Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu en så beskaffad skrifvelse beslötes, kunde Kongl. Majit deraf få anledning alt eftertänka, om rättsfrågor ej borde skiljas från StatsRådels befattning, hvarigenom de öfrige målen kunde hinna att i Allmänna Beredningen handläggas.
Lika med de tvänne första talarne anhåller jag om afslag på Memorialet.
Så vidt jag vet har ConstitutionsUtskoltet icke mer än tvänne befattningar, den ena att utarbeta förslag till Grundlagsändringar, och den andra att anmärka och beifra om Grundlagarne blifvit öfverträdde eller Rikets sannskyldiga nytta åsidosatt, hvilket Utskottet likväl förklarat intetdera här vara fallet.
För min del finnér jag således den ifrågavarande åtgärden af en sådan art, alt den ingenstädes i våra Grundlagar blifvit förutsedd.
Den innefattar ett slags önskningsmål, som enligt Grundlagen ej är tillåtit, och icke tjenande till något.
I stället att stifta Grundlag synes Utskottet här vilja befatta sig med huru Konungen skall tillämpa densamma, hvilket är alldeles olämpligt; hvadan jag ock, på dessa skäl, yrkar afslag å Memorialet.
Hans Excellence Herr Grefven och / Den 5 Februarii e. m. 71 LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adelö godkände ConstitutionsUtskottets ifrågavarande tvenne Memorialer.
Hvarefter berörde Memorial, tillika med det under N:o 3o aflåtne, blefvo, uppå af Hans Excellence Herr Gr ej ven och LandtMarskalken framställd proposition, af Ridderskapet och Adeln afslagne.
Uppå anhållan af Friherre Cederström, Jacobj och Grefve von Fersen Hans, blefvo nedannämnde Constitutions-Utskottets, den 26 sistlidne November aflåtne och den 4 derpåföljde December e. m. på bordet lagde, Memorialer: N:o 53.
Med förslag till Grundlagsbestämmelser om Lagtima Riksdagars återkomst hvart Femte år, om Urtima Riksdagars föremål och om tiden för Lagtima Riksdagars fortfarande; och N:o 54* Med förslag till bestämmande af viss tid på året för Rikets Ständers Lagtima sammanträden; ånyo lagde på bordet.
Då nu å nyo föredrogs ConstitulionsUtskottets den 26 sistlidne November under N:o 55 aflåtne, och den 4 derpåföljde December e. m. på bordet lagde Memorial med förslag till en ny redactions-förbättring i 7 2 Den 5 Februarii e. ni. afseende på förbudet mot rådplägning i Konungens öfvervaro; blef berörde förslag, till den behandling 56 § RegeringsFormen föreskrifver, af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Herr Rosenqvistj Fredrik Leonhard, reserverade sig emot detta beslut.
Föredrogs ånyo och bifölls RiddarhusUtskottets den ii sistlidne JaDuarii aflåtne, och den i dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, angående ifrågaställde ändringar i Reglementerne för de Academiske Riddarhus-Stipendierne.
LagUtskottels den 12 sistlidne
December under N:o 153 afgifne och den 28 i samma månad e. ra. på bordet lagde Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 44 förut meddelte Betänkande, i anledning af Rikets Ständers Justiliae-Ombudsmans EmbetsBerätlelser och Allmänna redogörelse för den sedan sista Riksmöte förflutne tid.
Grefve Gyldenstolpe„ Anton Gabriel:
Som jag förmodar är icke allenast detta Utlåtande af de öfrige Stånden bifallit, utan äfven Skrifvelsen derom expedierad.
Friherre Cederström, Jacob: Jag får äran upplysa, att, på sätt Hr Grefve Gyldenstolpe Den 5 Februari! e. m. y3 uppgifvit, ExpeditionsUtskottet under den 26 sistl.
Januarii afgifvit förslag till underd. skrifvelse i denna fråga, och att samma skrifvelse redan är tifl Kongl.
