Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del godkänner jag veckopenningarna, men underkänner deremot den koppskatt, örn jag så får kalla den, sorn föreslås för hvarje person.
Den allmänna sinnesstämningen är icke benägen för en sådan taxering.
Jag känner bland allmogen, huru mycket missnöje yttras öfver km husmedlen; om 1111 en ytterligare tillökning, en slags koppskatt skulle åläggas den för skolgång, skulle de, som inga barn häfva, anse det vara tungt att betala för andras; att tjenstefolk, som redan galt genom skolan, borde betala för andras barn, skulle anses alltför båldt och de skulle ogerna betala.
— Jag biträder Hr von Hartmansdorffs åsigt, att hellre en skolafgift efter skattebeloppet borde utgå; men jag hemställer, om det vore billigt, ehuru jag medgifver att det kan vara en småsak, att den, som på egen bekostnad håller en skola, äfven skall vara underkastad ett sådant skattebelopp öfver sin utgift för denna, dä han derföre har redan vida större utgift än hvad hans skattebelopp skulle utgöra.
Jag tror det vara vådligt att genom lagstiftning motverka hvad som åstadkommes af den enskilda omtankan.
Utsktns betank. omnämner bland lönevillkor för skolläraren Dea 22 Juli f. m. eif. lämpligt jordland, för att drifva träplautering och trädgårdsskötsel, på det att mera kunskap derom måtte spridas: jag bestrider icke åsigten som ganska vacker, isynnerhet i skrift, men i praktiskt hänseende tror jag det icke vara behöfligt och derför icke lämpligt.
Yi hafva så myckel jord i vårt land, alt trädgårdsskötseln ocb trädplantering ännu icke på lång tid behöfver vara föremål för folkskolan; och jag tror, att man från Ingstadganden, så vidt möjligt är, bör utesluta hvad som är obehöfligt, Det är så mycket som är behöfligt , att detta gerna kan utgå.
— Utskms åsigt rörande klockares pensionerande har af llr von Hartmansdorff blifvit underkänd med någon modification, men jag underkänner denna åsigt helt ocb hållet; ty jag anser det ingalunda vara behöfligt att deröfver reglementera och i början af en ny ordning i skolväsendet stadga om pensioner för lärare.
Jag ser icke dessa skollärare ur den synpunkt, att de skola hela sin lefnad igenom hålla skola; ty jag tror, att en ung bondgosse, som 6 å 7 år förestått en vexelundervisningsskola, kan under tiden vinna emploj som bokhållare på ett bruk eller inspector på en gård och lemna sin plats som skollärare åt någon annan.
Jag tror ingen fördel uppstår deraf, alt skollärare blifva så gamla, att pension för dem behöfver bestämmas; hvarförutan jag är öfvertygad, att när det fället skulle inträffa, så är allmänhetens godhjertenhet så stor, att den ingalunda skall tillåta den skollärare lida nöd, som en lång tid besörjt undervisningen i församlingen.
Jag tror således, alt den allmänna välgörenhetskänslan icke bör tröttas genom några stadganden i förväg.
Med mycket nöje antager jag dermot [Jr von Hartmansdorffs utbyte af ordet ambulatorisk, och sätter omgångs-skola i stället.
Hvad angår samme värde talares anmärkn. vid ordet s o ckeu-bibliothek, så öfvergår jag äfven gerna till den åsigten, att det bör heta skol-bibliothek; men jag inskränker mig icke till det bokförråd, som Hr von Hartmansdorff ansett tillräckligt och med behofvet efter haus öfvertygelse öfverensstämmande.
Jag önskade att detta bibliothek matte komma att innefatta populära afhandlingar i historia, geographi och naturkunskap, nemi. sådana skrifter, som af allmänheten kunna begagnas.
I afseende på det fordrade kunskapsmåttet, anhåller jag att få yttra några anmärkntr.
Jag anser nemi. intet annat maximi-eller minimi-belopp böra fastställas, än att kunna väl läsa och väl skrifva samt rälsna regula di tri; men jag ber att få fästa herrarnes uppmärksamhet på hvad jag menar med att väl skrifva.
Jag menai- att kunna skrifva Svenska språket efter grammatikens grunder: dertill fordras ovillkorligen, att grammatiken måste läsas i folkskolan, men under andra villkor än de, hvarunder vi sjelf ve inhemtat den.
Jag anser D C II 22 Juli f. lil. nerol, i högsta måtto olämpligt att lära Svenska språket med den grammatik, som innehåller Latinska ordbestämmelser, hvilka icke kunna göras tydliga, annorlunda än genom öfversättning.
