Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det måtte vara något helt annat, atC pröfva giltigheten af en fordran, eller att lemna handräckning till en communication , eller att handhafva, det en genom Utslag fastställd fordran varder behörigen indrifven.
De sednare åtgärderne kunna så mycket mindre, i min tanka, föranleda till någon jäfvighet vid den förra, eller till något anseende af väld, sorn det i allmänhet åligger Konungens Befallningshafvande, att, i anledning af till dem inkommande utmätningsDiarier, tillse, att Domar och Executorialer i behörig ordning befordras till verkställighet, utan att Landshöfdingarne, i och för denna controllerande åtgärd, någonsin blifvit ansedde såsom de enskilde Borgenärers commigsionairer.
Det synes icke eller lämpeligt, att, i en tid, då bland andra åtgärder till creditens återställande, äfven åsyftas sådane, genom hvilka långifvare måga påräk-; na att utan svårighet eller tidsutdrägt återbekomma sina försträckningar , upphäfva en utväg dertill, hvilken åtminstone vid de fläste LandshöfdingeEmbeten hittills begagnad, i synnerhet varit af vigt för 6ådane borgenärer, de där å aflägse orter måst göra fordrings-anspråk anhängige.
Det kan emedlertid icke bestridas, att Konungens Befallningshafvandes af många allmänna och vigtiga Embetsgöromål upptagna tid kunde behöfva ledighet från den promotorial målen tillhörande serskilte uppmärksamhet, såsom egenteligen åsyftande enskild nytta} *48 Dea 18 Ju ni i f. jin Och ur denna synpunkt vore ett stadgande bfehöfligt, som dels ti i 1 enhet sammanförde hvad j detta ämne blifvit olika praktiseradt, dels ock thed bibehållen lätthet för borgenärer at£ å främasande ort, äfven utom tillgång å kändt Ombud, få lagsökningsärender utförde, befria-1 de Konungens Befallningshafvande från omsorgen att följa den med lika oafbruten uppmärksamhet som allmänna åtgärder.
Ett sådant stadgande har LagComittén föreslagit i 1 Cap. 7 §.
UtsöKningsBalken i nya lagförslaget, så lydande:
"Borgenär, som vill lagsöka gäldenär i annat
Län, må gifva in lagsökningshandlingarne till Konungens Befallningshafvande i det Län, där Borgenär vistas, och 6ände han dem till Konungens Befallningshafvande i det andrs Länet.
Sedaö förcrdne den Befallningshafvande skicklig och säker mån, att målet å Borgenärs vägnar, för skäligt arfvode bevaka och utföra.”
Och jrg anhåller att Lagutskottet, genom återremiss, måtte få tillfälle yttra 6ig om icke de olika åsigterne, skulle genom antagande af nämnde förslag kunna förenas.
Bilaga till PleniPfotocoUet för den x8 Junii, eftermiddagen.
N:o i« Herr Ehrenborg, Casper; Med erkännande att det nu uppläste UH låtandet i de fleste delar hvdar på de billiga grunderne af frihet i handtering och undanröjde tillfällen till chican, utbeder jag att en-~ dast få framställa 2:ne anmärkningar, som vid genomläsningen af samma Betänkande mig förekommit. ko.
Utskottet har föreslagit bibehållande af det stadgande, som den nu gällande Författa ningen härom innehåller, att nemligen hränvinsförsäljning, för dem som icke erhållit roinuteringsrätt, ej må vara tillåten i mindro pär» tie än en kaana.
Deraf har ofta föranletts en, utöfver hvad eljest skulle inträffat, ökad eller påskyndad Bränvinsconsumtion, då t. ex. dage* verkare eller betingsarbefare vid en egendom, som velat förskaffa sig’ någon förfriskning* icke kunnat erhålla det mindre bränvinsqvantum, hvarmed de för tillfället ansett sig be~ låtne, utan nödgats taga det ofvannämnde större 3 deraf
Djutningsbegäref sällan mtdgifvSl
Den 18 iunii e, m. någon besparing till morgondagen.
