Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltså efter delta bewisningssätt, bör det icke anses för något hardt öde, när stridsmannen förlorat arm och ben i Bataillen, emedan han ej kunnat bestämt påräkna alt komma helbrägda derifrån; icke ett hardt öde: när Jordbrukaren lider total missväxt, emedan han ej kunnat med ofelbar misthet calculera, att han skulle skörda en ymnig gröda, det äret; icke ett hardt öde nar den Handlande mäste -vidkännas stöskador emedan han ej kunnat göra sig försäkrad alt ä wist eller owist tid återse stepp med laddning.
Likwäl synes det wara allmänt er kändt att olycka ar olycka, om ock motsatsen ej kunnat säkert paräknas.
Likaledes mäste obillighet och hårdhet anses för hwad de werkeligen aro, ehuru .de ma höljas.
Ingen tänkande kan wara sa blind, att icke han inser, det en författning, som bjuder alt Ämbetsmannen, alltid ett ar sednare än han igenom Lag är berättigad, kommer att göra hwarje uppsteg till bättre systla och,lön, är owedersägeligen obillig och härd, samt för Ämbetsmannen medförande en giswen förlust.
Men widare pastäs: den projecterade innchallning af Systlor och Löner tillskyndar ju ingen förlust och är således icke en härdhet, "dä hufmudändamälet dermed är StatSoch IndelningSwerkets upprätthällande i jemn gäng" hwilket bör interrestcra Löntagare ekc.
Föreställom ost endast derwid en husbonde med nä ' got »54 Den 4 November.
. got förfwagade Financer, hwilkcn antager den Hushålls methode, att bäde föda och Lön ivägras hans Tjenstehjon första äret, i afsigt atk sämedetst komma i stack att framdeles bestå ärlig
Lön och underhall:
Är det wäl troligt att han pä sädane willkor sär nägra Tjenare?
Men om han sär någon, sä blir dek wisierligeu endast den, som wet sig aga den kraften, att rikcligön föda och löna sig sjelf pä Husbon. dens bekostnad.
Tillämpningen häraf gör sig sjelf, , Jag önstar blott, att i afseende pä Sweriges Statshushällning, en lika method icke rnä widtagas, såsom naturligen ledande till §n lika olycklig och förnedrande erfarenhet, Dubbla följden af ben föreslagne Författning vm ett Aäd är, h-vilket torde närmare efter sakens förhållande böra Aka GnädLr, synes alltså hufmudsakeligen bliswa Len: i-o Den bästa Konung stall derigenom nödgas finna likasom ett stalt försät emot flir ära och sin hugnad; ty nar han nrestadels more försedd endast med miffnöjde, molwilliga eller duglöse Ämbets- och Tjenstemän, sä mäste alla hans mätt och steg i hwarje Styrelsens gren studsa, och 2:0 Mikels Inbyggare skulle snart nog pä hvarjehanda fatt och gansta dyrt fä umgälda etr jern. bestick, hwilkst deras Representanter icke af öfwerilning men med kall öfwerläggnrng hade fattat, Sluteligen får jag den aran inför Höglofliga Utskottet högtidligen förklara, det jag, för min ringa del, utan mindsta gensägelse will, tillika med andre Tjenstemän och Medborgare, erlägga Len andel af Len Den 4 November. 155 den till StatsbristenS fyllande erforderliga Bewillning, hwilken rättwisligen blifwer mig älagd, om den ock skulle uppgå till iz a 2v ProCent af min Lön och deruköfwer; Men pä intet satt stall jag någonsin kunna förmäs att samtycka, att, kill lindring för mig och andra, hela Lönen stall någon Ämbetsvch Tjensteman, för längre eller kortare tid, undan hällas.
