Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett stort fel i hela vår armés organisation, och ett fel som isynnerhet vidlåder indelningsverket, är, att endast rikare och förmögnare mäns söner kunna poussera sig på den militära banan; det är omöjligt för soldaten, äfven om han har håg och fallenhet för yrket, att kunna avancera.
Detta är ett stort principfel i Svenska militär-organisationen, då deremot i Frankrike hvarje soldat kan hoppas att bli general.
Jag önskade att en sådan förhoppning i större eller mindre mån äfven skulle kunna göra sig gällande hos den svenska soldaten.
Såväl dessa som ett par andra af mina motioner uptogs med mycken hetta, men jag förmodar, att detta härledde sig deraf, att man var van vid det gamla och fruktade det nya.
Min afsigt var att bilda en institution, som hvarken i religiöst eller moraliskt hänseende skulle söka att motsätta sig framåtskridandet; ty den institution, som vi nu hafva, gör det omöj - Den 3 Oktober f. m. 9 ligt för hvem som helst att egna sig åt denna bana och befordrar en afsöndring och ett militäriskt sekt-väsende, som lätt kunde gifva fart åt despotismen, om det vore tidens anda, och om vi ej hade den lyckan att lefva under en konstitution.
Jag har nu redogjort för motiverna till min motion, och jag vill tillägga att jag icke smickrar mig med något hopp att få den antagen denna gången, men jag vet, att orden hafva vingar, och att sanningen förr eller sednare tar ut sin rätt.
Det är möjligt att denna fråga ännu icke är mogen för den framgång jag åsyftat, och jag vill derföre hvarken yrka afslag eller återremiss af Utsk:s förslag.
Propos. till bifall å förev:de punkt af Utsk:s Betänk, blef härefter framställd och med Ja besvarad.
2:dra punkten, ang:de väckl förslag om förändrad organisation af läroverket vid Carlberg, medelst indragning af de klasser, inom hvilka undervisning hufvudsakligen blott uti humanistiska kunskapsämnen meddelas.
På grund af de i min reservation an förda skäl, vågar jag hos Hr Gr, o. Landtm, anhålla om propos. på afslag af Utsk:s förslag i denna punkt.
Prågan är utförligt afhandlad i de Betänk, åtföljande reservationerne, och då det står hvar och en fritt att genomläsa desamma, så vill jag icke trötta K. o. Ad. med att uprepa deras innehåll.
Hr Cederschiöld, Gustaf: Enligt min tanka har Utsk. gjort orätt i att behandla denna fråga enstaka för sig, utan att tillse i hvad sammanhang den står med öfriga läroverks frågor.
Såsom princip mäste man erkänna, att vid en tillämpningsskola någon undervisning i elementerna icke bör komma ifråga; men en tom princip är af obetydligt värde, om man icke ser till, huruvida den kan tillämpas under för handen varande omständigheter.
Frågan huruvida KrigsAkademien skall hafva flera eller färre klasser, beror helt och hållet på det sätt, hvarpå de allmänna elementarskolorna organiseras.
Det är derföre som jag anser att Utsk. bordt behandla denna fråga i sammanhang med de motioner, som blifvit väckta ang. de allmänna undervisningsverken.
Under elementarläroverkens nuv:de organisation är den elementära undervisningen vid KrigsAkademien oundviklig, men den skulle icke blifva det, om de allmänna elementar-läroverken organiserades på sätt flera motionärer föreslagit.
För min del tror jag att Carlberg kan upfylla sitt ändamål; men en olägenhet som ännu, ehuru i mindre grad än fordom, vidlåder detsamma, är att ynglingen för tidigt dels riktas åt ett bestämdt yrke, och dels ryckes från hemmet, för att i stället kaserneras.
För min del anser jag att medborgare, de må i en framtid välja hvilket yrke som helst, böra åtnjuta samma undervisning, tills deras naturanlag blifvit så utvecklade, att de kunna afgöra, för hvilket yrke de hafva mesta håg och fallenhet.
KrigsAkademien har dock ett företräde framför öfriga undervisningsverk, 10 Den 3 Oktober f. m. och det består i den omvårdnad som der egnas åt ynglingarnes fysiska utbildning.
Ingen som under en följd af år sett denna ungdom har kunnat undgå anmärka dessa ynglingars harmoniska och starka kroppsbildning.