Majit expedierad.
Herr Rosenqvist j Fredrik
Leonhardj uppläste följande:
För den, som hyser öfvertygelse, att Lagskipningen uti ett Constitutionelt land bör hvila på sådane grunder, att all ensidighet och allt godtycke deruti alidrig bör kunna äga rum, för honom skall det alltid blifva en obegriplighet, huru Lagutskottet, vid besvarandet af de många och alfvarsamma anmärkningarna emot dess under Nio 44 afgifne Betänkande i fråga om Rikets Ständers Justitige-Ombudsmans EmbetsBerättelse och Allmänna Redogörelse för den sedan sista Riksdag förflutna tid, kunnat, uti det under Nio i53 lemnade Utlåtande öfver berörde anmärkningar, förbise hufvudändamålet, och genom paraphraser söka afleda Rikets Ständers uppmärksamhet från de många och stora felsteg, hvilka i Lagskipningen sig tilldragit, och genom Lagarnes förbättrande böra för framtiden fökommas.
Den långa tid, som Lagutskottet begagnat för sitt arbetes fullbordande, tyckes hafva bordt gifva ett helt annat resultat, så vida man icke vill tvingas att tro, det Utskottet velat, men icke kunnat; kunnat men icke velat; — eller hvarken kunnat eller velat, på annat sätt förfara.
?4 Den 5 Februari i e. m.l I elt land, der lagen är den enda souveraina makt, är väl ingenting mera angeläget, än att denna makt icke får utträngas af godtycket, utan, alt hvarje medborgare, så väl för sin person, som sin egendom, är tryggad af Lagen.
Den berättelse JustiticeOmbudsmannen till Rikets Ständer afgifvit öfver det honom anförtrodde Embete och dess utöfning, är ett ämne, sorn visserligen fordrat det nogaste skärskådande; och detta skärskådande liar, enligt Grundlagen, blifvit öfverlemnadt åt Lagutskottet.
— Korrt, ofullständigt samt öfverseende med de många tillfällen, då Medborgare så till personlig säkerhet, som egendom blifvit af Domare, Embetsverk ocb Execulorer våldförde, har Utskottet uti Betänkandet N:o 44 SIS yttrat, men hvad man förväntat, nemi. förslag till correctiv och förekommande af våldets inkräcktningar på rättvisans, personliga säkerhetens', och frihetens område, det har man icke fått se.
— Blott ord ulan anda och kraft, och meningar utan betydelse, är allt hvad Utlåtandet framvisar.
Berörde handling är således icke svarande mot hvad man med begrepp om LagUtskottets bestämmelse hade väntadt; oaktadt man med hvarje dag som fördröjdes med besvarandet af anmärktiingarne, gjorde sig allt större och större förhoppningar om den största möjliga fullkomlighet.
Man borde således falla i förundran, om eljest någonting numera kunde under denna Riksdag väcka förundran.
Den 5 Februarii e. m. 73 Ifrån (le anmärkningar, som, af mig med flera andra Ledamöter inom Riksstånden, blifvit gjorde i fråga om principen för LagUtskottets befattning med JustitiaeOmbudsmannens EmbetsBerättelse och Redogörelse, har Utskottet hulpit sig genom tillä mpning af 90 §:n i RegeringsFormen, hvilken Utskottet ansett lägga binder i vägen för Utskottet, att åstadkomma något gagn med dess tillämpning.
I anledning häraf, och då Utskottet har så grannlaga motiver för sitt handlingssätt, får jag fråga: hvilka voro väl dessa motiver, då Utskottet tillstyrkte den onaturliga Lag, att en fånge skulle af fångförare eller vaktkarl få skjutas vid rymnings-försök, och då Utskottet föreslog Mords-och Blods-drägts införande i Sverige?
Controllen öfver JusliliEe-Ombudsmannen är, efter Utskottets tanke, Publiciteten.
