Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har inom Representationen yrkat, och man har haft rätt att yrka , att Rikets Högloflige Ständers Lag-Utskott bestämdt skulle uttala ett omdöme öfver Lag-Comiténs sist utgifria , ifrån dess förra skiljaktiga, men af tiof- Rätter och af vederbörande
Domare med flere redan granskade förslag till ny Civil-Lag.
Min öfvertygelse har varit och är den , att LagUtskottet, för att rädda den goda saken ur dea ovissa ställning, i hvilken han af händelserne länge nog varit qvarhållen , bordt göra något afseende på denna framställning, ty hvart - Bil. till LagUtskottets Betänkande N:o 74^ hän meningarne an vackla , hvart omdömet än utfaller, så både påkallar och tål arbetet denna i constitutionel väg påkallade ofientliga behandling, Hvad sjelfva Lag-Comiténs sextonåriga bemödande och arbete för fäderneslandets I,agförbättring vidkommer — äfven jag egnar åt dem min fria , min uppriktiga högaktning, De pecuniaira uppoffringar
Staten förarbetet bekostat anser äfven jag ringa emot det åsyftade stora ändamålet.
Civil-Lagförslaget (se motiverne sidan 1) antyder, att ’Vid Kongl.
Majit åt Lag-Comitén uppdrog att utarbeta, förslag till allmän Civil-och Criminal-Lag, lernnades tillika den föreskrift, att 1734 års T. a g till dess yttre jorm och indelning i vissa balkar dervid borde tjena till grund och efterföljd."
Frågan har för mig länge varit ett ämne för meditationen , men jag har ännu ej derom hunnit öfvertygas , att icke det framlagda förslaget både till princip och till form någon gång nog starkt afviker ifrån vår äldre ännu gällande lagstiftning.
Min framställning skulle ifrån reservation öfvergå till afhandling, om i min plan inginge en fullständigare bevisning af detailerne, en jemförelse emellan det nya , som vill göra sig gällande , och det gamla bepröfvade , hvilket likt annat gammalt icke älskar att t förtid blifva utträngdt.
Mina tänkesätt hylla 46 Bil. till LagUtskottelS Betänkande Nm y4. visserligen icke någon åfersk ridning.
Tvärtom , mitt största jordiska glädjeämne är, att mensklighetens bana oupphörligen går framåt, går uppåt; likväl tror jag, att då, efter några ännu flyktade år, man hunnit fullborda en hel cirkelgång af nya försök iLagstift-' ningsväg, skall man återkomma till den punkt, ifrån hvilken man utgick: 1734 drs Lag, öfverfygad derom, att endast en med lätt hand förändrad redactlon deraf, endast en nödig codifiering af senare tiders Lagförändringar var det, som tiden och samhällsbehofvet fordrade.
Man torde då finna, att det någon gång är lättare att afvika från ett gammalt, än att till antagande framlägga ett nytt system, och att det rätta merendels slutar med att hafva rätt.
Jag vet ganska val, att både jag sjelf och troligen en ganska bestämd majoritet af nu varande representation har afträdt från det offentliga lifvets stora skådeplats, då man trycker antaguingens insegel på den nya Lag, hvarom vi nu utvexla våra olika åsigter; men det goda, som hos oss var gemensam afsigt,’ men hvilket tiden och händelserne hindrade att mogna till fullbordad handling, skall blifva det i den stora serben af arbetare, som intaga de ledigt lemnade rummen, och jag har derföre härigenom begagnat tillfället att göra mig förstådd äfven af dem, till hvilka! min röst icke förmår framtränga.
STOC KHOLM; Elméns och Granbergs Tryckeri, 182g; LcgUishottets Betänkande Nto 75, i N:o 75.
