Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant kan ingalunda vara rätt; Utan derest mot ordform vice ordform eller någon ledamot i sockennämnden sådane nhmärkn:r förekomma alt sockenstämman pröfvat skäligt undandraga honom det lemnade förtroendet, då må, i händelse det är ordform, anmälan derom göras hos consistorium, och derest det angar vice-ordförm eller någon ledamot, må sockenstämman besluta 0111 annan persons antagande i hans Ställe, men det är absolut nödigt, att orsakerna dertill uppgifvas, på det den sålunda endtledigade personen må hafva fattlighet lill reconventionslalan.
Uti 18 §:n stadgar denna lag, att sockennämndens medlemmar skola, så länge de i denna egenskap tjenstgöra, vara befriade från andra ständiga cominunala befattningar; men alt de icke må undandraga sig kallelse till tillfälliga förrättningar.
Jag ser icke huru denna frikallelse skall lämpligen kunna förenas med redan gällande föreskrifter om communala åligganden.
I de flesta församlingar är fjerdingsmans-befattningen ambulatorisk.
En hemmansägare, som vore ledamot i sockennämnden, skulle sålunda, enl. detta stadgande, under tvänne års tid vara befriad från deltagande uti fjerdingsmans-bestyre!
; likasom den, som af häradsboerne utsågs till nämndeman, skulle, derest han jemväl blef ledamot i sockennämnden, befrias från fullgörande af sitt nämndemannauppdrag.
Lika mycket skäl tyckes vara derföre, alt en ledamot uti sockennämnden må varda befriad derifrån om han utses lill nämndeman.
I afseende på 19 §;n, hvarest stadgas om sockennämndens åliggande i afseende på förvaltnings- och verkställighetsåtgärder, hänvisar jag till hvad jag redan yttrat ang:de de 12 H. 5a Den 29 Augusti f. in. tillgöranden, sorn jag anser icke tillkomma sockennämnden, tilan Konungens Befallningshafvande.
?.6 §:n lyder sålunda: ”Sockennämnden skall i alla åt dem uppdragne ärenden bevaka samhällets rätt oell föra dess talan, samt åligger följaktligen att, då den anlitas af embetsman och myndigheter eller andra Vederbör., meddela upplysningar och yttranden i dessa delar, och är deremot berättigad att af embetsman neli myndigheter påkalla biträde och upplysningar i allt hvad berörde ärenden angår.’’ Jag skulle tro, alt om vederbör, myndigheter hörde sockennämnden i stället för församlingsboerne tili sådana frågor, som t. ex. vagonläggningar, gäslgifvarégårdars inrättande, med flera dylika ämnen, öfver hvilka menigheterna skola höras, man dermed hlefve ganska illa belåten; ty då beslut blifvit fattadt eller författning titgifven på grund af sockennämndens tillstyrkande, skulle måhända en massa af protester af hemmansägare inkomma mot det utlåt., sorn sockennämnden afgifvit, dervid de protesterande åberopade att de Varit okunnige om hvad sorn skett, och att sockennämnden vttrat sig emot deras intresse; och sålunda kunde måhända pfuraJiteten inom församlingen vara missnöjd med hvad som skett; och auetoriteterna i landet, som på ett sådant utlåt, giundat sina beslut, kunde sålunda komma alt handla tvertemot hvad som allmänt önskades i församlingen och derigenom föranleda både skada och kostnader.
Jag begär derföre att i alla sådana fall, der genom offentlig myndighet socknens yttrande skall inhemta*, sådant må ske, icke genom sockennämnden, utan på allmän sockenstämma, der hvar och en röstberättigad äger att till prot. afgifva sitt yttrande. 27 §:n som bestämmer, att på sockennämnden skall ankomma, huruvida församlingen hör höras på sockenstämma innan sådane yttranden meddelas, som enl. 26 Jin blifva påkallade, kommer, i följd af hvad jag nyss yttrade, alt förfalla.
Uti 28 §:n stadgas att sockennämnden sammanträder i sacristian, socknestugan eller på annat öfverenskommet ställe på vissa efter fattadt beslut bestämda tider, samt i öfrigt då ordform finner sådant nödigt eller flertalet af nämndens ledamöter det hos ordform påkallar.
Jag medgifveratt min anmärkn. härom är obetydlig; men jag kan icke inse, alt det är nödvändigt att såsom lagbestämmelse upprepa, att sammanträdet skall ske i sacristian, socknestugan eller annat öfverenskommet ställe.
