Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle meningen vara, att man ej får i samma bränneri applicera flera mindre pannor, företer sig den besynnerliga motsägelse, att sådant skulle antyda, att brännvinsbränningen vore felaktigare med små, än med stora pannor, hvilket åter motsäges i den grund, Utsk:n antagit för pannornas motsvarande hemmansvärde och beskattning.
Utskrn hafva äfven förgätit bestämma något afstånd, inom hvilket jordvärde får till brännvinsbränningsrättighet sammanslås, — ett bestämmande, så mycket angelägnare, som det annars vore lofgifvet sammanslå hemman från olika provinser till denna rättighet.
Efter min öfvertygelse bör det vara hvarje jordägares eller jordinnehafvares rätt att, efter godtfinnande, utöfva brännvinsbränningsrättigheten å hvardera af sina särskilda, dertill berättigade hemmansdelar, eller sammanslå dessas värde till rättighetens begagnande i ett bränneri med en eller flera pannor, då dessa sednare likväl gemensamt ej öfverstiga högsta, för de sammanslagna hemmanen tillåtna, pannerymd.
Men alldenstund dranken, hvilken oftast utgör den enda reella behållningen af brännvinsbränningen, ej med fördel kan transporteras öfver 5 mil, böra ej andra hemman till rättighetens utöfvande få sammanslås, än sådana, hvilkas åbyggnader äro belägna inom nämnde afstånd från bränneriet, — ett afstånd, hvarutöfver den i 17 §. omförmälda transport af brännvinsbränningsrättigheten ej bör få äga rum. , § 9.
Då Utskrn varit nog stränga emot konstbrännerier, att rent af utdöma dem, och emot de större att belägga dem med så stor skatt, att de derigenom blifvit så godt som förbjudna, skulle man ej väntat sig, att TJlsktn alldeles frånträdt sin antydda inskränkningsprincip, när frågan förekom om småpannorna, blott för att skona dem från behofvet af förändring.
Den stora skillnad i rättighet till brännvinsbränning, som blifvit föreslagen emellan stora och små hemmansvärden, likasom den projecierade beskattningen, synes endast kunna härleda sig från den förutsättning, att allmogen i allmänhet bränner blott någon gång till eget husbehof; men, om denna förmodan förr varit riktig, är den det numera ej.
Boende i södra delen af Calmare län och skäligen bekant med förhållandet i Skäne och Blekinge, känner jag bestämdt, att allmogen i dessa provinser — fruktansvärd!, att upplysningen i den vägen äfven sträckt sig lill Den j Juli (. ca.
x83 de (lesia öfriga — förstår att drifva sina mindre pannor med (ika fart, som trots något större bränneri, men ofta med den sedeförderfvande försäljningsmethod, att de sjelfva utminutera sin vara halfstopsvis, eller ock bortsluta den på förhand — stundom halfva året förrän den tillverkas — blott för att åtkomma handpenningar.
Denna sistnämnda hushållsmethod är åtminstone rådande i en stor del af Blekinge, der det icke heller är sällsynt, att allmogen sinsemellan handlar med slulsedlar å brännvin.
Skulle, mot förmodan, Utsktris betänk, gå igenom, vore det temligen säkert, att alla dessa missbruk blefve i ett hastigt tilltagande.
Man må ej låta inbilla sig, att en mindre panna icke, i förhållande till sin rymd, kan afverka lika mycket somen stor, eller att den Iemnar mindre eller sämre brännvin efter lika qvantitet mäsk.
Jag är fullt öfvertygad på grund af erfarenhet, att t. ex. 3:ne 3o-k:rs pannor medhinna att afverka och lemna lika mycken och lika god product, somen 90-ktrs panna, såvida de förra äro lika inrättade som de sednare.
