härigenom kunna i ett helt öfverses och jemföras med de nödige utgifterne intill nästa Riksdag.
Slutligen ägde Riksens Ständer att förvänta från deras Statsutskott en tillförlitelig financeplan, som lemnade på samma gång en öfversigt af utgifterne och af inkomster som motsvarade dem.
Om idéen som ligger till grund för Motionen, skulle vinna Högioflige Ridderskapets och Adelns bifall, torde de nyttjade uttrycken behöfva rättaa, och mera be - Den 18 Februariii 453 stämdt tillkannagifvas dea upplysning sorn af Bevillningsutskottet äskas.
Orden torde tilläfventyrs så böra ställas: 1 Att Bevillningsutskottet anmodades till Riksens
Ständer inkomma med utlåtande om beloppet af de summor, hvilka Utskottet med fästadt afseende å landets förmåga och näringarnes tillstånd anser kunna dels genom de i 60 § Regeringsformen uppräknade
Be vil 1 rain gs—tit 1 ar, dels genom allmän bevillning af riket årligen utgöras intill nästa Riksdag. till PleniProtocollet för d. 18 Februarii, Innehållande några ytterligare tankar rörande Sveriges Financer, i anledning af Kongl. FinanceCommitéens föreslagne penningereglering och Herr Rosenblads yttrande vid mitt enkla förslag i detta högst vigtigtiga ämne för Rikets Ständers ompröfvande och afgörande. eftermiddagen.
Herr af Darelli, Isac: Ödmjukt Memorial, 464 Den 18 Februarii, Att Sverige är mycket |silfverfattigt böfi de erkännas då Bankens silfverfond, om också fult 5 millioner
Riksdaler icke gör ^fyllest 2 på hvart hufvud; då hvar patriotisk medborgare i början af 1790 talet insatte sine silfverpiecer i Banken och då nu föga något silfver kunnat erhållas i betalning för undsättjningsspannemåien»
Att var Bank nu skulle kunna erhålla 3 Millioner Riksdaler i silfver genom inhemskt tillskott* till ökad säkerhet för myntregleringeö, anser jag för en absolut omöjlighet, Om ické vinsteh af insättningsactierhe, af Kongl.
FinahtéCommitén föreslagne till 50 R.dr stycket, blefve så stor att silfver af de få rika, kunde införskrifva» till skada för de mångå fattiga sötft Skulle erlägga denna deras vinsti Att myntregleringen af Kongl.
FinancéComitéen föreslås efter l20skillings Cours äf Obilligt möt de medborgare som äro
Skyldige* då coursen för det härvarande är högre, då en stor del lån äro upptagne
Under tid af högre Cours Och då lånbetalningame måste ske efter ett supponeradt beslut af ett sedelförminsk^ ningssystéme.
Det är val latt ätt eriticera, then ganska Svårt att uppgöra en financeplan som för fosterlandet, i härvarande conjunctur verkställd* kunde leda till allmänt väl.
Också jag har last mångå financetheorier, men föga hägen Den 18 Fehruarii.
4-Sg så vidlyftigt snillrik och dock så vådligt förledande, sorn den af Kongl. FinanceCommiteén, Denna dess theori är synnerligast af Herr Baron Björnstjerna befunnen för vårt land olämplig och så patriotiskt och grundligt vederlagd att föga något dervid återstår att tillägga.
Erfarenheten är den säkraste ledaren för allt omdöme och hvad kan försäkra nationen att den, af Kongl. FinnanceCommitéen, före* slagna peningeregleringen, skulle hafva mera bestånd än dem vi belefvat, I synnerhet den af 1776, under den mäst lyckliga handelsconjunctur?
kunde det icke hända att om Banken förpligtades gifva silfver mot sina utelöpande skuldsedlar, till 120 skillings Cours, icke allenast iinhemska capitalister, utan äfven alla de sorn i grannrikena ägde dessa sedlar presenterade dem till inväxling med vinst då cour* sen vore något öfver 120! och, då en betydlig del af sedelstocken finnes utom riket, kunde ju|hända att utlänningen^droge största fördelen af vår realisation, och att hela den grund, hvarpå Kongl.
FinanceCommitéen byggt sin penningereglerings ° princip störtade vid ett förändradt förhållande af det dyrbara inlås-, ningsmedlet?
