Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla fordringar skulle uppsägas, och när de i Fastigheter på landet intecknade uppgå till 60 millioner och de öfriga, dels intecknade, dels ointecknade kunna antaga» till minst hälften af detta belopp, vöre det en gifven följd, att alla Gäldenärer försattes i Concurs tillstånd, och att derigenom åtminstone deras undergång vore realiserad.
Ställningen, som häraf skulle uppkomma kan hvar och en bedöma :
Banken ägde intet Silfver, men en utelöpande sedelstock, utan annan valuta^ än namn och fastigheter, ställde under Concurs-utredning för omkring 90 millioner.
Således utan värde; allt rörels,emedel saknades, föjaktligen afstannade all rörelse.
Jordbruket och andra näringar upphörde att skatta och Staten saknade således sina nödvändiga tillgångar; och det ur Banken uttagne (Silfret förflyttades till andra länders
Banker eller förvarades hos privata ofruktbart.
Att vid sådant förhållande Statens oberoende vore i fara, kan man icke för sig dölja, och hvem kan garantera att detta förhållande icke skall inträffa.
Alla beräkningar blifva osäkra, när menskliga passioner, särdeles egennytta och vinningslystnad, på utslaget kunna äga inflytande.
Jag gillar i många fall den regeln, att något bör vågas för att vinna 4iågot, men ett nödvändigt vilkor för dess
Den 17 April f m. 523 tillämpning är, a 11 man bestämdt vet, huru mycket man vägar, om ej huru mycket man kan vinna.
Den, som utsätter sig för möjligheten att förlora allt, om än för att vinna allt, spelar ett förtvifladt spel, och att man med lugn öfverläggning skulle ingå i detta vågspel, kan jag icke föreställa mig
Om de olägenheter, som kunna af en be- - slutad realisation befaras, icke genast inträffade, skulle osäker heten om kommande Ständers beslut, vid hvarje annalkande Riksdag väcka-druktan derföre, och således samma våda kunna uppstå.
Till förstärkande af Bankens fond med de erforderlige 3 millioner Specie,' finnas flere utvägar, men man kan icke påräkna, att det nödiga beloppet, eller ens någon betydlig del deraf kan inom landet erhållas.
Detta låter icke bevisa sig, men det torde icke heller behöfva bevisas
Silfret skulle således anskaffas från andra länder.
Skall det köpas utifrån, för Bankens räkning, måste först vexlar köpas för Bancosedlar, som på ny räkning utgifvas.
Sedelstocken ökas alltså och fonden skulle, i anseende till den ytterligare Sedelutgifningen, behöfva ytterligare förstärkas.
Uppköpet af vexlar för 7* millioner skulle osvikeligen uppdrifva coursen så högt, att denDa utväg icke kunde begagnas.
Med utländskt lån af Silfver för Ban - Deri i] April f ru, kens eller Statens räkning blefve forhållandet detsamma, icke genom coursens uppdrifvande, men genom andia omständigheter.
Jag har hört sägas, att det Norrska lånet erhållits med uppoffring af omkring 17 procent, hvilket skulle göra, att 3 millioner i Silfver, i stället för att kosta millioner i Sedlar, verkligen uppginge till 8| millioner, hvarige* nom denne operation försvåras.
Actieteckning,’ som är den tredje utvägen, skulle ske af utländingar eller inhemske män, med utifrån forsk affadt Silfver.
Utom det räntan årligen skulle utgå i Silfver, så vida icke en sådan handelsvinst kunde påräknas, att räntan dermed kunde liqvideras, skulle
Actieägarne en gång återbetala sina utländska lån.
Genom actiernes försäljande skulle de skaffa sig B^ncosedlar, och för dessa köpa vexlar, men då vexlar till myckenhet efterfrågade, nödvändigt måste uppjaga coursen, blefve deraf en säker följd, att Silfver i stället ur Banken uttoges och till lånens återbetalande utskickades.
En minskning j Sedelstocken vore häraf en gifven verkan och en ännu vådligare, en minskning i fonden, som då vore på samma punct, som förut.
Att detta skulle verka menligt på opinionen om Bankens säkerhet, synes mig .gifvet, och de naturliga följderna af misstroende skulle åter inträffa.
Man kan väl icke inbilla sig, att enskildtes insättningar kunde blifva så betyd]ida, att de motsvarade eller uppvägde en så betydlig minskning af Bankens fond.
