Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparre förutsagt, nemi. att bergslagernas trafik, efter jernvägens anläggning uti ifrågav:de riktning, kommer att söka sig väg ned till Mälaren tvärt öfver jernvägen.
Den kommer deremot att från det inre af landet, till och med från Sala, gå till Upsala, emedan omkring 3 mils landvägstransport omöjligen kan konkurrera med 5^ mils jernvägstransport
Om således äfven ingen jernbana anlägges mellan Sala och Westerås, kommer i alla händelser bergslagens produkter att träffa Mälaren, och om det finnes fördelaktigare att gå på sjön, i st. f. på jernväg, från Upsala, låter äfven det sig göra.
En sådan tvärlinie upsamlar alla de trafikanter och frakter som nu söka Mä - Den 6 December f. m. 421 laron, och om på ett eller två ställen bibanor anläggas ned till Mälaren, blir denna del af landet en af de lyckligast lottade i afseende på sina kommunikationer.
Ytterligare får jag emot Gr.
Sparres yttrande anföra att om, såsom lian förutsätter, serskilda jernvägar komma att anläggas i alla de dalgångar, utefter hvilka trafiken nu går, kostnaden af dessa jernvägar, tillsammans med hufvudbanan utefter Mälaren, blir betydligt större, än om en enda jernbana anlägges midt igenom Westmanland, med dess bergslager på ena och dess sädesbygd på andra sidan, uptagande produkter från dem begge och från en del af Dalarne, och från denna tvärlinie en eller tvenne bibanor dragas ned till Mälaren.
I afseende på transporten af de från trakterna vester om Nerike till Stockholm gående produkter och passagerare, så hade man, genom att antaga vestra stambanans förläggande söder om Mälaren, icke dikterat några tvångslagar för denna rörelse, hvilken komme att taga den beqvämaste och billigaste vägen, och då vägen norr om
Mälaren bevisligen är öfver 3 mil längre än den genom Södermanland, kan jag icke inse att det är något tvång på rörelsen, att den förutsättes heldre gå den kortaro vägen än den längre.
Sparre har anfört åtskilliga anmärkn:r mot Ofverste Ericssons beräkning öfver folkmängd och upskattningsvärde, med afseende på de olika banorna, såsom t. ex. att Mälarens öar och söder om Mälaren belägna landskap icke äro uptagne till förmån för banan igenom Westerås.
Deremot får jag anmärka, att de öar som tillhöra Westerås och Upsala län samt den del af Westerås län, som ligger söder om Mälaren, äro intagna i beräkningen till förmån för denna bana, och hemställa till hvar och en af Hrrne, om det är sannolikt att någon menniska, som bor söder om Mälaren, så vida ej någon serdeles tillfällighet vållar det, far öfver densamma, i st. f. att begifva sig till jernvägen några mil in uti Södermanland.
Likaledes sade Gr.
Sparre, att mycket större delar af Upland och Westmanland öster- och norr-ut, än hvad Ofverste Ericsson antagit, ligga inom den krets, som bör vara intresserad för banan utefter Mälaren genom Westerås.
Det är visserligen svårt att, såsom här skett, updraga bestämda gränsor för de distrikter, inom hvilka personer, som hafva ena eller andra intresset, bo, men för mig vill det synas såsom om banan utefter
Mälaren snarare blif vit något gynnad vid dessa gränsors updragande än missgynnad, då den linie, som delar landet emellan denna och banan emellan Upsala och Sala, ligger mycket närmare den sednare och man med skäl till
Salabanans område äfven kunnat räkna trakten kring Hedemora.
Sparre har anmärkt, att ingen menniska heldre reser på ångbåt än på jernvägen.
Jag hemställer till' hvar och en om han icke heldre, en vacker sommardag, väljer den behagliga färden på Mälaren, och njuter anblicken af dess vackra stränder, än instänger sig i en jernvägsvagn, synnerligen om priset är hälften lägre och några timmars tidigare framkomst ej är af vigt.
Det är svårt att bestämdt afgöra, hvilka personer gå den ena eller andra vä - 422 Den 6 December f. m, gen, men säkert att just de personer som, för transporterande af sina produkter, vilja begagna sig af vattenkommunikationen, innan denna för vintern uphör, måste hastigare realisera dem, såsom Gr.
