Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vore bär fråga om att hämma ett missbruk: så vore äfven saken klar, ty då belmfdes det icke annat än att lagföra den eller dem, som föröfvat missbruket och öfverträdt vilkoren i tillståndsbrefvet, men något missbruk af den beviljade rättigheten att bereda pressjäst, begås alldeles icke derigenom att näringsidkaren, sedan jästen är uttagen, tillverkar bränvin af återstoden.
Den föreskrift, som dessa näringsidkare måste iakttaga, är att hålla pressjäst af god beskaffenhet allmänheten tillhanda och sålänge de upfylla denna föreskrift, så hafva de också upfyllt det vilkor, hvarunder rättigheten att tillgodogöra det residium, som finnes qvar, sedan jästen blifvit afskummad, blifvit dem meddelad.
Jag tror, alt denna fråga är sä väl utredd af Hr Braunerhjelm, att jag icke deri behöfver vara vidlyftig, utan får jag endast vördsamt anhålla, det inbjudningen måtte afsläs och R. o. Ad. vidblifva sitt en gång fattade beslut.
Hr von Hartmansdorff, Aug.; Gr. Sparre har, med så mycken juridisk lärdom och parlamentarisk skicklighet, försvarat Hr Hjärnes sats, att det torde förvåna den sednare sjelf, att han haft så rätt, som Gr:n säger.
Derigenom har min granne, Hr Adelborg, äfven blifvit förledd att antaga Gr.
Sparres mening.
Jag vill dock försöka bestrida henne.
Det förhåller sig, enl. författn:ne, sålunda, att de, som hafva rättighet att tillverka pressjäst, jemväl äro berättigade att bränna bräuvin under Maj, Juni, Juli, Augusti, September och Oktober månader, eller under den tid af året, då bränvinsbränning icke är i allmänhet tilläten.
Med detta undantag har det Serskildta Utsk., enl. min tanke, icke att sig befatta, ty Utsk. skall yttra sig ej öfver vissa privilegier utan ang:de den bränvinsbränning, som i allmänhet under de öfriga 6 månaderna, eller från och med November till och med April, tillåten är.
Utsk. har tillstyrkt, Den 15 Juli e. m. 335 att af dessa G vanliga bränningsmånader skulle endast 2 få begagnas.
När Konungen förbjöd bränvinsbränning under en tid af liösten 1853: sd tilläde lian genom serskild förklaring, att detta förbud äfven gällde bränvinsbränning i förening med pressjäst-beredning.
Alen äfven om denna förklaring uteblifvit'. så bade man i allt fall bordt antaga, att förbudet var oinskränkt, ty en jäst pressare är likaväl Svensk medmorgare som någon annan och kunde följaktligen bränna bränvin under de tillåtna månaderna.
Likväl fann Konungen nödigt att serskildt inskränka tiden äfven för dessa näringsidkare.
Ar 1S54 har Konungen funnit för godt förbjuda bränvinstillverkning under 6 veckor af den vanliga bränningstiden om hösten.
Då borde man äfven hafva tagit för gifvet, att icke heller pressjäst-beredare skulle få, under nämnde tid, bränna bränvin.
Men om Konungen icke i år skulle utfärda en dylik förklaring som i fjol: så kunde det lalla pressjäst-beredarne in, att bränna bränvin under den för alla andra förbjudna tiden.
Sådant föranledde Hr Hasselroth att väcka motion derom, att samma förklaring målte utfärdas 1854 som 1853, och då Ulsk. fann denna framställning hafva skäl för sig, tillstyrktes hon.
Utsk. har alldeles icke velat tillråda R.
St:r att hos Konungen anhålla om återtagande af de för pressjäst-beredarne utfärdade resolutioner, hvilka äfven, enl.,all sannolikhet, lemnats i fred, såvida icke bränvinsbränning derjemte ifrågakomma.
De andra brän- » viubrännarne lycka naturligtvis, det vara oskäligt, att pressjästberedarne få draga vinst af bränvinsbränning, tinder det att de förra ej få utöfva handteringen.