Insättning af Silfver, om än det funnes, skulle bli ganska ringa, då hvarje insatt qvantum gene - Den 17 April f. ml 325 reit ökade Sedelstockens värde, men icke serskildt garanterade inlösen af den uttagne reversen.
En annan omständighet bör ännu öfvervägas.
Actieägarne skulle försäkras om en bestämd ränta och skulle hoppas en större vinst, om de skulle förmås att ingå i företaget.
Att öka denna vinst skulle bero af större utlåningar.
Tiden och vilkoren för deras begagnan. de skulle bestämmas af Bankens styrelse.
Egennyttan skulle troligen förleda till större Speculationer, för att öka vinsten, men pär någon våda af en för långt utsträckt credit kunde befaras, skulle fordringarne indragas, och jag inser häraf som följd ett ganska förderfligt förändrande af sedelstocken.
Om således intet osvikligt medel finnes, att med de förhållanden som redan uppkommitt, gifva en säker garanti för varaktigheten af ett Financesysierae i vårt land, utan garantien hufvudsakligast skulle bero på Nationens eller Ständernes moraliska förbindelse, attdcke ändra de grunder, på hvilka enskilde byggt sina beräkningar, hvilken förbindelse, efter hvad jag förut anfört icke torde hos hvar och en verka fullt förtroende, anser jag det vara bäst, att icke våga en operation, som åtminstone hmi ha de mest vådliga följder, och således måste väcka oro och fruktan hos hvar och en, sorn för dessa olyckliga följder mäste bli offer.
Den 17 April f. m, Jag iror att de förmåner, som af en, genom realisation tillvägabragt, myntbestämning skulle härflyta, kunna utan realisation beredas genom en myntbestämning, sorn icke fixerar det närvarande förhållandet tili ett beständigt, utan blott försäkrar, att Bankens fond och dess Sedelstock aldrig skola arbiträtt hvarken fikas eller minskas.
Sådant kunde tiilvägabriugas derigenom, att Riksens Ständer, i enlig' hei med denna princip, uppgjorde Regiemen tet för Bankens styrelse och derjemte beslutade, att detta Reglemente icke finge ändras, ritan i samma ordning, som Rikets Grundlagar. * Detta beslut, i förening med den moraliska förbindelse, sorn skulle afhålla Riksens Ständer och Regeringen från alla egenmägtiga åtgärder till rubbning af ägande rättsförhållanden, jemte Bankens publicitet, skulle åstadkomma förtroendet och stadga opinionen om ett visst förhållande emellan Bankens Sedlar och Silfret, underkastadt inga andra förändringar, än dem, som naturliga conjunctursförhållanden kunde medföra.
Genom detta sålunda stadgade förtroende skulle samma lyckliga resultater uppkomma, som af realisationen blifvit lofvade.
Capitalisten kunde emot säkerhet utlåna sina penningar och vara öfvertygad, att det mynt han återfinge, vöre lika godt, som det han utlånat.
Näringsidkaren kunde, med säker beräkning, i anseende till myntet, ingå i alla företag af industri, och endast ha den osäkerhet att strida emot, som rättvisligen tillhör företaget och V , Deri 17 April f. m. år oskiljaktig från all speculation , och den med realisation förknippade vådan för GäideDärer af Capitalers uppsägning och indragning vore åtminstone här mindre, dä ingen annan Sper culation för Capita listen ägde rum# än att antingen, genom utlåning draga af Capitalet en laglig ränta eller ock använda det i näringsföretag.
En af Realisationen påräknad nytta, kanske den väsend* iigaste, är den, att RörelseCapitalet i mynt skulle kunna efter behofvet ökas, derigenom att frukten af arbete kunde i redbart mynt omsättas; meri denna nytta kan älven förenas med myntbestämningen,' sådan jag der. föreslagit på def sätt, att Banken, emot en elier omkostnaderne lämpad ringa afgift, vöre förbunden att till mynt stämpla Silfver, och att Banken äfven vore förbunden, att emottaga sådant mynt och derföre utgifva särskildte Bancosedlar, som ovilkorligen skulle vid anfordran inlösas af den genom
Silf verinsättningen uppkommande fond.
Då insättaren här vöre försäkrad, att hvad han insatt, icke i något fall kunde komma att förblandas med Fonden för de gamla Banco-sedtarne, skulle naturligtvis insättningar ske i större mån, och med full säkerhet kunde då både en supponerad handelsvinst och art från utläsdningen i myntbara metaller indraga» och RörelseCapitalet såmedelst okas.
