Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. att hos Konungen göra sadan anmälan, hvartill 107 § af Reg.F. deni berättigar.”
Om nu de förbrytelser, för hvilka straff icke finnas bestämdt upptagne i ansvarighetslagen, äro af beskaffenhet alt endast kunna föranleda till anmärkning efter 107 §; så skulle, om 1 § icke rättades, lika förbrytelser komma att vara anmärkningsvärda dels efter den 106, dels eller den 107 § Reg.F. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.:
Då jag i hufvudsaken och i allmänhet biträder Gr.
Björnstjernas åsigter om den ansvarighetslag, sorn bäst kan verka lill en tjenlig regering och anser den nuvar. lagen vara pä det hela taget olämplig och skadlig, vill jag nu endast fästa mig vid det i 1 § fastställda straff, eller förlusten af lif, ära och gods.
Jag anser i allmänhet confiscationsstraffet, såsom inbegripet i detta stadgande, vara betänkligt.
Om än fall gifvas, i hvilka dess bibehållande kan vara klokt och riktigt, anser jag dock de nu ifrågavar. icke höra till detta antal, och yrkar äterremiss, eudast för confiscalionsstraflets afskaffande. lii'
Cederschjöld, Rob. Theophron:
För mindel anser jag det äfven vara ett högst orimligt straff alt dämma en person från sin egendom, särdeles dä denne derjemte fråndömmes lifvel, ty förlusten af egendomen drabbar då ej brottslingen sjelf, ulan bans arfvingar och efterkommande; men jag tror likväl icke att straffet här kan utgå, förrän den allmänna lagen varder ändrad, iler samma straff stadgas för förbrytelser af enahanda beskaffenhet.
Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Den §, som nu är under öfverläggning, är af en särdeles kinkig beskalfenhet, efter mitt omdöme.
Om nemi.
Konungens rådgifvare försöka alt med våld öfverändakasta regeringssättet och tillintetgöra vära grundlagar, och häruti skulle lyckas, så är ju hela lagen förgäfves och kan ej tillämpas, emedan icke några Ständer lära varda kommandes, som förmå att sätta någon Riksrätt öfver desse rådgifvare.
Jag tror för min del, att det för en sådan händelse ej finnes mer än ett enda correctiv, och jag öfverlemnar lill de lagklokes bedömmande om det kan intagas i en lag för Statsrådets ledamöter, eller högsta makten, hvad som jag vill minnas gäller för folket, dä det vill göra uppror, nemi. att den som försöker att med våldsam hand öfverändakasta regeringssättet och derunder blifver dräpen, han ligge ogilid.
Om en sådan lag kan stadgas, det lemnar jag, som sagdt är, derhän, men derigenom skulle kanske lättast förekommas, att försöket icke nådde fullbordan.
Hr Gunther:
Jag utber mig alt ännu en gång få fästa uppmärksamheten derpå, att LagUtsk. icke tilltrott sig rättigheten att stifta en helt ny ansvarighetslag, på grund af den väckta motionen, som endast åsyftade antagande af några vissa förän - 14 Den 2 November f. m. driugar deruti, eller desamma som innefattas i det förslag, sisi 1. riksdags LagUtsk. hade uppgjort.
Ofver detta förslag har LagUtsk. således afgifvit sitt betänk., men Ulsk. har icke ansett sig hvarken pKgligt eiler bera t liga d t att göra några förändringar i de punkter, der inga sådana blifvit af motionären föreslagne.
Sä är förhållandet med denna 1 § och det deri upptagna straff lill lif, ära och gods, i afseende hvarpå någon motion om ändring icke blifvit väckt, och hvarom Ulsk. derföre ej eller kunnat sjelfvilligt ingå i pröfning.
Af samma orsak tror jag icke eller att LagUtsk. kan, i händelse af återremiss, fasta någon uppmärksamhet vid de här framställda anmärkntrne emot den nu förevar.
1 §, såvida de endast komma Utsk. tillhanda i form af anmärknrr, och icke blifva såsom nya motioner till Utsk. remitterade.
För öfrigt får jag i afseende på Hr Cederschjölds, Hobert, anmärka, emot redaclionen tillkännagifva, alt hvad han nu yttrat redan varit föremål för sistl. riksdags LagUtsk:s behandling, samt dä blifvit besvaradt och vederlagdi.