Vore det fråga om andra näringsidkare än pressjäst-beredare, t. ex. garfvare eller snickare, samt Ständerna skulle hos Konungen anhålla, att sistnämnde näringsidkare icke mätte få begagna sig af de för dem utfärdade privilegierna, så frågar jag
Eder, Mine Hrr, hvad j tron att man skulle tänka derom?
Allt annat utom gillande torde svaret förmodligen blifva.
Saken är likväl densamma såväl i afseende å den ena som den andra näringsidkaren, när haudteringen grundar sig på serskildta privilegier.
Om det hände, att i denna fråga 2 Stånd stannade mot 2, så borde saken alldeles icke hänskjutas lill förstärkt Serskildt Utsk., på sätt man här förmenat, utan bon skulle helt enkelt förfalla; ty här är icke fråga om statsreglering eller bevilln. utan blott huruvida ett allmänt stadgande skall gälla för vissa personer eller icke.
Jag tror således det R. o. Ad. icke bör hysa någon betänklighet att vidblifva sitt förra beslut utan ali Ståndet tvertom har skäl att göra det, hvarföre jag anhåller, att äfven så mätte ske.
Jag är till större delen förekommen af Hr von Hartmansdorff, och ber blott alt få besvara Hr Adelborgs anmärkn., att det Serskildta Utsk. förfarit besynnerligt, då det väl tillstyrkt R.
M. ingå med underd. anhållan att tillstånds-resolutionerna för pressjäst-beredning måtte åter - 336 Den 15 Juli e. nl. kallas för de 6 veckorna i höst, men afstyrkt en dylik anhållan för den öfriga delen af året.
Hr Adelborg har härvid förbisett, att bränvinsbränningen undantagsvis under de 6 veckorna icke är tillåten, samt att tillstånds-resolutionerna icke angå den vanliga bränniogsliden af 6 månader, pä sätt Hr von Hartmansdorff redan bevisat.
Det är således, enl. mitt begrepp, alldeles icke besynnerligt att Utsk. tillstyrkt R.
St:r att bos K. M. i underd. anhålla, att samma tillägg till bränvinsbrännings-förbudet måtte göras är 1854 som 1853.
Under denna diskussion har man velat påstå, att det egentligen är bränvinsbränningen, som utgör föremål för tillstånds-resolutionerna.
Resolutionerna lyda å pressjäst-beredning och alldeles icke å bränvinsbränning.
Den förra handteringen är hufvudsak, den sednare bisak.
Vid sådant förhållande torde man lätteligen inse orimligheten deraf att
Ständerna skulle begära återkallelse af tillstånds-resolutionerna för pressjäst-beredning, till hvilken berednings åstadkommande begagnandet af bränvinsbrännings-redskap blifvit medgifven.
Jag anser mig icke behöfva vara vidlyftigare, utan yrkar fortfarande, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut.
Med glädje bar jag af Hr Braunerlijelms och Frih.
Raabs yttranden inhemtat, att jag åtminstone så till vida lyckats i min argumentation, att jag bragt frågan på en helt annan punkt, än förra gången då densamma här afhandlades.
Då bestredo nemi. dessa båda talare, att K.
M. kunde suspendera de medgifna rättigheterna, nu hafva de deremot medgifvit, att K.
M:s rätt dertill är obestridlig, och de förneka endast, att en så tvingande nödvändighet nu förefinnes, att denna rätt borde begagnas.
Låtom oss då taga denna sednare sak i betraktande!
Vi veta, att R.
St:r beslutat, att bränvinsbränningen från och med nästkommande år skall beläggas med en nära tiodubbel större skatt än förut.
Vi veta äfven, att såväl K. M. som R.
St:r ansett denna omständighet vara af sådan vigt, alt den alla jordbrukare i Sverige medgifna rättighet att bränna bränvin under November och December månader i höst borde under 6 veckor af denna tid suspenderas.
