Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
F ortsätter daghi'adsrcdactör eller periodisk skrifts Författare i påföljande N.-r taller häfte det ämne, som under åtal ar och innan dom fallit, äge H(fCanceller en, alt dagbladet eller tidskriften på sätt utstakadt år belt. och hållit indraga, dock ställes Iledactör eller Förfaltare inför Tryckfrihet sComit téen, som pröfva ont, något serskildt ansvar, utöfver indragningen af dag;■ bladet eller periodiska skriften, bör agn rum. 220 Den 21 Maji f. m.
Genom detta alternativ, om det af Häglof!.
Ständer skulle godkännas, törekomnies aila farhågor, alla olägenheter, som äro följder antingen af obegränsad arbitrair indragningsrättighets fortfarande eller af helt och hållit lössläppt Tryckfrihet om S Momentet upphäfves; derigenom förekommes den ofta öfverklagade långsamheten då dylika mål dragas under allmänna Domfiolår, olempligheten hos oss af JuryDomfloiar, och deras ej sällan mindre ändamålsenliga sammansättning och äfven någon gång deraf uppkomne misshällifiheterj och derigenom kommer Rikfens Ständers TryckfrihetsComitié i en med dess ändamål öfverensstämmande verksamhet, och då af Nationens Representanter tillsatte personer, fingo döma ötver så grannlaga ämnen, kunde ingen Medborgare frukta hvarken väld eller Embetsmanna skråanda, och då Konungen agde att för tillfället om honom så godt syntes, tillförordna ett lika antal domare, och hvardera af parterne utlotta en, så tyckes mig allas fordringar vara uppfyllda, lika som jag sluteligen tror, att genom detta alternativ snarast
Och fullkomligast vinnes det dyrbara målet i hvart sannt Constitutionelt samhälle, nemligen b°varandet af Majeftiitets helgd och perfonlig fäflerhet} jemte lagbunden frihet»
Den 21 Maji /. in. 121 N:o 5.
Grefve Posti, Carl Hinric:
Jag har tillika med Herr Montgommerie begärt ConstitutionsUtskottets nu ifrågavarande Betänkande på Bordet, för att få tillfälle att närmare utveckla en särskildt åsigt, sorn, måhända, kan blifva ett stort skäl för tillstyrkan af Constitutionsötskottets Betänkande, men som under Discussionen öfver detta ämne synes mig föga hafva blifvit vidrört.
Jag ämnar ej tala om orättvisan af denna Lag, sorn sätter Författaren såsom Medborgare, nlom Lagen och lemnar hans egendom och hans heder till pris åt godtycket, utan att det tillätes honom att försvara sig, eller ens att känna anledningarne och skälen till den Styrelsens åtgärd, som måhända någon gång beröfvat honom hela hans välfärd.
Denna sids af ämnet har ofta blifvit utvecklad, och alldraminst skulle jag kunna förmoda att opinionen i detta afseende inom detta
Hus vöre tvifvelaktig.
Lika litet tänker jag uppehålls mig med att visa jkadligheten af denna ExceptionsLag, genom det band den lagger på rnedborgUga bildningens och Nationalupplysningens tillväxt eller den skada, som tillvarelsen af indragningsmakten i Elfva år, redan i detta afseende tillvägsbragt.
Äfven från denna synpunkt har frågan blifvit tillräckligt utredd, Och allmänna tänkesättet deröfver, kan anses 252 Den 2i M:iji f. m;j stadgadt.
Likaså öfverflödigt skulle det vara, såsom jag håller löre, att här inlåta sig i én undersökning för att visa, det denna ExceptionsLag helt och hållet motstrider vår Statsförfattning och undeigräfver dess grundvalar; ty ej behöfver jag erinra Eder, Mine Herrar, om hvad 1809 års öförgäteliga Lagstiftare yttrade i sjelfva ir.otiverne till Grund* Lagen om yttranderättens Frihet, det vill säga fullkomligt oberoende af allt annat än Lag, och att de deruti sågo grund vilkoret ej blott för Statsförfattningens bestånd, utan äfven för möjligheten af dess successiva förbättring utan våldsamma skakningar.
