Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den har egentligen rönt motstånd inom BorgareSt., som befarat, att städerne skulle äfventyra någon af de fördelar, de hafva af tolagen, men för öfrigt tror jag, att meningarna varit odelade om nyttan af förändringen.
Hr Printzensköld har icke funnit något skäl anfördt, hvarföre förändringen bör vidtagas.
Detta bevisar, att han genomläst hvarken Kommiterades förslag, K. M:s Propos. eller Utsk:s Betänk.
Under discussionen har man åberopat ett och annat skäl, men af dessa anser jag assimulerandet af afgifterne på de olika handelsplatserne mest underordnadt.
Jag tror det vara omöjligt, att komma derhän, att tyngden på inkommande varor blir allestädes lika.
Man har äfven omtalat andra afgifter, som ieke blifvit föreslagna att ingå i tullsatsen t. ex. Våg- och Stämpelafgifterne, men här finnas andra omständigheter, som icke böra lemnäs utan upmärksamhet.
Åtskilliga städer hafva för lossning af varor ganska beqvämt, men andra åter obeqvämt, i ty att i en del städer föras varorna i lastpråmar, och i andra lossas de på quai direkte.
Det är klart, att sådant skall verka ganska mycket på varans dyrhet, för att icke fästa mig vid det större eller mindre VII H. 30 466 D en 22 Juli f m. afståndet emellan stapelstäderne och afsättningsorten.
Men beträffande Stämpel- och Vågafgifterne, äro de en obetydlighet, som icke kan jemföras med hvad som nu är i fråga, och liamnafgiften drabbar endast fartygen, de må vara lastade eller icke.
En omständighet är icke omnämnd, men på hvilken jag lägger mycken vigt, nemi. den stora lättnad i ärendernas behandling och i sjelfva trafiken, som genom den föreslagna förändringen upkommer.
För närv:de måste 3 särskilda räkenskaper föras öfver de 3 olika afgifterne.
De skola särskildt uträknas på hvarje debetsedel, och derförutan måste en 3-faldig kontroll finnas.
Den trafikerande mäste inställa sig på 3 särskilda ställen för att erlägga dessa afgilter, och vid sådant förhållande är det väl skäl att göra den ifrågavtde upoffringen, om hvad Hr Printzensköld påstått, det är en upoffring
Man kan icke bedöma giltigheten af en större eller mindre tullafgift utan att man på samma gång tager i betraktande de större eller mindre biafgifterne, och det är detta man vill undvika.
Här måste för Styrelsen och representationen vara ett ganska vigtigt mål att äfven i framtiden kunna med en enda öfversigt bedöma frågan.
Jag tror, att på grund af de skäl, som äro åberopade, man bör än mera lägga vigt på den ifrågaställda förändringen, som tvifvelsutan äro af stort intresse både för trafikerande och de köpande.
Jag tillstyrker således godkännande af ifrågav:de punkt i Utsk:s förslag, dervid jag förenar mig med Frih. af Ugglas och Gr. Lagerbjelke.
Hr Flach, Joli.
Philip:
Enär jag reserverat mig emot Utsk:s förslag i denna fråga, finner jag mig föranlåten att, ehuru tiden är långt framskriden, besvära E. o.
Åd. med angifvande af de orsaker, som föranledt denna min reservation. E. o.
Ad. torde erinra sig, hurusom detta förslag tillkommit på det sätt, att, i och för underlättandet af internationela förhållandet emellan Sverige och Norrige, K.
M. förordnade tillsättandet af en Komité af svenske och norrske män; men att före deras sammanträdande de svenske männen grepos af ett särdeles stort nit att drifva förbättringen i fosterlandets Tulltaxa så långt som möjligt, hvadan de nedskrefvo en splitter ny Tulltaxa, och föreslogo derjemte E. St:r, att med öfver 1,000,000 Edr Eko inlösa nu ifrågavande afgifter.