Man måste medgifva, att jordbrukarne härigenom blifvit temligen hårdt behandlade och att de klagomål, som deröfver försports, icke sakna fog.
En del jordbrukare hafva inrättat deras landthushållning med fästadt afseende å denna näring.
Ett, In, tre förbjudes densamma och detta just under den tid, då den gamla lagen ännu gällde och bränvinsbrännarne således icke kunde åläggas högre beskattning.
Det måste väl erkännas, att innan man tager ett sådant steg, måste en hård och tvingande nödvändighet förefinnas, och jag medgifver äfven, att förhållandet verkligen är sådant.
Den stränga åtgärden måste verkställas, huru hårdt den ock kommer att drabba jordbrukarne, isynnerhet som skörden synes vara lefvande och man ännu ej hunnit så inrätta sin hushållning, alt bränvinsbränningen - Den 15 Juli e. m. 337 bränningen är umbärlig.
Men då blifver just frågan, huruvida icke all bränvinsbränning bör sättas i samma kathegori.
Jag för min del anser, alt alla bränvinsbrännarne böra lika behandlas och att, då nödvändigheten tvingar till inställande af den allmänna bränningen i höst, samma nödvändighet förefinnes i afseende å den monopoliserade bränvinsbränning, som eger rum under hela året.
Hvarföre skall då icke K.
M. använda sitt prerogatif emot 7 bränvinsbrännare, då han ansett att delsamma bör begagnas emot hela den öfriga jordbrukande klassen?
K. M. har ju uttryckligen förklarat, att de enskildtes rätt att bränna bränvin i höst måste vika för det allmännas bästa, emedan Staten eljest skulle få vidkännas en alltför stor förlust uti minskad skatt af denna näring påföljande är, och dä således de enskildtes rätt i allmänhet mäste vika, hör väl äfven de 7 monopoliserade bränvinsbrännarnes rätt vika.
Man säger, att den enskildtes rätt ärhelig.
Detta är ganska sannt, men får ej anses så helig, att den ej bör vika för det allmännas räll, dä de komma i kollision med hvarandra.
Men, invänder man ytterligare, då K.
M. icke funnit skäl att inskränka den monopoliserade bränvinsbränningen, så behöfva icke R.
M. med anhållan i sådan syftning.
Enl. denna åsigt skulle R.
St:r aldrig hafva skäl att lill K.
M. frambära sina underd. önskningar i ekonomiska frågor, men denna åsigt malte ej hafva blifvit delad af mina värde motståndare, då fråga var om en underd. anhållan, det K.
M. behagade inställa all bränvinsbränning i höst.
Jag för min del försvarar R.
St:rs rättighet att lill Ullonen frambära underd:ga önskningar i alla frågor och begriper icke, hvarföre en sådan önskan icke skulle kunna frambäras likaväl i afseeude å de 7 privilegierade bränvinsbrännarne, som i afseende å alla bränvinsbrännarne i riket.
Hr Braunerhjelm har sagl, att lillstånds-resolulionerna afse pressjäst-beredning och icke bränvinsbränning.
Ganska sannt! tillståndet att bereda pressjäst bör ingalunda återkallas, men tillåtelsen att derjemte bränna bränvin bör suspenderas, emedan det allmänna bränvinsbrännings-förbudet bör omfatta äfven denna del af näringen.
Dertill kommer, att, såsom vi alla känna, denna sednare tillåtelse är så missbrukad, att ingen ens talar om pressjäst-beredning, utan att alla anse densamma såsom en mask för bränvinsbränning under eljest förhuden tid.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att frågan skulle förfalla, om R. o. Ad. vidblefve sitt förra beslut och således 2 Stånd stannat mot 2.
Detta föreställningssätt anser jag för min del vara origtigt.
Stånd hafva beslutat en underd. skrifvelse, deruti anhålles, att K.
M. måtte förbjuda bränvinsbränning i sammanhang med pressjäst-beredning under återstående delen af året, och 2:ne andra Stånd beslutat, att skrifvelsen endast skulle afse 1| månad af året, så synes mig saken icke kunna förfalla.