Sparre anmärkt att de mindre jordägarne vanligen äro nödsakade att göra, men om de åter vilja gömma sina produkter tili dess vattenkommunikationen uphört, hafva de, äfven om jernvägen lägges längre ifrån Mälaren, den resursen att kunna köra sina produkter till denna väg, hvarvid enda skilnaden blir, att några få köra mot norr, som förut kört mot söder, och att somliga få längre väg, då andra deremot få kortare.
Jag tror att man på jernbanor kan göra skilnad mellan trenne olika slags trafik.
Det första slaget är den trafik som upkommer emellan de närmast jernvägen belägne trakterne; det andra den, som kommer längre ifrån, men som måste söka jernvägen, för att sedan finna en utväg till export- eller konsumtionsorten; det tredje är den transitotrafik, som från inre delar af landet passerar jernvägen.
Om den första af dessa slags trafik blir lifligare och mera gynnad genom banan utefter Mälaren, så äro de båda andra slagen säkerligen mera gynnade genom den riktning af banorna, som af Öfverste Ericsson blifvit föreslagen.
Sparre anför åtskilliga anmärknir mot den af Öfverste Erisson upgifna besparing i vägens längd och anläggningskostnad, om den lägges söder om Mälaren; härmed förhåller sig i korthet så, att denna besparing af 12-y mil ingalunda, såsom Gr.
Sparre förutsätter, upgifvits till godo för systemet i sin helhet, utan endast såsom en vinst vid att genom de första årens arbeten upnå samma punkter på norra, östra och vestra banorna.
Jag finnér alldeles icke skäl uti att, såsom Gr.
Sparre gör, anmärka det beskattningen borde tagas i betraktande vid bestämmande af jernbanans riktning, emedan detta är ett förhållande, som alls icke inverkar på jernvägsfrågan, ty den beskattning som ligger på provinserna, eller serskilda delar deraf, har genom köp eller arf af egendomar kommit på dessas nuvaride ägare och är således icke för dem någon ny pålaga, för hvilken de böra ha ersättning, utan en skyldighet, som från uråldriga tider ålegat dem som innehaft äganderätten och utgjort ett vilkor för densamma.
Hvad KöpingHultbolaget angår, så synes visserligen detta bolag hafva tillkommit under den förutsättning, hvartill E.
St:r gifvit anledning, att jernbanan mellan Stockholm och Götheborg skulle taga dess riktning, och jag hemställer derföre om icke Staten borde, såsom jag i en serskild motion tagit mig friheten föreslå, inlösa KöpingHultbanan, så hade dess bolag, och dermed förenade intressen, icke vidare något skäl att beklaga sig.
Det vore mera skäl att för framtiden större och vigtiga re intressen gjorde sig gällande vid besluts fattande i detta ämne, än att låta små lobalintressen afgöra det.
Sparre har frågat på hvad sätt städerna vid Mälaren hafva förbrutit sig, efter de skola beröfvas den handel och rörelse de hittills haft med bergslagerna.
Jag vill deremot fråga, på hvad sätt de i bergslagen belägna Den 6 December t. m. 423 orter hafva förbrutit sig, efter de skulle, för all framtid, åläggas att till Mälarestränderna föra sina produkter och derifrån hemta sina förnödenheter, hvilket de hittills gjort i brist på en bättre väg.
För min del anser jag att en strid, som så länge varit uptagen, nu borde vara utkämpad.
Jag tror icke att frågan om vestra banans dragande söder om Mälaren är så ny som Hr Hjerta påstår, enär striden derom varit öppen i 2 å 3 år och alla intressen varit i tillfälle att uttala sig, äfvensom Sveriges allmänhet haft sin upmärksamhet riktad på denna fråga.
Hr Hjerta anmärker om de Preussiska och Belgiska banorna, hvilka äro statsbanor, dels att de äro ovänligen dyrbara, dels att de icke bära sig.
Hvad de Preussiska statsbanorna beträffar, kan jag lemna en alldeles motsatt uplysning.
Åtskilliga af dem hafva kostat ^ mindre än de af enskilda personer anlagde och hafva äfven lemnat en större inkomst än de sistnämnde, till följd af deras bättre förvaltning.
I medelafkastning hafva de gifvit omkring 6 proc.
BerlinerStettinerbanan ända till och med 20 proc.
Om de Belgiska banorna är jag icke nu i tillfälle att lemna någon uplysning, men jag tror dock att Hr Hjerta målat deras tillstånd väl mycket i svart.
Det är naturligt att der fråga är om stridiga intressen, söker hvar och en att göra sin fördel och sitt intresse gällande, och det är mycket lätt och mycket naturligt att se det allmännas, fördel genom det egna intressets synglas.
