Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot är jag mera benägen att biträda Frih. af Schmidts förslag, som Gr.
Sparre redan i förväg sökt bemöta dermed, att ett dylikt redan blifvit vid 1853—54 års riksdag till K. M. af R.
Skr afgifvet.
K. M. har dock icke h. o. h. afslagit detsamma, utan Chefen för Civil-Dep:tet meddelade blott, att denna fråga icke kunde för det davide hos K.
M. komma i öfvervägande, derföre att vid samma tid voro under utarbetning förslag till ny bevillms-förordn. och ny kommunal-lag.
Jag tror att, sedan vi nu erhållit dessa nya författnir, man icke skulle gå grannlagenheten för nära, om man nu inginge till K.
M. med en förnyad anmälan i ämnet.
Hr von Koch har framställt ett annat förslag, gående derpå ut, att vägunderhållet skulle ställas på entreprenad; men jag tror sannerligen att verkställigheten kommer att möta många och stora svårigheter.
Jag anhåller på dessa grunder, att R. o. Ad. ville afslå Gr.
Sparres förslag, och återremittera denna punkt af Betänk:t.
Man kan visserligen icke neka, att detta onus är ganska tryckande i åtskilliga orter.
Det är dock en börda, hvilken, likasom så många andra, från urminnes tid ålegat jordbruket.
Att nu, som Gr.
Sparre åsyftar, på en gång kasta detta onus på kommunen, synes mig i hög grad otjenligt, isynnerhet med afseende å de grunder, efter hvilka för närvide de kommunala utskylderna utgå.
Min uppfattning af den nya kommunal-författnm är nemi., att densamma tillerkänner jordbrukaren alldeles för mycken lindring i pålagor och för liten betydelse inom kommunalstämman.
I denna, äfvensom i afgifterna, deltaga en mängd personer, som förut varit Den 30 Mars.
423 derifrån befriade, såsom tjenare, förvaltare, m. fl.; och att nu lägga på dem denna nya börda, synes mig obilligt.
Hr von Köchs förslag synes mig deremot förtjent af mycken uppmärksamhet, och torde vara ett godt sätt att lösa frågan.
Om således R. o.
Ad. vill återremittera ärendet, med instämmande till större eller mindre del i de åsigter, Hr von Koch framställt, så har jag ingenting deremot.
Jag skulle dock hafva trott, att vid en riksdag, då så många reformer äro på tapeten, kunde man gerna hafva väntat med denna, synnerligast som man till följd af jernvägsanläggningarna icke kan så noga veta,- hvar nya vägar kunna behöfva anläggas.
Frih. Alströmer, Oscar:
Jag är Gr.
Sparre tacksam, som haft mod att bryta stafven öfver det gamla systemet.
Visserligen synes det nya något djerft, men det finnes ej någon annan utväg än att slå inpå denna bana.
Man åberopar som ett väsendtligt hinder, att vi hafva en felaktig bevillnings-författn., som fordrar ändring i flera afseende!); men innan reformen hinner utföras, är nog också denna förändrad.
Efter min tanka är det egentligen embetsmannaklassen, som utgör ett hinden mot Gr.
Sparres förslag, ty för denna skulle det medföra obilliga följder; men häri ligger också det enda hindret.
Man säger, att det är en så stor mängd personer, som ej hafva någon nytta af vägarne, och som dock skulle nödgas bidraga till deras underhåll; men dessa bidrag blefve väl då icke heller så betydliga.
Man har också sagt det vara en skriande orättvisa, att tjenare skulle deltaga i denna afgift, men det återfaller ju på jordegaren, som då måste gifva dem större lön.
Jag vill visserligen ej kasta en börda ifrån dem, som af ålder burit densamma, på andra som dermed hafva ingenting att skaffa; men i ett civiliseradt land fordras goda kommunikationsanstalter, och efter min tanka är det omöjligt att få ett ordnadt vägsvstem förr, än det blir skildt från jorden.
Man kan visserligen äfven nu ålägga de väghåilningsskyldige att hålla vägarne i så pass skick, att man kan komma fram på dem, men man kan ej åläg ga dem att hålla dem i så godt skick, som de borde vara, isynnerhet sedan vi nu fått jernvägar.
Då de sistnämnda byggas på statens bekostnad, hvarföre skall då den enskilde jordbrukaren bekosta landsvägarne?
