Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t frambära den underdåniga önskan, att Konungen, efter Nådig pröfning af Professor Nilssons relation, täcktes vidtaga sådane åtgär”der, som för ett ändamålsenligt bedrifvan”de af fiskerierna i Riket kunna i Nåder ”finnas erforderlige;” denna hemställan re - a36 Den 19 Februari i e. m. specterar jag, så vidt den rör iiskerierna inom Rikets gränsor, men medlen till sådane åtgärders vidtagande lära sannolikt icke kunna utgå ur Konungens enskilta Cassa, utan genom allmänna anslag.
Den öfvertygelse jag äger om den Riksgagneliga nyttan af mitt förslag, tvingar mig att än en gång vördsamt anhålla om återremiss af dessa handlingar.
Medgåfve tiden, att Professor Nilssons Utlåtande häröfver tillika infordrades, vore det så mycket bättre, emedan Professoren då häst kunde öfvertyga Utskottet, att de momenter, som blifvit citerade ur hans relation, på intet vis angå mitt föreslagne hafsfiske, och att hans försigtighetsmått icke äro föranledda af någon slags frugtan.att länsa hafvet på fisk.
Jag har sjelf i min motion föreslagit, att en sakkunnig man borde förestå hafsfiske!; huru förträffligt då, om Professor Nilsson med sin theori och erfarenhet ledde den mannen, oell derigenom rättvisade det förtroende, hvarmed hans djupa insigter redan blifvit mötte och upmuntrade.
Härå har jag slutligen äran, att anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, samt remiss till de öfrige Stånden.
Hans Eoccellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Friherre Ce - Den 19 Februarii e. m. 217 clerström, Anders, äskade, att den af Professoren O. Schwartz författade beskrifning o t angående Sillens NaturHistoria borde upläsas.
Friherre Cederström, Anders:
I händelse återremiss beviljas, är upläsningen visserligen öfverflödig, men i annan händelse lärer det vara nödigt.
Jag erinrar mig, att vid i8i5 års Riksdag blef en hel bok lagd på bordet.
Men det ansågs då olämpeligt, att upläsa något derutur emedan om efterdömet följdes af många Riksdagsmän, skulle öfverläggningarne blifva alldeles för vidlyftiga.
Representanternes egna meningar tror jag tillhöra våra öfverläggningar.
I 48 §.
RikdagsOrdningen stå också uttryckligen nämnda Kongl. Majrts propositioner, enskiltes motioner eller yttranden, och Utskottens betänkanden.
Jag anser derföre, att VetenskapsAkademiens och andra arbeten ej kunna införas i våra öfverläggningar och protocoll.
Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff, och tror, att vår tid ej medgifver, att höra upläsas alla författningar och arbeten.
Om vi lemna tillträde till några, skulle vi snart blifva besvärade med flera.
Friherre Sprengtporten, Jacob Willielm: Såsom Ledamot af Ekonomiutskottet anhul - 238 Den 19 Febr u ar i i e. m. ler jag att få lemna några uplysningar.
De anmärkningar, som blifvit gjorde mot Utlåtandet, synas mig hufvudsakligen gå derpå ut, att det varit för mycket motiveradt.
Men jag hemställer tili Ridderskapet och Adeln, om en undersökning i ett ämne af denna beskaffenhet bör eller kan äga rum, utan att hygga den på vetenskapliga sanningar.
Nilssons förslag åsyftar ej anställandet af några Fiskeri-Intendenter; ej företagande af några Fiskeri-försök; det bevisar motsatsen: qtt våra fiskerier behöfva hvila, och att alla sådane directa åtgärder, som Staten vidtagit och kan komma att vidtaga till deras förmente uphjelpande, äro bortkastade penningar, då de motverka ändamålet.
För den, sorn vill göra sig mödan läsa Professor Nilssons relation, tror jag, att han skall blifva öfvertygad om de sanningar den innehåller.
Jag anser Utskottets förslag vara väl grundadt, och anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet.
Sedan discussionen nu torde få fortgå utan den begärda upläsningen, skall jag besvara så väl Friherre Cederströms, som den sista talarens anmärkningar.
Jag är af den öfvertygelse, att ingen näring förtjenar mindre allmän upmuntran, Jin fiskerierna.
Det torde ej vara någon obekant, huru mycket
Den 19 Februari i e. m. 23g allmänt lidande, som är förenadt med stora fiskerier.
Jag vill ej omtala, huru ondt sjelfva de dermed sysselsatte fiskare sli* ta, hvad förluster af folk, som deraf följa; hvad sjukdomar deraf ådragas folket.