Och slutligen lärer det ej eller vara mera nödigt, att inför Eder , Mine Herrar, med vidlyftig utveckling vilja bestyrka den sanning, att samma Naturlag gäller inom den litterära produetionens område i sorn inom den materiella produetionens, den nemligen, att fåker befittningsrått är det för fia vilkoret jör frambringandet af goda produeter, Och att 8 Moamntet 4 §. af t 8 r 2 års TryckfrihetsFörordning, sorn sätter en gren af den litterära industrien under godtycket, just härigenom motverkar sitt eget ändamål, som mycket säkrare skulle uppnås, om Författareyrket utan Undantag äfven i sina åtgärder finge hugna sig af äganderättens helgd.
Nej, Mine Herrar, det är ej om skadlig— hetc-n af den ifrågavarande nu till upphäfvande Föreslagne undantagslagen, i sä måtto att den hindrar den enskildte medborgaren, att i tryck framställa sina meningar och upplysa / Den 21 Maji j~ tili 223 SätahaHet, endast återhållen af allmänna Lagen, sorn jag ämnar yttra mig; — det är på den ännu större skadligheten af den ifrågavarande ExceptionsLagen, derigenom: att den letnnar Regetingen enfarn öppet tillfälle att yttra sig tocb verka på opinionen, och den våda, för hvilken vi på detta sätt blottställas, hvarpå jag anhåller att få fästa Höglofl.
Europas samhällsskick har nått den utveckling, att den dirscta eller indirecta Censur eli j var tid ej mera värderas af de magtägande för samma orsakers gkuil, sorn för 5o å 40 år Sedan.
Då begagnades Censuren blott för att tillbakahålla den enskiites sjelfständig yttranden, sorn möjeligen genom sin frimodighet kunde väcka misshag; __ man lemnade Folkets meningar för öfrigt åt sitt ödej utan att vidare bekymra sig derom.
Detta förhållande haf förändradt sig: de magtägande ha insett opinionens vigt, och ingen styrelse tror sig nu mera kunna undvara ati äga den på sin sida; men följden deraf har Också blifvit3 att nästan alla styrelser mer eller mindre sökt, att sjelfve hvar och en inom sitt land, på ett artfcifielt sätt kunna styra och frambringa den, och härtill har den indirecta censuren öfver periodiska skrifter blifvit använd, såsom den tjenligaste aöstallten.
Man förebygger derigenom på en gång, såsom i censurens menlösa oskuldsdagar, att den enskild-, te genom sitt fria,, af Regeringen oberoendea 2'J4 Ben 21 Maji f. m. yttrande, får verka på nationens tankesätt, och är tillika sjelf obehindrad af al! motsägelse , att genom de blad, sorn man mera eller mindre doldt gjordt till sina organer derpå utöfva det inflytande, hvartill ögonblickets interesse föranleder.
TryckfrihetsLagen, äro således också vi blottställde ej allenast för vådao, attingen allmän opinion utbildas, såsom det till exempel var händelsen under f. d.
Konungens Regering, utan tor den ännu större, att Allmänhetens omdöme, så väl om saker som om personer, förvillas utaf de af de magtägandes inflytande dicterade bladén, och att på detta sätt ert aldeles falsk opinion frambringas.
Det äf för detSDa vådas skull, hvars skadliga följder kunna vara oberäkneliga, som jag framförallt trott mig böra motivera min öfvertygelse om nyttan och nödvändigheten af Utskottets förslag, och jag lemnar at efterkommande att afgöra, om de samtida phenomenen inom Svenska Tidningsverlden, ej berättigat mig tilj den framställning jag gjort.