Denna fysiska, omvårdnad anser jag vara af stor vigt; men om våra allmänna skolor bättre organiserades, torde alla kunna blifva delaktiga af denna förmån.
I Schweitz finnes ingen särskild kadett-corps, men vid alla skolor hafva ynglingarne militära öfningar.
Det finns intet hinder för att man kunde införa samma sed här; och enligt min tanka borde vid hvarje skola finnas en officer eller underofficer, som lemnade undervisning i gymnastik samt militärisk exercis i fria luften.
»Sanus animus in sånö corpore» är ett gammalt ordspråk, och det är i öfvertygelse om dess sanning som jag lägger så stor vigt på den fysiska utvecklingen.
Då Utsk:s förslag blifvit framstäldt helt och hållet isoleradt, måste jag inskränka mig till att yrka bifall till Utsk:s förslag, med en förändring, hvarigenom förslaget skulle få följande lydelse: »att uti underd. skrifvelse hos K.
M. anhålla, det K. M., i sammanhang med revisionen af läroverken, behagade taga i Nåd. öfvervägande, huruvida icke de två lägsta klasserna vid Krigs-Akademien på Carlberg må kunna indragas, eller om icke åtminstone dylik åtgärd må kunna ega rum med nuv:de första klassen vid nämnde Akademi.» Hr Bråkenhjelm:
Den siste värde talaren anmärkte gan ska riktigt att Utsk, icke tagit denna fråga i öfvervägande i sammanhang med öfriga läroverksfrågor.
När denna fråga förevar inom Utsk. hade frågan om den allmänna undervisningen ännu icke förevarit inom Utsk., men om också Utsk. företagit dessa båda frågor i sammanhang med hvarandra, så hade resultatet blifvit detsamma; ty oaktadt alla de motioner som blifvit väckta om ändring i det allmänna undervisnings-verket, beslöt Utsk:s majoritet att tillstyrka E. St:r att f. n. icke vidtaga några ändringar i den under förb år utkomna skolstadgan, hvarigenom elementar-läroverken blefvo definitivt reglerade.
Yid sådant förhållande är det icke att förmoda, det några sådana ändringar så snart skola blifva vidtagne.
En annan invändning har blifvit gjord, bestående deri, att ynglingen för tidigt bestämdes för ett visst yrke.
Detta är en invändning, som alltid återkommer, och jag och mina liktänkande hafva vid frågans behandling inom Utsk. 8—10 gånger fått kläda skott mot densamma.
Yi hafva påstått, och man har häruti gifvit oss rätt, att om också en yngling vid 15 års ålder icke har så utbildade naturanlag, att han kan bestämma om han vill blifva prest, jurist eller i allmänhet hvilken civil bana han vill välja, så kan han likväl alltid bestämma om han vill blifva militär.
Om en yngling vid 15 å 10 års ålder icke har gifna anlag för det militära yrket, så bör han icke välja det.
Detta erkänner man nu, men det oaktadt, och fastän filders-listorna, som utvisa hvarje kadetts ålder när han antogs till kadett, faktiskt ådagalägga, att den vanliga antagningsåldern för kadetter är närmare 16 än 15 år, så får man likväl ständigt höra talas om de der 12, 13, 14 åren, och Den 3 Oktober f. m. 11 att ynglingen för tidigt destineras till ett bestämdt yrke.
Undersöker man åter, huru det förhåller sig med dem, som blifva militärer utan att genomgå Carlberg och hvilka i stället taga först student-examen och sedan officers-examen, så finner man att om de vänta till de blifva 17 k 18 år, så upnå de ej första officersgraden förr än vid några och 20 års ålder, blifva kaptener vid 50 och majorer vid 70 års ålder, och upnå således först vid en hög ålder platser, som dock erfordra mannaålders hela kraft.
Om en yngling vill upnå officersgraden utan att genomgå Carlberg, så mäste han, för att icke blifva för gammal, dessförinnan redan tidigt i skolan börja att synnerligen vinnlägga sig om de ämnen, som äro nödvändiga, såsom Fransyska, Historia, Mathematik, och för sådan orsak bortlägga studiet af de klassiska språken, hvilka likväl äro nödvändiga för en mängd civila banor.
Han måste således fatta sitt beslut lika tidigt som de ynglingar, hvilka skickas till Carlberg.
Jag har kanske redan nog länge uppehållit mig med åldern för kadetters antagande vid Carlberg, men jag har gjort det för att icke ständigt få höra åberopas skäl, som icke finnas, och som rent af strida mot det faktiska förhållandet.
