Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä emellertid Betänk, är bifallet af tre Stånd, torde icke varg mycket att göra vid den saken.
Jag anhåller således, att anslaget måtte ställas till K.
M:s disposition, hvilket lärer vara enda sättet att vinna ändamålet.
Hr Erih. o. Ordf:den hemställt, att i afs:de på förevide punkt blifvit yrkadt, dels af Hr Skogman, med hvilken Hr Montgommerie förenat sig, att 40,000 Rdr Ernt måtte ställas til K.
M:s disposition, för upförande af en fyr på Brämön eller annat ställe i trakten deraf, som af K.
M. dertill finnes lämpligt; dels af Gr.
Björnstjerna, alt R.
St:r mätte, för upförande af en fyr på Brämön eller i. dess grannskap, bevilja ett anslag af 40,000 Rdr
Rmt, att, under de år nu skeende statsregleringen omfattar, från RiksgisKont. utgå; och dels af Hr Bildt, att B.
St:r måtte anvisa 40,000 Rdr Rmt, till fvrväsendets förbättrande i Bottniska viken, yttrade:
Den 7 November e. m - Gr.
Jag förordade redan förra gången jag linde ordet den modifikation af Utskis förslag, som Hr Skogman föreslagit.
Propos. till bifall å det af Hr Skogman framställda förslag blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Frih. o.
Ordfiden förklarade sig hafva funnit
Sedermera förekom och lades till handlingarna Utskis yttrande angide de öfriga af BorgareSt. återremitterade men af de öfriga RiksStånden bifallna punkterna.
Föredrogs och bifölls BankoUtsk:s d. 28 sisth Okt. på bordet lagda Mern.
N:o 53, i fråga om öfverlåtande till Tumba pappersbruk af det till komministers-boställe i Botkyrka och Salems församlingar nu anslagna hemman Nedra Tumba eller Tumba N:o 2.
Föredrogos KonstUtsk:s nedanniimnde d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Mern.:
N:o 48, i anledn. af RiksStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern.
N:o 34 framställda förslag till ändring uti 17:de och 22:dra §§ Reg:sF:n, ang:de antalet af Högsta Domstolens ledamöter; och Nio 49, i anledn. af RiksStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern.
N:o 35 föreslagna tillägg vid lista § 9:de mom.
TrvckfrihetsFörordmn, ang:de förbud mot eftertryck af utländsk skrift; R. o. Ad. fann dessa Mern. ej föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarna.
Föredrogs Konst.Utskis d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Mern.
N:o 50, i anledn. af RiksStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern.
N:o 37 föreslagna tillägg uti lista § 4:de mom.
TrvckfrihetsFörordmn, angide borgens ställande af dagblads och periodiska skrifters utgifvare.
Grundlagen bjuder, att i fall som förevide, der RiksStånden stannat i skiljaktiga och oförenliga beslut, böra skiljaktigheterna till RiksStåndens behandlande anmälas.
Den behandling af ärendet, som skall inom Stånden försiggå, kan visserligen sluta dermed, att de förklara sig vidblifva sina förut fattade beslut, och att det Betänk., hvarigenom skiljaktigheterna anmälas, lägges till handlingarna.
Men om, utan något yttrande af Ståndens åsigt i ämnet, endast blir förklaradt, att Betänk, lägges till handlingarna, är väl sådant detsamma, som att icke företaga ärendet till behandling, och således förfara i uppenbar strid mot 448 Den 7 November e. m.
Grundlagens föreskrifter för sådana fall.
Min mening är korleligen den, att R. o. Ad. bör bestämdt uttala, huruvida Ståndet vidblifver sitt' föregide beslut.
Hr Frih. o. Ordf:den hemställde om R. o. Ad., såsom Hr Carleson föreslagit, behagade, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga förev:de Mern. till handlingarna.
Föredrogs Konst.Utsk:s d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Meni.
N:o 51, med voter:s-propos:r rörande det af Konst.Utsk. uti Mern.