I öfrigt får jag förena mig med Herr Cederskjöld, i hvad han anfört, emot det af Friherre Åkerhjelm framstäldte alternativ
Jag är af samma tanka som han, att
ConstitutionsUtskottets förslag bör hvila till nästa Riksdag utan några ändringar eller modificationer, hvilka GrundLagen ej medgifver.
Jag skulle tro, att alla de Herrar, som önskat några förändrio* gar, , Deri 21 Maji f m« 325 gar, hafva vägen för sig öppen,att genom CongtitutionsUtskottet hareda en opinion för antagande eiler förkastande af de åsigter, hvilka af dem här blifvit framställde.
Friherre Björn/tjerna, Magnus; Då jag nn går att yttra min tanka öfver ConstitutionsUtskottets
Förslag om upphäfvande af 8 Morn» i 4 §.
TryckfrihetsForordningen, är det sorn enskildt Riksdagsman jag begär ordet, och icke som organ af Styrelsen, hvars åsigt i detta, för min Embetsbefattning, främmande ämne, jag icke kanner, TryckfrihetsFörordningensifrågavarande 8 Moment, anser jag i alla afseenden såsom bristfälligt, derföre att det icke gifver någon garanti, hvarken åt Regeringen mot Dagbladens till äfventyrs inträffande sjelfsvåld, eller åt Folket mot censurens möjliga godtycke.
Det gifver ingen garanti åt Regeringen, säger jag, ty lagen eluderas medelst det indragna bladets återutgifvande, under vrängde Damn, eller endast en tillagd ey nummer
Den gifver ingen garanti åt folket, ty den bär godtyckets stämpel, oförenlig med ett grundlagligt Samhällsskick.
Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. IV Band. 15 Den 21 Maji f nii Jsg finner det således i båda hänsksndett skadligt åtminstone bristfälligt, och tillstyrker derföre, i likhet med hvad ConstitutionsUtskot^ tet gjordt, dess upphäfvsnde; men som en äskad garanti mot Censurens godtycke derigenom vinnes, bör Styrelsen såsom motvigt erhållé äfven en garanti mot Dagbladens möjli ta sjelfsvåld, hvilka i annat fall kunde urarta lill revolutionaira eldbränder, och den enskildta trefnaden förstörande smädeskrifier.
Denna garanti är så mycket nödvändiga-: re i Europas närvarande ställning, då striden emellan enväldiga och lagbundne Styrelseformerne är gifven, då båda delar luta till ytterlighet, och då det vore värdigt det Svenska Folkets lugna sinne, och öfverensstämmande med dess politiska ställning och krafter, samt andan af dess grundlag, att gå en medelväg emellan dessa ytterligheter, upprätthållande nationens rättigheter å ena, samt stänga vägen för sjelfsvåldet å andra sidan, ett sjelfsvåld, som TryckfrihetsFÖrordningens tillkonstlade
Som ConstitutionsUtskottet emedlertid föreslagit upphäfvande af IndragningsrättigheteO hos HofCanzleren, och derigenom förekommit godtycket i censuren, utan att tillika föreslå en motsvarande garanti mot det möjligen in^ träffande sjelfsvåldet i Dagbladen, får till Rid-t derskapet och Adeln jag vördsamt hemställa» ©m ej Den 21 Maji f , fri, 227 x:o.
Böternes belopp för olika Tryckfrihetsbrott begångne i dagblad och periodiska skrif» Jer borde förhöjas. 2:0.
Utgifvare eller Förläggare af Dag. blad och periodiska skrifter, ställa vederhäftige mäns borgen för så stor summa, som möjligen i böter af dem kan komma att erläggas. 3:0.
Tryckfrihetsbrott i Dagblad och periodiska skrifter dömas af vanliga Domstolar, och icke af Jurymän, såsom dertill mindre passande* Dessa garantier emot Tryckfrihetens missbruk linnas så väl i det Constitutionella Frankrike, som i det än friare England, der tryckfriheten likväl är större än i något annat Land på jorden. ' » Hof-Canzlerens indragnings-rättighet ä£
Dagblad och periodiska skrifter skulle i thy fall helt och hållit kunna upphöra, eller åtminstone inskränkas till indragning af viss Nummer, utan att gälla för hela tidskrifter.