Det är ett undantag att en kadett antages vid 14 års ålder, likasom det endast är undantagsvis, som der inkommer någon vid 19 års ålder.
De kunskaper, som fordras för att vinna inträde vid Carlberg, äro så afpassade, att ynglingen vid 15 å 16 år kan hafva inhemtat dem, och detta är äfven den vanliga åldern.
Jag anhåller att få instämma i Hr Ceder sehiölds yrkande att Höglofl.
Ståndet behagade bifalla Utsk:s förslag med det af honom gjorda tillägg.
Hvad angår den siste värde talarens yttrande, så erkänner jag att, pä sätt han upgifvit, den vanliga antagningsåldern för kadetter numera är 1 5 år, men jag vet bestämdt att der äfven antagas kadetter mellan 12 och 13 års ålder, och det är denna möjlighet att ett större antal kunna blifva antagna vid så unga år, som gör att jag anser, det man icke bör bibehålla de lägre klasserna; ty de humanistiska ämnena borde man lika viii kunna inhemta vid de allmänna elementar läroverken, som vid Krigs-Akademien.
En reservant har beräknat den tid som de lägre klasserna vid Krigs-Akademien använda på humanistiska och militära ämnen.
Häraf synes att vid de lägre klasserna användes 483 timmar årligen på undervisning i militär-ämnen, och en yngling behöfver vanligen 3 år för att genomgå dessa klasser, så att jag vågar påstå att dessa ämnen mycket fortare skulle kunna inhemtas vid regementena.
Jag har aldrig hört att kadetter visat större skicklighet i dessa ämnen, än de som icke varit kadetter, utan tvertom stå de ofta ganska handfallna vid den minsta småsak i det praktiska lifvet.
Men om jag ber en kadett skyldra gevär, så gör han det bättre, än den som icke varit kadett, och om jag ber honom gymnasticera, så är han vig som en ekorre, och han fäktar excellent.
Men om jag ber en utexaminerad kadett sätta upp en rapport för kompaniet eller öfverlemnar åt honom att föra befälet vid en proviantering eller dylikt, så kan han det icke i de flesta fall.
Det är derföre 12 Den S Oktober f. ra, sorn jag påstår, att man icke bör lägga så stor vigt på de båda lägre klassernas bibehållande.
Enligt min tanka borde visserligen hela KrigsAkademien ställas på annan fot, men då det. icke låter sig göra, så vill jag yrka bifall till Utsk:s Betänk., med den af Hr Cederschiöld deri föreslagna förändring.
Det var i sanning icke utan en viss förundran som jag afhörde Hr Bråkenhjelms yttrande.
Han trodde sig se en motståndare der en sådan icke fanns, och klagade öfver att han ständigt fick höra uprepas frågan om ynglingarnes antagnings-ålder.
Eör min del har jag endast i förbigående nämnt att elemintar-skolorna borde inrättas så, att undervisningen så länge som möjligt blef gemensam för alla medborgare.
Detta är icke hos mig en isolerad åsigt, utan den står i fullständig harmoni med de allmänna principer, som verka bestämmande på mitt omdöme i de flesta frågor.
Genom en sådan gemensam upfostran, tror jag att ståndsskilnaden småningom skulle komma att uphöra, och det är i enlighet dermed som jag anser att de särskilda stånden inom representationen borde försvinna.
Hr Bråkenhjelm har sagt att äfven den yngling, som icke går igenom Carlberg, tidigt måste bestämma den bana han vill beträda; ty han måste välja mellan att läsa Latin eller icke.
Der kommer just en hållhake, nemi.
Latinläsandet.
Man skulle möjligen tro, att flertalet af dem, som genomgå elementar-läroverken, äro särdeles hemma i Latinet, men så är tyvärr icke förhållandet; ty de äro deri ganska okunniga.
Uti en af mig väckt motion ang:de ny organisation af såväl elementarläroverken som undervisningen vid universiteten, har jag, som jag tror, ganska tydligt visat, att man kan blifva både en duglig civilembetsman och en duglig prest utan att hafva studerat Latin, och att såväl jurister som läkare och prester i allmänhet i detta språk äro ganska okunniga.
Denna Hr Bråkenhjelms invändning visar således just riktigheten af min anmärkning att Utsk. bort behandla denna fråga i sammanhang med frågan om allmänna undervisningen.