Antom till Exp. Utsfc. den 18 Julii 182g, Betänkande" öfver Herr ContractsProsten Ni be lii Motion, om skärpning af straffet för dem, som med samnad hand, eller andra resan, begå rån och stöld, samt om anstalter, dels till fö~ rekommande af häcktade missgerningsmäns rymning, och dels till rymd fänges efterspanande och gripande. tios Högvtirdige Preste-Ståndet har Hers Contracts-Prosten Hibelius, i afgifvet och till liag-Utskottets behandling öfverlemnadt memorial, framställt nödvändigheten deraf, att, i en tid, då inbrotts-stölder och rån, serdeles i Rikets aflägsnare provincer, icke äro sällsynte, och den allmänna säkerheten till lif och egendom derigenom högligen äfventyras, utomordentliga matt och steg, till des* sa ogerningars hämmande, varda vidtagna , samt derföre föreslagit att straffagar ne md skärpas för dem, som sätta sig tillhopa, Bih. till Rits-St.
Trot, !8i8 och I829, 1 Sami. t Mfd, j, 6:te H.t. utdra B-.det.
S La gift skottets Betänkande No 75. att med samnad hand föröfva rån och stöld} att sådan förbrytelse, andra gången föröfvad , må straffas med lifstids]fängelse , eller, såsom utomlands vedertaget år, meri deportation till aflägsen plats; anstalter må fogas, hvarigenom missgerningsmans kringsändande i landet, till. undergående af ransakning i dylika mål, må kunna undvikas och tillfällen till rymning såmedelst förekornmas ; och att, då. rymning ändock inträffar, jagt efter rymmaren må, på lika sätt sorn efter odjur i skogen, anställast intill dess han ertappas lefvande eller död.
Denna Motion, hvilken Herr ProfessOren ~Bexell biträdt, har Utskottet till öfverläggning förehaft.
Och hvad först angår yrkandet om anstalter till förekommande af de olägenheter, som uppstå genom missgerningsman* kringsändande till ransakning och derunder inträffande tillfällen till rymning; så har Utskottet redan, i anledning af andra rörande detta ämne väckta Motioner, uti sitt af Irenne Riks-Stånd bifallna Betänkande N:o 37, afgifvit förslag, hvilket Utskottet nu åberopar.
Beträffande åter Motionairens öfriga för» slag; så får Utskottet erinra, LagVtskottets Betänkande N:o 75» § a) att rån, eller olofligt tillgrepp roed Utöfvande af personligt våld, är i ao Cap. 9 §.
M issgernings-Balken belagdt med dödsstraff, och att så» le<les någon skärpning i ansvaret för detta brott ej kan komma i fråga ; b-' att det i 4i Cap. i §. och 40 Cap.’ a §. af berörde Balk utsatta straff för stöld, med samnad hand och för stöld andra resan dels synes vara tillräckligen strängt och dels står i sådant sammanhang med straffbestämmelserna för tjufnad af hvad slag som helst, att skärpning eller partiel förändring af det förra ej kan, rätan rubbning af Lagens enhet och öfverensstämmelse, ega rum ; och c) att i 2 5:te Cap. x §. af samma Balk redan är stadgadt, att missgerningsman , som ställer sig till värn emot den, som honom gripa och fånga vill, eller från rymmande hindra, och varder då dräpen, ligger ogild; äfvensom att i öfrigt behöflige och ändamålsenlig© föreskrifter, huru med rymd* fånges efterspanande förhållas bör, ej saknas. i LagUtskoltels Betärikandt N:o 7 5 Qch 76, I följd häraf tillstyrker Utskottetj att de aE Herr Contracts.Prosten Ni1 helius i dessa ämnen väckta frå» gor må förfalla.
Stockholm den 15 Julii 1829.
N:o 7<5.
Ankom till Exped, Utskottet den 18 Julö liJSg.
Betänkande öfver Herr Grefve Jacob Hamiltons Motion, att den, som första resan begått stöld och inom 48 timmar sitt brott sjelfmant upptäcker samt det stillna återställer, må befrias från uppenbar Kyrkoplikt.