Jag tror att Publiciteten är lika stor controil öfver Utskottets fullgörande af 33 §:n Riksdagsordningen.
Om Publiciteten vore den enda Controllen öfver Justitiae-Ombudsmannen, hvarföre skulle då hans Berättelse till Lagutskottet förvisas?
— När man af Konungens Rådgifvare hört på Riddarhuset förkunnas den lära, att Representanten skall gifva folket opinion, och icke taga den från Folket; så må hvar och en dömma om den controll, som
Pucliciteten medförer på oduglige och illasinnade Embetsman.
— Vidare säger Utskottet:
Do - 76
Den 5 Februalii e. m, mare öfver Justitice-Ombudsmannens Etnbetsförvaltning äro, i första och sista instantien, Rikets Ständer} genom de Electorer som vid hvarje Riksdag förrätta Justitice-Ombudsmans-valet; och Domen uttalas af den Opinion _, som honom vid hans, i ordets egentligaste bemärkelse, förtroendebefattning bibehåller eller derifrån skiljer/’ Således, om Lagutskottet alltid gör på samma sätt som nu, att icke inkomma med sitt så kallade Betänkande eller Utlåtande öfver Juslitiae-Ombudsmannens Redogörelse, förr än valet af Electorerne redan är skedt, så och om desse, osäkre huru Lagutskottet funnit samma Redogörare hafva handlat, invälja honom ånyo, skulle, efter LagUtskottets slutkonst, det mäst klandervärda hos samma man vara rättfärdigad t.
Ett Folk, som icke sätter värde på sina constitutionella rättigheter och Institutioner, förtjenar också icke att äga uågra; och de Representanter, som icke vårda Folkets rättigheter, äro icke en gång värde Folkets förakt.
Vid betraktande af LagUtskottets argumentationssätt, är det en serdeles grace om Justitiae-Orobudsmannen hädanefter uträttar så mycket som hittills, ty något är, i så fatta omständigheter, ganska mycket.
Emedlertid ogillar jag håde Utskottets tillämpning af go § RegeringsFortnen, och jemväl Utskottets hela raisonnement, då det endast åsyftar att ad - Den 5 Februarii e. m. 77 vocera ifrån sig åliggandet, att föreslå medel till förekommande af dylika felsteg, som dem Justitiae-Ombudsinannens EmbetsBerättelser på flere ställen lagt för Lagstiftande maktens ögon.
Den af mig och RiksdagsFullmägtigen Nils Strindlund anmärkte omständigheten, (i4:de anmärkningen) att förre Policemästaren i Norrköping J. J. Pamp, som i afsigt att tvinga Skepparen Sjöberg till bekännelse, först låtit gifva honom 100 prygel på en gång j samt sedan uppspikat denna marterade menniska på fängelsets vägg, och låta honom derstädes hänga i 12 timmar, och slutligen, i stället alt till Kongl. HofRätten befordra arrestantens klagoskrift, tvungit honom underteckna en, genom Policemästarens föranstaltande uppsatt klagoskrift, har alldeles icke funnits af Utskottet förtjena något afseende.
Jag erkänner, att jag ömmat för denne olycklige menniskas emot
Lag och folkrätt undergångna behandling, och att jag, just i anledning af en sådan grymhets begående, väckt en serskild motion om en straffbestämmelse, passande emot icke allenast en medmenniskas så obarmhertiga plågande, utan ock den derigenom förnedrade mensklighetens fordringar: men Utskottet har derpå svarat, alt lagen är i delta fall bestämd, och behöfver ingen förändring, eller med andra ord, att pbarmhertiga, barbariskt gemena medel må ger - Den 5 Februari i e. m. na användas mot lumpna 100
R:drs böter, eftersom det af mig till ändring föreslagna godtyckeliga uttrycket i Lagen: plikte sorn saken ur till, är just applicablet till dylika våldsgerningurs bestraffande.
