Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ket mästeenligt LagenS grunder, dem Lag Utskottet med mogen granskning sökt och i befluten följt, redan erkannas såsom ostridigt, a°t behörig förening emellan Fastighetsägare och ^rrsnägror eller Landbo, bör anses i alla matto lika laglig och orubbelig som al! anna» afhandling; derpå stöder sig ju ock Utskottets enhälliga ullätande: at legostämma icke mä af köp brytas.
Emot denna fasta grundsattS skulle likwäl uppenbart felas, pa händelse det blefwe tillätet, at en Borgenär, som esker ärrenäs-föreningens intecknande försträckt agaren penningar, skulle kunna winna bättre rätt än roncksroren, hwars erkända och medelst inteckningen offenceligen knndgjorda rättighet ivar aldre.
Hwar blifwer dä /rrrenäe - LnntroLfs 8 helgd?
Är det wäl rimligt ak lantagna penningar skola uphäfwa eller bryta en afhandling, i stöd af samma Lag, som nyst stadgat, at erlaggd köpesumma icke sär medföra dylik werka» ?
Och ho ser icke den uppenbara motsägelsen häraf upkommer, i thy köp icke bryter, men
Ian, och det ända til et ar efter OolttraAst, skall bryta legostämma?
Tift Högloflig» Lag - Utskottets ?rotoccstl har jag förr yttrat min ranka, angående Borgenärs rätt, sa midt den kan anses rörås genom lego eller ärrenäs.
Derwid förblifwer jag ännu, öfwertygad at Langifwares befarade klagan öfwer lidande desiomindre skal! äga anledning, som i förmodad händelse, det Lag-Utskottets projoLL til LcmkraÄsrngs vsfenteliga upläsande och intecknande wid Härads-Tinget, som i likhet med inteckning för Län, borde hwart tionde är förnyas, hwar och en, af hwllken Län derefter begäres, just derigenom wunnit en före saknad wisihec och säkerhet, i fa matto, at tilförlitelig kundskap, om och pa hwad wilker Länbegärarenö fasta Egendom är worden sörarrsnäsraä, alltid kan utur
Domstol enö handlingar erhallas.
I samma man som hem - siga (lomretksr och dermed ofta förenade oädla assigter Elisiva såmedelst förekomna, anser jag alitsa Borgenärs rätt ännu kraftigare skyddad.
Den oförs,grigo Langifwaren, som utan känd säkerhet anförtror sin Egendom Uri annars händer, ma wäl aldrig kunna pasta, at tredje mans wunna lagliga rättigheter skola giswas til spillo för ak ratta hans »vårdslöshet.
En sadan haö efter nu gällande sagar at skylla sig sjelf.
Samma Lag, alldeles billig och rättwis, ma afwen hädanefter gälla.
April. S. D.
Uplästes Herr Häradshöfdingen k.r^ons stolpes skrifteliga anförande, sa lydande:
Uppå KonglMajus Nådiga xrojroluicm, dels om ändring uki hivad 16.
Cap. is. §.
Jorda-Balken förordnar, at köp bryter legostämma, och dels at någon witz tid, såsom af femtio är, kunde utsättas, hwaröfwer Landtbo eller ^r° renäe-LomrsNer icke singö sträcka sig, har Lag-Ulskotket, hivarmed jag äftven instämt, förestagit bifall til det förra och at således köp hädanefter icke mä bryta legostämma; deremot Lag-Utskottet icke antagit någon witz ärrenäs- lid , men i anseende til skillnaden emellan aflingeoch arfwejord fastställt, det ^rrsnäaror af sadan Egendom, sinn efter Lag icke kunde borrkgifwaS/ ej derwiö längre stulle bibehallas, aN fyra ar eftek JördägarsnH död.
Med detta beslut har jag icke kunnat föreda Min röst; utan da Lagen t 16. Cap. z. §.