Jag vet att försök i denna väg redan äro gjorda lill framskaffande af en sådan lärobok, och jag önskade att något lämpligt praemium kunde bestämmas förden inom viss tid bäst utarbetade Svenska grammatik, som vore byggd på Svenska benämningar med fullkomligt uteslutande af alla främmande.
Jag är öfvertygad om möjligheten att bibringa denna välskrifning; jag har sett prof deraf i skolor framställas, och det till den förvånande verkan, alt jag ej skulle våga nämna det, om jag icke sjelf varit vittne dertill.
Af det obetydliga och ringa kunskapsmått, som jag fordrar af folkskolan, följer också, att jag för min del förminskar det erforderliga kunskapsmåltet hos läraren emot hvad Utsktn föreslagit, samt att frågan om seminarier och dermed följande behof af kostsamma inrättningar för befordrande af högre folklärare kunskaper föl faller af sig sjelf.
Jag delar icke den åsigt, som Hr von Hartmansdorff yttrat, att folkskolan äfven borde vara tillgänglig för dem, som söka ett högre kunskapsmått; ty jag tror, att då medlet att inhemta all kunskap är leinnadt i folkskolan medelst en fullkomlig förmåga att läsa modersmålet och skäligen skrifva pä grund af grammatik, när detta kunskapsmått är inhemtadt äger individen medel att sjelf, om honom så synes, tillfredsställa sitt behof och sina önskningar till vinnande af en högre upplysning.
På denna grund bestrider jag den åsigten, att kunskapsmåttet för läraren skall utsträckas, derföre att några individer skulle finna sig i behof af en mera utvidgad kunskap; men då jag för öfrigt instämmer med Hr von Hartmansdorff, snart sagdt i ålit hvad häri i denna fråga anfört, ber jag få göra en anmärkn. vid ett uttryck, hvaruti jag ej kan förena mig.
Hr von Hartmansdorff har ansett författningen om skol-disciplin böra utgå , på den grund att det vore oriktigt att uttrycka karbasens uteslutande från skolan, och denna tanke kan jag ej dela.
Jag tror, att folkbildningen, på den punkt vi nu stå, bör utesluta den materiella agan från skolan
Det återstår ännu en väsendtlig princip i detta betänk., som af Hr von Hartmansdorff blifvit vidrörd, äfvensom af Iir Lefre'n, men i min tanke icke så fullständigt utvecklad, som jag önskat, i afseende å ämnets vigt, af talare med den utmärkta kännedom, som dessa herrar äga framför mig, och framför de flesta andra, — nemi. del afseende, som bör fästas vid llr biskop Agardhs reservation.
Jag tror, alt om Hr Agardhs åsigter kunde få den utveckling de. borde hafva, skulle man i fråga om sjelfva principen för folkskolan finna hvad man icke på annan väg kan linna.
Jag har genom en längre egen erfarenhet pröfvat, huru svårt det är Den 2'j Juli f. m. att få allmogen att låta sina barn besöka skolan.
Jag har länge trott, att det bestått i likgiltighet för undervisningen, och någon gång i tredska att icke vilja begagna det tillfälle till fri skolundervisning, sorn varit dem leornad; men förhållandet är icke sådant.
Det ligger i sjelfva vårt lands construction, i egenheten hos vårt land, att det är nära nog omöjligt att fordra skolgång, när den skulle sträcka sig öfver ^ mil mellan hemmet och skolan.
Jag hemställer till eder kännedom, mine herrar! huru många localer inom Sverige linnas, som kunna åstadkomma en fast skola på en punkt inom församlingen, hvartill icke de, som skola begagna skolan, skulle hafva mera än ^ mils väg eller betydligt mera.
Under våra snöyror, under våra fånga vintrar, säger det sig sjelft, att barnet om 7 eller 9 års ålder icke kan begagna skolan, då det dit från sitt hem hade •£, ofta en hel mil, ifall en sådan fast skola inrättades.
Att tro att vi skulle kunna komma till det resultat, att flera fasta skolor eller så många fasta skolor skulle inrättas, att distancerna derigenom jemnades, lärer hvar och en finna, i anseende till dermed förknippade kostnader, vara omöjligt.
Således beslår problemets lösning deruti, att finna en möjlighet att kunna fylla behofvet, utan att kostnaden blir för stor.