N:o 32 framställda förslag till ändring uti 15:de § Eiksd:sOrdn:n, ang:de hemmans-egares representationsrätt.
De i detta Mern. föreslagna voter:s-propos:r blefvo af E. o. Ad. godkända, Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, LagUtsk:s nedannämnde d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Ut!åt:n: N:o 49, i anledn. af gjorda anmärkmr emot Utsk:s Betänk.
N:o 18, öfver väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn; och N:o 50, i anledn. af väckt motion om Svea och Götha HofRätters fördelning i särskilda mindre HofRätter.
Föredrogos och remitterades till StatsUtsk.: l:o K.
St:r, ang:de betäckande af de kostnader, som för skatteförenklingens och det nya jordeboksverkets fortgång erfordras; och 2:o K. M:s denna dag ankomna Nåd.
St:r, i fråga om eftergift af den f. d. Landskamererare!! i Wermlands län, KammarRättsRådet Svante Lindberg ådömda skyldighet att ersätta Kronans förlust för arrende-afgifter och krono-utskylder m. m., för boställena N:is 1 och 2 Elfvetorp i Olme socken af nämnde län.
Hr Skogman, Carl: Då R. o. Ad. bifallit det af mig gjorda förslag, i afs:de på Brämöns fyr-anläggning, hemställer jag, huruvida icke de öfriga Stånden genom prot.-utdrag borde inbjudas att sig med R. o. Ad. förena.
Uppå i anledn. häraf framställd propos. biföll R. o. Ad. att de öfriga RiksSl,anden skulle genom utdrag af protokollet inbjudas att förena sig i det af R, o. Ad. fattade beslutet, i fråga om fyranläggningen vid Bremön.
Anmäldes till bordläggning: l:o BankoUt,sk:s Mern.
N:o 55, med förslag till vissa förändrade föreskrifter i 7:de Art. af gällande BankoReglem.; och 2:o D en 11 November. 2:o EiddarhusUtsk:s Utlåt.
N:o 18, med förnyadt förslag till gravering och inskrifter å den af E. o. Ad. beslutade medalj öfver framlidne Presidenten Aug. v.
Hartmansdorff.
Höglofl. E. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 på aftonen.
Onsdagen den 11 November 1857.
I anseende till Hr Gr. o. Landtnäs sjukdom intogs ordf:deplatsen af främste när vide ledamoten, Frih. Åkerhjelm, Joli. Cark Justerades 7 prot.-utdrag för d. 7 dennes.
Företog Höglofl.. E. o. Ad. val af 21 ordinarie ledamöter och O suppleanter i Förstärkt BankoUtsk.; och befunnos, vid valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: N:o 105. Gr. af Ugglas, Carl Fredrik Ludvig, med 29 röster.
N;o 120.
Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredrik, med 29 röster.
N:o 130.
Adlersparre, Carl August, med 29 röster.
Leijonhufvud, Axel Gabriel, med 29 röster.
N:o 279.
Frih. Wrangel af Sausis, fullm.
Frih. Cederström, Sudolf, med 29 röster.
Hr Lilliehöök af Fårdala, Carl Berthild, med 29 röster.
N:o 264.
Hr Silfverlood, fullm. Gr. v. Eosen, Hobert, med 29 röster.
N:o 456.
Hr Aminoff, Johan Fredrik, med 29 röster.
N:o 1,038.
Hr Bogeman, Ludvig, med 29 röster.
N:o 1,255.
Hr v. Schantz, Malcolm Gustaf, med 29 röster.
N:o 1,600.
Hr Braunerhjelm, Ferdinand, med 29 röster.
N:o 1,696.
Hr Bergenstråle, Alexander, med 29 röster.
N:o 1,939.
Hr Silfverstolpe, David Ludvig, med 29 röster.
IX H. 29 450 Den 11 November.
N:o 1,979.
N:o 1,992.
N:o 2,017.
N:0 2,144.
N:o 2,160.
N:o 2,183.
N:0 2,253.
N:o 2,27 5.