Jorda-Balken Utan Undantag af arfd eller astingejord förordnäk, at giftostamma, som ar pa wista ar gifwen, skal! stända, lils den ute är, anta Jordägaren dör, har jag ansett at derwid utan förändring ma sörblifiva; och ät tillika, enär Jordägare icke borrt - srrsnäernäe sit Hemman pä desi lifstid, wsre ursäktande af en bestämd brukningstid Nödigt bade för Jordägares arfwingar ar en gäng sa tilträda den Egendom, som til ägande rätten icke »vöre L42 afstädd, och jämwäl för Landtbo eller ^rrsnZator, hwilken eljest saknade säkerhet at behälla arfwejord och följakteligen icke äswenryrads at dera nedlägga kostnad och arbete, jämte det flera olägenheter more a t befara af en illimirsrsä ärrenäs-tid.
Och da således någon
Ml» nåd emellan borrt - arrénäsraä ärfd eller sörwarfd jord icke ägde rum, har min kanka warit, at en cid af femton ar more tilrackclig, hwaröfwer Landtbo LanrruUslej finge sträckas, och hwilka ar Mlle fä begagnas äfwsn i händelse Jordägaren destjörinnan dör; dock med undantag as sadana Egendomar, hwilka ej fä säl-aS eller förpantas, och til hwilka innehafware» blott ager besittningsrätten i sin lifstid.
Jämwäi har jag trott böra utsättas, at skattskyldig jord genom ärrenäs icke kunde fa söndras fran sin rätta bolstad och at dylika afhandlingar wore at anse för ogillda; och i öfrigt hem» ställt, om icke angelägenheten fordrade, at ^nsnäsOomraAsr, inom den tid, som om köp sagdt ar, borde upwisas för Domaren och uti Intecknings - ?rococoI!sr kil hela dest widd intagas, samt ac aldre Jnrecknlngshafware och de, hwilkas fordringar blifwit intecknade pä samma Ting, so n dersnäs - OonrrsLksr, jamte andre Borgenärer, som aga företräde til betalning utur Egendomen, icke mage rubbas i den rakt, dem enligt Lag tilkommer, men at efteråt intecknade fordringar icke förändrade ^rrsnäzrorsns wilkor och förhehäll.
Detta sär, skilidta vorum, anhaller jag matte äkfölja Lag-Utskottets Betänkande.
Rätteligen utdraget intygar O. bksösnstjsrns.
UtskoctetS Lscrsterars.
Utdrag af ?rotorol/et, hållet wid Riksens Ständers Lag-Utstötts sammanträde den si. 2Lpri! 1802.
S. D. Herr Lagman Zillvsrkcharrs yttrade sig ftrifteligen salunda:
Dä den säkerhet, som wid LontraUers ingående ä ömse sidor cffyftas, stulle, i synnerhet enär, såsom merändels händer, fräga är om särjkilldta jwilkor och beting, icke rätteligen knnna willnäs, sa wida icke LoutraU^rna författas sknfteligen och i wittnens närwaro understrifwas; lärer Lagstiftarens första omsorg nu böra fästa sig wid at genom et uttryckelig! stadgande förekomma ^e i denna del hittils sä ofta förefallna misibruk, chon: i allmänhet ej mindre för Jordägare än Jordbrukare medfört de äsiventyrligaste följder; men i synnerhet för Allmogen warit utaf en wädelig beskaffenhet.
Jag hemställer fördenskull til Utskottets öfverläggande, om icke först och främst wid före varande fräga denna omständighet ma gsgöras och Utffottet förestå Riksens Höglofliga Ständer, at antingen såsom en tilläggning i i. 16.
JordaBalken eller genom särskilldt stadgande, förskrifva jordägande den owilkorliga skyldighet at, dä han will sit Hemman til Landtbo »plata, det bör ske skrifteligen i twänne wittnens närwaro och tydeligen innehålla alla de wilkor och omständigheter, hwarom ined Landtbo öfverenskomnres.
Utom' det sakens natur fordrar et sadant förhållande, sa ses af Kongl. Majrts
Nädiga kropolition at, jämte det den i allmänhet asyftar et närmare bestämmande af rättigheter och skyldigheter Jordägare och Landtbo emellan, innehaller den afven, det förslag, at LontraÄcrua böra wid Härads -.Rätten intecknas; hwilket förutsätter såsom en oundwikelig nödwändighet at de böra wara skrifteligen författade och lagligen bewittnade.
