Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Klingspor i sina förklaringar yttrat, att hans mening icke varit att såra någon af Regeringens medlemmar, och sedan han derjemte öfverlåtit åt R. o. Ad. att göra med hans utlåtande, hvad Ståndet behagar, samt följaktligen sjelf medgifvit, att det ifrågavar. uttrycket må utgå ur prot., så har jag för min del destoiuindre någonting att deremot erinra, som jag är öfvertygad, att man å ömse sidor borde vara mest belåten med en sådan utgång af denna verkligen ledsamma sak.
Jag förmodar för öfrigt, att R. o. Ad. vid detta tillfälle inser angelägenheten deraf, att Ståndet icke längre, än som redan skett, sysselsätter sig med det ifrågavar. ämnet, utan, lemnande detsamma, öfvergår till andra för det allmänna vigtigare mål.
Jag anser mig således nu endast böra yttra den öfvertygelse jag hyser, att, derest R. o. Ad., genom särskildt beslut, uppdrager åt Ridd.secret. att ur prot. utstryka de klandrade orden: per fas et per nefas, Styrelsens medlemmar komma att vinna en fullkomligt tillfredsställande upprättelse för omförmälda uttryck, hvaraf jag visserligen icke skulle hafva begagnat mig, men hvaraf jag icke heller skulle ansett mig böra draga de slutföljder, som föranledt denna öfverläggning.
Rantzou förenade sig med Hr Stuart.
Flera ledamöter hafva lagt särdeles vigt derpå, att Frih.
Klingspor förklarat, att han icke haft för afsigt att förolämpa Konungens rådgifvare.
Jag kan vid denna hans förklaring icke fästa någon vigt, då han med detsamma vidhållit sina uttryck och förklarat, att det är sannt, att Konungens rådgifvare begagnat otillåtliga medel.
Jag vill helt och hållet åsidosätta Frih.
Klingspors opinion i saken, emedan det endast är R. o. Ad:s mening vid detta tillfälle, som för mig äger värde; och det är uttalandet af denna opinion, som jag önskar.
Klingspor har medgifvit, att R. o. Ad. må med det ifrågavar. uttrycket göra, hvad Ståndet godt synes; det vill säga, Hr Frih. har öfverlemna! åt R. o. Ad. alt ur hans anförande uttaga samma uttryck.
Om det sker, är ändamålet väl till en viss del Den 27 April f. m. 271 vunnet, men likväl ganska ofullständigt, då icke allenast Frih.
Klingspor uppträdt och försvarat riktigheten af sitt uttryck, utan äfven en annan ledamot, Hr Dalman, instämt deruti och utvecklat
Hr Frih:s åsigler på ett sätt, att saken derigenom ganska mycket förvärrats.
Hr Dalman har begärt ett förslag till propos. i saken.
Denna begäran har han ställt till H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt.
Ex är den förfördelade, och man kan då icke begära, att han skall dietera, hvad beslut R. o. Ad. bör fatta.
Han kan påkalla It. o. Ad:s beslut, men han kan icke säga, hvaruti detta beslut skall bestå.
Det tillkommer andra af R. o. Ad:s ledamöter.
Redan d. 3 Febr. tillkännagaf jag, att om Frih.
Klingspor icke gaf en nöjaktig förklaring åt sina ord, skulle jag
Elifva bland dem, som ville yrka tillämpning af 3o § Ridd.Ordn. och 5o § Riksd.Ordn.
I öfverensstämmelse med hvad jag då yttrade får jag nu yrka, att R. o.
Ad. ur prot. utstryker icke allenast den anmärkta meningen, utan Ufven allt, hvad i anledn. deraf, såväl d. 3 Febr. som i denna dags plenum, blifvit yttradt; men sorn ett sådant beslut är utan all verkan, om icke skälen derför jemväl anföras, så yrkar jag, att såsom skäl för beslutet må upptagas, att Frih. Klingspor öfverlemnat åt R. o.
Ad. att göra med hans yttrande, hvad R. o.
