Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har af en ledamot här blifvit framstäldt, att man går i bakvänd ordning, då man vill bygga fängelserna först och sedan antaga det nya straff-systemet.
Deruti kan jag ej fullkomligt instämma.
Om vi hade ett fängelse-systeme upprältadt, så att vi hade fullständiga ritningar lill de fän^ gelser vi behöfde, grundadt på antal fångar som mäste förvaras inom hvarje provins, så vore det ganska rätt att på förhand uppföda dessa byggnader, för att sedan så mycket lättare kunna antaga lagarna om det förändrade straff-systemet; ty detta går lättare, då det nya systemet genast kan träda i verkställighet, än om det skulle komma alt uppskjutas intilldess byggnader i enlighet med det nya systemets anda kunde hinna att uppföras; men jag fordrar nödvändigt såsom ett villkor för hvarje anslag af R.
St. till dessa byggnader i första rummet, att ritningar öfver de byggnader, man vill uppföra, aflemnas, och för det andra, att uian heräknar hvad som sedan årligen kommer alt åtgå lill byggnadernas underhåll, samt anslår nödiga medel dertill, alt årligen disponeras; ty om man bygger upp massor af hus i hvarja län, och sedan låter dem i ali framtid stå utan underhåll, tills de förfalla och blifva obrukbara, så har man ej gjort annat, än förslösat Stålens tillgångar, och detta på ett fullkomligt ändamålslöst sätt.
Det är på denna grund, som jag De n i5 Ja n u a r i. förmodar och hoppas, alt betänk. blir återremitteradt, och att Utskm, vid omarbetningen deraf, noggrannt utreda förhållandet, till huru stora byggnader i hvarje län medel behöfva anslås, och att Utsktn derifrån belt och hållet skilja Iiäradshäktena, emedan deras byggnad och underhåll tillhöra häradets innevånare och alldeles icke samhället collectivt; att
Ulsktn derefter bestämdt uppgifva, huru stort anslag årligen bör för dessa byggnaders framlida underhåll i Staten finnes anvisadt, ty eljest är det, såsom jag nyss hada äran nämna, ändamålslöst alt uppföra byggnaderna.
Det har blifvit yttradt, att Kronan skulle kunna begagna ett så stort antal personer, skickliga till byggnadernes uppförande, alt detta ej skulle utgöra något binder alt på en kort tid af ett par år använda ett sådant anslag.
Val vet jag, att vi äga ett
Öfverintendents-embete och några dervid anställda embetsman, som äro pligtige att vara kunnige i byggnadsförslagers uppgörande; men desses antal är alldeles otillräckligt för att förslå till detta behof, och t. o. m. knappast tillräckligt för att besörja de arbeten, som erfordras för reparation, jemte någon högst obetydlig årlig nybyggnad å Kronans hus.
Man måste således anlita de på landsbyggden befintliga byggmästare härtill, och det är fara värdt, att desse ej hafva någon insigt i systemet af fängelsebyggnader i ett land, der så beskaffade fängelser aldrig varit uppförda.
Någon modell finnes här ej aflemnad, och om dessa byggmästare skulle inhemta kunskap om fängelsernas construction ur böcker och der befintliga ritningar; så kunde det bända, alt deras byggnader ej alldeles skulle passa lill det climat, hvarunder vi bo.
I afseende på den betydliga summa, som af Utsk.n blifvit föreslagen till detta ändamål, skulle man kunna frestas att tro, att man sökt utväg att använda en större del af de besparingar, som för ögonblicket äro Staten behållna, utan att så noga beräkna nyttan deraf, och för att undvika förebråelsen alt med dessa tillgångar ej hafva fyllt vida nödvändigare behof.
Vi få ej glömma det redliga folket i samhället, då man bygger hus och lägenheter åt skälmar, ty de ärliga måste dock meri sina intressen stå framför brottslingarna, såvida samhället skall vara väl ordnadt.
Jag skulle derföre tro, att, då K.
M. begärt 270,000 r:dr för ifrågavar. ändamål, dessa 270,000 r:dr bort blifva anvisade, och att derjemte vid denna riksdag, för den händelse, att K.
M. kunde blifva i behof att före nästa riksdag använda en större summa, R.
St. anvisade ett creditiv å en dylik summa, för alt af K.