Den enda skillnad i fördel — hvilken dock till en del motväges af den mindre kostnaden att underhålla 3:ne små pannor än en stor — ligger i besparing af arbetskostnad och ved, hvilket bör tagas i betraktande vid deras beskattning; men att, med förqväfvande af industriens framsteg i uppfinnandet af skogsbesparande apparater, uppmuntra de små, vore så mycket oriktigare, som skogarna redan äro till stor del medtagna, och det ej är ovanligt, att, t. ex. i Blekinge, stora trakter af ung bokskog fällas och svedjas för att frambringa potates i askan och använda veden under pannan.
Oaktadt jag, på grund af det anförda, inser, att rättvisaste proportionen vid bestämmandet af brännvinsbränningsrättigheten vore en lika tillökning för hvarje stigande 100 r:drs hemmansvärde, vill jag dock, af eftergifvenhet för det interesse, som hittills gjort sig gällande, föreslå, att hemman af 5oo rtdrs värde må äga rättighet till brännvinsbränning med en i5-k:rs panna, hvilken rättighet skulle ökas med i kannas rymd för hvarje 100 rtdrs taxeringsvärde t. o. m. jooo r:dr, som således medförde rätt till 20 k:rs enkel pannerymd; men att från 1000 till i5,ooo rtdrs hemmansvärde pannerymden endast må få ökas med £ ktna per 100 rtdr, så att 2000 rtdr medförde rätt till 25-ktrs panna, 3ooo rtdr till 3o-ktrs, 400° till 35-ktrs panna o* S. v. till i5,ooo rtdr, som åtföljdes af rättighet till 90 ktrs enkel pannerymd; dock alltid under rättighet att, med proportionaliter mindre pannerymd, få nyttja konstapparat i öfverensstämmelse med hvad jag föreslagit vid 5 §.
Men det vore måhända ett alltför stort intrång på de större hemmaösvärdenas rättigheter att bestämma 90 ktrs enkel pannerymd, såsom den högsta tillåtna, äfvensom inskränkningen vore alltför betydlig emot nu gällande författning, som medgifver rätt att vid i5,ooo rtdrs egendomsvärde begagna 90-ktrs i84 Den j M u I i f.' m. panna med konstapparater; hvarföre jag vågaf hemställa, om icke jord af högre värde bör få tillgodonjuta det öfverskjutande värdet med t. ex. J krnerymd för 100 r:dr till anbringande af rectificator och mäskvärmare eller motsvarande konstapparat, allt efter samma princip, som den Utsk:n antagit för den i 12 §■ tillåtna mäskvärmaren.
Dock anser jag, att någon gräns bör bestämmas, hvaröfver denna rättighet ej må utsträckas. § i3. H. Utskrn hafva föreslagit, att det må stå öppet att vid mantalsskrifningarna anmäla sig till hela eller halfva brännetiden.
Mig synes, och jag får vördsamt föreslå, att en livar till brännvinsbränning berättigad måtte äga frihet att anmäla sig till en eller flera månaders brännvinsbränning.
Med en sådan rättighet skulle den, som endast vill bränna för eget husbehof, ej blifva liksom uppmanad till utvidgande af denna handtering, för att betäcka den i alla fall utgående skatten.
En ökad skatt skulle, med detta vilkor, ej billigtvis kunna väcka missnöje hos allmänheten, då den drabbade endast i mån af tillverkningen, och då det vore möjligt att, mot mindre skatt, fylla sitt husbehof; mången skulle på en månad tillverka det qvantum, hvarpå han förut bortsölat flerdubbel tid, och de öfverklagade gästabuden vid klarningstillfällena minskas och småningom utrotas.
Då pannorna sålunda ej nyttjas, borde de på ägarens bekostnad förseglas, och kunde en ökad controll vinnas derigenom, att de brännandes eller icke brännandes namn uppsattes för hvarje månad å en i socknestugan tillgänglig lista, som äfven borde å första söndag i hvarje månad från predikstolen uppläsas. § i4 och § i5.