Den olägenheten att två slags sadelmynt blefv* gångbart synes mig ick* stor; att agio deni i 328 Den 17 April f m. emellan uppkommer är naturligt, äfvensom att det kan variera, men denna variation kunde aldrig bli så sor, som på Coursen vid växeltransactioner, der omsiändigheter verka tili förändring, oberoende af myntförhållandet.
Om myntbestämningen på detta sätt verkställdes och genom insättningar af silfver liksom en ny Bank formerades samt RörelseCapitalet med dess sedlar ökades, skulle småningom behofvet af Lånebiträden ur Banken minsk*®, föli*kteligen en utredning af gamla Banken beredas.
När omsider dennas sedlar blifvit till den grad umbärlige, att Bankens fum ctioner corn LåneBank upphörde, icke genom afslag på Lånansökningar, utan derigenom, att sådane icke gjordes, och således gamla Bancosedelstocken reducerats derhän, att den efter Cursförhållandet motsvarades af dess fond, då kunde Realisation, om man så ville, verkställas och båda fonderne förenas, utan våda för något enskildt interesse.
Om än denna senare idée, eller en efter band beredd Realisation, icke förbättring af nuvarande Bancosedlarne endast vore en cbimere, är likväl intet förloradt för hufvudsaken.
Men idéens bringande till verklighet beror dels af öfvervigt i handel, derigenom import af silfver skulle åstadkommas, dels genom en !emnad större utsträckning åt enskild» Creditens verksamhet, d.er.-genam också behofvet af Ban, kens Lånebiträden kunde minskas.
Den ij April f m. 329
Ett nödvändigt vilkor för myntbesfämningens oskadlighet är, att Bankens inflytande räntevinst aldrig finge förvandlas tili nya fruktbärande Capitaler, utan ovilkorligen skulle för Statens behof användas, och ett annat vilkor för dess verkställbarhet är att intet Crsditiv finge på Banken utställas, utan måste annorstädes anvisas.
Om i detta afseende Statsobligationer blifva oumgänglige, hvilket äfven i andra hänsenden torde blifva händelsen, så så är det visserligen ett vådligt medel, icke så mycket-derföre,' att Capifalen skulle dragas från näringarne, ty dessa skulle känna en direct lättnad i beskattningen, utan genom dess natur att förleda till allt större utsträckning.
Men denna våda skulle bli mindre betydlig, om Stats-Lånesystemet med varsamhet användes och en nog betydelig årlig amortissement bestämdes.
Man torde väl af bJationens stigande upplysning och kunskap om 3ndra Länders exempel kunna vänta den omtanka för framtida bestånd, att detta icke äfventyrss genom ett för vidsträckt begagnande af detta hjelpmedel, äfvensom af Styrelsemagten den omvårdnad om landets väl, att icke ökade utgif* ter föreslås, som kunna påkalla ett sådant begagnande.
Jag inser väl, att garantien för fortfarandet af en Myntbestämning utan realisation icke är större, än för fortfarandet af en såda© med realisation; jag medger äfven att principen för den föreslagna realisationen icke egentiigtn innefattar någon orättvisa; men vid til - 33^ Den 17 April f. m. lämpning af förslagen finnes den märkliga olikhet, att fördelarne kunna vara desamma, men olägenheterna icke.
Misslyckas realisationen genom blist på förtroende, hvilket FinanceComittéen äjven ansett möjligt, då den föresett hela Fondens utttagande och reserverat utväg till upptagande af metalliskt lån, kan Statens undergång deraf följa.
Misslyckas eller fulliöijes icke myntbestämningen på det sätt jag föreslagit, blir enda’ olägenheten den, att de påräknade fördelarne uteblifva, men vår ställning blir icke försämrad.
Jag, för min del, afstyrker från begagnandet af en utväg, scm kan medföra så vådliga följder, hvilkas möjlighet icke kan bestridas. om än man skulle vilja säga, att'spökräds* lan förstorat dem.
Herr Ehrenborg, Casperi I anledning af Friherre Focks, uti Plenum den ii dennes, uppläste dictamen samt den deraf föranledde discussion , rörande allmänna Magazinslnrättningen och dess förvaltning, utbeder jag mig att några ögonblick få upptaga Högloft.
Ridderskapets och Adelns tid och uppe märksambet.
