Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj i8lo, hviken förmår; Att idkandet af all Borgeltg Näring emot åtagande af deremot svarande borgelig tunga ,bliren rättighet för alla medborgare classen Yttersta tillflyckten för Skråmästarens Advocatur, att med Borgelig tunga, förstås Borgare-tunga, förtjänar ej något afseende.
I Sverige betyder Borgelig tunga detsamma som skatt^till Staten.
1 annat fall skulle det äL i84 Den 10 Fsebruarii. ven heta Adelig tunga, Ståndspersoners tunga, Prestelig tunga och Bonde-tunga, till skill. nåd från Borgelig, om dermed kunde förstås blott Borgares tunga.
Jag drager af allt detta den slutsats, att inga Privilegier lägga hinder i vägen för upphätvandet af de så länge öfverklagade band, hvilka fjettra en loflig, oemotsägeligen nyttig och af allmänna rösten länge påkallad, Näringsfrihet.
Ordning i Städerna Mästare och Lärande emellan må gerna bibehållas, men ingenting bör kunna förmena hvem s~m helst, att idka hvilket tillåtit handverk. eller näring han behagar, endast han anmäler sig hos styrelsen i Orten , vare sig på Landet eller i Staden, och betalar till Staten i förhållande till sin rörelse och förtjenst, samt dessutom, den som bor i Stad deltager med de öfrige innevånare i utskylder i och för Stadens och dess Embetsmäns skull.
Den invändning häremot som torde kunna synas kraftigast, är, att om Näringsidkare i följd af en upplåten vidsträcktare Näringsfrihet, flyttade från Städerna på landet, skulle genom de contribuerandes förminskning, tillgångar komma att saknas till de nödvändiga Stadsutgifter till underhåll af allmänna anläggningar, byggnader, broar, m. m.; men derpå svaras att om en sådan näringsfrihet upplåtes, och verkeligen medförde en sådan verkan blefve det Regeringens omsorg att pröfva, huruvida detta underhåll ytterligare billigen kun - Dea io Februarii.
185 de åläggas en i sina tillgångar försvagad
Stad, eller sedermera borde äfven reparteras på Häradet sorn genom utflyttningen hade vunnit ö-i kade utvägar, och ide allmänna anläggningarnes underhåll, sedan dess Industrie hade stigit, måste hafva ett större interresse.
För påbjudandet af alla författningar, som förändra Individers förhållanden till Staten, bör en sådan jemkning vara ett oskiJjagtigt vilkor. j fall Riksens Höglofl.
Ständer anse tiden vara kommen, då de band, som fjettra idogheten, böra lossas, så blifver nödvändigt att s:dje och 4:de Cap, HandelsBalken undergå förändring.
I anledning hvaraf jag får anhålla, att detta yttrande blifver remittteradt, så väl tili Lag- som Oeconomie- och BesvärsUtskotten.
Friherre Wrangel, Henning; Bland hufvudsakliga medel att gifva lif åt våra aftynande näringar och vår handel, synes mig ett utvidgadt Credit-Systeme, så föga i Sverige kändt och till sina fördelar utveckladt, förtjena en serskild uppmärksamhet, den jag för framställningen af detta ämne, äfvensom af några reflexioner rörande Riksmyntet, vågar för en stund hos Ridderskapet och Adeln utbedja mig, under den försäkran, att endast den fullkomligaste öfvertygelse om i86
Dill fo l bruarii. sakeus vigt och värde för mitt fädernesland, framkallar nu, som vanligt, min röst.
Man rr.å rätta förundra sig. att hvarken den egna erfarenheten, sorn så tillräckligt visat oss skttdan af vacklande principer rörande vårt pennipgeverk, eller andra länders exempel, sorn till störsia delen genom ett oinskränkt Creuhsy-terne upplyftat sig lil! den höjd af rikedom och anseende, som de innehafva, förmått Sveriges Regering och Ständer till lyckligare
Och mera ändamålsenliga åtgärder idet. ta afseende.
Både naturen
Och omfattningen af det ämne jag går att vidröra, fordra dess fördelning i 2:«e afdelningar.
Det vacklande och den förlägenhet, sorn alltsedan J8oy års Riksdag låtit förmärka sig i vårt penningeverk, och som mer eller mindre fördrefligt Verkat på aila Sveriges Folkklasser, har man tvifvel, till en stor del haft sin grund i de missbruk mao gjort af Bankens Credit och i det misstag au icke skilja Statens skuld frän Bankens.