Jag tror derföre icke att man bör, såsom Hr Hjerta tycks förutsätta, vänta till dess striden blir utkämpad, ty huru länge än frågan hålles öppen, skall striden alltid blifva lika liflig, då afgörandets stund nalkas.
Hr Hjerta har anfört åtskilliga detaljer rörande UlfstorpLerdalabanan.
Då jag, efter Öfverste Ericssons ordres, verkställde denna undersökning, och flere gånger sammanträffade med Hr Zweigbergk, kan jag med så mycket större visshet påstå, att hans upgifter i den sednare promemorian icke öfverensstämma roed verkliga förhållandet.
Han ville att banan skulle läggas öster om Ymsen; men Öfverste
Ericsson har stödt sitt utslag på undersökningar både öster och vester om nämnde sjö, jag har försökt att kringgå de nämnda mossarne, men dervid träffat på föga sammanhängande bergsryggar, och detta har gifvit anledning att föredraga den nu antagne riktningen.
I allmänhet tror jag, att huru länge och med hvilken omsorg undersökningar fortsättas, så komma ändock enskilde personer, som ej se sina intressen och meningar tillfredsställda, att upsöka fel i desamma och offentligen påstå, att många vigtiga detaljer dervid icke äro tagna i närmare öfvervägande.
Man bör väl dock i allmänhet kunna antaga att den person, som verkställt sådana undersökningar och som alltid måste känna det moraliska ansvar honom åligger, egnat saken den upmärksamhet och noggranna utredning, som omständigheterna och sakens vigt kräfver.
Hr Hjerta har framställt åtskilliga anmärkningar mot Stockholms station och den af Hr Ericsson föreslagna planen att draga banan söderifrån öfver Mälaren till Clara sjö.
Hr Hjerta tyckes förutsätta att Skinnarviksbergen skola sprängas ned och läggas i Mälaren, men så är ej meningen, utan blott att 424 Den 6
December f. m. bereda en plan för jernvägen af ungefär 30 fots bredd vid sjökanten, hvilket ej vore förenadt med synnerliga svårigheter, enär bergen äro serdeles rätliniga.
Likaledes talar Hr Hjerta om svårigheten att fylla banken i Mälaren.
Härtill äro beräknade 84,000 kubikfamnar sten och grus, och jag är fullt öfvertygad om att detta är 25 proc. mer än hvad som behöfves, och om man har tillräckliga medel att verkställa detta arbete med, så ligger deruti alldeles ingen omöjlighet.
Jag hemställer till R. och Ad., huruvida det-är sannolikt att Öfverste Ericsson skulle vilja riskera sitt under så lång tid och med så stora arbeten förvärfvade anseende genom att framställa ett lösligt förslag.
Hr Hjerta har anmärkt svårigheten af att banan skulle passera öfver flera gator, dervid får jag uplysa, att det alldeles icke är nödvändigt att gå öfver dessa gator i samma plan, utan att man kan gå öfver eller under desamma, så föreställer jag mig att jernvägen komme att föras öfver gatorne till Kungsholmen och under bron till Riddarholmen, då gatuplanen för sänkas eller höjas derefter.
Denna sak är visserligen icke i detalj upgjord, men af en man med den erfarenhet, som Öfverste Ericsson, kan man icke förutsätta att han ej öfvervägt denna omständighet och beräknat ungefärliga kostnaden derför, utan skulle vilja t i 1 Ispil logifva sitt rykte för en sådan sak.
För öfrigt anser jag att sådana detaljer icke böra undergå R.
Det gifves ett mycket vigtigt skäl att afgöra frågan så snart som möjligt, det nemi. att annars en stor del af nästa år går förlorad för arbetet, ty det kan ej drifvas med den kraft som erfordras, om ej nu redan undern vintern förberedande åtgärder vidtagas och materialier och redskaper anskaffas.
Och ett års uppehåll i arbetet framskjuter den nytta man genom jernvägarne vinner i ökad produktion och industri, ytterligare ett år till oberäknelig skada för hela Riket.
Hr MontgomerieCederhjelm, Robert NilsGermund:
Ehuru jag vet att man kan välja lämpligare tid att yttra sig öfver denna fråga, än nu vid remiss, så ber jag att få uptaga till besvarande några anmärknir, som här blifvit gjorda.