M. för sådant ändamål användas; men alt på sidan af K.
M:s nåd. propos. anslå en och en half million rsdr, deruti kan jag ej för min del instämma, så länge som en massa allmänna företag, af stor ekonomisk nytta, hvilka skulle komma att medföra för samhället stora inkomster årligen - Den i5 Januari. i53 ligen, ligga under pröfning, och sedermera blifva afslagna af brist på medel, emedan man användt de tillgångar, sorn finnas, på eli ännu icke lill vidd och beskaffenhet kändt behof.
Jag begär återremiss af betänkandei.
Såsom ledamot af de sammansatta Utsktn, hvilka afgifvit della brlänk-, har jag öfvervarit öfverläggningarna derom inom dessa Utsk.
Jag halder yttrat olika tankar emot dem, sool ligga lill grund för Utsktns betänk.
I det hänseendet har jag likväl varit af samma tanke med Utsk:n, all behofvet påkallar nyttiga förändringar i fångvården inom vårt fädernesland, Jag vill ej åberopa min egen erfarenhet; den är alli fö i- kort alt anföra.
Jag delar Ulsk:ns tanke, att anslag höra beviljas till att förbättra det tillstånd, hvari våra fängelser nu heliana sig; men jag förenar mig till en viss del med Hr Ekholm derutinnan, alt man bör börja med början.
En finges historia är ryslig nog mot dess skit, det medgifves; men detta slut hade häri kanske undvikit, om bans behandling ifrån början varit annorlunda.
En anklagad är ej ännu af lagen dömd såsom brottsling, men huru behandlas lian innan domen fälles?
Åtminstone någon gång, innan lian af domaren blifvit erkänd för oskyldig, släpas han ifrån det ena fängelset till del andra och inkastas i samma rum med dömda brottslingar, och hans förbättring, om den är möjlig, kan icke der ske, utan tvertom lider han elt moraliskt ondt, mången gång värre, än det straff, som ålägges dem, sedan de blifvit dömde.
1 Christianstads länshäkte, sorn tillika är fästningshäkte, firp endast rum för 64 personer, och likväl hafva der måst inrymmas 101 personer.
Närman nu dertill lägger de olika brott, de olika förseelser, de olika förhållanden, som fört dessa personer dit, så torde redan detta exempel vara elt tillräckligt bevis för nödvändigheten att förbättra dessa menniskors tillstånd.
Jag ogillar
Utsktn derutinnan, alt de vid anslaget hafva föreskrifvit en viss summa till länshäkten och en viss summa till häradshäkten ; de hafva rubricerat häktena efter gammal praxis uti länshäkten, häradshäkten och stndshäkten.
Jag.bade önskat att Utktn hedt enkelt hade rubricerat dem i (vänne classen, ransakningshäktet! och straffhäkten.
Jag erkänner, att Utsktn haft en anleda, till denna classification af ransakningshäktena derutinnan, alt häraderna hittills varit ålagde att underhålla sina häradshäkten, hvaremot Staten underhållit länshäktena; men det är just denna princip, som, om den skall qvarstå i enahanda skick, hvaruti den hittills varit häfver, tillintetgör hela ändamålet af fångvårds-systhmets förbättring.
De förbättringar, som blifvit föreslagna, äro visserligen mycket tillfredsställande för saken, men likväl, hvad jag tror, ej till den grad, som de hade vant, pm man befriat mcnigbetgrna ifrån det å19 H. ->o »54 Den i5 Januari. liggande, som ensamt bort vara Statens.
Jag vill ej bestrida, att Utslvtn i det fallet kunna hafva rätt, alt en öfverenskommelse möjligen kan göras emellan häraderna och Staten, att de förra skola åtnjuta biträde till häradshöftenas förbättrande, och sjelfva fylla bristen.
I sådant fall ina det ske, men jag skulle önska, alt det skedde på det sätt, alt häradet sedermera ej ägde någon befattning med fängelsernas byggnad; ty så länge det är menjgheterna, som skoja besörja denna sak efter sitt godtfinnande, så kan ej systemet blifva fullständigt genomfördt; det ena häradet vill hafva sitt fängelse på det sättet, och det andra på ett annat sätt; det ena häradet prutar på kostnaden och bryr sig löga om systemet, det förutspår jag, — och jag frågar, om ej det första bör vara att förbättra deras häkten, som ännu icke äro till brott förvunna, Om vi ingå i våra häradshäkten, så äro de vanligen delade i tvänne rum, ett för mankön, och ett för qvinnkön.
Nu samlas dessa til! häradsrätten under ransakningen, och inkastas alla i det enda rummet, som der finnes.