Hr Brake], Mauritz Gustaf, med 29 röster.
Hr Lagerstråle, Carl Erik, med 29 röster.
Hr Björnstjerna, Oscar Magnus, med 29 röster.
Hr Rosensvärd, Johan Henrik, med 29 röster.
Hr Munck af Rosenschiöld, Thomas, med 29 röster.
Hr Gripensvärd, Jacob Olof, med 29 röster.
Hr v. Holst, Hans Gram, med 29 röster.
Hr Lefrén, Johan Pehr, med 29 röster.
Suppleanter.
N:o 1,386, B.
Hr Adlercreutz, Axel, med 29 röster.
N:o 246.
Manderström, Carl Adolf, med 29 röster.
Hr Rääf, fullm. Gr. Lewenhaupt, Casimir, med 29 röster.
N:o 743.
Hr Crasford, fullm.
Erih. Wrede, Fabian, med 29 röster.
Sparre, fullm.
Gr. Sparre, Gustaf Adolf, med 29 röster.
N:o 316.
Stedingk, fullm.
Leijonhufvud, Carl Gustaf, med 29 röster.
Frih. v. Höpken, Nils Albrecht, med 29 röster.
Gr. Hård, fullm.
Sparre, Erik, med 28 röster.
N:o- 243.
Frih. v. Roxendorff, fullm.
Hr Carleson, Edvard, med 27 röster.
Sedan genom lottning blifvit bestämdt, dels hvilka af dem, som erhållit 29 röster borde blifva ordinarie ledamöter, och dels uti hvilken ordning de öfriga, som erhållit nämnde antal röster, borde såsom suppleanter ingå.
Uplästes ett af Gr v. Platen, Baltzar, inlemnadt, så lydande memorial:
På grund af K. M:s Nåd. updrag att, såsom de förenade Rikenas sändebud afgå till London, får jag härmed vördsamt afsäga mig det mig lemnade högtärade förtroendet att vara ordf:de uti RiddarhusDirektionen.
I anledn. häraf, och enär i ett föreg:de plenum Gr.
Hamilton, Jakob Essen, afsagt sig befattningen såsom suppleant för ordhden i RiddarhusDirektionen, hemställde Hr Frih. o.
Ordf:den, om R. o. Ad. behagade nästa Onsdag d. 18 dennes företaga val af ordf:de i RiddarhusDirektionen och hans suppleant; hvilket bifölls.
Uplästes följande af Frih. v. Duben, August, inlemnade memorial; I anseende till mellankommande angelägna göromål får undertecknad hos Höglofl. R. o.
Ad., med bibehållande af min riksdagsmanna-rätt, anhålla om att varda befriad från förtroendet att vara ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Den 11 November. 451 R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Erih. o. Ordf.den anmodade Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., efter Erih. v. Duben.
Herman, upliiste en så lydande motion:
Som erfarenheten vitsordat, att, i brist af ett beqvämt inredt samtalsrum, som stått i sammanhang med Riddarhussalen, Ståndets ledamöter, vid besök af fremmande personer, nödgats emottaga dessa i förstugan; äfvensom att, under sådana plena då val förrättats, och valsedlarnas öpnande uptagit flere timmar, It. o. Ad. nödgats, för att undvika ledsnaden af en sådan förrättning, söka sin tillflykt utomhus, så får jag vördsamt underställa R. o. Ad:s bepröfvande, om icke, sedan Ståndet beslutat en allmän reparation af Riddarhuset, tiden nu vore inne att afhjelpa denna olägenhet.
Att genom en inre trappa förena Riddarhussalen med de s. k. sekreta Utskottsrummen, vunnes, ieke allenast rymliga och beqväma samtalsrum, utan äfven ett nödigt kapprum, hvilken sednare inrättning äfven torde blifva behöflig, då salen kan blifva tillräckligt upvärmd.