Det är visserligen sant, alt ordet vulsammeligen står särskildt för sig, såsom omfattande en egen art af brottslighet; men detta med rätta, enär samma åtgärd, utförd med svek eller list, inbegripes i de efterföljande orden: ”eller med råd eller gerning medverkar etc.” Sista riksdagens LagUtsk, ansåg till följd häraf den nu befintliga redactionen så klart uttrycka meningen i ] morn., att någon förändring deruti icke erfordrades.
Samma förhållande äger rum i afseende ä anmärka, vid 2 mom. om ”uppsätligl och bevisligt fördöljande.”
Ett fördöljande kan äfven ske ouppsåtligen, genom glömska; och ehuru ordet bevisligen kan anses öfverflödigt, enär ingen kan dömmas utan på grund af bevis, ansåg man likväl, med afseende pä ansvarighetslagens vigt och stränghet, att det icke skadade, om detta ord qvarstod, såsom ett skydd mera för den tilltalade.
I sjelfva saken anser jag således fiir min del endast Hr von Hartmansdorlfs anmärka, mot sednare mom:s mindre fullständighet vara förtjent af uppmärksamhet.
Men, som sagdt är, Utsk. bar icke ansett sig berätligadt att deruti föreslå någon förändring.
I fall förhållandet vore sådant, som Hr Gunther uppgifvit, att nemi. motionären icke åsyftat något annat, än att vid denna riksdag få LagUtsk:s förslag vid sisth riksdag förnyadt; sä torde 14. o. Ad. tillåta mig nämna, att berörde förslag, upptaget i LagUtsk:s betänk.
N:o 127, slutade med den 10 § och hade alldeles icke den 11 §, som LagUtsk. nu infört i sitt förslag, alldeles lika med 11 § i nu gällande ansvarighetslag.
Hvarifrån har dä LagUtsk. fåll eller tagit sig rättighet att införa en 11 §, som icke fans i LagUlsk:s vid förra riksdagen afgifna betänk.
Horn, Claes Fredr., Jag är icke fullt säker, huruvida det är jag som misstagit mig eller den ledamot som yttrade sig näst före Hr von Hartmansdorff, då jag tyckte mig höra alt han framkastade den sats, att LagUtsk. icke kunde göra Den 2 November f. m. 15 afseende på de särsilda tankar, sorn vid en åtcrremiss af della förslag kunde komma LagUlsk. tillhanda, såvida de ej voro alt betrakta som nya motioner.
Efter den behandling af lagfrågor och andra riksdagsärender som hittills ägt rum, och som, mig veterligen, icke undergått någon förändring, måste, vid återremiss af ett betänk, eller förslag, hvarje Ulsk. ovillkorligen upptaga och göra afseende uppå alla sådana ändringar eller särskilda förslag, som knuna grunda sig på ett af Disk. redan frarnlagdt tillstyrkande.
Delta är åtminslone min åsigt af saken; men efler jag har ordet ber jag äfven alt få helt kort yttra mig öfver ansvarighetslagen för Konungens rådgifvare.
Då jag i dag inträdde på detta rum, yttrade sig Gr.
Björnstjerna hufvudsakligen som jag tyckte i en vidt omfattande åsigt öfver den ministeriel la ansvarigheten, .lag gillar fullkomligen den mening, ali juridisk ansvarighet för
Statsrådets ledamöter icke är rätt conslitutionel eller parlamentarisk, men olyckligtvis vill vår fyrdelade statsförfattning oundvikligen att en sådan juridisk ansvarighet mäste uppställas för dessa rådgifvare.
De kunna nemi. icke handla emot en sådan majoritet, ty denna majoritet inom Ständernes fyra Stånd är alldeles obestämd, kan ofta visa sig sorn majorile', men kan lika val vara motsatsen.
Konun gens rådgifvare hafva icke eller tillfälle ali inom de särskilda Stånden kunna yttra sina åsigler och försvara deni; deras ansvarighet mäste sålunda vara under en helt annan form än i alla andra samhällen.
Jag anser della visserligen för en olycklig nödvändighet, men dä denna nödvändighet består, så måste vi äfven lagstifta i samma andra, och tror att denna draconisk» lagstiftning i hänseende till Konungens rådgifvare först då kan komma i fråga att förändras, när vi fält ett annat representationssätt, och då skall jag vara den förste som med min röst skall bidraga lill upphäfvande af all juridisk ansvarighet, nemi. politisk-juridisk, ty den rent juridiska skall alltid qvarstå efter allmän brottmålslag.