Lagen tyckes ej känna den skillnad i ckunomination af Jordbruks-Lomraöker, som allmänt wedertagen är, utan har under namn as Städja, Legostämma, Giftostämma med eller utan wilkor, m. m. imrefattat alla de stags afhandlingar, hwarigenoiu Jordägare til Landtbo »pläter sit Hemmam Således lärer /vrrenckator. 244 Landtbo, Hälftenbrukare, m. rn. med enahanda rättigheter och skyldigheter' förbindas och ffyddas af Lagens allmänna föreskrifter i 16.
Eap. Jorda-Balken.
Men i anfeende til den olika xraxis wid Domstolarna i denna delen blifwit hittils iakttagen, torde det blifina nödigt, at Utftottet i desi Betänkande förutsätter detta s säfom en antagen fast grundsatts; hwrlken afwen i den Förordning Kongl. Majrt angäende Lagförändringen utfärdar, kunde i xrsemitten anföras.
Sedan besia grunder laggda äro, sä torde wid vfwerlaggningen om Kongl. Majrts
Nädiga kropolition densamma bäst kunna uptagas uti följande asdelnjngar: i:o Hufwudsakeligen om uphafwande af den del af 15. ^ it>.
Eap. Jorda-Balken, som i wisia fall tilläter hafwande af ttontrack, som om Hemmansbruk st Landet blifwit flutadt. 2:0
Det föreflagna undantaget af sädana Egendomar, hwilka ej fä säljas eller förpantas. z:o At en wisi tid, såsom af 50 ar, kunde utsättas , hwaröfwer Landtbo- och irrande - LoMraöker icke singö sträcka sig. 4:0
At besia Lontraöker böra inom wisi tid inför Domaren upwifas och i Jntecknings-krotocollet til hela innehållet intagas, samt 5:0
At äldre Jnteckningshafware och de, som framför dem äga betalning utur Egendomen njuta, icke warda rubbade i den rätt, dem enligt Lag är til ständig.
H.vad först angar hufwudfrägan, om uphäfwandet af den i 16.
Jorda-Balken, som bjuder, at köp mä bryta Legostämma, lärer Utskottet sa mycket mindre finna betänkeligt, at i den delen titstyrka bifall af Kongl. Majrts
Nädiga kropolttiou, som, jämte de flera tilräckeliga skal Konungen deruti Sjelf E-, 24; täckts anföra, om nödwändigheten och nyttan af den föreflagna Lagförändringen, hwar och'en lärer finna, at begagnandet af Lagens föreflrift, sadan den nu är i 16.
Cap. rz. Jorda-Balken, tydeligen innefattar et mer etter mindre groft bedrägeri ä Jordägarens -etter hans arfwingars sida emot den Landtbo, med hwilken om Hemman pä wista är Loutraik blifwit flutadt.
Och ehuru jag för min del flulle anse med rättwisa och billighet närmast.öfwerensstämmande, at tilstyrka blott nphäfwande af Lagens stadgande i nämnda 15. §. utan inskränkning af hwao 16.
Jorda-Balken i öfrigt innehåller, endast med förbehåll af sädana Jnteckuingshafwares rätt, fom, innan Lagförändringen kundgöres, deras fordringar inteckna lätit, samt tilafwentyrs någon Jordägares arfwingar lemnad utwag at, efter en wist gifwen måttstock, t. ex. Skattewärdering, erhätta rättelse, dä arfwejord til deras tydeliga försäng blifwit em.ot för liten afgäld pä längre tid borrtlägd; likwäl och som ej mindre flera hos Allmänheten förut fattade meningar, än den elfrit, som i wär Lag, fastän pä bekostrrad af Landets wäl räder, i anseende til arfwejord, härwid ligga i wägen; sä lärer ej nu kunna undwikas at foga fig efter sä befattande omständigheter, öfwergifwa den enklaste och förmodeligen rättaste wägen samt söka det i närvarande flick möjeligen bästa mehel at, med mindsta olägenhet för det allmänna, sä godt det fle kan, leta sig en stig emellan fördomarna och rättwisan.