I anledning häraf får hos Högvälbcne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapets och Adeln jag vördsamt föreslå återremies af Betänkandet med anhållan ätt Utskottet, i händelse det 6kulle gilla ofvannämnde åsigt ville utarbeta Förslag till den förändring, sorn TrycklrihetsFörordcingen i följd deraf måste undergå, hvari bör feststäl-i 528 1 Den 21 Maji j\ rtié las, dels böternes belopp för olika Tryckfel-* hetsbrott, dels hvilken Domstol skall ådö. ina dem, och dels cautiooerneg belopp för utgifvare eller förläggare af Dagblad och periodiska skrifter.
Då man sålunda å ena sidan vunnit upphäfvande af Censurens godtycko, och åden andra iörekommii Tryckfrihetens missbruk torde man äfven kunna hoppas att vinna den för Grundlagsförändringar nödiga sanetionen, hvilken i händelse förslaget endast upptog uppoffringar och inga motsvarande ga* rantier möjligen skulle kunna uteblifva.
N:o ft Herr Munck af Rofenfchjnld, Eberhardt
Det är en nu mera i alla constitutionella Stater erkänd sanning, att man i Tryckfriheten äger det säkraste värn för ea Nations frihet.
Den ensam är i stånd att ersätta många brister, som kunna vidlåda en Statsförfattning.
Men då Tryckfriheten är ett nödvändigt vilkor för en sann politisk frihet i alla constitutionella Stater, så blir den det ännu mer i vår, der den Lagstiftande makten, den som skall controllera de Högste Embetsmännens åtgärder, så sällan sammankommer, Emellan Riksdagarne ersattes denna granskande myndighet ännu säkrare af Tryckfriheten, än af sjelfva Justitieombudsmannen, hvars verkningskrets och åtgärder så mycket bero af dess egen håg och godtycko.
Den 21 Maji f. m. vi mer än någon annan constHutionell
Stat skäl, att önska oss en nog vidsträckt tryckfrihet, och denna frihets oberoende af Högsta maktens arbitraira myndighet.
Och huru man ock må tänka om Tryckfrihetens nytta i sig sjelf, kan väl ingen annat äa ogilla det stadgande, som öfverlämnsr åt en myndighets godtycko, och således möjligen älven åt dess nyck, en Medborgares, ej blott egendom, utan äfven ära och betager honom den rättighet, sorn den storsta' missdådare äger, att i behörig ordning, ransakas och dömmas.
Detta insågo förmodeligen de män, sorn grundläde vår tryckfrihet efter den lyckliga Regementsförändringen j Soq; men de tycktes ej hafva gjort sig nog bekanta med den Engelska tryckfriheten, eller med andra ord, med den förnuftiga, inom sina rätta gränsor bestämda tryckfriheten.
Snart tycktes man derföre hafva planterat frihetsträdet i en ofruktbar jordmån, och tryckfriheten syntes nästan ej bära andra, än sura och skadliga frugter.
Denna i sig sjelf ädla frihet blef dymedelst för många förhatlig och en skräckbild förraånga familleri|deras husliga lif.
Med darrande hand tog mången redlig Husfader, mångenom sin Faders lugn och heder ömtålig
Son dagens papper i hand, och farhågor Väcktes ibland äfven för allmänna lugnet jBen 21 Maji /. m, Men man borda ej hafva glömt att äfven i Eng-? land blef tryckfriheten i början skamligt missbrukad till enskilta tvister och smädelser, till orättmätiga angrepp mot Embetsman och enskild, ta , till kungörande af usla både snillet? och hjertats foster.
Orsaken låg just i. det långvariga tvång, som förut varit rådande, Och inom få Ar återkom man der till en behörig sans och till ett rättmätigare nyttjande af denna i sig sjelf ädla frihet.