Jag tror ej, att man med en alltför hög beskattning bör qväfva brännvinsbränningen, som visserligen åstadkommit mycket ondt, men också verkat mycket godt på vårt åkerbruk, samt lemnat landtmannen en utväg, då andra varit stängda, att åtkomma contanta penningar, eller ock att dermed tillbyta sig köpmannavaror och andra förnödenheter; ty brännvinet har verkligen å flera orter utgjort jordbrukarens enda rörelsecapital.
Att belägga denna näring med en alltför dryg beskattning, som vore detsamma som att hämma densamma till förmån för lurendrejeri och lönnbränning, skulle vara fullkomligen lika —• om ej mera — menligt för allmänheten som ett strypsystem, och skulle med ovilja och missnöje betraktas af hela landet, då deremot en billig och proportionerad inskränkning är af allmänna rösten påkallad.
Lika litet tror jag, på de skäl jag redan anfört, att det vore rätt att, såsom Utskm föreslagit, skona de mindre för att vältra hela skattetyngden på de större.
Jag ogillar altså, både till princip och tillämpning, den af Utsk:n föreslagna beskattning.
Min Den 7 Juli f. m. 185 Min öfvertygelse Sr, att grunden för beskattningen bör hemtas från tillverkningsbeloppet af enkel panna och tillämpas efter uträkning på pannerymden å den mindre sorten, med förhöjning å de större patinorna i förhållande till dessas vinst i besparad t arbete oclt ved.
Jag föreslår r sk. b:co pr k:na, och då man med temlig visshet kan antaga, att 6 k:r brännvin i månaden tillverkas med hvarje enkelt kannerum, skulle skatten således bestämmas till 6 sk. i månaden pr kannerurn för små pannorna, d. v. s.från i5 till 20 eller, örn man så vill, 3o k:rs rytnd.
Från denna rymd till go k:rs anser jag skaften, med afseende på vinsten i sparadt arbete och ved, böra ökas progressivt, t. ex. för en 4° k:rs panna till 7 sk. kannerummet, för 5® k:rs panna 8 sk. kanherummet o. s. v., tills den för go k:rs enkel panna uppgår till 12 sk. kannerummet, hvilket motsvarar 2 sk. kannan af dermed tillverkadt brännvin,—-och vidare för sådana complicerade pannor, hvilka, beräknade till enkel pannerymd, öfverstiga go k:r, en progressiv tillökning i samma proportion, allt pr månad räknadt.
Jag befarar, att den sålunda föreslagna skatten är för hög, men är fullt öfvertygad, att proportionen emellan större och mindre pannor öfverensstämmer med den skillnad i fördel, hvarmed de kunna begagnas.
Ägare af små pannor skulle likvist äga ett väsendtligt företräde i förmånen att få anmäla sig lill en eller flera månaders brännvinsbränning, — en förmån, som ej med samma vinst kan begagnas af de större, emedan det ej skulle löna sig att underhålla ett kostsamt bränneri med dyrlegdt folk för mindre än hela brännetiden.
— Jag yrkar återremiss af betänkandet.
Vid detta betänk, utbeder jag mig få göra åtskilliga anmärkningar.
Jag skall söka sammanbringa dem i största korthet.
Orsaken, hvarföre jag fäster mig vid detta ämne, är, att jag tror mig finna en bestämd nödvändighet för staten att från brännvinet hemta en betydligt större inkomst än hittills.
Delta anser jag ytterst nödvändigt af två skäl; forst och främst för ordnandet af Itiksg.-cont:s ställning, och dernäst i och för nationalbeväringens exercis.
Dessa skäl anser jag mig böra på förhand nämna, då jag finner, att det, som är verkligen behöfligt, bör utgå. I 3 §. har Utsktn yttrat, att brännvinsbränningen skulle vara en uteslutande rättighet för jordbruket.
Det synes mig, att förmånen för jordbrukaren är egentl. sädeäpriSets höjd; och då är det likgiltigt, om han får bränna, blott säden kan afyttras.
Något annat interesse bör ej bevakäs.
Mot 4 §• har jag den erinran, att brännvinsbränningen ej bör få utöfvas af en allmänhet.