Deraf blir emedlertid den conclusion, att hvilken person som hälst, som blifver arresterad, kan få sina 100 prygel, blifva uppspikad 12 timmar på en vägg, beröfvad sin författade klagoskrift, samt tvingad att underteckna en annan; och för detta oskyldiga lidande är våldsverkarens ansvar tillräckeligt, då det bestämmes till 100 Riksdalers böter.
Det kan man kalla, alt riktigt afmäta straffet efter brottet.
I sanning är jag bestört att finna mig till sådan grad bedragen på rättvisa considerationer vid Medborgares rättigheter.
Min anmärkning ”att något stadgande icke blifvit föreslagit till afvärjande af sådane olyckssiag för enskilde medborgare, som det i EmbetsBerättelsen för åren 1826 celi 1827 (pag. 43 till 57) omförmäles, ”att en Låntagare i Wadstena KrigsmansliusCassa är vorden dömd, att för andra gången gälda en skuld, som enligt qvitto blifvit till behörig person i Kongl. KrigsCollegii KrigsmanshusContor inbetald”, har Utskottet icke eller ansett förtjena afseende, emedan anledning då aldrig skulle saknas, att draga Högsta Domstolens förhandlingar under Lagstiftande magtens pröfning.
Jag åter är af den öfvertygelse, att hvarje Den 5 Februari i c. m. 79 felaktighet i Lagskipningen, som genom tydlig
Lag kan förekommas, bör rättas, utan allt afseende på den Domstol, som handlagt ärendet; och jag tror att detta är just sjelfva ändamålet med Lagstiftningen.
Vidkommande de anmärkningar, hvilka blifvit gjorda emot Utskottets yttrande öfver Justitias-Ombudsmannens särskildte anmälanden och förslag, finner jag i synnerhet i:sta Puncten förtjena uppmärksamhet, deri Utskottet tagit den medelväg ”att tillstyrka, det måtte förslag till fullständiga"re föreskrifter härutinnan, i form af önskan, till Kongl.
Majit, i underdånighet ”frambäras.”
Jag anser 17 §:n af JustitiagOmbudsmannens Instruction vara så tydlig, att någon önskan i denna del är alldeles öfverflödig.
Samma § lyder sora följer:
Justitice-Ombudsmannen bör inhämta fullständig kunskap om anledningarne till åklagade personers häktande och om tiden af deras hållande i fängsligt förvar i hvilket afseende honom åligger att besöka fängelserne i Hufvudstaclen och, under sina resor j dem i landsorterne och dervid göra sig underrättad om fängarnes skötsel och underhåll; hvarjemte så beskaffade Fånglistor_, sorn dc, hvilka Konungens JustiticeCanlzler tillställas j äfven till Justitieombudsmannen af vederbörande skola insändas.
Det är alltså tydligt och klart, att fånglistor för alla häckten inom Riket skola ovillkorligen till JustitiagOmbudsman - 8o Sen 5 Februarii e. ra. nen insändas, på det han må vara i tillfälle att inhämta fullständig kunskap, så väl om anledningarne till personers häktande, som ock om tiden huru länge de suttit inne.
Att sådant icke af en del authoritheter blifvit verkstäldt, är en uppenbar olaglighet, hvarmed intet godt ändamål kan åsyftas; och torde det vara problematiskt nog, antingen JustitiEe-Ombudsmannens menlöshet, eller vederbörandes försummelse härtill varit mäst vållande.
Imedlertid torde det vara af den största vigt alt Rikets Ständer, innan de åtskiljas, vidtaga sådane åtgärder, att den personliga säkerheten emot magtens våld blifver fullkomligt tryggad.
Hufvudstaden har hittills haft Öfverståthållare, hvilka ägt grundsattser, fullkomligt svarande mot de fordringar, hvarpå allmänheten gjort anspråk.
Aktning för Lagarne intager härvid främsta rummet.