Jag tror mig derföre böra föreslå, antingen att ett stop måtte blifva fastställdt såsom minimum för Bränvinsförsäljning i allmänhet) likväl under fortfarande af det nu gällande och på förekommande af krogsittning beräknade förbudet emot Bränvinets förtäring på stället där det köpesj eller ock att från föreskriften, det de, som icke erhållit minuteringsrätt, ej må försälja mindre partie än en kanna, måtte göras undantag för hvad som å landet eller i Staden -»äljes till underhafvande, eller till betingade och legda arbetare. 2:0.
Då Utskottet förut ansett LandsFiScalerne, hvilka ostridigt ägä en större verkningskrets och nyttigare befattning än de så kallade BränvinsFiscalerne, böra indragas, Synes mig som Utskottet icke ägt anledning tillstyrka desse sistnämndes bibehållande.
De förordnades egentligen vid ett serskildt tillfälle eller år 1812, då det, i anseende till felslagen skörd och deraf föranled total indragning af den förut vidsträckta bränvinsrättigheten, ansågs nödigt att samma förbud med yttersta stränghet och sorgfällighet handhafva.
Dit hörde ock det sedermera upphäfne påbudet, att öfverträdarnes namn skulle i allmänna Tidningarne kungöras.
Under vanliga omständigheter fordras ej sådane ansträngde anstalter, hvarpå ock grundas min öfvertygelse, att tillsynen af Kronobetjening och LandsFiscaler, hvilka sistnämndes bibehållande jag för min del ansett nödigt, i nu varande tid bör Den 18 Junii s. rut jjl kunna göra tillfyllest till ifrågavarande Författningars handhafvande, och deremot de så kallade BränvinsFiscalerne hvilka, oftast saknande insigt och pålitlighet, torde åstadkommit mera oreda och chican än verkelig nytta, kunna indragas på de ställen, der de ännu finnas förordnade.
Änteligen tror jag det ock vara nödigt att vid detta tillfälle föreiå ett närmare bestämmande, huruvida genom de uti frågavarande ämnen hittills gällande, och, i deras hufvudsakeligaste delar, äfven hädanefter till bibehållande föreslagne Författningar, endast försäljning af bränvinet i minut, eller äfven annan utdelning deraf, t. ex. såsom undfägnad, skall anses förbuden.
Jörfciljning och utdelning som i Författningen förekomma, hafva gifvit anledning till denna tvetydighet, och det är bekant, att de som utdelat Bränvin, utan att halva blifvit öfvertygade om uppburen vedergällning derföre, hafva, äfven i Konungens Högste Domstol blifvit sakfällde, synnerligen om utdelningen skett vid något allmännare tillfälle såsom marknad eller auction.
Härmed företer sig å ena sidan det för känslan af naturlig billighet och urgammal Svensk gästfrihet motbjudande deraf, att man för en gifven undfägnad, i eller utom sitt hus, skall underkastas bötesansvar, och å den andra svårigheten att styrka, när utdelningen skett emot betalning, hvilken vanligtvis i enrum emottages.
Det förra kan ej undanrödja annorlunda än genom ansvarets inskränk - 152 Ben 18 Junii e. nt. ning endast till den Bränvinsminuiering sorn fkefi emot penningar eller annan vedergällning , vare fig genom vantbyte eller tjpiftbarhetj det sednare, el. ler underlättad bevisning om den ansvar underkastade minuteringen, torde kunna vinnas, om, i likhet, med hvad 18 >2 års Författning i ämnet innehöll, köpare tillåtar vittna angående det. bränvin de sig tillhandlat.