Jag tror att Biskop Agardhs åsigt om hvad han menar med omgångs-skolor, på det mest tillfredsställande sätt borde kunna fylla detta behof, örn, i stället för att kalla skolan fast, man dermed skulle afse en lärare, som vore bunden vid socknen, att denna indelades i 4 eller 5 distr- i c— ter, ifall man ansåg 6 vara för många, och att läraren en dag i hvarje vecka skulle uppehålla sig inom hvartdera districtet för att lemna undervisning.
Då finge läraren tillfälle att dels repetera hvad han förut läst, och dels att undervisa, hvarigenom hem-läsningen underhölls.
Jag öfverlemnar till Utskrn att bedomina detta.
Men, mine herrar! för möjligheten att uppfylla detta föremål kommer en omständighet, som jag underställer herrarnes och Utsk;ns pröfning, huruvida det icke vore lämpligt att»
Staten försköt kostnaden för tryckningen af tabeller, m. 111. som för undervisningen fordrades, och alt dessa tabeller lemnades till så ringa pris, att de blefvo tillgängliga för så godt sora intet, eller åtminstone för en högst obetydlig penning, utan att dock bestämdt skänka dem, enär del ligger i allmänhetens natur att icke värdera den sak, hvarföre man icke utlagt penningar.
Skolinvenfarierna borde derföre ställas till så lågt pris att det nästan borde kunna till för'bindas hvarje koja alt äga dem, såsom utgörande föremål för hemläsningen och grunden för den undervisning, sorn i skolan erhölles.
Derigenom skulle också skoltiden kunna betydligt förlängas, hvilket Hr von Hartmansdorff på goda grunder ansett heliöfligt.
Jag tror förhållandet på landet vara vida skiljdt från förhållandet i städerna; men jag anser i alla fall den - Den 22 Juli f. ra. na skolundervisning böra börjas så tidigt som helst och fortsättas lill det i5:de året, eller rättare, till dess nattvardsläsningen kan vara fulländad.
Jag tillstyrker, att sjelfva undervisningen till nattvardsläsningen äfven skall ske i sko I -d istric te t; ty jag kan icke peka» ehuru stridande det kan vara mot mångens åsigter, det jag anser det vara lämpligt, att pastor eller den hans embete förrättar, förflyttar sig till skol-districten och undervisar flera, än att socknens harn skola stryka till kyrkan för att erhålla den slutliga undervisningen, som dock icke upptager stor tid.
Jag skulle äfven vilja, i enlighet med hvad en mindre positiv mening i Utsktns betänk, uttrycker, men som dock synes vara Utsktns tanke, att det blefve presterskapets åliggande att särskildt fliteligen, utan afseende på sjelfva nattvardsläsningen, föredraga religionsundervisningen och åtminstone lemna den riktning deråt, som man icke får begära skola kunna åstadkommas genom en skollärare, eller kunna vinnas genom blott innanläsning i cathechesen.
Jag hemställer således lill Utskrns bepröfvande, att allt det afseende, som kan fästas vid Biskop
Agardhs reservation och förslag att sammanbinda hemläsningen med skolan, icke måtte lemnäs ur sigte, såsom i min tanke det enda verkställbara att åstadkomma effect, annorlunda än på papperet.
Jag anhåller, att dessa anmäikutr må till TJtskrn åtfölja åtcrremissen af betänkandet. llr Cederschjöld, Pehr Gustaf, uppläste följande:
Det nu under öfverläggning varande förslaget är i hufvudsaken helt visst ett af de vigligaste lill befordrande af fäderneslandets väl, som blifvit gjorda, kanhända i vår tid; och jag har för min del så litet att dervid anmärka, att jag vill anföra det endast för den händelsen, att betänk, i alla fall skulle återremitteras.
Sid. 2Ö heter del: v2:o. att dessa alla böra dagligen J’i skolan sig inställa.’’ —
Detta allmänna stadgande torde vara mindre lämpligt, — och tyckes dessutom strida mot Utsk:ns medgifvande, sid. 23, att faitiga ’’barn må, sedan de ”inhemtat färdighet uti innanläsning, äga frihet alt blott en ’’eller två gånger i veckan skolan bevista.”
— Detta medgifvande anser jag ganska nyttigt för alla , isynnerhet för dem, som bo mera aflägse ifrån skolan.
Åtminstone torde de ej behöfva der infinna sig mer än hvarannan dag.
Men dertill fordrades goda läroböcker, hvarpå nyttan af skolorna i alla fall kommer att till en väsendtlig del bero.