Detta har skett i städerna och medför den svårighet isynnerhet för framtiden, att i afseende på inkomsten deraf manga besynnerliga förhållan9 H. 24 i8S Dea 7 Juli f. m. den kunna uppkomma.
Mot den 5 §. har jag det inkast, att jag väl, lika med Utsk:n, vill inskränka brännvinsbränningen, men ej på ett sådant sätt, att jag vill inskränka industrien eller utvecklingen af menniskoförståndet; det är i afseende på tiden, som jag vill göra inskränkningen.
Mot 6 5. har jag den anmärkning, att då man utgår från en felaktig princip, såsom Utsk:n gjort i detta förslag, skall man falla in i ineonseqvens och svårigheter, hvilka blifva allt svårare och svårare att undvika; detta utvisar också 6 §. och de ceconomiska föreskrifter, hvilka der förekomma.
Mot 8 5* har jag samma anmärkning, som förut blifvit gjord.
Jag anser nemi. orätt, att brännvinsbränningen skall utgöra ett uteslutande privilegium, emedan det är orätt till princip och skadligt till sina följder.
Hvad 10 §. angår, uppstår samma anmärkning, som i allmänhet blifvit gjord rörtde tillverkningssättet.
Mot 7 §. visar sig samma svårighet; der vilja Utsktn, att egendomsvärdet skall minskas med värdet af öfverflödiga byggnader.
Huru vilja Utsktn, att man skall bestämma, hvilka byggnader äro öfverflödiga.
Sådant synes mig omöjligt.
Mot i3 §. har jag denanmärkning, att Utsk:n föreslagit bränningstiden till 6 månader.
Jag vill förminska den till 4, med bibehållande af samma skatt, med öppen rätt för Konungen att förlänga bränningstiden till 6 månader, då skatten skulle förhöjas, och att minska tiden, då den skulle nedsättas.
Mot i4 §• har jag den anmärkning, att jag icke anser rådligt att frångå i83o års beskattningsrätt i den del, att man borttar beskattningen på jorden.
Jag anser försigtigast, att man beräknar inkomsten såsom nu och håller sig till det säkra.
Om många i följd af särskilda omständigheter och under andra beräkningar afsade sig brännvinsbränningsrättigheten, kunde man ej påräkna någon säker beskattning.
Jag anser, att nu, likasom i i83o års stadga, två tariffer böra uppgöras, nemi. en för minimi-afgiften och en för den större pannerymden; men att den bör höjas till 8 sk.
Slutligen instämmer jag i de talares anmärkningar, som önskat, att inskränkning i utminuteringen bör göras, så vidt möjligen ske kan, samt att högsta möjliga skatt derå bör läggas; äfvensom jag instämmer deruti, att förbrytelser i denna väg böra dragas från häradsrätterna.
Innan jag ingår i ämnet, begär jag att få bemöta ett inkast, som här blifvit gjordt, emedan det verkar directe på betänkts egenskap.
En ledamot, Frih.
Gederström, har yttrat, att Utsk:n förfore rättast, om de blott yttrade sig rör:de beskattningsfrågan och lemnadet öfriga till Konungen; men jag får erinra, att i frågan har Konungen afgifvit till R.
St, en propos., som just ingår i ämnet och af Ständerna begär ett yttrande i detailfrågorna.
Det går väl ej an, sedan Konungen sjelf frågat Ständerna, att lemna hans skrifvelse obesvarad.
Jag tror dess - Den j Juli f. m. ,87 Utom, att, då allt, hvad som ej är beskattning, tillhör Konungen, R.
St. i alla fall böra uttrycka deras önskningar i afseende på det ceconomiska.
Jag beger mig då till ämnet och får till Utskrn aflägga min tacksägelse, för det Utsk:n velat antaga såsom princip att göra brännvinets fördyrande till ett medel för minskningen i förbrukningen.
I denna princip instämmer jag och skall söka bringa detailfrågorna till mera öfverensstämmelse med principen.