Den olägenheten att någon skulle anmäla sig såso,rn köpare af Bränvin, i uppf åt att sedermera blifva angifvare, synes mig åtminstone mindre, än att den, hvilken åt en vän eller gäst gifvit undfägnad-, skulle kunna på sätt efter tillämpningen af Författningens ordaförstånd verkeligen hittills skett underkastas ansvar lika med lönnkrögaren.
Bilagor till PlcniProtoeoIlet för den 2.5.
Juni*;, förmiddagen.
N:0 L.
Då jag, i en motion som Högloft.
Econo*. tniUtskottet i eitfc nu afgifne Betänkande be-s Den 25 Junit f. m. iSj svarat, Framställde en tanka till en mera verksam allmän stadga för publika examina före inträdet i Rikets tjenst; då jag trodde en önskan nödig att få hafna de Författningar, sorn nu kunna hindra bildandet af privata assosiationer emellan lärda till offentlig undervisning i vettenskaperne; åsyftade jag i sanning en högre fördel än den, som Utskottet velat göra till skäl för Riksens Ständers underdåniga önskan inför Thronen, att nemligen tillfälle för Uppfo$tring6Comittéen måtte beredas, att till nästa Riksdag uppgöra Förslag till civila ex-> amina, såsom redan skedt är med Studentexamen.
Mitt syftemål var beredandet af en möjlighet, att den massa af vettenskaplig kunskap, som finnes i hufvudstaden och må hända äfven i andra Rikets Städer än i Lund och Upsala, matte kunna komma landets uppväxande ungdom till godo på en annan väg, ijo genom tryckpressen.
Min afsigt var att öfverflyttandet af förvärfvade kunskaper från den bortgående generationen uppå den uppväxande, skulle få bli en fri handtering, att den individuella förkofran i vettenskap äfven skulle få bli en loflig inkomstkälla; att den högre vetenskapliga bildningen såmedelst skulle kunna komma att framdeles underhålla sig sjelf, och att i denna del åtminstone de lägre, med tunga arbeten sysselsatta Folkclassernes gärder till de bättre lottades-, njutningar och behof småningom, skulle kunna upphöra.
Jag föreställde mig att på detfc^ sätt, hvad rasti förr förstod med vettenskapiiga Republiker, åter skulle kanna bilda si^ Den 25 Junit f. ut. midt ibland Statens öfrige institutioner; att de mot förfall skulle skyddas genom andra frivilliga vettenskapliga assosiationers medtäflare genom ett inre oberoende.
Jag hoppades att de midt igenom Europas politiska stormar skulle cbehindrade kunna gå sitt höga mål till mötes, då de å ena sidan, ställdes frie för inflytelsen af administrationernes periodiskt växlande åsigter af mensklighetens anspråk på högre bildning, och å den andra, stängdes från all rättighet och ali möjlighet att få anse de arbetande Folkclasserne såsom skattskyldige åt deras tillvarelse och deras anspråk; och jag förmodade att blotta möjligheten af en täflan skulle verka förmånligare på våra högsäten för vettenskap, än alla de högre authoriteternes bemödanden, att genom andra föreskrifter afhjelpa de öfverklagade bristerne.
Hela syftningen af mitt Förslag var dessutom framkallad af erfarenhetens öfvertygelse om nödvändigheten att för den i hufvudstaden befintlige massa af ungdom, bilda en möjlighet till vettenskaplig utbildning, älven under första utöfningen af allmän tjenstgöring.
Om tiden ännu icke är inne för ett allmännare omfattande af den idée jag framställt, så hvarken är jag, eller torde jag blifva den sista som gjort den erfarenhet att idéer långsamt mogna; men det skulle i sanning smärta mig, om min motion icke fö ra o 1 ed t till annat, än att ytterligare i 5 år förlänga (JppfostringsComittéens tillvarelse
Jag är ingen vän al stadigvarande Comitiéer.
