Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke söka all belysa den mörka tafla, som Hr von Hartmansdorff här har updragit, öfver förhällanderna till dato och de som skulle upkomma hädanefter, i fall del förslag, som nu hvilar lill B. o. Ad:s afgörande, sk lille slutligen blifva grundlag.
Jag vill icke vidröra de vågade premisser och de derifrån dragna, lutande slutsatser, som Hr von Hartmansdorff gjort.
Ofta nog har jag med nöje instämt i del votum, sorn llr von Hartmansdorff afgifvit uti förekommande frågor, och ofta nog har B. o. Ad:s pluralitet dermed förenat sig; men då de, såsom nu, utgå ifrån mindre vanliga grundsatser, så kan jag för min del icke deruti instämma, och jag hoppas, alt B. o.
Ad:s pluralitet icke eller dermed instämmer.
Ett exempel endast vill jag nämna, nemi. llr von Harlmansdortfs förutsättning, att B. o. Ad. icke skulle hafva något emot, om K. 51. tillsatte B. o. Ad:s Sekret.
Något vidare yttrande i afseende på den frågan torde icke vara bchöfligl; men jag vill se ifråga var, sak ifrån en något vidsträcktare synpunkt.
Hvar och en af oss torde erinra sig att vi vid riksdagens början af BondeSt:s deputerade rooltogo en välkomsthelsning, som väckte allmän tillfredsställelse och som innefattade den önskan all åsigter och intressen ej måtte splittras, utan fast mera allas tankar samdrägteligen mätte samverka lill fäderneslandets väl.
Vi erinra oss äfven Hr Frih. o. Landtnäs af ögonblickets ingifvelse förestafvade svar, som så väl öfverensstämde med B o. Ad:s känsla, nemi. alt B. o. Ad:s och BondeSt:s sauna fördelar äro så nära förenade, att de icke kunna åtskiljas; deras pligter emot fäderneslandet äro enahanda och för B. o.
Denna medverkan uteblef icke eiler d. 18'Dec., då riksdagens vigli - Den 25 Januari f. m. 163 gaste fråga behandlades.
BondeSt. visade då, att det bade fullt •allvar med sin helsning, och att det stud profvet då det gällde.
BondeSt. insåg vigten deraf alt de båda Stånden bibehålla samdrägt, och sä länge denna samdrägt bibehålies orubbad och de båda Stånden gå hand i hand med hvarandra, så kan lugnet och och lyckan för fäderneslandet icke störas utaf hvilka bemödanden som helst, de må komma från hvilka håll som helst.
Men om de gä hvar och en sin väg och lemna insteg åt misstroende och deraf följande missämja, samt allt hvad sorn af split kan upkomma, om det lemnäs något runi för inträngande af lidelsernas missledning, hvad återstår då af den lugna lyckan i vårt land?
Jag är’således, Mine llrr, af den lankan, all man vid detta tillfälle ifrån H. o. Ad:s sida äfvenledes bör visa den aktning för BondeSt:s önskningar alt R. o. Ad. icke lägger något hinder i vägen för dessa önskningars framförande till timonen.
Här har blifvit sagdt att Konungen skulle lemnäs i sticket om R. o. Ad. medgifver bifall till BondeStis önskan i fråga om Si kretrs tillsättande.
Det kan jag för min del icke linna.
Här är blott fråga om ett förslag, grundad! pä en önskan, upkommeti af ett begär alt komma i fullkomlig likställighet med de öfrige Stånden.
Hvarför skulle dä li. o.
Ad. lägga sig emellan och hindra K.
.lag kan icke finna något skäl dertill.
Jag får således vördsamligen hemställa lill R. o.
Ad., att beslutet måtte blifva bifallande och får, åtminstone för min del, lemna min röst till bifall af förslaget.
Man har å ena sidan anfört, att med den framskridna uplysning och erfarenhet, synnerligen olika emot år 1809, BondeSt. numera icke hehöfde biträdet af en utaf K.