Månne det icke vore nog att säga, att nämnden sammanträder på öfverenskommet ställe. 32 §:n innehåller, att böter och vitén, som af sockennämnden ådömmas, skola, då den plikt fä lide saknar tillgång dertill , aftjenas med arbete för communens behof; dervid dagsverke beräknas efter ortens markegångspris, om den arbetande sjelf bekostar sitt uppehälle, men att han i annat fall skall under arbetstiden af communen förses med kost D c n 29 Augusti f. in. såsom tjenstehjon, då dagsverke beräknas endast till |:del af mar kr gångspriset.
Delta stadgande kan icke anlagas, så länge böters aftjenande genom arbete icke finnes i allmän lag föreskrifvet, och jag tviflar på att vi någonsin skola återgå till detta för långliga lider sedan afsk alfa de missbruk.
Derföre bör, i händelse sockenuämnd skall äga rättighet alt ålägga böter, desamma, i händelse af bristande tillgång, förvandlas på sätt som för andra vitesböter efter allmän lag och laga stadgar, bestämmes. 35 §:n, som innehåller, att tjenstförrättande pastor skall vara ordför. i de mai, som anga skole- och undervisnings— anstalterna, kommer att försvinna, ifall, efter mitt yrkande, församlingens pastor alltid blir ordför. i sockenuämnd och sockenstämma.
I afseende på 36 §:n, som säger, alf ålderman tillkommer, utom hvad honom såsom nämndens ledamot åligger, att inom roten eller distrielet vaka öfver och handhafva de angelägenheter, som nämnden i allmänhet tillhöra samt tillse efie) lefnaden af de beslut, sorn af sockenstämma eller nämnden lagua blifvit, hvarföre han inför nämnden är skyldig alt redovisa, anhåller jag att här må införas, att åldermannen åligger att vända s'g till Konungens Bef:h;dé, för alt begära den handräckning, som kan vara af nöden att lagligen meddelas för verkställighet af sockennämndens beslut, 37 §:n är af detta innehåll: ”Om menighet vill, utöfver hvad nu är förordnad!, åt socknemän uppdraga så dana dess gemensamma angelägenheter, som icke tillhöra embcts- och tjenstemäns befattning, må derom å sockenstämma beslutas, och då tillika förordnas om hvad dervid skall iakttagas.
” Besynnei liga misstag skulle kunna uppkomma i fråga om livad som icke skulle anses tillhöra embets- och tjenstemäns befallning.
Detta lagförslag innehåller uppgift på de bestyr, som kunna tillkomma sockennämndens befattning, och några andra böla icke der komma i fråga, innan lagstiftande makten i samhället sådant beslutat.
Jag anhåller om återremiss, och att dessa anmärkntr måtte lå lill Utsk:n åtfölja densamma.
De ledamöter, hvilka redan yttrat sig öfver detta betänk., hafva hufvudsakligen hållit sig vid detalj-förhållanden deruti.
Jag åter skall inskränka mig till att göra några anmärknjr i afseende på de principer, hvarpå detsamma grundar sig; och jag mäste beklaga, att då Utsk:n med en berömvärd omsorg granskat de många detalj-omständigheterna och i möjligaste måtto sökt ordna dem efter det sätt hvarpå Utsktn uppfattat grundidéerna, arbetet likväl af brist på riktighet i de sistnämda i min lanke är nära nog förgäfves eller ulan ändamål.
Leijonhufvud, har yttrat, att han Den Jg Augusti f. m. anser sockenstämman vara egentliga grunden för communalbestyret, eller alt det är de grundsatser; hvilka för commurralbestyr i allmänhet skola ligga till grund, och sockenstämman sålunda vara utgångspunkten för all communal-styrelse.
Jag kan icke instämma deruti.
Är fråga om att icke afse andra föremål än de, hvartill Ulsk:n sl 11 tel igen funnit sig böra inskränka sig, nemi. folkundervisningen, sundhetsvarden och fattigförsörjningen, så må det vara rätt; men del är helt annat, eller rättare, mycket mer, som bör afses i fråga, när dc-f på allvar gäller alt införa communal-bestyr.
Första steget på denna bana borde väl vara, att göra sig noga reda för hvad man menar med corn muna Isty reise, eller hvilket det mål är, hvartill man söker komma.