Jag börjar med \ §■
Jag kan omöjligen anse den vidsträckta bränningsrätt, sorn här är gifven de minsta jordportioner, annorlunda än såsom i rak stridighet emot den princip, som Utskrn sjelfva antaga i mom. näst förut, der principen bestämmes höra blifva minskning af brännvinslillgången och brännvinets fördyrande.
De små jordportionerna äga ej egen tillgång till
Säd att bränna hela tiden, och deras ladugårdar äro också i mindre, behof deraf, Jag medger, att de kunna äga behof att, någon gång, d, v. s. i en scala, proportionerlig till sin förmåga och sitt behof, få bränna, och jag tror ej billigt att förneka dem det; mén allt, hvad man tillåter derutöfver, är i min tanke en motsägelse till principen.
Jag föreslår derföre, att ingen fastighetsägare, hvars jordportion står nedom ett taxeringsvärde af 5oo r:dr b;co, må äga enskild hel bränningsrätt; men att af de, som stå der nedom, må föreningar äga rum, så att de sig förenande jordportionerna, så snart de uppgå till ett sammanslaget värde af 5oo r:dr b:co, må få äga en panna af högst 16 k:rs rymd, till ambulatorisk! begagnande under hela den tillåtna bränningstiden.
För verkställigheten häraf och till controllerande af möjliga missbruk föreslår jag följande föreskrifter: 1:0 att föreningens alla delägare skola vara boende inom samma socken; 2:0 att pannan finge en egen kronostämpel, utmärkande dess egenskap af föreningspanna, samt det nummer, som föreningen ägde inom socknen; hvilket åter 3:o kunde efter de vid mantalsuppgifternas ingifvande ingångna anmä-. landen af de jordägare, som sig om rättigheten förenat, af kronobetjenjngen lätteligen bestämmas och pannorna anslås; hvaröfver £<* länsmannens förda journaler Borde innan d, 1 Dec. vara till K, M:s Ref:h:de insända, såsom tjenande till controll såväl i hvad angick antalet af sådana förening gar som till upplysning om jordportionernas ägare.
På detta sätt finge de små jordägarne en bränningsrätt, som svarade emot deras tillgång af säd och behof för ladugården, men ej mer.
När föreningar enligt 8 §. hafva kunnat tillåtas i städerna, hvarföre då icke också på landet?
I grunden måtte små jordportioner på landet höra äga lika rätt som små jordportioner i städerna, men icke heller mera; och jag föreslår derföre här liba rätt åt dem alla.
Jag öfvergår nu till 5§., der konstapparater äro förbjudna, Må Utsk:ns ledamöter ursägta mig, om jag i detta stadgande finner något Stötande rent ut på vandalism.
Så billigt det är, att konst-» iSS Pen » Juli f. m. apparaterna ej må äga den företrädesrätt framför andra alf lunna tillverka 3-dubbelt emot deni, så obilligt vore det, att, då man nedför dessa apparaters tillverkningssumma inom den gräns, sorn af taxeringsvärdet föranledes, de icke skulle få begagnas.
Det skulle i sanning ej gifva en stor båg till förbättringar i näringar ocb industri, om så hinderliga för-r fattningar skulle vidtagas.
Jag tror, att ingen annan inskränkning böj' göras, än att med dem ej må kunna tillverkas me^ ra än med go-kannors enkla pannor med mäskvärmare, såsom maximilin af produetionsrätt.
Hvad 10 §. angar, anser jeg felaktigt, att mäskvärmare skall minska pannerymden.
Man lättar derigenom näringen för somliga oph förtrycker andra.
Hvarföre skall en mäskvärmare nu inskränka panne» rymden mera än förut?
Må gerna förökning i skatten äga rum; men må man ej förminska jordägarens rätt att begagna mäskvärmare utan intrång i sin pannerätt!
Qm denna ändring äger rum, skulle i?
§. förfalla. l3 §. angår inskränkning i tiden.