Sparre har mycket fäst sig vid att man vid jernvägens anläggning skulle taga den enskilda företagsamhet i betraktande.
Denna företagsamhet anser han vara större på norra sidan, och han har som skäl anfört att Diligenserna gå på norra stranden af Mälaren.
Jag vill fästa upmärksamheten på att, som vi veta, under sommaren
Diligensen inställer sina turer, emedan der icke finnes resande, ty de föredraga ångbåtarne, och att således den enskilda företagsamheten, åtminstone under sommaren, icke funnit sig upmuntrad af många resande på norra vägen.
Hr Gr:n har vidare yttrat i afseende på vägens rigtning, att man haft exempel på huru vägarne i fremmande länder till en början blifvit anlagda krokiga, och derpå anfört, att vägen mellan Rrtissel och Paris först lades krokig och derpå rätades.
Jag får då' nämna, att denna väg är byggd af enskildt aktiebolag, och icke på Statens bekostnad, utan bolaget har D en 6 December f. m. 42ft lagt vägen i den riktning, som var lämpligast för dess inkomster.
Helt olika är förhållandet med en jernväg, som bygges af Staten, då en mängd andra omständigheter böra tagas i betraktande.
Om Hr Gr:n vill se de krokigaste jernvägar, som man kan tänka sig, så bör han se på kartan öfver jernvägsnätet i England, der han finner de besynnerligaste figurer, emedan alla jernvägar der äro byggda af enskilda personer.
Hr Gr:n låter Upland och Westmanland framstå såsom ett slags martyrer, emedan de betala så stora statsbidrag; men då Gr:n talar om Upland, tror jag att han menar både Stockholms och Upsala län; dervid är att märka, att då, enl. det ena förslaget, Upsala län får en betydlig del af jernvägen och Stockholms län nästan ingen, så får, enl. det andra, Stockholms län mera jernväg och Upsala län mindre.
Likväl är att märka, att Stockholms län är både till areal och folkmängd större än Upsala län, och i afseende på statsbidragen förmodar jag att Stockholms län är i samma proportion som Upsala län hårdt beskattadt.
Sparre talat om huru den allmänna meningen alltid uttalat sig för den norra vägen, och i sammanhang dermed har en annan talare yttrat, att det är en nyhet, denna vägs läggning genom Södermanland.
Jag får då an märka, att det förhåller sig med denna nyhet som med många andra sådana, att den icke är så ny som man föreställer sig.
Den förtjente man, hvilken fäderneslandet till en stor del har att tacka för att jernvägar blifvit byggda i Sverige, ansåg att vägen skulle dragas genom Södermanland, det var hans första plan, och den är således icke så ny som man vill påstå.
Sparre har yttrat den önskan, att invånarne i de olika provinserna, som skola genom skäras af jernvägen, skulle få yttra sig, huru de önskade att den skulle komma att gå.
Såsom boende i Nerike, och då jag der mycket deltagit i de 2:ne större jernvägsföretag der förekommit, nemi.
KöpingHult och NoraErvallavägen, och således känner jernvägsförhållanderne i den orten, så får jag förklara att den af Ofverste Ericsson föreslagna ritningen, enl. min öfvertygelse, är den för provinsen Nerike fördelaktigaste.
Hr Hjerta har slutligen varnat oss för öfverraskning och för att fatta ett för tidigt beslut i denna fråga, och sålunda visa prof på den hetsighet, som utgör ett fel i nationalkarakteren, enl.
Ebrensvärds bekanta yttrande.
Jag får då påminna, huru samma snille talade om ett annat fel, som vi hafva, nemi. tröghet.
Jag för min del anser det mycket vådligare, att man i denna fråga gör sig skyldig till en sådan tröghet, man må nu äfven hedra den med benämningen grundlighet, än till en öfverilning, som endast skulle befordra afgörandet af en sak, som så ofta varit före.
Jag fruktar att denna tröghet skall upskjuta de välgerningar, som kunde härflyta af detta det vackraste jernvägsförslag, som blifvit för nationen framlagdt.
Det må tillåtas mig att med några ord be svara de inkast, som blifvit gjorda emot mitt sednaste anförande; dervid jag anser mig böra uplysa att Hr Ericssons tillfälliga frånvaro var mig fullkomligt obekant.
Hr Bildt har uptagit till ve - 9 426 Don 6 December f. m. derläggning hvad jag i detta afseende sagt, och då jag icke vill göra mig skyldig till den brist på grannlagenhet, att jag skulle fällt om en frånvarande ett yttrande, hvilket han var hindrad att upträda och besvara, så ligger det mig om hjertat att icke missförstås.
