Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När samhällena började allt mer och mer närma sig målet för deras utveckling, skydd jör all ägande rått och helgd för ulla lagliga förbindelser, uppstod Jörtroendet eller crediten, detta mäktiga medel till nåiingarnes fram» steg och till allmänt samt enskildt välstånd.
Då uppkommer efter hand de enjkildta förbindelserne, Handelscrediten, Vexlar, Qvittningsliqvider och, Banker.
Samteliga dessa creditens alster äga det gemensamma, att de genom dem tillkomne fordringar i ågarnes händer representera en motsvarande andel i gåldenärernes egendom.
Men för öfrigt dela de sig i tvenne på olika sätt till industriens båtnad verkande grenar
Den ena, omfattande de enskildta föi bindelserne'och handelscrediten, åger till föremål att gifva befintliga c-pitaler det produetivt nyttigaste användande.
Men till vinnande hårat foidras. 1) Ett för alla hastiga förändringar fredadt värde på det mynt, hvari de ingångne förbindelserne afslutas.
Om en capitalist finner, att, i händelse han Öfverlåter sina etipitaler till en annan att såsom lån begsgna, de penningar, hvari detta lån bestämmes, kunna försämras, det vill säga blifva mindr« tillräckliga, att bestrida hans Den 6 Martil, 243 behof, det må för öfrigt vara den theoretiska sakkännedomen eller erfarenheten som visar ho. nom detta resultat, så hellre ån att sålunda blottställa sig lör minskning i sjelfva capitalet, skall han sjelf använda det med mindre vinst, ån den andre kunnat gifva i ränta, eller kanske till och med låta det ligga ofruktbart till Stor skada både för sig sjelf och det allmänna. 2)
Säkerhet för ordagrant uppfyllande af ingångna förbindelser. 3) Frihet att kunna på det fördelaktigaste sätt använda egna eller låntagna capitaler.
Dessa bägge sednare fordringar tillhöra ej omedelbart det ämne, som nu skall undersökas.
Särskildta motioner om förbättrade Utsöknings— Förmyndare- och Inteckningslagar samt oin Flandels- och Näringsfrihet hafva tästat nödig uppmärksamhet härpå.
Den andra grenen af de genom crediten uppkomna förbindelser bestå i dem, hvilkas föremål år besparing i "penningebehofvet.
Såd ma åro t. ex. växlar, sorn jemte besparande *af stora penrdngecapitaler, hvilka eljest för handeln emellan aflågsnare länder och orter erfordras, tillika bespara de kostnader fram- och återförandet af en stor qvantitet guld och silfver skulle medtagit.
Sådane åro också Banker, hvars utgifna sedlar, då de åro ställda på större summor och alltid vid uppvisandet inlösas med full reel valuta, förena med det klingande roynteta * 244 Den 6 Martti. fästa yärde en större beqvämlighet för alla större iiqvider.
Då förmånerne af en till större sedlar inskränkt Bancosedelstock, alltid skall i rörelsen qvarhålla utelöpande en stor del r£ denne, så kan en Bank använda sin deremot svarande reela valuta till lån, och på detta sått blifver industrien dubbelt nyttig, endast den iakttager att alltid hafva sina lån ställda på kortare förfallotid, och fäster noggrann uppmärksamhet dervid, att de användas till penningebehof, emedan i annan händelse den öfverflödiga sedelmassan skulle tillströmma Banken till inlösen, hvarigenom uttagandet ur dess reela fond kom att fullt motsvara lånbeloppet.
r Jag tror således, att så vå! ägande rättens helgd, som befråmjandet af nåringarnes lif fordra, att vårt mynt erhåller ett orubbligt silfvervärde.
Flere utvägar härtill halva blifvit föreslagne.
Någre hafva trott, att om man fixerade sedelstocken till en bestämd summa, ändamålet skulle vinnas.
Men då äfven med samma produetion behofvet af penningecapital kan genom en olika liflighet i circulationen vara högst föränderligt, så må.ste denna utväg vara otillräcklig.