Men tiderna förändras; och nu,— — då så mycket annat oväntadt händer, skulle det väl äfven kunna blifva en möjlighet, att Hufvudstaden finge en Styresman, som, utan erfarenhet, utan menniskokännedom, och utan känsla för det allmännas bästa, blott fann ett nöje uti att trotsa opinionen, under det han fästade ett alltför högt begrepp vid sine egne måttlige kunskaper.
Om han tillika vore en servil person, som, för att svänga sig upp, satte sin högsta förtröstan på Hofgunst, un - t
Den 5 februari i e. m.
Bi under det han föraktade folkgunsten, som likväl decidera)' då det gäller; om en sådan person Liefve Styresman i Stockholm, tvärtemot hvad allmänna rösten skulle låta förstå, huru skulle det då gå med fånglistorne för de inånga häckten i staden, och hvad skulle väl då slutet blifva.
Jag vill icke ens tänka derpå, ty isamma mån, somslumret varit stort, i samma mån skulle uppvaknandet blifva förskräckeligt.
Fånglistorne äro en sak af största vigt och spela en alltför stor röle uti det (konstitutionella samhället, för att böra fördöljas.
Jag anser derföre, alt Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t endast böra i underdånighet anhålla, att Nådig och sträng befallning gifves lill alla autoriteter, att de i 17 § af Justitiae-Ombudsmannens instruction omnämnde fånglistor skola ordentligen afgifva^.
Hvad detta ifrågavarande Utlåtande i öfrigt vidkommer, vore visst en mängd anmärkningar deremot att göra, men då, under en Riksdag som börjats 1828, fortfarit 1829, och räcker ännu år i83o, det under loppet af denna tid blifvit fullkomligt ådagalagdt, att de mäst grundade skäl och bevis på den godtyckliga magtens öfverlägsenhet blifvit företedde, är hvarje sund tanke och reflexion en öfverflödsvara, och hvarje ögonblick som derå användes, en onyttigt använd tid.
Jag har aldrig fördöljt min öfvertyGi H. 6 82 Den 5 Februarii e. m. geise, då fråga varit att motverka det onda och befordra det goda.
Jag behöfver icke rodna för de åsigter, jag här sökt göra gällande, och då efterverlden fäller domen öfver våra förhandlingar och moliverne för desamma, tror jag icke, att man beskyller mig för lycksökeri, eller aristocralie, eller liknöjdhet om ett älskadt Fäderneslands sanna fördelar.
Min vördsamma anhållan är, att Högloflige Ridderskapet och Adeln täckes meddela det yttrande öfver LagUtskottets nu förevarande Utlåtande, att detsamma alldeles ogillaSj och torde det derefter läggas lill handlingarne, såsom ett monument af ett alldeles eget slag.
Hvarefter Herr Rosengvist mundteligen tilläde:
Sedan jag nu bär erhållit den bedröfliga upplysning, att de öfrige trenne Stånden redan bifallit detta Utlåtande, och detsamma således är afgjordt, åtnöjer jag mig att lemna det af mig nu uppläste anförande såsom min reservation, på det ett kommande Lagutskott må finna, att det åtminstone varit någon, som ogillat det nu varande LagUtskottets sätt att behandla ärenderne under denna Riksdag.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderska - Den 5 Februarii e. m. 83 pet och Adeln behagade bifalla LagUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
Justerades 18 ProtocollsUtdrag, innefattande Ridderskapets och Adelns i plenum den 3 dennes för- och eftermiddagen fattade beslut, samt 24 ProtocollsUtdrag, innefattande de i plenum den 4 dennes fattade beslut.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. tre qvart till 9 eftermiddagen.
Måndagen den 8 Febr. i83o.
Företogs val af de 6 Revisorer, hvilka, tillsammans med ett lika antal Ledamöter af de öfrige RiksStånden, äga att år i832 öfverse och granska StatsVerkets, Bankens och RiksgäldsContorets tillstånd, styrelse och förvaltning.