Kunde det icke hända att, då Svenska nationen, af beständig patriotisme, åter fransik. till Ridd, o. Ad, Pr, 1 Band, 30 466 Den ig Februarii, bure på fosterlandets altare sin sista ehuru otilli äckliga 9 silfverskärf, oförutsedda händelser kunde beröfva henne en i otid använd styrka?
Det är allt derföre jag på det högsta yrkat och ännu ifrar för bevarandet af Bankens silfverfond och önskade dess årliga förökelse både genom provision på utländska insättningar af ädla metaller, mot depositionsattester utan ränta, genom årliga allmänna insättningar af någre rikets intrader i silfver och genom inhemske enskilda insättningar af silfver, mot depositionsattester utan ränta, hvilka attester likväl skulle blifva af säkraste värde för både inhemska och utländska relationer.
Det ankommer på ett blifvande reglemente för Bancostyrelsen att försäkra Bankens bestånd och fullkomliga oberoende ända till en framtid då dess functioner kunna fullständigt uppfylla en Banks rätta bestämmelse.
Emedlertid är mitt förslag lättast antagligt att begagna ett, allt förtroende ägande, myntrepresentativ, till inhemskt rörelsecapital.
Erfarenheten har länge bestyrkt Riksgäldssedlarnes nytta, och min Financeplan är nästan densamma, som den af framlidne Haas Excellence Herr Grefve Ruuth. Herr Rosenblad, som bevisar sig, vara en kunnig och talangfull ung man, behagade erhindra sig att X-aws systeme antogs under en Deri i g Febrtitirii, 467 aldeles enväldig regent och drefs till öfvermätt utan att hafva minsta garanti eller ui~ lösningsfond, hvaiföre assignaterne» vanvårda bief oundvikeligt.
Med Assignater kunna icke Riksgäldssed Jarne förliknas, då en fri nation, under constitutionelle Konung skulle garantera dem, och då de dessutom ägde ett säkert och till en del rörligt hypothek, af Sveriges hittills, tn n icke hädanelter intecknade jord och brandförsäkrade fastigheterj ett hypothek, som för det närvarande utgör Bankens största egendom och sorn borde öfver Hyttas på RiksgäldsContoiret.
Erfarenheten har bevisat att dessa sedlar, en tid utan hypothek, varit gångbare utan minsta agio, och att de ännu efter sin närvarande myntfot äro lika goda med Banco, och att förnämligast de höjde vårt jordbruk och följaktligen all näring och handel.
Sverige är i många afseende lyckligt: främst genom sin frihet, sin store Konung , sin största hoppgifvande Kronprins, sitt läge, sina, till stor del obegagnade naturalster, m. ni.
Sverige har icke någon utländsk skuld och har sin ingen förstörelse underkastade jord till säkerhet för inhemskt mynt.
FilialDisconternes fall, den, på halfva seklet, svåraste och mäst totala missväxten år 13 1$, undsättningsspannemålen* höga pris och 468 Den ig Februarii.
Sedan spannemålens vanvärde, relatift till undsättnings-betalningen , productions-kostnaden, Stadsvarornes bibehållna värden och lika hö-, ga utskylder, äro orsakerne till närvarande penningeförlägenhet.
Om det af Ridderskapet och Adeln före-; slagne särskildta Utskott icke kunde vinnas, kan dock förlägenheten bestyrkas genom utdrag af Landshöfdingarnes diarier som bevisa, att utslagen till utmätningar och seqvester-auctioner blifvit mångdubblade och att i många jördbrukandes hem icke den minsta betalningstillgång qvarfinnes.
Jag tror med all visshet att nämnde förlägenhet kunde skyndsamt och fullkomligt afhjelpas om mitt enkla Financeförslag skulle antagas; men förmodar att mera upplyste män skola gifva ett ännu bättre, hvarom icke, är det vida klokare att endast hoppas på Försynens skickelse och låta tiden afhjelpa närvarande svåra förlägenhet än att oförsigtigt antaga ett strypsysteme, som ytterligare skulle förminska landets*alltför knappa rörelseCapital och säkert bereda en ännu stötre olycka.
Måtte fosterlandskärleken i denna högst vigtiga sak bevisa sin allkraft.