M. vald Sekret.
Jag tror för min del, alt lika säkert som Svenska Regeringen alltid har haft att glädja sig åt ett uplyst BondeSt. lika säkert är förhållandet föga olika emot hvad det då var.
1 delta skäl finnér jag för min del något som icke kan föranleda bifall lili ifrågavar. förändring, och om det är vår rätt och äfven vår pligt alt yttra hvad sorn för fäderneslandet, vid denna frågas afgörande, är det bästa, så är det också vår skyldighet att bortlägga allt smicker och se saken sådan den är.
För min del kan jag dä icke betrakta den annorlunda än såsom lika vigtig för BondeSt. i fråga om styrelsen inom detsamma, som nära nog, om det sättes i fråga, att K.
M. skulle ega rättighet att tillsätta Landtm.
Man jemför detta Stånd med de öfriga.
Denna jemförelse hallar dock likväl betydligen.
Jag vill blott anmärka dervid, att då R. o. Ad., PresteSt. och BorgareSt. inom denna hufvudstad eger ledamöter lill betydligt antal, så har BondeSt. inom hufvudstaden icke en enda Bonde då det hit anländer.
BondeSt. behöfver likväl, och det visar sig ofta att det ganska mycket sätter värde på alt hafva någon af sill
Stånd alt rådföra sig med, och alt det 11* 161 Den 25 Januari f. m. icke litar så mycket på någon annan.
Det är således för BondeSt., dådet hit anländer från alla delar af riket, ett annat förhållande, än för oss andra, som hafva slägt ingar här och derigenom äro säkra om lill hvilka vi skola vända oss.
Det är icke så för BondeSt.
Det har för dem ända se’n vårt nuvar. statsskicks inträdande varit en dyrbar rättighet att för ledning af förhållanden inom Ståndet få vända sig till sin Konung och af honom begära, eller på förhand hafva begärt alt fä till Sekret, en sådan man, pä hvilken de kunna lita i sina förhandlingar, neli hvilken eger de åligganden, som den af Hr von Hartmansdorff upläsla eden jemte grundlagssladganden innehålla.
Ganska många inom sednare tider linnas, som fört folkets röst i tal oell framställningar af hvad sora skall vara rätt och sannt.
Det kan icke vara omöjligt att del kan finnas de, som, då folkets Ombud sammanträda, söka upträda pä sådant sätt, som skulle göra dem tjenlige att föra folkets ombuds opinion.
För min del anser jag K.
M:s rättighet all utnämna och BondeSt:s rättighet att af sin Konung få utnämnd en Sekret-, så dyrbar, att jag för min del anser vidrörandet af denna fråga vara en begynnelse att, innan nian har byggt del nya huset, söka att rubba en af grundstenarne i det gamla.
Sådant anser jag oförsigtigt, af R. o. Ad. oriktigt och icke värdigt de tänkesätt, som utan några konsiderationer böra se lätt fram på hvad sorn för fäderneslandet är angeläget och vigtig!.
Sådana ögonblick torde komma, att vi få ångra alt vi hafva minskat Konungamakten.
Den som vill göra det, den sorn vill den förringa, den må rösta ja till förslaget.
Jag gör del icke.
Ehuru jag till större delen är förekommen af föregide talare, anser jag likväl frågan vara af den vigt, att de ord och minuter, sora ännu kunna skänkas åt förevar. öfverläggning ej böra räknas.
Lika med mången talare har jag svårt, att inse någon verklig nytta af ifrägavar. förslag, i hvilket afseende jag äfven från frågans första tillkomst vid sisth riksdag, sökte göra denna min åsigt gällande, men då jag fann att det Hederv.
BondeSt. fästade serdeles vigt vid förslaget, ville jag ej längre motsätta mig detsamma.
Frågan måste likväl betraktas ur annan synpunkt än den absoluta nytta, sorn af densamma kan vara att hemta, nemi. ur synpunkten af förhållandet emellan Stånden.
Vi känna alla, hurusom i äldre tider BondeSt. var vidt skiljdt i rättigheter från MedStåndeu.