Då man emedlertid icke vill att staten skall öfvertaga detta bestyr, så finnes ingen annan än kommunen att öfverlåta det på.
Jag yrkar derföre bifall till Gr.
Sparres förslag.
Det förvånar mig icke, att mitt förslag ej vinner framgång, men det förvånar mig, att man i detsamma vill inlägga något, som alls icke deri finnes.
Trenne talare hafva nemi. sagt, att enligt mitt förslag denna afgift komme att utgå efter 2:dra artikelns bevillning, meri derom förekommer i min reservation icke ett ord, och jag förstår ej, hvarifrån denna supposition kommer.
Jag har nemi. i mitt förslag blott hem - 424 Den 30 Mars. ställt, att R.
M. täcktes vid nästa riksdag aflåta Nåd.
Propos. i ämnet; och dermed är icke taladt om 2:dra artikelns bevillning, utan det skulle naturligtvis bero på K.
M. att föreslå de grunder, hvarefter afgiften skulle utgå.
Jag ber således att man icke lägger mig i munnen hvad jag aldrig sagt.
Om jag hade ansett lämpligt, att bidragen skulle utgå efter 2:dra artikelns bevillning, så hade jag ju icke behöft föreslå någon underd. skrifvelse i ämnet; men just emedan detta blefve för tryckande och emedan ärendet är grannlaga, önskar jag att ärendet må öfverlåtas lill K. M.
Man har äfven yrkat bifall till Frih. af Schmidts förslag, och påstått, att den framställning, som R.
St:r i samma syftning gjort vid en föreg:de riksdag, icke blifvit ordentligen alslagen.
Men förhållandet är dock, att K. M. genom ordentlig
Resolution 1860 förklarat, att frågan förfölle, och vid sådant förhållande hemställer jag, om det icke vore absurdt och orimligt, att R.
St:r nu 3 år derefter förnyade den anhållan, som blifvit så nyligen, efter samtliga vederbörandes hörande, afslagen.
Man har invändt, att det är ett onus, som legat på jorden i alla tider.
Men hafva vi icke för några få dagar sedan talat om ett annat dylikt onus, nemi. skjuts-skyldigheten, vid hvilket samma förhållande eger rum, och icke ligger deri ett hinder mot att få det afhjelpt?
Alströmer har nyss sagt, att vi kunna icke få ordentliga och väl hållna vägar förr än vi erhålla en förändring i nu gällande stadganden derom, och han har deri fullkomligt rätt.
M:s Befh:de kan icke hafva hjerta att utkräfva af de fattiga jordbrukarne allt hvad de kunna vara skyldige att utgöra i detta afseende.
Jag vill derpå åberopa ett exempel.
I mitt län anlades för några år sedan en fabrik, som nu har ett tillverkningsvärde af 1,300,000 rdr.
Man kan lätt fatta, hvilken trafik skall uppstå på de vägar, som leda till och ifrån denna anläggning, men till deras underhåll bidrager fabriken icke med en enda skilling, utan det åligger h. o. h. de fattiga bönderne.
Tersmeden har sagt, att det vore orättvist, om t. ex. förvaltare skulle drabbas af detta onus; men är det icke en orättvisa emot alla alt undantaga några vissa?
Att, enligt Hr von Köchs förslag, lägga de nya vägarnes underhåll på nya kontribuenter, leder endast tdl trassel.
För min del anser jag, att man i allmänhet bör endast med varsamhet öfvergå från det gamla till det nya; men då detta onus är outhärdeligt och innebär utgifter, som den fattige jordbrukaren icke kan betala och som derföre icke kunna utkräfvas, så står man icke till svars för att bibehålla det oförändradt.
Om detta kari få namn af radikalism, så erkänner jag mig vara radikal; men då detta onus blifvit så tryckande, att det ej kan längre fortfara, så måste man vidtaga den enda utvägen eller att göra det till ett gemensamt onus för kommunen.
Jag har, såsom ledamot af Lag- och Ekon.-Utsk:t, i 20 år deltagit i behandlingen af denna fråga.
Jag har under denna Den 30 Mars.
-425 långa tid vändt och vridit den på alla sidor, och jag har icke kunnat finna någon annan utväg.
Om denna tillgripes och det öfverlåtes åt kommunalstämmorna att reglera saken, så komma säkerligen somliga kommuner att öfverlåta detta bestyr på entreprenad, andra att utgöra det in natura, och man skall då snart inse, hvilken dyrbar tid, som, utom hvad det för öfrigt kostar, genom det nuvide systemet går förlorad för den fattige.