På grund af dessa skäl, och under förhoppning, att R. o. Ad. vid denna Riksdag anvisar behöfliga medel, som sätter RiddarhusDirektionen i tillfälle att sätta huset i ett skick värdigt Rikets första Stånd, så får jag vördsamt föreslå, det R. o. Ad. behagade besluta: att RiddarhusDirektionen måtte uppdragas, att, i sammanhang med salens inredning, för det ofvan antydda ändamålet inreda och möblera de s. k. sekreta Utskottsrummen, samt att genom en inre trappgång förena de begge lokalerna, såvida Direktionen finner utväg, att utöfver de redan beslutade reparationer en sådan kostnad bestrida.
Remitterades till RiddarhusUtsk.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 4 o. 7 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 49, i anledn. af gjorda anmärkmr emot Utsk:s Betänk.
N:o 18, öfver väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn.
Cederström, Rudolf: Redan vid behandlingen af Utsk:s Betänk N:o 18, öfver väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn, uttalade R. o. Ad. den åsigt, att ingen annan rätt för oäkta barn till vare sig faders eller moders efterlemnade egendom borde erkännas, än för nödig upfostran.
Den redbara åsigt om familjelifvets helgd och det lagliga äktenskapets betydelse för kristliga samhällen, som R. o. Ad. genom sitt förra beslut lade i dagen, hoppas jag att R. o. Ad. äfven nu bevarar.
Välviljan för dessa barn bör icke förleda någon att förhastadt ingå på en princip, af den beskaffenhet som i LagUtsk:s Betänk, finnes uttalad, Anser man nemi., 452 Den 11 November. att här är fråga om huru oäkta barn må beredas »rätt» till arf efter moder, så kommer man, i nästa steget, om man är följdriktig, vidare derhän, att erkänna en sådan rätt äfven efter fader, ty fadern har ju lika stor andel i tillkomsten af barnets existens som modern.
Det återstår då att möta de hinder, som kunna göra sig gällande för äfven denna förmån, nemi. svårigheten att bevisa hvem som är det oäkta barnets fader; men denna svårighet har ju ieke hittills ansetts oöfvervinnerlig, åtminstone ej i alla de fall der fader erkänt sig vara till barnets tillvaro vållande, och erbjudit sig till dess upfostran bidraga.
Hvilken bevisning behöfves då vidare?
Således skola vi finna, att så snart man erkänner »rätten» till arf för oäkta barn, så har man dymedelst ingått på en princip, ieke allenast vådlig för familjelifvets helgd, utan äfven i sin tillämpning någon gång skadlig för barnen af oäkta härkomst; ty det måste naturligtvis möta så mycket större hinder, så mycket större svårighet att vinna det slags erkännande, som nu vare sig godvilligt gifves, eller genom rättegång aftvingas, som dymedelst icke blott, såsom nu, föranleder stadgandet af det understöd, som oäkta barns fader och moder böra under minderårigheten ge sina barn, utan ock ett sådant erkännande komme att medföra, jemte förbindelsen att bidraga till barnens upfostran, jemväl derutöfver det äfventyr, att de en dag skola upträda med anspråk på arf, till förfång för ens egna syskon och hittills lagliga arftagare.
Man är likväl alltid till en viss grad oviss om det oäkta barnets verkliga härkomst; derföre vill man ej gerna gifva dem så stora rättigheter.
Jag yrkar utur ofvansagda synpunkter således afslag å Utsk:s Betänk.
Vi påminna oss'den vidlyftiga diseussion, som egde rum då denna fråga förra gången förevar, och jag vill icke uptaga B. o. Ad:s tid med att uprepa de skäl, som då framdrogos; men den siste talaren har yttrat, att medgifvandet af arfsrätt åt oäkta barn skulle bidraga till att förminska äktenskapets betydelse och familjelifvets helgd.
Jag kan omöjligt erkänna en sådan slutföljd.
För det första tror jag icke att någon kan påstå, det äktenskapets betydelse eller familjelifvets helgd anses mindre i de länder der oäkta barns arfsrätt är erkänd, och således förfaller redan, såvidt man af erfarenheten kan döma, denna slutföljd.