Valförrättningen slutades klockan half Gi H. 6* » 84 Den 8 Febr u arli f. ra, till i eftermiddagen, då följande Herrar, genom de fleste rösterne, befunnos hafva blifvit till Revisorer utsedde, nemligen: Röster.
Palmstjerna, Carl Otto, Öfverste i5i.
Herr von Schautz, Carl Jacob, Major i5o.
Herr Berg von Linde, Johan Albert, HofRättsRåd i4 9» Herr von Stockenström, Erik, Kammarherre i5o.
Herr Hisinger, Wilhelm, Brukspatron i5o.
Herr af Uhr, Carl David, Directeur i52.
Hans Excellcnce Herr Grefven och Landt Mar skalken tillkännagaf, att
Plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
BevillningsUtskottets ej mindre den i4 sistlidne December under N:o 57 afgifne, och den 21 1 samma månad, eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, med Förslag till fördelning af allmänna Bevillningen, samt tillen blifvande Bevillnings-Förordning; än ock den 28 sistlidne Januarii under N:o 66 afgifne och den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar.
Herr Hjerta; Gustaf:
Jag^anhåller, att detta Utlåtande måtte få punktevis till afgörande företagas.
Den 8 Februarii f, m. 85
Vid derefter skeende föredragning punktevis, blef, uppå särskilt framställde propositioner, allt hvad Utskottet rörande irsta och 2:dra Artiklnrne tillstyrkt af Ridderskapet och Adeln utan discussion bifallit, med undantag af följande punkter, hvarom de öfverläggningar uppstodo och de beslut: fattades, som här nedan finnas upptagne. 2 §.
Angående Bevillning af löner.
Jag vågar tillstyrka bifall till Utskottets senare Utlåtande i denna punkt, men anhåller, att få anmäla ett fel i uppställningen.
Det är nemligen alldeles stridande emot Ståndets beslut att beskattningen af löner skall börja vid 200 Rrdr.
Meningen var att den skulle börja för löner öfver 200 Rrdr.
Således är uttrycket från och med oriktigt, och bör heta från 200 R:dr.
Jag tillstyrker bifall, med denna rättelse.
Jag medger, att billigheten fordrar en progressiv afgift af behållen inkomst utaf förmögenhet; men då det är fråga om löner, tror jag ej alt det är billigt.
Jag tror alt 200 B:drs lön för den ene, är lika mycket som 1000 Rrdr för den andre Embetsmannen.
Jag vet derföre ej hvarföre den senare skall betala högre procent.
Jag minnes ej om Ridd, och Adeln förut fattat något beslut t 86 Den 8 Februarii f. m. i den frågan.
Är det så, förfaller naturligtvis min anmärkning.
Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken framställde proposition till antagande af Utskottets senare förslag rörande denna punkt.
Nej. Hans Excellence framställde derefter proposition till bifall å samma förslag med den förändring Herr Hjerta yrkat.
Jag anhåller [att få veta, om något beslut är fattadt att bevillnings-afgiften af löner skall utgå uti ett progressift förhållande.
Herr Thamy Jfollrath:
Jag känner ej att något beslut i förhand härom är fattadt.
Det är endast sagdt, att afgift skall ■utgå af löner; men jag får gifva tillkänna, att sjelfva progressionen är densamma, som förut varit införd i förra stadgandet.
Utskottet har ej gjort annat än fördelat denna progression mera billigt, än förut.
Jag skulle tillstyrka Ridd. och Adeln att bifalla Utskottets förslag, så mycket mera sorn det redan är bifallit i två Stånd, och säkerligen blifver det i det tredje.
Herr Hjerta: 1823 års Bevillnings - Den 8 Februarii f. ra. »7 Förordning lyder sålunda:
Till och med SexIIundrade Riksdaler, en af Hundradet; Från SexIIundrade Riksdaler till och med Ettusende TvåHundrade Riksdaler, Tvä af Hundradet; samt för all Lön derutöfver Tre af Hundradet. — — —» — — Sjelfva principen af progressionen bar således förut ägt rum.