Man lärde snart, st t de samma lagar, som skydda hvar mans person och egendom böra äfven försvara hans rykm mot en skribents smädelser, hvilken ehuru för feg, att göra ett öppet anfall på en person, kan grymt såra honom gei norn en anonym skrift.
Riksdagen iSi2 kom, och de fleste Representanterne vid den voro uppskrämda af Tryckfrihetens missbruk.
Det var då ej sg svårt, att genomdrifva en föreslagen inskränkiiing af Tryckfriheten.
Förslaget antogs så begärligt, att det icke ens fick hvila till följande Riksdag, jag hade ej och kunde ej hafva någon del i detta Riksens Ständers märkvärdiga beslut, ty jag var först af en utländsk, resa och sedan af RectqrsEmbetets i Rund tillträdande vid midsommar hindrad att mer än några dagar bevista denna Riksdag, men mina tankar i denna vigtiga fråga lät jag trycka i Örebro Tidning, Följderna af den då 'vidtagna inskränkaingen i vår tryckfrihet, hafva varit oberäk,- Den 21 Majif «j, peliga, kanske ej blott för Sverige, utan för hela det civiliserade Europa.
Hade man den tiden, då utlänningens opinion ej behöfde så mycket som nu mensgeras, fått om de för vårt Lands politiska ställning vigtigaste frågor utan tvång i tryck yttra sig, så hade allmänna rösten lättare trängt fram till högsta maktens öron, och ej blifvit bortblandad med någre kortsyntes eller af det Engelska interesset vilsefördes skrik.
Den rådande opinionen hade möjligen influerat på det parti som togs, och kan hända hade Europa då undgått att få se etablerad en legitimitetsprincip, sorn nedsätter eller rättare ej erkänner Nationernes egen legitimitet, en princip 60m bör hos hvar Svensk Patriot väe-j ka dess afsky, ehuru icke dess farhåga.
Hade man i stället vid 1812 års Riks3 dag inskränkt Tryckfriheten för smädaren, så hade Sverige undgått scandalen af de strid— skrifter, sorn nästan dageligen utkommo under loppet af 1815 års Riksdag.
Om vi ännu ej hunnit nyttja och handhafva Tryckfriheten på ett sätt, sora skyddar hvar medborgare för lömska anfall af detta vapen, hvilket likt alla andra vapen, kan användas till både gagn och skada, så kan orsaken härtill vara flerfaldig.
Det kommer nemligen till en del deraf, att af den Tryckfrihet, sora vi tillkämpade oss 1809, ha vi endast nästan fått behålla den, som medgifver anonyma an^ fall mot ej bestämdt uppgifna, men dock till— räckeligeo för gissningar utsätta personer, och Den 21 Maji f, m. det under skydd af ett om i stället för ett fom eller af angreppets framställning i form af fråga m. fl. utvägar, som i England fåfängt skulle befria angriparen för behörigt åtal.
Men till en god del torde detta af många Läsares bifall uppmuntrade missbruk härleda sig deraf, att en stor del af den läsande pubbquen isynnerhet i Landsorterne, ännu ej fått lära, att interessera s?g för allmänna ärenden, och derföre mäst är road af enskilta.
Och sådan är mänskliga svagheten, att man är mera nyfiken få läsa klander; än beröm ty dervid vinner ens egi: personliga värde genom jämförelsen, Vi hafva än mera frihet att trycka per-» 60nliga förolämpningar, åtminstone under form af allusioner, och med löfte om framtida he*^ Vis, än i England.
Man skall kunna läsa Engelska Dagblad för en hel månad, utan att finna ett enda angrepp på en persons enskilta eller husliga förhållanden, Der får man ej ens i enskilt hillet till en person skrifva något smädligt eller så förolämpande, att det kunde ge skälig anledning till tvekamp, utan att bli behandlad sorn en libellist; äfven om man efter hvad som blifvit skrifvit och tryckt bevisar det, blir ansvaret lika.