Det synes höra till menniskolynet, att gerna vilja morn sig sjelf uppsöka orsaken till det lidande man vederlares, elier tillden mindre fördelaktiga ställning, hvaruti man blifvit
Den j 7 April /. m. bragt, samt att i sådane fall vara mera angelägen om ett bestämdt föremål, mot hvilket harmen och förebråetserne kunna rigtas, än om en noggrann undersökning angående de sannskyldige orsakerna till det menliga förhållandet, och de rälta hjälpmedlen deremot.
Detta lynne röjdes hos våra hedniska Portåder, då de missväxter, hvarmed landet hemsökta , tillräknades Konungarne, som stundom {ingo umgälla det med litvet,- och det synes ej vara alldeles främmande för deias Christna efterkommande, lör att döma, bland annat, af föregående Riksdagars historia.
Huru voro icke, vid 18 i.5 års Riksdag importhandeln, och vid 181-8 års Riksdag Disconterne, eiler kanske rättare impofteurerne och DiscontDirecteurerne, sådane föremål och offer för missnöj-t, sorn lingö, under Nationens lidande af ett, hufvudsakligast genom andra förhållanden förorsakadt trångmål, uppbära harmen för både det onda de gjort, och för det, som de icke vållat.
Några FiliaiDisconter hafva sedermera icke funnits, och lika litet någon 1 i fl' g och vidt utsträckt handel.
Harmen olver det förtärande, tilltagande trångmålet har således måst taga en annan rigtning; andra föremal och offer för missnöjet hafva mast' uppsökas; och någre hafva trott sig finna dem i de så kallade Ministrarne och i Magaz-nsDirectianen.
Och liksom hos en och annan frågan härvid icke varit om Sveriges Minislére är till sjelfva sin grundinrättning, genom bestäm* da funetioner och ärendernes fördelning så organiserad, att en del af dess medlemmar kas 332 Den 17 April f. /n. uppfylla något annat ändamål än att hindra och motväga godtyckliga och lagstridiga åtgärder , utan om c!e så kallade Ministrarnes personliga skicklighet och duglighet: så har det ock mindre kommit i beräkning huruvida en Magazinslnrättning i stort, hufvudsakeligen ingripande i den enskilta Spannmålshandeln någonsin kan vara för ett Rike nyttig, och om för den så beskaffade inrättning, som förra Ständer sjelfve beslutat, ett bestämdt
System och bestämda föreskrifter varit gällande, än om den öfver safnma inrättning förordnade
Directionens förmenta underlåtenhet, att rättvisa alia de stora förhoppningar, man med mer eller mindre skäl gjort sig om dess verkningar; mindre om de grunder, som för en sådan förvaltning bordt och böra stadgas, för att förekomma vackn lande och godtyckliga åtgärder efter tillfälliga anledningar, och för att i behörig tid tjena till ledning för omdömet, huruvida samma grunder blifvit följde,* än om det lidande, som Nationen genom MagazinsDirectionens förvållande skall vederfarits, då den, sorn en Talare uttryckt sig, lagt sten på börda; med ett ord mindre om medlen till framtida förbättring af Magaztosväsendet än om en slags reaction af allmänna opinionen emot de anstalter, som i detta afseende hittills blifvit vidtagne och utförde.
Att MagazinsDirectionens vidsträckta befattning med Spannmåls både uppköp och försäljning, allt till priser, som icke för någon längre tid varit bestämde och af ingen en - Den 17 April f, m? 333 skildt kunnat beräknas, afhållit de enskilda från speculationer på spannmålshandel, då de dervid aldrig kunnat göra sig säkre att icke vid uppköpet öfverbjudas, och vid afsalu un; dersäljas af en Auctorité, med hvars bestämmelse detta varit enligt, så vida den dervid ej utgått från beräkningen af vinst, eller ens alltid af skadeslöshet; att det lätta tillfället att under missväxtåren erhålla Spannemål till låns från Magazinerne, begagnadt af allmogen med den obetänksamhet, som vanligen är en följd af bristande beräkning, bidragit att fördjupa den i en skuldsättning och ett trångmål, som troligen till en del undvikits, om den, åtminstone i de flesta fall, genom saknaden af en sådan utväg nödgats använda egen omtanka dels till besparing, dels till förskaffande och förvärfvande af tillgångar: att då landtmannen således blifvit vand att vid alla behof af antingen spannmåls afsättning eller spannmåls undsättning, påräkna Statens biträde, upphörandet af detta biträde under de senare bördiga åren, fallit sig, för honom så mycket känbarare, som han derigenom blifvit beroende, icke af egentelige Spannmålshandlare, hvilkas tillvarelse, åtminstone på många orter genom Magazins upphandlingarne upphört , utan af Småkrämare, som begagnat sig af hans tillfälliga förlägenhet för att åtkomma hans vahra till vanpris: och att Magazinsinrättningens ofvanoämnde dubbU syftemål till Spannmålsproducternes upprätthållande och SpannmålsConsumenternes försörjning, föranledt till en mängd stridiga förhållanden; lika oförenliga 33* Den 17 April, med efi sannskyldig näringsfrihet, sorn svåra för Staren att bemedla; detta allt är etter sakens natur och erfarenheten, så sannt, att, hvad man i anledning deraf yttrat om Magazinslnrätfriingen, föga kan anses öfverdrifvit, Men cn annan sak är huruvida MagazinsDirectiönen för sin del bidrsgit till det oförmon1 i ga resultat, som af dess förvaltning öfverkUr gas.