Man hade förmodligen trott, att för ett så stort och ädelt mål de norrske ledamöterne äfven skulle kasta Norriges Tulltaxa öfver bord; men de norrske
Hrr ledamöterne förklarade, att den dem lemnnde Instrukt. icke tillät dem sådant, hvadan de ock undandrogo sig, att jemte de svenska
Hrr komiterade, vidlyftigare tolka betydelsen af sitt updrag.
Derefter har man fått erfara, hurusom de norrske ledamöterne i Komitén såväl under Eiks dagsförhandlingarne som inom pressen fått upbära mer eller mindre allvarsamt klander; men, långt ifrån att finna detta klander befogadt, måste jag göra rättvisa åt dessa Hrr Norrmän för deras fosterländska förfarande, att icke åsidosätta det allmännas intresse för enskildas, det vare sig personers eller korporationers.
Man skulle kunna önska, att andra länders komiterade i likartade fall hade Den 22 Juli f. m. 467 följt likartade exempel.
Emellertid, och ehuru således hela ändamålet med den nedsatta internationella Komitén förfelades, fortsatte icke destomindre de svenske
Hrr komiterade sitt arbete med utvecklingen af det system, hvars välgörande verkan ansågs vara grundlagdt genom R.
Stms beslut vid 1853 års Riksdag.
Hen då antagna Tulltaxan suspenderades, som vi veta, i sin hufvudsakliga verksamhet till d. 1 Jan. 1856, d. v. s. i verkligheten till den dag sjöfarten öpnades, hvilket här i Stockholm inträffade omkring d. 16 pålöljaude April på salfsjön och d. 26 i samma månad på Mälaren.
Den 2 Maj samma år, således knappast 14 dagar derefter, afgåfvo komiterade sitt Betänk., hvari de förklarade, att den rika erfarenhet de haft af den nya Tulltaxans fördelaktiga verkan under den tid den tillämpats, stärkt
Hrr komiterade i deras öfvertygelse om samma systems förträfflighet i den stora handelns intresse.
Jag medgifver att så kan vara händelsen, men tror, att frågan kan och bör betraktas ej blott nr den stora handelns intresse, i och för sig, utan äfven med hänsigt till dess inverkan på samhället i sin helhet; hvarvid då ock måste komma i öfvervägande, huruvida de stora upoffringar man föreslagit att Staten skall göra åt den stora handelns intresse, i någon mån motsvaras af fördelar för Staten, äfvensom huruvida handelns idkare genom sina bidrag till Staten och det sätt hvarpå de fullgöra sina skyldigheter i detta hänseende hafva rättmätiga och befogade anspråk på stora upoffringar från Statens sida.
Jag tror, att i det fallet äro siffror de säkraste ledarne.
Går man då till general-sammandraget af 1 855 års bevillning, så finner man, att Sveriges hela handelskorps till Kronan erlagt en bevillning af 106,283 Rdr 20 sk. 11 rst.
Bko, eller vid pass Tg-:del af det belopp, som man nu fordrar att Staten skall årligen utbetala för befordrande af handels intresset.
Men, säger man, man skall icke räsonnera på det sättet, utan man skall se på de fördelar i stort, den lyftning handels-rörelsen lemnar industrien och landet i allmänhet; hvarom vi hafva af en Konungens Rådgifvare fått en särdeles intressant och vacker målning.
Eör att likväl komplettera den, hade han äfven kunnat tillägga, att det friare handelssystemet haft till följd, att importen sisth år öfversteg exporten med nära 100 proc.
Det kan icke bestridas, att under intet år exporten af Bankens silfver varit så stor som år 1856.
Afven det är ju ett ovanligt förhållande, att t. ex. man icke sedan frihetstiden sett landet så öfversvämmadt med kreditmynt, under det att Bankens metalliska kassa ouphörligt förminskas.
Detta är också en omständighet som hör till den intressanta målningens fulländning.
