Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det syntes mig, att då Svenska Folkets Representanter sökté den lyckan att få nalkas Kongl. Majjts Thron, så var det känslan af den glädje och af de förhoppningar, som denna tidning inom deras bröst Uppväckt, sorn först borde uttryckas, samt att det var detta vedermäle af Hans Majit Konungens omsorger om sitt trogna folks framtida trygghet, hvilket uti Tacksägelseadressen främst borde nämnas.
Osäker huru vida dessa känslor till äfventyrs redan uti Ständernas första underdåniga hälsningstal, hvilka jag icke afhoit, blifvit, yttrade, begärde jag propositionens hvilandepå bordet.
Herr Cederschjöld, Pehr GustafDå nu mera ingen Tacksägelseadress kan äga rum s anhåller jag att få i Protocollet förvara uttrycket af den innerliga glädje och tacksamhet, hvaraf mitt hjerta är uppfyldt, för det Hans Maj:t fredat oss från all känning af de politiska stormar, hvaraf så manga andra länder de senare åren varit skakade; och framför allt, för det Hans Maj;t täckts genom Hans Kongl. Hög.
Den 27 Januarii. het KronPnnsens förmälning förvissa oss om sin dynastis varagtighet.
Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, det någon annan åtgärd i anledning af Kongl Majds högstberörde
Nådiga skrifvelse icke kunnat äga rum, än att den samma jemte BondeStåndets den 25 dennes på bardet lagde ProtocollsUtdrag, rörande samma ämne, bord» läggas till handlingarne.
Upplästes Riksens Ständers Revisorers d. i4 Dec. sistlidit år afgifne Berättelse om den samma år förrättade granskning af RiksgäldsVer» het, GeneralAssistanceContoiret, samt Götha CanalBolags, Götheborgs och Malmö f. d.
Discontlnrättningar; och skulle denna Berättelse med de öfrige RiksStånden communiceras.
Företogs till pröfning Friherre Akerhjelms, Gustaf Fredric, den 20 dennes på bordet lagde motion, angående offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Herr von Franken, August, anförde skrifteligen: - (Se Bilagan N;o 1.)
Den 27 Januani, Grefve Hard., Carl Gustaft hade inlemna? följande som upplästes:
(Se Bilagan N:o 2 ) Herr Montgommery, Gustaf Adolf, uppläste följande:
Herr von Hartmansdorff, August, an* förde skrifteligen:
Hvarefter Herr von Hartmansdorff, munteligen tilläde:
Dessa äro offentlighetens fördes lar.
Historien visar, att hvarest frihet och lag^ bundenhet varit rådande, der har äfven offentlighet funnits, liksom att hemligheten varit enväldets och godtyckets följeslagare, vare sig uti lagskipning eller lagstiftning.
De friaste Samfunden eller Republikerna, uttrycka just i deras benämning den offentlighet som 1 dem är rådande.
Historien visar att både lagskipning och lagstiftning voro offentliga i Grekland och Rom; våra egna häfder intyga detsamma.
Domaresätena på Sveriges kullar visa att lagskipningen fordomdags var offentlig, så långt ögat kunde se och örat höra, och hon förblef det äfven vid LandsTingen, Räfst och RättareTingen, eller de domstolar, som ur sjelfva folket ledde sitt ursprung.
Men så snart de från enväldet härleddea och fmgo sina benämningar, Den sj Januaria såsom af HojRått och Konungens Högsta Dom-* stol: så uteslöts allmänheten derifrån. i6i5års
Rä ttegångsprocess, som utkom straxt efter sedan HofRätten var stiftad, stadgade val, i 28 Art. att parterna vid öfverläggningarne skulle visas ifrån HofRätten, äfvensom alla andra, söm dermed intet hade att beställa, följagtligen funnos sådane tillstädes; men detta har, om ej på grund af lag, åtminstone genom häfd längesedan upphört.
Likaså förhåller det sig med lagstiftningen.