En skrifvelse är beslutad och måste således afgå, men hurudan skrifvelsen bör vara affattad, derom hafva Stånden varit af olika mening och jag ser icke att denna fråga kan lösas annorlunda än genom votering i förstärkt litsk, 9 H. 22 338 1) en 15 Juli e. m.
Jag sammanfattar mitt yttrande i det förklarande, att jag påyrkar likhet i rättigheter, likhet inför lagen.
Jag påyrkar, att K.
M:s prerogalif skall kunna utöfvas likaväl i afseende å den ena som å den andra.
Jag påyrkar, att man icke måtte genom en orättvisa öka den ovilja, som redan hos allmänheten är rådande i afseende å den nya bränvinslagsliftningen, och det är på grund af dessa skäl jag tillstyrker antagande af llondeStis inbjudning.
En talare har yttrat, att jag borde förvånas deröfver, att den mening, jag i min reservation framställt, har vunnit en annan persons bifall.
Jag tror, att den värde talaren, som yttrat dessa ord, icke gjort detsamma på allvar, utan begagnat detta tillfälle att säga något humoristiskt, hvilket likväl denna gång helt och hållet misslyckats.
Hvad sjelfva saken beträffar, anser jag mig ej böra yttra många ord.
Min reservation har länge varit tillgänglig för afla fyra Ståndens ledamöter, och att denna reservation innehåller grundade moliver, sluter jag deraf, att icke blott BondeSt. utan äfven PresteSt. antagit mitt förslag till underd. skrifvelse, PresleSt., utan att någon enda ledamot upstod att försvara Utsk:s Betänk.
Jag har egentligen begärt ordet för att fästa upmärksamhet på det stadium, hvaruti frågan för närvande sig befinner.
Enl. min åsigt är detta stadium sådant, att jag numera icke är sä angelägen att min reservation blifver grunden för Ständernas beslut, som jag var då frågan först behandlades, ty med hvarje dag, som går lill ända, innan skrifvclsen aflåtes, minskas frågans vigt och betydenhet.
När nu likväl alla 4 Stånden beslutat en skrifvelses aflåtande till K. M., ehuru 2:ne
Stånd antagit ett skrifvelseförslag och 2:ne andra Stånd ett annat, så är det gifvet, att en skrifvelse måste afgå.
Som jag anser att man bör undvika en så ovanlig åtgärd som en votering i förstärkt Utsk. öfver denna fråga, skall jag med tystnad afhöra hvad beslut R. o. Ad. kommer att fatta, utan att beklaga mig eller det allmänna, om beslutet utfaller emot mig, men jag tror likväl, att man bör öfverväga det olika innehållet af dessa skrifvelse!*; Den ena innehåller något stort och vigtig! i sak under nuvande förhållanden.
Den andra innehåller, enl. min åsigt, ingenting, och att aflåta en skrifvelse till K. M., som ingenting i sak innehåller, tror jag icke vara riktigt.
Man är ju témligen ense derom, att de ofta nämnda liilstånds-resolulionerna innehålla detsamma som Utsk. föreslagit, enär vid alla föreg:de tillfällen, då K.
M. inställt bränvinsbränning, jemväl blifvit förordnat, att bränvinbränning i förening med pressjäst-tillverkning skulle uphöra.
Den af Utsk. föreslagna skrifvclsen är således intet sågande och den är äfven, enl. mitt förmenande, olämplig.
Den är olämplig i närvande ögonblick, derföre att den uptager tiden utan att man kommer till något resultat.
Den andra skrifvelsen deremot, man må nu vara af olika mening i afseende å dess lämplighet, Den 15 Juli e. m. 339 innehåller och uttalar en ganska vigtig grundsats.