Utsk:n äro måna om ''fristående gymnastik.” — Kroppsrörelse är visserligen högst nyttig för ungdom, isynnerhet i fria luften, och på sådant sätt, att alla kroppens delar sättas i möjligaste måtto i en jemnlik verksamhet.
Men detta synes mig kunna nyttigare ske genom lekar med vissa arbeten, än genom den stillastående kroppens konstmessig» böjningar och ansträngningar.
Sådana lekar skulle kunna Den aa Juli f. m. bestå bland annat i att springa, lioppa, simma, klättra, grafva, lyfta, bara, på flerahanda sätt, hissa, ro, vricka, skjuta, t. ex. skottkärra, draga, borra med nafver, hugga, såga, brottas o. d. likväl allt under lärarens inseende.
Utskrn lägga med rätta mycken vigt på religionsundervisningen.
Men jag skulle blott önska, att den lemnades efter någon bättre inrättad lärobok, än vår vanliga caiheches.
Dessutom skulle jag önska, att religionsläraren icke, såsom vanligen hittills, betraktade christendomen såsom fordrande stora försakelser af timliga njutningar för att undgå strafF och vinna belöning i ett annat lif.
Man skall känna menniskonaturen bra litet, för att tro ögonblickets passioner kunna med någon allmännelighet hejdas genom tillrop från andra sidan grafven.
Ett helt annat inflytande på sedligheten skulle religionen erhålla, om man vederbörligen framställde dess läror, såsom den säkraste vägvisare äfven till timlig lycksalighet.
Och ingenting skulle vara lättare, än att derom öfvertyga barnet, och derigenom göra sjelfva dess begär efter lycksalighet till en vaksam och säker ledare på dygdens bana.
Slutligen anhåller jag att till besvarande få upptaga en mot Utsk:ns betänk, af någon värd talare framställd anmärka.
, enl. hvilken det af Utskrn föreslagna minimibeloppet af kunskaper vore för stort och borde inskränkas till färdighet uti att läsa, skrifva och räkna, i hvilket hänseende en annan värd talare gått ännu längre, och, om jag rätt fattat hans mening, ansett det vara tillräckligt alt blott kunna läsa.
Jag kan icke instämma uti dessa talares åsigter, utan anser rätta sättet för R.
St. att visa sin benägenhet mot de lägsta folkclasserna, och, om jag så får säga, göra dem fullt delaktiga af medborgerliga rättigheter, samt derigenom öka deras välstånd på samma gångsom deras bekymmer lindrades, vore att öppna möjligheten för dem att på förståndets väg uppnå samma höjd i eultur, som de s. k. högre classerna innehafva.
Den förstnämnde talaren har trott, alt insigt i naturläran icke borde ifrågakomma.
För min del anser jag ingen kunskap vigtigare än den om skapelsen, hvarigenom ett högre, sannare och mera tillfredsställande begrepp erhålles om det Högsta Väsendet, än det som inhemtas ur cathechesen, nemi. alt Gud är en ande tili sin varelse &c. Dessutom tror jag det vara säkraste sättet att göra menniskan lycklig, alt för henne öppna tillträde till tankens andeverld; emedan det endast arder, som menniskan kan finna värdiga och till förädling ledande föremål för sin sällhet, då deremot den sällhet, som sökes uti blott de rent sinnliga eller djuriska nöjena, är alltför flyktig, samt leda lill laster och brott.
Ju flera kunskaper menniskan äger, ju flera utvägar äger hon också till beredande af i76 I) t n 22 J ni i f. m. sin sällhet, och behdfver icke anlita brännvinet eller andia kroppsliga reteraedel för att vara lycklig.
Bland de kunskaper, sorn på en gång utveckla själsanlagen och medföra en bestämd nytta uti det praktiska lifvet, är insigten uti mekaniken ovedersägligen en bland de första.
Jag skulle derföre önska, att Utsktn ville öka minimi-beloppet af det erforderliga kunskapsförr&det med kännedom uti grunderna af mekaniken, emedan man derigenom icke blott skulle bättre förstå att nyttja de redskap man redan äger till arbetens bedrifvande, och äga en ledning att sjelf förbättra dessa redskap, samt att uppfinna nya; utan äfven hafva en stor själsnjutning af sjelfva dessa redskaps förunderliga verkningar.
Af dessa skäl kan jag icke annat än på det högsta protestera mot hvarje försök att minska kunskapsmåttet.