Vi känna att detta Ständ var uteslutet från rättigheten alt utse ledamöter i vissa Utsk., från deltagandet i Bankens styrelse, och alt Konungen dä, likasom nu, icke blott tillsatte Sekrehn inom BondeSt. utan jemväl dess Notarier.
Alla dessa olikheter i rättigheter, Stånden emellan, hafva numera uphörl med undanlag af den ifrägavar.
Såsom jag redan sagt, fäster BondeSt. mycken vigt dervid, att, äfven i della afseende, försättas i likhet med MedStånden.
Det anser sig med samma nit följa rikets högre angelägenheter som något af de öfriga Stånden.
Det erkänner numera icke behofvet af dess SekreLs utnämnande af Konungamakten.
Det anser sig kunna sjelft
Den 25 Januari f. m. 165 väl ombesörja denna angelägenhet och har gatt ända derhän, att det anser denna Regeringens mellankomst såsom förnäi maude, i samma stund Ståndet icke anser behofvet af bibehållandet utaf nuvar. förhållande eller att bredvid dess Talman med visshet ega en lagfaren man, i samma stund har oek nyttan eller behofvet deraf uphört, enär denna person icke längre kan verka som sig bör. tinder sådane förhållanden anser jag det för MedStånden högst »behagligt att afstå en sä högt uttalad BondeShs önskan.
Man har sagt att ett K. prerogativ vore här i fråga.
Delta kan icke nekas, och del har alltid varit R. o. Ad:s vackra pligt och rättighet att beskydda Konungamakten, då ingrepp i densamma varit i fiåga.
Men denna rättighet är att betrakta såsom ett prerogativ af ganska ringa beskaffenhet, utöfvadt på andras bekostnad.
Vid några föreg-.de högst vigtiga tillfällen, har R. o. Ad., äfven i de sednasle tider, visat, alt han förslår att skydda Konungamakten och den har äfven fält upbära förebråelsen, att tilltro sig att, bättre än Konungamakten, skydda densamma.
Uti en sä underordnad fråga sora denna, (ror jag det vara bättre, alt åt
Regeringen öfverlemna ali skydda sitt eget båsta, efter hennes höga mätt af insigter.
Ilon skall säkerligen icke lemna ur sigle hvarken BondeSus, de öfrige MedStåndens eller fäderneslandets intressen.
Af dessa skäl töslar jag för bifall till förslaget.
Jag får bekänna, att jag icke kunnat rätt upfatta konseqvensen i Gr.
Hamiltons yttrande, flan började nemi med det tlllkännagifvande, alt han ej ansåg rättvisan fordra att äfven BondeSt. sjelf fick tillsätta sin Sekret.
Han förklarade derefter, att han instämde till en del i de anmärkn:r, Hr von Hartmansdorff emot nyttan af förslaget framställt; men slutade med del förklarande, alt man icke borde undertrycka ett Stånds uttalade önskan, att ifiågavar. förslag måtte komma under Konungens pröfning.
Icke heller delar jag den af flere' talare yttrade åsigt, alt II. o. Ad. bör göra BondeSt. en återtjenst derföre, att sistnämnda Stånd gått R. o.
Ad:s önskningar lill mötes uti representationsfrågan, och jag bestrider på det högsta denna åsigt, emedan jag hoppas och tror, att i detta afseende BondeSt. gått icke R. o. Ad:s, utan hela Svenska folkets önskningar lill mötes.
Jag får dessutom förklara, alt, om något af MedStånden går R. o. Adis önskningar lill mötes i hvilken fråga som helst, jag likväl aldrig skall tillåta någon förändring i grundlagen derföre, att den skall innebära en återtjenst till detta Stånd.
För mig blir enda skälet för bifall eller afslag det, huruvida den ifrågasatte förändringen är öfverensstämmande med rättvisans fordringar eller ej.
Vore den det icke, så skulle jag afslå densamma utan afseende å något Stånds uttalade önskan.