Det är detta stadium af frågan, som II. o. Ad. torde böra upmärksamma, hvarförutom jag anser mig höra tillägga, att då man genom alla föreg:de beslut inom R. o. Ad., Preste- och Borgare-St:n uti bränvins-frågan gjort BondeSt. missnöjdt med den nya författn:u, man åtminstone denna gång icke borde förskjuta ett tillfälle alt gä detta Stånds önskningar tillmötes, i synnerhet då sjelfva saken har mycket skäl för sig.
Jag tror således att flere skäl både i afseende å sjelfva frågan och andra omständigheter tala för antagande af BondeShs inbjudning, hvarom jag nu vördsamt anhåller.
Hr Braunerhjelm: Gr.
Sparre har betygat sin glädje deröfver, att frågan 1111 står på en annan fot än förra gången, emedan Frih.
Raab och jag medgifvit, att K.
M. eger rätt att förbjuda bränvinsbränning i förening med pressjäst-beredning.
Jag beklagar, att denna glädje blifver ganska kort, ty jag får förklara, alt jag aldrig gjort ett sådant medgifvande.
Jag har sagt, att del icke kunde komma under öfverläggning, huruvida K.
M. eger ett sådant prerogatif eller icke, ty om K.
M. funnit skäligt alt förbjuda bränvinsbränning i förening med pressjästberedning, så bade ett sådant förbud troligtvis längesedan inträffat.
Delta mitt yttrande kan icke, enl. mitt sätt alt se saken, gifvas den tydning, sorn Gr.
Sparre velat i detsamma inlägga.
Sparre har sedermera sagt, att pressjäst-beredarne borde stå i samma kathegori som bränvinsbrännarne i afseende å bränvinsbrännings-förbudet.
Förhållandet dem emellan är likväl helt olika.
Bränvins-förordn:ns lista § antyder redan för bränvinsbrännaren, alt den tid, hvarunder han får tillverka varan, är obestämd.
Denna tid beror derpå, huruvida K.
M. anser, att vigtiga omständigheter, som böra föranleda till bränningens inställande, förefinnas.
Tillstånds-resolutionerna för pressjäst-beredningen äro icke så alfattade.
De innehålla blott, att sökanden får, under den tid bränvinsbränning i allmänhet icke är tillålen, begagna bränvinsbrännings-redskap.
Han får ej betraktas såsom bränvinsbrännare, ty han är pressjäst-beredare.
Först när den vanliga bränningsliden inträffar, blifver han bränvinsbrännare och det är förmodligen på denna grund, som K. M. funnit skäligt, att, så snart de 6 tillåtna bränningsmånaderna inträdt, behandla pressjäst-beredarne som bränvinsbrännare.
Man har sagt, att pressjäst-beredarne missbruka den dem medgifna tillåtelsen att begagna bränvinsbrännings-redskap.
Jag för min del känner icke, att sådana missbruk egt rum.
Skulle de begagna större redskap än dem medgifvet är, förmodar jag, alt vederböride länge sedan gjort beslag pä deras redskap.
Något annat missbruk finnes icke, ty pressjäst-beredarne hafva rätt att med den panna de begagna till denna beredning bränna så mycket bränvin de kunna, endast den pressjäst, som de, enl. resolutionerna, åtagit sig att lemna, tillika tillverkas.
Man har således 22* 340 Den 15 Juli e. m. helt och hållet orätt uti att säga, det de missbruka deras rättighet, derföre att de begagna sig deraf i så hög’ grad, som möjligt.
Detta sednare är likväl icke alltid händelsen och jag vet med säkerhet, att flera af dem icke tillverka halfva beloppet af hvad de skulle kunna tillverka.
Sparre vill hafva likhet i rättigheter.
Har icke pressjäst-fabrikanten skäligt anspråk uppå att behandlas lika med hvarje annan fabrikant och icke beröfvas tillåtelsen att bedrifva sin näring under en gång stadgade vilkor?
Jag tror således att alla skäl lala för vidblifvande af R. o. Ad:s förra beslut, men intet för dess frånträdande, hvarföre jag förnyar min anhållan om afslag å BondeSt:s inbjudning.