Då jag således om Hr Ericsson sagt, att det ligger inkonseqvens i afseende på hans utlåt, om östra Billing-banan och den åsigt han nu yttrat, så beböfver jag icke mera än att hänvisa hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter att läsa 12:te sidan i Hr Ericssons betänkande, dervid jag tror det skall blifva för hvar och en uppenbart att han icke allenast till utgångspunkt för sitt förordande af vägen söder om Mälaren tagit den i utlåtit om Westgötha-banan med så mycket skäl ringaktade transito-farten, utan äfven nu på denna lägger en ganska väsendtlig vigt; ehuru han i slutet af sitt resonnement om transitofarten, som uptar jemt en sida i det tryckta utlåtit, säger, i en mellanmening, att trafiken mellan stationerna är af hufvudsaklig vigt.
Jag tror icke att någon, som genomläser detta utlåt., och dermed jemför det förra, skall kunna bestrida, att någon brist på öfverensstämmelse i åsigter framlyser.
Han har i begynnelsen af det citerade yttrandet-(sid. 12), begagnat just det uttryck, som jag finner intaget i K. M;s Propos.: »som rörelsen går från vester till söder, så ligger deri ett vigtigt skäl för banans dragande söder om Mälaren.»
Med all möjlig aktning för Hr Ericsson tror jag att en sådan i allmänna ordalag uttryckt sats icke bevisar mycket i denna fråga, synnerligast då, på sätt jag redan sökt ådagalägga, industrien i och rörelsen mellan Westmanland och Upland samt
Slockholm är så öfvervägande den industri och den rörelse, som komma från Södermanland, att man kan ifrågasätta om rörelsen från Stockholm icke snarare går från öster mot vester och nordvest.
Hr Ericsson har sagt, och det är äfven upgifvit af Hr Bildt, att mellan Södermanland och Nerike en liflig trafik redan upstått.
Jag har några gånger rest denna väg och jag måste bekänna att, om jag skulle dömma af den trafik som jag då fann på vägen och af dagböckerna, som stodo alldeles blanka, så var då för tiden ingen trafik för handen.
Det måste vara på det sikta året som densamma utvecklats.
En värd talare, Hr Nordenfelt, . har upträdt mot mig, och visat det orimliga deraf, att jag föreslagit, att Hr Ericsson borde taga i beräkning populationen på båda sidor om Mälaren, men jag hemställer till den värde talaren att han, om han vill besvara mina uttryck, återger dem sådane de blifvit fällda.
Vid beräkningen af den trafik, som kunde blifva på Upsala-banan, intog Hr Ericsson såväl folkmängden på östra sidan Sigtunafjärden som den på den vestra sidan.
Jag hemställde just i detta afseende, om icke det kända förhållandet att en ä två ångbåtar dagligen afgå från Strengnäs till Westerås visar, att det är tänkbart, att från trakten af Strengnäs likasom från Thorshälla och Eskilstuna, passagerare och varor kunna afgå till Westerås, der intaga banan och fortsätta resan till Stockholm? men deremot hemställer jag, om med någon kännedom om trakterna, på båda sidor om
Sigtuna-fjärden man kan anse möjligt att personer resa först ett Den 6 December f. rn. <27 stycke landväg, sedan litet sjöväg, och derpå åter landväg, för att komma till jernvägen.
Samma talare har sagt, att jag fäst mig för mycket vid det södra Uplands intresse och icke vid det norra.
Hr Ericssons förslag förbiser både norra och södra Uplands intresse alldenstund han drager banan tvärsöfver
Upland på den smalaste och ofruktbaraste del deraf.
Den siste värde talaren har sagt, att när jag talade om Upland, inbegrep jag den del af Stockholms län, man vanligen kallar Roslagen.
Jag har talat om Upsala län och sagt att befolkningen derstädes och i Westmanland drager hårdare skatter än i öfriga län, att på hvarje person i Upland belöper sig 9 R:dr, då deremot i Stockholms län på hvarje person endast belöper sig 6 R:dr.
Jag anser att Hr Ericsson, med den stränga konseqvens, hvarmed han fullföljer sitt förslag att jernvägar aldrig borde läggas vid sjöarne, borde, på sätt för Roslagens intresse är fördelaktigast, låtit jernvägen icke gå utmed sjön.
