Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man behöfver endast kasta en hastig blick på utländska förhållanden, för att finna, att orsaken till den märkbara skilnad i aflärslifvet, sorn der förefinnes, härleder sig ifrån den olika riktning, som lånerörelsen der antagit, och creditens deraf beroende ställning.
Så länge jag i dessa afseenden icke inser någon möjlighet att här tillvägabringa en förbättring, kan jag ej rösta för bildandet af reservfond , för lånerörelsens förökning, så mycket mindre, som utlåningen i alla fall kan betydligen ökas, nemi, med följande tillgångar: de till
Disconten nyligen ad interim anvisade Xtiksg.contorets capital-afbetalningar på 5 år De på odlings-lånefonden såsom obegagnade qvarstående samt :84o års vinst som afTJtsk. icke blifvit tagen i beräkning .
, , , , ... .
Summa b:co r:dr 1,840,000; och örn man derjemte tillåter banken att, såsom förr, bedrifva en för allmänna rörelsen gagnelig upplåningsrörelse å 3 proc,, så kan, utom föreslagna reservfonden, en tillgång af omkring 4 millioner vinnas för lånerörelsens ökning.
Men ännu återståv
Cn anpan?
den i min lanke vigtiga - 460.000 44°,ooo 220.000 720.000
Den 21 November f. m. ao5 sle sidan, hvarifrån frågan bör betraktas , nemi. frågan om bankens behof af medel till realisationens betryggande.
—Redan ifråa realisationens början bar jag yttrat, alt jag icke ansåg densamma viii betryggad, emedan allt antydde på en undervigt i industri och handel, som åtminstone samtidigt bort afhjelpäs till förekommande af silfrets exporterande.
Den erfarenhet, dessa förflutna 5 åren Jemnat, har varit föga egnad att undanrödja dessa farhågor.
BaucoTJlsk. har rikligt upplyst, att vår silfveifond blifvit nära nog bibehållen vid sitt första belopp, endast derigenom alt bruksägares hypotheks-förening uppiänt och inlevererat 3JÄ millioner i guld och silfver; men ej nog dermed, bruksägare hafva af utländska länet redan indragit circa 7^ millioner, och de hafva således sålt vexlar för circa 4 millioner, och denna ökade vexeltillgång på börsen har verkat i samma mån till minskadt behof af silfverexport, emedan importen kunnat dermed betalas.
Det är således icke 3J utan 7^ millioner, hvarmed bruksägares lån understöd! realisationen och bidragit att fördölja den verkliga ställningen.
Emedlertid qvarstår en utländsk skuld till detta belopp.
Bruksägare öga ännu 2 millioner att indraga, men derefter uppstår ett alldeles motsatt förhållande, då de, i stöllet för vexelsäljare på börsen, uppträda såsom vexelköpäre till ett årligt belopp af 466,000 r:dr, till skuldens förräntande och capital-afbetalning.
Såvida icke goda conjuncturer mellankomma, torde silfverexport då vara att befara.
I conseqvens med denna åsigt, vill det synas, som borde jag rösta för bankens förstärkning; men jag gör det icke, emedan det är i min tanke genom Ekon. och Bevilln.Utsktns åtgärder till industriens befrämjande och handelns öfvervigt, men icke genom bankoperationer, som realisationen skall stödjqs och betryggas.
Bancovinsten består ju endast utaf pappersmynt, hvarför silfver ej kan köpas; roan måste köpa vexlar, men om det är vexelbrist på börsen, d. v. s. när kursen står hög, så blir följden den, att om banken köper vexlar, så ökas bristen ännu mera, och de handlande tvingas att exportera silfret lika fort söm banken införskrifver det.
Är åter god tillgång på vexlar, så står kursen låg, och silfverköpet blir då endast en invexlingsåtgärd för nya sedlar, som till obegränsadt belopp kan fortsättas, utan att några särskilda sedlar behöfva att vara dertill afsalia.
I intetdera fallet blir således reservfonden gagnelig.
Det finnes visserligen ett annat sätt, hvarpå banken kunde operera till realisationens tryggande, nemi. sedelindragning, för att genom penningebrist sänka varuprisen, beherrska handeln och sålunda framkalla en bättre kurs; och onekligt är, att genom ökning af reservfond och lånerörelse vinner banken en ökad kraft härtill, men medlet är hardt och bör först i nödfall användas, och ännu är ej behofvet deraf för handen.