Också hafva vi'sedan sistförflutne
Riksdag sett vår cours variera hela 27 proc. under det sedelstocken ej varierat öfver 10 proc., och troligen ej det.
En annan utväg är Upprättandet af WexelContoir, med skyldighet »tt försälja vexlar efter en bestämd cours.
Men så väl framfarne som äfven sednare tiders historia lem nar oss en varnande erfarenhet emot, att detta sätt förspilla våra tillgångar, då vi Den 6
Mar lii, Si5 slutligen, efter kanhända lika uppoffringar , som dem, hvilka fordra en verklig realisation, komino att befinna oss på summa punkt som nu.
Efter min öfvertygelse, år således en verklig realisation det enda, sorn kan återgifva vårt mynt ett fast silfver värde.
Men efter hvilket förhållande skall denna realisation verkställas, efter sedlarnes ålydande påskrift, det vill såga efter 48 sk.
Svenskt Banco per R:dr Svenskt Specie, eller elter deras närvarande rnedelcours omkring 120 skilling Svenskt Banco per R:dr Hamburger Banco.
I förra händelsen, om den vore verkställbar, skul. le ej endast innehafvarne af Bancosedlarrie, er, hålla 2 och en half gång deras verkliga värde, utan också alla gåidenärer få sina skulder 2 .och en half gång större än de nu verkligen åro, hvarigenom näringarnas förfall och verklig allmän nöd blefvo oundvikliga.
Derföre lärer en realisation efter sedlarnes närvarande medelcours vara den enda rättvisa.
Härvid år likväl oundgängligt, då en stor del af Bankens fordringar år för en verklig
Bankrörelse oanvändbar, att Banken erhåller en tillökning i sin reela fond af högst 3 millioner R:dr Hamburger Banco.
Denna summa kan erhållas antingen genom enskildta Actieågares intagande i Banken, eller genom utländskt lån.
Om den förra utvägen våljes, skola actierne öfvertagas, antingen af inhemska eller utländska Capitalister.
I förra fallet skulle 7 och en half million R:dr Banco capital undandragas nåringarne i en tidpunkt då man rättvisligen klagar öfver svårighet för V $46 Den 6 Martil. dera att erhålla förlag eller ock
Actietecknar» ne partielt utrkes uppnegotiera de nödiga summor ne, troligen på vida svårare vilkor ån Staten kan erhålla.
I sednare håndelsen måste utmärkt lofvande utsigter till vinst erbjudas, för att utländska Capitalister skulle, med möjlig fara för förlust, våga på detta sått använda sina capitaler.
Jag tror således ett utländskt lån i närvarande ställning vore att föredraga.
Den förlust för Riket man kunde anse uppkomma deraf, att 2 å 5oo,ooo R:dr Hamburger
Banco årligen kommo att gå ur landet till räntor och amortering, försvinner, då man deremot räknar besparingen af de summor, utländska Växelhus nu skörda genom coursagiotering, och man äfven tager i beräkning den ökade production nåringarne kunna åstadkomma, sedan det starkaste hindret för deras trefnad blifvit undan * V röjdt.
Också 1800 till exempel under en liflig industriens verksamhet, kunde RiksgåjdsContoiret, utan känning för landet, i växlar remittera Öfver 1,400,000 R:dr Hamburger B:co till ränta och afbetalningar å vår utländska skuld.
Med anledning af hvad jag nu anfört, får jag för Högloflige Ridderskapet och Adeln uppläsa en af mig uppgjord realisations-plan, jemte dertill hörande Bilagor.
Den slöja sorn änuu till hälften betäcker en del af Bankens förhållanden, har hindrat mig att kunna upprätta bestämdt säkra kalkyler; men i allmänhet har jag iakttagit.
, att beräkna allt, hvad som är till förmon Deii 6 Martii. för min plan, under det sannolika, men deröfver allt hvad sorn är emot elen.