I fråga om afgifterne till Handels- och SjöfartsEonden får jag erinra hurusom man anmärkt, att det är fullkomligt enahanda, om Staten lemnar bidrag till denna kassa, enär Staten återfår dem i tullsatserne, eller om afgifterne upbäras direkte af handlande eller trafikerande.
Ja! det vore visserligensannt, om det i verkligheten komme att slå ut som denna upgift förespeglar; men jemför man nu gällande Tulltaxa med den af Bevilln.Utsk. föreslagna, skall man finna att hvad som blir vinst på papperet blir förlust i verk - 468 Den 22 Juli f. m. ligheten.
Jag tillåter mig att, till uplysning härom fasta upmärksamheten på en omständighet, som i detta fall bör lagas i betraktande nemi. att, sedan man, i och för ersättningarne till Handelsoch Sjöfartsfonden äfvensom för Städernas tolag intagit i beräkningen alla de i nu gällande tulltaxa tullpligtiga varor, har man i Utsk:s lörslag till tulltaxa föreslagit tullfrihet å omkring 70 å 80 af dessa varuartiklar.
Beträffande tolagen förekommer dessutom ett förhållande, nog anmärkningsvärdt och således förtjent af R.
St:rs upmärksamhet.
Vid 1850 års
Riksdag ingingo nemi.
R. St:r till K.
M. med nnd. anhållan om nedsättande af en komité för utredande af grunderne för städernes beskattning, och R.
St:r begärde tillika att i den mån komiténs arbeten fortskredo, K. M. täcktes lemna R.
St:r del deraf särdeles beträffande förhållandet i stapelstäderne.
Vid förra Riksdagen hade denna komité arbetat endast 2 år, och man kunde således icke vänta något meddelande i detta hänseende af K. M. hvaremot R.
St:r vid denna Riksdag haft skälig anledn. hoppas att erhålla del af denna komités åtgärder i ämnet.
Stu- fått del af denna komités arbeten hade derigenom blifvit uppenbarade vissa märkliga förhållanden, bland hvilka jag vill meddela några, dem jag på enskild väg förskaffat mig.
Jemförde med Hrr Tull-komitérade och Utsk:s förslager äro de särdeles egnade att sprida ett fullständigare, fastän icke för alla angenämt ljus i denna fråga.
Så har, t. ex. Malmö stad af Tull-komitérade blifvit föreslagen att undfå en tolagsersättning af 5,000 Rdr Bko, hvaremot FinansMinistern var mera generös och tillstyrkte 14.000 Rdr Rmt.
Ben afgifna berättelsen af komiterade för utredande af grunderne för städernas beskattning innehåller att tolagen i Malmö utgör per medium 5,070 Rdr 39 sk. 5 rst.
Således finner man, att öfverskottet i de af FinansMinistern föreslagne 14,000 Rdr
Rmt blir en ren present till staden.
Enahanda är förhållandet med staden Landskrona.
Tull-komitérade föreslogo för denna stad i tolags-ersättning 4,500 Rdr Bko, K. M. åter J5,000 Rdr Rmt, oaktadt stadens tolag, enl. komitérades ang:de städernes beskattning afgiftie utlåtande, npgått till endast 2,455 Rdr 42 sk.
10 rst
Bko per medium för åren 1846 —1850.
Med staden Haparanda förhåller sig annorlunda.
Den hade icke någon rätt till tolag förr än, i anledn. af de utomordentliga krigshändelserna, som vållade särdeles liflighet i handeln derstädes år 1855, för hvilket år beloppet af stadens tolag lärer npgått till omkring 3,000 Rdr.
Ehuru nu komitérades förslag och K. M:s Propos. utgått (rån den åsigt, att flere års medium skall läggas till grund för bestämmande af den hvarje stapelstad tillkommande tolagsersättning, egde dock denna grundsats icke någon tillämplighet på Haparanda som blott från år 1855 egt rätt upbära tolag, utan man helt enkelt frångick den och på fri hand föreslog tolagsersättningen för denna lilla stad till 3,7 00 Rdr.