Men för det andra kan jag icke förstå hvarföre det på något sätt skulle förminska familjelifvets helgd och äktenskapets betydelse, att inrymma denna rättighet åt en samhällsmedlem, som icke sjelf förskyllat det öde, att i flere afs:den blifva utkastad såsom en samhällets paria?
Det har, jag måste tillstå det, utgjort ett ämne för någon förundran, att det just varit E. o. Ads samtliga ledamöter i LagUtsk., jemte 3:ne prester, som reserverat sig mot Utsk:s beslut, då det i allmänhet borde kunna väntas, att man från dessa, de J2:ne första Stånden, skulle få höra röster, talande i humanitetens och menniskokärlekens intresse.
Men jag vill nu icke vidare uppehålla mig härvid, utan blott förklara, att jag icke tror dessa
Hrr hafva tillräckligt tänkt på hvad man ofta är fallen för att förakta, men som dock står inpregladt i hela den kristliga läran, att när kollission Den 11 November.
453 upkommer »man mera bör lyda Gud än menniskor.»
Det är således en skyldighet, som hörer till mensklighetens lag, att föräldrar skola så mycket som möjligt taga vard om de varelser, hvilka de skaffa till verlden, och således blir det äfven en skyldighet, som samhället måste erkänna.
Det är en skyldighet, som står framför alla menskliga stadgar och inrättningar, på samma sätt som vår protestantiska Kyrka sjelf sagt, att det egentligen är endast Guds Ord som man har att rätta sig efter i religionsfrågor och icke menskliga traditioner.
Jag tror således, att huru man än ser saken, skulle det icke vara en heder för RiksStånden att afslå ett så föga skadligt och omfattande förslag som detta, hvarföre jag vördsamt yrkat bifall till detsamma.
Hr v. Koch, Nils Samuel:
Jag skulle kanske icke hafva begärt ordet i denna fråga, för att framställa yrkanden i motsatt rigtning mot det beslut, som för en kort tid sedan af R. o. Ad. fattades, och i motsats mot den tanke, som i en reservation blifvit af alla R. o. Ad:s ledamöter inom LagUtsk. uttryckt, hvilken tanke naturligtvis bör anses motsvara den opinion R. o. Ad. förmodligen hyser i denna fråga, såvida jag icke nyligen hade läst en handling, undertecknad af Utsk:s Ordfde Gr.
Sparre, deri han bland annat förklarar, att bland de frågor, som blifvit af Utsk vid denna Riksdag handlagda, förekommer äfven frågan om oäkta barns arfsrätt etc, hvarefter han tillägger, alt sannolikt inget af dessa förslag blifver ulan resultat.
Deraf är att hoppas, att Gr.
Sparre, ehuru han reserverat sig i förev:de fråga, nu likväl kommit på andra tankar, och att man således möjligen kan påräkna hans understöd för Utsk:s förslag; ty jag kan icke föreställa mig, att han nu skulle vilja söka så tillställa, det frågan blefve utan något resultat, hvilken följd troligen skulle inträffa om R. o. Ad., jemte ett annat Stånd, vidblefve det beslut de förut fattat.
Detta är anledmn hvarföre jag uptagit frågan och yrkar bifall till Utsk:s Betänk.; men när jag det gör, ber jag att få utveckla skälen dertill, emedan jag af tillfälliga omständigheter var förhindrad att deltaga i den förra debatten.
Först får jag säga, att frågan, i det stadium hvari vår lagstiftning sig befinner, icke i ekonomiskt afs:de är af så synnerligen stor betydelse, ty om Konungen behagar sanktionera det förslag, som ingått ang:de testamentsfrihet, så får hvarje qvinna, som har oäkta barn men inga bröstarfvingar, denna rätt att gifva testamente; och hvad som nu föreslås att stadgas, blir således då en sannolik följd af testaments-lagen.
Nu tror jag för min del, att lagstiftaren bör söka ställa lagen om testaments-friheten och arfsrätten i harmoni med hvarandra; man bör söka ställa så, alt der testamentsfrihet är beviljad ang:de viss egendom, der böra arfs lagarna vara inrättade så, att testamente icke ofta behöfver göras.