Jag anser att vi böra lika mycket akta oss för Den ai November f. m. sedelstockens ökning som för landets strypning.
Helst bör sedelstocken fixeras vid sitt nuvar, belopp, och icke underkastas annan rubbning, än som oundvikligen måste bero af silfvervexlingen.
Af dessa skäl, och då jag hvarken vill anslå nya medel till lånerörelsen, eller anser banken eller realisationen hemta något egentligt stöd af den föreslagna reservfonden eller vill minska sedelstocken, återstår för mig icke annat än att rösta för vinstmedlens användande i anslagsväg och till allmänt nyttiga arbeten.
Det är illa, och ganska illa, att, då frågor uppstå om banken och användandet af baneovinsten, TJtsk. icke har framlagt den generella tableaun öfver bankens blifvande rörelse och öfver de reglementariska föreskrifter, som i och för bankens framtida functioner arn behöfliga; ty i betydlig mån inverka dessa bestämmelser på hvad som nu förnuftsenlig! kan beslutas.
Emedlertid utminuterar IianeoUtsk. vid denna riksdag till Ständerna sina beslut småningom och så, att vi äro i tillfälle att misstaga oss och hafva bundna händer, när slutligen den generella frågan förekommer.
Sålunda hafva vi för några dagar sedan beslutat om användandet af några hundra tusen r:dr för disconten.
Nu är det fråga om att bestämma öfver baneovinsten.
Jag vill då hålla mig till grundsatsen för bankens rörelse och de medel, som deraf kunna användas ad publicos usus, urståndsatt alt kunna upplaga ämnet i hela sin omfattning och såsom det borde upptagas, nemi. från synpunkten huru hela bancorörelsen kunde ställas och ordnas.
Jag instämmer med Hr Nordenanckar deruti, att bancovinsten icke är behöflig för att förstärka bankens s. k. grundfond, eller lill hvad Utsk. med ett nymodigt ord kallat reservfond; ty denna reservfond eller grundfond måste dock vara helt och hållet detsamma.
Jag skulle icke tro, säger jag, att delta är nödvändigt, men jag vill litet grundligare analysera frågan under en vidsträcktare synpunkt.
Den siste talaren liar jemväl rätteligen anmärkt, hurusom bankens silfverfond bar kunnat bibehållas genom det silfver, som bruks-societeten införskrifvit och genom den vexeltillgång, som brukssocieteten beredt.
Denna sanning har likväl del emot sig, att den visar perspectivet af den tidpunkt, då delta indragna silfver åter skall utgå , och då bruks-societeten, i stället för att indraga silfver, kommer att remittera silfver, och att laga silfver ur banken för bankens sedlar, och tilläfventyrs blifva dessa remisser hastigare och betydligare än indragningarna nu varit.
Måhända att i den händelsen rörelsen jemväl skulle fordra att med silfver betäcka skulder utom landet, isynnerhet om jernexporten, genom fortsatt kris i Norra Amerika, skulle komma att aftaga.
I sådant fall har Hr Nordenanckar också rätteligen anmärkt, att det icke går an för banken alt köpa silfver för buncosedlar, el - Den ai November f. m. ler, hvilket är detsamma, att köpa vexlar på börsen för att derför införskrifva silfver, emedan sådana transactioner ej kunna annat än medföra kostnader utan nytta, ty silfret skulle gå lika hastigt ut.
Men till functionerna för banken måste höra att ställa sig i beröring med främmande länders banker, så att de hafva ömsesidig credit; och då följer det af sig sjelft, att banken med sina tillgångar och fonder i fordringar skall befinnas tillräckligt solid för att öppna en ömsesidig credit på så många millioner den kan behöfva.
Sådana orter, som här egentligen kunde komma i fråga, a ro England och Amerika i första rummet, möjligen äfven Hamburg och Paris, hvilket jag dock leranar derhän; ty det beror på de mer eller mindre directa handelsförbindelser, som med dessa orter komma att äga rum.
Som jag säger, enda utvägen för banken att vara tryggad för realisationens fortgång, är att hafva en sådan credit öppnad, då den kan göra tele mot de ulströmningar af silfver, som eljest icke kunna af banken så hastigt åter ersättas, att ju icke stoppning i silfvervexlingen möjligen kunde inträffa.
Vi måste komma ihåg, att silfret är en vara, såsom afta andra, hvilken i den proportion, som knappast äger rum för någon annan, ofta ryckvis behöfves framför alla andia och således jemväl med förlust måste anskaffas, särdeles i ett land, der capitalerna äro relativt små, då den utländska crediten icke svarar emot behofvet att betäcka de fordringar, som ägas af såväl in- som utländningen.