Jag har sedt sådant tillräckligt både i Norrige och Sverige, och jag har gjort mig till en klar åsigt, att af alla slags näringar är fiskeriet den, som minst förljenar upmuntran.
Den kan ej med fördel drifvas, förr än ett land har större befolkning, än det genom andra näringar kan underhålla, och då sjelfva storfisket bedrifves genom rigtiga bolag, som äga kloka styresmän och stora capitaler.
Vi stå ej i den tidpunkt, då vi med fördel kunna drifva utsjöfisket.
Vi hafva större förtjenst af att odla de inre näringarne, som icke kosta så mycket folk.
De sjukdomar, som äro förenade med fiskeriyrket, äro af den beskaffenhet, att man blott bchöfver se lazaretten i kuststäder af Norrige, för att förundra sig, huru man kan vilja upmuntra en sådan pestartad handtering.
Det är ett af fordna Regeringars misstag, vålladt af de skenbara vinster den gifver.
Jag är derföre emot förslaget.
Dessutom, utan att bestrida Professor Nilssons kunskaper, innefatta dock hans anföranden ej något nytt.
Hvar strandbo känner och yet, att fisken följer de stränder, der han får föda, och alt han gnager af sjöväxter ända vid roten, samt således, intilldess de återvända, flyttar sig från det ställe, der a4» Den ig Februarii e. m. födan är slut.
Men det är ej nog, att skapa sig anledningar af sådane theoder för att gå till Styrelsen med en skrifvelse och upmuntra densamma, att genom undersökningar väcka enskildta interessen, samt genom nya fiskeri-författningar vålla onödiga lidanden eller okloka Statshushållningsåtgärder.
Jag anser derföre att Utlåtandet bör förkastas; ty bifalla vi det, får Styrelsen en skrifvelse på halsen, och återremittera vi det, så få vi den stora boken på halsen på oss.
Grefve Cronhjelmj Otto August:
Jag bar visserligen under i5 å 16 år ganska mycket och i stort sysselsatt mig med fiske i Sveriges insjö- och saltsjövatten, ehuru icke såsom näring, men jag kan icke instämma med .Herr Hjerta uti dess upgift om fiskrarnes rysliga medfart, och deruti att fiskerierna ej förtjena upmuntran.
Jag är innerligt öfvertygad, att vi uti våra fiskvatten äga en källa till mycken rikedom, och att de rätt begagnade skulle gifva oss en betydlig exportartikel.
Men fiskerierna inom vårt land äro så i högsta grad vanvårdade, samt fiskrarne så okunniga i sitt yrke, och så vidskeppliga, att det skulle fordras ett mycket mera vidtomfattande förslag, än det af Motionairen afgifne, för att uphjelpa fisket.
Jag kan således ej gilla förslaget, såsom utgörande en enda liten del.
Skola Statsmedel i vårt fattiga land använ - Den 19 Februarii e. m. användas till fiskeriets uphjelpande, böra de, med hänsigt till det hela af yrket, och efter en upgjord plan, användas.
Hvad Professor Nilssons förslag angår, kan jag försäkra, att jag efter den noggrannaste läsning deraf funnit det vara ett theoretiskt foster, för hvars upgörande han icke behöft resa kring kusterna.
Hade han varit mera fiskare, och mindre Professor, hade han visserligen ej alstrat ett sådant.
Detta skulle man visserligen få anledning erkänna, om man nu, såsom Utskottet föreslagit, ingick med en önskan till Kongl. Maj:t, att Högstdensamme ville i anledning af Professor Nilssons förslag låta anställa experimenter och undersökningar.
Jag tror, att det enda resultat, som följde deraf, vore, att man utan ändamål hade bortkastat några tusende, R:dr.
På alla dessa skäl afstyrker jag bifall eller återremiss å Utlåtandet, samt föreslår afslag å detsamma.
Friherre Cederström, Jacob: Jag delar ej Professor Nilssons öfvertygelse.
Jag har haft tillfälle se, huru hafsfisket kan vara af nytta; jag har sedt detta på tyska kusterna, och derifrån fått en fiskare till Gottland.
Han gör sin sak ganska bra, och så, att jag tror det förtjena att blifva mera kändt, men han håller det också hemligt; i3 H. 16
Den 19 Februarii e. m. han låter aldrig några Gottländningar följa med sig.
Notens beskaffenhet och uptagande utur sjön är det egentligen vigtiga, att känna.