Ad. behagade, och att R. o. Ad. funnit sig böra ogilla Ilr Frihts ifrågavar. uttryck.
Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.:
Sedan denna fråga numera blifvit öfverlemnad åt R. o.
Ad., så vänder jag mig deruti icke mera till Frih. Klingspor.
Det uttryck, som Hr Frih. fällde på f. m. d. 3 Febr., innefattade uti deras lindrigare signilication en beskyllning om ett orättrådigt handlingssätt, och på e. m. samma dag förklarade Hr Frih. det på f. m. begagnade latinska uttrycket så, att Hr Frih. dermed velat säga, att Regeringens handlingssätt i lånefrågan varit otillätet, d. v. s. af lagar och moralitet förbjudet.
Hr Frih. har nu förklarat, att hvad han sagt var sanning, att han icke återtager ett enda ord deraf, men att lian öfverlemnar åt R. o. Ad. att deröfver besluta.
Fråga har sedermera uppstått, huruvida dessa uttryck borde ur R. o. Ad:s prot. utstrykas.
Att utesluta dem är, sedan talaren sjelf medgifvit det, utan allt tvifvel R. o. Ad:s rättighet; men då det måste vara för Konungens rådgifvare, hvilka här blifvit genom dessa uttryck på latin och svenska förolämpade, af vigt att veta, hvad R. o. Ad. tänker 0111 dem, så kan jag icke neka, att blotta uttagandet ur prot. af dessa uttryck väl befriar detsamma från en vanprydnad, men icke uttrycker R. o.
Ad:s mening, huruvida det var förolämpande eller icke och huruvida det, enligt våra lagar, är tillåtet att förolämpa någon Riddarhusets ledamot, han må vara Konungens rådgifvare eller icke.
Det är af denna anledn. och sedan Gr.
Posse nu framställt sin mening, som jag önskade, aja Dun 35 April f. m. att R. o. Ad. mätte taga under pröfning
Hr Gr.'s framställning, såsom en lindrig utväg att sluta detta för R. o. Ad. obehagliga mål till Konungens rådgifvares tillfredsställelse, då uttrycken, med förklarande af R. o. Ad:s ogillande deraf, ur prot. utgå. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum skulle komma att fortfara på e. m. kl. 6.
Efter uppläsningen af prof. för d. 3 Febr. bär äfven jag sökt att hos mig stadga en öfvertygelse om förloppet berörde dag, på hvilken jag icke var i plenum närvar.
Jag har dervid funnit, att Frih.
Klingspor yttrat åsigter, som jag i allo ogillar, såväl i sak som i sättet att framställa dem; men jag har äfven sökt göra mig reda för, om deruti ligger något personligt förolämpande.
Jag har icke funnit något sådant.
Yäl har Frih.
Klingspor talat i allm. termer om Regeringen och dess sätt att behandla allm. frågor.
Det har blifvit yttradt, att Frih.
Klingspors öfver tygelse säger honom, att Regeringen handlat så och så.
I detta uttryck kan ligga en så stor och djup anklagelse mot Svenska Regeringen, och en sådan anklagelse kan också lagligen beifras; men något sådant personligt förolämpande, som fordrar tillämpning af 00 § Riksd.Ordn., kan jag så mycket mindre finna i detta uttryck, som jag vill påminna mig, att den ledamot af Konungens Conseil, som ansett sig personligen förolämpad, sjelf förklarat, att han här aldrig uppträder såsom Konungens rådgifvare, utan blott såsom ledamot af R. o. Ad.
Nu hafva dock såväl andra ledamöter som den värde ledamoten af Konungens Conseil önskat R. o.
Adis tankeyttring öfver denna fråga, hvilket, efter min öfvertygelse, är en grundlagsvidrig handling, ty det är rent af stridande emot 90 § Reg.F. R. o.
Äd. kan icke här uppträda och förklara Konungens rådgifvare fria från det eller det tillmålet; det skall lagen afgöra.