Då den ursprungliga friheten annu fanns hos hvarje OdalBonde, hos hvarje män för sig, då voro Riksförsamlingarna på Allshärjartingen så offentliga, att, såsom skalden säger: himlens sky var deras tak.
När våra förfäder valde sina Konungar på Mora äng vid Upsala; så voro sammankomsterna äfven offentliga.
Hemliga hafva deremot både lagskipning och Lagstiftning varit, äfven då folket eller vissa corporationer deraf, efter godtycke» utöfvat magten.
Hemligt var det af inga lagliga former bundna TioRådet i Venedig; hemligt gingo Statslnqvintonerne till väga och hemligt var hos oss, det Utskott, som kränkte sin Konungs rättigheter och satte enskildta Medborgares välfärd och lif på spel.
Ehuru vi näst
England längst hafva haft en lagbunden frihet och en representativ författning, sakna vi likväl vid våra NationalFör» samlingar, den offentlighet, som andre folk i allmänhet äga.
Då friheten år 1809 stadgades, påbjöds blott att RiksStåndens Protocoll skulle tryckas.
Delta steg var ej tillräckligt; tiden har blifvit förödd med justeringar, och penningar Den 27 Januariu 155 onytfTgt använda på en tryckning, som ef kunnat ske förr an så sent, att interesset för innehållet af dessa Protocoll upphört, och a'ct få eller ingen köpt dem.
Åtskilliga invändningar hafva blifvit gjorda emot Friherre Akerhjelms motion, ej egentligen mot sjelfva saken, utan af farhåga för störandet af lugnet och ordningen härstädes.
En värd Ledamot har yttrat, att det vöre fruktansvärdt, att lemna Allmänheten inträde på Riddarhusets läktare, emedan hon möjligen kunde tillåta sig förolämpningar mot detta Stånd, eller opåtaldt företaga något, som vöre stridande mot dess värdighet.
För min del tror jag ej Allmänheten derom.
Vi se vid Härads- och LagmansTingen som af ålder förblifyit offentliga, Do• maren allena bland bönder, och Rätten omgifven af Allmoge som till och med är rusig, utan att af fl ensamma förolämpas.
Hvarföre skulle vi då förmoda Allmänheten blifva mera våldsam här inför Rikets första Stånd? och då ingen utan särskilt tillstånd kunde inkomma?
Man stöder sin farhåga på suppositioner; det må då äfven vara tillåtit, att vederlägga den dermed. 1 England, synnerligen London, hvarest finnes en pope!
, värre än på andra ställen, och der det står hvar och en fritt, att tränga sig in, såsom åhörare, har den ej stört NationaiRepresentationens öfverläggningar, åtminstone äro inga sådana händelser mig bekanta.
Man har anfört exempel från Franska resolution en och Galleriernas verkan på Representanterna.
Men revolutionerna bero ej på så små omständigheter; de 1$4 Den 27 hafva djupare rötter, och den ifrågavarande skulle hafva gått sin gång, antingen representanterna stängt sig inne eller ej.
Såsom åhörare har jag varit närvarande vid trej ne Storting i Norrige Dess innevånare hafva fått friheten sednare än vi, och om d< n anförda farhågan för en hastig öfvergång från enväldig styrelse till fri Statsförfattning någonsin bör äga rum: så är det der, hvarest Konungen, innan Folket fick sin närvarande frihet, sorn är större ian vår, var den oinskränktaste af alla MonarIcer, emedan han var det på grund af lag.
Likväl har jag aldrig sett någon oordning begås på Norrska StorTingsGalleriet, ibland ett antal af 200 personer som der rymmas, utom en enda gång, då en drucken man begärde att få tala; och han blef genast, med de kringståendes biträde, utförd.
Likväl finnes der intet regie* mente för Allmänhetens förhållaside; och jag skulle tro att vi icke äro ett mindre lagly_ digt och ordningsälskande Folk, än Norr-; männen.