Nu svarar
Hr Bråkenhjelm att Utsk. beslutat att ingen förändring skall vidtagas i nu gällande skolordning, och att således frågan om den allmänna undervisningen icke kan hafva något inflytande på nu förevarande.
Härvid tillåter jag mig göra den anmärkningen: att det är godt och väl att Utsk, gjort en dylik hemställan, men som Utsk. alldeles icke har någon envåldsmakt, så måtte det väl stå Ständerna öppet att i frågan fatta ett olika beslut.
När det således står oss öppet att besluta öfver dessa frågor i ett sammanhang, så böra vi väl ej behandla denna fråga isolerad för sig, och det är derföre som jag yrkar att vi måtte hos K.
M. anhålla, det han behagade behandla dessa frågor i sammanhang med hvarandra.
Vid en tillämpningsskola måste hufvudsaken vara att inlära tillämpningen af en vetenskap, och detta inlärande måste gå hand i hand med det praktiska utöfvandet, och det var derföre, som jag icke motsatte mig B. o.
Ad-.s nyss fattade beslut att bibehålla KrigsAkademien.
Under den förutsättning, som motionären gjorde, att universiteten skulle blifva flyttade till Stockholm, tror äfven jag att Den 3 Oktober f. m. 13 man vid ett sådant universitet mycket väl skulle kunna inhemta allt som rör den militära theorien, men då vi lyckligtvis icke äro ett krigförande folk, så skulle den unge officerens bildning alltid blifva bristfällig till följe deraf, att han icke fick praktiskt tillämpa hvad han lärt.
Detta, sade motionären, skulle han kunna göra vid ett regemente; men utan att vara man af facket, vågar jag påstå, att den öfning som kan erhållas vid ett regemente är för kort för att den unge officeren skulle der kunna förvärfva den mångsidiga skicklighet, som af honom fordras.
Vid en tillämpnings-skola måste, såsom jag nyss sade, den praktiska utöfningen och tillämpningen af vetenskapen vara hufvudsaken, och äfven Hrr lärare vid KrigsAkademien skola troligen medgifva att om elementar-skolorna blifva så ordnade, som jag föreslagit, eller så att der icke allenast meddelas undervisning i de ämnen, som äro nödvändiga för hvar och en menniska, som vill kallas bildad, utan äfven i militärisk exercis, så skall detta medföra en genomgripande förändring i hela vårt försvarsverk.
Om här såsom i Schweitz hvarje yngling under den tid han vistas vid elementar-skolan undervisades i exercis och fäktning, så skulle man få en möjlighet att upstälia underbefäl vid en allmän folkbeväpning.
På dessa grunder yrkar jag fortfarande på bifall till det af-mig framställda förslag: att uti underd. skrif velse hos K. M. anhålla, det K. M., i sammanhang med revision af läroverken, behagade taga i Nåd. öfvervägande, huruvida icke de två lägsta klasserna vid KrigsAkademien på Carlberg må kunna indragas.
Jag har sjelf blifvit upfostrad vid detta läroverk; jag har i 18—19 år varit läroverkets chef, och jag anhåller derföre att It. o. Ad. täcktes tillåta mig yttra nå gra ord i denna fråga.
Detta .läroverk är kanske det enda i Sverige, som sedan dess inrättning 1792 oaflåtligen gjort de förändringar i methoder och former, som hvarje tidpunkt tyckts kräfva.
KrigsAkademien har undergått många förändringar, alltid i syftning att förbättra sig, och att komma i allt närmare beröring med de allmänna läroverken, hvad den elementära undervisningen angår.
Läroverket inrättades på en tid, då det t. o. m. var svårt att i de allmänna skolorna få den inskränkta bildningsgrad, som fordrades för att blifva antagen i lägsta klassen; men förhållandet förbättrades, och redan 1798 stadgades en högre ålder och ett högre kunskapsmått för dem, som ville blifva antagna.
Läroverket fortgick en tid på detta sätt, men man började påyrka nya förbättringar; läroverkets styrelse rättade sig derefter och införde den stora förbättringen att för hvarje klass bestämma hvad som i hvarje ämne erfordrades i qvalitativt och qvantitativt hänseende.
Denna förändring gjorde god verkan, och den nuv:de styrelsen har, fortgående på samma väg, funnit anledning att ytterligare minska klassernas antal och föröka kunskapsmåttet för dem, som blifva antagna till kadetter; och det är med glädje, som jag kan offentligt förklara, att de framsteg, denna inrättning gjort, varit betydliga.