Har en ledamot af R. o. Ad. förgått sig så, att det linnes anledn. att anklaga honom, så finnes i grundlagen bestämdt, huru dermed skall förhållas.
Uti 78 § Riksd.Ordn. stadgas bestämdt, att riksdagsman icke kan under tilltal ställas för dess yttranden uti RiksStln, utan att det Stånd, till hvilket han hörer, genom beslut i föreskrifven ordning sådant tillåtit.
Detta tror jag vara enda föremålet för R. o. Ad:s beslut i dag, såsom frågan nu är framställd.
Jag får upprepa, att om man vill tillämpa 5o § Riksd.Ordn., så måste man se till, om verkligen någon är personligen förlämpad.
Finnes ingen personlig förolämpning, så kan denna § icke tillämpas.
Jag tyckte mig höra Frih. Klingspor förklara, att han icke haft för afsigt att förolämpa någon, han måtte vara Konungens rådgifvare eller ej.
Han har likväl sedermera förklarat, att lian anser Konungens rådgifvare hafva brutit i ett fall, hvarför \ - ' #
' Don ay April f. ra. aj3 för de blifvit ställda under Riksrätt.
Denna tanke ogillar jag enskildt; men jag tror icke, att det tillhör R. o. Ad, att såsom Corporation gifva samma förklaring.
Huruvida det kan vara rätt, att personer af Konungens Conseil hiir uppträda och förklara, att tillmålet drabbar dem personligen, kan vara underkastadt olika omdömen.
Jag ser en annan ledamot af Konungens råd, Hr v. Hartmansdorff, här närvarande och vill slå vad, att om han yttrade sig, blefve det i strid med H. Ex.
Hr Gr. af Wetterstedt.
Jag upprepar derföre ännu en gång, att om R. o. Ad. skall stadna i något beslut, så måste det blifva, huruvida Frih.
Klingspor för sitt tillmäle skall ställas till laga ansvar utom detta Stånd.
Jag skulle likväl önska, att saken slutades dermed, att Frih.
Klingspors anmärkta uttryck utgår ur prot.
Jag anhåller att få börja med den förklaring, att jag varit hindrad att uppkomma i detta plenum förrän mot slutet af Gr.
Horns förra yttrande, och att jag sålunda icke är i tillfälle att kunna bedöma, huru det tillgått med det afbrott, som ägt rum uti Hr Crusenstolpes yttranderätt.
Men efter hvad jag tyckt mig finna, nödgas jag reservera mig mot det sätt, hvarpå det lärer hafva tillgått.
Jag tror, att en hvar må äga rätt att yttra, hvad han vill, med skyldighet att stå till ansvar för hvad han yttrar.
Man kan icke veta, örn det han ämnar säga hör till saken eller ej, förrän han slutat sitt anförande.
Men jag går nu till föremålet för denna öfverläggning.
Det är med obeskriflig fägnad, jag ser huset vid riksdagens slut vara så fulltaligt.
Jag beklagar blott, att anledn. dertill är så föga glädjande.
Jag tillstår uppriktigt, att jag hade i Frih.
Klingspors ställe troligen hittat på andra ordalag, för att uttrycka min mening; men hvar och en talar sitt språk, och bör derföre sjelf få förklara sina ord.
Jag tror derföre, alt när Frih.
Den 9 April. 301 förvåning erfarit min åsigt att 2 Högmässo-Gudstjenster borde förrättas hvarje helgedags förmiddag, deraf den ene i ett mera lättfattligt språk ån i den andra.
Jag fordrar detta såsom vilkor för möjligheten, att de lägre klasserna skola kunna förstå hvad de höra.
En och annan af denna klass bevistar nu visserligen Gudstjensten, men så som det nu predikas, upfattar mängden i sanning intet deraf.
Arbetarens upmärksamhet tröttas och han sjelf somnar, och just detta är anledn. dertill, alt vi se större delen af arbelsklasen utanföre kyrkan.