Den beskyllning man gör i tryck måste iredan vafa bevisad, eller vara ett verkligt factum, Deremot har man en desto
Vidsträcktare frihet att granska medborgares allmänna lif och deras Embetsåt* gärder?
Just denna frihet gör Embetsman der sa Den 21 Maji /, m. 2 5;1 Varsamme, att de sällan ge uppsåtlige anledningar till klander.
Opinionen om
Domares rättvisa är allmän. jag skulle derföre önska ett Förslag , som satte en säkrare och bestämdare gräns för friheten att i tryck angripa medborgares personliga förhållanden; men jag önskade tillika ett som återställde rättigheten att, oberoende af någons godtyckliga åtgärd, fritt få yttra sig om åtminstone den inre Styrelsens åtgärder.
Huru olikaock tankarne må varaomnyttan af Tryckfrihet i allmänhet och om dess gränsor, ja om sjelfva den politiska friheten så kan väl, blott en mening vara om orättvisan af det stadgande, som åt en auethoritets godtycko och således på discretion öfverlåter en T'dningsskrifvares, äfven en medborgares, ej blott lagligen undfångna egendom, utan medborgerlig ära.
Till och med för närvarande i Frankrike är en sådan makt ej öfverlåten till någon Embetsman.
Då ifrågavarande stadgande vid 18 f 2 års Riksdag antogs och sattes i verkställighet genast, lärer det ansetts för hvarken någon förändring eller förklaring af Grundlag, utanför ett blott reglementarisk! stadgande, som vid samma Riksdag, då det föreslogs kunde infö?as.
Af samma grund bör det kunna upphäfVas vid samma Riksdag, sorn Förslag derom ^öres.
Och ett skadligt stadgande bör medi 234 J)en 2i Maji f m. mera skäl kunda hastigt afskaffas än införas.
Så* ledes hade i min tanka Riksens Ständer kunnat 1815 upphäfva detta stadgande.
Men då det blifvit upptagit och sedan bihehållit i TryckfribetsFörordningen, oaktadt eine Riksdagar passerat, , samt derigenom indirecte sanctioneradt af Riksens Ständer, återstår för dem för des9 uppiiälvande genast vid denna Riksdag ingen annan utväg, än att för deras del besluta, och hos Konungen i underdånighet an^ hålla, att äfven Hans Majit räcktes dertill lern* na sitt nådiga Lifal!.
Då detta Tillägg tillkommit med åsidosättande sf de lagliga forw mer, måtte det likså hastigt kunna återgå.
Förslag måtte med mera skäl, utan iagtt gande af de föreekrifne formess långsamhet, kunna upphäfvas, än antagas.
Jag föreslå!: således, att Riksens Ständer vid detina Riksdag besluta upphäfvande af ifrågavarande stadga , samt hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, att Hans Majit täcktes dertill sitt nå-, diga bifall lemna, och begär härå Herr Gref-:
Ven och LandtMarskalkens proposition, N:o S. Herr Rofenbtad, Bernhardt Såsom icke älskare af godtycklig.magt, den må hvila hos en Regerings högsta organer, eller hos Sekreta eller andra Ständernes Constituerade Utkott, skulle jag visserligea leke draga i betänkande att för ruin del god Den 21 Maji j, m, 205 känna Höglofl.
Förslag om uteslutande af 4 § 8 Momentet ur Tryckfrihetsförordningen, sä vida det Hoglofl.
Ut—> skottet derjemte hade föreslagit en sådan ändring i 5 §. af denna
Lag eller dess Rättegångsordning, att det i iörutnämnde Moment innefattade mindre onda ej mera behöfdes, såsom ett correctif mot ett större ondt.
Man har ansett dfft namn för oväldig rättvisa, Englands Lagskipning förvärfvat, vitsorda förträffligheten och ändamålsenligheten af crirr.inella måls afgörande genom moraliska Domslut, det vill säga genom Edsvurne, oåterkalleligen och omotiveradt frikännande eller fällande.