Om nu ett systeme för sjelfva stralfhäktena kommer i verket, hvilket j;rg önskar och hoppas, så är ju systemet kullslaget, derigenom alt icke samma systeme får råda äfven under ransakningen.
Allt det goda, man velat åstadkomma genom denna inrättning, förfelas således derigenom, att man ej börjat redan vid ransakningshäktet.
Här är sagdt af en värd talare, att Utsk:n ej förbisett detta, men funnit så oändligt stora svårigheter i att bestämma, dels antalet af dessa häkten, och dels ställena, hvarest de skulle uppföras.
Delta är det enda förhastande, jag tror mig böra tillvita Utsktn, att de hafva förhastat sig i afseende på skilnaden er mellan läns- och häradshäkten.
Innan det var uppgjordt hvar fängelserna kunna komma att anläggas, hade Utsktn bort inskränka sig till att först sammanslå den summa, som nu är föreslagen till länshäktena, med den, sorn blifvit föreslagen för häradshäktena.
Om jag påminner mig rätt, så skulle detta blifva i,qoo,ooq rsdr b:co till ransakningshäkten; och då hade man bort öfverlåta till K. M., att, efter hållen undersökning, efter olika localer bestämma hvarest dessa häkten skulle hyggås.
I sådant fall hade jag ej begärt återremiss på delta betänk., men det blir omöjligt för R, St. och, såsom jag tror, äfven för K. M., alt bestämma något sådant, förrän undersökningar blifvit anställda.
Om dessa undersökningar göras, och öfverenskommelse!' med häraderna kunna träffas, att de vilja lemna bidrag till detta företag, så är det så mycket bättre; men skulle ej sådana öfverenskommelse!' kunna göras, så erkänner jag öppet, att jag tillstyrker att häradet hellre må slippa delta åliggande, än att man, för att bibehålla det, skulle förfela hela ändamålet, som med detta betänk, åsyftas.
Jag kan ej inse skälet, hvarföre vi skulle hafva särskildta länshäkten och särskildta häradshäkten, utom i ett enda afseende, nemi. då länshäktena nyttjas som straffhäkten.
Dcu i5 Januari. i55 Huruvida delta kan vara förenligt med den nya lagen, vet jag ej; men jag föreställer mig, att man bör anlägga strafjfhakten på flera ställen i Riket, så alt de, som dömmas till SlralFliäkten, må slippa att föras hela landet omkring ifrån det elia häktet lill det andra.
Jag tror likväl, alt en sådan förändring framdeles malte kunna tillvägabringas.
Då kunde inom de orter, der straffhäkten äfven borde finnas, samilia häkten inrättas så, att de kunde begagnas både till stiäffhäkten och ransakningshäkten för de orter, sorn ligga närmast deromkring.
Jag betviflar ej, alt vi kunna samma nior a en del af våra häradshäkten och länshäkten till ett mindre antal på den ort jag närmast känner.
Då skulle man kunna undvika hvad som nu är förhållandet, att fången måste förås ifrån den ena ändan af länet, efter en häradsrätts dom, till länsresidenset, för alt sitta der till nästa ting, då han åter skall föras till tingsstället.
Min erfarenhet har sagt mig, att med våra långsamma rättegångsformer måste det ofta hända, att brottslingar vid sju a åtta ting gro kallade till förhör och åtei förpassas till länshäktena, der de blifva behandlade föga bättre, än de kunna blifva vid ett väl organiseradt häiadshäkte.
Skulle Stuten vid dessa häradshäktens förbättrande få vidkännas en betydlig kostnad, hvilket jag ej betviflar, så skulle likväl Slaten få denna kostnad ersatt genom undvikande af de långa transporterna från den ena ändan af länet till den andra, hvilka kosta Staten en ganska betydande summa 0111 året.
Jag är fullkomligen öfvertygad, att 0111 den stimma, som nu årligen användes lill fångtransporter, i det stället skulle användas till fångbevakningeh inom härädshaktena, hvilken nu är under all kritik; så skulle häraderna kunna beslå fångvak lare, som vore mera tjenliga för ändamålet, än de nuvarande.
Den är ej lätt att för detta ändamål finna personer med den menniskokännedom, söm fordras för att behandla en fånge, och eli nödvändigt villkor derför är, att fång bevakningen skall vara bättre aflönad; men jag är öfvertygad otti, att dessa kostnader skulle fullkomligt ersättas genom de besparingar, som skulle uppkomma genom fångvårdens ordnande på detta sätt.