Vore nu tvenne högmessor, af hvilka den ena för den lägre klassen ooh den andra för den mera bildade, på sätt jag i min reservation antydt, så skulle derigenom denna olägenhet undanrödjas, och om äfven fåfängan någon gång skulle förleda arbetsklassen att besöka den sednare gudstjensten, så straffas denna fåfänga af sjelfva predikan, (y, såsom jag redan visat, arbetaren tröttnar vid dess afhörande och somnar.
Hvad beträffar de oskyldiga Biskopsvisitationerne, som Utsk. föreslagit, att hållas inora hufvudstaden, så finnér jag icke omöjligt, alt de kunna äga rum.
Det bör vara så mycket lättare att åstadkomma dem, som Stockholm, på sätt Hr von Hartmansdorff yttrat, har 2:ne Biskopar, och jag ser icke något hinder för Pastor Primarius att låta annan Pastor visitera sin egen kyrka och församling.
Hr von Hartmansdorff har förbigått den omständigheten att Biskoparne hafva icke en utan flere församlingar såsom praebende, men sådant må väl icke hindra visitationers anställande, ty det må väl vara Biskopen obetaget, att låta närmaste Contractsprost visitera Biskopens församlingar under det denne sednare förrättar visilalioner inom öfrige församlingar i Stiftet, Pastor Primarius kan således förrätta visitationerne inom hufvudstaden.
Detta allt hör lill detaljerne, dem jag önskat Utsk. helt och hållet förbigått emedan mänga äro overkställbar.
Jag har ingalunda förbisett den vigtiga punkten, rör:de sabbalhens helgd.
Jag har hemställt just, alt R.
M. anhålla om vidtagande af sådane åtgärder, hvarigenom sabbalhens helgd bättre än nu må kunna vårdas.
Hr Tham:
Jag kan icke underlåta att besvara några af de 2:ne siste lalarnes anmärkmr.
Hr Bråkenhjelm yttrade, då lian första gången hade ordet, alt, om man på landsbygden inom lika trång krets sammanförde ett antal menniskor, motsvarande hufvudstadens folkmängd, skall lika stor osedlighet ibland dem upkomma som f. n. finnes inom Stockholm.
Det torde tillåtas mig, att få fästa Hr Bråkenhjelms upmärksamhet derpå, alt folkmängden inom hufvudstaden till följd af inflyttningar är nästan alltid lika stor.
Efterse vi, hvilka mest till hufvudstaden inflytta, så skola vi finna att de utgöras af dräggen utaf landsbygdens befolkning, som öfvergifver sin stadiga sysselsättning och här i hufvudstaden genom tiggeri och brott söka förvärfva sig uppehälle.
Samme talare har äfven besvarat min fråga i afseende på förändring af gudstjensten, och hvarvid jag ansåg aftonsången böra bibehållas.
Jag har likväl icke blifvit öfvertygad af hans bevisning, 302 Den 9 April. och jag nekar ej, det jag önskar, att nuvar-.de förhållandet i della afseende må fortfarande förblifva oförändradt.
Den värde talaren har vidare sagt, att hans tjenare böra bevista samma gudstjenst som han sjelf.
Jag vet i sanning icke något hinder för upfyllandet af denna önskan, sådan gudsljensten nu förrättas, tvertom skulle jag tro, att sådant hinder npstår genom den af samme talare förordade förändring i antalet af gudstjenster.
Man har gjort skillnad emellan högmässo- och aftonsångs-gudsljensterne, men icke verkligheten utan endast fördomen har åstadkommit denna skilnad.
I mitt förra yttrande hänlydde jag på denna fördom, och min öfvertygelse är, att den skall försvinna, när i främsta rummet lärarne undfått en högre bildning, så att bildningen blir verklig hos alla kyrkans tjenare och uphört att vara halfbildning, och i 2:dra rummet, när de prester, som fått sig ålagdt alt förkunna det Hel.
Ordet, försättas i tillfälle, alt egna sin tid åt den predikan, de skola författa.
Denna lid fallas dem nu, och del oaktadt måste de likväl nedsätta sig vid bordet för dylikt författareskap.