Avå erfarenheten ofta skall ådagalagt, att yngre personer begå stöld mera af o betänksamhet, än af vinningslystnad dier LagUtskotteis Betänkande N:o 76. 5 uppsåt att göra skada, och att det unga sinnet vanligen knappt hunnit besinna sin brotts-! lighet, innan angren inställer sig; men att fruktan för det svåra straffet, och öfvertyg gelsen, att, i följd deraf, sedermera icke varda i samhället återupptagen, liksom tvingar brottslingen att, emot samvetets böjelse, gerningen förtiga, har Herr Grefve Jacob Hamilton hos Höglofl.
Ridderskapet och Ädeln, i afgifvet Memorial, föreslagit den jemkning af nu gällande X>ag, att en person, som förm sta gang föröfvar stöld, men inom två gånger 24 timmar derefter sjelf anmäler stölden och det tillgripna godset återlemnar, må frän det nu brukliga straffet af uppenbar Kyrkoplikt befrias.
Ijag-Utskottet, till hvars granskning och utlåtande detta förslag blifvit öfverlemnadt , har detsamma i öfvervägande tagit.
Och sorn uppenbar skrift och kyrkoplikt , enligt sin natur och bestämmelse, icke utgör ett verldsligt straff, utan är, jemlikt 1 §. yrde Cap. a£ 1686 års Kyrko-ordning, ”den syndabekännelse, som en syndare, lagvunnen och sak"fälter, gör inför församlingen, då han till>, stär sig vara uti den sak brottslig, för ”hvilken han uppenbart skriftas, och betyVgar sin ånger
Öf ver bemälde synd, beder "Gud och församligen om förlåtelse, samt V atlof var bot och bättringsa enär den - 6 LagUtskolttls Betänkande N.o 76. ris egentligen endast religleusa handling, hvars rotta ändamål ar att, med förkunnande af tillgift och försoning, upptaga den ångerfulle och hotfärdige i församlingens gemenskap, till fullt åtnjutande af alla Kyrkans friheter, efter Utskottets tanka, ej kan anges mindre behöflig och ändamålsenlig i det af Motionairen förutsätta, än i andra fall, der Kyrkoplikt är fureskrifven, finner Utskottet så mycket mindre skäl, att förslaget understödja, som det sällan skulle blifva möjligt för brottslingen att bevisa å hvad tid han stölden begått, eller att han inom den föreslagna préscriptions-timman sjelf upptäckt och erkänt sitt brott samt det stulna terlemnat.
Utskottet tillstyrker derföre, att Motionen må lemnäs utan seende.
Stockholm den 15 Julii 1829. N;q 77, Ankom till Etped. Utsk. den U Julii 1819.
Betänkande öfver Riksdags-Fulb mägtigen från Norrbottens Laglusiatiets Betänkande N:o 77. 7 Län Fahle Burmans Motion, om skärpning af straffet för stöld, samt om belöning a f allmänna medel för tjufvars upptäckande och gripande
Da erfarenheten skall visat, att, ehuru tjufnadsbrott liro, i nu gällande Lag, med svårt ansvar belagda, större delen af dem, som en gång foröfvat stöld samt blifvit derföre straffade, likväl sedermera, värre än förut, öfverlemna sig åt samma afskyvärda last, och orsaken dertill vöre den , att tjufven ej är pligtig att gälda det stulna godset, så vida han icke eger tillgång, hvilket fall dock sällan inträffar, helst sådane förbrytelser vanligen icke begås af förmögnare personer, och tjufven nog vet att undangömma det stulna, för alt i lättja och maklighet förtära hvad han på sådant sätt förvärfvat och derigenom njuta ersättning för den bestraffning han utstått, har Riksdags-fullmägtigen från Norrbottens Län Fahle Burman, hos Hedervärda Bonde-Ståndet, i afgifvet och till LagUtskottet remitteradt Memorial, yrkat , att straffet får tjufnad rnci skärpas pd det sätt, alt det stulna godset ovilkorligen skall betalas med penningar eller, i brist deraf, med arbete, d fästning eller annan tjenlig arbets-inr ätt ning, efter någon viss beräk - S LagUtskottets Betänkande N:o 77. ningsgrund • hvarjemte Motionairen hemställt, am icke, till hämmande af dylika brott, någon lämplig belöning af allmänna medel bör utfästas för en haar, som skaffar rätt pä. tjuf eller honom griper.