Härefter uppläste Herr Rosenblad följande:
(Se Bilagan N:o 3.) Herr Rosenblad tilläde derefter mundte— ligen:
Detta är den så mycket fruktade realisationen.
Förtjenar den verkligen denna fruktan?
Dess grundval är rättvisa, skydd för all ägande rätt, de+ta Staternes första åliggande.
D ess inål är lif och trefnad åt näringarne, enskildt och allmänt välstånd, en byggnad som endast på sådan grund kari uppföras.
Dess mål är förekommande för framtiden af de skakningar, som än vägande åt ena sidan beröfva Enkor, Faderlösa och nödlidande de tillgångar, makars, fäders och mensklighetens omtanka lemnat deni, ån lutande åt den andra, störta idoge närings-idkare, såsom offer för riktade borgenärers anspråk.
Det är sannt, att denna återgång till det rätta skulle tillintetgöra de bruk eller rättare missbruk af Bankens credit till Statsbehofvens fyllande, hvilka hittills stått oss öppne.
Det är sannt, att ihop års krigsbehof genom Bankens försträckningar betäcktes , men det är också sannt, att ej Bankens Sedlar utan för dem upphandlade, redan befintliga eflecter uppfyllde Arméernes och Statens behof, samt att de för dessa effecter erforderliga summor kunnat erhållas på ett sätt, som mera jemt fördelande bördan af krigets olyckor, ej låtit ensamhälls-class ensam draga hela tyngden, under det <*- Ben 6 Rlarth\ tvertom andra af sjelfva olyckorna skördat vinst, och utan behof att nedbryta en åf industriens yigtigaste grundpelare.
Hvad jag anfört äger endast anspråk på att vara mi A enskilta åsigt af saken.
Föremålet för min motion var att bereda Stats- och Banco-Utskotten tillfälle att för Ständerne framlägga en plan, som, motsvarande Ledamöternes af dessa Utskott högre upplysning och erfarenhet, kunde i närvarande och kommande slägters välstånd bereda dem den skönaste lön för medborgerliga mödor.
Då det är af högsta vigt att hvarje Riks* dagsman kan ägna den mognaste granskning åt den blifvande Finanee-planen, så får jag göra det tillägg tili min motion, att Utskotten måtte öfverlemna den plan de uppgöra tryckt, till utdelning bland Ståndets samtelige Ledamöter och kanske afven bland allmänheten.
Det är ej min afsigt att ingå uti någon vederläggning af de långa cal euler, som här blifvit framställde.
Det är blott i afseende på den värde talarens yttrande rörande Banco-Sedelns värde, hvilket ligger till grund för dess sj^steme, som jag ansett nödigt deruppå fästa uppmärksamheten, att allt slags myntvärde, vare sig metalliskt eller pappers-creditmynt, är tvåfalldigt, nemligen i förhållande till* varor inom landet, och i för-* hållande till metalliskt mynt i andra länder.
Den 6 Martti.
Då man lemnar afseende åt detta förhållande, skall man finna det vara origtigt påstå, att något mynt har ett fixt värde, och att andra hafva intet, hälst det i alla hänseenden är och blir relativt till andra varor och andra mynt.
Hvad vår Eanco-Sedel enskildt beträffar, synes det omöjligt, att dess naturligt relativa värde kan bestämmas innan man allmänt kunner Bankens tillgångar, Herr Rosenblad:
Rörande mynt-värdet medger jag visserligen att det är dubbelt; ädle metaller och deraf förfärdigade mynt, äro liksom allt annat undeidcastade förändring i värde; men de äro det mindre än andra varor, och just derföre hafva de blifvit antagne till måttstock.