" Hr Cederschjöld, Rob. Theophron:
Jag har begärt ordet i anledning af Hr Giinthers yttrande, att LagUlsk. icke skulle hafva varit berättigad l att utsräeka sitt utlät, sä vidt som man här önskat, emedan sådant hade varit att gä längre än hvartill motionen gifvit anledning.
Jag ber att fä hänvisa Hr Gunther lill Ulsk:s eget utlåt., hvaruti uppgifves, alt motionären begärt, ”det lagen om denna ansvarighet mätte blifva pä det omsorgsfullaste granskad.”
Delta vill väl säga lagen i sin helhet?
Vidare heter det i betänk : ”och har han, i auledn. häraf och under åberopande af de skäl, som blifvit utvecklade i LagUtsk:s vid sista riksdag, under N:s 127 och 179 uti omförmälda ämne afgifne betänk, lill granskning och god kännande framställt” etc.
Uti sistnämnde betänk, förekommer lill en del samma anmärkn.-r som nu blifvit gjorda, och såsledes måtte det icke varit något hinder för LagUlsk. att upptaga dem till pröfning; dessutom tror jag det vara ett stort misstag af LagUtsk. 16
Den 2 November f. m. alt sälla sig i samma predicament sem en domstol.
Denna har icke rättighet ali utsträcka sin pröfning utöfver stämningens gräns, men helt annat malte det vara med eli Utsk.
Dä för ändringar i en lag blifvit föreslagne och utlät, deröfver ifrån LagUlsk. begäras, då malle det vara detta Utskis ieke allenast rättighet utan äfven dess pligt alt föreslå alla de förändringar, som för sammanhangets bibehållande i lagen erfordras.
Sä har jag åtminstone uppfattat LagUlskis skyldighet.
Hvad angar Hr Giinlhers yllrande i afseende pä uppsälligt fördöljande, lill motsats af fördöljande i följd af glömska, sä tror jag ej alt man kan säga all något fördöljes af glömska, ty ordet fördölja in nefattar ovillkorligen elt uppsåt.
Hr G ii n t h er :
I anledning af Hr von Harlmansdorffs scdnasle yttrande, får jag påminnna derom, att den 1 I §, sorn Utsk. bibehållit, redan finnes i den gamla ansvarighetslagen.
Då nu motionärens förslag siulade med den 10 § och följakle1 i igen åsyftade, alt den 1 I § i nuvar. ansvarighetslag borde uteslulas; så var ock Uisk. fullkomligen bcrälligadl alt taga under pröfning, huruvida eli sådant uteslutande borde äga rum, hvarvid man kom lill det resultat, att § skulle qvarstå.
— Med anledn. äter af Gr.
Horns anmärka, får jag erinra, att jag åtminstone icke sä uppfattat grundlagens föreskrift, att man skulle under loppet af en riksdag äga räll alt väcka frågor om hvilka förändringar som helst uti en lag. endast till följd äfen till förändring i ett visst hänseende väckt motion.
Man kan v isserligen. i händelse motionen icke godkännes, i de delar deruti förändring blifvit satt i fråga framställa andra förslag i stället; men jag tror icke del later sig göra, alt, lill följd af en motionärs önskan, såsom här är fallet, om förändring af 3, 4 och 5 §§ i en lag, som beslår af 1 1 §§, under loppet af riksdagen föreslå förändringar af 1 eller någon bland de andra §§ i samma lag, sä framt del ej sker genom nya motioner.
Slutligen får jag till svar å hvad Hr Cederschjöld anfört, ronde mo tionens omfång, tillägga, att det är ganska sant, alt motionären i sina premisser omnämnt behofvet deraf, alt ansvarighetslagen omsorgsfullt genomgås; men han bar slulat med att framställa ett bestämdt förslag lill förändring af endast vissa §§, hvaribland ieke den första § är upptagen.
Väl har jag hört vår ståndsindelning beskyllas för allehanda ondi; men jag hade dock icke förmodat, att henne äfven skulle tillräknas den s. k. ansvarighetslagens felaktiga tillämpning.
En hvar känner, att denna lag icke kan tillämpas utan vid Riksrätt, och att Riksrätt äter icke kan åstadkommas ulan anmärkningar från Consl.Utsk.