De utgöra Embetsverk, dem Grundlagen icke känner, sorn ej sällan Deri 25 Junii /. nu 15? betungs StatsCassan och synas öfverflödige, när Departementerne äga Chefer, sotn äro sitt kall vuxne- Utskottets förslag att Riksens Ständer skulle i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, att det project till civila examina, som UppfostringsComittéen torde erhålla uppdrag att till nästa Riksdag utarbeta , måtte då församlade Ständer communiceras, måste jag af dubbla skäl ogilla; först: emedan det leder att göra en Comitté till ett permanent Embetsverk; för det andra; emedan det synes migobehörigt att Ständerna vid frågan om ett project till civila examina, skulle för sjelfva detaillerna vilja påtruga Kongl. Maj:t sina råd och upplysningar,ellerlägga hinder i vägen för Kongl. Maj:t, att tidigare än efter 5 års förlopp, verkställa en åtgärd på hvarsbehof-Ständerne i underdånighet fästar Kongl. Majhs uppmärksamhet.
Om Utskottet icke vid mitt Förslag fästadt det afseende jag hade önskat, äger jag dockan* ledning att vara nöjd, då jag omsider bidragit att framkalla ett yttrande för nödvändigheten, att vid Rikets högre Läroverk Grundlagens föreläsande måtte anbefallas såsomen skyldighet; och lärer min motion således icke varit alldeles onyttig om den också ej mägtat medföra den ännu betydligare verkan, som utgjorde dess egenteliga föremål.
Jag öfverlemnar åt andra att afgöra, huruvida dessa anmärkningar böra föranleda till återremiss af Utskottets Betänkande; för min del yrkar jag den icke.
Den 25 Junii f m« N:o 2.
Herr Mund af Rosenschöld, Eberhard:
Af alla kända allmänna Inrättningar hat väl ingen så rakt motverkat sitt ändamål a nemligen, då ändamålet varit att göra gagn, som vår Allmänna Magaginslnrättning, i synnerhet de senare åren.
Man har val förr hört omtalas Allmänna Inrättningar, sora varit skadliga, åtgärder, sorn åstadkommit mycken skada; mea de ha åtminstone gagnat en del persöner, åtminstone någon, om ock aldrig så liten klass af medborgare.
Men denna har gagnat ingen, åtminstone, mig veterligen , ingea utanom sitt eget område ■, utan tvertom den har skadat på en gång både producenter och consumenter, både säljare och köpare.
Den har åstadkommit låga priser för säljare och höga tor köpare, osäkerhet i speculationer för handlande, så väl som för jordbrukare, samt till en stor del förstört, eller åtminstone förlamat den enskilta industrien, uti denna en Stats första näringsgren.
Ja, denna Inrättning har ådragit på en gång undsättningstagare och sig sielf förluster.
Bevis på a
Ht detta' äro så mångfaldige och så väl kända, samt åfvan till en d<4 af flere motionairer anförde , att de ej böra upprepas nu och borttaga Ridderskapets, <pch Adelns dyrbara tid.
Man behöfver till «p.ch med blott läsa Directioneas eget nu tryckfa försvar, för att inse dess misstag, och man hämtar af detta försvar nya uppgifter och. ftya skäl till klagan öfver dess åtgärder.
Dtn 25 Junit e. ris.
Vill blött med ett enda exempel visa detta.
För att urskulda den stora förlusten på brätivinsbränningen år 1820, andres , att man då brände säd af flere års gammalt kger, till och ihed af de året 1817 föregående årens.
Man gäger således här, att man gömt på säd äfven de åren da årsvexten var klen och man införskref spannemål utifrån.
Bättre hade ju varit, att låta utlänningar få sin säd sådana åt öfverläggande, än att inrättningen skulle få det.
Blotta tillvarelsen af en så styrd Magaainslnrättning, har ibland nedsatt priserne för producenten
Och höjt den för de som lidit brist på spannemål.