Dä nu emedlertid ifrågavar. förändring utgör en bestämd fordran af rättvisan, nemi. alt det ena Ståndet försjittes i åtnjutande af lika rättigheter med de öfriga Stånden, så kan jag icke undgå att med min röst biträda förslaget.
Det förundrar mig i sanning, att de, hvilka anse förslagets antagande såsom vådligt, icke väckt fråga derom, alt Sekrctme inom de öf - ICC
Den 25 Januari f. m. riga Stånden skulle tillsättas jemväl af Konungen.
Hade ett sådant förslag varit vid denna riksdag hvilande på R.
Sl:s bord, skalle jag icke dragit i betänkande alt deråt lemna mill bifall, såvida nemi. man ansåg nödvändigt, att BondeSks Sekret. tillsattes fortfarande af Konungen, i hvilket fall alla Stånden vederfarits lika rätt.
Är delta äler icke förenligt med de öfriga Ståndens åsigt, synes mig BondeSt. böra tillerkännas rättigheten att sjelfl tillsätta Sekret., och på dessa skäl röstar jag bifall för förslaget.
Horn, Claes Fredr.: f)å man bär velat antyda, att förevar, fråga rörer uteslutande
Konungamakten neli BondeSt., synes mig äfven största skäl vara för banden, att R. o. Ad. med bifall till förslaget leinnar BondeSt. öppen rätt, att i della fall frambära dess önskningar till timmen.
Skulle jag åter förutsätta, att R. o. Ad., likasom jag för min del, anser rikets sannskyldiga nytta icke fordra antagandet af della förslag, så ser jag icke något skäl för R. o. Ad., att med sitt bifall försvåra Konungamaktens åtgärd.
Om derföre R. o. Ad., genom bifall till förslaget, ulan alt gilla detsamma, lemnar Konungamakten öppet all afgöra frågan, så bar ju B. o. Ad. dermed uttalat en önskan, att BondeSt. vid dess blifvande beslut i frågan mätte inse sin och fäderneslandets sanna nytta.
Ståndet med något vidare yttrande i denna fråga, såvida jag icke rönt det missödet, att blifva motsagd nästan af alla dem bland detta Stånds talare, hvilka eljest pläga dela mina åsigter.
Jag vill icke heller uptaga något, af hvad emot milt yttrande blifvit anfördt, emedan jag tror mig redan hafva vederlagt, hvad talare på motsatta sidan baft att andraga.
Endast med några ord vill jag vidröra Gr. Henning Hamiltons och Frih. C. 0. Palmstjernas senaste yttranden.
Ben förre bar, pä sätt llr Cederschiöld nyss erinrade, talat så väl för min mening, att jag sjelf icke förmått göra det bättre.
Om den slutsats, hvartill Gral likväl kommit, icke svarar mot grundläggningen, kan sådant icke skada utan endast gagna hvad jag förfäktar.
Palmstjerna bar sagt (ordalagen minnes jag ej så noga, men tanken var), att R. o. Ad:s bifall till förevar. grundlagsändrings förslag, skulle anses såsom en godlgörelse för BondeSt:s beslut i en annan fråga.
Påtaglig är oriktigbeten att behandla allmänna angelägenheter pä det sätt, alt den ena frågan får betala den andra, ty det skulle k nnna bända, alt betalningen icke motsvarade hvad man undfått.
Vill man dock godtgöra någon, som villfarit ens önskningar, så bör godtgörelsen tillvägabringas på ens egen, men icke på det allmännas bekostnad, hvilket i förevar, fall skulle blifva händelsen.
Del förefaller mig emedlertid besynnerligt, alt man ät dem, som röstat för bibehållandet af det gamla representationssättet, vill åstadkomma en vedergällning genom undergräfvandet af samma representation, hvilket man, såsom Hr Ribbing sagt, gör, om man borttager en af hörnstenarne för hennes bestånd.
Palmstjerna har vidare
Den 25 Januari f. m.
167 lahl om <le vänskapliga förhållanden, sulu böra förefinnas emellan R. o. Ail. sami BnmleSi.