Motivet till stadens belastande med tolagsafgiften och afgiften till Handels- och SjöfartsFonden, att nemi. derigenom befria handeln från alla band af s. k. olämpliga afgifter å densamma, vinnes doek ej så länge, dessutom finnas vågafgifter, stämpelpenningar, dragarepenningar, hamnafgifter, o. s. v. 0 en 22 Juli f. m. 469 Skall således, som meningen synes vara, Statens skyldighet utsträckas äfven till öfvertagande af dessa utgifter, och derigenom, på sätt i Utsk. otvetydigt framställdes, frihandelssystemet successive utbildas i den utsträckning, att Staten, till Hrr importörers beqvämlighet, ikläder sig förbindelsen att hålla dem handelsvarorna tillhanda, frie från alla dessa umgälder; då synes mig i sanning svårt att slutligen finna gränsen, & ena sidan för anspråken, och å den andra, för skyldigheten.
Föregifvandet att dessa sednare afgifter äro af den obetydlighet i förhållande till tolagen, att de utan våda kunna af Staten åtagas, bemöter jag med hänvisning till ofvannämnda offentliga handlingar, deraf inhemtas t. ex. att då i Malmö tolagen är beräknad till 5,07 0
Rdr upgå hamnafgifterne derstädes till icke mindre än 30,000 ltdr; i Landskrona utgör tolagen 2455 ltdr 42 sk. 10 rst., men hamnafgifterne 4,828 ltdr 17 sk. 1 rst.
Om således Staten nu inlöser tolagen och afgifterne till Handels- och SjöfartsFonden, vinnes dermed icke ens den negativa fördelen man fordom hade af tributen till Barbaresk-staterne, att nemi. vara fredad från ytterligare pretentioner åtminstone så länge man ordentligt erlägger denna, nu ifragav:de tribut.
Jag slutar således med det yrkande, att R. o. Ad. mätte afslå denna punkt i Betänk., öfvertygad, som jag är, att, huru mycket It. o. Ad. än må vara vänligt stämd för ett friare handelssystem, R. o. Ad. dock nogsamt finner, att högre interessen gifvas, hvilka förtjena dess åhåga, och att hvarken tiden eller omständigheterna förnuftigtvis billiga de upoffringar, som uti ifrågav:de hänseenden nu äskas.
Jag anhåller om ursägt för det jag ännu en gång upträder.
Jag kan försäkra Hr Fåhraeus, att jag genomläst icke blott K. M:s Propos. och SlatsRäds-prot., utan äfven Bevilln.Utslcs Betänk, med thy åtföljande reservationer i denna fråga, att jag noga begrundat dessa handlingars innehåll, och att jag således icke yttrat mig utan sakkännedom.
Jag har icke sagt, att jag icke funnit skäl vara anförda för tolagens afskaffande, och jag har så mycket mindre kunnat göra det, som å pag. 5 i Utsk:s Betänk, uptagas de skäl, som ligga till grund för Utsk:s tillstyrkande i detta fall.
Men deremot har jag förklarat och förbi ifver dervid, sedan jag hört Hr Fåhrsei ytt rande, att jag alldeles icke funnit något giltigt skäl för föreslagna förändringen för det närv:de.
Man har nemi. endast sagt, att den skulle medföra lättnad för trafiken, och det är just denna lättnad Hr Fåhraeus framhållit, och som skulle bestå deri, att man i st. f. 3 räkenskaper, såsom nu är förhållandet, icke behöfde mera än en, och den trafikerande icke heller att taga 3 uträkningar öfver de afgifter han skall erlägga.
Jag frågar likväl: ligger det så stor vigt uppå, om en handelsbokhållare, som för sin hufvudman skall erlägga dessa afgifter, måste i tullhuset gå först till höger i korridoren lör betalandet af tull- och convoj-afgiften och sedan till venster i samma korridor för att klarera tolagen?