Beträffande dä widare det undantag, som i kroxolitiouen förefläs i afseende pä sädana Egendomar, hwilka ej fä säljas etter förpantas; sä enär detta undantag flulle endast röra Egendom af nystnamnda beskaffenhet , lärer uphäfwandet af det Lagens förordnande , at köp bryter Legostämma, sä mycket mindre f detta fatt fordra något särflilldt undantag, som fråga om köp deraf aldrig kan äga rum: och torde fördenskull wara betankeligt at, dä Lagen redan i afsteg.
246 de pä- förhällandet med sadan jord är tydelig och klar, göra et undantag, som til äf.ventyrs'lätteligen kunde misitydas och sträckas längre än wederbör och med Landets sanna wäl samt Kongl. Mallts
Nädiga bemödande til desi uphjelpande och odling kan sta at förena.
Hämd de nu nämnda Egrndomsinnehaf.vare beträffar, torde harwid någon skillnad böra göras emellan sadan Egendom, hwartil ägande ratten wäl egenteligm icke tillhör någon annan an Innehafware», >nen hwaraf äilstolltions-ratten dock ar sä inskränkt, at man icke sär jorden hwarken försälja eller förpanta; och sadan Egendom, der aganderättem werkeligen innehafves asen annan an den, ät hwilken besittningsoch nyttjanderatten ar »platen.
Widkvmmande de förstnämnda Egendomsinnehafwarena skulle det tyckas med Lagens stadgande i allmänhet, aswensom det helt säkert är med Landets wäl närmast öfverensstämmande, at en »platen Lanstborattighet ej singe, medan giftostamma waran, af deras arfwingar rubbas: intet undantag sinnes nu i wär
Lag om sadan jord och om. köp kan här ej blifva fräga.
Skulle man dä harwid tilläta sig någon inskränkning i LagenS Hittils owilkorliga förordnande, synes den ätmindstone ej böra sträcka sig längre än til en lika föreskrift med den, hwilken om arfvejord i närryarande omständigheter lärer blifva nödig.
I anseende til det andra staget af Egendomsinnehafware, säsonr Förmyndare, Krrenäatorer , Förläningshafware och-, alla sädana, som pä längre eller korrtare tid til besittning eller förwaltning innehafwa någon en annan ägare werkeligen tilhörig jord, sä lärer ingen annan än rättp ägaren, det ware sig private personer, pudli^ue Werk eller Kronan, kunna förordna och tilläta, huru längt och pä hwad sätt Landtborättigheten ä sädan jord mä utsträckas, enligt de til befordrande af Landets och hwarje Medborgares dermed förknippade bästa utfärdade Författningars 'föreskrift.
Jag anser denna skillnad ganska wäsentelig, aswensom xrineipeir om nödwändigheten af en ägare högst angelägen ak antagas, häldst eljest stulle kunna hända, at, med allmänt erkännande af de aldraförmänligaste följder til Rikets wäl af en utkommen Författning, bade Lagstiftande och Lagskipande magten skulle befinna sig wanmagiiga at uträtta det goda i brist af utwäg at finna nägon, som ägde rätt at ställa det i werket.
Eli motsatt princips skulle kunna leda nästan til et fiags privilegium eller nödtwäng at fortsätta Landets wanhäfd och hindra befi tilbörliga och möjeligen bästa odling.
Maj:t har äfwen täckts förestå, at en wist tid, såsom af 50 är, kunde utsättas, hwaröfwer Landtbo och ärrenäs - Lontraök icke finge sträcka sig.
Detta har stelt med nådigt afseende uppå Jordägares efterkommandes rätt och synes säledes egenteligen böra angä sadan egendom, som i Jordägarens hand är arfwejord eller hwaraf disposition-; rätten i öfrigt för honom kan finnas inskränkt i afseende pä arftagaren; ty hwad aflingejorden beträffar, gör lagen ingenstädes nägot sädant afseeende pä Arftagaren, som i ringaste mätto inskränker Jordägarens rättighet at dermed göra och läta, som honom godt synes.
En inskränkning af sä allmän beskaffenhet blott til Jordägares efterkommandes fördel torde säledes Riksens Höglofliga Ständer finna betänkeligt at uppå en sädan grund Kongl.