Det är obestridligtt att Banco-Riksdalern i närvarande stund, antingen man betragtar honom såsom mynt, eller såsom värde, äger det värde han nu har; och om någon annan liqvidations-grund än dess verkliga värde antoges, är det otvifvelagtigt, att en del personer utan eget förvållande skulle blifva lidande oell andra deremot vinna, Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Det problem, sorn Herr Rosenblad uppgifvit för Utskotten att besvara, nemligen: huru myntvärdet skall kunna fixeras till ägande rättens fullkomliga betryggande, är af den största vigt, och innefattar det vilkor, hvarförutan alla andra åtgärder till förlägenhetens afhjelpande och allmänna välmågans varagtiga befrämjande, skill-, le vara fruktlösa, Vid 2 föregående Riksdagar joo Den 6 Martil. har jag trott, att detta ändamål endast kunde fullkomligt vinnas genom realisation, eller frihet att i Banco-luckan kunna för Banco-sedeln erhålla dess motsvarande värde i Silfver; och jag har ännu ej kunnat vinna någon annan öfvertygelse.
Hvad Herr Rosenblads Realisationsplan beträffar, har jag vid det flyktiga afhörandet ej så noga nu kunnat fatta den i alla dess delar, för att våga hvarken understödja eller bestrida den.
Jag har blott velat förklara, att likaså öfvertygad jag är om nyttan af en realisation, likaså klart tycker jag mig äfven se, att den ej bör företagas med lånad fond: ty dylika lån, de må vara utländska eller inländska, skulle, i min tanka vara en kräfta för Banken, och förr eller senare spränga den.
Likväl bör jag anmärka, att jag ej rätt kan förstå, huru
Sedelstocken skulle kunna minskas genom vexlars upphandlande på Beursen, helst ingen enda sedel synes böra gå förlorad derigenom, att de öfverflyttas ifrån vexel-köparen till vexel-säljaren.
Utskotten ej skulle för realisationens verkställande finna någon annan betänklighet, ån blott fruktan för fondens otillräcklighet; så vill jag först påminna, att i ett land, sorn år så glest bebodt och så vidsträckt, och som har så svåra communicationer, synas sedlar ej kunna umbäras i den dagliga rörelsen, och Bankens fond- följaktligen ej mycket kunna påkånnas; samt derjemte hemställa, om ej Bankens fond skulle kunna ytterligare betryggas igenom det stadgande, att alla Krono-utlagor, belöpande Den 6 MmrLii.
251 sig ungefär till 6 millioner Riksdaler, och orri man Ior yttermera fåkerhet annu ville, råntorna till publika Cajfor, nödvändigt Jkulle med fedlar erläggas.
Derigenom att dessa summor på sådarwp sått afhöllos ifrån Bancoluckan, finnes samma ändamål kunna vinnas, som vore det motsvarande silfverbeloppet liggande i Bankens hvalf.
Detta har jag blott velat underställa Utskottens mognare begrundande.
Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog , att så vål Herr Rosenblads ofvanberörde motion, sorn de af Friherre Cederström samt Herrarne Rosenblad och Cederschjöld, i anledning deraf nu ofgifne yttranden, måtte till Statsoch BancoUtskotten remitteras, hvilket bifölls.
Föredrogs å-nyo Herr Lagerhjelm», Pehr, den 28 sistlidne Februarii på bordet lagde motion , angående reglering af Krigsmagten till lands och vatten.
Herr af Borneman, Johan Aront upplåste följande; (Se Bilagan N:o 4.)
Herr Nordenjkjold, Carl Reinhold, anförde skrifteligen:
(Se Bilagan N;o 5.) 25S Den G Martil JLtskiHige yttrade härtill deras bifall.
Grefve Cronftedt , Claes y uppläste följande ; (Se Bilagan N;o 6.)
Herr Lagerhjelm Pehr-.
En värd Ledamot af Ridderskapet och Adeln, sorn behagat fästa uppmärksamhet vid nu ifrågavarande motion, liar funnit det vara mitt åliggande, att understödja opinionen i allmänhet om nödvändigheten af ett kraftigt sjöförsvar.