Ett mynt utgifvit af Rikets Bank mås<e nödvändigt för att behålla sin Credit vara fritt flåts ali främmande inflytelse.
Denna grundsats har icke blifvit gällande i Sverige, der
Dea 10 h'evru vii. täta förändringar varit en naturlig fö’id af osäkerheten i detta afsende.
Man har gått lråu den ena ytteiligheten tili den andra, låtit nöja sig med halfmesurer och framför allt fruktat att upprycka det onda med roten.
I de senare åren tyckas näringarne hafva blifvit uppoffrade åt deras förlagsmäns personela interessen Hela den verksamma och bildade delen af nationen, har blifvit mer och mindre ruinerad; största delen af de folkclasser hvilka i civilicerade länder utgöra Statens hufvudsakligastq: stöd , hafva blifvit urståndsatte att ytterligare bidraga till allmänt välstånd.
Dessa olycklige följder af många slags miss tag, äro för väl kände för att b höfva vidare dctailleras, och då en allmän reform i Rikets myntväsende, till vinnande af mera stadga deri lör framtiden, redan blifvit ett föremål för Regeringens och Ständernes serskilte uppmärksamhet, så ämnar jag nu endast för Ridderskapet och Adeln framställa sednare delen af mitt förslag, eller vigten af den enskilta Creditens utsträckning och befästande, såsom hufvudvilkoren för åkerbrukets, handelns och slöjdernes återupplifvande och framtida förkofran, samt möjligheten af en blifvande realisation.
Det är nödigt att tydligt åtskilja begreppet om Riksmyntet från begreppet om den enskilta Creditens utsträckning; den senare kan icke skada det förra, utan bör tvärtom nödvändigt befästa det allmänna förtroendet, der - Den io Februarii. igenom att den utvecklar nya källor till inda-' strie och välstånd.
Skilnaden emellan ett lands Riksmynt å ena, och enskiltas obligationer, assignationer och vexlar, å den andra sidan, gilver sig tillkänna genom de förras obehindrade circulation, utan afseende på förtroende, då deremot de sednare upphöra att finnas i allmänna rörelsen i samma stund deras Credit börjar att vackla.
Nationen, som garanterat Riksmyntet, kan ej ställas till något ansvar då deremot den enskilte utgifvaren af assignationer både bör och kan dömas enligt allmänna lagens före-t 6krift, på ett sätt, som gör honom för framtiden oskadlig och tjenar andra tiil varning.
I rättighetens missbruk ligger således här sjelfva correctivet.
Att mer eller mindre betaga en enskild man denna förmån, att till sitt och Nationens bästa begagna den credit han genom sitt uppförande förvärfvat, vore att beröfva honom en timlig belöning och frukterne af det ali— männna förtroende han genom sin caractere, sin ordningsdrift, sin verksamhet och välförvärfvade förmögenhet förstått att tillvinna sigj vore att undergräfva en af äganderättens heligaste grundvalar.
Behofvet af den enskilta Crediten har tilltagit genom produetionens och Näringarnes tillväxt och kan anses såsom bevis af en förökad civilisation, för att underlätta dea allmänna rörelsen och uppfylla bri - Den 10 Februarii'. sten då mynt.
Vid alla handels-trtnsactioner, har man funnit ändamålet fullkomligen vinnas genom enskiltas och associationers utgifne och garanterade Credittecken.
I de länder der den enskilta Crediten blifvit på ett ändamålsenligt sätt utvecklad och stadgad, har man sett välmåga och industrie tilltaga utöfver allt hvad man kunnat föreställa sig, medan på samma gång Riksmynt tet der vunnit en stabilitet, som förvissat hvarje medborgare om varagtigheten af den förmögenhet han trott sig äga.
Hvar och en medborgare, som sträfvar att genom sin industriella förmåga åstadkomma sin egen och Samhällets förkofran, behöfver contanta Capitaler.
Man hyser i allmänhet den öfvertygelse, att landtbrukare mindre än någon annan Näringsidkare är i behof af Capitaler; denna tanka är desto origtigare som få medborgare i lika män erfara bristen af ett rörligt capital vid inlösen t. ex. af en egendom, i hvilken jordägaren har arfslott; vid de medel som måste användas att motstå alla de mångfaldiga missöden han är underkastad af boskapssjuka, missväxter och froster; hvilka senare på några timmar kunna beröfva honom frukten af ett helt års mödor; dertill kommer äfven utomordenteliga Statspålagor.