Men som dessa anmärkn:r icke underställas Stånden, sä skulle, om icke något enda Ständ funnes, utan vi öfvcrlade alla tillsammans på ett rum, likväl frågan om Statsrådens ansvarighet efter 106 §, och deras ställande under tilltal inför Riksrätt, gå Riks - Den 2 November f. m. 17 Riksförsamlingen förbi, ty det vore Const.Utsk. allena, som ulöfvade anklagetscrätten.
Frih. Cederström, Jaeob:
Den Förändrade 41 § Riksd.- Ordn. skulle visserligen, strängt tillämpad, i afseende på frågor sorn första gången i R.
Sl:s plena förekomma, medgifva att rättelse och ändring i ett förslag genast företoges utan återremiss, så framt ej en ny utredning af ämnet i vissa delar finnes behöflig; men då en sådan utredning i fråga om en lagförklaring erfordras, för att utröna, huruvida LagUtsk. verkligen upptagit en motion i sil t sammanhang och huru den skulle komma att se ut till följd af de förändringar i densamma, som inom Stånden blifvit väckta, men som ej kunna yidtagas i en lag utan densammas omarbetning, så mäste naturligtvis Utsk. biträda Ständerne med alt uppgifva förslag till denna förändrade redaclion.
Frölich, David:
De värde talare som sednast yttrat sig synas så hafva fördjupat sig i frågan om allmänna grundsatser och former, att de alldeles glömt besvara hvad Frih.
Palmstjerna anmärkt rör:de frågan, huruvida coufiscation af egendom skall äga rum jemte dödsstraff.
Frih. erinrar, att confiscation vore olämplig, emedan den träffade hvad som ägdes af en person, som, till döden dömd, efter lifvets förlust ingenting saknade.
Men man torde böra betänka, att det icke alltid inträffar, allden som är lifdömd, äfven kommer att ljuta döden, samt att strafflagar stiftas äfven för att afskräcka ifrån öfverträdelser.
Delta torde vara af särdeles vigt att ihågkomma i förevar, fall; ty man bör förutsätta en större lätthet för de personer, hvilka här kunna ådraga sig stadgadt ansvar, att undvika dödsstraffet.
Befriade derifrån genom nåd eller rymning, skulle de vara föga obelåtne med att uppehålla sig i främmande land, när de veta sig få behålla sin förmögenhet, och att denna sedermera öfvergår till deras arfvingar.
Detta måtte vara skälet till den grundsats i vår lagstiftning, att confiscation kan äga rum, ty så oförnuftige måtte väl icke fordna tiders lagstiftare hafva varit, alt de icke skulle insett en anmärkn. af den beskaffenhet som Frih.
Palmstjernas.
Jag tror således, att det kan vara tids nog, äfven om vi skulle kunna ändra våra civillagar, att besinna huruvida confiscation alldeles skall försvinna ibland ansvarsbestämmelserna.
Jag tror att det tål att tänka pä, åtminstone finnér jag icke att anmärkn. är af beskaffenhet att böra föranleda till återremiss.
Palmstjerna:
Jag vill blott fästa Gr.
Frölichs uppmärksamhet på den omständighet, ali jag icke yrkat confiseationsstraffets allmänna afskaffande.
Jag har sagt, att jag delar Gr.
Björnstjernas uttalade åsigt, att straffet är betänkligt och stridande mot syftningen af nyare lagstifning, samt att på det fall, som utgör föremål för ansvarighetslagens 1 §, detta 4 H. 3 18 Ben 2 November f- tu. straff icke vore tillämpligt.
Den frågan åter, huruvida straffet bör alldeles utgå ur vår lagstiftning, har jag lemnat ovidrörd, och erkänner, att Ilr Gr.
Frölichs anmärkn:r, ur den synpunkt hvarifrån han sett saken, skulle vara fullt grundade, i fall mitt yttrande hade blifvit rätt uppfaltadt.
Frölich:
Då Frih.
Palmstjerna ansett nödigt att uppstiga, för att göra mig en sådan erinran, så torde jag tillbaka få erinra honom, att jag i ett sammanhang yttrade mig, icke allenast om hvad Frih., utan äfven hvad Hr Cederschjöld, Rob. Teophron sagt, ehuru jag icke nämnt den sednares namn.
Att jag icke uttryckligen upptog skiljaktigheten emellan desse bada Hi rs motiver, dertill var enda skälet, alt jag önskade förkorta talet.