Jag tror mig hafva icke otydligt tillkånnagifvit, huru vigtigt jag anser detta ämne vara, då jag begagnat den rått och skyldighet, som tillkommer Riksdagsmannen, för att yttra min öfvertygelse derom, Hvad jag i detail anfört, har skett för alt rättfärdiga påkallandet af Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Då jag yttre - att Rikets försvarsverk mera vore en följd af händelsernas sammanyerkan (jeller hade en historisk härkomst) ån ett fullständigt utveckladt systeme; har jag tillkånnagifvit. att det vore mig fullkomligen o, kändt, huruvida detta försvarsverks alla delar stodo till hvarannan uti eit beråknadt förhållande, oeh genomträngdes af en encia idée, hvarigenom endast det sammanhang kan upp-, komma, hvilket kallas system.
Alt utsträcka detta ämne till flere detailiers meddelande har jag ansett hvarken öfverensstämma med hvarje Ledamots nödiga omsorg för Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, eller egentligen kunna medföra ämnets utredning, hvilken, enligt naturen Den 6 Martil, 253 af Riksdrgsårenders handläggning, tillkommer Utskotten.
Utaf hvad i detta ämne blifvit anfördt, anser jag mig icke sakna anledning att förmoda förmonliga resultat af den undersökning, som motionen åsyftar.
Att deraf skulle följa besparing, år icke nödvändigt; ty dess egentliga syfte år att förvandla Rikets krafter i fred till den högsta styrka i krig, och detta ändamål vinnes icke utan en fullständig upplösning på frågan i hela sin vidd.
En vård Talare har ansett sig böra uppfordra mig att icke lättsinnigt behandla detta ämne.
Jag hemställer till Talarens eget bedömande, huruvida ett förslag förtjenar att kallas lättsinnigt, som innebår en underdånig önskan, att Kongl. Maj:t täcktes föranstalta om en undersökning, som medförde detta iåmnes fullständiga utredande.
På sådant sätt synes mig utredningen åtminstone icke böra bli låttsinnighetens verk.
, Den anhållan man framställt, att få veta hvem som kan bygga en kanonslup för 1000 Riksdaler Banco, saknar jag väl anledning att besvara; men bör dock upplysa, att en kanonslup kan byggas för 2 å 3,000 Riksdaler Banco, ehuru denna upplysning visserligen icke bringar ämnet till mera klarhet; hvilken endast i Utskottet kan och bör väntas.
Likväl får jag tillägga, att en sådan utredning kan, når och hvar som helst åstundas, meddelas.
Den 6 Mari ii.
Af en värd Talare har jag erfarit det bedömande, att jag af nit blifvit förd på Minnet för min motion.
Jag år skyldig
Talaren all tacksägelse för hans tänkesätt, men bör förklara, att jag ensam svarar för min motion.
Grefve Lowenhjelm, Carl
Till de grundliga anföranden, hvilka af Herr af Borneman, Herr Nordenskjöld och Grefve Cronstedt blifvit upplåste rörande sjöfössvaret, är det ej behöfligt att något tillägga.
Alldeles oberedd, hade jag trott att någon annan mera skicklig skulle upptaga frågan rörande landtförsvaret.
Då detta ej skett, torde det tillåtas mig, att i detta afseende framställa några anmärkningar.
Den värde rnotionairen Ilar yrkat 6000 mans nedsättning i nu varande styrka.
Han grundar detta på den beräkning, att Arméen skulle bestå af 37,000 man.
Måhända kan det tillåtas mig att häruti misstänka någon irring.
Näppeligen lärer någon hafva en så allmän insigt, att han icke, med alla de förträffliga egenskaper den värde talaren äger, någon gång kan begå ett misstag.
Det är sannt att
Ar rrv (ren år 37,000 man efter prima plan; men derifrån måste många afdrag göras.
I fredstid åro vacancerne 3ooo; dertill kunna med fog läggas alla vårfvade troupper, Flottan, Cavaileriet och Artilleriet.
Når således dessa afdragas, hvilka ej räknas till den vanliga stridsstyrkan, återstår ej mer än 25,ooo å 26,000 man.