Frih. Cederström, Jacob: Ifrågavar. betänk, utvisar synbarligen, att Utsktn icke uppfattat den rätta och egentliga utgångspunkten för det afhandlade ämnet.
Frågan är nemi. den: hvad fordrar samhället till dess medlemmars uppfostran i allmänhet, och hvad väntas af den anstalt, som bör införas i stället för hvad som finnes?
I första rummet inträder, då frågan : huru vill samhället vinna den uppväxande generationens bildning, och hvad annat, än det som för närvar, finnes, erfordras för dess högre individuella trefnad och lycka?
Härtill fordras i främsta rummet, att hvarje samhällsindivid mäste beredas insigt och skicklighet uti något yrke; och hvarje medlem måste derföre, jemte det insigt meddelas uti att läsa, räkna och skrifva, jemväl lemnäs tillfälle att förvärfva den öfning uti något yrke, som erfordras för att deraf kunna bereda sig utkomst och samhället gagn.
Härifrån bör ingen medborgare af hvad dass som helst undantagas, utan den rikaste bör lika väl som den fattigaste vara underkastad skyldigheten att känna något yrke, valdt efter individens egen fallenhet.
Denna vigtiga omständighet hafva Utsk:n förbisett.
Sedermera uppstår frågan om sättet för skolornas organisation, i hvilket hänseende Utsk:n utgått från den princip, att i allmänhet fasta skolor skulle etableras, och den ambulaloriska undervisningen endast undantagsvis användas.
Jag anser just motsatsen böra antagas, emedan localiteterna inom Sverige göra de fasta skolorna oanvändbara i de flesta orter.
Om deremot pastoraten eller socknarna fördela sig uti erforderligt antal district i mån af locala förhållanden, i de särskilda provinserna, och undervisning meddelas turvis en eller ett par veckor i hvarje district, så torde ändamålet på så sätt lämpligast befrämjas.
Barnen äro qvar hos föräldrarna, med undantag af de dagar, då de vistas i skolan, och den föräldraundervisnitig, som Hr Biskop Agardh åsyftat uti sin reservation, vinnes derigenom directe inom några fä år; förutsatt likväl, Den 22 Juli f. m. likväl, att skolmästaren, då han flyttar från ett distiicl till ett annat, lemnar föräldrarna tillgång till de höcker, hvaruti barnen böra undervisas, till rless han återkommer.
Till district-sköleplatser höra valjas väl byggda hemman med tillräckligt utrymme för dithörande barn, och sockenhandtverkarne få sina bostäder nära intill, på det att skolbarnen, under lediga timmar, må äga tillfälle att uti verkstäderna se åtskilliga yrken utöfvade, så att de må äga tillfälle välja det för hvilket de hafva fallenhet.
Det sr icke alltid säkert, ätt föräldrarnes yrke blir nyttigt utöfvadt af barnen; hvaremot det ofta händer, att de harn, som fått se andra yrken och välja det, för hvilket de känna fallenhet, hafva blifvit utmärkta deruti.
Jag har icke behof att ingå uti anmärkningar i afseende på detaljerna af Ulsktns betänk.
, sedan talare före mig, och deribland Hr von Hartmansdorff, utlåtit sig fullständigt derom , men i afseende på ännu några grundsatser anhåller jag att få yttra några ord.
Med Hr von Hartmansdorff instämmer jäg deruti, att afgifterna till skolan icke böra utgå genom vissa skillingar af hvarje mantalsskrifven person, utan i proportion till Ilvars och ens sammanlagda stais-bidragsstiinma.
Det är så mycket angelägnare, sorn dessförutan den mest skriande orättvisa skulle äga rum emellan de förmögnares och de fattigares hain ; emedan de föi ra skulle erhålla undervisning för sina barn, mot en afgift, som ingalunda svarade emot deras förmåga, då deremot afgiften för de fattiga blefve kännbar och möjligen tryckande.
Man har anmärkt, att det af Utsktn tillstyrkta Creditivet vore onödigt, För min del anser jag detta crediliv nyttigt, och till och med eli större behöfligt, hvilket jag likväl icke vill yrka, emedan något större för närvar, kanske icke kan erhållas; men då man begär, att skolhus skola uppbyggas, att tabellariska och historiska läroböcker, hvilka blifva nödiga för undervisningen, skola tillhandahållas, antingen gratis eller mot ett nedsatt pris; så följer af sig sjeift, alt dertill fordras penningeförlag, och 5o,ooo r:dr för att besörja sådant uti 2,453 socknars skolor måtte icke blifva öfverflödigt.