Må man härvid ihogkomma de grundsatser, som i ofvannämnda afseenden hittills hös Regeripg och Ständer varit rådande: den kanske ytterliga ömhet hvarmed man velat göra ali befarad brist i Spannmålstillgången och allt deraf förordskadt enskilt lidande tili föremål för Statens allmänna omvårdnad, i den mån att man icke ens tvekat att föranstallta om uppköp af utländsk Spannmål, till och med innan man hunnit om tillräckligheten af inhemska förråder vinna säker öfvertygelse; den enahanda rigtning, som härigenom blifvit gif* ven åt de underordnade Auqtoritetenie, eller Lånestyrelserne, att förvissa både provincernes' invånare, och Staten, om deras försörjning vid alla de tillfällen, då degs fulla tillförseende genom enskild försorg i ringaste måtto kunnat anses tvetydigt: d© med undsättningstsgarnes fördel icke alltid förcnlige anstallter, som tili afsättningens befordrande, och i följd af Magazmsinqättningens andra besiämmelse, skolat vidtagas, och i afseende hvarå Styrelserne för de Län, der upphandling skolat ske, naturligtvis af>ett, att deraf tillskynda största möjliga förmån åt Länens invånare, hvilka, sådant som Systemet hittila Den 17 April f. m. 335 varit, lika mycket i detta afseende, sorn i det * förutnämda, påräknat Styrelsens omvårdnad: vidare den verkeliga, ehuru på detta rum bestridda, saknad af Instruction, oell det dubbla beroende dels af Ständers föreskrifter, dels af tillfälliga befallningar från Regeringen, hvarunder
Directionens befattning måst bestridas: och änteligen det frö till inrättningens upplösning, som redan vid dess stiftelse blifvit lagdt, da den fått en inskränkt fond till sitt begagnande, men obegränsade föremål äör sin verksamhet.
Besinnar man allt detta och urskiljer man hvad MsgazinsDireCtionen efter eget bepröfvande eller efter Ständers elier Regerings föreskrifter antingen gjort eller underlåtit, så torde vid en allmän öfversigt af Dirtctionens förvaltning (ty någon granskning af delaillerne lärer ej kunna komma i fråga annorlunda, än den af Revisorernes berättelse föranledes), den oväldige finna skäl till samma omdöme, hvaruti desse insigtsfull och ni. tiske Revisorer stannat att nemligen Revisorerne, som insett föränderligheten i de allmänna förhållanden, hvilka på Directionens åtgärder ägt inflytande, och svårigheterne, som genom uteblifna bestämda föreskrifter uppkommit, för öfrigt ej kunde underlåta att vitsorda
Directionens bemödanden att i allmänhet bevaka Inrättningens fördel 1 likhet härmed säger mig den erfarenhet, jag både såsom Tjensteman och Jordägare i Landsorten varit i tillfälle inhemta, att
Directionen, så länge dess tillgångar varade . alltid sökt gå Landtmänneng behof och önskningar med verksamhet och bered - 556 Zfen 17 April f. jn villighet till mötes.
Att desse behof och önskningar icke alltid varit, med hänsigt till redbar och framtida fördel, väl beräknade, bör hvarken ligga Directionen, den underordnade Styrelsen elier ens de enskilde till last.