Här har blifyit yttradt af Hr Lagerhjelm, att denna bancovinst borde till hälften användas till allmänna föremål.
Här är yttradt af Hr von Hartmansdorff att den borde användas till byggnader med flera behof på extra-statsregleringen, och derefter fördelas på länen efter folkmängden.
Med den första talaren, Hr Lagerhjelm, instämmer jag deruti, att bancovinsten bör användas till allmänna föremål, men icke på det sält, att den öfverlemnas lill länen, och att den bortskänkes för alltid.
Jag ser samhället sådant, att samhället alltid bör blifva rikare, att de fonder, det en gång förvärfvat, aldr ig förskingras, och att man således, vid fondernas användande till sådana allmänna ändamål, hvilka eljest icke kunna ti11 väga— bringas, måste bereda dessa capitalers återgång till banken, för att vid blifvande riksdagar kunna användas till ännu andra ändamål.
Många sådana återstå ännu, och mångfalldiga sekler fordras innan Sverige hinner dit, att icke, vid allmänna företag af enskilda bolagsintressent^-, biträde af statsmedel erfordras och af föreningar äskas för att ledas till allmän nytta.
Jag skulle derföre tro, att bolag för allmänt nyttiga företag inom län oeh äfven för härader , ifall
Styrelsen erkände företaget vara af allmän nytta, borde vara berättigade att, om de ställde fullgod säkerhet för capitalels återgäldande, inom längre eller kortare lid erhålla det för företaget nödiga capital räntefritt, men på bestämd ålev - aoS Den 21 November f. m. betalningstid och emot minst 2 proc. årlig capital-afbetal-* ning.
Jag skulle deremot tro, att om enskilde personer anmälte sig att för industriföretag erhålla sådana understöd, och dessa företag af Styrelsen pröfvades vara af allmän nytta och utförbara; sa borde jemväl dessa vara berättigade till låneunderstöd af dessa medel, emot en nedsatt ränta af 2 proc., samt en årlig afbetalning af jemväl i procent.
Sålunda skulle denna bancovinst, ehuru utgången till allmän-* na föremål, till allmänt nyttiga arbeten och för productionens förökande i det ena eller andra afseendet, dock vara qvar såsom en bankens fordran hos samhället, och skulle sålunda kunna anses såsom ett ökadt rörelse-capita! för banken, och lemna banken tillfälle att i proportion öka den credit den kunde vilja öppna på främmande banker.
Om man, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, lemnade medlen åt provinserna, för att tili samma ändamål af dem förvaltas och ulan någon skyldighet att till Staten eller banken återbetala fonderna; så befarar jag, att det skulle gå med dessa fonder såsom med de flesta andra, som vi sett i länen förvaltade, att en tid, kortare eller längre, kan förvaltningen vara ändamålsenlig och gå väl; men en annan tid inträffar, då splittring och oenighet emellan de förvaltande uppkomma, samt medlen skingras och förspillas, så att
Staten förlorar capitalet och i och med detsamma förmågan att tillvägabringa nyttiga företag i framtiden; ty nya capital-tillgångar uppkomma icke annorlunda än genom en ny insamling, och denna nya insamling sker på sidan om de åtgärder, som vållat förskingringen.
Det vore oskickligt af Ständerna, att i ett ögonblick, då Slaten Sverige kommit i det välstånd alt kunna utan skatteförhöjning disponera omkring 5 millioner till näringarna, vilja sätta i fråga att förskingra dessa tillgångar på en riksdag, för att icke återfå dem annorlunda än genom näringarnas utvidgande och förkofran.
Detta ändamål, näringarnas utvidgande och förkofran, uppkommer i alla fall, äfven om capitalet återgår till samhället, och då bibehålies förmågan att gifva lif åt ytterligare näringsföretag.
Om man anlägger och utvidgar canaler i Westmanland och södra Sverige, så äro dessa företag visserligen nyttiga och böra framför andra företagas såsom ledande till förkofran för orterna rundt omkring, der sådana arbeten ske, men ännu mycket vidsträcktare, i mycket större scala nyttiga vore sådana anläggningar i norra orterna af Sverige, som skulle öppna oss rikedomskällor och tillgångar, alldeles oberäkneliga.