Vid föredragning af 2 § yttrade sig Hr von Hartmansdorff:
Ståndet lärer benäget finna, att denna § först börjar med ett stadgande, huru förhållas skall när Statsrådet utöfvar Konungamakten, och sedan när det icke utöfvar henne.
Slutet af § ålägger samma straff antingen Statsrådet under eller utom denna makts utöfning gör sig skyldigt till lagstridigheter, som enl. 110 § Reg.F. såsom förräderi anses bör.
I st. f. att lagen på detta sätt flera särskilda gånger in om samma § upprepar, att det skall förhålla sig lika med ansvarspåföljden antingen Statsrådet förer Regeringen, eller ej, föreslog Hr Cederschjöld, Rob.
Theophron, vid sistl. riksdag, hvad R. o.
Ad. då äfven för sin del gillade, att i slutet af ansvarighetslagen skulle en ny § 12 införas af innehåll: ”Hvad i denna lag stadgadt är, gälle äfven i de fall, då Regeringen föres af Statsrådet.”
Om delta stadgande på ett ställe, en gång för alla, infördes, så kunde man hafva den säkerheten, alt ingenting förglömdes eller uraktlätes, hvilket eljest lätt kan ske, när man i hvarje särskild § skall uppräkna huru det tillgår, dels när Statsrådet förer Regeringen och dels när det icke förer densamma.
I anledu. af denna anmärkn. yrkar jag återremiss äfven af denna §.
Då sedermera 3 § föredrogs, anmälde och yttrade sig Frih. Cederström, Anders:
Lika med motionären tror jag, att Utsk. bort taga i noggrannare öfvervägande stadgandet rör:de båk-, bro- och färjafgifter.
Ty om ock hvad här står, icke är ett undantag, utan blott el.t förtydligande, så är det dock orätt att det i denna lag blifvit infördt, enär om ett sådant förtydligande behöfves, detsamma då borde inflyta i grundlagen, helst de ordalag som här blifvit nyttjade kunna gifva anledn. till den misstydning, att Statsrådet skulle kunna äga rättighet att beskatta landets innebyggare, för hvilken brobyggnad som helst, och att således en allmän beskattning för ett visst ändamål skulle kunna åläggas.
Detta är visserligen icke meningen, men till undvikande af allt missförstånd, torde vara bäst att stadgandet i omförmälde hänseende utgick, och anhåller jag D e n 2 November f m.
19 derföre om återremiss, pä det att Utsk. måtte laga den saken i nogare öfvervägande.
Hr von Hartmansdorff.:
Jag är icke af Frih.
Cederströms mening, att della stadgande bör utgå; men jag tror deremot att lagen borde jemkas.
Här slår för närvar.: ”Inrättningar lill enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet”.
Sådana uttryck kunna möjligen misstydas och missförstås, ty enskildas^ nytta oell beqvämlighet, kan ju vara ett bolags? och sådan är visst icke meningen.
En vidlyftig öfverläggning ägde sisth riksdag rum i detta ämne, och slutet blef, alt R. o. Ad. röstade öfver den nnvar.
§:s bibehållande eller en annan ordalydelses antagande.
Den förra meningen vann; men ett stort antal ledamöter af Ståndet röstade för den sednare.
Jag skulle tro, att den mening som dä föll, och hvilken uppställdes, om jag rätt minnes, gemensamt af Gr.
Spens och Frih. Cederstöm, Anders, var af följande lydelse: ”dock härunder icke inbegripne håk-, bro- och färjafgifter, samt andra dylika, hvilka för enskilda inrättningar uppbäras, och erläggas af dem som inrättningarne begagna, och hvilka fastställas för anläggning eller vidmakthållande af anstalter till rörelsens befordrande inom Riket.
Del hette Törst ”på landet”, men rättades till ”inom Mikel”.
Jag anhåller, alt denna anmärka, måtte få till Utsk. åtfölja den återremiss, sorn jag förmodar 11. o Ad. beslutar, på det all § i delta hänseende mätte ändras i öfverensstämmelse med den mening jag nu haft äran anföra.
Hr Gripenstedt, Joli. Aug.:
Det fägnar mig så myc ket mera alt höra den siste värde talaren förorda en redaction, hvilken jag anser vida bättre än den nnvar., som det var just han, som hufvudsakligen bidrog att samma redaction ej antogs vid sisth riksdag.