Det kan väl vara R. o. Ad. likgiltigt, huruledes min opinion i denna fråga tillkommit, men jag vill endast säga, att densamma redan för flera år sedan bildade sig.
M. första gången utfärdade Sin Resolution till förmån för pressjäst-beredarne, ansåg jag, lika med mången annan, att deruti låg en orättvisa emot de öfriga bränvinsbrännarne.
Detta mitt tillkännagifvande torde skydda mig. för den tanken, alt jag blifvit updrifven att lala endast till följd af en annan ledamots puffande.
Hr Braunerhjelm har yttrat något, som, enl. min öfvertygelse, bringar frågan på en annan ståndpunkt än förut.
Han har nemi. sagt, att pressjäst-beredarne icke fått tillstånds-resolutioner på bränvinsbränning, utan att de fått dem på pressjäst-beredning.
Nå väl! hafva de fått tillstånd att tillverka endast pressjäst och denna beredning kan ske utan att det s. k. residuum förvandlas till bränvin, så ser jag ingen anledn., hvarföre icke den allmänna lagen skall gälla lika väl för dem, sorn alla andra.
Man har talat om, alt man icke bör träda för nära en rättighet, som blifvit enskilde meddelad.
Jag frågar då, huru man behandlade saken, då det var fråga om inställandet af bränvinsbränningen under höstmånaderna?
Drog man då i betänkande att förnärma hela den jordbrukande medborgareklassens rättighet?
Fästade man det minsta afseende derå, att en mängd landtbrukare ordnat deras hushållning med hänseende till bränvinsbränning samt att stora utgifter blifvit gjorda för att sätta brännerierna i ordning?
Hade man någon rättvis grund för den härom aflåtna underd. skrifvelse, då den ej framkallades af någon för handen var:de utomordentlig händelse?
Ty man lärer väl icke kunna kalla det för en utomordentlig händelse, att man stiftat en ny bränvius-förordn., som d. 1 Januari 1855 skulle träda i verksamhet?
Då den af oss vid förra Riksdagen åtagna bevilln. räcker till d. 1 Januari 1855, hade äfven rättvisan fordrat, ali man, så vida icke hungersnöd inträffade, låtit bränvins-brännarne bedrifva deras rörelse emot erläggande af den derå lagda skatt, så länge den gamla beviIln:s-förordn:n gällde.
På ett så olika sätt kan rättvisan betraktas!
Det är icke utan skäl, som rättvi - Den 15 Juli e. m. 341 san blifvit afbildad med en vågskål i hvardera banden och med förbundna ögon, ty de enskilda fördelarne läggas ofta, utan att blifva bemärkta, i den ena vågskålen, hvilken sålunda höjer den andra.
Men jag hoppas likväl, att R. o. Ad. denna gång ser saken med öpna ögon och antager den ifrågavande inbjudningen.
Jag ber R. o. Ad. om ursäkt för det jag ännu en gång upträder, men jag måste försöka skingra det töcken, hvaruti Hr Braunerhjelm söker hölja denna fråga.
Han talar ouphörligt om pressjäst-beredning, men derom är nu alldeles icke fråga.
De K.
Resolutionerna äro icke resolutioner uppå att få tillverka pressjäst, utan att vid tillverkningen deraf få begagna bränvinsbrännings-redskap, och det är suspenderandet af denna sednare rättighet, hvarom nu är fråga.
Man hade till följd af en fördom antagit, att pressjäst icke kunde tillverkas utan i sammanhang med bränvinsbränning, och derföre gåfvos de ifrågavar:de tillståndsbrefven.
Nu bar likväl erfarenheten visat, att pressjäst-beredning utan bränvins-tillverkning ganska väl låter verkställa sig, och således kunna pressjäst-beredarne mycket väl fortsätta med deras tillverkning, ehuru de ej dervid fä bränna bränvin.
Hr Braunerhjelm har sagt, att förhållandet med dessa bränvins-brännare vore helt olika än med de andra, emedan de sednare hafva uti lista §:n Bränvins-Förordnin fått en vink derom, att deras rättighet kan suspenderas.