Härjämte anhäller jan i all ödmjukhet, att, i den händelse Höglofliga Utskottet finner förgodt tillstyrka ifräga warande Förflag, detta mitt särskildta yttrande mä Höglofliga Utstettety utlatags he till Hög Refpective Standen åtfölja Med hwar och en som nitälstar för allmänt wäl, wagar äfwen jag för min ringa dek tafla i önskningar och bemödanden för detta ändamäls winnande.
Jag älskar och wördar alla dem, som af oförställd kärlek till Fäderneslandet söka gifwa förslag till dest älerupprättklst.
Dertill hör mycket bidraga desi Dratselwerks ordning och säkerhet, jämte delsammas tillräcklighet för de ändamål och krafter hwaraf hela Statens oafbrutna styrelse till lugn och säkerhet, till förswar och fielfbeständ, till upplysning och stigande odling, till wälmåga och förkofran, till det helas rigtiga sammanhang och bestånd beror»
Ännu, dä förslagen, som härtill gifwaS, icke synas mig kunna sörenas med rättwifans och billighetens fordringar, wärderar jag dock högt, för a fslg tens skull, bäve personen, hwarisrän de komma, och deu wälmening som grundlagt hans förflag. i5t
Det är således endast skiljaktiga begrepp om rätt och billighet, som orsaka att wi pä olika magar söka samma mäl, att wi pä särskilta satt wilja äler upprätta en af tiden, wärdslösheten, oförständet, rvätdet och flera förstörande krafter mer eller mindre förfallen ägendom.
Den ena ifrig i sin önflan, att fe denna ägendom snart, genom besparda utgifter för desi styrelse, lemna af desi fordna afkastning någon behållning, förestår minskning af lönerna för, ehuru icke i antalet af, de personer, sorn erfordras att för» walla denna ägendom: den andra, lika angelägen om desi högre afkastning, som bättre förwaltning, söker bibehälla willkoren för de styrande sä länge deras befattning är nödig, och tillika att anmanda deras förrättningar till ägendomens förbättring och deraf följande högre afkastning.
Det förra af desia satt finner jag föreslagit af den wärda Ledamot, sorn yrkat ett ärs indragning till Statskasian af alla Ämbets- och Tjenstemans löner, sa fort de innom 15 är blifwa ledige.
Jag nekar icke att genom denna indragning kan minnas en direkt besparing, till siffran beräknad, för Staken; men jag önskar att den ej mä medföra en förlust, hwillen, ehuru ej i hast uppgjord genom en enkel summering och division, likwal med sannolikhetslärans kalkulcr ffulle kunna bedömmas.
Zag nödgas tillika fräga: är det rättwist och bör följas?
är det billigt och kan bifallas?
ar det werkställbart och mä widtagas?
Jag tror äfwen att desia frågor böra besmaras förrän sielfwa förslagets uträkningar underkastas pröfning
Den 4 November. -5?
Jag sö?er uppdraga för min föreställning taflan af en Stat och desi sammansättning.
Jag ser här en talrik samling af medborgare, som genom sina fysiska krafters anländande Åstadkomma framalstringar af wänga stag, icke endast tillräcklige för egna behof, utan lemnande ett öfwerskott; jag ser der, icke långt ifrän, en annan, som pä lika sätt förädlar det, ta öfwerskott till nödwändiga behof, gagnande beqwämligheter och de för den mera odlade menniskanaturens oskyldiga njutningar tillfredsställande ämnen; jag ser annu en harwid nära angränsande, som hämtar ifrän och sprider ikring eget område och aflägsna trakter allt detta: jag ser alla besia särskilt anwända mödor lemna ät hwar Clasi en behållning, hwaraf en stor del, äterförd i samma ordning, ökar antalet as krafter till nya framalstringar, förädlingar och deras kringspridande; men jag ser ock att asta besia Clasier annu icke utgöra hela sammansättningen af denna stora tafla.