Då samme talare yttrat, att han såsom Nerikes-bo vore nöjd med Hr Ericssons förslag, så måste jag erinra, att han såsom jordägare både i södra Nerike och Roslagen, får direkt nytta af så väl den norra vägen, sådan den är af Hr Ericsson föreslagen, som af den södra.
Då likväl endast den söder om Hjelmaren belägna delen af Nerike, af det ifrågasatta förslaget skall draga nytta, så skulle deremot hela den större delen af Nerike hafva mera fördel af norra vägen, ty den södra delen är knappt ^ mot det öfriga Nerike.
En utmärkt person, med hvilken jag icke kan tro att talaren menat någon annan än den, som först väckt fråga om jernvägar här, skall hafva sagt att vestra vägen borde gå genom Södermanland; det är mig en fullkomlig nyhet, och denne man torde vara i tillfälle att uplysa, om han någonsin framställt ett sådant förslag.
— Att kalla grundlighet i öfverläggning för tröghet, det fruktar jag är ett begagnande af Svenska språket, som man icke i vanliga lexica igenfinner.
Den tröghet, som man ådagalägger vid en grundlig pröfning af en väckt fråga, den anser jag i allmänhet icke vara ett fel.
Må det tillåtas mig, innan jag slutar, att full borda en jemförelse som jag gjort mellan provinserna Upland och Södermanland, då jag sade att Upland, som i statsbidrag drager 6 proc. af skatterna, icke skulle få mer än 2 proc. af jernvägarna, hvaremot Södermanland erhåller 12 proc.
Jag ber att få i fråga om provinsen Södermanland, fästa upmärksamheten på ett förhåIllande, som är anmärkningsvärdt.
Då så mycket afseende fästes vid sjö-kommunikationen, så frågar jag om det finns i hela Svea Iand någon provins, som är så gynnad i afseende på vatten-kommunikationer, som Södermanland.
Om vi betrakta kartan, så se vi huru denna provins i norr helt och hållet omgifves af Mälaren, i öster och till en del i söder af Saltsjön, som icke går rakt upp, utan gör en inskärning in i landet; vidare begränsas denna provins i söder på föga afstånd, af den långa Bråviken, i vester af Hjelmaren ; derjemte är provinsen genomskuren af Hjelmare- och Södertelje kanaler och slutligen kunde genom obetydligt arbete, hvartill statsanslag en gång blifvit 428 Den 6 December f. m. af representationen beviljadt ehuru icke användt, och hvarom motion af en Södermanlänning vid denna Riksdag återigen blifvit väckt.
De många sjöar, hvaraf Södermanland är upfyldt, sammanbindes genom en kanal, hvarigenom utfartsväg till hafvet vinnes.
Också går den större delen af Södermanlands handel icke på Stockholm utan på Nyköping och Norrköping, begge export-orter och, i synnerhet den sistnämnda, en betydande afsättningsort.
Om det är sannt, på sätt Hr Ericsson yttrat, att rörelsen går åt söder, så lär den hädanefter som hittills gå till dessa orter, icke till Stockholm, och jernvägen dil således för provinsen vara af jemförelsevis mindre vigt än till export-orterne.
Då discussionen redan varat så länge, skulle man väl hafva skäl alt tro den hafva till stor del uttömt ämnet, och i så fall vore det förmätet af mig att vilja ytterligare uttänja densamma.
Jag skulle också gerna afhållit mig derifrån, om jag icke i det förslag, som inkommit till R.
St:r funnit flera anmärkningsvärda punkter, hvilka både min rättskänsla och, att jag så må säga, min skyldighet bjuder mig att belysa.
Grefve Frölich yttrade nyss, att han icke var född till att försvara det ena eiler andra förslaget.
Jag deremot får erinra, att jag, så till sägandes, är betald för att till en viss grad vara Svenska folkets målsman härutinnan; ty jag glömmer icke, alt R.
St:r hafva haft den mot mig utmärkta godheten att gifva mig en pension för mina sträfvanden i och för jernvägsfrågan.
Mig tillkommer således, att hvarken låta mig hänföras af lysande förespeglingar, ej heller afskräckas af bittert klander, utan tillse, att, såsom ordspråket säger, kyrkan står midt i byn.
Tillåten mig, mina Hrr, till en början att återkalla i Edert minne, huru den K.
Proposm tillkommit.
Det är en väl känd sak, att Chefen för Topografiska Corpsen Hr General Akrell, år 1854 erhöll befallning att inkomma till K.