Förslaget är ej nytt, blott fördelningen i classer är ny.
Jag tror ej att någon ändring behöfver göras.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, alt lian trott sig finna, det Ridderskapet och Adeln bifallit den senast framställde propositionen.
$ 10.
Angående Bevillning af Ang farty g. Herr Cederschjöld:
Jag förnyar min hemställan, att Ångfartyg icke må betungas med så dryg afgift, som Utskottet föreslagit.
Jag tror, att denna näringsgren behöfver ännu någon uppmuntran, och ej bör belastas med så dryg skatt.
Jag hemställer, att afgiften må nedsättas till hälften, eller 2 å 3 procent.
Grunden, hvarföre Ångfartyg ej blifvit taxerade efter lästetalet, ligger deruti, att de icke kunna uppmätas.
Hvad bevillningen angår, öfverlemnar jag åt Ridd. och och Adeln att bestämma den.
Då man sagt, att det skall ske efter behållen inkomst, sker det i likhet med Utan - 8§ D e 11 8 F e b r ii a r i i f. m. nät, och det torde ej blifva mera latt alt controllera inkomsten af fartyg, än köpmansinkomster.
De äro satte i bredd och lika med hvarandra.
Utskottets sednare förslag blef, uppå framställd proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit. <$* iy. Angående Bevillning af kringresande Judar och Utlänningar.
Då jag tog mig friheten göra anmärkning vid denna punkt, underrättade Herr Tham Ridderskapet och Adeln, att det jag föreslog, skulle blifva iakttaget af BevillningsUtskottct.
Jag, som blott hört, men ej läst förevarande Utlåtande, har ej Jiunnat förstå att det blifvit iakttagit, utan anhåller, att han derom måtte lemna upplysning.
Utskottet har i sitt nu upplästa Utlåtande gifvit tillkänna, att om utrikes handelsexpeditör här utan tillstånd drifva rörelse är, det en olaglighet, som af lagen bestraffas, och Utskottet kunde ej föreslå något, som är i lagen förbudit.
Är det åter tillåtit, sä finnes beskattningen, der det står:
Judar och utlänningar, som med särskildt tillstånd resa omkring i Landet och afyttra nipper eller idka diversehandel, erlägga minst 5o Riksdaler.
Se - Den 8 F e b r u a r i i f. m. % flan slår det: och skola dessa alltid vara förs edde med vederbörandes bevis att löpande årets afgift blifvit erlagdj eller säkerhet derföre ståhl, innan passj som uttryckligen bör innehålla, att de till en sådan handel äro berättigade _, dem meddelas.
Bösa t le Judar oell Utlänningar, deribland utländska handels-expediter malte räknas, anses lika med handlande i släder.
Då detta var intagit i Författningen, tror jag, att jag uppgifvit det riktiga förhållandet.
Att ej något om en olaglighet kan införas, torde Ridderskapet och Adeln finna.
Det ordet utlänningarj som således i förevarande
Utlåtande är utbytt mot ordet Italienare, fanns icke i den först föreslagna Bevillningsförordningen; således hade jag all anledning att göra anmärkningen.
Jag hade då så mycket mera anledning dertill, som BevillningsUtskottet först ville roed Bevillning ihågkomma endast de utlänningar, som voro Italienare och Judar.
Hvad beträffar det, som Utskottet yttrat om olaglig handel, så har min anmärkning endast haft afseende på Bevillningen, och då hvad jag yrkade blifvit af Utskottet iaktagit, har jag ej något vidare att erinra, utan tillstyrker bifall till Utskottets förslag i denna punkt.
Utskottets förslag blef af Ridderskapet och Adeln bifallit. 9° Den 8 Februari i f. ta. § 9.5.
Angående Bevillning af åtskillig oroterad Jord.