Pör det närv:de fordras större 14 I) e n 3 Oktober f. m. kunskaper för att komma in i nuvide första klassen, än som, under den tid jag hade styrelsen, fordrades för att komma in i den andra, och sedan har man svårt att få antagliga elever; de som anmäla sig till intagning, underkännas till ett stort antal, hälften eller tre fjerdedelar tillbakavisas, derföre att de icke ega det erforderliga kunskapsmåttet.
Jo, det bevisar att våra allmänna skolor icke hållit jemna steg med dessa fordringar.
Man tvistar om småsaker, men låter läroverken stå stilla.
Dock icke alldeles stilla; ty på sednare tider hafva läroverken blifvit omorganiserade.
Läroverket bör fortgå på den väg, som det följt alltifrån sin stiftelse, d. v. s. iakttaga tidens fordringar, men icke löpa förbi dem, och det skulle, enl. min tanke, vara ett förbilöpande, om man nu borttoge de båda lägre klasserna; man skulle förgäfves söka att finna en ersättning för dem på andra orter, andra lokaler.
Om jag genomgår Arméens alla officerare, så finner jag att omkring 27 proc., d. v. s. något mer än ^:del af den nuvide personalen, hafva fått sin upfostran vid KrigsAkademien.
Ser jag åter efter huru förhållandet är i Kegements-officers-graden, så finner jag att 43 proc. af dess personal har genomgått KrigsAkademien, då det likväl enl. förra proportionen endast borde vara 27 proc.; tager jag nu bort majorer och öfverste-löjtnanter, för att endast hålla mig till regements- och korps-chefer, så borde äfven der vara samma proportion, nemligen 27 proc., men skillnaden är mycket större; ty der är 60 proc.
Jag vill icke härmed kasta någon skugga på dem, som icke gjort sin upfostran vid Carlberg, utan jag anför endast dessa siffror, för att visa att bildningsanstalten på Carlberg icke är misskänd af dem, som hos K.
M. föreslås till befordringar inom Armén.
Då styrelsen alltid följt tidehvarfvets fordringar, och då resultatet visat sig godt, så förefaller det mig i sanning besynnerligt att man ständigt anfaller detta läroverk, som alldeles icke förtjenar det klander man öfver detsamma utgjuter.
Det är ett ordspråk, som säger: »man skall icke sporra den springande hästen.»
Hvarföre då oupliörligt sporra ett verk, som utan sporrning går den väg, som är utstakad, och som visar goda resultat.
Jag vet nog den vanliga »käpphästen», nemi. den s. k. ståndsskilnad, som man företrädesvis skulle finna vid detta läroverk.
Men denna ståndsskilnad kan icke undvikas; ty antingen skall man hafva en stående krigsmakt, eller också har man i nödens stund endast en Armé, utan bildning och utan skick.
Om man i st. f. att under fredliga tider bilda dem, som skola anföra och leda folket i farans stund, öfverlåta fäderneslandets öden åt ett vanmäktigt »man ur hus», så beklagar jag fäderneslandets framtid.
Under det krig, som började 1805 och fortgick 1806, och under det krig, som började 1808 och fortgick 1809, användes KrigsAkademiens elever med nytta, och de omnämndes med beröm i tidningarne, samt föreslogos ofta till utmärkelse.
Den tidens stabs-officerare voro till större delen utexaminerade kadetter, ehuru de elever, som den tiden utexaminerades, hade mindre kunskaper än de kadetter, som nu för tiden derifrån utexaminerades.
Under följande fälttåg har samma goda förhållande visat sig, och för det närvarande emottaga Den 3 Oktober f. m. 15 Reg:tsCheferne gerna kadetter såsom officerare på sina Beg:ten, och jag vet t. o. m. en Iteg:tsChef, som gjorde sig till regel att, så vidt på honom berodde, aldrig emottaga andra än kadetter.
På dessa skäl vågar jag anhålla att 11. o.
Ad. icke besvärar K.
M. med minst sagdt en onödig skrifvelse, utan i stället afslår Betänk.
Jag anhåller blott att få besvara ett här fälldt yttrande ang:de militärbefälets bildande i Schweitz.
Bet förhåller sig, på sätt den värde talaren yttrade, så att de blifvande officerarne bildas i de allmänna skolorna, och att alla, som genomgå dem, undervisas i militär-yrket.