Men de förra hafva äfven en sådan -Vink i 89:de §:n Reg.F:n, som afhandlar K.
M:s prerogatif att suspendera rättigheter i allmänhet.
Jag påyrkar fortfarande inbjudningens antagande.
Hade pressjäst-beredarne önskat att bereda pressjäst utan dermed förenad bränvinsbränning, så hade de icke behöft dertill utverka sig K. M:s tillstånd.
Det är just derföre, ali denna beredning står i sammanhang med bränvinstillverkning, som tillstånds-resolutionerna blifvit begärda.
Genom dem är det pressjäst-beredaren med gifvet, att vid beredningen begagna bränvinsbrännings-redskap, men jag frågar Gr.
Sparre, till hvilket ändamål pressjäst-beredaren skall begagna denna redskap, om icke till bränvinsbränning?
För sjelfva pressjäst-beredningen är den hvarken användbar eller behöflig, ty jästen afskumraas den mäskade massan, utan att någon kokning deraf ifrågakommer, men för att kunna tillhandahålla jäst för ett billigt samt för afsättningen rimligt pris, måste jästberedaren göra sig till godo hvad som af mäsken blifver öfrigt, sedan pressjästen är aftagen, och som detta förmånligast sker genom dess förvandling till bränvin, är begagnandet af bränvinsbrännings-redskap nödig.
Jag tror således, att det är pressjäst-beredarens obestridliga rättighet att bränna bränvin i sammanhang med pressjästtillverkningen.
Denna diskussion bar onekligen sväfvat ut längre än sjelfva ämnet gifvit anledn. till.
Jag skulle be, att med några få ord få framställa, ur hvilken synpunkt jag ser saken. 342 Den 13 Juli e. m. Gr.
Spane har ganska riktigt yttrat, att ”hvar och en bör vara lika inför lagen” och det är just pä denna grund jag vill bygga.
Mina motståndare hafva påstått, att, dä bränvinsbränning är förbjuden för alla, så bör den äfven vara det för pressjäst-beredarne.
Skillnaden dem emellan ligger dock deruti, att då för bränvins-tillverkaren finnes en förfalln., sorn säger, att han får bränna bränvin under en viss lid af året, så vida K.
M. icke sådant förbjuder, så har pressjäst-fabrikanten en bestämd licens uppå att få tillverka bränvin just under den annars för tillverkningen förbjudna tiden.
Derigenom har han kommit i samma ställning som hvarje annan näringsidkare, sorn fått patent pä en bestämd tillverkning under en bestämd tid.
Nu påstår jag, att pressjäst-beredarne skola fä åtnjuta samma skydd och samma rätt som alla andra näringsidkare.
Om man icke respekterar näringsidkares erhållna rättigheter, hvarthän skall det då bära?
Hvem skulle då våga nedlägga något kapital på en näring?
Huru skola våra näringar kunna upbfomstra, om ett sådant osäkerhets-tillstånd råder?
Jag tror således, att den föreslagna skrifvelse» skulle kunna föranleda till eli ganska vådligt prejudikat oell man kan icke påslå, alt landet är uti en sä nödställd belägenhet, ali de enskildte mäste upoffra sina lagligen undfå ngn a rältjghetet för det allmännas bestånd.
Jag vill icke ingå i något bedömande, huruvida K.
M. bör indraga licenserna för de 7 pressjäst-beredarne eller icke.
.lag vill endast till R. o. Ad, hemställa, huruvida det är skäl att frångå Ståndets en gång fattade beslut, för att tillvägabringa en underd. skrifvelse, som kanhända icke förr än efter en månads förlopp kommer K.
M. tillhanda, hvarefter endast en mindre tid återstår för pressjäst-beredarne alt bedrifva denna handtering pä samma sätt som hittills.
Genom den förfall»., ang:de vilkoren fpr bränvins tillverkning, som af R.