De försök, som äro föreslagne, kunde vara af mycken nytta, -och derföre behöfde vi alldeles icke större population.
Ty kände man blott sättet, och kunde bestrida kostnaden, vore det tillräckligt.
Jag tror, att åtskillige af kustboerna med begärlighet skulle omfatta saken, om staten blott lät såsom modell anskaffa de första notarne.
Jag vill ej instämma i begäran om upläsandet af den ingifne boken, och jag hoppas, att Friherre Cederström, Anders, derifrån afstår, men, på grund af den nytta jag tror förslaget innefatta, anhåller jag om återremiss å Utlåtandet.
För min del erkänner jag nyttan af Fiskerierna ej blott såsom näring för de personer, hvilka dermed sysselsätta sig, utan äfven derföre, att skicklige fiskare bilda skickliga sjömän.
Men framställningen till Kongl.
Maj:t är föreslagen sådan, att jag ej dermed kan förena mig.
Den lyder så: ”att Rikets Ständer vil”le till Kongl. Maj:t frambära den under”dåniga önskan, att Kongl. Maj:t, efter nå”dig pröfning af Professor Nilssons förbe"rörde underdåniga relation, täcktes vidta”ga sådane åtgärder, som för ett ändamålsenligt bedrifvande af fiskerierna i riket ”kunna i nåder finnas erforderliga.”
Utan Den rg Februarii e. m. 24^ att Ständerna således upgifva någre bestämda fel i denna näringsdrift, vända de sig dock till Kongl. Maj:t med anhållan, att Han ville gifva akt på Professor Nilssons berättelse öfver en re$a, som blifvit företagen på Kongl. Maj:ts egen befallning.
Ehuru jag på denne utmärkte vettenskapsmans yttranden sätter ett större värde, än någon af de talare, sorn derom yttrat sig, hemställer jag, om det vore i sin ordning, att Ständerna på detta sätt begära Kongl. Maj:ls upmärksamhet å ettämne, hvilket Han och icke de bringat å bane.
Jag hemställer således, att hela Utlåtandet måtte förfalla.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Ekonomi-Utskottets
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall af berörde Utlåtande.
I följd hvaraf Hans Excellence hem' ställde, att nämde Utlåtande måtte af Ridderskapet och Adeln afslås.
Ropades Ja. iG* a44 ®en x9 Februarii e. m.
Ånyo föredrogs och bifölls Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottets den 4 dennes under N:o 5i afgifne, och den 6 derpåföljde e. in. på hordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om Gästgifvaregårdars anläggande å Wermdön.
Föredrogs ånyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 4 dennes under N:o 52 afgifne, samt den 6 derpåföljde e. m. på hordet lagde, Utlåtande i anledning af väckt fråga om skyldighet för Ordinarie Domare, att af egna medel ersätta alla de resekostnader, hans Vicarius, i och försitt förordnande, får vidkännas utom Domsagans gränsor.
Jag har förut vid flere tillfällen tillräckligt redovisat för min tanka, att förordnanden för Extra Domare höra så mycket som möjligt inskränkas.
Men jag har vid Utskottets förslag en anmärkning att göra.
Utskottet har ålagt den Ordinarie Domaren, att ersätta den kostnad, som skulle öfverskjuta hvad parten horde vidkännas, om Ordinarie
Domaren sjelf höll Tinget; men det kan ju hända, att den Ordinarie
Domaren af jäf eller sjuklighet är hindrad att sin tjenst förrätta.
Om han äger en person, som han vill skicka i sitt ställe, men HofRätten förordnar en, som är längre bort boende, och den Ordinarie
Domaren har sjelf laga hinder, så Den 19 Februarii e. 111.
245 är det ju orätt och obilligt, att han skall få vidkännas en kostnad den han ej vållat.
Utan att vilja bestrida den af Herr Tham gjorde anmärkning, vill jag blott hemställa, om det ej vore lämpeligt att remittera denna fråga till Lagutskottet, emedan jag anser frågan rätteligen hafva tillhört detta Utskott, och således icke vidare böra fortgå på den förra vägen.
Jag medgifver gerna rigtigheten af Herr Thams anmärkning, att, då Ordinarie
Domaren är jäfvig eller sjuk, är det svårt för honom att godtgöra sin Vicarius de kostnader, som öfverstiga det ersättningsbelopp honom sjelf skulle hafva tillkommit; men billigheten tyckes väl fordra, att denna kostnad träffar helldre
Domaren än parten, som icke är orsak till Domarens förhinder.
Sådan är min åsigt.