Det har blifvit yttradt, att extra capita borde hafva företräde till att afhöra Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Jag har ingen ting deremot; men anser dem just icke mera berättigade dertill än andra; ty jag kan icke anse mig såsom Representant blott för de få personer inom detta land, som bära mitt namn, utan såsom Representant för Svea Folk, så vidt ylet på mig kan bero.
Samma åsigt förmodar jag att hvarje Riddersman för sig och A.deln i det hela har af sina Riksdagsmannar
Den 27 Januarii. 155 v“rf, emedan Stånden icke representera vissa corporaiioners särskildta, utan Rikets allmänna interessen.
Också utgöras Riksdagsbesluten ej mera af resolutioner på Adelns, på Prästers, Borgares och Ronders olika besvär, utan högsta magtens sanction på Svea Rikes Ständers gemensamma beslut.
Man har anfört, att mången välment tanka kunde komma att förtigas af farhåga, att den ej blefve framställd i ett nog vackert språk inför en granskande Allmänhet, Jag skulle tro, att en mera aktningsvärd och upplyst försam, ling än detta Stånd ej bör finnas i vårt land.
Våga vi oss att uppträda inför den: så böra vi äfven våga att göra det inför Allmänheten.
Ett förhastadt yttrande bör ej af henne misstydas.
Att det likväl kan ske, och att missbruk äro möjliga i detta, som andra afseenden, medgifvesj men livar kunna de väl utestängas?
Det är sagdt, att om än läktaren upplätes åt Allmänheten, så skulle blott en del få godt deraf, att mänga måste uteslutas, att godtycke och orättvisa följaktligen emot dem utöfvades.
Det är en allmän följd af ändligheten, att allt ej kan vara tillgängligt för alla.
Men om alla ej kunnat något deltaga, skall derföre ingen fa göra det?
Och hvilka utestänga vi? jo vara comittenter; dem, hvilkas sak vi tala, och som hafva billigt anspråk på att åtminstone få höra huru vi utföra vårt uppdrag.
Man har påstått att utrymmet på Riddarhuset icke tillåter Allmänhetens inslapp an dej och jag medgifver hvad
Den 27 Januariit en värd Ledamot yttrat, att rum icke finnes för |:delar af de Atter, sorn der äro berättigade till säte och stämma.
Men då Konungens Rådgifvare det oaktadt, och förmodligen förlitande sig på, att blott en ringa del af de röstägande skulle infinna sig, tillstyrkt Kongl Majit att sedan sista Riksdag öka Riddarhuset med några och 5o nya Atter; så synnes äfven Ridderskapet och Adelil kunna bygga sina beräkningar på en så god grund; och vi hafva exemplet för ögonen, ty af 1296 lefvande slägter sorn RiddarliusDirectionen uppgifvit, äro ej fullt 5oo här tillstädes.
— Om läktaren åt Allmänheten arstås: så bör det naturligtvis ske med förbehåll, att de som redan genom Konungens utnämning och Adelns, eller dess befullmägtigade Riddare husDireetions emottagning, fått rättighet att inträda på Riddarhuset såsom röstägande, ej må utträngas af dem som blott skulle blifva åhörare.
I fall Ridderskapet och Adelil skulle bifalla Friherre Akerhjelms motion, om Allmänhetens inlåtande; så borde det naturligtvis ske med vilkor, att Ridderskapets och Adelns eget antal ej lade hinder i vägen, Jag har nu, så vidt jag kunnat, sÖkt besvära de mot förslaget gjorda invändningar.
De som närmare beträffa verkställigheten, förmodar jag att den värda Ledamoten, som väckt frågan, sjelf lärer möta.
Jag liar haft tillfälle att se huru det tillgår med hillett-utdelningen i Norrige och skall om det behöfves, hafva äran meddela de upplysningar, som i sådant afseende möjligen kunna åstundas.