Dragas nu äfven dessa 6000 man derifrån, blifver vid ett infallande krig den ordinarie styrkan icke mer ån so,ooo å 18,000 man, Det år sannt, att man Di n 6 Martii, 255 med myeket skål grundat Fåderneslandets försvar på Beväringen, och jag år säker att Fäder- , neslandets söner på stridens fält skola kånna sig lifvade af det höga kall som år dem anförtrott; men det år ej nog att eldas af kånslan, om ej öfning, erfarenhet och ledning komma dertill.
Tio dagars exercice, hvaribland nödvändigt en måste vara Söndag, år allt hvad som nu bestås.
Den värde motionairen har föreslagit, att värdet af de 6000 vacancerne skulle användas till '
B^väringens vidare öfning, och att hvarje dass i 3 år skulle exerceras.
Detta gör ej till fullo en månads exercice, då en soldat, hvilken likväl vida mer öfvas, icke kan anses upphörn att vara Recrut, förr ån efter 5 års möten.
Skulle nu Bevåringens styrka, hvilken uppgår till 5o 000 man, uppblandas blott med 18,000 man reguliera trupper, vore visserligen ej rigtig proportion iakttagen.
Vill man hafva en verklig nytta af Beväringen, och kunna begagna den som sanna vapenbröder, borde man snarare öka den reguliera styrkan, för att vinna enhet och sammanhang.
Motionairen har yrkat nedsättande af en Comitté, som borde uppgifva den försvarsglan, som vore nyttigast för Sverige.
Jag får upplysa, att en sådan varit satt, och att den till Hans Majit Konungen ingifvit sitt Betänkande; men ämnet år af den natur att detta ej kan komma till Allmänhetens kunskap.
Angående sjöförsvaret, får jag nämna, att redan under f. d. Konungens tid, en Comitté var satt, sorn borde yttra sig rörande den vigtiga och mycket omstridda frågan om den stora Flottans nytta för Sverige.
I denna Comitté, hvilken var sam - s56 Den 6 Martil, mansaft af sjömän och af de personer, som vörö mäst kände för kunskaper och skicklighet\ tiilstvrktes stora Flottans bibehållande.
Jag tror att den sanna oeconomien består ej endast i att spara penningen, utan äfven i att vål använda den.
Det skulle vara förmätet af mig* att vilja tala om den militairiska organisationen af sjöförsvaret, då det år ett ämne, som ligger utom min kunskapskrets.
Pä samma grund, som den Grefve Lövenhjelm uppgifvit hafva varit skål för den nedsatta militaire Comittén, att ej meddela allmänheten slutsattserna af dess arbeten , tror jag äfven, att detta ämne icke bör utgöra föremål för öfverlåggningarne i en nationalförsamling, hvars handlingar tryckas.
Men det år i anseende till kostnaden för de olika Flottornas anskaffande och underhåll, som. jag utbeder mig att få göra några anmärkningar.
Det synes mig nemligen tvifvelaktigt huruvida fartyg skulle i Sverige kunna byggas för så godt köp, som flera Ledamöter påstått, enär virket måste köpas utifrån; emedan slutföljden af de undersökningar den förste värde talaren sjelf gjort, lärer vara, att föga eller alldeles otillräckligt virke för större skeppsbyggnad inom Riket finnes.
För jemförelsens skull, torde det tillåtas mig, att uppgifva hvad fartyg kosta att bygga i våra grannriken.
I Norrige, hvarest man bestulit att bygga en Fregatt af 56 kano \ ner» Den 6 Martil, ner, kommer flen, enligt kostnadsförslag att kosta något öfver 25i,5oo Norrska Specier, hvilka, förvandlade efter nuvarande cours af i R:dr 24 sk.
Svenskt Banco för en Norrsk Specie, skulle utgöra 077,000 R:dr Svenskt Banco, eller mera för ett 56 kanoners Faityg i Norrige, ån för ett dubbelt si örre, eller 74 kanoners skepp i Sverige.