Majrt i underdänighet tilstyrka, utan endast förestä nägon efter omständigheterna och Lagens esprit fogad jämnknittg Landtbo och arfwinge emellan, dä fräga är om arfwejord eller annan sadan egendom, hwaröfwer Jordägarens dispositions - rätt är betydligen inskränkt.
Om det wore at förmoda at för Landtbo-LontraLk NN kunde winnås samma beskydd i Lagen, som den lemnar ät alla andra Lontraäker, hade til äfwentyrs i allmänhet nägon wist termin för sädana Oontraöters bestånd kurinat, utan alltför mycken obillighet och förnämligast säfom et fä - 248 -77!°-"—-- kerhets mätt emot understes, förestrifwas; men nu da Landtbo ar och förmodeligen ännu länge blifwer pä alla sidor fjättrad as besvärliga och osäkerhet medförande band i Lagen, torde denna ytterlrgare allmänna inskränkning i z. §. 16.
Cap. Jorda - Balken snarare aflägsna än leda til det stora ändamål Kongl. Majtt i dest Nådiga kropolltion äsystar.
Dock om Kongl. Majtt med Riksens Ständer skulle finna, at alla Lorttraäler af hwad egenskap som häldst om fast Egendom, hwilka pa wist tid assi utås, borde, til förekommande af hvarjehanda mistbruk och understes, som med dylika handlingar i längden kunde förekomma, icke fä sträckas utöfwer en wist i Lagen tteterrnineraä tid, anser jag för min del en sadan författning ej allenast nyttig, utan äfwen nödwändig; dock torde tiden af 50 ar i sädant fall wara nog inskränkt.
Jag tror den i andra länder utan olägenhet är utsatt lil loo är.
' Dä, som sagdt är, en tilbörlig säkerhet för Landtbo - LomrL<ckeo8 bestånd i närwarande stund svårligen lärer stä at winna, wore förmodeligen den utwägen förknippad med mindsta olägenhet at genom Upbud och en flags Lagfart lemna wederbörande arftagare och fordringsägare öppet at, inom wist tid, bewaka deras rätt; hwarigenom Landtbo ätmindstone sedermera kunde wara försäkrad om rolig besittning efter LoittraÄets innehåll: men som med nästan fullkomlig wisthet kan förutses, at äfwen denna utwäg icke nu skulle blifwa antagen och det säledes wore öfwerflödigt at L någon närmare äetail af detta ämne sig inlåta; sa lärer man böra wara betänkt uppå at, til winnande af den ofvannämnda jämnkningen, förestå nägot efter omständigheterna bättre lämpadt medel, och torde detta, med sa mycken mildring, som möjeligt är, af det obilliga i sjelfva saken, bäst kunna ste genom någon arfvinge förbehällen rätt at, s» 246 dä arfwejord blifwit borrtlejd, fä til wiff tid ifrän Jordägarens död instränka Landtbos besittningsrätt»
En besittningstid af mindst rZ är, derest LontraÄsy ej dessförinnan til ända löper, anfer jag böra Landtbo i sädan händelse förbehällas, derest ej arfvinge kunde wisa, at ^rrenäct more allt för lägt i jämuförelse med Egendomens beskaffenhet wid LandtbvenS tilträde.
En ordentelig
Skattevärdering torde härtil wara tjenligaste medlet, dä afseende med förhöjning eller afdrag kunde göras uppä Sateries, Frälse- och Skatte-jord efter hwarderas förmäner, och om Landtbo derefter för den äterstäende tiden icke wille höja afgälden til hwad den efter stattewarderingen wara borde, skulle arfvinge äga honom ordenteligen upsäga til afflyttning efter laga fardag emot ersättning för förbättringar utöfwer Lag; hwarwid Landtbom i afseende pä större upodlingar borde til godo njuta de förmäner/ som Lagen i 9. §. 16.
Eap.
Jorda-Balken tilerkänner den, som tager up Hemman, som öde ligger.
Och bör en sädan ersättning alltid äga rum, dä tiden af LontraÄet inskränkes, äfwen om det ster utan tilökning i räntan.