Den 2J Januarii, 167 Friheri'e Åkerhjelm, Gustaf Fredric; In. nan den af mig räckta motion oin publicitet blifvit till behörigt
Utskott remitterad, anser jag mig skyldig att framställa ett förslag, så väl för verkställigheten af den motion jag gjordt, som till reglemente för bibehållande af ordning vid de offentliga plena, hvilka, i anledning deraf kunna komma att äga rum; men dessförinnan får jag förklara, att förslaget är utan allt anspråk på ofelbarhet, och må visserligen ej anses såsom rättesnöre, utan blott tjena till ledning vid frågans handläggning hos Utskottet Hvad först angår verkställigheten: så enär Rid. derskapets och Adelns närvarande Representanter ej utgöra ett större antal, än att de alla utan trängsel kunna placeras nere i salen, bör Läktaren blifva för åhörare helt och hållet dis. ponible.
Sedan platsernes antal på samma Läktare äro beräknade, bör ett lika antal polletter göras, som för att skiljas från Ridder, skåpets och Adelns inträdes-polletter, böra vara röda på ena sidan med Riddarhusets sigill3 och på den andra antecknadt dagen då de gälla, som inträdespollettcr i Riddarhuset.
Dessa polletter skulle sedan delas i 5 lika delar, hvaraf jrdel lemnades till LandtMarskalken, |:del till Grefvarne, |:del till Friherrarne och de återstående -|:delarne till Ridders- och Adelsmän, för att af dem, efter egen pröfning och urval till andra personer utdelas.
Ordningen vid denna pollett-utdelning till Ridderskapets och Adelns Ledamöter borde blifva den, att början dermed gjordes med första nummern inom hvar. je af de förenämnde afdelningarne odj sedan i58 Deri 27 Januarii, fortsattes, tills personalen vore genomgången, hvarefter det repeterades.
På detta sätt skulle Ridderskapet och Adeln, så till sägande, sjelf bilda sitt publicuin, och denna valrättighet skulle, som mig synes, blifva en garanti, att dessa inbjudne personer ej missbrukade den frihet dem erbjöds.
Det skulle då ej vara oväntadt, att bland detta antal finna personer, utmärkte för insigter, upplysning och redlighet, och nå. gon våda för ordningens störande kunde Ridderskapet och Adeln ej af dem befara.
„ Beträffande derefter de reglementariska föreskrifter för ordningens bibehållande som blifva nödige; så, jemte det jag anhåller att den af mig gjorda motion tillika med hvad af mig i ämnet särskildt är vordet yttradt, måtte till det blifvande Riddarhus-Utskottet remitteras, får jag uppgifva förslag till de ändringar och tillägg uti RiddarhusOrdningen, hvilka i följe häraf blifva nödvändige, nemligen: uti ig §. bör efter ordet vidare införas: börande denna indelning örn det sig gåra låter, sd verkställas, att ingen af Ridderskapet och Adeln placeras pd Läktaren samt etter ordet handhafva; samt att till LandtMarskalken anmäla om Läktaren blifvit ledig eller ej.
Hos Ridderskapet och Adeln kunna ämnen förekomma af den vigt och beskaffenhet att någon eller några af Stån, dets Ledamöter anse Plenum böra vara slutet, , äfvensom jag för min del finner att vid justeringar, då hvarje Ledamot som sig yttrat äger, efter Grundlagen en ovilkorlig rättighet, att sitt yttrande rätta och jemka.
Plenum alltid bör vara slutit.
Jag får derföre föreslå ett 3 morn, till 3 c §. af innehåll; Den 27 Januarii, Enär rummet i RiddarhusSalen tillåter, och Ridderskapet och Adeln ej beslutit, att deras Plena skola vara slutne, bör tillåtelse, att afhöra Ståndets öfverläggningar lemnäs andre personer än dess Ledamöter.
De åhörare som bevista dessa plena skola placeras på Läktaren, och få ej pd något sätt deltaga i öfverläggningarne, eller dem stora-, äfvensom de ej der, genom något slags yttrande få tillkännagifva bifall eller ogillande, och vara de pligt i ge att efter komma RiddarhusFiskalens tillsägelser i allt, sorn rörer ordningen inom Riddarhuset.