Detta missförhållande synes ej kunna förklaras annorlunda, ån att kostnaden för virket icke måtte vara upptagen till hela sitt belopp i Carlscrona, dit jag påminner mig, att skeppsvirke håmtades ur Kronans domania^skogar i Pommern de sista åren, detta land tillhörde Sverige Tager man i beräkning hvad detta virke skulle hafva kostat att köpa af en jordägare, så torde calculen blifva annorlunda; ty, enligt hvad jag förnummit, kostade ett 74 kanonskepp år 1782 i Köpenhamn 186,000 R:dr i silfver, hvilken summa, efter nuvarande mynt» och varuvärden måhända skulle uppgå till 5oo,oo.o R:dr Svenskt Banco.
I afseende på lättheten, att, oberåknadt kostnaden, anskaffa större eller mindre fartyg, bör man ihågkomma, att då virke saknas inom
Riket till de förra, är ingen brist derå, till de sednare.
En Ledamot har omtalat huruledes våra skepp farit illa emedan de ej varit förliydda med koppar; dervid bör anmäikas, att den i sådant afseende nödiga kostnad undvikes, om man begagnade smärre fartyg, hvartill förhydning ej lärer fordras.
Ridd. 0. yld.
Prof. a. Band.
258 Den G Martil, Hvad kostnaden för kanonslupars byggande beträffar, så har jag förnummit, att dylika som år 1808 byggdes på entreprenade i Gefle, Westervik och annorstädes, endast kostade 2 till 3ooo
R:dr med tacklingen inberåknad under den sednare summan.
Sakkunniga mån påstå åfven, att till en stor Flotta fordras öfvade Matroser, hvilka vi aldrig med säkerhet kunna påräkna, så långe medel saknas till att exercera örlogsflotta!! i sjön, såsom Carl XI gjorde.
Den bristande öfningen för manskapet måste för samma orsaks skull, äfven isin nion sträcka sig till befälet, och örlogsflottan följaktligen vara mindre tjenstbar, då hennes användande fordras.
Deremot lärer mindre sjö— vandt och öfvadt manskap, bunna, såsom erfarenheten äfven visat, begagnas på en Skärgårdsflotta.
Grefve Cronstedt'.
För att Öfvertyga Herr Lagerhjelm, att jag icke .sagt, det han med lättsinnighet yttrat sig, torde det tillåtas mig att åter Uppläsa mitt yttrande.
Det lyder sålunda på det citerade stället: ”Herr Lagerhjelm ur”sägtar att jag får applicera i motsatt förhållande dess egna yttranden om ytlighet m. m. ”på den person som gifvit Herr Lagerhjelm ”dessa uppgifter, oell kan ej annat än pa det ”högsta billiga Herr Lagerhjelm» nit för saken ”och dess ändamålsenliga proposition om en ”Krigs-Cassas samlande.”
Mitt anförande har varit sådant, att för den som deruppå gifvit akt, skall det vara tydligt, att jag ej sagt, det Herr Lagerhjelm med lättsinnighet yttrat sig.
Ben 6 Martil, Hvad åler angår Herr Lagerhjelm* uttryck, att jag skall saknat anledning till den förmodan, att en Canonslup kunde förfärdigas för 1000 R:dr; så får jag namna, att jag dividerat summan 4oo,ooo R;dr, hvilken åtgår till ett 80 C anon,skepp, med 4oo, hyilkrn summa utgör antalet af de canoner, som Herr Lagerhjelm förmodar kunna för samma summa bringas i elden om de användas på Canonslupar och dollar, då qvotén blifver 1000 R:dr; ty en Canon— slup förer blott en Canon, Smärre nickor,' sorn finnas sä väl på de smärre fartygen sora. ■* skeppen, kunna ej tagas i beräkning.
Hvad angår Hr von HartmansdorfTs anmärkning, att den uppgifne summan till byggande af ett 80 Ca— nonskepp vore för liten , tror jag att Herr a£ Borneman och Hr Nordenschjöld bättre äro i tillfälle, att derom döma, än Herr von Hartmans-, dorff.