Jag anhåller ödmjukast om detta memorials communicerande med de öfrige respective MedStånden, och remitterande till vederbörligt Utskott. 4 / Dea ig Februarii, N.'0 2. 469 Herr Cederschjöld, Pehr Gujlaji Enligt Regeringsformens 100 §. åligger det Riksens Stäeders Justitieombudsman bland annat, atf, i den allmänna redogörelsen forsin Embetsförvaltning, anmärka ”lagarnes och förjdttimgarnes brijler; det skulle visserligen tyckas, som måste våra lagar och författningar, äga en, för alla menskliga inrättningar alldelet ovanlig fullkomlighet, då nationens ombud ej deruti kunnat upptäcka någon enda brist: och i samma mån torde det äfven synas obetänksamt af mig, att tala i ett ämne, hviket jag af bristande sakkännedom tvingas att endast flygtigt vidröra.
Det är också utan ringaste anspråk på grundeligliet, som jag går att framställa följande anmärkningar, under anhållan, att de må till Utskottet få åtfölja Justitias-Ombudsmannensl Embetsberättelse såsom anledning för Utskottet att kunna vinna ett större utrymme, för sin verksamhet.
Uti våra lagar och författningar har jag tyckt mig finna följande slags brister nemligen: hrist pd upphåfning, ela de blifvit föråldrade och olämplige får tidens upplysning, lynne och öfriga fordringar; brist på mätta i antal; brist på plan i syftning och billighet i medel; brist pd öfverensstämmelse sins emellan samt sluteljgen brist pd laglighet i tillkomst.
Alla des - Den i g Febi nan'i. sa slaga brister vill jag i största korrthet särskilt vidröra.
För att öfvertyga sig; att mångå lagar annu finnas lefvanda i bokrtafven, hvilka redan längesedan äro dode i allmänna opinionen samt upphört att gälla till efterlefnad, behöfver man blott genomögna t. ex. kyrkolagen samt förbuden mot utländska öfverflödsvaror m* m.
Dylika föråldrade s<adgar liade längesedan bordt upphäfvas, äfvensom aliade, hvilka, tillkomne under et t annat regeringssäit, finnas ti[1 sin natur stridande mot våra Grundlagars anda, såsom t ex Kongl, kungörelsen af den 7 December 1787, hvaruti Kongl. Majt i nåder åtvarnar sina undersåta re, att hvarken skriftligen eller mundtltligen fälla obehöriga och vränga omdömen öfver de Författningar Kongl Majit vidtagit eller framdeles vidtager, vid äfventyr att varda halshuggen.
Denna kungörelse är visserligen, hvad angår frifteliga yttranden, upphäfven genom Tryckfrihetsförordningens 1 §.
I morn. jemfördt med 2 §.
1 morn och 3 §. 4 moni.; men oagtadt det i sjelfva verket kan synas öfverflödigt, bör den likväl för yttermera visso, ordentligen dödaä äfven i förbudet mot de muntliga yttranden.
Bibehållandet af dylika föråldrsdé lagar, är i dubbelt afseende skadligt, nemligen, dels genom det föragt som deras fria öfverträdelse åstadkommer för lagar i allmänhet; och dels derigenom, att desea lagar kunna tjena till redskap för den enskilta härndén, förföljelsen och vinningslysfna - Den ig Februai ii. 47» den.
Dessi slags lagar böra derföre uppsökas och formligen upphäfvas.
Att våra lagar och författningar åro alltför talrika, lärer ingen kunna bestrida, sorn blott vill taga deras massör i ögnasigte, samt fnr— teckningarne på de årligen utkommande förordingnr, bref, stadgar, kungörelser, circulair, universal°r m m- hvilka allas blotta ämnen, ännu mindre hela innehåll förmodeligen intet menskligt minne skulle kunna uppfatta
De lagar och författningar, som hafva ti»l föremål att befrämja den allmänna välmågan och bibehålla ordningen, hafva liksom ett af motsatta hvirfveivindar upprördt haf öfversvämmat landet 0( h försvårar fortkomsten af hvarje brodd ti 11 °ny kraftutveckling-
Det är dessa lagar och författningar, som fjettra den enskilta näringsfliten genom onödiga bandj som störa den personliga säkerheten, genom omöjligheten för någon att fullkomligt kunna känna sina rättigheter, och skyldigheter.
Det är dessa lagar och författningar som påkalla de ofantliga ska roma af Embetsmän, för att drifva ett konstverk, som blott synes tjena till att motverka den fria utvecklingen af aienniskonaturens inneboende krafter.