Tersmeden har invändt, bland annat, att kommunal-utskylderna äro så orimligt fördelade.
Detta bestrider jag ingalunda; det är mig t. o. m. en tillfredsställelse att höra.
Då vi båda vid förra riksdagen disputerade om kummunal-författmn och han ifrigt stred för densamma, men jag ansåg den ofullkomlig och behäftad med många brister, så var det jag som fick orätt.
Men om kommunal-utskylderna äro orättvist fördelade, så kommer deri väl att snart ske ändring, och det bör icke hindra oss från att nu göra en akt af rättvisa.
Summan är, att detta onus icke kan längre bibehållas på jorden, ty det är icke i enlighet med vår tids åsigter att låta dylika servituter fortfara.
Dessa skyldigheter måste drabba alla lika, och vissa medborgare böra ej vara slafvar under de andra; orättvisan hjelpes ej heller dermed, att den begås emot ett större antal.
Då jag likväl icke kan hoppas, att R. o.
Ad. nu genast skulle vara beredd på att antaga mitt förslag, instämmer jag i Hr von Köchs begäran om återremiss, på det Utsk:t må taga frågan i förnya d t öfvervägande.
Lika med flera föreg:de talare, anser äfven jag det vara på tiden att betänka hvad som bör göras i afseende å väghållnings-skyIdigheten, som icke längre kail bibehållas oförändrad, sedan numera våra kommunikationsanstalter blifvit och alltmer blifva utvidgade och derigenom nya vägdelningar måste alltjemt göras.
Det kommer val också så småningom att gå derhän, att vägarnes underhåll upplåtes på entreprenad.
Man har sagt det vara orättvist, att vissa personer, eller klasser, som hittills varit befriade från deltagande i detta bestyr, skulle få det sig pålagdt, men jag kan icke finna, att de med skäl kunna undantagas från deltagande i nya tillkomna bördors bärande.
Icke är det heller någon rättvisa deri att, då t. ex. vid denna riksdag qvarnar blifvit befriade från sin grundränta, skyldigheten dock skall för jordegaren qvarstå att anlägga och underhålla väg till och från qvarn.
Detta är just fallet med mig, och det t. o. m. för en qvarn, dit jag aldrig far och mal, emedan det är så dålig mjölnare.
Att kommunal-utskylderna falla ojemnt, torde icke, såsom en talare gjort, kunna läggas bevillnings-förordnm till last, utan derför har man val att tacka kommunal-författningen.
Deri kan man dock hoppas snar rättelse.
Jag instämmer i anhållan om återremiss. 42(5 Den 30 Mars.
Stael von Holstein, Fab. Wilh.:
Jag kan för min del icke instämma i hvad Utslct i Betänk:t säger och som blifvit af Hr von Troil uppläst, att det inom landet skulle finnas många, som betala bevillning efter 2:dra art., men icke hafva någon nytta af vägarne.
Jag kan nemi. icke förstå, huru någon skulle kunna existera, om det icke funnes vägar.
För öfrigt vill jag ej vidlyftigare yttra mig, då ämnet blifvit af Gr.
Sparre fullständigt utredt, utan blott instämma med honom i begäran om återremiss.
Hr von Köchs förslag kan jag alls icke gilla, ty jag har funnit, att genom upplåtande på entreprenad blir kostnaden två, tre, ja fyradubbeit högre.
Ett annat sätt att göra detta onus mindre betungande, tror jag vore, om man indelade detsamma på socknarne, i stället för på häraderna.
Man sluppe då åtminstone att köra långa vägar för att komma till sitt vägstycke, och det skulle äfven medföra många andra fördelar, som äro lätt insedda.
Jag anhåller om åter remiss.
Jag får bekänna att, då jag först tog kännedom om Gr.
Sparres reservation, jag mot densamma hyste åtskilliga betänkligheter, hvilka jag härledde dels från den nya bevillnings-förordnm, och dels från den nya kommunal-iagen ; men då man sannolikt har att emotse redan vid denna riksdag en förändring af dessa båda lagar, tror jag mig böra låta mina betänkligheter i detta afseende förfalla och så mycket heldre instämma i den af Gr.
Sparre uttalade princip, som densamma, enhgt min tanka, icke bör leda till ett ökadt, utan snarare till ett minskadt besvär vid vägarnes underhåll, och för öfvigt har mycken billighet för sig.