Jag ser dem alla ur ständ, att, jämte utförandet af egna wärf, sörja för inbördes ordning, för egen och alias säkerhet, lugn och förswar, för efterkommandes odling, för hela Statens wälfärd och beständ: jag ser huru de sinna nödwändigheten deraf, att anförtro werkstallandet af dessa för sig lika angelägna befattningar ät andra, som, fullt belönade af de förras öfverskott, maka och werka för allas bästa: och jag ser slutligen, all, uta» dcsias tillräckliga utkomst och befriande frän främmande omsorger, kan ej Statens styrelse werkställaS pä ett emot ändamälet swarande sätt; jag ser, att om en enda del saknar full kraft för sin werksamhet, blir ester hand lugnet stormar, ordningen oreda, för - 158 Den 4 November:. swaret osäkerhet, odlingen råhet, wakmägan fattigdom, styrelsekraften lamhet, och följden häraf det helas obeständ. ' ^ ^ .
Om detta ukgör en kvrt målning af hwar och en roal inrättad Stat, mäste den ock afstillra wärk Fädernesland, antingen sädant det redan är, eller wi önsta att det mä bli.
Derom totde wr alw wara öfwerens, ätt ingen äf dem, som nu innehafva någon lön pä Stat, kail komma i fräga att deraf, genom wär åtgärd, förlora mer än som kari blrfwa älagdt att i bewillning Utgöras: men manne man bör anse dem, som redan ingått i Statens tjenst och sörwänta antingen nyct elier högre löner i en annan stallning, eller mindre berättigade att i sin ordning fa hwad de göra sig förtjente till, än de förre arv till det Le redan in» tiehafwa?
Jag föreställer mia sakens förhällaNde wara i Vet närmaste följande.
Statens styrelse fordrar ett behöfligt antal Ämbets» och Tjenstemän tili förwalts ningen af alla de ärenden, som äto nödiga för samina styrelses fulla werkställighet: denna Stat har utsatt för hwärt särstilt Ämbete, för hwar tjenst, icke för personer, en witz ärlig inkomst, hwitken, om den hittills icke alltid swarat, dock bort swara, och derföre, sa länge den fortsättes, bör anses att smara emot sytzlans beskaffenhet i alla desi förhallanden.
Den som redan innehar en sytzla med atföljande willtor, sr otwiswelaktlgt fullt berättigad att åtnjuta sammci Dm 4 November. r§K syst''as förmäner emot uppfyllandet af deremot sivarande åliggande».
Hanö lefnadstid mäste likwäl en gäng upphöra, eller ock systlan pä annät satt blifwa ledig, och pä denna ledighet wäntar en annan fullt förtjent, och derföre fullt berättigad, att fä wid ledigheten, jämte tjensten, de lemnade förmäner; med den förres afgäng börjar således den sednares rätt, äfwensom dest styldighet att bestrida den lediga tjensten.
Behöss icke tjensten, eller är den indragen, fa upphöra äfwen de förmäner, hwarunder den blifwit förrättad; men är tjensten ansedd för nödig, sä kan man wäl icke antaga, att den af nägon bör förrättas utan den för samma tjenst stadgade lön, särskilta händelser eller öfwerenskommelser uttdantagne.
Deri mäste dä, enligt min tanka, rättwisan ligga, utan afseende pä särskilta tjenster eller personer, att ingen för Staten behöflig tjenst fordras, utan att de för samma tjenst stadgade förmäner ätfölja.
Hit hör icke den frägan, om innehafwaren af en tjenst ar sämre eller bättre eller öfwerflödigt lönt, ty sä länge en wist lön, den ware för liten, lagom eller för stor, ännu bestäs, sa mäste endast ätnjutandet af den bestämda lönen emot den för nödig ansedda systlans bestridande, wara en i sakens natur liggande rättwisaJag bekänner "upprigtigt, akr min inskränkta tankeförmäga icke kan sträcka sig utom dega grunder»
När, som sagdt är, äter sielfwa tjensten är ansedd öfwerflödig, dä förswinner, med innehafwarens afgäng, äfwen lönen; och jag kan, jämte det jag beklagar alla dem, som, i hopp eller förlitande pä dest fortsättning, misträknat sig, ty wärr icke annat än hänföra deras olycklig» ställning till alla sädsna. »6» Den 4 November. som man med undergifvenhet för ödets sticke sfer, för sä wäl owäntade naturhändelser som mennistowerkS vfullkomligheter, mäste underkasta sig.