Så är förhållandet 470 Den 22 Jali f. xn. i Stockholm med dessa afgifters erläggande, och jag tror att så tillgår i Eikets öfriga stapelstäder.
Således är det icke något behof, att för lättnad i trafiken sammanslå dessa afgifter med tullsatsen, som är så främmande för desamma.
Dessutom, beträffande räkenskaperne, hvad lider Statsverket för men deraf, att staden måste föra särskild räkenskap öfver tolagsafgiften.
Icke kan det vara någon svårighet för staden att hålla en sådan räkenskap, och icke angår det Staten hvad Staden för denna räkenskaps förande mäste gälda.
På samma sätt. ungefär förhåller det sig med räkenskapen öfver convoj-afgiften, oeh månne denna räkenskap upliör genom den föreslagna förändringen, enär i alla fall särskild räkenskap måste föras, helst en ersättning af 500,000 Bdr per medium skall årligen erläggas till Handels- och SjöfartsFondén.
Skall icke särskild räkenskap föras öfver denna kassas inkomster?
I hvilket fall man således för Kronans räkning måste hafva 2:ne räkenskaper.
Då man framställer skäl, böra dessa vara af bättre beskaffenhets
De böra visa nyttan oeh nödvändigheten af en föreslagen förändring, men kan man icke visa något annat, än att en handelsbokhållare måste uppehålla sig i Tullkammaren något längre genom det nuv:de upbördssättet, kan man icke visa något annat, än att en stad måste föra en räkenskap, som är något, hvarmed Staten icke har att skaffa, och kan man icke visa annat, än att en Statens räkenskap kan uphöra, hvilket likväl uti förev:de fall icke är förhållandet, då kan man på ganska giltiga grunder påstå, att de anförda skälen icke äro af någon vigt.
Hr Fåhraeus har slutligen sagt, att det vore för fäderneslandet särdeles väl, om Utsk:s förslag blir af E. St:r antaget.
Jag på min sida åter påstår, att det vore för fäderneslandet högst skadligt, och förnyar alltså mitt yrkande, att förslaget måtte förkastas.
Jag måste vederlägga Hr Flachs origtiga upgift, att ersättningen till städerne för mistad tolag skall ur statskassan utgå såsom en present till dessa städer.
De afgifter, hvarmed i landet införda varor varit belastade, hafva utgått dels såsom tull till Staten och dels såsom tolag till den stad, dit varorna blifvit införda.
Om nu Staten säger; Jag tager dessa afgifter, både min egen tull och eder tolag, på det att jag måtte kunna bättre öfverse och reglera det hela, emot det att jag lemnar eder samma afgift eller inkomst, som J håfven haft af tolagen; har väl Staten då gifvit någon present till städerne?
Staten betalar ju endast hvad den borttagit från städerne.
Annu mindre kan en dylik present komma i fråga genom den föreslagna regleringen.
Det vissa är, att hvad städerne hittills upburit, har i medeltal upgått till 8^ proc., och hvad städerne skola erhålla utöfver den fixa summan utgör icke mera än S proc.
Således erhålla de 3£ proc. mindre än hvad de haft att påräkna, om de sjelfve upbära tolagen, och å dessa proc. skall afdragas den minskningsproc., som bör afkortas, då tull-upbörden icke upgår till normalbeloppet.
Ser man på förhållandet med dessa afgifter inom Stockholms stad, så skall man finna att under sisth år, oak - Den 22 Jlili f, m. 471 tadt flere artiklar, hvilka förut dragit höga tullar, då de blefvo tullfria, tolagen och tullinkomsterna upgingo till högre belopp än året förut.
Hr Flach har äfven anmärkt, att K.
M. har beräknat tolagen under de år tolagen varit högre än eljest.
Denna anmärkn. hade kunnat vara af någon betydenhet, om K.