Men det hände sig också vid sista krigsrörelsen i Schweitz, att en korporal, som genomgått en af de allmänna skolorna och fått den vanliga underbyggnaden, offentligen förklarade i en tidning, utgifven i Lausanne, Bern eller någon annan stad, att hela militärbefälet var odugligt, såväl i praktiskt som theoretiskt hänseende.
Han åberopade till vittne hela den styrka, som detta år stått under vapen i Schweitz, och, säger han, icke en gång, utan 9 gånger bland 10 bete sig våra officerare på ett sätt, som gör att både korporaler och soldater le deråt.
Häraf ser man huru det går, när officerare bildas på det sätt, hvarpå man går tillväga i Schweitz, och häraf ser man hvad följden skulle blifva, om man satte sin enda lit till att, såsom en erfaren man nyss yttrade, i farans stund gå man ur hus.
Jag måste hafva en särdeles otur att bli missförstådd af Hr Bråkenhjelm; ty han söker ständigt att i mig fingera en fiende, som icke finns.
Då jag talade om att införa samma upfostringssätt, som i Schweitz, så var det icke min mening att ynglingen skulle kunna blifva officer, då han utgick från Elementar-skolan; ty för sådant ändamål förutsatte jag att han skulle genomgå en ordentlig och fullständig kurs, utan min mening var att alla äfven icke blifvande militärer skulle erhålla militärisk öfning.
Just till följd af den vigt jag lägger på en KrigsAkademi, är det som jag yrkat på den af mig föreslagna ändringen i Utsk:s förslag.
Om ynglingen vid de allmänna Elementar-skolorna kunde erhålla den underbyggnad, som nu vinnes i de 2 första klasserna vid Carlberg, så skulle dubbelt så stort antal kunna derstädes undervisas i de rent militära ämnena.
Långt ifrån att vilja krossa Carlberg, har jag velat att alla undervisningsverken i viss mån derefter modellerades.
Jag instämmer således i allt hvad Hr Lefrén yttrade, med undantag af sjelfva slutet.
Jag önskar, att de fördelar Carlberg tillegnat sig, skola blifva tillgängliga för alla.
Jag återkommer således till samma sak, hvarmed jag började, nemi. att man icke bör isolera denna fråga, utan tänka på det samband, hvari den står med frågan om allmänna undervisningen.
Prosten Landgren yttrar i sin reservation: »Att alla landets allmänna undervisningsverk bringas i ett fulländadt system, så att specialskolorna sättas i bestämdt sammanhang med den allmänna real-linien, är utan tvifvel högst nödvändigt, derest icke landets tillgångar skola ändamålslöst förslösas», och häruti instämmer jag hufvudsakligen.
Således, på det Carlberg
Den 3 Oktober f. m. ml kunna uträtta så mycket godt som möjligt, på det så många blifvande officerare, som möjligt, der må kunna undervisas, är det som jag föreslagit: att hemställa till K. M., om icke möjligen de 2:ne lägre klasserna skulle kunna indragas, och om de allmänna skolorna icke skulle kunna inrättas så, att undervisning meddelades, icke blott i det theoretiska, utan äfven i det praktiska, som var nödvändigt för hvar och en medborgare att känna.
När jag nämnde, att man, om skolorna inrättades på detta sätt, vid blifvande krig skulle hafva tillgång till dugligt underbefäl, så var det ingalunda min mening att landets hela försvar skulle grundas på en landtstorm, utan min mening var endast att anmärka det man derigenom skulle få personer, som i nödens stund kunde öfvertaga lägre befäl, då brist upstode.
Hr Bråkeuhjelms argument mot mig, rör:de den schweitziske korporalen, visar å ena sidan att officerarne der stundom sakna erforderlig bildning, emedan der icke finns någon militär-akademi; men å andra sidan att i allmänhet hvar och en har någon militärisk kunskap, och om ett sådant upfostringssätt infördes här, skulle vi litet hvar kunna bli schweitziska korporaler.
Det är just derföre, att jag icke är någon fiende till KrigsAkademien, utan tvärtom vet att upskatta den undermening, som der meddelas, som jag yrkar bifall till Utsk:s förslag, med den modifikation deri jag framställt.
Här har blifvit sagdt, att man icke borde borttaga de lägre klasserna, emedan man tvifvelsutan skulle misslyckas i sitt försök att få de kunskaper, som der inhemtas, ersatta på annat håll.