Jag återgår till mitt ämne.
Öfvertygelsen att silfver och guld utgöra 193 Dan io Februari/, ett lands rikedom, hörer till qvarlefvorna af okunnighetens tidehvarf.
Alla upplyste i våra dagar synas förena sig derom, att dessa metaller blott utgöra en del af förmögenheten, och att en nations välmåga beror af ett lyckligt förhållande mellan behofven och medlen att tillfredsställa dem, hvilket icke kan äga rum utan rörliga Capitaler.
De privata Creditsedlarnes omlopp beror ensamt af utgifvarens credit, förmögenhet och erkända hederliga tänkesätt.
Man behöfver ej frukta att det allmänna förtroendet skall störas genom en enskild persons, eller assosiationsbanqueroute.
Landets förlust deraf blifver ojämförligt mindre, än då Staten utgifne psppersmynt börjar vackla, utan att enligt anvisning kunna inlösas.
— Någon kunde invända, att i ett product- och Folksfa st i tgt land, som Sverige, det vore farligt att begagna samma medel, sorn i ett rikt land.
Jag tror tvärtom, att just dess fattigdom ännu mera påkallar dessa åtgärder , af hvilka rikare länder mindre äro ibehof, ehuru sannt det också är, att de blott behöfde sätta en gräns för den enskilta crediten för att snart upphöra att vaTa rika.
Det är tillräckligt kändt, huru mångfaldigt Capitalerne verka till production i alla civilicerade länder, blott genom crediten Om man beröfvadeEngland eller förenta Nordamerica den enskilta crediten och inskränkte desse länder till att endast verka med deras rörliga Ca - Den I o Februarii, pitaler, sorn] finnas i verklighet, så skulle på en^gång all handel och industrie afstadna.
Då det är olika Nationer tillåtit att uppgöra sina affairer med hvarandra medel t växlar, skulle ej samma frihet förunnas medborgare inom samina lind, der risquen alltid är mindre» emedan de contraherande lyda under samma Styrelse och samma lagar, och der fördelen är större, emedan alla resuitater blifva .hastigare och vinsten lör Staten dubbel mot den som uppkommer af en individs pennineetransscti?*^ ner med en af främmande land Då Riksmynt tet ofta måste vara otillräckligt, i synnerhet i länder med tilltagande befolkning och Industrie, så är så mycket nödvändigare, att icke sakna de medel, sorn den enskildta Credifen erbjuder, för att efter behof uppfylla bristen af det allmänna myntet, och ett förnuftigt användande af dessa medel långt Ifrån att skada det allmänna myntet, mäste tvärtom bidraga att befästa dess credit.
Jag förutser att många inkast kunna göras, och vill derföre möta ds mäst vanligt genom en förekommande vederläggning.
Man säger: i *o Assignation?^ af privata (kola uttränga sr.delmonte,t.
Man kan harti 11 svara, att en bättre vara, ej uttränges af en sämre, eller af ett blott hjrIpemedd; att dessa hjelpemedel befordra tillväxten af både befolkning och produetion, hvarigenom behofvet af mynt äfven 192 Den lo F'elmarii. måste ökas, hälst alla contributioner m. m. endast utgöras i det allmänna Riksmyntet.
Man säger vidare: 2:0.
As Hsk—fördel, sorn större delen medborgare ej kan begagna.
Men det står ju hvar och en fritt att genom flit skicklighet och ordning i sina affairer vinna samma fördel, nemligen förtroen* de och rikedom, hvilka alltid böra gå i bredd med hvarannan.
Assignationernas och deras utgifvares mängd och täflan vöre ett säkert tecken till förtroendets styrka och produetionens tillväxt. 3:0.
Har man sagt att:
Assignationsfriheten verkar dyrhet på alla varor genom lätt penningetillgång.
Men man bör erinra sig, att den ökade produetion snarare skall befordra naturliga pris, som äro en följd af jämvigten mellan tillgång och efterfrågan. 4:0.
Påstås att, Capitalisten bhfve satt i största förlägenheten, da han icke såsom förr kunde göra sina penningar fruktbara.
Denna farhå* ga är ogrundad af 2:ne skäl: först begagnar sig hvar och en hälst af det verkliga myntet i synnerhet i Sverige, der misstroendet till Creditsystemet, vunnit styrka, genom Disconternes fallissementer.