Jag biträder alltså Gr.
Sparres reservation, och yrkar återremiss på den förev:de punkten.
Gr. Sparre har sagt, att man missförstått hans reservation, då man trott att han önskade afgifternas utgående efter bevillning.
Jag hemställer dock, om ej detta måste vara meningen, då här står i reservationen, att »väghållnings-besvärets fördelning inom kommunerna bör utsträckas till alla de skattskyldige.»
För öfrigt kunde den af Hr Gr:n framställda princip möjligen vara tillämplig, om den utsläcktes till hela länet, i stället för blott till socknen.
Om t. ex. inom en socken finnes en stor fabrik, som föranleder mycken transport, så tynger denna naturligtvis ej blott på vägstycket inom denna socken, utan väl äfven på de angränsande.
Jag vill dessutom, med anledning af Gr.
Mörners yttrande, nämna, att jag förra gången missade mig, då jag nämnde bevillnings-förordnm, i stället för kommunal-författnm.
Jag anhåller fortfarande om bifall.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att under densamma endast yrkats återremiss
Den 30 Mar». 427 af Utsk:ts förev:de hemställan, framställdes först propos. på bifall lill densamma, hvartill svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många ja, jemte några nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Utsk:ts hemställan sid. 11, i fråga om åläggande för fabriker, verk och inrättningar att bidraga till vägars anläggande och underhåll.
Då R. o. Ad. nyss återremitteradt näst löreg:de punkt, torde älven med den nu föredragna samma åtgärd böra vidtagas.
Jag förenar mig med Gr. af Ugglas och anhåller om återremiss.
Öfverläggningen förklarades slutad och punkten återremitterades.
Utsk:ts hemställan sid. 12, ang:de säteriernas i Skåne, Halland och Blekinge samt Bohus län förpligtande att i vägunderhållet deltaga.
Sparre, Erik: 1 öfverensstämmelse med förut fattade beslut, anhåller jag om återremiss äfven af 4:de punkten.
Punkten återremitterades.
Utsk:ts hemställan sid. 12, i fråga om vintervägars öppenhållande.
För att lemna frågan alldeles öppen, tror jag det vara nödigt att äfven återremittera 5:te punkten.
För att icke belasta fits k: t med några onödiga återremisser, tror jag det bästa vore att R. o. Ad. bifölle denna punkt, så vore man åtminstone af med den.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes propos. på bifall till punkten, och då dertill svarades många ja, jemte några nej, förklarades ja haft öfvervigten.
Utsk:ts hemställan sid. 13, i fråga om vägunderhållningsskyldighetens bestämmande efter hemmanens taxeringsvärde.
Sparre: 1 likhet med hvad förut blifvit beslutadt, anhåller jag att äfven denna 6:te punkt måtte återremitteras.
428 Den 30 Man.
Då jag till alla delar instämmer i hvad Utsk:t uti denna punkt yttrar, anhåller jag deremot om bifall till densamma.
Det kan nemi. icke vara rätt att låta taxeringsgrunden gälla i detta fall.
Sedan öfverläggningen förklarats slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af ifrågav:de hemställan, framställdes propos. på bifall till densamma, och då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja haft öfvervigten.
Utsk:ts hemställan sid. 13, i fråga om vägars grusning.
Det ämne, hvarpå uppmärksamheten blifvit genom denna motion fästad, lörtjenar enligt min tanka ganska stort afseende, ty då vi hafva — som jag tror —5,000 mils väglängd att underhålla, är det nödigt att noga se till, att kostnaderna för detta ändamål icke må drabba den underhålls-skyldige hårdare, än nödigt är, genom bibehållande af så olämpliga och ändamålsvidriga föreskrifter, såsom t. ex. att vägarne skola grusas från kant till kant.
Att i detta fall lagens föreskrift icke af vederbörande blifvit i allmänhet uppfattad på det sätt, som den bort fattas och motionären åsyftat, är allt för väl bekant; jag skulle derföre begära återremiss, såvida jag ej vöre öfvertygad, att olämpligheten af de föråldrade föreskrifterna i afseende å vägarnes underhåll, ändock skall vinna rättelse, sedan uppmärksamheten, på sätt som nu skett, härå blifvit fästad.
, blef Utsk:ts förev:de hemställan af R. o.
Ad. bifallen.