Jag för min del vågar derföre anse det högst angeläget att just t»11 allmänna välmågans och ordningens befrämjande, större de len af de så kallade oeconomiska och polisfötfattningar till intet göras eller åtminstone förenklas, ända ifrån t. ex. lagarne för J' rntillverkningsrättigheten och öfrige skråordoingar, till och med påbudet afår 1812 I Den IS Februarii. om uppsigten på resande.
Om någon skulle finnas, för hvilken massorna af de allmänna ellerom jag så får säga Riksförfattningarne icke synas förskräckande, må han blott erindra sig den ofantliga mängden af-provincelagar, som Landshöfdingarne tillskapat, lagar, hvilka, högst skiljagtiga i länen sins emellan, göra det på visst sätt nästan lika äfventyrligt för någon att flytta till nästgränsande län, som till ett annat rike} helst han i båda fallen är lika blottställd; att de i hans hembygd oskyldigaste handlingar kunna på andra sidan gränsen, ådraga honom betydliga olägenheter.
Hög tid vore väl derföre att utgallra alla öfverflödiga och otjenliga lagar och författningar, samt vidtaga för framtiden en sträng sparsamhet i deras utgifvande.
Att våra lagar och förjattningar äro J bristfälliga i anseende till planen och syftningen, synas ej allenast nästan alla våra ekonomiska lagar mer än tillräckligt ådagalägga, utan äfven åtskilliga polisförfattningar, såsom t, ex. förbudet af den 30 November 1820 mot bildandet af talöfnings- sälls kaper.
Eller månne förståndets och talegåfvans uppodling skulle någonsin kunna vara annat än högst nyttig i ett constitutionelt samhälle?
Att författningar gifvas, som äro bristfälliga, i anseende till medlen för ändamålets vinnande, lär nogsamt inhämtas t. ex. af Lurendrägeri-förordningen, hvarest fäst- ' ningsarbete och förlusten af medborgerligt förtroende utsättas för handlingar, hvilka endast lagstiftarens godtycke stämplat såsom brott j Den 13 Februarii.
473 samt af åtskilliga Polis-författningar här i Stockholm, hvarigenom t. ex. den på svag is drunknade förmenes att Christeligen begrafvas; den som utkastar sopor eller annan orenlighet på vissa fridlysta ställen fälles till viss tids stående i halsjern, hvilket senare straff utsträckas ända till 3 timmar för den , som grafvit sand på ett visst ställe, och ej genast mägtar erlägga de utsatte böterne 3 R:dr 16 sk. B:o.
Att våra lagar och författningar ej alltid öfverensstämma sins emellan, i anseende straffens gradationer, kan bäst inhämtas t. ex. af Lurendrägeriförordningen jemförd med allmänna lagen; samt till öfverflöd, af nyssnämnde polis-författning om ståendet i halsjern.
Att de skulle kunna öfverensstämma i anseende till plan och syftning, kan man ej begära, då de på så olika tider, och under så olika förhållanden, samt så styckevis tillkommit.
Att stut elig en våra lagar och författningar ej alltid i laglig väg tillkommit, torde bäst kunna finnas deraf, att Polis-lagstiftningen, hvars område blifvit så ofantligt utsträckt, och hvars alster så talrika, är för Grundlagen obekant annorlunda, än^såsom allmän civil- och criminal-lag, i hvilken egenskap den likväl ej kan stiftas af Landshöfdingarne i Länen, ej af ÖfverStåthållaren i Stockholm, ej ens af Kongl. Maj:t, utan gemensamt med Riksens Ständer.
De allmänna Polis-författningar, som Kongl. Maj:t kan, emellan Riksdagarne, blifva nödsakad att låta yidtaga ? synas derföre 474 lien 18 Februarii. n'ir.'
TT*st kunna jemföras med lag-Jörktarivgar, och således icke kunna gälla längre än till Riksdag, då det bör ankomma på Riksens Ständer, att författningen fastställa eller ogilla Ibland detta slags författningar måste jag annu en gång, såsom exempel anföra förbudet mot b idandet af talöfnings-sällskaper; hvilket förbud jag derföre vågar till upphäfvande vördsammast föreslå, såsom innehållande en alltför stor inskränkning i den ädlaste af alla menskliga rättigheter, nemligen den, att genom samtal upplysa sig sjelf och andra.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Vid Justitieombudsman EmBets-beTä!feiser får jag ytterligare göra en erindran på hvilken jag likväl ej yrkar någon remiss.