M:s förslag oföräudradt blifvit antaget, men då, enl.
Ut.sk:s förslag, afdrag för städerue, efter en viss proc., skall göras å tull-upbörden, då den icke upgår till normalbeloppet, är det likgiltigt, om siffran bestämmes efter de 3:ne år Komitén föreslagit eller dem, hvilka K. M. antagit.
Dessutom har Hr Flach upgifvit oriktiga siffror, ty i Ivomiterades förslag äro siffrorna upställde i Eko men i K. M:s Propos. uti Ernt, och då måste naturligtvis den skillnad eller det missförhållande upkomma, hvarom denne talare vidt och bredt ordat.
Hade han således upgifvit alla siffrorna i samma myntsort, så, om han gjort sig reda för saken, skulle han hafva funnit, att han för sin anmärkn. saknat skäl.
Samme talare har slutat sitt anförande med hemställan till R. o. Ad., att om än E. o. Ad. skulle vara benägen att gifva en skänk till handeln, vore han öfvertygad, att E. o. Ad. skulle mera tänka på det stora helas interesse som eljest skulle lida deraf.
Jag frågar hvem gifver man denne skänk?
Är det åt handeln eller är det åt köparen?
Jag tror, att det är åt båda.
Om tullsatserne sänkas, hvarigenom icke blott fabrikationer utan äfven nödvändighetsvaror erhållas till bättre pris, har man icke då gifvit en skänk åt den stora massan af nationen.
Hvad Utsk. föreslagit kan således icke, såsom Hr Flach sagt, anses vara till fördel för enskilde städer.
Till större delen förekommen af siste talaren skall jag blifva ganska kort.
Hr Flach har sökt insinuera, att endast vårdnad om de internationela förhållanden emellan Sverige och Norrige skall hafva föranledt K.
M. och komiterade att föreslå E.
St. en liberalare tulltaxa.
Det må vara en sanning, att detta utgjort första anledn. att bringa frågan under öfvervägande; men jag kan likväl icke föreställa mig, att K.
M. och komiterade kunnat hafva en så inskränkt åsigt, att man endast velat åstadkomma likhet emellan de båda Eikenas tulltaxor, utan fastheldre att befrämja det helas väl.
Den siste värde talaren har ganska riktigt anmärkt, att det icke är till förmån för handelsinteresset tullnedsättningar göras, och jag förmodar, att våra värde motståndare, hvilka ifra för höga tullsatser, göra det till förmån för producenten och fabrikanten, men jag tillåter mig att framställa den frågan, hvilka utgöra det största antalet i samhället producenterne eller konsumenterne?
Då ingen lärer kunna bestrida, att de sednare äro öfvervägande, är det väl skäl, att landets fleste innevånare kunna för bästa möjliga pris erhålla sina förnödenhetsvaror.
En sedan flere år tillbaka afliden representant af detta Stånd, sorn egde E. o. Ad:s högaktning, nemi.
Professoren G.
Cederschiöld, var eljest särdeles konservativ, men i tullfrågor var han särdeles liberal, och visade, -att det var den största orättvisa att betunga handeln med afgifter.
Denna hans åsigt 472 Den 22 J uli f. m. kunde icke vinna gehör, emedan man ansåg att med de höga tullsatserne skulle statsinkomster beqviimnst vinnas.
Man finner således att det icke är någon modern åsigt att hafva höga tullar, och att lagstiftningen icke går framåt i en så liberal riktning, som åtskilliga stadsekonomer skulle vilja.
Iir Flach har sagt, att handelscorpsens bevillningsafgifter till Staten upgå icke till mera än 106,000 Rdr, men han befarade, att det var genom handeln denna inkomst erhålles.
Om så är, bör man väl räkna de handlande till godo de inkomster, som tullen å deras införskrifna varor inbringar.