Jag har begärt, att den må inskränkas till 4 månader, och min öfvertygelse är, att om man vill komma till det resultat, sorn principen bör af» se, bör man ej tillåta längre bränningstid.
Finner man likväl denna tid för kort, må man då bestämma den till 5 månader!
Men när denna korta tid antages, väntar jag af Utskrns rättvisa, att bestämmandet af tiden, då man vill begagna denna bränningsrättighet, må ankomma på hvarje jordägare, likväl ej utom tiden emellan d. t Nov. och d. i Juni, Då likväl af denna frihet skulle följa ett särskildt besvär fö‘r kronobetjeningen, som vid sådana tillfällen skulle få olika förseglings- och uppbrytningskqstnad emot annars, borde, denna af jordägaren ersättas.
Jag är ganska öfvertygad, att om någon jordägare finnes, sorn begagnar denna rätt att bestämma sin bränningstid till olika månader, blir det, i jemnförelse med förmånen, en för honom obetydlig kostnad att godtgöra denna utgift.
Jag går nu lill 14 §.
Der föreslås, att jordbevillningen nu genast skulle uppiiöra.
Jag bestrider detta i högsta måtto och hoppas, att, om Utsktn taga i öfvervägande mitt skäl, de lära finna betänkligt att vidblifva sitt förslag.
Vi veta ej ännu, huru den högre beskattningen utfaller.
Mig synes det klart, att om den slags beskattning, sorn Utsk;n framställt, bifaNes, blifva afsägel» serna från bränningsrätt så mångå, att inkomsten blefve obetydlig; roen måhända, ehuru icke lika visst, skulle uppmuntran uppkomma för de små brännvinspannorna och beskattningen på dem ersätta förlusten.
I ovisshet likväl om resultatet, vantar jag af TJtsk;n, att de ej föreslå för oss borttagande af jordbevillningen, förrän vi se, om den nya beskattningen jemnar dep påräknade inkomsten.
Annars kunde det hända, att vi i stället för att öka beskattningen, rpinskade dero Jag tror, att en medelväg kunde äga rum» Jag medger, att det vöre obilligt att biiiebålla jqrdbevilb:
Den j Juli f- m. ningen, i fall beskattningen Liefve högre än förr.
Jag föreslår nemi., att B.
St. icke för det närvarande afskaffa jordbevillningen, men öfverlemna åt K. M. att, derest den blifvande brännvinsskatten utfäller till 5o proc:s högre belopp, än den de sednare åren utgjort, K.
M. må äga rätt alt aflysa jordbeyillningen.
Om jag varit lycklig nog att framställa min mening, sådan den är, tror jag, att jag afselt statens rätt, utan att förnärma jordbrukarens och utan att inskränka den mera , än hvad billigt är.— l\u kommer jag till beskattningen.
Må det förlätas mig, om jag uttrycker den förundran, jag länge känt.
Jag vet, huru ogerna man hör vissa förhållanden; men jag har åtagit mig inför mig sjelf att kläda skott för de begrepp, jag varit trogen och skall blifva trogen.
Det må ej läggas mig till last, alt jag handlar på samma satt äfven i denna fråga.
Det har förundrat mig alt se, huru mycket de democratiska ide'erna inblandat sig äfven i brännvinsfrågan.
Det är en obestridlig sanning, att de små jordägarne äro så cajolerade, att om jag ej bedrager mig, skall i hvarje stuga blifva ett perpeluelt bränneri.
Deremot behöfver man ej gå längre i förmögenhetsaristokralien än till i5,ooo r:dr i egendomsvärde, sä är der en aristokrat, som skall förtryckas.
Ändamålet är också fullkomligen vunnet, då man ålägger honom en beskattning af ij 16 r;dr 42 sk. för en panna om 90 k:r.
Detta är ej en skatt, utan ett förbud.
Han kan icke begagna samma rättighet, som är öppen för andra.
Sådana medel att hindra hans näring äro orimliga.