Den som sätter sig häremot, eller, oagtadt erhållen varning, bryter emot denna föreskrift, skylle sig sjelf om han frän Riddarhuset afvises.
För o/_ rigt erindras hvar och en åhörare af Ståndets öfverläggningar om föreskriften i 110 Jf.
Och bör pd dörren till RiddarhusSalen och på l.äktaren, till vederbörandet efterrättelse, afskrifter af detta mot ment vara uppsatt.
I 5o §. torde äfven böra stå i stället för: anslag till plenum; anslag till öppen eller slutet plenum-.
Till 55 §. tilläggas följande moment:
Om någon Ledamot ästlindar att ett varande öppet plenum skall förvandlas till slutet, åge han att detta begära, dd sådant ej md kunna vägras eller såsom alternativ, åge han att detta begära, då Ridderskapet och Adeln derom genast md besluta.
Friherre Boije, Ludvig, uppläste följande: £Se Bilagan N;o 5.) léo Den 27 Januarii, Herr Reutersvärd, Fehr Adam, hade in~ lemnat följande, som upplästes: (Se Bilagan N:o 6 ) Grefve Lövenhjelm, Carl Axel, anförde skriftligen:
(Se Bilagan N:o 7.) Grefve Cronhjelm, Polycarpus, anförde skriftligen:
(Se Bilagan N:o g,) Grefve Cronhjelm anhöll att hans-Hernö- ^ rial måtte få åtfölja Friherre Åkerhjelms motion till vederbörligt Utskott.
Herr Ehrenstam, Samuel Gustaf, uppläste följande:
(Se Bilagan N:o g.) Friherre Sparre, Sixten, anförde skriftligen : (Se Bilagan N:o 10.) Friherre Nauckhoff, Otto, uppläste följ jande:
(Se Bilagan N:o 11») Herr Pereswetoff Merath, Anders Vilhelm :
I sjelfya principen är jag med Herr Fri - Den 27 Januarii, Friherre Åkerhjelm ense, Den liberalité i åsigter motionen visar år ej ovåntad af en man, hvars sjelfståndiga tänkesätt och kännedom af tidens kraf beredt honom en odelad högagtning, men fastän jag, lika med den värde Ledamoten, inser nyttan af en så beskaffad publicité, som den föreslagne, kan jag deraf ej hindras, att i frågan om sättet, att väcka mo - tionen vara af olika mening, och jag skall i korrthet söka utveckla den, ån mera befästad under en discussion, deri så mångå talare med den skicklighet deltagit, att jag ej företrädes-; vis bör citera någon.
Motionens ändamål år att lämna tillträde åt allmänheten till afhörande af hvad inom Riddarhuset skrifteligen och munteligen yttras, och det år klart, att af ett sådant tillstånd följer rättigheten för hvilken Redacteur af Tidningar, som hålst, att uppskrifva äfven de munteliga yttranderne, så som han fattat dem, och att genast låta trycka, hvad som blifvit anteck^ nadt.
Mig förekommer det, som borde i den stund sådant tillträde meddelas, tryckfrihetslagen noga bestämma ansvaret för den Redacteur af Tidning hvilken till åfventyrs uteslöt något af, eller oredigt framställde muntelige yttranden, emedan hvarje Representants anföranden och de uttryck lian dervid valt, år hans egendom.
Denna grundsatts år i andra Constitu - Iiidd. o. Ad.
Fröt. I.
Den 27 Januarii, tionella Stater gillad, och exempel saknas eler ej, att
Tidningsutgifvare blifvit i dylika fall fällde till ansvar.