Detta är orsaken till den nu ingripande opinionen om vår gudstjenst.
Hr von Hartmansdorff har genomgått de olika punkterne i Utsk:s förslag, och jag anhåller, alt få besvara den värde talarens anmärkn., i den ordning han dem framställt.
Den värde talaren har i främsta rummet frågat, hvem som skall förrätta de i förslå punkten föreslagna kyrkovisitationerne.
Svaret härpå har Svea Rikes ErkeBiskop sjelf lemnal, då han för ett enstaka fall föreslagit, att kyrkovisitationer skola hållas.
I kyrkolagen finnes dessutom uttryckt, att ErkeBiskopen är äfven Stockholms Biskop, och endast under hans frånvaro äger Pastor Primarius att fungera i hans ställe.
Om nu Paslor Primarius updrages, att förrätta dessa visitationer, så finnes intet hinder för ErkeBiskopen att åtminstone en gång under loppet af 5 år, hvilken tidrymd är uti kyrkolagen föreskrifven emellan hvarje sådan visitation, må kunna visitera Storkyrkoförsamlingen.
Praxis har orsaka! uraktlåtandet af dessa visilationer inom hufvudstaden, men iaktlogos de, skulle mycket derigenom kunna vinnas.
Hr Bråkenhjelm, hvars anmärkn. jag här äfven uptager, har talat om predikans aflägsnande från de lägre klassernes fattningsgåfva.
Måhända uttryckte jag mig icke nog klart, då jag förra gången yltrade mig.
Min mening var likväl, alt jag ogillade och mäste alltid ogilla dettå missförhållande, ty all predikan skall vara lika enkel, lika lättfattlig för den ene som den andre.
Inför Gud äro vi alle barn och de läror, genom hvilka vi komma till kunskap om honom, böra lika enkelt och fattligt framställas för alla.
Men om än så är, alt predikan blifvit verkligen aflägsnad från fattningsgåfvan, få vi likväl icke tillskrifva nutidens religionslärare delta fel.
Vi måste söka orsaken i en mera aflägsen period, då, om jag icke missminner mig, en Pastor i Jacobs församling, afskaffade den Evangeliska och införde i stället den oratoriska predikan.
Jag menar afl.
Biskopen Lehnberg.
Ett väktarerop hördes likväl sedermera genom afl.
Biskopen Wallin.
Man må säga och länka
303 ora hans predikningar hvad man vill, men här är icke stället att creticera dem eller öfver dem fälla omdömen.
Det är en modesak, alt de skola tadlas.
Denne man åstadkom dock en återgång till ett enkelt och klart predikosätt.
Denna återgång är icke ett minutens verk.
Den fordrar lid och med flit, rätt använd, skall det ursprungliga predikosättet förr eller sednare återkomma, så att vi må undgå att ena stunden föreställa oss ett predikosätt och den andra ett annat.
Hvad åter beträffar att Hr Bråkenhjelms yttrande, som Hr von Hartmansdorff uptagit, rörande aflöningen för det lägre Presterskapet inom hufvudstaden, så får jag förklara, att min mening aldrig varit, alt detta Presterskap skulle erhålla sin aflöning af Statsmedel, utan för mig sväfvade förhållandet i detta afseende inom Götheborgs församlingar, hvarest konventioner blifvit träffade icke blott om Pastorernes löneförmåner utan äfven om det lägre presterskapets?
och jag hade trott att så skulle äfven kunna förfaras inom Slockholm, helst delta presterskap deltager i själavården.
Hr von Hartmansdorff har vidare sagt, alt genom träffandet af dylika konventioner skulle presterskapets aflöning blifva mindre och afflyttningarna lill icke territorial- församlingarna talrikare.
Jag tager mig friheten fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att enl.
Kongl, förordn. af år 1848 få dylika afllyttningar ej ske med mindre de aftlyttande äro inom nämnde församlingar födde, och hafva de en gång lemnat dessa församlingar få de icke dit återgå.