Detta sker bäst genom att fullfölja den princip man i allmänhet vis-å-vis arfslagarna antagit, att nemi. lagstiftaren söker sätta sig in i den persons känslor och tänkesätt, som skall ärfvas.
Testamente är nemi. en sak, som kan vara bra med afs:de på stats-inkomsten för samhället; men det är ett ondt för den enskilde, och man bör söka 454 Den 11 November, förekomma detsamma, emedan det medför kostnader, tidsutdrägt och chikaner, ty man måste alltid omgärda testaments-handlingar med åtskilliga ceremonier och högtidligheter, för att undvika bedrägeri.
Om man nu försöker att tänka sig in i den qvinnas känslor, som har oäkta barn men inga bröstarfvingar, hvad är väl naturligare, än att hon vill öfverlemna sin förmögenhet till sina barn?
Jag tror icke att hon, utan att sjelf vara onaturlig, kan önska att öfverlåta sin qvarlåtenskap åt någon annan, än den eller dem hon burit under sitt bröst.
Följden af en utvidgad testaments-frihet blir också, att så kommer att ske.
Månne då icke lagstiftaren bör i afs:de å arfs-lagen gå den bana, som man förutsätter annars komma att följas genom testaments-lagen, och fastställa såsom lag hvad man i alla fall förusätter blifva faktum på en omväg.
Men, säger man, LagUtsk:s UetäDk. är icke konseqvent, ty i så fall borde man tillägga oäkta barn arfsrätt efter fader, hvarjemte ej heller de undantag från arfsrätt efter moder, som Utsk. upställt, borde ega rum.
Det må anses tillräckligt att besvara båda dessa anmärkmr på sätt Lag Utsk. gjort, dermed nemi., att motionerna icke sträckt sig längre; att man derföre vi.d denna Riksdag icke kunde komma längre; att de, som önskade gifva frågan större omfattning, icke kunnat vinna detta mål, emedan de varit bundna af formen.
Detta är alldeles tillräckliga skäl för Utsk.; men så är kanske icke förhållandet med mig, emedan jag, såsom ledamot af Lagberedningen, tillstyrkt ett förslag alldeles analogt med detta, då jag var oförhindrad att säga hvad jag i ämnet ansåg rätt och nyttigt.
Jag vill då först uptaga anmärkmn deröfver, att man gjort en inskränkning med afs:de på dem, som äro aflade i hordom, skyldskap eller svågerskap.
Det är denna inskränkning, som hufvudsakligen är gjord i Lagberedningens förslag, men Lagberedningen har icke uteslutit från arf oäkta barn, när det finnes äkta.
I afs:de på de i hordom och förbudna leder aflade, så var det flera skäl, som talade för denna inskränkning.
Ett deribland var, att efter det system, som Lagberedningen upgjort, var lägerskap i förbjudna leder ett brott, som fortfarande belädes med straff.
Från andra lägersmål har lagberedningen borttagit straff.
Den har således derifrån uteslutit dem, som voro följden af en i lag med böter belagd handling.
Men den hade dessutom ett annat skäl, mycket vigtigare än det nu anförda.
Detta är en fråga om hvilken i alla tider mycket klokt folk tänkt olika, och man beböfver icke förkättra hvarandra för olikhet i tankar uti detta ämne.
De olika ländernas lagstiftning har beträdt olika banor och äfven i de länder, der fråga upstått om förändring, har man sett förståndigt folk tänka olika.
Så har man här i landet sett lag-komitéen afstyrka denna rätt för oäkta barn, men lagberedningen deremot tillstyrka den.
Inom denna höjde sig dock en ganska betydande röst, Professor Schlyter, hvilken uttalade den grundsats som Lagberedningen äfven merendels följt då det varit fråga om ändring i lagstiftningsväg, att man nemi. icke skulle taga något förhastadt steg, icke kasta sig från en ytterlighet
Den 11 No verab er.