För det andra, står det Capitalisten fritt att directe eller indirecte nedlägga sina Capitaler 1 företag, som rigfade både honom - Den io Februarii. »93 itom oc!i landet.
Creditsystemet kund* således ej annat än vara för vårt land välgörande, och då genom detta systems införande inga olägenheter äro att befira, så skulle det endast uppfylla alla vältänkandes förhoppningar och verka förtroende och tillgifvenhet för Regeringen, såsom en belöning för dess moda.
Då nu all annan förmögenhet, lika som lösrycktes från allt beroende af den contant ay vore det obilligt, attej äfven åt penningamelemna samma frihet som åt alla andra vahror; tillfället nemligen till all den vinst som är möjlig.
Förekriften af laglig ränta innebär så vida ett våld, som den inskränker den naturliga rättigheten att på löjlig väg till hvad grad som hälst JÖrkofra sin förmögenhet.
Billigheten fordrar således, att hvar och en får taga i ränta så mycket han kan erhålla.
Försigtigheten fordrade dock, för att ej blottställa mängden af skuldsatte, att ert - dylik förändring först efter en viss tid toge sin början, men afven samma billighet fordrade att den lagliga räntan, hvilken i alla fall miste bestämmas för ätt vid arfskiften. allmänna Cassör, Di coöter m. m tjena till rättesnöre, nedsättes till ungefär 4 procent.
Creditsystemet kan enligt min tanka delas i 3:ne delar: i:o Statens enskilta Credit eller Statsobligationer.
Bil. till Ridd, 0. Ad.
Pr, 1 Band, 13 *94 Den lo Februarii, 2:0.
Privata assosiationers och hypothek
Bankers obligationer. 3:0, Private personers assignationer och vexlar.
Hvad först angår den del af allmänna Creditsystemet, som rör Statens obligationer* är den till sin beskaffenhet för väl känd, för att dermed upptaga Ridderskapets och Adelns tid; torde dock tillåtas mig, att föreslå, till hvad grad deras utgifvande vore gagneligt, (/or att anticipera på framtiden utan att ailtförmycket belasta den med de skatter vi undgingo för det närvarande).
Man torde kunna anse de or«i dinaira Statslnkomsterne och en betydligen nedsatt Bevillning tillräcklige för de utgifter, som till Statsmachinens orubbade gång äro nödige, såsom löner &c. &c. Deremot borde
Statsobligationerna användas för alla extraordinaira företag, som ej tåla uppskof, för Rikets skyddsmagi, flottans förökande, Strömrensningar, Canaler och andra nyttiga anlägg ningar, &c. &c., med ett ord, för allt hvad som i allmänhet lika mycket gagnar tillkommande generationer, som de närvarande.
Man torde invända, att då skulden en gång skall betalas 6a mäste efterkommande derigenom betungas med ökade skatter.
Till afböjande deraf, bör amortiseringen af skulden taga sin början så snart landets välmåga det tillåter.
Dernäst följer att omtala, HypotheksBanker.
Dessa i vårt Fädernesland visserligen till
Den io FebrUarii, namnet kända, men till sina detailler och sin inflytelse, för oss främmande inrättningen, torde Ridderskapet och Adeln tillåta mig att blott i korthet vidröra.
HypothekBanker kunna vara dels af enskilde, dels genom assosiationer formerade.
I båda fallen är deras bestämmelse, att göra fasta Capitaler rörliga.
På åtskilliga orter lärer det bruk äga rum, att jordägare föM ena sig, för att emot gemensamt hypothicerande af deras egendomar erhålla gångbart mynt.
Derigenom att de ansvara tn för alla och alla för en, vinnes naturligtvis en större än vanlig säkerhet.
Den på sådant sätt tillkomne fonden, sätter hypotheksBanken i stånd, att utgifva pantbref, hvilka gälla som mynt.
Utan uppsägning och utan omvägar öfverflyttas pantbrefven från en till annan, hvarigenom omloppets liflighet betydligen okas.
En Grefve von Soden i Tyskland har föreslagit inrättande äfven af en NationalhypothekBank; det är mig dock obekant, om detta förslag gått t verkställighet.
Om idéen af en sådan inrättning väckte något deltagande i vårt land, så följer det af sig sjelft, att man vid realiserandet deraf, borde med planens bibehållande gifva rUm för de modificationer, som Sveriges olika förhållande göra nödvändiga.