Den anmärkning Friherre Anckarswärd gjort, är rigtig, och jag instämmer med honom deruti, att målet bör äfven till Lagutskottet remitteras.
Jag förenar mig fullkomligt med Herr Tham, och skall, till bevis på rigtigheten af hvad han yttrat, anföra ett exempel.
Banken beböfde icke längesedan begära förordnandet af Extra RådsluguRätt i en Stad, der Magistraten var jäfvig.
Götha HofRätt utsåg 246
Den 19 Februarii e. m. derlill personer af sin egen betjening, och deras långväga resa updref kostnaden till pi R:dr B:co.
Borde nu vederbörande Ordinarie
Domare hafva fått vidkännas denna utgift, så nära upgående till hel mansbot?
I fråga om remiss till Lagutskottet instämmer jag med Friherre Anckarswärd.
Jag tror det från början varit ett misstag, att motionen remitterades till Ekonomiutskottet.
Jag vill blott göra en anmärkning, som Herr Grefven och LandtMarskalken möjligen torde finna obehörig.
Jag tror ej det går an, att, vid återremissen af ett Utskotts Utlåtande, remittera målet till ett annat Utskott.
Jag anser, att man bör återremittera det till samma Utskott, som kan begära sammanträde med det andra Utskottet.
Jag finner det visserligen i formen vara rätt, att återremittera Utlåtandet, med begäran att Ekonomiutskottet. måtte sammanträda med LagUtskottet, helst frågan om Domares betalning så nära rörer RättegångsBalken.
Då motionen ej återlämnats inom 8 dagar, anser jag ej en ny remiss kunna ske till annat Utskott, utan anhåller om återremiss till gemensam behandling af båda Utskotten.
Jag skulle visserligen gerna se detta Utlåtande bifallit, erne - Den 19 Februari! e. m. 147 dan det torde ansenligen hämma missbruket af Domare, att så ofta begära Vi- * carius.
Men ifall af återremiss tror jag, att målet bör behandlas af Lag- och EkonomiUtskotten så mycket helldre, som Expeditions-Taxan undergeck en dylik behandling.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då anmärkningar blifvit vid Ekonomiutskottets förevarande Utlåtande gjorde, ansåg Hans Excellence det vara med 56 §.
RegeringsFormen mest öfverensstämmande, att Utlåtandet återremitterades, och då detsamma jemväl redan blifvit af ett Stånd till Ekonomiutskottet återremilteradt, hemställde Hans Excellence, om Ridderskapet och Adeln behagade nämde Utlåtande till Utskoltet återförvisa.
Då 2:ne stånd bifallit Utlåtandet, hemställer jag, örn vi icke kunde lämpeligen genast afslå det.
I den siste talarens tanka kan jag ej instämma.
Af 2 onda ling bör man väl välja det minsta.
I fall EkonomiUtskottets Utlåtande är rigligt, hafva de 2:ne Stånden ej utan giltiga skäl biträdt det.
Jag tillstyrker helldre bifall än afslag å Utlåtandet; men BondeStåndet har 248 Den 19 Februarii e. m. återremitterat frågan, under förklarande, att Lag-Utskottet äfven borde derutinnan yttra sig.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade den af honom förut gjorde proposition till återremiss af EkonomiUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence funnit, Ja öfverröstat Nej, Utlåtandet blifvit af Ridderskapet och Adeln tili Utskottet återremitteradt.
RiddarhusUtskottets den 27 sistlidne Januarii aflåtne, och den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial angående undersökning af en i Riddarhusets Cassahvalf befintelig kista, förseglad med Sigill, innehållande Olivecronska ättens vapen.
Herr Uggla, Carl Wilhelm, hade inlemnat följande, som uplästes:
I anledning af Riddarhus-Utskottets
Memorial angående den i Riddarhusets förvar varande och med Adliga ätten Olivecronas sigill försedde kista, hvilkens öppnande Utskottet, på Herr Olivecronas anhållan, tillstyrkt böra ske uti närvaro af Den ig Februarii e. m. 249 lians ombud, får jag ödmjukeligen anhålla, att, då min aflidna Moder Fru Sophie Olivecrona var halfsyster tili den Olivecrona, hvilken nu gjort ifrågavarande anspråk, det äfven måtte tillåtas mig närvara vid inventeringen af hvad som till äfventyrs i denna kista kan finnas.