Låtom oss icke afskala oss möjligheten att disponera de capitaler, som dertill erfordras.
Jag tillstyrker derföre, alt R. o. Ad. måtte för det närvar, stanna vid det beslut, att bancovinsten må användas till allmänna föremål, pröfvade och godkända af Styrelsen, emot säkerhetshandlingar pröfvade af banco-styrelsen och hos den - Den 21 November f. m. 20g densamma förvarade för alt återgå lill Staten, om företaget är af allmän beskaffenhet, nied 2 proc. afbetalning ulan ränta, och om det är enskildt, med 2 proc. ränta samt 2 proc. afbetalning.
Frih. Boye, Ludv.: Herrarne Lagerhjelm oell Nordenanckar hafva så fullständigt, så sakrikt utredt det ämne, som nu är föie, att jag skulle fåfängt bjuda till att göra det bättre.
Jag begär blott att få lägga något till den bevisning de framställt.
Begge instämma i erinran om den vigligaste, den angelägnaste grundsatsen för så väl Statens financiella stallning som för den enskilda nalional-väimågan.
De hafva rätt deruti, att för Statens financiella ställning, äfvensom för national-välmågan, gifves icke mer än en säker garanti, icke mer än en säker utväg, nemi. den af näringarnes förmåga till produetion.
Denna förmåga beror oviilkorligen af förlagstillgångarna.
Förlagstillgångarna åter bero i Sverige af de beslut, som vidtagas rörtde banken^ rörelse.
Dessa beslut kunna förvandla banken till en välgörande institution lör nationen och kunna förvandla den lill en kraft, till en stat i staten, menligt återhållande för den allmänna rörelsen.
Icke så obetydligt i dessa förhållanden inverkar det beslut, som R. o. Ad. nu går alt fatta.
Inskränkande mig till det bestämmande af frågan, som en värd ledamot Hr Stuart framställt, nemi. att 1111 endast galler att afgöra om banken skall innehålla en del af sin vinst, eller om hela bancovinsten skall utgå till näringarnes förkofran eller användas till Statens bästa; qvarhållande mig vid denna fråga, kan jag icke finna annat, än att de framställningar deremot, som blifvit gjorda af Frih.
Sprengtporten och af Hr Stuart, äro af Hr Nordenanckar mera än tillräckligen vederlagde.
Jag vågar äfven erinra om en tillgång, som jag ännu icke hört vara använd efter realisationens antagande.
I bancoreglementet stadgas att i den mån 13anco-styrelsen ansåge silfverköp vara nödiga , ägde den att dertill använda den vinst, som årligen ingick.
Nå väl! låtom oss calculera de millioner, den vinst, som redan är samlad, och den vinst, som ännu skall samlas; och då tror jag, att likasåväl som man, vid bestämmandet af bankens säkerhetsfond, beräknade en vinst, som kunde vara att inhemta, likasåväl kan man beräkna den nu.
Jag ser icke hvarföre ej denna vinst, denna fond till inköp af erforderligt silfver, skall vara lika tillräcklig som hittills.
Antager jag åter detta, så tror jag hela det behof förfalla, som Frih. Sprengtporten och Hr Stuart sagt oss att vi skola hafva.
Jag tillstyrker således, för min del, alt den huvar, bancovinsten må, utan afdrag till bankens förstärkande, utgå och användas, på sätt Frih.
Cederström sist föreslagit.
Mångfalldigheteu af 17 II, 27 210 Den 21 November f. m. de föremål, som innefattas i våra parlementariska åligganden, gör det snart sagdt till en omöjlighet alt med erforderlig grundlighet följa alla de ärenden , som komma under vår behandling.
Jag har således tvekat, om jag i denna fråga borde uppträda, då den, enligt min öfvertygelse, redan är i mycket sakkunniga personers händer och af manga värda ledamöter redan i ganska vidsträckt omfattning behandlad.
Jag kan icke neka, att jag tror att den förebråelse, sorn Frih.
Cederström framställt emot BancoUtskts förfarande, att icke uppgifva någon fullständig finance-plan öfver de ifiågavar. medlen, åtminstone efter milt omdöme reducerar sig till eli behof för Musei, åtminstone för mig, att hur hafva fått i första rummet afhöra Finance-ministerns tankar öfver en så vigtig del af Statens financer.
Jag har således i det längsta uppskjutit att deltaga i öfverläggningen.