Termen är sammansatt af tvänne begrepp, som i visst afseende kunde sägas vara emot hvarannan stridande.
Vanligen erkänner man, att en commun, eller en menighet —- om man vill försöka att försvenska detta ord, hvilket dock svårligen låter sig göra, emedan det deråt i nyare tider lemnade begrepp saknar hos oss all motsvarighet i verkligheten — icke kan eiler bör styra sig sjelf, och med den mest demokratiska syftning, som är tänkbar, torde man dock böra medgifva det vara en omöjlighet, att menigheten i massa kan styra.
Communal-styrelse, för att icke innebära en conti adiction, måste således förstås såsom motsats mot central-styrelse, och lagstiftningen för den för ra vara a f hel annan natur än för den sednare.
Om det sålunda är följdriktigt, att, till utveckling af central-styrelse-systemet, mångfn 1 Idign styrelse-organerna i den mån samhället, under sin utveckling, erbjuder nya, inom de äldre lagarna icke inbegripna, ja af dem alldeles okända förhållanden, samt gifva åt dessa en viss orubblig riktning; och om för samma afsigts skull, man måste inom bestämda, på förhand utstakade gränser, söka genom förbud och ansvarspåföljder förhindra afvikelser, emedan den centrala styrelsemakten i sådana fall aldrig skulle kunna i spåren följa och än mindre controllera dem alla; så synes deremot, för att åstadkomma styrelse af communer, en alldeles motsatt väg bora tagas, så att i de ämnen, der man Öfvertygat sig att menigheter böra tillåtas och vilja förena sig i communer, *) för att öfvertaga befattningar, förut tillhörande embetsman och embetsverk, åtgärderne vid lagstiftningen egentligen bestå: ilo i tindanrödjandet af förut existerande cenlral-institutioner och med afseende derå tillkomna restrictjva författningar; och 2:0 i en *)
Då jag tror att, efter Svenska språkbruket, menighet betyder en för ett visst tillfälle samjad, inom en viss trakt eller district icke begränsad folkmassa, anser jag det nödigt upptaga ordet commun, såsom betecknande en mera till local och vissa föremål bestämd menighet.
Den 29 Augusti f. m. 413 med reglemcntariska föreskrifter och straffbestämmelser sä litet sorn möjligt belastad organisationslag.
Att i ett, under inonarkiska grundsatser och derefter lämpade institutioner oell lagar, under flera sekler utveckIndt samhälle, såsom Sverige, införa comtnunal-styrelse, är i min lanke, ingenting mindre, än en fullkomlig reorganisation, som icke lättsinnigt, utan med väl öfvertänkt, berådt mod, icke på försök och i en orätt ända, nian efter ett fullständigt systeme och i rationel ordning mäste företagas.
Man hegar eljest det fel, soln åt alla planlösa handlingar bereder motgång och ånger, att nemi. ej allena gå miste om de åsyftade fördelarna — möjligen äfven framkalla oförutsedda olägenheter —utan ock för en lång tid aflägsna möjligheten af att begagna en idde, som, väl utförd, hade blifvit troligen hyllad, men emot hvilken, i form åfelt omoget försök, allmänna opinionen med motvilja kan kasta sig.
För att undvika, i möjligaste målto, dylika misstag, torde man höra än närmare undersöka villkoren, hvarpå en god cmumunal-styrelse efter rationella grunder kan till vägabi ingas och beslå.
Första frågan synes vara, om den är förenlig med aiu dan i våra grundlagsenliga förhållanden och synnerligen med den grad af monarkisk princip, som här erkännes, efter en genuin och ärlig uppfattning deraf.
Beklagligen nödgas tilan då erkänna, alt ingenting bestämdt, hvarken i lagen eller opinionen 0111 dess rätta uppfattning gifves till säker grund alt hygga på.
Under ett sådant förhållande, och i en tidpunkt, då en djupgående meningsstrid fortgår, dervid öfvertygelsen hos den nuvar.
Regenten synes vara orubbligen bestämd, så ofta den yttrar sig i handling, men hos folket delar sig i oändliga skiftningar, måste man skåda saken alternativt, helst det torde anses alltför förmätet, att våga förespå åtminstone för den närmaste framtiden, hvilkendera mening som skall tillkämpa sig segren.