Beträffande hvad Hr von Hartmansdorff vidrört rör:de 5:le punkten och liden, som förflyter emellan folkskolan och nattvardsnngdomens beredelse, så förnekar jag icke, det jag tror, att ett bättre ordnande i delta hänseende skall ganska lätt åstadkommas.
Det finnes nemi. redan borgareskolor, på hvilka den värde talaren äfven antydde, och dessa skolors utvidgande torde icke fordra serdeles stora bidrag.
Dessutom skall enl. min åsigt undervisningen under den ifrågavar:dc mellantiden ganska lätt kunna meddelas i hemmet, om endast man lyckas uplifva husandakten derinom.
Måltända blir det då den bästa skolan för barnet, som lemnat folkskolan och afbidar tiden för dess beredelse till dess första nattvardsgång.
Huru husförhören skola kunna hållas inom husen i hufvudstaden, har Ilr von Hartmansdorff omförmält sig icke kunna förstå.
I sådant fall kan jag meddela, att inom Kungsholms församling här i hufvudstaden, hafva busförhören alltid varit hällne i husen, och just för ali göra dem så fullständiga som möjligt, har Utsk. föreslagit, att rolarnc, hvarinom förhören skola hällas, böra förminskas, och jag vet icke, hvarföre sådant icke skulle kunna ske.
Jag ser icke något som hindrar en sådan rotarnes förminskning till blott och bart hvarje familj.
Min öfvertygelse är, att högst få husmödrar skola finnas icke beredvilliga, att öpna sina dörrar, då fråga är om undersökning om barns oell tjenares religionskunskaper.
Jag hallinder sistl. höst erfarit, ali en förändring i tiden och sältet för anställandet af husförhör inom Jacobs och Johannis församlingar icke rönt det ringaste motstånd, och jag har tyckt mig finna, att de visat tecken till ett vaknande lif, och hvad som förut varit 304 Den 9 April. en börda för läraren, har i stället blifvit den största tillfredsställelse.
Skulle nu rotarne anses för inskränkte, om hvarje familj inom församlingarna betraktas såsom en rote, så är ju ganska enkelt att sammanslå 3 eller 4 familjer till en rote.
Till undanrödjande af all farhåga för förhörens förrättande inom husen kunna förhören framflyttas till medlet eller slutet af våren, då till förekommande af rummens förstörande genom inläppt luft dörrarne kunna hållas öpna, enär man skall länka mera på menniskors boningar än andliga förkofran och tillstånd.
Mig återstår nu blott att besvara den framställda frågan om gudstjensternes fördelning.
Jag har redan uttalat min önskan, att aftonsången må bibehållas.
Behofvel deraf framstår i detta ögonblick för mig tydligare än någonsin förut, ty jag ser ett allt mera och mera öfvervägande andligt behof genomgå liden, och således framstår äfven behofvet, alt på söndagseftermiddagen äga ett betraklelserum, ett gemensamhelsrum.
Man må säga hvad man vill om konvenlikelplakatet, och jag vill icke yttra mig om behofvet af dess uphörande, något, som dessutom icke hör hit, men under 1J[ års tid har jag öfverlagt med mig sjelf, om hvad som i det hänseendet vore nyttigast, utan alt jag ännu kunnat besluta mig för det ena eller andra.
Måhända skulle, i den händelse ett uphäfvande äger rum, följden blifva den, att staten och kyrkan söndrades.
Vår tid har lillegnat sig en falsk bildning.
Ilär upsla bildningscirclar, nya arbetareföreningar, och hvarföre?
Jo! af tidens behof säger man, och jag tror det.
Men deras urartande från ett religiöst och chrislligt till ett irrelegiöst lif, måste härledas derifrån, att dessa arbetareföreningar, dessa bildningscirklar allt för ringa hållas inom religionens grunder.
Slutligen har Hr Bråkenhjelm yttrat sig om nödvändigheten af den borgerliga lagens medverkan lill kyrkotuktens hållande i helgd, och jag gillar till alla delar denne hans åsigt samt har, första gången jag yttrade mig, äfven gifvit mina tankar i delta fall mera fullständigt tillkänna.