Således då missväxt 1821 i Norrland inträffat, afhöllos Köpmännen i Skåne ifrån att i tid skicka dit spannemål genom den förmodan, att MagazinsDirectionen skulle skicka dit af sitt förråd mot lägre pri. ser, än man från Skåne kunde så långt bort skaffa den för.
Men MagazinsDirectionen begagnade nöden i Norrland för att få inköpspriserne för sina gamla sädeslager ersätta, och lät betala sin säd med så höga priser, att
Köpmännen i Skåne gerna sållt den där på stället för j;del lägre.
Hade samma
Direction några månader förut velat gifva i Skåne 7 R.dr för rågen och 5 i 6 R:dr, allt Riksgäldssedlar, för Kornet tunnan, så hade den sedan ej behöft taga nära 3 gånger så mycket af Norrlänningen, och den hade på en gång något höjt priserne i Skåne samt betydligen nedsatt dem i Norrland.
Men den hade då ej fått sina garni la lager 6å väl betalta, Den ao Junti f, m.
Det är nu ej fråga om eller i hvad mohn en Allmän Magazinslnrättning, sådan som den här i Sverige är organiserad, kan vara nyttig för Staten.
Men det kan man med säkerhet påstå, att så länge denna Inrättning finnes, bör den användas på ett för Staten så nyttigt sätt som möjligt och enligt det ändamål, för hvilket Riksens Ständer till denna Inrättning anslagit så betydeliga medel.
Dess första än, damål har onekeligen varit, att när grödan va. rit ymnig, köpa spannemål, nemligen inom landet, för att ett- följande år , när grödan mer och mindre slagit felt, hålla det fruktba-, ar årets ölverskott de behöfvande tillhanda.
Härvid borde naturligtvis iagttagas , att af de sädeslag, som mäst lyckats, köpes mäst, men allsintet af det, hvarpå varit klen årsväxt, eller aldeles missväxt, samt att intet köpes i de orter , där grödan slagit felt och således intet öfverskott blifvit.
Häraf blir det en följd, sorn en del origtigt anse för Inrättningens första ändamål, att för höga och för låga priser förekommas, samt att ett medelpris till en viss grad beredes , och derigenom äfven mindre osäkerhet i köp af landtegendomar och deras producter.
De flesta eller åtminstone betydligaste af Magazins-Directionens örverklagade misstag härleda sig derifrån , att den handlat tvärtemot dessa grundsatser.
Om derföre fråga nu vöre om en Instruction för den, kunde den helt enkelt innefattas i de fä orden:
Handla aläde* tvärtemot hvad ni hitlillr gjortj eller, som vill Den 25 Junii f m. säga dafsstnma: köp upp blott af den öfverflödiga grödan, ej af den som slagit felt, befatten er ej med handel med utlänningen, ty i detta fall fördyrar ni spannemålen för consumenter, utan gagn för producenter; men deremot till allas skada och till förlust för hela Riket.
Directionen bandlat enligt dessa enkla, redan af Joseph i Egypten godkände grundsatser, så bade den nu ej behöft redovisa för någon stor förlust.
Den hade icke en gång då behöft något förutseende; ty man kan ej risquera förlust på inköp emot låga priser, xnen bör vänta sig den på inköp emot höga.
Första grunden till den stora förlusten lades genom för liten upphandling af Skånes ovanligt ömniga gröda år 1815, då något köptes af allmogen, men nästan intet af possessionater och jordbrukande Ståndspersoner.
Hade betydlig upphandling skett den tiden , då Inrättningen hade en betydlig contant , än ej disponerad fond, att tillgå, så hade mindre behöft göras de följande klena åren 1816, 17, .18 och 19.
Genom upphandling de sistnämnde åren, och äfven a! utländsk säd, i synnerhet 1819, (då utomlands upphandlades öfver 60 000 tunnor af MagazinsDireclionen, utom öfver 400,000 tunnor af enskilte speculanter), och genom undsättning på credit, medtogs den contanta fonden så betydligt, att det följande ovanligt yinniga året 1820 föga upp - Den iS Junii f. in. handling, och det äfven i en del provincér det sädesrika året 1821 , alis ingen skedde; När nu Inrättningen skulle sälja och äfven bränna af ett dyrt köpt lager, blef, oaktadt den inomlandet sållde så dyrt, förlusten ound; Vikelig.