Äfvenledes får jag vördsamt anhålla, att, sedan inventering blifvit verkställd, handlingarne, eller hvad annat i förenämnde kista kan finnas, må få förblifva i RiddarhusDirectionens vård, intill dess slägtingarne vidare få öfverenskomma, huru det skal! disponeras; hvarvid jag förbehåller mig all äganderätt efter lag, samt att utan mitt begifvande ingen offentlighet i tryck må ske af det, som uti kistan kan finnas, det må vara antingen af enskild eller allmän beskaffenhet.
Jag begär således ödmjukeligen återremiss af Memorialet, derest Ridderskapet och Adeln icke skulle finna sig vid, att genast bifalla detsamma, med den förändring eller det tillägg jag nu framställt.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken föreslog, att Ridderskapet och Adeln, med bifall till hvad RiddarhusUtskottet hemställt, måtte anmoda Utskottet, att i närvaro af ej mindre RiddarhusDirectionen, än ock Häradshöfdingen C.
Olivecronas ombud, föranstalta om kistans öppnande, och undersökning af hvad der - 35o Den 19 Februarii e. ni. utinnan Lunde befinnas; äfvensom att Herr Uggla, såsom systerson till Häradshöfdingen Olivecrona finge, i anledning af dess derom nu gjorde anhållan, vid berörde kistas öpnande och inventering äfven vara närvarande.
Föredrogos å nyo och gillades följande Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 5 dennes afgifne, och den 9 derpåföljde e. 111. på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 53.
Angående väckt förslag om förbud mot Bränvin af spanmål, och om samma varas tillverkande endast af potatoes.
I anledning af väckt fråga om åtgärders vidtagande till förekommande deraf, att vägfarande icke förhindras begagna vägar, som i laga ordning blifvit arilagde.
Angående väckt motion, att Kronans munderingspersedlar måtte förvaras i Trossbodarne, i stället för uti Rotekistorne.
Rörande väckt fråga om en fri kolförsäljning för bemmausägarne i Tossebo Härad af Elfsborgs Län.
Ånyo föredrogs Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 5 dennes under N:o 57 afgifne, och den 9 derpåföljde e. 111. på Den 19 Februarii e. m. bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om förnyande af Rikets Ständers underdåniga anhållan, att de Ekonomiska författningar, som blifva utfärdade, först efter en viss tid måtte sättas i verkställighet.
Den reservation, som åtföljer Utlåtandet, torde tillräckligt visa de flere fall, då Regeringen ej ansett i8a3 års
Ständers skrifvelse om en viss tid för verkställigheten af ekonomiska författningar vara af den vigt, att behörigt afseende derå blifvit fästadt.
Jag vågar erindra om obehagligheten för den enskildte medborgaren, att i anmärkningsväg gå lill ConstitutionsUtskottet i dylika fall, och anser för min del det vara bättre, då man tror Regeringen ej med afsigt hafva uraktlåtit något, att å nyo genom en skrifvelse fästa upmärksamheten på vigten af RiketsSländers begäran.
Jag tror det vara af yttersta vigt att fästa upmärksamheten på dessa förhållanden nu, då vi sett Regeringen på hvarjehanda sätt lägga skatt på folket, utan Ständernes hörande, ehuru det efter iSoq ej bade bordt äga rum.
Vi hafva nemligen sedt convoyafgifterna ökade, och tolagen för åtskilliga städer förhöjda utan stadshoernes hörande.
Då måste det vara nödvändigt, att sätta näringarne i tillstånd att veta någon säkerhet vara i deras företag.
Genom lolagcns ökande, sedan skeppningen redan är börjad, gör man ofta till bestämd för - 252 Den 19 Febr uar i i e. m. lust för en handlande, att låta inskeppa vissa varor till den ort, hvartill de redan äro på vägen.
Jag anhåller, att Ridderskapet och Adeln ville benäget bevilja återremiss för att förmå Ulskoltet att inkomma med ett fö.rändradt Utlåtande.
I annat fall anser jag saken af den vigt, att jag nödgas gå till ConstitulionsUtskottet, för att söka gifva saken den upmärksamhet den. foi tjenar.
Då Herr Hjerta fästat en Ledamots i Ekonomiutskottet Herr Hiesleiters upmärksamhet på vissa författningar, som han kallat Ekonomiska, kan jag ej underlåta att anmärka, det tulltaxorne, som Ständerna, och ej Konungen, bestämma, fått äran att räknas deribland.
De äro dock icke hörande till våra såkallade Ekonomiska författningar, och jag hoppas de aldrig skola blifva det.