Ja! dc böra visst finnas, och jag vill icke eller störa dera. ilen jag tror del äfven böra lill eu sann vänskap, alt icke efterkomma vännens önskningar äfven i de fall, då lian missförslår sill eget bästa, såsom förhållandet bär synes mig vara.
Frilen bar slutligen yttrat, all Konungen, i händelse
Han finnér förslaget skadligt, icke skall lemna Sitt bifall dertill, äfven om det blifvit af R. o. Ad. antaget.
Ar nu händelsen den, att ett afslag på denna fråga föranleder missnöje inom HondeSt., så inträffar ju samma missnöje, antingen afslaget kommer från Konungen eller B. o. Ad.
Bättre är då, att del drabbar oss än Honom.
I sednare fallet skola måhända de förslag, Konungen till rikets bästa framställt, varda ogillade i BondeSl.
Hr von Troil, Samuel Gust.t^De skäl, Hr von Hartmansdorff anfört för afslag å ifrågavar. betänk., kunna visserligen för en och annan synas vara af icke oväsendtlig vigt, men jag tror dock dessa skäl icke böra komma i öfvervägande vid delta tillfälle, ty i händelse frågan af II.
St. bifalles, skall den ytterligare pröfvas af Konungen i Statsrådet.
Hvad mig beträffar, anser jag så giltiga skäl blifvit af Hr von Hartmansdorffs motståndare framdragne, alt jag hoppas, det R. o. Ad. lätteligen behagar inse, att icke mindre klokheten, än äfven rättvisan och granlagenhenlcn, emot ett MedSlånd fordra, ali R. o. Ad. icke afslår en af BondeSlis lilligastc önskningar, och på grund häraf röstar jag för bifall lill betänk.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, samt H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavar. förslag lill ändring af 52 § R.F. och 24 § Riksd.- Ordn., besvarades denna propos. med starka ja, blandade med många nej, hvarjemte begärdes votering.
I anledn. häraf upsaltes och justerades följande förslag lill volerrs-propos.
Den som bifaller det uti Const.Utskis mern.
N:o 4 till R.
St. öfverlentnade hvilande förslag lill ändring af 52 § R.F. och 24 § Riksd.Ordn., ang:de tillförordnande af BondeSl:s Sekret., voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder förenämnde förslag icke af R. o. Ad. antaget.
Landtm, tillkännagifvit, alt plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m., företogs voteringen, och befunnos, vid dess slut, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 136.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, lät härefter upläsa en till honom ankommen skrifvelse från Hederv. BondeSt-.s Talman, af följande innehåll: 168 Den 25 Januari f. nr.
Till Hans Ex.
Hr Baronen och Landtmarskalken!
Jemte det jag härmed liar
Stan tillkännagifva att Hr Baronens och Landtm;* skrifvelse med inbjudning lill BondeSt. att besöka R. o. Ad:s klubb, är BondeSt. behörigen ddgifven, har jag alt för den synnerliga uproärksamhet, som genom berörde inbjudning visats BondeSt., betyga dess oeh dermed äfven min ege» vördsamma tacksägelse.
Del skall vara BondeSt., hvilket så väl vid denna, som föreg:de riksdagar, hållit dess klubb öppen för tillträde af en hvar olaf MedStåndens ledamöter, som velat hedra den med besök, serdeles kärt ali, uti den värderade inbjudningen, se eli stöd för den förhoppning, alt sådane besök bos BondeSt. hädanefter ske oftare oeh »f ett talrikare antal, hvarom Hr Baronen och Landt nr. torde hafva godheten till R. o. Ad. framföra BondeSt :s vördsamma försäkran.
Stockholm d. 25 Januari 1851.
Vid sedermera fortsatt pröfning af de uti Coust.Utskrs mera.
N:o 4 anmäldte förslag, förekom: 4:de punkten:
Forslag till ändring i 53, (19, 70, 71 §§ RF. och 31 § Rihsd.Ordn., angille åtskilliga Bevilln.Utsk:» åligganden.