För sadan» missräkningar utsattes beklagligen hwar och en, ehmar som häldst han intar ett rum i det hela af werlden.
Högst motsatt är äter det förhållande, att bestämdt pr a det någon medlem i Samhället stall göra nägot till Samhällets nytta utan motsvarande förmän.
Sjelfwa flasweriet widkännes icke rättwisan af ett sädant krafs Wi hafwa aste säkert någon gäng, och kanste ofta nog, beklagat, utan att kunna afhjelpa, den inrättning i wär Stat, att de fleste af desi löntagare, genom dels olämpliga författningar, dels särskilta händelser, alltid det första halfwa aret, och ofta längre, stola tjena utan lön, hwaraf de ock icke kunna sä nägot ersatt oftare, än de dö i Statens tjenst.
Männe nägon af ost sinnes, som wid ätankan häraf icke rönt ett smärtande deltagande häri: och om sä är, lätom oss med full upprigtighet beswara den frägan om icke denna smärta härflutit frän öfwertpgelsen om orättwisan af detta förfarande?
Mä wara, säger man, att det anförda ar högsta rättwisa) men den har ock sina undantag, och i detta ämne län man med stal göra af henne en uttydning och emot henne en Lnwändning.
Uttydningcn ar denna, och finnes i det för. stag >om jag nu wägar gransta; nemligen att ingen kan göra sig bestämd räkning pä sin företrä - Den 4 November- i6r reträdareS afgång inom wist tid. och således icke pä sin tillträdes-termin; hwarföre det ej med fullkomligt skäl kan anses hardt, och följaktligen bör innefatta ett stags billighet, att eserkrädaren skulle mista större eller mindre del af hwad han ej kunnat med wisthet päräkna att inom en gissén tid åtnjuta.
Inwändningen lyder pä följande sätt och fin. nes äfwen i samma förslag, att som endast genom tillökad bewillning torde bli gansta swart att sylla GtatSbristeN' sa torde de stora swärigheter, somlmöta det gifna förstaget, jämnförde med den nytta- som kan winnas, kunna anses att Åtminstone wara bland de drägligaste.
Nu: läkom ost, med ett behörigt franstiljands af alla bifaker, endast och allenast se pä dcsta fatscr, hwar och en i sin ordning.
Den sörre delar sig, enligt mitt omdöme, i twä grenar: nemligen den ena dä en redan löntagande efterträder en med lön försedd, och den andra dä en annu utan all lön blir den efterträdande.
Bägge hafwa deste något gemensamt; i annat äter äro de stiljaktige.
Det gemensamma är, att under öfwertygelse om rättighet wäntas wid bägge pä succestioN enär möjligheten dertill blir gifwen; deri ater äro de stiljaktige, akt den som redan har lön för orar stillnade» emellan hwad han har och hwad han bork fä; den andre äter utan lön skulle för eli är förlo, ra hela den päräknade inkomsten. Zjerde Band» si, 22.
Det 1^2 Den 4 November - Dek ar sant, och hwilken medgiftver icke dek, att ingen kan med »visshet förutse gransen för sin egen eller andras lifstid; men det mäste ock deremot medgistvas, att någon gäng stall han hinnas; och att, med mer eller mindre sannoli-het, kan af en mängd mennistor en deraf nara bestämd del päräknas att inom en gistren tid bortgå.
Författaren gillar detta sjelf dä han nyttjar en sadan uträkning, och yttrar, att hwar femtonde tjenstgörande kan anses ärligen afgä.