Om hvarje Godsägare, sorn mot pantbref ville insätta sin egendom i denna Bank, för; ig6 Den io Februarii, band sig att taga Actier t. ex. till ^ eller af Egendomens värde, så erhölles nog Riksmynt för att dermed honorera hypothekBankens utelöpande obligationer, hvilka utställdes till Bankens delägare, för att gå med 4 procent och inlösas efter * eller f års uppsägning.
Då dessa obligationer efter någon tids förlopp, vunnit förtroende i allmänna rörelsen och befunnits blifva honorerade, efter deras innehåll, så kunde delägarne möjeligen befrias från insättning af Actiernas hela värde, då contanta penningar började tillflyta från andra håll.
Om denna korrfa framställning af grunderna för HypothekBankers inrättning i någon mån vunnit Ridderskapets och Adelns bifall, och förlaget i följd deraf för vidare utarbetning öfverlämnäs till behörigt Utskott, så bäfver det lått att framdeles sammanfatta stadgar dertill och sätta dem i öfverensstämmelse med hela mynt- och creditväsendet i Sverige.
I sådant fall torde jag framdeles få tillfälle meddela vidare detailler hörande till detta ämne.
Nu återstår att uppgifva hufvudvilkoren för den del af allmänna Creditsystemet, som rörer den enskilta crediten, och den rätt hvarje medlem i Samhället torde äga att utgifva Assignatiofier, växlar, större eller mindre, skrifna, tryckta eller graverade.
Denna rätt måste stödja sig på 2:ne hufvudgrunder, nemligen: viljan och förmågan att med fördel utgifva, — Den 10 FebrVarii, 197 samt viljan och förtroendet att emottaga detta slags bytesmedel.
Någon annan gräns bör, enligt min tanka, aldrig sättas för den enskilda creditens åtgärder i detta afseende, än den som fordras till förekommande af missbruk, och bedrägerier, hvilket torde låta sig göra på följande sätt.
Hvar och en som vill begagna rättigheten att utgifva Assignationer och vexlar, borde för detta ändamål anmäla sig hos behörig Auctoritet, som ägde att sådant allmänneligen kungöra, till beredande af förtroende, så vidt säker förmögenhet och borgens ställande kunde den åstadkomma.
Inga andra assignationer kunde anses gällande, än de som voro försedde med behörig graverad stämpel, ordnings* nummer m. m., som tjenar att förebygga eller försvåra deras förfalskning, och de böra få utställas på hvad summa som hälst.
Här är ingalunda fråga om assignationer på Banken hvilka böra sorn vanligt fortfara.
Privata Assignationer böra ändteligen vara underkastade växdlngen, hvilken gifver rätt, att utan omvägar arrestera den person , som ej honorerar sin förbindelse, intill dess betalning följer.
— Att närmare utveckla detaillerna af Creditsystemets användande, vore ett företag, för det närvarande utan ändamål, och 6Qi« skulle ännu mera pröfva Ridderskapets och Adelns tålamod.
Om jag genom denna min motion förmått att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärk - Den io Feiniar ii. samhet paj mitt ämne, och att föranleda till ytterligare framställningar deraf, så är min afsigt till det mästa vunnen.
Jag får blott tillägga, att då min värma för Fäderneslandets bästa är gränslöst, så skall jag blifva den första att välsigna den som är i stånd att utfinna de tjenligaste medel att afhjelpa dess närvarande förlägenhet och fattigdom samt förbyta den i allmän näringsflit och allmänt välstånd.
Vid öfvertygelsen om fördelarne för mitt Fädernesland genom införandet af ett enskilt Creditsysteme , återfördes min känsla till minnet af den förtjenstfulle Edelcrantz’s offentliga yttranden i detta ämne; det lyder sålunda:
Tor hända shall man eu annan tid finna att enskillta Credit sy st ernet innehåller ett frö äfven för detta land.
Dess bibehållande och utvidgande, är ett af Siatshushällningens vigtigaste föremål.
Dess vård och tillväxt är tillika näringarnas och handelns.
När allmänna StatsCrediten börjar att vackla, är dess säkraste eller rättare dess enda stöd den enskilta.
Farlig är belägenheten af en Stat, der den förra hotar att falla, när den senare aftynar eller qväfves, begynna de band lossas som fästa hvarje rättsint idog man vid sitt Färdermsland.
Den ro Feiniar ii. 199 NiO 3.