Men månnefej förhållandet med detta Juryinrättningens vunna anseende är detsamma, som med de slutsatser för nyttan af prohibitiva Handels- och NäringsLagar, stora skatter och Statsskulder, man velat draga af Englands under sådane förhållanden stigande välmåga?
Månne ej likasom andra industrien befrämjande orsaker satt England i stånd, att oaktadt prohibitivsystem och dryga Statsbördor utveckla den rikedom och makt, det upp-; nått, äfven så andra öfvervägande omständigheter låtit dess lagskipning vinna och förtjena sitt anseende, ej genom, men oaktadt, Juryinrättning; jag för min del vågar tro förhållandet vara sådant och skall nu försöka utreda detta mitt påstående.
Då Statens ändamål är skyddande af hvarje dess medlems genom SamhäHsbandet forså,’ 2 56
Dea 21 Maji f, m, krade rättigheter, så mäste hvarje ingrepp i dessa genom Staten förekommas, eller om de ej kunna förekommas, bestraffas.
Det högsta mål för en criminalLag, hvars uppnående den alind bör äga i sigte, är således hvarje Jkyldigs bc(träffning, hvarje ffkylchgs befrielfe.
Hos de Folk, der odling eller de intellectuella förmögenheternes utveckling ännu är i sin början, der har hvarken arten af förbrytelser eller sättet för deras döljande vunnit den utvidgning, som för det fullständiga utredandet fordrar den stränga Juridiska undersökningen, der har också den oförderfvade naturen ännu bibehållit i sin ursprungliga renhet helgden af de moraliska förbindelserne.
Derföre har vanligen hos dessa folk det moraliska, på Domrarnes inre öfvertygelse, grundade domslutet blifvit valdt framför det på Juridisk visshet byggda, hvilken man ej eller ägt nog skicklighet att utreda- Således ser man hos Nordens äldre invånare, till hvars Folkstam Englands eröfrare AngloSaxerne hörde, sakers afgörande öfveriemnad åt en edsvuren Nämnds godtycke, stundom tillsatt af Häradet, stundom af Anklagaren, stundom af den Anklagade, hvilken sistnämnde äfven \
Viésa fall ägde rätt genom egen och ett visst antal af honom sjelf valde mäns edgång afgöra sin sak.
Men också omvexlande med des» Den 21 Maji f.m. 237 6a domsätt finner man jernbörd med flere sådane mede] att utröna sanningen, hvilka uttryckte tidell varfvets öfvertygelse om Försyfiens omedelbara deltagande i sakers afgörande genom ödets utslag.
Deremot i de Länder, der odling framskridit, och i följd med den ej endast mänglalden af brott , utan äfven svårigheten genom deras invicklade förhållanden att skilja det sanna och det sannolika, der har så väl helgden af dea oskyldiges rätt att bli frikänd, som af den förnärmades och samhällets anspråk att se den rätta brottslingen straffad, framkallat nödvändigheten att ej öfverlemna åt den moraliska öfvertygelsens godtycke dessa dyrbara fordringar, utan att göra dem beroende af den fullkomligaste visshet, åstadkommen genom permanenta Domare af pröfvad sakkännedom och skicklighet, af ansvar för sina handlingar, oberoende af parterne, och skyldige att på laga skäl motivera sina domar, hvilka ändå fällda inom de lägre instancerne kunnau nderkastas granskning af högre med ännu mera urkiljning besatte Domstolar.
I England, der man i allt nästan endast af tryckande nödvändighet tillåtit sig afvikelser från af Förfädreti öfverlemnade stadgar och former, der har man ännu bibehållit AngloSaxernes sätt att afgöra brottmål.
Men det motstridiga häri med tidehvarfvets verkliga kraf, har såsom jag förut nämnt, blifvit modifieradt genom tillkomne omständigheter, hvilka borttagit en del af dess skadliga följder.