Om nn detta ar förhällandet, ser jag icke annat, an at följden deraf blir den, att om 15 personer påräkna 15 ledigheker inom elt är, eller ock en bland 15 framför sig päraknar en ledighet, har nödvändigt en af de förra samt denne sednare räknat ratt, och denna ena, i förra eller sednare ställningen, händer det lita nödwändigt, alt ehnrn hanS uträkning inträffat, mäste dock hans rättighet gä förlorad.
Inom 15 är stnlle kanste detta, om ej wid alla, dock wid ätstisiiga ledigheter kunna handa, och i samma förhällande mäste ock grunden för den gifna uttydningen wackla.
Om t. ex. ifrän denna stund hwar och en, som will eller kan komma i succesiion, Le som redan aro eller icke äro i något stagS tjenst, som icke en gäng länka pä akt ingä deri, föresätta sig art dagligen päräkna, att alle, som kunna efterträdas i tjenst, äfwen möjligen kunna dagligen gä undan, samt asie, som för närwarande finnas i tjenst, enligt den i förslaget gjorda föru fattning, inom 15 är werkligen gä undan, sä hafwa ju aile, som blifwit efterträdare (ty ingen kan anses blifwa det emot sitt samtycke), räknat ratt, och äfwen alle, det oaktadt, mäst »vidkännas den förlust af lön, som förstaset utsätter.
Mm Deir 4 November -
Men säger man ytterligare, för hwar gang någon
Med lön revan försedd undangär och estsrlrades af en annan med mindre innehaswande lön, blir det allenast ffillnaden emellan lönerna som förloras.
Alt förhällander blir sädant för denna ena, cir w'l sant; uren hwad blir det widare och för andra?
Manne e, det, akt om icke i successionen de mdstiganve gradernas antal ar fullt 15, sä mäste en hittills alldeles lönlös förblifwa sä ännu ett är längre, samt dessutom att 14 mäste ätnöjas med mindre an den emot sysslan svarande lön.
Dessutom, manne chel ar möjligt i werkstalligheten, att hwar och en Ämbets- eller Tjensteman r«n förestå, utan den ätföljande lönen, ämbetet eller stensten ett helt är?
da det är för mänga kanske icke möjligt med fulla lönens belopp.
Kan t. ex. om en vice President i en af Rikets Hofräkter med 700 Riksdalers lön, eller en Revisions - Secreterare med 6oe> Riksdaler, eller ett Råd i ett Collegium med lika lön befordras till Statsråd, hwars lönar gZvo Riksdaler, eller till Justikiäräd, som har 2520 Riksdaler, någon af dessa möjligen med de förra lönerna bestrida det sednare
Ämbetet?
Kan Expeditions-Se. creterarelönen, 400 Riksdaler, anses tillräcklig att sörell är tjena till inkomst ät en Stats-Secreterare?
an dä ett Räds lön i ett Collegium för dess Pre. sident?
En Lagman blir Landshöfding; men kai, 0«n med den »värdighet och de kostnader det sednare
Ämbetet åtfölja, fortfara i sin förra lön?
I Militären, ar wäl förhållandet der annorlunda? jag twiflar derpä, och tror alt särskilt stora förluster der lunna gös ras r64 Deri 4 November ras i anledning af accorder.
Ibland
Presterstapet, manne en lönlös och ofta oundwikligt gäldbunden Hofpredikant, en wanlottad och i manga ar uselt lönt Kaplan, befordrade till Pastorat, stola ännu. och i synnerhet den sistnämnde, som merendels först wid en högre älder kan erhälla denna befordran, med billighet eller rättvisa kunna äläggas att ett helt ac bestrida mera answ ars fulla och grannlaga göromål för lika usliga willtor?
En af Kammar-Collegii lä. gre betjente med Zo a ivo Riksdalers lön, blir Kronfogde; men kan han förrätta den sednare tjem sten med den förra lönen?
kan han påräkna att med denna lilla inkomst lika lätt fa kaution för den befattning han får med Kronans uppbörd, och kunna Kronans medel lika säkert honom anförtros under det han tjenar för Riksdaler, i stället för, som pä flera ställen händer, 1000 a 1520 Riksdaler?