Med arfwejord mä här likwal icke förstäs annan Egendom än sadan, som utr Jordägarens hand werkeligen är arfwejord eller ass den beskaffenhet, at han icke kan densamma förpanta eller försälja, och bör Säljarens arfvinge icke äga rättighet at instränka LcmtraÄer, som äro ingängna om sadan jord, hwilken först wid ägarens dödsfall blir IttrroZat för arfwejord, icke eller Lontracier om bördköpt eller ifrän medarfwa inlöst jord.
Den af Kongl. Majtt i Räder förestagna ntwäg, at LoittraÄerna inom wiss tid böra i JnteckningskrotOLoilet tll hela innehället intagas, lärer wisserligen Utskottet tilstyrka Riksens Högloflig» Ständer at antaga, säsom det säkraste medel at förwara bade Jordägares och Landtbos tllständiga rätt: och lärer 32 til ändamätets sa mycket sakrare tvinnande en sadan Inteckning böra ske nästa Ting ester corNraötets afslntandc. Hartvid torde dock sä anmärkas, huruwida LontraÄsr, stutna pä korrtare tid eller under 10 ar, böra jä intecknas eller om icke sädana blott kunde r Domboken intagas.
Jag tror det sednare och at endast Conti-aÄer pä längre tid, tio är och derutöfwer, borde fä imecknaS och njuta den dermed Åtföljande förmånsrätt, dä sädana intecknade LomraÄer, men inga andra borde wara executiva ^ lika med lagakrast wunna Domar.
Med den förestagna Författningen om Lontraökecs intecknande star- lätteligen at förena äldre
Inte ningshaf-vares rätt, som bör wara dem til alla delar förbehällen, pä sätt Kongl. Majtts Nädiga Ickopollrion innehäller.
Sednare Inteckningar äter l rer icke böra tilerkannas nägon rätt framför det intecknade LontraÄet, hwars beständ icke eller af andra fordringsägare utan förmänsrätt bör kunna rubbas: äfwensom det ej eller lärer wara billigt at tilerkänna sädana Fordringsägare, hwilke framför Jnteckningshafware eljest äga rätt til betalning, nägon annan förmän än at inom korrt förelaggd tid, tik exempel wid nästa Ting efter LontraÄets inteckning, det samma klandra och deras rätt utsöka genom egendomens föryttrande och, om det kan fle til Fordringsägarens fulla förnöjande, utan rubbning af LomraÄctt, bör detta blifva beständande.
Efter hwad i ofwanberörde mätto jag för min del ansett böra hufwudsakeligen komma under öfverläggning wid besvarande af Kongl. MajrtS
Nädiga kropolltion, torde mig äfwen tillätas anföra nedannämnda ytterligare anmärkningar, hwartil jag tagit wig anledning af den tydeliga affigt meranämnda Nädiga ?loxollrion ukwisar, at i möjeligaste matto befordra egendomars borrt - arrenäeranäs pä längre tid.
Lss i:o
Det torde blifva nödigt, at ^rrenäe-Lontratt, likasom andra inteckningar, inom 12 är ä uyo anmäles och pätecknas, samt at, da Let första gängen wid H.,rads-Ratten företes, uti påskriften tecknas alla äldre eller wid samma Ting tagna inteckningar samt summornas belopp. 2:0 Alla /crrenäen pä Storgärdsbruk eller pä Stamgods tillika med underliggande
Hemman borde ej njuta intecknings-sörmän, utan endast i Domboken intagas, sä wida de underliggande Hemmanen icke förut äro genom intecknade comratter dorrtlejda, dä ester destas innehåll ^rrenäator mä sig deraf begagna.