Den sednare tulltaxan, som år 1826 utkom med rättighet för Kongl. Majit att nedsätta tullen på åtskilliga varor, var ej heller en Ekonomisk Författning.
Deras åberopande är således olämpeligt.
Det har äfven blifvit anfördt såsom fel, alt Kongl.
Brefvet om sockenmagasiner ej utfärdades förr än 1827.
Detta måtte förmodligen vara ett misstag, ty vid revisionen år 1825 var ännu ej gifvit, att någon socken ville hafva seckenmagaziner, och då måtte det varit svårt för Regeringen alt i förhand anvisa lånemedel Den ig Februarii e. m. dertill.
Huruvida Regeringen liandlat illa vid 1826 års missväxt i afseende på spanmålsinförseln, vore mera passande, att uti ConstitutionsUtskottet anmärka.
Jag tror ej, att hotet om sådane anmärkningar bör skrämma oss, att gå till Regeringen med skrifvelser, hvilka äro så mycket mera opassande, som de endast skulle innefatta, att Regeringen felat i det eller det fallet.
I händelse af återremiss anhåller jag, att detta yttrande måtte få åtfölja.
Den, som är missnöjd med Regeringen, bör gå till ConstitutionsUtskottet, och ej annorlunda yttra sitt missnöje.
Jag förenar mig med Herr Tham, och vill blott anföra, att, om man med den citerade tolagen menat Götheborgs, så är förhållandet, att sedan man flere år arbetat derpå, den sluteligen blef af DrätselCommissionen föreslagen till 2| procent, men sedan bestämd i likhet med Stockholms till 2 procent, ehuru ingen handlande lagt sig emot det forstnäinde beloppet.
Friherre An c kar swärdj Carl Henrik:
En värd talare Herr Tham har mot Herr Hjerta, i anledning af Herr Hisleiters i Utskottet gjorde reservation, yttrat den anmärkning, att tulltaxorne ej voro Ekonomiska Författningar.
Namnet må nu vara hvilket som helst, så är dock sjelfva mo - 254 Den 19 Februarii e. m. tionens syftemål, i afseende på landets välstånd, af yttersta vigt; detta kan visserligen ej bestridas.
Jag hemställer, om då Rikets Ständer i deras skrifvelse till Kongl.
Maj:t begärt, att denna taxa skulle den 1 Januarii 1825 börja att tillämpas, det var lämpligt, att ej förr än i December månad året förut kungöra densamma.
Ett lika förhållande har ägt rum med de öfriga i reservationen omnämnde författningar.
Jag hemställer, om detta är förenligt med landets sanna nytta.
Jag är öfvertygad, att en ansökan i detta afseende ej skall blifva utan följd, och säkert verka förmånligare, än en anmälan i ConstitutionsUtskottet.
Jag är öfvertygad om goda följder, och ser ej något lagstridigt deruti, då jag ej kan tro, att framställningen af ett folks önskningar till sin Konung kan vara inconstitutionelt; helst när de komma under den lindriga rubriken af en förnyad önskan.
Jag fattar icke, att det kan vara ett inconstitutionelt sätt att handla, och jag förenar mig med Herr Hjerta i begäran om återremiss.
Då skälet för Utskottets afslag är, att motionen blott varit föranledd af ett factum, anhåller jag, att Utskottet måtte besinna de flere, som förefinnas.
Grefve Posse, Arvid: Herr Hjerta har låtit oss förstå, att han heldre vackt denna motion, än han velat hafva det obehag att öka de så kallade Rullornes antal.
Den 19 Februarii e. m. a55 medgifver visserligen, att det sednare hade för Herr Hjerta varit obehagligt; ty obehagligt är alltid, att väcka en fråga, hvarpå ej möjligtvis kan göras något afseende.
Herr Hjerta har tillika sagt, att, om hans motion icke bifalles, måste han vända sig till ConstitutionsUtskottet, och har hotat oss dermed.
Jag hade ej ämnat yttra mig i saken.
Men för att visa, att jag ej låter skräma mig af sådane hotelser, vill jag till vederläggning upptaga Herr Hjertås anmärkningar.
De författningar, hvilka Rikets Ständer sjelfve utgifva, och som mest verka på näringarne, såsom Bevillnings-Förordningen, BränvinsFörordningen m. fl. utkomma först, då de genast skola gå i verkställighet.
Kunde jag flytta mig fem år tillbaka, skulle jag, långt ifrån att förnya en sådan skrifvelse, som den Rikets Ständer i förevarande ämne vid sista Riksdag afläto till Regeringen, vilja alldeles bestrida den.