Jag liksom wägar förmoda, att alla besia frägvr kunna beswaras med Nej.
Kan man/ under afseende pä alla besia betänk, ligheter, pästst akt sysilorna blifwa lika wäl förrättade ntan, som med, sina ätföljande löner?
eller bör man anse likgiltigt om de för en tiv bliftva förwaltade pä ett sätt som ej swarar emot ändamälet, eller kan man tro
Ät hwar och en som innehar sysil an kan, dä han under en tid nödgats att af bristande utkomst i tjensten kanske fäkta sig i förbindelser, och Ämbetet ur desi tillbörliga,aktning, lika latt ätertaga ben wigt och det anseende Ämbetet och desi innehafware tillkomma, som om han ifrån tillträdet ägt sin tillbörliga inkomst?
Har man wäl betänkt huru alla för äret ledi - Den 4 November.
16Z lediga blifna boställen kunna under ledigheten förmak, las?
Kunna de oförsedde med alla inventarier pä en tid af ett är förarrenderas och blifwa brukade pä ett med god hushållning öfwerensstämmande och för fä wäl
Staken som tillträdaren förmånligt satt?
hu. ru stola wäl byggnader, stängsel med allt sädant underhällas vch wärdas pä denna korta tid?
är ett sä kort arrende äfwentyrligt för jordägaren, om det stall blifwa förmånligt för arrendatorn?
Huru stola af-och tillträdes-syner inom ett är förrättas sä wäl fran den som afgär till Kronan, som frän Kronan till efterträdaren?
Om antalet af boställen är efter författarens uppgift ZZZ2 och deraf ^ hwart ar ledigt, sä mäste inom detta ar wid 222 stycken 2 ganger husesyn hällas, i stället för annars en gäng.
Kan detta ökade besvär af de synande medhinnas?
Allt detta vch mera torde dock wara srägvr af wigt att upplösa, innan man kan antaga förslaget.
Om någon gäng handt, att en elter annan syssla antingen stätt ledig en tid, eller ock genom en vikarierande blifwit förrättad, bewisar wäl det rattheten, billigheten vch möjligheten deraf, att ärligen hwar iZtde kan wara utan olägenhet i en af nämnde ställningar?
bör man icke härtill ännu weta, om sysslors och ärendeuS gäng ivunnit eller förlorat genom ett sädant förfarande; skulle, om erfarenheten besannar det scb» nare, hwilket jag förmodar wid undersökningen finnes, man dock sälta ett mindre warde pä ärendenas rätta bestridande, än pä lönen derföre?
Men, inwander man; de flesta af, om ej a^la, löntagare mäste ju redan umbära för någon tid sina inkomster: den ena sös är, den andra auda till i8 mauader, 166 Den 4 November. som i Militären inträffar ibland, och Prester osta 2 är; när man kunnat wänta sädane tider, hvarföre ej Z L i är dcröfloer?
Kanste wore swaret det rätta och enklaste, att just derföre att man mäst wänta denna tid, borde man slippa det för en annan.
Men förhällandek af uppstofwet hittills, och det nu söresia. qna, ar icke likartadt.
Man farj för det man redan ar underkastav, men icke för det förestagna, en ersättning i wista fall.
Det första halswa årets förlorade lön ätergifwes säfom begrafningshjelp ät manga. fLostallsinnehafware mitta fardagar, en Prest kan ät sina arfwingar fä de nädär ersatta, som han wantat m. m., och säkerheten om desta erfatttnngar mäste wal i betydlig män underlätta tillgängarne för den tid, som lönlöst i stensten framlöper.
Jag kan ej undgå att, oaktadt den widlyfkighet hwaruti jag räkar, göra en anmärkning af wigt: nemligen huru de som ivid en sednare alder flyttas frän en illa lönt tjenst till en bättre, göra, i förhål* laude till deras lifstid, större förttdster, an yngre, och huru olyckligare fädant för deni ar.