St. öfverenskomma om en underd. skrifvelse till K. M. i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag, är jag öfvertygad, att den uplysta Regeringen skall inse vigten af delta ämne, och derföre finner jag hvarken en återremiss eller förkortning af Utsk:s förslag behöflige, utan förnyar min anhållan om propos. på bifall.
Palmstjerna, Carl Otto: Såsom icke varande
Stockholmsbo är jag icke heller i tillfälle att bedöma, huruvida en förbättrad själavård i hufvudstaden kan vara af behofvet påkallad.
Då emedlertid såväl Utsk. som flere ledamöter af detta Stånd med mer eller mindre bjerta färgor framhållit nödvändigheten i detta afseende, vill jag gerna tro, att genomgripande åtgärder erfordras för att bringa hufvudstaden till ett någorlunda drägligt tillstånd, och att följaktligen en underd. skrifvelse från R.
St. bör till K. M. afgå.
När vi här hört så många olika tankar om de serskildte punkterne i Utsk:s förslag, i thy att en del talare yrkat bifall till hela förslaget, en annan del endast lill vissa punkter, och ännu en Den 9 April. 305 en annan del ansett nödigt, att K.
M:s nåd. npmärksamhet bör fästas på ännu tlere förhållanden än i förslaget omförroälas, så förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff oell vågar tillstyrka R. o. Ad. att fatta det beslut, alt eo skrifvelse i ämnet bör till K.
M. afgå, men att denna skrifvelse affattas helt kort, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, så att de serskildta punkterne icke intagas uti skrifvelsen.
Jag tror icke, att man bör sträcka anspråken för långt, enär jag trott mig finna att Utsk. till betydlig del förbigått del liufvudsakligaste, och K. M. i allt fall lärer taga i öfvervägande, hvad som i ämnet bör åtgöras.
Dessutom anhåiler jag alt få fästa upmärksamheten derpå, alt ordningen, i hvilken desse olika punkter i Utsk:s förslag förekomma, är serdeles illa vald; ty då man börjar med ordandet om förbättrad själavård, är det mig oförklarligt huru man straxt derefter kunnat intaga frågan om förbättrad aflöning åt preslerskapet, något, som väl bör komma efter barnaundervisningen, enär denna aflöning är enl. min åsigt serdeles underordnad de öfriga frågorna o. s. v. När nu dessutom, i fråga om bifall till Utsk:s förslag, så olika meningar upkommit, synes mig alla dessa punkter böra ur skrifvelsen uteslutas.
Det kan icke fela, ali förhållandet blir utredt i alla fall och vida bättre ån R.
St. kunna framställa detsamma.
I 3:dje punkten af Ulsk:s förslag förekommer härförulan en otydlighet.
I denna punkt säges, att det lägre presterskapel bör erhålla skäligt arfvode.
Hvad menas härmed?
Ar meningen, att delta arfvode skall utgå af Stats-anslag eller skall det lägre presterskapets aflöning inbegripas i de bestämmelser, som skola utgöra föremål för konventioner, hvarom 2:dra punkten handlar.
Efter ordalydelsen är man frestad att tro, det Ekon,Utsk:s mening varit, alt aflönirigen till det lägre preslerskapet skall utgå af statsmedel, hvilket skulle åstadkomma allt för mycken olikhet med sättet för utgåendet af denna aflöning inom öfriga församlingar i riket.
Uti 8 punkten föreslås, ”att gudstjensttiderne förändras lill närmare likstämmighet med nuvande lefnadssätt.” Hvad menas härmed?
Enl. nuvande lefnadssätt är man vaken, dä gudstjensten klockan 9 på morgonen börjas, och intager middagen icke förr än gudstjensten är slutad.
Att aftonsången hålles klockan 4 e. m. anser jag rigligt och öfverensstämmande med nuvande lefnadssätt.