En värd ledamot har ifrågasatt, huruvida Staten äger inträda i förählralörhållånden och genom lagstiftning bestämma om deras barns undervisning.
Efter mitt begrepp äger
Staten icke blott rättighet utan äfven pligt alt beslamma det sätt, hvarefter barnens uppfostran bör rättas, för att dana det uppväxande slägtet till medlemmar af samhället, nyttiga för sig sjelfva och för det allmänna, och sä alt de icke behöfva falla fattigvården i framtiden till last, d. ä. blifva menliga i stället för gagneliga.
Skolan står i ett bestämdt och nära sammanhang med landets fattigväsende.
Pä den förras organisation och dess riktning till industriel och moralisk samt tillika politisk allmän uppfosli ings-aiistalt, beror i en icke oväsendtlig mån deras omin fl. 23 i Den 22 Juli f. m. fång och utsträckning.
Den af Utsk:n föreslagna s. k. öppna gymnastiken, som den siste värde talaren omnämnt, vill jag annorlunda bestämma.
Jag skulle nemi. önska, att ynglingen finge lära använda vapen, att exercera, och gå så, att han agde begrepp härom, innan han hinner till den ålder, då skyldigheten vidtager att deltaga i landets försvar.
Bland yrken är färdighet uti skjutning ingalunda oväsendlligt, icke blott i afseende på förmågan att försvara sig, utan äfven i och för jagt bidragande till förmågan att sig lofligen försörja, och sålunda gagnelig både för fäderneslandet och individerna sjelfva.
Om Utsktn, vid besvarande af ålerremissen, finna sig böra inskränka sitt utlåt, till de allmänna grundsatserna af ämnet med förbigående af detaljförhållandena, är jag öfvertygad om att det åsyftade målet skulle ernås, i stället att efter Utsk:ns förslag det med visshet blefve förfeladt.
Utsktn borde då tillstyrka It.
St. det beslut, att inom hvarje pastorat eller socken, i mån af hvad locala förhållanden kunde fordra, ovillkorligen skall inrättas en skola; att i denna skola skall finnas en lärare, och att sedermera på socknens omständigheter och locala förhållanden må bero , huruvida skolinrättningen skall etableras fast eller blifva flyttande; att föräldra-undervisningen må gå i bredd med skolinrättningen, men att då barn enskildt undervisas inom föräldrahuset eller uti enskildt inrättade skolor, som icke stå under sockenskolans uppsigt, samtliga salunda undervisade barn, hvad dass de än tillhöra, skola vara p
I i g t i— ga alt på en gång med skolbarnen undergå allmän årlig examen, hvilken examen bör ske uti moderkyrkan.
I afseende på hvad Utsk:n yttrat om så fattiga församlingar, att de skulle sakna tillgång att bygga skolhus, får jag förklara det jag icke kan förstå , huruledes en sådan förutsättning kunnat af Utsk;n antagas, att en socken, som måste bestå af hemman, de der hvar för sig äro pligtiga att hålla laga hus såsom minimum, hvarutöfver de flesta hemman äga flera byggnader, icke skulle äga förmåga att gemensamt åsladkomma en sådan byggnad sorn ett skolhus, då de hvardera bekosta 10 å 12 hus.
Ett sådant förhållande, som TItsktn framställt, kan således omöjligen inträffa.
Fördelningen af kostnaden till skolhusbyggnad är af en annan beskaffenhet, och i det hänseendet torde bestämda föreskrifter erfordras.
Svårligen lär man kunna begära, att alla de, som i socknen bo, skola deri deltaga, ehvad de äga hemman eller icke, ty inhysesfolk utan barn synas böra derifrån fritagas; men om allmänna lagens stadgande för kyrkobyggnad skall tillämpas jemväl på skolhus, hör sådant bestämdt uttryckas, helst torpares och inhyseshjons skyldighet till deltagande i kyrkobyggnad är inskränkt lill skyldigheten att i tili' utgöra dagsverken.
För öfrigt instämmer jag tili de anmärkntr Hr von Hartmansdorff gjort uti detaljerna, anhåller om återremiss, och att Utsktn uti sitt förnyade be - Don 22 J u 1 i {. m. >79 länk. matte tillse, huruvida det föreslagna creditivet må kunna ökas med hänsigt till det dermed åsyftade ändamålet, vare sig att bidraga till lärarnes aflöning, till inköp af läroböcker, och andra för skolorna nödiga inventariers anskaffande.