Om man säfom ett medel antar, att af 5 personer som uppnatt 55 är och blifwa befordrade, icke mera an r hinner öfwer det 65-te, icke mera än a det 6z:dje, och de o öfrige icke längre an det 6o;de, sä hafwa de 2 andra sörlorat ^del och de 2 sista halsten af hela deras ifrån dek 55-te till det 65tte annars till kommande lön.
Den som afga>r ännu förr, stall förlöpa annu mera; och för hwar och en som st ex. elier dei 55:te årets alder sätt wänta först i 8 malmber ä 2 är, kan ofta inträffa att han mäste förlo» ra Den 4 November.
267 ra iOo procent eller hela den för sin öfriga lifstid päräknade inkomst, Jag ager icke nu llllgäng till de upplysningar, angående mortalilets probabilitclerna, som af tabellwerket kunna inhcmtas; men föreställer wig att jag icke missräknar mig betydligt: och i alla sall, dä mortaliteten i de högre och ofta bast lönade tjenster, hwilka inom wista stater afwen först wid en högre älder manligen kunna ernäs, alltid ar större än i de lägre, samt skillnaden emellan systlornas lön har stiger i ett större förhållande, sä skall wid desta det of are an wid andra inträffa, att en wida större del af den för lifstiden päräknade lön förswinner har, än i de lägre och sämre tjenster: t. ex. stillna, den emellan en Löjtnants och en Kaptens lön är be« lydande, och säkerligen asgä (händelser undantagna), flera i den sednare än den förra befattningen: emellan en Ofwerste Löjtnant och eN Öfwerste är skillnaden af in omster stor, och om icke accorder agde rum, skulle säkerligen flera dö inom en gifwen tid i den sednare an i den förra sysslan: emellan en Kaplan och en Pastor är lönfkillnaden ofta utmärkt stor, och frän den förra kill den sednare sysslan kan manligen knappt befordran äga rum förrän wid nägra och 50 ärs älder, hwarefker dödlighetens probabilitet märkligen tillwaxer: emellan en Pastors eller en Professors inkomst och en Bistops, ar skillnaden äfwen i witza fall betydlig, och att ibland de sednare mortaliteten är stor, torde synas deraf, att inom 7 är 9 Bistopsledigbeter inträffat wid de inomSweriges nu ägande omräde warande 12 Stift.
Ofta hander det äf» a,en, att just wid den tid dä de förmänligare sysslor kunna ernäs, fordra uppwaxke barn en större kostnad, i6z Den 4 November. nåd, hwars fortsatte bestridande till antingen kunskapers uttvidgande eller till underhäll tvid lönlösa extra Ijenster, dä sannolikt mera skall förftväras, enar ett torkare ätnjutande af cn bättre lön uppstär.
Detzutom stall, genom förflagets antagande, det alltid hända, att den som före desi werkställighet icke har lön, stall nöd.vändigk för ett är inom rZ gä alldeles i mistning deraf; d. ä. i andra uttryck fagdt, han stall, dä det är omöjligt att ett är efter döden tjena Staken, förlora ett helt är af stn lifstid i Statens tjenst.
Jag underställer atla upplystas och tillika Lmmandes pröfning, om detta uppmuntrar etter qwäfwer hägen för stickliga ynglingar att ingö. i Statens tjenst, om det befordrar eller minstar tillgäng för Skaten ä dugliga Ämbets- och Tjensteman.
Ofta beror likwäl en ynglings hela »välfärd deraf, att ett är förr komma i ätnjutande af nägon lön.
En wärd
Ledamot af detta Högloft.
Utstött har gjort cn jämnförelfe emellan arftagare och dem som wanka pä befordran i tjenstwägen; och denna jämnföreise afwiker, enligt mitt omdöme, föga ifrän sanna förhällandet.