Vid detta arendes föredragning hos Hedervärda Bonde-Ståndet är af Riksdags-fullmägtigen från Elfsborgs Län Anders Danielsson anmärkt, att det föreslagna stadgandet om det stulnas ersättande genom allmänt arbete skulle mota stora svårigheter i verkställigheten, enär Staten blefve föranlåten att öfver arbetet föra räkning med målseganden ; att Lagens föreskrifter, tillika med den hos alia rättsinnige naturliga böjelsen att vilja upptäcka och gripa brottslingar , i den delen äro tillräeklige och mera verkande, än allmänna belöningar, samt att bifall till Motionairens förslag dessutom svårligen kunde annorledes, än i sammanhang med fullständig omändring af brottmäls-lagarne, tillstyrkas; i hvilka anmärkningar samtliga Riksdags-fullmägtige från Vermlands Län , J. J. Rutberg från Norrbottens Län, Casper Wijkman från Upsala Län och Nils Månsson från Malmöhus Län instämt, med tillägg af den sistnämnde, 3tt en hvar, enligt Lag, är pligtig att tjufnad uppenbara, vid äfventyr att eljest anses delaktig i gerniagen, samt att den egna rätts- och heders - Lagutskottets Betänkande N.-o 77. 9 känslan i detta afseende är den kraftigaste och bästa uppmuntran.
Hvad sålunda å ena och andra sidan blifvit anfördt är af Utskottet 1 öfvervägande taget.
Och hvad angar Motionairens yrkande, att, till skärpning af straff för stöld , ovilkorlig skyldighet för tjuf att med penningar eller allmänt arbete ersätta målseganden det stulna godsets värde , må stadgas ; så enär a) en brottslings förpligtande, att gälda den skada, han genom sin förbrytelse vållat, är till natur och än-' damål vida skiljdt från straff och följaktligen ej kan, enligt Motionairens åsigt, såsom en straffbestämmelse stadgas ", och b) målsegandens rättmätiga fordran på ersättning för hvad honom blifvit frånstulet redan förut finnes erkand och, så vidt ske kan, försäkrad, genom stadgandet i 4 §. af 40 Cap.
Missgernings-Balken , att allt hvad stulet är hör gäldas ater, förr än böter uttagas, och att tjufven shall, der han det ej gitter, malseganden med arbete förnöja , JO fiigUtsiottets Betnniande N:o 77, när tjuf ej lif mister, eller till Kd< nungens arbete dömd är j samt c) Motionairens förslag om allmänt , i stället för enskildt , arbete till målsegandens förnöjande, i händelse tjuf ej kan det stulna återgälda, ej skulle kunna, om det än vore i och för sig sjelft lämpligt , för närvarande antagas och verkställas, enär tjenlige och till rack 1 i — ge allmänna arbets-inrättningar för ett sådant ändamål saknas , tillstyrker Utskottet } att denna del af Motionen icke må till någon åtgärd föranleda, Beträffande åter Motionairens hemställan om anslag af allmänna medel till belöning åt den, som tjuf upptäcker eller fastta ger; så, i betraktande deraf, a) att hvars och ens egen säkerhet och fördel påkallar medverkan tili missgerni ngars upptäckande samt missgerningsmäns ertappande och befordrande till laga bestraffning • b) att uppmuntran till angifvelser i allmänhet, genom utsättande af be - LagUtslettets Bettiniaiidt N;o 77. 11 löningar, kan leda till missbruk och skadliga följder, och dessutom, såsom maxim, icke gillas af allmänna tänkesättet j \ 0 c) att offentliga Police- och Aklagare Myndigheternes i -Lag och Författningar föreskrifna åligganden och åtgärder, till uppdagande och beifrande af så väl tjufnader som andra brott samt till brottslingars efterspanande och gripande, hittills, i förening med den i Lag stadgade ansvars-påföljd för medverkan till döljande af veterlige missgerningsman eller deras missgerningar, i allmänhet motsvarat ändamålet och behofvet 5 samt d) att det är Police-Magten obetaget att, i serskilda fall, der det pröfvas tjenligt och nödigt, genom belöningars utfästande befordra ifrågavarande ändamål, anser Utskottet sig icke ega skäl att med sitt tillstyrkande omförmälde hemställ lan understödja.