Har man då gilltiga anlednir att förmoda, det II. M. Konungen anser lör siri pligt, att, i större mån än sorn monarkiska constitutioner (efter vanliga begrepp derom) innebära, personligen intränga i alla styrelse-detaljer, så all desr sa, ehvad mångå instanser de än måste genomlöpa, innan de kunna framläggas för Hans ögon, likväl lagligen sortera under Honom, och af Högstdensamme slutligen måste erhålla pröfning; anser H. M. ännu, oaktadt sin höga ålder, en så uppfattad regerjngspligt för sig möjlig och tillika angenäm att uppfylla; finnas ännu, icke allenast bland haus rådgifvare och närmaste omgifning, utan äfven ibland vissa classen inom
Repressationen samt hos bureaucratien en ihärdig tendens åt samma håll, så tyckas de förhoppningar vara nog sanguina, hvilka, stödjande sig antingen på några allmänna ordalag, i hvilka artighet är iner framlysande än bestämd tillåtelse, eller på några praeliminära åtgärder, såsom 4*4 D e ii ar) Augusti f. ra. coinite-tillsättningar oell nådiga remisser lill R.
St, tro sig konna erhålla sanction på ett lagförslag, hvilket i verkligheten tillintetgjorde eller rättare gjorde obehöflig den konungsliga pröfningen rörtde en mängd ämnen och en mängd personer, hvilka under det närvar, systemet mäste blottas för den centrala skarpsyntheten.
Förmoda de, att H.
M. trött af ett slikt detalj-bestyr, och mättad af den ära, som kan anses derunder liksom hopad endast öfver Hans personlighet — under det alla hans embetsman, högre oell lägre, blott äro mer eller mindre ofrivilliga redskap att verka på en i sig sjelf pasiv folkmassa — skall omsider inskränka sin höga verksamhet till egentligen s. k. regerings-åtgärder, bestående, hvad det inre samhällsskicket beträffar, antingen i nya organisationer för folkets egen sjelfverksamhet, eller controllen och upprätthållningen dervid, då collisionpr möjligen inträffa; tro de, att man ens vill lemna åt sitt värde de medborgare, som icke söka annan utmärkelse än att framlägga förslag till sociala förbättringar, utan ock medgifva en viss grad af sjelfständigt förvärfvad ära uti en obetald men omsorgsfullt egnad möda för det allmännas nytta och väl; så göra de rätt i att småningom, nedifrån, söka införa eli samhällsskick visst icke till sin riktning i strid nied det constitutionelt monarkiska regeringssättet — ehuru det såsom en följd af sednare tiders begrepp om allmänt menniskovärde, inrymmer någon del af så väl samhällets styrelse, som förtroende dervid och föiijensten deraf åt folkets sjelfvalde män; men bevisen för sådan tro och sådana förutsättningar borde först framläggas och torde tåla noga undersökning, innan de såsom öfvertygande kunna antagas.
Ingen lärer emedlertid neka, att en harmoni måste existera i ett lands saimhallsinräl!niugar, och att denna harmoni icke kati existera emellan a I I e 11 a s t y r a 11 d e i de minsta detaljer och communal-slyrelse i någon väsendtlig del.
Härå torde svaras, att sådant beror på hvilka föremål sorn skola åt comiinal-slyreise öfver'lemnäs.
Denna fråga är också, i min lanke, den andra, som bör betraktas.
Om man nu antager såsom grundsats in ahstracto, alt
Regeringen icke borde inblanda sin inflytelse och sina beslut i andra ämnen, än der antingen samhällets lätt, möjligen ifrågasatt i sti id med en eller flera individers, eller ock der menigheters eller individers inbördes påståenden eller tvister voro af natur att icke kunna genom domaremakten vid laga domstolar afgöras, samt alt i alla andra afseenden, utom laga tviste* eller brottmål, menigheterna borde få bilda sig i communen, med rättigheten att sä val stifta lagarne eller föreskrifterna, som utvälja dess handhafvare; så lyster det mig likväl att se, om man, under närvar, förhållanden, skulle finna 10 personer ense örn tillämpningen af grundsatsen.
I länder, sådana som Norrige och Förenta Amerikanska Staterna, går det lätt; inen här i landet återstår mycket att förändra, innan raan Den 29 Augusti f. ra.
4i5 lunde våga försöket derrill.
Frågorna om föremålen skulle således troligen inskränka sig till ytterst få.
Det skulle leda mig för långt från egentliga ämnet med detta yttrande ali liar ingå i detaljer, men jag sågar taga för afgjordt, att om man ville försöka närmare specilieera livad som enl.