Men icke mä ^rrenäator sädana Lontraäter med annan Landtbo affluta utan endast Jordägaren sjelf. . z:o Det wore til äfwentyrs gansta nyttigt, om alla LontraÄer, sä wida de skulle njuta I iteckttingsförmän, asstutades i spannemäl och andra persedlar, som i ortens markegäng uptagas, och denna wid upkommande twist, som ej efter Lomiaöksr siims kan, och wid fräga om Fordringsägares och Ärftagares xretenllorrer, tjena til efterrättelse. 4-0
Om äldre Jnteckningshafware skrifver pa. coiatraÄet, at han nöjes deråt, torde för samm» fordran LontraÄet sedermera ej böra kunna rubbas. Z:o Förmyndare torde icke eller böra komma i answar, om han lemnar <7ontraQ orubbadt, som ar ingänget af den, som ärfwes och om Förmyndare eller arfwinge will andra Contratll om arfvejord, torde det böra ske, innan skifte för sig gär, och all fräga om ersättning, med mera, til Landtbo anses såsom Sterbhusets gäld samt komma i beräknande wid boets utredning. 6:0
Til befordrande af arrenäen skulle jamwä! tjena och wara med billigheten öfwerensstämmande, vm Jordägare för hwarje Hemman, sorn harr fets et - s;s — ler pä hälftenbruk nyttjar, olades betala, jämte aboafgift, äfwen någon del af de personella utstylderna, och at Jordägare ej borde undgå at betala en sadan afgift, derest han icke kunde upte behörigen intecknadt eller i Domboken intaget Landtbo-LomrE. 7:0 Äfwen torde til samma ändamål tjena, om Kongl.
Majtt skulle täckas, at ätmindstone för sä lang tid, som Riksens Ständer tvid denna Riksdag för Bewillningens fortfarande bestämma, nägot nedsätta Lttartre 8i§i11atD afgiften för - intecknade Landtbo - LontraQer; hwilken förlust kunde Kronan oikeligen ersättas genom en strängare och bättre handhafd Förordning om Skuldsedlars beläggande med stämpladt papper, pä sätt jag tilförene wid frägan om inskränkning i pvXkcriptions - t.iden för gäld til förekommande af bedrägerier, haft den äran anmärka , nämligen, at alla Skuldsedlar borde inom wiff förelaggd tid, såsom redan stadgadt är, beläggas med behörig Lttarta 8lAi11am och bewis deröfver genom påskrift ä sedeln med utsatt dag och äratal af någon tilsörordnad
Ämbetsman meddelas, samt answar för underlåtande af en sadan skyldighet
Skuldsedlens innehafware i proportion af summans storlek aläggas.
En stor del af hwad jag nu haft den äran anföra, finner jag nogsamt wara af den beskaffenhet, at det ej kan uptagas, dä endast fräga är om några ändringar i Lagens bokstaf; men da icke alla omständigheter af et sä grannlaga ämne kunna införas i sjelfva Lagen och affigten likwäl ar at winna et tydeligt utstakande af rättigheter och skyldigheter, torde blifva nyttigt, at i detta, säsom i andra economi' fta Lagämnen, genom en färstilld Författning, pä de grunder i Lagen laggda äro, en mera ämaillerack förestrist af Regeringen meddelas, och det är i förmodan at en sädan åtgärd här blir högst oundgängelig, fom jag tillätit mig flera anmärkningar, hwilka ätmindstone^ til en del icks otjenligen torde kunna ----- -;Z af Riksens Höglofliga Ständer til Kongl. Majrid
Nådiga ompröfwande wid detta tilfälle hemställas; Och anhälles fördenstull, at, sedan Lag-Utskottet tagit, hwad nu anfördt blifwit, i öfwerwägande, detta anförande til krotocollet mätte, jämte UtstotteLL Betänkande, til Ståndens klena affölja.
Rätteligen utdraget, intygar O. kksäenstjsrn» Utskottets Locrsisrsce. ^err O/ALnren.
I sammanhang med min redan, såsom Ledamot i Riksens Höglofliga Ständers Lag-Utskott, derstädes gjorda relervaricm wid öfwerläggningen om den af Kongl. Mas.t i Nader föreslagna ändring uti någon del af Lagens stadgande, rörande Landtbo-6onr,.i6ls bestånd, sär jag nu den äran underställa Högloflige Ridderskapet och Adeln nagra ytterligare tilläggnlngar och anmärkningar, hwarnl detta betydeliga ämne och Lag-UtskottetS deruti afgifna Betänkande gifwit mig anledning.