Hr von Hartmansdorff; Jag åberopar hvad jag vid sistf. riksdag yttrat emot delta förslag, nemi. att roan icke vill tillåta det Bevilln.Utsk., såsom andra Utsk., förstärkes, utan öfverlemna!' åt StalsUlsk., alt med förstärkning afgöra hvad Bevilln.Utsk. föreslagit.
Då likväl vid sista riksdagen något afseende härå icke fastades, roen förslaget i sitt nuvar, skick dock innehåller åtskilliga förbättringar, tillstyrker jag Ståndet alt antaga förslaget sådant det är.
Med den lagstiftning sorn i allmänhet varit rådande
För förstärkning af Utsk., hade det visserligen varit mera konseqvent, om, pä sätt Hr von Hartmansdorff erinrat, förslaget innehållit, att förstärkt Bevilln.Utsk. skulle afgöra de tvistiga frågorna emellan Stånden.
Då nu likväl detta förslag innefattar den stora och htrfvtidsakliga förbättring, att icke med den dag, riksdag börjar, hela Bevilln.förord», med alla dess grunder, hvarpå den hvilar, uphäfvas, utan hvarje förändring i densamma fordrar samma åtgärder, som hvarje förändring i den öfriga lagstiftningen, så måste jag instämma i anhållan om propos. å bifall till förslaget.
Uppå härefter framställd propos., biföll R. o. Ad. det i denna punkt anmäldte förslag.
5:te punkten:
Förslag till ändringar uti 53 och 56 §§ R.F. samt 33, 34, 49 och 51 §§ Rihsd.Ordn., ang:de motioner.
Ridd.Sckrel., uppå förfrågan afFrih.
Raab, Den 25 Januari f. m. 169 Adam Cl) ris lian, uplyst, ali någon underrättelse om af de öfrige RiksSlin i della ämne fattade beslut, ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yltrade sig Frill.
Den föreslagna inskränkningen i motionstiden, synes mig under nuvar. representationssätt allt för vådlig.
49 § 1 mom. i förslaget kan någon inom ett RiksSt. väckt motion icke remitteras till Utsk., såvida icke 4 ledamöter densamma understöder.
Man kan föreställa sig att mången ledamot har svårt att finna eli dylikt understöd, hvaraf följden naturligtvis skulle blifva, att motioner af ganska stor vigt skulle kunna undertryckas, dem man sedermera önskade framgång, ehuru då för sent.
Vidare tror jag, att det icke är ändamålsenligt alt föreskrifva, det hvarje förändring i lagstiftningsväg skall åtföljas af ordentligt förslag till redaktion.
Sådant kan under andra förhållanden vara lämpligt, d. v. s. efter skedd representationsförändring, men under vår nuvar. fyrdelta representation, anser jag ett dylikt stadgande serdeles betänkligt, och röstar derföre för afslag ä betänk.
Jag vill ingalunda bestrida befogenheten af den klagan, som förspörjes öfver missbruk med motionsrättens utöfvande.
Jag kan icke eller neka, att jag icke förbisett det inflytande dessa missbruk utöfva! på ärendernes gång, serdeles i afseende på riksdagarnes förlängning, sorn deraf varit en följd, eller behofvet af ett verksamt hinder emot missbrukens fortsättning.
Dä jag emedlertid mäste antaga ali det är hvarje motionärs ovilkorliga pligt, alt noga genomtänka det ämne, i hvilket han framställer förslag, och dä en så beskaffad omsorgsfull besinning skall föranleda antingen motioners uteblifvande hell och hållet eller ock en önskvärd mognad både i tanke och framställning, så, och enär en lagstiftning i denna riktning utan tvifvel medverkar till det af mig omnämnda ändamål, tvekar jag icke alt tillstyrka bifall lill Const.Utsk:s förslag, rör:de 51 § 1 mom.
Riksd.Ordn., enl. hvilket det åligger en motionär, alt, såvida hans förslag skall kunna uptagas, upgifva bestämd ordalydelse till den lag, han önskar stiftad, ändrad eller förklarad, äfvensom de skäl, hvarpå förslaget hvilar.