455 till en annan, utan snarare gå steg för steg i afs:de på reformer; att man hade anledning betvifla det allmänna tänkesättet skulle vara enigt, då man såg att bland Lagberedningens ledamöter skiljaktiga tankar funnos, och att somliga af dessa frångingo meningar som de förut hyst; att detta vöre ett skäl att törfara varsamt.
Samma skäl har förmodligen ledt Utsk., då det nu gjort en ytterligare inskränkning i afs:de på arfsrätten för oäkta barn nemi. inskränkt sig till de fall att derest moder ej elterlemnar oäkta barn eller bröst-arfvingar, må oäkta barn, utom det som är afiadt i hordom eller i skyldskaps- eller svågerskapsled taga arf efter moder.
Jag kan icke annat än gilla denna inskränkning på den punkt frågan nu står, ehuru jag icke i Lagberedningen föreslagit någon sådan, men jag tror att det står bättre i harmoni med hvad som är tillstyrkt i afs:de på testaments-friheten, och att man har snarare hopp om framgång åt ett förslag upstäldt på sätt LagUtsk. föreslagit än om det gått så långt som Lagberedningen önskat.
Jag vill icke uppehålla mig vid sjelfva redaktionen.
Det hade måhända varit bättre att deruti mera följa Lagberedningen.
Men det är icke så vigtigt och således vill jag ej hålla på den saken; ty om detta förslag af R.
St:r och Konung bifalles och man sedan vill göra någon ändring så är det tids nog vid nästa Rikdag.
Detta i afs:de på den förmodade inkonseqvensen i inskränkningen af arfsrätt efter moder.
Beträffande arfsrätten efter fader som man äfven ansett böra blifva en följd af antagandet af detta förslag, får jag förklara att en sådan arfsrätt hvarken kan eller bör firmas.
Modern är viss i de flesta fall, fadern deremot som utom äktenskapet aflat barn, mäste alltid, enl. min tanke, vara mer eller mindre oviss.
Jag tror nemi att om en qvinna låtit sig lägras af en man och utom äktenskapet födt barn, är presumtionen mot henne, så till vida, att hon äfven kan misstänkas hafva låtit lägra sig af någon annan än den supponerade fadern, och under sådana omständigheter måste jag anse att lagstiftaren icke vore rättfärdigad om han, på grund af någon mer eller mindre tiilkonstlad bevisning inympade ett sådant barn, mai faderns vilja, på familjen.
Jag tror således icke skäl vara dertill att oäkta barn få arf efter fader utom då han vill medgifva det, ty just denna osäkerhet ym faderskapet till barn utom äktenskap, gör att man icke kan antaga såsom säkert det den som dör vill, att hans egendom skall gå till ett barn, som endast med mer eller mindre sannolikhet antages vara hans.
Såvidt jag vet har också lagstiftningen på sednare tider beträdt denna bana genom att tillägga barnen arfsrätt efter moder, men högst sällan och endast med vissa undantag efter fäder d. v. s. med faderns begifvande.
Detta med afs:de på den lagliga sidan af saken.
Vi skola nu öfvergå till den sedliga, hvilken utan tvifvel är den vigtigaste.
Rörslagets motståndare hafva föreställt sig, och jag är öfvertygad om att de härvid utgått från de ädlaste motiver, att man genom bifall till denna lag skulle gifva en stöt åt den allmänna sedligheten och undergräfva den.
Vore det så och kunde man öfvertyga mig derom, skulle jag vara den förste att erkänna mitt Den IX November. misstag och upliöra att yrka på bifall till förslaget, men vid den pröfning som jag ansett mig skyldig att företaga har jag kommit till ett annat resultat.
Man kan betrakta saken ur tre synpunkter; med hänseende till sjelfva barnet, till modern, och till familjen.
Man har föreställt sig att om barnet blefve upflyttadt inom familjen och finge taga arf, skulle detta gifva en stöt åt allmänna sedlighetskänslan.