Utsk:ts hemställan sid. 15, i fråga om rätt till grustägt.
Utsk:ts hemställan sid. 15, i fråga om bestämmande af sättet för afhemtning af sand och grus.
Efter min tanka är denna underd. skrifvelse h. o. h. onödig.
Hvad som med densamma åsyftas, skall sä kert hvarje klok och förnuftig domare iakttaga, och någon ytterligare föreskrift i detta afseende torde icke erfordras.
Jag tror det hafva varit en öfverflödig farhåga och försigtighet hos Utsk:ts majoritet, som dikterat detta beslut, och vågar alltså anhålla om afslag å den föredragna 9:de punkten.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, hvilken propos. med ja besvarades.
Den 30 Mars. «9 Utskrts sista hemställan sid. 16, i fråga om ersättning för grustägt.
Bifölls. _____ Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts den 21 dennes bordlagde Betänk.
N:o 31, i ani. af dels K. M:s Nåd.
Propos. om antagande af en författning ang:de allmänt kyrkomöte, dels ock enskild motion i enahanda ämne; och i sammanhang dermed Preste-St:s den 28 dennes bordlagde prot.-utdrag N:o 243, med inbjudning i of vanberörde fråga.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 21 dennes bordlagde Betänkm : N:o 104, i ani. af väckt motion derom, att, vid blifvande reglering af presterskapets löneinkomster, tionde icke måtte beräknas af tullmjölqvarnar, åtminstone ej i de förra Danska pro-" vinserna, Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län; samt N:o 105, i ani. af vackt motion om nedsättande af en komité för uppgörande af förslag till omorganisation af straffanstalterna i riket.
Föredrogos och lades till handlingarne Allm. Besv.- o. Ekon.-
Utsk:ts den 21 dennes bordlagde Mern.:
N:o 106, till Högvörd.
Preste-St., i ani. af dess återremiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 44; samt N:o 107, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 26 dennes bordlagde Betänk.
N:o 108, i ani. af väckta motioner om förändrade bestämmelser rörande mititär-undervisningen i riket.
Föredrogs och bifölls Exped.-Utskrts den 26 dennes bordlagde Mern.
N:o 9, ang:de upprättande af register öfver de inom Riks-Stånden väckta motioner.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Banko-Utsk:ts den 28 dennes bordlagde Mern.
N:o 31, med hemställan att vexlar å Pund Sterling samt depositioner i London må såsom metallisk kassa anses och beräknas. 430 Den 1 April.
Föredrogs, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 28 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 109, i ani. af äterremiss till viss del af Utsk:ts Betänk.
N:o 71.
Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 28 dennes bordlagde Betänk.
M. om vissa ministeriella ärendens meddelande till R.
St:rs kännedom.
Slutligen föredrogs och remitterades till Riddarh.-Utsk-.t Frih. Cederströms.
Claes Henrik, d. 26 dennes väckta motion, i fråga om ordnande af Riddarhusets gårdsplan m. m. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. nära 12 på natten. in fidem, O. Brakel.
Onsdagen ilen 1 April 1863.
Justerades 7 prot.-utdrag för den 30 sisth Mars.
Föredrogs ett från Hederv.
Bonde-St. ankommet prot.- utdrag N:o 227 för den 26 sistlidne Mars, innefattande, ibland annat, inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig uti Bonde-St:s beslut i afseende å 16:de punkten af Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 66, ang:de regleringen af utgifterne under Riks-Statens fjerde hufvudtitel.
Så vidt jag kari erinra mig, hafva de tre öfriga Riks-Stånden bifallit, att ett ökadt anslag till mathållningen skall lemnäs, utan att dervid fästa något sådant vilkor, som af Bonde-St. blifvit föreslaget; och skulle jag således tro, att R.
St:r, i denna fråga, redan fattat sitt beslut.
Men äfven om så icke vore, förefaller mig denna inbjudning icke vara Dea 1 April.
431 förtjent af bifall frän de öfriga Ståndens sida.
För mig synes det vara alldeles omöjligt att, genom denna jemförelsevis ringa tillökning, åstadkomma någon sådan besparing; och, äfven om en dylik på mathållningen skulle uppkomma, förefaller det mig besynnerligt, att den skulle portioneras ut på manskapet, för att öka dess aflöning.
Det är en sammanblandning af saker, seni jag för min del anser högst olämplig, och vågar jag, på grund häraf, anhålla, det It. o. Ad. behagade afstå den nu upplästa inbjudningen.