Stockholm den i5 Julii 1829, 12 LagUlskottcls Betänkande N.o 78.
Ankom till Exp, Utskottet den 23 Julii 1825, Betänkande öfver Riksdags-Fullmägtigen från Hallands Län, Peter Anderssons Motioner, om ändring af Strafflagarne för stöld m. m. H os Hedervärda Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen från Hallands Län Peter Andersson, uti tvänne serskilde, genom Utdrag af Ståndets Protocoll för den 15 sisth December, i ett sammanhang till Lag-Utskottets behandling öfverlemnade Memorial , framställt åtskilliga yrkanden, syftande till ändring af nu gällande strafflagar, serdeles i frågor om stöld.
Då Utskottet sökt göra sig reda för innehållet af dessa Memorial , har Utskottet trott sig finna Motionairens förslag kunna sammanfattas i följande punkter, nemligen: 1:0 att för all slags tjufnad må stadgas urbota straff, dock hvarken spöslitning eller fängelse vid vatten och bröd, utan fängelse med arbete från 6 månader till 3 Lagutskottets Betänkande N":o 78.
l5 är för forsla resan, från 3 till 6 år för andra resan, oell på lifstid för tredje resan enkel stöld, men för inbrott, stöld ute på marken, nidirigs- lius- och kyrko-tjufnad ett, i förhållande, långvarigare fängelsestraff j a:o att brottslingen må serskildt ålägga* att, sedan målseganden blifvit förnöjd , ersätta så väl Kronan all den kostnad, som för honom under ransakningen och fängelsetiden göres, som ock Åklagaren , Domaren och Nämnden för deras tingsresor och utgifter, och det antingen med penningar eller, i brist deraf, med ökadt fängelse och arbete; 3:0 att förbrytaren, derest han icke hat eget hem eller laga tjenst, ml, efter undergången bestraffning, såsom lösdrifvare i häckte qvarliållas, och, på lika sätt som försvarslöse personer, hvilka för vanart icke vilja eiler kunna erhålla årstjenst, vara för alltid underkastad Kronans arbete , mansperson å Correctionshus , som dertill borde inrättas, eller vid Skeppshvarf i Stockholm, Carlscrona elier Götheborg, på Wanäs fästning eller vid Höganäs stenkolsgruva, men qvinna å Spinnhus eller andra allmänna arbets-inrättnlngar, hvilka till den ändan borde utvidgas, sä att brist på utrymme och arbete icke inträffar. l4 LagUisAoiteis BetflniunJe No 78, 4:o att, i händelse sådane personer, erhålla enskild tjensr, hvartill de dock icke linge utsläppas, innan de minst ett år förrättat allmänt arbete, husbonden bör, vid vite, ansvara, att tjenstehjonet i sin tjenst för. h;ifver och icke lår tillfälle att i orten kring» Stryka ; 5:0 att dylika tjenstehjon, de der icke eller finge städjas eller legas på mindre än ett års tid, skola, om de vid tjensteirets slut icke qvarstanna i samma tjenst eller förskaffa sig annan, å nyo till allmänt arbete hållas; 6;o att Häradsskrifvarne inom hvarje Län böra alla år, vid mantalsskrifningarnes slut, till Konungens Befallningshafvande ingifva, och Konungens Befallningshafvande , vid vite, inom en månad derefter, antingen till Krigs-Collegium eller till Förvaltningen af Sjö-Ärendena insända förteckningar öfver allt löst folk, som för Kronans arbete är att påräkna; 7:0 att den, som hos Föreståndare för arbets-inrättning gör ansökning att få uttaga arbetsfånge till enskild tjenst, bör med prestbetyg styrka sin fräjd, och fånge ej utlemnas till någon, som sjelf för tjufnad eller delaktighet deri varit tilltalad ;