Samme talare har förmodat, att om Staten inlöser afgifterne till Handelsoch SjöfartsFonden, skulle från handelns sida framställas ytterligare pretentioner, emedan vågpenningarne m. m. komma att ifrågasättas till inlösen.
Häremot får jag erinra, att hvarken handlande eller städerne föreslagit att tolagen skall inlösas af Statskassan, utan detta förslag har utgått från K. M., som derför haft ganska grundade skäl.
Man har sett, att genom Regeringens åtgärder städerne under sednare tider fått tolagen förökad det ena året efter det andra, men denna tillökning är särdeles olika på olika orter.
Jag hemställer, huruvida det är skäl att fortsätta ett sådant system, enl. hvilket man skall åt Regeringen inrymma rättighet att ytterligare på detta sätt förfara, och om det icke är lämpligare att, för att slippa allt trassel, dessa afgifter af Staten inlösas.
Gr. af Ugglas har dessutom visat, att det är likgiltigt, till hvad belopp tolagsersättningen bestämmes, enär afdrag ändock skall göras.
Hr Printzensköld har trott, att någon vinst i afseende på räkenskapernas förenkling icke vore af förslaget att hemta, enär man i alla fall må ste föra särskilda räkenskaper öfver tullen, tolagen och afgifterne till Handels och SjöfartsFonden.
En väsendtlig skillnad måste förefinnas och dessutom en betydlig vinst, emedan hela beloppet af 'tullsatsen, som inbegriper dessa afgifter, införes på ett enda ställe och vederbörande fonder får sedermera qvartaliter ersättning för de till Staten indragna,- dem tillkommande afgifter.
Man har äfven sagt, att den ilrågav:de inlösen är en skänk.
Handels- och SjöfartsFonden är likväl en Statens tillhörighet och någon skänk kan således icke komma i fråga.
Jag förmodar, att man icke vill föra oss tillbaka till de tider, då man lade de största möjliga hinder i vägen för handel och civilisation.
Jag vill icke längre uppehålla tiden utan anhåller om bifall till föredragne punkten.
En värd talare har framställt åtskilliga siffer-upgifter, hemtade ur en berättelse, som afgafs af en för utredande af städernes beskattning nedsatt Komité; och som den värde talaren gjorde denna framställning så, som skulle desse upgifter verka afgörande på förev:de fråga, anhåller jag att få bemärka, huruledes det står tydligt för dem, som något fästat upmärksamhet vid Utsk:s förslag, att i fall uti någon stad tullupbörden skulle nedgå under det belopp, hvarefter tolagsersättningen blifvit beräknad, skall denna ersättning genast nedsättas med den proc., hvarmed tullupbörden nedgått under nämnde belopp.
Det står nemi. sålunda uttryckt:
»Med minskning för hvad stadens tull - Den 22 Juli f. m. 473 upbörd understiger vidstående belopp efter följande proc.» Således behagade Ståndet finna, att om tullupbörden i Malmö nedsjunker till hvad den var under åren 1846 —1850, hvilka äro de år, hvarom Komitén för. utredande af städernes beskattning talat, nedsättes genast den ersättning Malmö tillkommer.
Således synes, att de af Hr Flach upgifna siffror bevisa alldeles intet uti förev:de fall.
Hr Flach:
I anledn. af den siste talarens yttrande får jag fästa upmärksamheten derpå, att öfver det föreslagna sättet för tolagsersättningens minskning städerne icke blifvit höide, och det kan således möjligen hända, att åtskillige städer icke gå in på detsamma, men, älven detta förutsatt, tinnes likväl ett förhållande, hvaröfver jag vid förra tillfället icke yttrat mig, och det är mig kärt, att derom få meddela mig direkte till den man, sone varit ordförande i Komitén för utredande af städernes beskattning.
Om denna Komité med sin ordförande fått fortsätta sina arbeten och framlägga resultaterne af sin verksamhet, skulle det hafva visat sig, att städerne i de fleste fall icke fullgjort vilkoren, hvarunder de erhållit tolagen.