Jag kan åberopa ett exempel, att för några år sedan föreslog dåvar. fångslyrelse hos K.
Mi, att inrätta eif särskildt länshäkte i andra ändan af Christianstads län.
Del är utmärkt väl bygdi och besparingar hafva redan uppkommit derigenom, att man slipper föra fångarna fram och tillbaka.
Den ffingbevaknitigskostnad, som årligen brhöfdes, är nu fullkomligi rt ersatt genom besparingarna.
Jag tror, alt äfven inom andra delar af lähdet samma systeme borde följas, och att derigenom samma syftemål kunde vinnas.
Jag önskar således, att betänk, måtte blifva återremitterad!, på det att Utskrn må fästa närmare uppmärksamhet härpå, och låta det bero på K.
M. alt bestämma detaljerna af anslagets fördelning) sedan undersökning om de olika loealerna bilf - Den 15 Januari. vit anställd.
Hvad för öfrigt sjelfva länshäktena lie träffar, så skulle jag tro, a 11 äfven dervid bör tagas i betraktande möjligheten af en förbättrad ställning för fångar, hvilka nit der förvaras, och sorn, efter min tanke, derstädes aldrig bort förvaras.
Skulle häradshäktena, d. v. s. de, som ej ä~ 10 belägna inom laneresidens-staden, blifva rätt organiserade, så behöfde ej de fångar, sorn dit införas, under ransakningen förflyttas till länshäktena, och i sådant fall kunde dessa sednare betydligen minskas.
Den kostnad, som här är föreslagen lill länshäktenas förbättrande, kunde således till stone delen nyttigare användas för häradshäktenas istånd— sättande.
Vi hafva ännu en class af fångar, som ej äro under ransakning, som —- jag vet ej af hvad skäl — i allmänhet kallas eorrectionbter och pionnierer.
Konungens ficf:- b:de hafva fått befallning, att dessa pionnierer, d. v. s. sådana, som sakna laga försvar, men ej begått något brott, skola afsändas till Carlsborgs fästning och andra arbetsinrättningar.
Der är fullt, de taga ej emot flera, utan vi få behålla dem, och efter den sista underrättelse jag har, halva vi 5o sådana personer, som utan arbete sitta i det träns ga fängelset i Christianstad.
Om någon anstalt vidtoges för att låta dessa personers dom, d. v. s. arbete, gå i verkställighet, så sluppe vi att hafva dem i ottenia Utan arbete; Måhända att mången lösdrifvare är belåten att der intagas, enär det ej är så lätt alt stryka omkring landet för att, utan arbete, skalfa sig kläder oCli mat till sitt underhåll, hvilket kan vinnas i våra häkten, inom hvilka ej något arbete alfordras för vunnet underhåll; jag belviflar ej, att StatsTJtsk.
, under denna riksdag, äfven liar vunnit en bedröflig erfarenhet af kostnaden för deras underhåll, ulan alt de gifva Staten något tillbaka genom den arbetskraft de äga.
Jagar fullkomligt öfvei tygul, ali om det skulle förorsaka Slutefl en ökad kostnad, att på detta sätt förvara lösdrifvarne, eller hindia dem att störa ordningen i landet, så skulle de likväl med sin arbetsförmåga kunna återgälda åtminstone någon del af denna kostnad, då de nu deremot ej göra Staten någon nytta.
Jag är öfvertygäd, att många af mina itnbetskämrater äro i samma predicament sorn jag, då lösdrifvare dömmas till arbete, utan att vi hafva något arbete att gifva dem.
Ifall en sådan anstalt vidtoges, som jag nu omnämnt, så tror jag att länshäktena kilade förminskas, och den kostnad, sorn nu är uppförd här, skulle till en del kunna raballeras, och ändamålet ändock vinnas, d. v. s, att en stor del af den fångpersönal, som nu sitter i länshäktena, skulle derifrån förflyttas, och länshäktena således ej behöfva att vara så stora, som de af Utsktn blifvit beräknade.
Om dessa iakttagelser äga någon grund och kunna tillämpas, så tror jag di t vara för tidigt att nu använda dessa Summor lill en inrättning, som framdeles ej skulle kunna behöfvas.
Om, vid den blifvande återremissen, StalsUtsk.
Den i5 Januari. löge Jetta i betraktande, så tror jag att detta skulle vara mera ändamålsenligt, än att på förhand uppbygga lius, som framdeles ej skulle beliöFvas.