Lag Utskottets Betänkande Nio 78. i5 Klo att Kongl. Maj:t må ega, uppå skeende ansökning, till fästnings- eller annat allmänt arbete, på viss tid eller för alltid , döma den, som för delaktighet i tjufnad eller anann missgerning flere gånger varit un. iler tilltal ställd och antingen blifvit sakfälld eller befunnits med bindande omständigheter så besvärad, alt han, enligt vederbörande Landshofd inges, Domares, Kyrkoherdes och Församlings intygande, kan anses såsom en för orten farlig och skadlig person ; gro att den, som till allmänt arbete för viss tid blifvit dömd, men rymmer, ml för rymningen plikta med ett års arbete derutöf. ver ; och slutligen 10:0 att fästningsfånge, sorn falskligen uppgifver sig hafva å annor ort föröfvat stöld, skall gaida all den kostnad, som genom ransakningen derom förorsakas, eller, i brist af tillgång, undergå motsvarande kroppsplikt.
Dessa Motioner har Utskottet förehafc
Och hvad först angår den i lOrde punkten upptagna fråga, huru fånge, som falskeligen uppgifver sig hafva a annor ort begått missgerning, må anses ; så får Utskottet åberopa sitt i detta ämne afgifna Betänkande N:o 30, tillika med det ytterligare Utlåtan - i6 LagUtskotteis Betänkande N:o 78» de, hvilket Utskottet, i anledning af erhållna aterremisser, ofördröjligen skall meddela» Beträffande sedan de ämnen, som inne-, fattas i 3, 4, 5, 6, 7, 8 och 9 punkterne j så anser Utskottet dem ega si nära och oskiljaktigt samband med de till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottens gemensamma handläggning hörande frågor om bestämmande af de personers qvalification, hvilka böra till allmänna corrections- och arbetsinrättningame försändas, om förbättring af Police-författningarne, om åtgärder till förekommande af landstrykeri, samt om laga försvar, m. m., att de ej kunna af Lagutskottet serskildt behandlas; hvarföre Utskottet tror sig endast böra hänvisa till de Utlåtanden, hvilka bägge
Utskotten komma att öfver berörde ämnen gemensamt afgifva.
Vid öfvervägande åter af de tvänne öfr rige punkterne af Motionairens förslag, nemligen om förändring af gr under ne och sättet för bestraffning af stöld, samt o/n stadgande, att tjuf skall gälda all den kostnad, sorn under ransakningen och fängelsetiden blifvit för hans skull gjord, eller, i saknad af tillgäng, plikta med fängelse och arbete, bar Utskottet för sin del funnit, jtj(igT7tskoittts Eelänltcinxle N:o ?8. *7? a) att ovilkorligt urbota sirafT för alf slags stöld Icke öfverensst ammer med brottets natur och straffets ändamal ; b) att det antagna bestraffnings-sättet a£ dels penninge-böter, dels spö och. ris eller fängelse vid vatten och bröd, och dels fästningsarbete på vissa år eller på lifstid > efter brottets art och omständigheter, dessutom så ingår i andan och systemet af nu gällande strafflag, att det icke kan , ulan vid en fullständig omskapning af nämnde lag , borttagas eller ändras; samt fe) att en brottslings förpligtande att ersätta Statens kostnader för brottslingens lagförande och bestraffning, icke mindre i tjufnadsmå! än andre brottmål, strider mot rättvisa och billighet.
Utskottét tillstyrker alltså > att dessa Förslag ej må antagas» Stockholm den 15 Juli i 182g. jSih, till Rihs-St.
Prat, jg2S och IS19> 7 Sami. 1 AfJ. J, 6:te tilt c a idra B.dei, r8 LagUtskottets Betänkande N.o 7g.