Måhända har jag felat uti alt tro, att Finance-ministerns yttrande, såsom en ledande princip, kommer att uteblifva, och hommer det måhända slutligen att, såsom en sammanjeroknings-åtgärd i afseende a de mer eller mindre riktigt uppfattade åsigterna, gifva ett erforderligt slut i saken.
Då vi så nyligen hafva afhört de olika åsigterna i fråga om nödvändigheten och behofvet för ministerens ledamöter att äga tillträde inom alla Stånd, så torde det icke vara så olämpligt att inom del Stånd, der detta tillträde aldrig saknats, fästa uppmärksamhet på den nytta, som Huset af desse värde ledamöters biträde hittills vid åtskilliga tillfallen nödgats sakna.
Jag förenar mig i det liufvudsakligaste med Frih.
Sprengtportens yttrade bifall till Utsk:s betänk., och jag vågar helt och hållet bestrida den siste värde talarens yrkande, att icke något afseende på bildandet af den reservfond, som Utsk. funnit nödig och behöflig, borde af linset fästas, då jag, i motsats till honom, tror att en sådan åtgärd både är i högsta måtto behöflig och af klokheten samt förutseendet påkallad; och då jag åtminstone för min del skulle anse högst betänkligt att afstyrka denna del af BancoUtskrs betänkande.
Det är fråga om R.
St:s Bank, mine lierrar! men R.
St. äro en moralisk personlighet, som upphör i samma ögonblick riksdagstrnmpeten går, hvaremot Svenska folket qvarstår, och banken är Svenska folkets.
Det är genom Svenska folkets industriella bidrag, som den ifrågavar. bancovinsten blifvit samlad, och det mäste således otvifvelaktig! tillhöra Svenska folkets anspråk och rättighet alt få åtnjuta fördelarna af denna vinst, hvartill detsamma genom sitt arbete bidragit, och det är på denna rättighet vi isynnerhet böra fästa uppmärksamhet.
Hr von Hartmansdorff liar bär väckt en fråga, som, efter milt förmenande, innebär en ny, men ganska stor och vidtomfattande tanke, som jag i alla hänseenden anser mig böra understödja, och det är liufvudsakligast med anledn. af densamma, som jag ansett mig ej böra stillatigande låta denna discussion Dell ai November f. ui. 211 förlöpa.
Jag instämmer icke i den delen af Hr von Hartmansdorff:! yttrande, sorn afser alt i forsla rummet bancovinstrn borde användas till statsreglenn; mén delta ämne lior icke nu till öfverläggniugen, och jag är således berättigad att föibigå denna del.
Men Hr von Hartmansdorff bär, örn jag icke orätt uppfattat bans yttrande, framställt den lanken, alt hvad som vore disponibelt af bancovinsten i förenlighet med bankens säkerhet oell iakttagandet af bancoreglenienlet, borde fördelas på länen i Riket, för alt sålunda ulga i industriel väg oell tillgodokomma dem, sorn hufvudsakligen bidragit lill medlens insamlande.
Jag anser denna tanke påkalla den aldrastörsta uppmärksamhet.
Mine herrar! de bland oss, sorn erkänna commuoal-inrättningarnes nytta, måste ovedersägligen inse, att en så beskaffad åtgärd att anslå medel för att af eomuuinerna förvaltas, aidel mest genomgripande sätt alt hilda communal-inrättningar och atl för framtiden bilda den coinnninal-anda, hvaraf vi äro i så stort behof och hvaraf vi äro i saknad, i brist på medel, som för communernes fördel kunna användas.
Det är på denna grund, och då jag dessutom icke tror eller åtminstone ej kunnat finna, att denna Hr von Hartmansdorffs nya och vackra idee står på minsta sålt i strid med BancoUtsk-.s betänk., jag tager mig friheten fästa Husets uppmärksamhet derpå, alt, ehvad dess beslut må blifva bifall till BancoUtskis betänk, eller icke, dermed kunde förenas den tanken, alt, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslår, de medel, som kunna disponeras, må blifva fördelade på länen för att i communal-väg behandlas.
Cederström har yttrat den åsigt, att det vore illa om medlen lemnades ulan ränta och utan återbetalnings-villkor, på den grund alt, efter hans förmenande, Staten alltid borde blifva likare och rikare.
Hvad detta Frih. Cederströms yttrande vidkommer, så vågar jag säga, alt, dess medverkan förutan och alla möjliga åtgärder förutan, blir Staten allt rikare och rikare, d. v. s. om man med Staten menar landet.