Ett så nödigt bestämmande har jag icke kunnat igenfinna i den nu gällande TryekfrihetsFörordningen, ty den deri, sorn föreskrifver, att UtskottsProtocoller ej utan vederbörandes tillstånd få till trycket befordras vid det ansvar samma §. utsätter, lärer till före* •varande fall desto mindre kunna lämpas, sorn hvad munteligen anföres, kunde i Tidningarne intagas, innan Protocollet hunnit justeras, och en Redacteur alltså ej sågas hafva låtit trycka Protocollet, emedan ett sådant ej lagligen år till, innan det blifvit genom justering godkåndt, äfvensom den jjj. i samma förordning, hvarest talas om vrängde framställningar, och löngagtige uppgifter, icke bör med fog hänföras till den händelse, att något, som den antecknande ej kunnat fatta af ett munteligt yttrande, koin. mit att uteslutas, emedan sådant, juridiskt betragtadt, ej lärer dömas såsom lögnagtig uppgift eller vrängd framställning
. fastän det utgör ingrepp i talarens rätt, från förnärmande hvaraf han medelst ett lämpligt lagbud bör skyddas.
Häraf synes, som i och med det motionen gillades, ett så beskaffadt tillägg i tryckfrihets lagen', Mine Herrar märken det denna Lag är en Grundlag, nödvändigt måste göras; och om detta er k anne s, bör ock erkännas y att motionen, såsom Grundlagsfråga, en - Den 27 Januarii, dast hos det blifvande ConstitutionsUtskottet får Väckas.
Det år visserligen ingen Svensk man likgiltigt, örn Grundlagens former respecteras eller icke.
Kunna desse i dag förglömmas eller förbigås, då fråga år om antagande af ett så nyttigt förslag, som det ifrågavarande, hvem kan förvissa oss, att icke en annan dag motioner på lika sätt, som den närvarande, våokas, åsyftande tillägg i Grundlagen, inenlige för den constitutionella friheten, och man skulle då visserl igen åberopa autoriteten af ett sådant prejudicat.
Jag erkänner att det år mig oangenämt,' att med öfvertygelse om sakens nytta nödgas bestrida motionens upptagande i annan ordning ån den nyssnämnde, men den tankan, att i annat fall Grundlagen trådes för nära måste hos mig undanrödja hvarje betänklighet, hålst jag känner lifligt, att blott så långe vi gifva helgd åt Gruudlagctrrie, åro vi sjeljståndige och Jrie.
Herr Rosenblad, Bernhard, upplåste följande:
Hvarefter Herr Rosenblad munteligen tilläde:
Af de många betänkligheter som blifvit gjorde mot införandet af denna offentlighet,' vill jag endast upptaga till besvarandet trenne: 164 Den 27 Januarii, Man har trott, att införandet i Tidningar af våra yttranden innan Protocollens justering, skulle åstadkomma någon svårighet vid den då tillåtna åndringen i yttrade meningar och återkallelsen af möjliga öfverilningar.
Det år ingen tort, att föranledd af en genom åhörda motsatta skål åndrad öfvertygelse, åndra sin en gång yttrade tanka; det år en mensklig svaghet, att begå öfverilningar, meri jag anser det också ej vara någon tort att lika högt bekänna bägge delarne inför Nationen, som inför sitt Stånd.
En Ledamot har yttrat tvekan rö rande allmänna tänkesättets stadga angående offentligheten och såsom exempel anfört de motsatta föreskrifter för Brännvinsbränning och för FilialDisconter, allmänna rösten tyckts vid olika tidpunkter påkalla.
Utan att ingå i den frågan, om någon jämförelse hår år använda bar, får jag endast nämna, att allmänna tänkesättet allt sedan Revolutionen yttrat sig oföråndradt om offentligheten.
Samma Ledamot har såsom exempel på vådan af offentlighet vid våra öfverlåggningar anfört de revolutionaira olyckor, som skakat ett land, der den varit införd.
Må jag såsom motstycke få nämna ett annat land, England, der i i3o år, åtminstone hos den vigtigaste grenen af lagstiftningen, denna offentlighet ägt rum.