N:o 79* Ankom till Exped.
Utsk, den 23 Julli 1829, Betänkande öfver Riksdags-Fullmägtigen Anders Danielssons ifrån Elfsborgs Län Motion, örn ändring af rättegångseller fatalietimman vid Härads-Rätterne.
"Uti Memorial , som af Hedervärda EondeSiåndet till Lag-Utskottet blifvit remitteradt, har Riksdags-Fullrnägtigen cinders
Danielsson ifrån Elfsborgs
Län föreslagit , att rättegångstimman, eller rättare fatalietimman, vid Härads-Rätt må flyttas tillbaka ifrån kl, 7 till klockan 2 eftermiddagen; till grund för hvilket förslag Motionairen andragit, att den part, som icke är framme på Tingsstället kl. a eftermiddagen , sällan kommer kl. 7 ; att denna sena tid på dagen är högst obeqväm , mindre för Domaren, än för parterne; atc det mången gång vöre svårt för en part att ■vänta sin vederdeloman till sent på aftonen, och sedermera under natten färdas hem från Tingsstället , der tillräcklige rum för Tesande ofta ej finnas; samt att rättigheten att hafva fatalierna öppna till kl. 7 eftermiddagen börjat så missbrukas, att det snart icke LagUtshottets Belänfande N:o 7g. 19 lönar mödan för Domaren att hälla session på dagen, enär, i vigtigare mål, parterne sällan infinna sig förr, än mot aftonen 5 och. då enahanda förhållande synes snart komma att ega rum äfven i ringaremål, blefve följden , att Domaren måste missbruka sin magt och hålla sessioner om nätterne.
Öfver detta förslag får Utskottet nu vördsamt afgifva det utlåtande, att a) då mängden af de ärende# , som af Härads-Rätterne skola handläggas under den inskränkta tidrymden för deras lagtima sammanträden , oundgängligen fordrar, att desse domstolars sessioner hållas ej blott på förmiddagarne , utan afven på eftermiddagarne , b) då icke blott
Domaren och , i synner het, Nämnden, utan äfven Tings? menigheten, har fördel af den tidsbesparing, som genom eftermiddags-' sessionerne vinnes, c,) då det, genom Kongl.
Brefvet till samtlige Hof-Rätterne den 27 Maji 1801, är iörordnadt , att EUradsRätts session ej senare än klockan sju hvarje afton skall slutas, derest rLagUt skottets 'liftänkande N:o 79' icke serskilda omständigheter nl* gon gäng skulle t utan partemes olä* genhet, till längre sammanträde föranleda, S) da i genom samma Kongl. Bref \ nö^ dige contrdler i detta afseende ärd föreskrifne samt vederbörande
Ad» vocat-Fiscaler anbefallde att 5 händelse någon försummelse denning nan yppas, den felagtige genast un-t der tilltal ställa och till laga an-; svar befordra , samt p) 3å Utskottet redan , för de maij I hvilka fatalier vid Härads-Rätt för^ nämligast komma i fråga , nemligen! concursmål, i sitt afgifna Betän-3 leande Nio 62, tillstyrkt, att fatalier timman må bestämmas till klockan 3 2 på dagen , Utskottet anser sig icke ega skäl att Motionaid rens yrkande understödja.
Stockholm den 15 Julii 1829* LagUtnkotlets Betänkande N:o 80; si N:o 80, Ankom lill Exped.
Utskottet den 29 Julii 132'J.
Betänkande öfver RiksdagsFullmägtigen Anders Danielssons från Elfsborgs Län Motion, om förklaring öfver 5:te och 6:te i 23 Capitlet Rättegängs-Balken, Y. . _ ill Xjag-Ulskottet har, genom remiss från Hedervärda Bonde Ståndet, blifvit öfverlemnadt ett af Riksdags-Fullmägtigen Anders .Danielsson från Elfsborgs Län till Ståndet ingifvet Memorial, hvaruti finnes anfördt, att, ehuru ordningen bland Domstols Ledamöter för omröstning till