Detta misstag har varit det betydligaste som Directionen begått och medfört så Vigtiga följder, att intet af de misstag som R.63 visorerne anmärkt, dermed kan jemförasi N:o 3* Friherre Ankarsvärd, Carl Hindric:
Vid nu ifrågavarande Statsutskottets Utlåtande öfver åtskillige af Riksens Röglofl. Ständers Revisorer åren 18.20 och 1822 framställde amnärkningspunkter, rörande Allmänna Magazinslnrättningens förvaltning, torde mig tillåtas få anföra följande:
Jag hade föreställt migj att ett i bland Utskottens förnämsta åligganden vore, målens utredande till sådan tydlighet , att omdömet öfver ämbets verkliga beskaffenhet derigenom skulle afklädas all egenskap af tvetydighet, då de till Riksens Ständers Flena öfverlemnadeSå
Och måtte det således tillåtas mig att yppa mina betänkligheter i de fall, der de åtminstone för min slutförmåga icke genom Utskottets Betänkande blifvit undanröjde.
Vid anmärkningen rörande de 30,000 R*df Banco
Den 25 Junii /. m. Banco, hvilka åren"
1816 och 181 7 af Herr Presidenten Baron Fock i egenskap af Landshöfdinge för Upsala Län blifvit lyftsde till spaanemåls upphandling , finner jagj skäl att annia! ka, det Presidenten Baron Fock icke ännu vid denna tidpunkt var Ordförande uti Kongl.
MagazinsDirectionen, hvilken omständighet vis» seriigen i och för sjelfva hufvudsaken kan vara likgiltig j men då den för det första allmänna omdömet betydligen förändrar sakens natur, hade jag trott att detta individuella förhållande, bordt med mera ömtålig varsamhet uti Utskottets Betänkande ådagaläggas; utaf Betänkandet kan näppeligen inhämtas någon annaa mening, än att Herr Presidenten Baron Fock. i och för delina sak vore den ansvarsskyldige i sin dubbla egenskap af MagazinsDirectionens högsta Chef och den af Landshöfdinge öfver det Län, för hvilket ifrågavarande spannemålsuppköp blifvit verkställt.
För mig visar det sig åter, såsom skulle hela ansvarigheten hvila å den Magazinsförvaltning , sorn till en Landshölding så handlöst utlemna! en så betydlig penningesumma, utan någon i förväg gifven föreskrift, hvarken rörande medlens användande eller redovisning.
Jag finner således skäl, att i denna punkt yrka återremiss af Betänkandet, på det att
Utskottet måtte blifva i tillfälle att öfver denna omständighet lemna Riksens Ständer så fullständig upplysning, att de icke måtte äfventyra att misstaga sig om det sannskyldiga föremålet för det ansvar, som Bil, till Ridd. o. Ad.
Pr. V Band, 11 162 thil 2 5 Juni i f. tnl hos Kongl. Maj:t i anseende till ^den eller de felagtige, bör begäras.
Friherre Ankarsvärd, Carl Hmvic\
Ifrågavarande Betänkande, innefattande Statsutskottets Utlåtande, öfver Riksens Ständers Revisorers anmärkning , angående den till Italien år 1221 verkställde export af Korn, och Hafre, lemnar mig anledning till den hufvudsaklig* anmärkning, att jag finner i högsta måtto besynnerligt, att ansvaret för en det allmänna tillfogad sä högst betydlig förlust af mera än 200,000 R.dr, uti Utskottets Betänkande finnes i min tanka aldeles för ytligt behandladt.