Idom de allmänna slags bristeT, som jag trot? mig finna i våra lagar och författningar, kari jig nemligen ej underlåta att nämna ett serskildt slugs Brist, nemligen ett bristande "icke’* uti 2 §. nast si ’a momentet af Tryckfrihetsförord 11 m - n hvilken brist jag anser JusfititeOmbudsmannen så mycket häldre hafva bordt anmärka, sorn jag fruktar att just han sjelf hatt någon del i dess tillkomst, nemligen vid tryckningen år 1815, så vida eljest denna tryckning, såsom jag tycker mig vilja minnas, då skedde under bans inseende.
Lietta tryckfel är så mycket märkvärdigare, som det blifvit bibshS'!
Set äfven i upplagan år iSrS* och Den 18 Februarii.
475 synes så mycket häldre hafva längesedan bort rättas, sorn en vid Domstol förefallen och genom ett
Tidningsblad kungjord händelse redan för ett år «; dan ådagalagt behofvet afen dylik rättelse
Denna min erindraD behöfver så mycket mindre remitteras, som ConsiitutionsUtskottet redan beslutat att om detta tryckfels rättande hos Riksens Ständer ofördröjligen göra anmälan.
Friherre Ankarsvärd, Carl Hindric: Riksens Ständers Justif>seOmbudsmans befattningen påkallar säkerligen en större upp - märksamhet, än den, som åt dess Embetslörvaltning hitintils varit lämnad; man har nu vid 5 Riksdagar emottagit Riksens Ständers JustitiasOmbudsmans berättelse, tned ett stillatigande, sorn endast genom det åter förnyade förtroendet till personen, bevittnat Riksens Ständers tysta bifall öfver utöfningen af Fmbetet; men då tystnaden icke alltid, uteslutande utmärker bifallet , utan understundom liknöjdheten, så är det, genom minnet af händelserne, tillåtit att tänka, det vanan att icke våga granska dem, så länge vållat underlåtenheten att begagna denna rättighet.
Öfvergången ifrån enväldets blott Iydnadbju<tande författningar, tiil de laglige rättigheternes åtnjutande, har sällan för sig gådt, utan våldsamma skakningar, och Sveriges lugna återinträde på dan coustitutionelle banan, vittnar att infart 4?6 Z>< 'ii 18 Fybruärii. folk för dess beträdande var mera moget.
Om man förutsätter, att ett långsammare, men fredligt utbildande för samhällstillståndet är både det 6äkraste och bästa; så kan man efteråt med en slags fägnad finna, huru öfverseende och tålamod hos oss utgjordt tidsandan, intill dess de svåraste profven varit öfverstådde; och det är ej en liten lycka för ett land, om 3gtningen för medborgarens rättigheter, gå i bredd med dennes känsjighet för sina rättigheter, Att småningom föra dessa förhållanden i jemvigt, och att en gång vunnen bibehålla den, är det vigtigaste, eller snarare den representativa Statsförfattningens hela föremål; men jemvigten vinnes och bibehålles, endast genom uppmärksamhet å vågskålens möjliga lutningar; och våre vise i framtiden föreseende lagstiftare, skapade Riksens Ständers JustititeOmbudsmansEmbetet till en organ för denna uppmärksamhet.
Jag har ej utan eftertanka följt utöfningen af detta Embete, och jag har ofta nog kommit till den slutsatts, att det omsider måste alldeles förslappas genom saknaden af både bifall och af klander.
Grundlagen ålägger Riksens Ständers Justitieombudsman, att vid hvarje Riksdag till Riksens Ständer aflemna en allmän redogörelse, för förvaltningen af det honom anförtrodde Embete.
Grundlagen tillstädjer att genom nytt val, vid hvarje Riksdag åt samma person förnya Riksens Ständers dyrbara förtroende af detta Embete; men Grundlagen föreskrifver ej, huru granskningen af denna Embetsförvaltning bör föregå; huru och på hvad sätt Riksens
Ständer kunna öfver den Den 13 Februarii. 47? uttrycka sin tillfredsställelse eller sitt missnöje; och då ombytet af person, genom ett nytt val ej alltid med säkerhet uttrycker annat, än de väljandes' mer eller mindre välvilja för person; så synes mig, att någon uppmärksamhet å Embetets förvaltning nödvändigt bör föregå årerbesättandet deraf; ej mindre till vägledning för omdömet öfver det fram-- farna, än till beredande af någon stadgad opinion, såsom ett rättesnöre för en framtida förvaltning af detta magtpåliggande Embete.