Hvad sjelfva straffhäktenn beträffar, så vill jag visserligen medgifva livad en ledamot bär bär sagt, att det kanske är för tidigt att uppgöra ett systeme för straff byggnader, innan sjelfva lagen blifvit af Konung oell Ständer fastställd, men jag skulle tro, att det ej nr för tidigt att tänka derpå, äfven om det skulle vara föi Julstad t alt genast börja att att bygga.
Det är likväl ej möjligt alt bygga utan medel.
StatsUlsk. bär dertill anslagit en summa, som af några talare här visserligen är ansedd vara stor, och jag ämnar ej tvista om summorna, emedan jag ej kan veta hvad som kan beböfvas och lika litet känna tillgångarna ; men SlatsUtsk. måste väl hafva funnit tillgångarna tillräckliga för de an4 slag, som Utsk. bar föreslagit R.
St. att bevilja.
Om summan äfven skulle vara för stor, så skola vät dessa penningar användas, såsom alla andra, med behörig' redovisning, och när de ställas lill K.
M:s disposition, så kan ej någon fara deraf uppstå; om det skulle blifva några tusen r:dr öfver, hvilka då kunde användas till annat ändamål, Skulle det deremot brista något i summan, så hoppas jag, att nästkommande R.
Si. skola fullfölja den tanke, som nu blifvit väckt, att Förbättra våra straff-fängelser ; ty att de behöfva förbättras, det är en ovedersäglig sanning.
Jag vet ej något ställe, der våra fängelser äro sådana, att lagkarlen eller administratören ttied dem kan vara belåten.
På de orter, sorn jag känner, äro de af en ryslig beskaffenhet, och jag tror ej ali menskligbéten tillåter att så bardt straffa brottslingen, att man glömmer del lian är menniska, jag tillstyrker således, att den summa, som Stals Utsk. här föreslagit för länshäktena, må ställas till K.
Mes disposition, för alt af K. M. användas, när K.
M. finner omständigheterna dertill gifva anledning.
Jag begär ålerremiss i afseende på läns- och häradshäktena, med de anmärkntr jag tagit mig friheten att göra.
Del forde vara nyttigt vid denna frågas behandling, att göra skilnad emellan anslag lill Jäns- och häradshäkten, och anslag lill straff-fängelser.
Det ena har närmare sammanhang med nuvar. lagstiftning, det andra är ett förslag i afseende på det tillkommande.
Hvad läns- och häradshäktena angår, så torde det vara gifvet, och äfven hafva flere talare, som bär yttrat sig, ådagalagt det, att dessa häkten befinna sig i ett ganska ofullständigt skick, för att kunna användas såsom medel att förmå fången att bekänna sitt brott, och att afhålla honom ifrån andras inflytelse, sorn kunde förekomma hans moraliska förbättring.
Det är en bestämd erfarenhet, att det ganska ofta inträffar, alt en brottsling, som blir häktad och vid första ransakningen erkänner sitt brott, sedermera, då han blifvit skickad 158 Den i5 Januari. lill länshäktet och der kommit i beröring med andra fångar, återkommer förhärdad, förnekar sitt brott, påhittar munga historier om misshandlingar o. s. v., och derigenom fördröjer han ransakningens gång.
Det är visserligen sannt, att det för närvar; är communernas lagliga åliggande att halia häkten, men tiar dessa befinnas i sådant skick, att fångarne der kunna förva. ras, så torde det svårligen kunna lagligen åläggas dem att ombygga eli föiöfrigl i godt stånd varande häkte, på så sätt, att det uppfyller hvad man fordrar af ett ransakningshäkte.
Det synes mig således vara alldeles ostridigt, för ali kunna förändra dessa häkten så att de kunna uppfylla ändamålet, att statsanslag äro oundvikliga, och att man således ej bör ett ögonblick tveka alt, dä medel finnas, besluta ett sådant anslag.
Hvad åter angår straff-fängelserna, så har jag visserligen hört yttras, att man först bör antaga den nya lagell, innan man bygger fängelserna, men jag bär i många år halt den öfvertygelse!), att man först borde veta, huruvida ett sådant stralf-sysleme hos oss verkligen kan tillvägabringas, och om det uppfyller ändamålet.
Det är nu redan sexton år sedan jag, såsom tillförordnad föredragande för dessa ärenden, föreslog, att ett sådant fängelse skulle byggas, på det att man måtte vinna erfarenhet, huruvida det här i Sverige kunde tillvägabringas.
Då blef äfven af K.