.Svinskt språkbruk skulle kunna innefattas under de af Lag samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskcn i 9 §:n af betänk.
IS’:o 4 nyttjade ordalag, såsom "fullgörande al allmänna åligganden, befordrande af ordning oell Sedlighet’’ &e. så skulle man genast träffa in på ett gebit, der Statens embets- och tjenstemän, efter utfärdade allnänna författningar, redan äga en myndighet, hvars upphörande eller sättande å sido troligen icke så lätt medgåfves.
Orsaken, hvarföre olika meningar skulle snart föranleda lill alfvaisamma stridigheter hamm, ligger nästan belt och hillel i Sveiiges närvar, hierarehiska riktning, lili begäret efter makt — allt ofvanifrån nedåt — i oell för maktens skull.
Det i sig sjelf naturliga vore väl , att ingen eflerslräfvade ett sysslande för andras räkning än sin egen, ulan ansåg sådant snarare för ett besvär, hvilket endast känslan af allmän atida och förvärfvande! af allmän erkänsla kunde motväga; men embetsmannavälde! lyder en annan naturlag, nemi. att all makt söker utvidga sig, och der denna i sekiel' herrskat, der leifves svårligen den motsatta allmänna andan.
Vill man nu inlära communal-styi else, så borde nian först tillse: om man kail eller får lof att minska e ni b e t-sm a n n a - i n f I y landet, och dernäst: om man kan framkalla allmän anda?
Detta är dock politiska oell moraliska problemer, soln icke lösas med än aldrig så många reglementarisk» paragrafer, utan bero, såsom allt godt, på en gåfva ofvanifrån!!
Blir denna gåfva en gång gifven, finner Sveriges Konung sig en gång nöjd med alt skydda i stället för alt minutiöst styra, så träda Dess tjenare villigt ur vägen för den verksamhet, som, efter allmänt localt förtroende, uppdrages åt menighetens för hvarje ärende dugligaste män.
Och sådane komma då ej heller att fattas, närde icke tillbakasättas, hindras eller förföljas — hvilket icke alldeles är utan exempel — af dem, som under närvar. systöme icke tåla några medtäflare.
Det visar sig då, att föga lagbestämmelser, eller åtminstone högst enkla äro af nöden; att bestyren, mångfalldigade efter regien af arbetets fördelning, väl tilltaga i mån af förtroendet, men just också såsom väsendtligen baserade derpå och verkande med en moralisk, snarare än juridisk, makt, icke behöfva några stela former, utan uppfyllas med inbördes tillfredsställelse, utan tvång, och efter naturens anvisning i hvarje förekommande fall.
Till en hvar, som lefvat på landet och icke varit alltför mycket bunden vid en viss plats, eller alltför olyckligt placerad, ville jag hemställa, om han icke funnit förhållan - Den 29 Augusti f. m. tiel någorstädes verkligen vara ändamålsenligt nog oell fredligt inom en eller annan församling eller socken.
Har lian observerat något sådant, så ber jag honom vidare erinra sig, oin ieke händelsen du varit, att soekneboerne, om icke just af samma class, dock haft en sådan homogen blandning af flera, ali intet maktbegär, på grund af öfvervigt hös någondera eller på någon hierarkisk myndighet, haft tillfälle utbilda sig; dertill ock, alt inga ämnen af annän natur, un de som egentligen; enligt äldre bruk och författningar, sorterat under sock nestyrelsen, kommit i en sådan socken ifråga, således endast vården om kyrkan, om de fattige, tillfälligtvis också om helsovården, Sockneskolan ocli^ socknemagazinet, ifall sådana funnits.
Pastor och kyrkoråd, med årligen afvexlande kyrkovärdar, sexman och fattig-directionslédamöter hafva merendels i all stillhet fungerat, och knappast bär något capelans- eller klockareval kunnat störa denna lilla communs sämja och endrägt.
Delta förhållande har jag trott bero och anvisa på följande omständigheter och grundsatser: alt communen varit till sitt omfång lämpad efter naturen af de föremål, sorn den ägde inom sig afgöra; 2:0 att intressena varit likartade hos communens homogena befolkning; äio att Valfrihet och förtroende utgjort de lifc gifvande principerna, vida mer än lagbestämmelser; och slutligen 4:o frånvaron af ali dictatorisk öfverlägsenhet.