Månne man vid så olika resultater ej åger rått misstänka andra orsaker till det först anförde landets olyckor, och de torde ej vara svåra att uppsöka.
Upprigtigt bekänner jag, att Friherre Boijes framställning Dm .27 Jantiarii, a 65 gjort mig tvehogse, om ej det nu till öfverlägga liing företagna ämnet är och bör behandlas såsom en Grundlagsfråga.
/ I händelse Högloflige Ridderskapet och Adeln hade stannat vid denna åsigt, såsom vid den rätta, hade allt raisoncment Öfver frågan varit för tidigt.
Men då, derigenom att discussion öfver saken blifvit tillåten och fortsatt, Ståndet tyckes hafva tillkännagifva att frågan annorlunda bör anses; anhåller jag, att till hvad öfver den blifvit yttradt, få tillägga ett par anmärkningar.
Det skulle förutsätta ett allt för groft misskännande, ej blott af den idé som ligger till grund för hela Adelns existence, ån äfven af den hog att uttrycka denna idé, hvilken måste lifva hvarje Ledamot af Rikets första Stånd, att förmoda, det de mån, som yrkat gifvande af full publicitet åt våra öfverlåggningar, derstin blifvit föranledde af önskan, att bereda en ny väckelse åt Ståndets Ledamöter, till fullgörande af sine skyldigheter emot Fådernes. landet.
Hade jag minsta skål att tro, det deras åsigter icke gått djupare, skulle jag, af min innerliga agtning så för Ståndet i allmänhet, som för hvarje dess medlem serskildt, finna mig uppmanad, att tala emot detta förslag.
En sådan yttre väckelse hoppas jag aldrig skall komma att behöfvas på detta rum.
A andra sidan kan jag icke inse, att något just träffande skål kan hämtas för samma förslag, från jden omständigheten, att Nationens Ombud bö« i66 Den ?7 Januarii. ra höras af dpm, som gifvit dem deras uppdrag, ty mången Riksdagsman skulle kanske svåiHgen vilja gå in på, att anse några nyfikne Ungherr«r i Stockholm, hvilka skynda till Ständernas Sessionsrum, som till andra Spectakel, för deras commitenter, och inför alla de öfiiga sf Nationen, dem en hvar in< d djup agtning såsom sådane erkänner, redovisa Stånden tillräckligt genom allmängörandet af sina Protocoller.
Jag bekänner alltså upprigtigt, att hvarken någon oorrectiv-nytta eller någon, hvad man kallar, allmän billighet ser sig i närvarande förslag.
Men allmänna opinionen har högt fordrat, att Svenska Representanterna, likasom de Engelska, Spanske och Norrska, måtte uppslå sina dörrar för åhörare, och denna fordran tror jag, att Ridderskapet och Adeln år sig sjelf skyldig att uppfylla, dels för att visa, att Ståndet, genom ingenting, som har utseende af hemlighet, söker sitt bestånd, och att det, i intet afseende skyr något slags ljus, som möjligtvis kan användas, att skärskåda dess handlingar; dels också för att öppet ådagalägga, att hvarje RikrStåndets
Ledamot år vida öfve» hvad art af imponering sorn hålst, och i medvetandet afsina rena afsigter, obekymrad om åhörares bifall eller tadel, om sig så kallande Publicister, d. å.
Avi-skrifvares hånskrån eller lofsånger, talar och yrkar, hvad han tror rått vara, och att Sveriges Adel således, i trotts af allt, försvarar sitt rum, som en Nationens förmur så vål mot
Despotismens som Dfinagogiens hotelser eller Machinationer ifall någondera möjhgen uti vårt Fädernesland skulle Den 27 Januarii, 167 ■vilja användas.
Med sine dörrars upplåtande förmodar jag alltså, att Ridderskapet och Adeln skulle öppna sig ett nytt tillfälle, att uppenbara och bekräfta den storsinnighet, sorn det år Siåndets högsta åra att ådagalägga, just för det att det år dess första pligt.