Garantierne för det constitutionella samhället skulie vara alltför opålitlige , om uti Grundlagen icke funnes stadgat ansvarsskyldig* het för allmänna medlens förvaltning, och Statsförfattningen medgifver mig vetterligen icke allmänna medlens användande i Handel af denna art.
Jag kan härvid icke tillbakahålla min förundran deröfver, att StatsUtskottet i denna så vigtiga Stats angelägenhet, icke funnit sig befogadt att framlägga någon annan ansvarsskyldighet, än den af underlåtenhet bos Kongl. Allmänna MagazinsDirectionen att fullständigt utreda och till Kongl. Majit anmäla alla omständigheter af omkostnader, möjlig förskämning m. m. som vid detta exportföretag bordt sättas i fråga.
Jag kan ej neka att jag vid detta tillfället inser att StatsUtskottet icke bordt
Den g5 Junti f* nis 165 Sakna anledning, att i denna fråga underställa ConstitutionsUtskottets pröfning, hvad nit s skicklighet och drift, som vid beredandet af beslutet till denna så olyckliga exposition, ägt rum.
MagazinsDirectionen framställer sig lör mig vid detta tillfälle, såsom en så underordnad Authoritet, att ansvaret måtte skola drabba flera högre uppsatte , innan det kan nedhinna till Allmänna MagazinsDirectionen.
Jag saknar uti Utskottets Betänkande den högst vigtiga omständighet , att icke upplyst är „ huruvida detta exportföretag blifvit diifvit genom Allmänna MagazlnsDirectionens fonder, hvilka jag af de allmänna berättelsferne trott mig finna, vid den tidépunkten, så medtagne, att inga för
Directionen användbara medel då för spannemåls uppköp voro för handen; mig synes det, såsom skulle exportföretaget vara verkställt medelst det anslag , som Riksens Ständer till myntbara metallers uppköpande lemnat till Kongl. Maj:ts disposition; och äfven härigenom synes mig ansvaret helt och hållet på administrationen bordt ifrån Allmänna MagazinsDirectionen öfverflyttas.
Jag kari ej dölja huru StatsUtskottefs Betänkande för mig framvisar, att det icke saknat aningen, om de rätta föremålen för ansvarsskyldigheten uti denna fråga.
Jag kan ej föreställa mig huru en Statsförlust, beräknad till mera än 200,000 R:dr, tillvägabragt genom én speculation af den illa beräknade egenskap, att Korniasterne icke voro mera än väl afgångne ifrån Sverige, innan bref ifrån Itå - i64 Den 2 5 Junii /. m. lien ankommo, att sådan vara der uti landet icke vöre afsättlig.
Då det nu icke lärer vara MagSzinsDirectionens bestämmelse, att uti Kon-* ungens Conseil inverka på det definitiva beslutet, då verlJs-statistikens kännedom äfven troligen lärer vara en rnind.e oumbärlig vetten, skap uti Konungens Rådkammare, än hos MagazinsDirections personal, så framställer sig så påtagligen för mig, att det ej kan eller bör blifva MagazinsDirectionen sorn i och för denna skada i första rummet bör träffas af tilltalet.
Jag tror mig icke böra eller kunna djupare ingå uti ämnets behandling; jag anhåller om återremiss utaf Utskottets Betänkande i det hopp, att Utskottet vid ett närmare sakens betragtande, torde kunna komma att finna, det någon ändring i behandlingssättet i detta mål, icke är en obillig fordran för iagttagandet af det allmännas rätt."
Jag har vid detta tillfälle äfven varit förd af dea känslan, att alla administrativa felsteg böra klandras uti deras rätta upphof, och att man alltid bör föredraga att träffa den högre ansvarsskyldige, där en sådan finnes, och att icke lå« ta de underordnade myndigheteroe få uppbära olägenheterne af bristande nit, skicklighet och drift hos sjelfva Styrelsen i de händelser, där ett sådant förhållande möjligen kunnat äga rum.