Dst tillhör Lagstiftningen, att uppgöra Systemerne eller de grunder, hvarefter Styrelsens organer böra verka; desse organer fullgöra sin pligt, då de handla i enlighet med samma grunder, eller, om gtunderne icke eller fullständigt blifvit anviste, efter egen bästa urskiljning, som dock ej kan sträckas utöfver det menskliga föreseendets vanligtvis trånga gränsor; och om en inrättning är skadelig är det i stiftningen, icke i begagnandet, som hufvudfelet består.
I öfrigt och med fullkomligt instämmande i hvad en värd Talare, Herr Grefve von Pia* ten, anfört, angående olämpeligheten af Statens hufvudsakeliga deltagande i Spannmåls-! handeln , må mig dock tillåtas yttra den öfvertygelse, att ett land såsom Sverige, der vissa Provincer t. ex. Dalarne och Jemtland under ett hårdt climat ofta äro blottstälide för missväxt, utan att äga det läge, som med lätthet medgifver tillförsel af Spannmål, både menskligheten o,ch det allmänna bästa lärer påkalla en verksammare åtgärd till deras un-i derstödjande vid verklig hungersnöd, än i andra af climat och för enskilda industrien fördelaktiga localförhållanden mera gynnade länder kan beböfvas, äfvensom omtankan synes fordra, att Staten söker vinna ett sådant ändamål genom ständige Den 17 April f. m. 33? ständige förråder, för att såmedelst vara oberoende af möjeligheten eller den större eller mindre lättheten till inländsk, eller utländsk. upphandling i sjelfva behofvets stund» I detta afseende synas Riksens Höglofl.
Ständer böra bestämma, huru stort Spannmåls be-' lopp i Kronans förråder alltid bör finnas, och efter hvilka grunder det, till den del det icke ingår genom Kronan behållne räntor, bör upphandlas.
Då erfarenheten visat, att missvakter i Sverige oftast äro partielle, sällan allmännai skulle ett förråd af 200,000 å 300,000 tunnor troligen göra för de fleste fall tillfyllest om det oförryckt tillhandahålles för detta ändamål, utan att användas för Kronobränöc-rierne, hvilka, såsom inskränkande utrymmet för den enskilda industrien, utan att tillskynda Staten synnerlig vinst, torde böra indragas.
Om någon annan, än torrkad säd icke upphandlas och om Räntegifvarne äfven pa tjenligt sätt uppmuntras, att torrka den spannmål de till Magazinen lefverera, skulle sädesföråderne en längre tid kunna förvaras, utan att Styrelsen behöfde besörja om försäljning deraf, hastigare än omständigheter dertill förd anledde.
Om en sådan anstallt tillika skulle finna* påkallad af den varsamhet, hvarmed öfvergången från Statens inblandning i Spannmåls-! handeln, till denna handels fria idkande af enskilde utan Statens mellankomst, bör beredas, Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. Kl Band. 22 Den t7 April f. och hvilken, med afseende å jordbrukarnes nu: varande förlägenhet osli bristen på enskildte Spannmålshandlare, i synnerhet i vissa orter blifver högst angelägen; så lärer det eller de Utskott, dit desse anmärkningar torde få åtfölja Friherre Focks anförande, icke underlåta att utreda, huru sättet och vilkoren för ofvannämnde upphandling skulle lämpligast be* stämmas, så att dels fördelen deraf egentligen komme de orter tillgodo, der ofvannämnde ofördelagtiga förhållande inträffar, dels verknin* garne deraf på den enskilda handelsspeculationen icke blefvo menlige utan denna tvärtom efterhand lifvades till den verksamhet, hvarmed den förr ersatt, och äfven hädanefter torde komma att ersätta, behofvet af Statens ofvannämnde biträde: ett behof som allt mera skall undanrödjas, i den män man genom väl beräknade financielle åtgärder förmår befordra RörelseCapitalets 1 i fl i g a circulation, i den mån frihet i handel och näringar får . utbilda sigoch gifva stöd åt Jordbruket, och i den månlandtmannen, dels genom låneunderstöd på billiga vilkor lemnäs tillfälle, att för afsättning af sin vahra afbida den tid, då den kan ske med någorlunda fördel, dels lindras och lättas i sådane oneja, hvilka, ofta mindre genom prestationens belopp än genom sjelfva sättet till dess utgörande och utkräfvande, äro för honom betungande.
Den 17 April f, m. 33» » N.o 7; K . Herr vari Quanten, CW:
Då nu Friherre Focks memorial, jemte de anmärkningar som dervid gjordes, komma att remitteras, får jag vördsammast yttra mina tankar i detta ämne, med anhållan att de äfven må få åtfölja remissen.