Om en enda större godsägare funnits, så har hans öfvervigt be*1 stämt utgången i de nrål, dermed han sig befattat, och dermed har väl ofta församlingen kunnat vara belåten, helst hans intresse kunnat vara detsamma, som öfrige sockneboers ; men om flere större godsägare funnits, hvilka stridt om herraväldet, eller någon embetsman velat begagna sitt inflytande, så här sfrakt all allmän anda inom allmogen och dé mindre jordägarne upphört.
Af dessa iakttagelser ville jag härleda följande slutsats: att 0111 än sockne- elter församliugs-indelningen är under vissa förhållanden lämplig för de communal-bestyr af mera ecclesiastik natur, hvilka hittills sorterat under sockenstämman samt pastors egentliga ledning, så följer icke deraf, att socknen är ett lämpligt district, ifall man ville utsträcka communal-bestyr till frågor om vågar, broar, kanaler, större gemensamma odlingar och aftappningar, skiftesfrågor, polismål och beskattning.
Districtet måste då sökas så vidsträckt, att inom dess gränser befinnas ett större antal personer, hvilkas intressen ställa hvarandra i någorlunda jemvigt och tillåta förenämnda moraliska driffjäder att träda i verksamhet.
Delar klart, att man, vid sådan districtets utvidgning, svanare stöter på hierarkiska elementer än inom den mindre kretsen, socknen, hvarifrån sådane 1111 stundom äro befriade; dessa elemenler måste nu undanrödjas eiler neutraliseras genom motvigt från andra af lika inflytelse, såvida Den 29 Augusti f m.
417 såvida någon allmän atula skall kunna uppstå.
Inom ett dist rict kunna t. ex. domaren oell kronofogden, öfversten och hofmarskalken o. s. v. bidraga till intressenas oell inflytandets assimilation, hvilket är hufvudvillkoret för ali cominunalstyrelse, som skall lända till gagn och landets trefnad.
Der detta icke låter sig göra — hvilket beror af de under första fragan betraktade villkor — så hjelper ingen inrättning af nämnder och långa reglementen derför, utan det är bättre låta embetsinännen styra så sorn det 1111 går, ibland bra nog, om de äro redlige och duglige, men åtminstone utan alltför mycken collision emellan dem, sorn hetas styra.
En på sätt och vis från pastors inflytelse afsöndrad styrelse inom en socken med rättighet och skyldighet att inblanda sig i ämnen, sorn hittills blifvit ansedda vara af ecclesiastik natur, anser jag vara ett stort misstag.
Folkets frihet och verkliga intressen blifva icke derigenom på det ringaste befordrade, de större föremålen för en verklig coromunalslyrelse vinnas icke, men split och oenighet komma att lemna spelrum för intriger af, utom communen stående, makter; hvilka icke skola underlåta att begagna den nya polismyndighet man inom socknen ordnat, för att intränga i familjehfvets hittills någorlunda skyddade kretsar, Mången kan tycka, att jag härvid drifver misstänksamheten för långt; och rättvisan fordrar att uttryckligen förklara, det jag ingalunda hos de sammansatta Utsk:ns ledamöter kunnat ana den minsta afsigt eller syltning åt en minskning i medborgerlig frihet.
Tvertom, jag är öfvertygnd, att deras förslag varit framkatladt af det renaste nit för allmänt väl, och alt de trott det vara bättre införa någonting, såsom en början till municipal-väsendets vidare framtida utsträckning än intet.
Du de funnit communen redan i ett afseende bildad, nemi. i socknen, hafva de trott denna vara ett ijeiiiigt experimentalfält, eller den uppslagsända, hvarmed början borde företagas.
Men härutinnan är det just som jag fruktar misstaget vara begånget.
Med försök i smått och nedifrån må det vara rätt att gå tillväga med de fysiska elementerna.
Mekaniska och chemiska sanningar kunna möjligen utrönas genom modeller och lillblandningar i smått; men vid anordningar af de moraliska, när det gäller lefvande menniskor, hvars seder och verksamhet man vill forma, då skulle jag tro, alt förhållandet måste vara omvändt.
Alla tiders lagsliflningshistoria har visat oss hvartill det eviga lappandet med nya detaljtillsatser slutligen ledt de samhällen, som, ifrån början utgångna från oriktiga grundsatser, hvars mognad låtit känna sina bittra frukter, icke mäktat uppgräfva örtens hjerlerot»