Dock finnas omständigheter, som göra antagandet af de föreslagna förändiiugarne mera betänkligt.
Om förslaget till förändrad lydelse af 51 § Riksd.Ordn. antages, sä faller af sig sjelft, alt det i 33 § 1 mom. förekommande uttryck i fråga pm LagUlsk:s skyldighet, att utarbeta lie till detsamma inkomna förslag, äfven förändras, enär förslagen enl. förstnämnde § skola vara fullständigt utarbetade.
Uti 33 § föreskrifves visserligen, all Utsk. skall endast behandla dit remitterade förslag, men i fortsättningen af samma §:s 1 mom. förekommer vidare, att Utsk. skall med af- eller tillstyrkande sig utlåta.
Om nu Utsk. på sätt vid tolkning af grundlagarne i allmänhet förfares, tyder detta stadgande efter ordalydelsen, så skulle ju hvarje den minsta felaktighet eller tvetydighet i en motions upställning kunna föranleda Utsk. ali densamma afstyrka, hvaraf äter skulle följa, att gan - 170 Den 25 Januari f. m. ska många, i (len syftning motionären föreslagit, väsendtlig,irc och af behofvet påkallade förändringar eller förbättringar i lagstiftningen komma att antingen hell och hållet undanskjutas eller till en kommande riksdag fördröjas.
Dessa olägenheter hade lätt varit afhjelpte, om ur förslaget uteslutits orden till- eller n/styrkande och Uisk:s åtgörande inskränkts lill afgifvande af utlåt, öfver de inkomna förslagen.
Då bade Ulsk. icke varit afstängdt från dess nuvar. rättighet, att tillstyrka antagandet af eli välgrundadt förslag, nemi. med de modifikationer eller förändringar, omständigheterna kunna påkalla, och icke eller grundlagen lågt binder i vägen för den rättighet, sorn Utsk. för närvar, både eger och begagnar, och hvilken icke ulan menliga följder bör lltsk. betagas.
Pä dessa skäl finner jag betänkligt att antaga Coust.Utsk:s, under N:o 5 föreslagna, med hvarandra sammanhang egande förändringar.
Förevar, förslag innehåller 2:ne obestridliga fördelar.
Den första beslår deruti, alt genom ifrägavar. förslag konna sådane motioner undanrödjas, hvilka hafva utseendet att icke föranleda till någon åtgärd.
Såvida en motion icke un* derslödjes af 4 personer, saknar dess författare allt hopp alt inom det RiksSt., uti hvilket den blifvit väckt, kunna åt densamma bereda någon framgång.
Häremot kan visserligen invändas, att inom de andra RiksSt:n motionen kan vinna sä mycket mera afseende, men om än så vore händelsen, bör det för motionären icke vara svårt, att inom dessa RiksSt. kunna fä någon ledamot, hvilken uplager motionen såsom sin.
Den andra földelen, som med delta förslag vinnes, är alt detsamma undanrödjcr de föga eller intet genomtänkte molionerne, hvilka man understundom sett framkomma, emedan del åligger motionären att redigera de sladganden, lian önskar få gällande, och således kunna de icke belt lösligt angifvas, utan lian mäste länka sig dem i verkställigheten.
Visserligen har den siste värde talaren anmärkt, att redaktionen af 33 § 1 mom.
Riksd.Ordn. är oriktig, men den värde talaren torde ihågkomma, alt enl. delta mom.
LagUtsk. skall behandla de från RiksStms plena remitterade förslag lill stiftande, ändring, förklaring eller nphäfvande af allmän civil, kriminal och kyrkolag, samt uptaga de i sådana ämnen R.
St. meddelade Konungens propos:r och sig med lill- eller af styrkande deröfver ulldin, börande, tillika de skäl, som för Ulsk.-s mening ligga lil! grund, fullständigt anföras etc.
Skulle nu detta mom. kunna så tydas, att Utsk. icke hade rättighet alt tillstyrka annat än motionen oförändrad eller ock afstyrka densamma i dess helhet, så vore anmärkn. riktig.