Menar Frilitn åter med Staten dess behållna capitaler, så är det mig likgiltigt, om rikedomen tilltager; ty Staten i denna bemärkelse behöfver icke vara rik, och det är landet, sorn bör förkofra sig och icke Staten.
Det ligger i sakens naturförhållande, att det icke finnes någon generation, som icke åt den efterkommande lemnar ett öfveskott af förkofran, och på sådant sätt uppstår ett beständigt stigande och måste landels förkofran oundgängligen äga rum.
Men hvad Staten beträffar, hvarföre Staten skall vara rik, kan jag icke lära mig att inse.
Staten måste vara beroende af den allmänna välmågan, som utgör summan af den enskilda rikedomen och framgången af industrien, och således finner jag ingalunda vara statsekonomiskt riktigt, eller att någon stor statsekonomisk åsigt innefattas deruti, alt man, för de bidrag man lemnar till Statens allmänna företag, absolut 211 Den 21 November f. m. fordrar ränta och capital-afbetalning.
På sätt Hr von Hartmansdorff’ föreslagit anser jag bnncovinsten kunna aldrahäst användas, samt instämmer i öfrigt med dem, hvilka yttrat bifall till BancoXJtskrs betänkande.
Det har varit mig lika tillfredsställande som oväntadt, att höra den sisla talaren instämma i det förslag jag haft äran göra.
Men sorn han likväl i en hufvudfråga skiljt sig derifrån, så nödgas jag ånyo söka ådagalägga att denna fråga bör förfalla.
Han yrkar nemi., lika med Frih. Sprengtporten, Hr Stuart och Hr Mannerskantz', att en million af bnncovinsten borde användas lill förstärkande of bankens grundfond.
Hr Nordenanckar har, efter min förmening, så sakrikt och grundligt för R. o. Ai). utredt huru förhållandet härmed är besknffädt, att jag ingalunda skulle kunna göra det bättre; vill följaktligen icke trötta R. o. Ad. med ämnets upptagande ånyo.
Alen låtom oss antaga att R. o. Ad. beslöte det en million skulle för detta ändamål afsättas , och att Ståndet dernäst inginge på Hr Stuarts förslag, sorn troligen lärer vara Utsk :s åsigt i det hela, att denna million utlånades, föl alt, såsom Hr Stuart yttrat, tillfredsställa Representationens önskningar.
Hvad blefve detta för lån?
Om Hr Stuart med Representationen menat BondeSt., såsom jag förmodar, så är detta
Stånds önskan i allmänhet att få ökade fastighetslån.
Om nu denna million dertill användes, så velen J väl, mine herrar! att dessa lån utminuteras i så små summor, att lånekostnaderna blifva alltför dryga för alt gagna låntagaren samt att penningarne för banken blifva så till sågandes fastlåsta, så att han ej kan drifva in dem i nödens stund.
Om banken likväl gjorde ett sådant försök, skulle det medföra undergång för en mängd personer, som emottagit dessa lån, i förlitande derpå att ej så hastigt behöfva återbetala dem till banken.
Skulle då till en allmän förlägenhet i Riket, hvarförutan bankens förlägenhet svårligen kunde inträffa, äfven komma de små fastighetslånens indragning; så finner man lätteligen huru svårigheterna skulle ökas , och alt man motverkat det ändamål, hvars ernående man sökt.
Vid detaljerna har man gjort åtskilliga anmärkn:r, sorn jag anhåller att få besvara.
Det af mig framdragna exemplet å det oriktiga sätt, hvarpå bankens mede! användas, då förslagen utgå från Utsk., som icke kunna hafva Iocalkännedom och besluten fattas af Pr.
St., som ännu mindre kunna hafva den, har blifvit begagnadt af en talare, som anmärkt att Emman går genom 2tne län.
Detta hindrar icke del aldraminsta, att medlen, om de fördelas på länen i allmänhet, blifva nyttigt använda.
Ty om begge länen finna förmånligt att upprensa vattendraget, så hafva de medel dertill och lära icke underlåta det.
Orsaken hvarföre rensning -icke blifvit ifrågasatt inom Jönköpings län, är utan tvifvel den, alt der icke finnes så mycken valtendränkt mark, sorn inom Don ai November f. m. ai3 Calmar Ilin.
Stångån går äfven genom 2:ne lån.
Också hafva Småländning:)!' och Öslgölhar haft gemensamma öfverJäggningar om de arbeten, sorn der böra företagas.