Efter härmed slutad öfverläggning, och uppå framställd propos., beslöt R. o. Ad. att, med vidblifvande af sitt förut i frågan fattade beslut, afslå Bonde-St:s ofvanberörde inbjudning.
Föredrogos i ett sammanhang såväl Lag-Utsk:ts d. 21 och 30 sisth Mars på bordet lagde Betänk.
Propos. om antagande af en författn. ang:de allmänt kyrkomöte, dels ock enskild motion i enahanda ämne, som ock Högvörd.
Preste-St:s den 28 och 30 i nämnde månad bordlagde prot.-utdrag N:o 243, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda hvad Preste-St. i frågan beslutat.
I afseende å föredragningen af detta Betänk, får jag hemställa, att detsamma punktvis måtte föredragas, samt att, sedan samtlige paragraferne blifvit genomgångne, R. o. Ad. sist ville taga i öfvervägande Utsk:ts hemställan, »det R.
St:r, med afslag å Hr Prosten Sondéns framställning, samt med förklarande etc. etc,»; hvarjemte jag får föreslå, att R. o. Ad. måtte besluta, att, om åtskilliga §§ komma att återremitteras, Utsk:t måtte ega befogenhet föreslå de redaktionsförändringar, som deraf kunna blifva en följd.
Ilr Gr. o. Landtm, förmälte, att Frih. af Ugglas hade föreslagit, dels att föredragningen af ifrågav:de Betänk, skulle ske punktvis, med iakttagande deraf att Utsk:ts första hemställan icke företages till pröfning förr, än författnings-förslagets alla §§ blifvit genomgångne och afgjorde, dels ock att R. o. Ad., på sätt förut vid behandling af vidlyftiga lagförslag iakttagits, skulle besluta, att, för den händelse åtskillige §§ komme att, på grund af gjorda anmärkningar, återremitteras, Utsk:t hade för sig öppet att, vid förslagets förnyade granskning, föreslå de jemkningar i afseende å redaktionen af de bifallne §§:ne, som kunde finnas behöflige till följd af de förändringar, som de återremitterade §§:ne torde komma att undergå; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o.
Ad. behagade bifalla hvad sålunda föreslagits.
432 Den i April.
Härefter föredrogs författnings-förslagets § 1.
Efter att hafva tillkännagifvit, att denna § blifvit afPresteSt. godkänd, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till densamma, hvartill svarades ja. § 2.
Tillkännagafs vara af Preste-St. godkänd, med den ändring, att de på raden 8 förekommande orden »ett från Stockholm och ett från hvart län samt öfriga fem» utbyttes mot orden »ett från Stockholm, ett från Wisby stift, tre från Hernösands, två från hvartdera af de öfriga stiften samt fem.» Hr Nordenfalk, Carl:
Vid behandlingen af förev:de lagförslag i Utsk:t biträdde jag för min del ett vid nu föredragne § framställdt förslag till ändring i K. M:s Propos., i den syftning, Biskop Brings vid Betänk:t fogade reservation utvisar, ehuru jag, icke närv:de vid Betänk:ts slutliga justering, icke kom i tillfälle att särskildt anmäla min derutinnan från Utsk:ts pluralitet afvikande mening.
Jag anser ock fortfarande denna förändring befogad.
Utsk:t har sjelft medgifvit det vara egentligare att anordna jemväl lekmannavalen efter stiften, men förmenar att praktiska skäl skulle tala för den bestämmelse, Utsk:t i detta afseende förordat.
Hvilka dessa skäl äro, har emellertid ej närmare angifvits, och jag kan ej heller finna någon giltig orsak för frångående af den, såsom mig synes, af sakens natur påkallade anordning, att för val till en representation för kyrkan äfven landets kyrkliga indelning lägges till grund.
Stiftsindelningen eger i kyrkligt afseende lika stor vigt som indelningen af län i verldsligt.
Med särskild administration för kyrkoärender och med i många hänseenden egna förhållanden, bildar hvarje stift ett helt för sig, derinom, såsom förutnämnde reservant anmärkt, de kyrkliga sedvänjorna och behofven gestalta sig, oberoende deraf, att särskilta delar af stiftet tillhöra skilda län.
Det kan derföre ej vara likgiltigt, om och i hvad mån de till de särkilta stiften hörande församlingar blifva på mötena representerade.