M. en ritning fastställd, hvarefter ett straff-fängelse skulle uppbyggas, hvilket visserligen icke var sådant, solli man nu anser deni böra vara, men del var åtminstone det bästa, som då var kändt.
Detta förslag blef likväl ej verksteldt, men häraf synes, att man för sexton år sedan ansåg nödvändigt alt hafva erfarenhet i detta ämne, innan man tog något beslut om, huruvida man skulle stifta eli brottmålslag, grundad på ett sådant slraff-fängelse-systeme, och jag tillstår för min del, att jag skulle anse högst nödvändigt alt hafva en erfarenhet i detta afseende; ty vi hafva visserligen i andra länder sett verkan deraf och hoppas alt äfven här i Sverige kunna röna en god framgång af detta fängelse-systeme, men hvad man ännu ej har sett verkstäldt, det kauman svårligen med full säkerhet betrakta såsom en afgjord sak.
Man bör äfven tänka derpå, att det är redan nära i5 år sedan man i Amerika började begagna ett straff-fängelse-systeme,och att det systeme, som man antog 1823 eller 1824 och da ansåg full komligt, haiman sedermera ansett vara behäftad! med flera brister, Och man har nu ett annat, som man anser vara det bästa.
Således kan jag väl med full säkerhet säga, att då man ännu i Svelige är okunnig om huru del sig rätteligen förhåller med dessa fängelser, huru man skall gå tillväga med deras uppbyggande, huru man skulle kunna erhålla personer, som kunde bestrida fångvården och uppfylla deras åligganden, hvilket kanske torde blifva svårt nog att finna; så måste man bereda sig på att betala lärpenningar.
Den första inrättningen är sällan så fullkomlig, som den sedermera blir, Den i5 Januari. i5j) och man finner sedan, alt man måste göra stora förändringar deri.
Således har jag för min del trott, alt man ej nu boide hasla med att göra anslag till fullständiga straff-fängelsers uppbyggande, innan man genom ett försök haft tillfälle att se deras verkan på de sujetter, hvilka uti dem kunde komma att inneslutas.
Det skulle visserligen, efter min åsigt, vara en stor olycka, om vi vid denna riksdag ej skulle kunna fatta ett beslut, hvarigenom
Regeringen kunde komma i tillfälle att bygga upp ett sådant straff-fängelse och se hvad följderna af dess användande skulle blifva, så mycket mer, som vi ännu i Sverige äro okunnige om huru sig härmed rätteligen förhåller, huru man skall gå tillväga vid deras uppbyggande oell huruvida man kunde erhålla tjenliga personer tijl fångvården, hvilka uppfyllde hvad dem ålåg; ty detta sistnämnda är verkligen en ganska svår omständighet.
När man hinner se verkningarna af de försök, sorni detta afseende kunna göras, så kan man säkrare afgöra, huruvida man kan våga att antaga den nya lagen.
I enlighet med de åsigter, jag har om theorien af straff i allmänhet, anser jag, alt man måste vara säker på den verkan straffen göra på folkets opinioner, och således huruvida det anser för ett straff att blifva insatt i ett straff-fängelse; ty om folket anser att straff-fängelser ej utgöra något straff, utan tvertou) anser det ej vara något ondt att der blifva insatt, så vore ju detta en ganska betänklig omständighet.
Jag framkastar detta blott derföre, att jag anser det man först måste äga en bestämd erfarenhet om huru det förhåller sig, innan man går till beslutet om antagande af en ny lagstiftning i delta fall.
Efter de åsigter jag nu yttrat, tillstår jag, att jag ej kan annat än högligen yrka, att ett anslag vid denna riksdag göres för detta ändamål, så att Regeringen har medel i händerna att kunna uppbygga ett straff-fängelse och iakttaga verkningarna deraf, på det att man deraf må kunna få en bestämd erfarenhet.
Det är visserligen sanni, att möjligen icke hela det anslag, man nu vill lemna, skulle komma alt användas; men vöre det verkligen något ondt deruti?
Nu finnas medel alt anslå, men vi kunna ej veta, huru förhållandet dermed vid nästa riksdag kan vara.
Alla de summor, sorn man nu äger att disponera, skulle eljest till andra ändamål användas; och om man sedermera vid nästa riksdag finner behof af en stor tillgång, för att verkställa detta systeme, så skall man kanske då nödgas pålägga skatter, för att vinna medel lill uppbyggande af de fängelser, som torde erfordras för att kunva verkställa vår nya brottmålslagstiftning.