Det vore då bättre och ärligare att säga, att lian ej får bränna.
Jag är skyldig, sedan jag sålunda yttrat min tanka, att uppbära allt det klander, som deraf kan följa; men jag kan ej frångå att yttra mig öfver hvad jag anser skäligt.
Jag har hört två anföranden, i hvilka jag till mångå delar instämmer, nemi.
Hr Thams och Frih. Raabs; men den beskattning, de föreslagit, är för låg.
Jag vill sätta den stora jordägaren i samma predicament sorg den lilla, att nemi. med samma fördel kunna begagna samma rätt som denne.
Detta är ej iakttaget i Utskms betänk.; men jag tror mig komma det rätta närmast, då jag föreslår, att alla pannor under och till och med 3o k:r må beskattas enligt den tarif, TJlsk:n framställt, ty den finner jag ej vara för låg, men att alla pannor deröfver må åläggas 100 procjs högre beskattning, än i83o års förordning bestämmer.
Allt, hvad man derutöfver ålade, skulle endast verka samma följd som ali öfver liöfvan ökad beskattning, nemi. missbruk och lagbrott. i5 §. skulle genom den ändring, jag begärt i förslaget till 10 §., förfalla. 16 §. fordrar ett afvägande emellan allmän ceconomisk förbättring och enskildt lidande.
I dep afvägning säger mig min rättskänsla, att den enskildes billighetsfordran ej bör alldeles åsidosättas.
Det är ej billigt, att den, sora nu, i förlitande på 1830 års åsigter, har en konstpanna, men ingen annan, skall [för den Den 7 Juli f. m. långa lid, sorn erfordras, innan han kan förandra sitt bränneri, försättas utom det oeconomiska rättstillstånd, som inträder för alla andra.
Jag tillstyrker altså, att i den blifvande författningen, med de rättelser jag begärt, måtte införas, det stadgande, att den, som nu har ett konstbränneri, må få begagna det till den sista Maj nästa år, hvarefter lian får tid att till hösten derpå ändra sitt bränneri.
Jag kominer nu lill 17 §.
Transporträttigheten medgifver jag ej såsom princip; brännvinsbränningsrättigheten är en reel och ej personel rätt.
Om man ej finner sig behöfva den, bör man ej få förvandla den till en personel rätt; men om jag ej kan fä medhåll i denna sak, ber jag åtminstone, isunda förnuftets namn, att ansvaret må åtfölja utöfningen af rättigheten och ej drabba den, som delegerat sin rätt.
Om t. ex. den, som erhållit transporten, begår en förbrytelse, som medför urbota straff, skall då jordägaren för honom gå till döden, slita spö eller sitta i fängelse?
I sunda förnuftets namn anhåller jag, att åtminstone detta stadgande måtte utgå.
Det vore annars lätt, 0111 man hade en ovän, lät förleda sig att lemna sin rätt åt honom och han sedan med flit beginge ett brott, att derigenom göra den andra rent af olycklig.
Vidare anhåller jag, att Utsktn, hvilkas betänk, jag kanhända ej helt och hållet behåller i minnet, måtte fästa sig vid vissa missbruk, som ägt rum, det nemi., att under skydd för ättikebryggerier idka brännvinstillverkning utan controll; äfvensom den tillåtelse, som varit lemnad, att för hvarje resa från Norrige medtaga i5 k:r brännvin.
Slutl. förenar jag mig med de
Hrr ledamöter, som begärt, att krögeri-näringen mätte beläggas med så mycken beskattning, som den kan tåla, och att förbrytelsernas beifrande måtte återflyttas till landshöfdingeembetena.
På grund af hvad jag nu yttrat, anhåller jag örn återremissaf betänkandet, H. Ex. Hr Gr, o. Landtm, tillkänuagaf, att plenum komme kl, 6 e. m. att fortfara.
Gr. von Fersen, Hans; Det är ingalunda för att besvara de anmärkningar, som blifvit gjorda vid Utskms betänk., som jag begärt ordet.