Herr Reenstjerna, Nili Svante:
Uti en tid, dä allmän förlägenhet, för jordbrukaren visar sig, då dess produeter ej ens till lågt pris kunna afsättas; då MagazinsDirections-tillvarelse lagt sten på bördan, utstängt andre speculanter, uti dyra åren upphandlat sitt Capital, och vid de godas ankomst, råkat uti samma förlägenhet, som jordbrukaren sjelf, med det undantag likväl, att den senare ej får tillgodonjuta någon, afskrifning; de höga utskylderna; svårigheten att bekomma penningar; misscrediten personer emellan: har allt bidragit till landtmannens undergång. ioco:de hafva redan upphört att arbeta mot strömmen, och deras antal förökas ofta.
Riksens Högloflige Ständer, lära ej underlåta att på det kraftigaste befrämja de
Då landtegendom, åtminstone på något afstånd från Stockholm knappt gifver 4 procent, torde det också vara absolut nödvändigt att cassorna utlåna efter samma method och ränta, sorn fastighetslånen uti Banken utfalla.
Jag anhåller att mitt anförande blifver med de andre respective
Ståa - 200
Den lo Februarii. den communiceradt och till vederbörlig* Utskott remitteradt, N:0 4- Herr Hammar skjöld, Lorenzo:
Jag vågar föreslå Högloflige Ridderskapet och Adeln afskaffaödet af ett stadgande i vår ännu gällande lag, hvilket temmeligen starkt erindtat oin fordna tiders barbari och föga synes kunna stå tillsammans med Författningarne i ett fritt samhälle, nemligen afskaffundet af det stadgande, som bjuder, att gäldskyldig hvilken ej förmår betala, må af borgenär beröfyas sin frihet och bysättas.
Jag vågar detta förslag, emedan nämnde stadgande är till 6in grund oi ätt vist, till sin verkan obilligt, till sina följder förderfligt och för gäldenären af intet gagn, men lör Staten högst betungande.
Genom sin utgifna Revers har låntagaren, i sjelfva verket, ingått ett contract med långitvaren, att, på viss utsatt tid återbetala honom den summa han förskjutit tillika med en ränta, sorn lag tillåter.
Dä det nu är mot begreppet af contract, att det kan gälla om annat än om det som i conlractet handlas, så är det äfven påtagligt, att en Revers icke kan gifva sin^innehafvare rätt till något annat, än det hvarpå den lyder.
Vidare då ingen revers lyder på annat än penningar, så kan den Den 10 Februarii. 201 Sfven rimligen icke gifva rätt till annat än penningar eller penningars värde
Att den långifvande skall ateria den summa han försträckt, det är rättvisans oveöersägeliga fordran och kan låntagaren icke gifva den med penningar igen, då må hvad han äger i penningars värde mot den upplänte summan svarande till borgenärs förnöjande försäljas.
Skulle åter
Debitorn icke äga effccter, lös eller fast egendom, tillräcklige att godtgöra det lån honom blifvit förskjutet, då må Oeditorn söka att utfå sin betalning i och genom behållningen af Låntagarens arbete, allt efter arten ^f det, som han förstår och förmår att åstadkomma.
Men himmelsskriande mot all Riksprincip är det, att den ena medborgaren, genom förskjutandet af några Riksdaler, skall vinna rättighet att beröfva en annan medborgare sin frihet och med detsamma stänga honom från all möjlighet att förkofra sig och upparbeta sig utur sitt betryck.
Endastlför brott, säger Sveriges Lag må Svensk undersåte häktas och endast i följd af laga ransakning och dom, bastas och bindas.
Men är det ett brott att genom opåräknade omständigheter och olycklige händelser, icke på sagdan dag kunna lemna reda penningar?
Är det ett brott, soto gör en tnennbka förtjent att mista det näst lifvet käraste och dyrbaraste hon äger, det till hvars bevarande hon sökt sig skygd under samhälsordningen jag, menar, personlig frihet?
Och huru högst obilligt är icke detta, di 202 Den lo Fcbruarii, de fläste, hvilka af denna ochristliga öfverlefva efter det hedniska Roms lagstiftning eD ler af denna bysättningsrätt sig begagna, äro procentare, hvilka nyttja fasan för instängning i fängelse, och för den chicane som allmänna opinionen fästat vid olyckan af bysättning-.
En vanära så stor, att den inom vissa EmbetsmannaCorpser, ovillkorligen medförer skiljande från tjensten.
Såsom tvångsmedel att utpressa högre procenter på ett Capital af hvilket låntagaren oftast aldrig erhållit mer än knappast två tredjedelar.