Då han emedlertid nu ändrat sin öfvertygelse i detta fall, anhåller jag blott att med honom fä instämma.
Föredrogs 4 §.
Vid denna paragraf är gjordt ett tillägg nemi. ”och varde ej vidare i Rikets tjenst nyttjad”.
Jag anser detta tillag icke var lämpligt; ty snarare än att skärpa ansvaret för inträng på tryckfrihetens område, borde man ålägga ansvar för underlåtenhet att tygla hennes missbruk.
Hr G ii ii t h er:
Jag instämmer sä mycket mera i Hr von Harlmansdorlfs begäran om återremiss af denna punkt, som jag inom Utsk. var emot det ifrågavar. tillägget, ehuru jag ej kommit att blifva upptagen bland reservanterne.
Jag instämmer äfven med Hr von Hartmansdorff deruti, att återremiss af denna puukt mätte ske och förslaget förfalla.
Hr Ce d e rschj ö I d , Pehr Gustaf:
Ehuru alla de fö rcg:de talarne hafva tillstyrkt borttagandet af delta tillägg, nödgas jag likväl för min del yrka dess bibehållande.
Jag kail 20 Den 2 November f. m. nemi. tänka mig del fall, att Konungens rådgifvare skulle tillstyrka Konungen att förstöra boktryckerier, eller att hindra utgifvandet af tidningar o. s. v. oell jag hemställer, om, med undantag af blodsutgjutelse, något större brott kan begås, samt huruvida det icke bör näpsas medelst det uti ifrågavar. tillägg fastställda straff?
Möjligheten är visserligen endast tänkbar, men just derföre kunde den äfven i tidernas längd verkställas.
Om man kan tänka sig missbruk af makten, så måste man äfven kunna länka sig missbruk af tryckfriheten, äfvensom möjliga misstag vid tillämpningen af dess Jagstadganden, hvarför äfven jag, vid betraktande af icke allenast dessa lagstadganden, utan äfven af det sätt hvarpå de tillämpas, samt svårigheten alt dervid alltid iakttaga rättvisa, anser vara bäst, att delta tillägg ej i lagen inflyter.
Vid föredragning af 5 § uppstod följande diseussion: Gr. Lagerbjelke, Gustaf: I 34 § Reg.F. är underin nevar. riksdag af R.
St. den förändring beslutad, att
Statsrådsledamot äfven skall kunna innehafva annat civilt embete, och om K.
M. skulle med sin nåd. sanclion göra detta förslag till lag, tror jag någon otydlighet skulle uppkomma i detta stadgande.
Der står nemi. ”miste embetet”; detta uttryck var ganska tydligt och man kunde vid liiläropningen deraf icke råka i ovisshet, sålänge den § i grundlagen var gällande, som sade, alt Slatsrådsledamot ej fick något annat civilt embete bekläda; men då denna § nu är föreslagen alt undergå förändring, tror jag uttrycket derefter böra rättas.
Skulle meningen vara, att den ifrågavar. ledamoten skulle mista endast sitt Statsrådsembete, så bör det äfven stå: miste Statsrädsembetet) om åter meningen är, att lian skall mista jemväl sina öfriga embeten, torde uttrycket böra blifva: miste simi innehajvande embeten.
Jag anhåller om återremiss af denna punkt, till vinnande af denna rättelse.
Jag får vid denna § göra samma anmärka., som jag förut gjort vid den 3:dje, nemi. i afseende på orden ”uppsälligt och hevisligt”, hvilka förekomma uäst framför ordet ”fördöljande”.
Det förefaller mig dessutom besynnerligt, att uti 2 mom. af denna §, hvilket nu har såsom helt och hållet nytt tillkommit, man framför ordet ”fördöljande” endast utsatt ordet ”uppsåtlig!”, men uteslutit det förut tillika begagnade ordet hevisligt.
Om dessa ord verkligen böra nyttjas såsom epitheter till ordet ”fördölja”, så skola de väl användas på alla ställen, der sistnämnde ord förekommer.
Uti sista mom. förekommer: ”Om, genom någon Statsrådsledamots tillstyrkande eller underlåtande att göra föreställningar eller uppsälligt och hevisligt fördöljande af någon upplysning, någon lider skada till lif, ära eller personlig frihet, utan att lagligen förvunnen och dömd vara.” etc.
Jag fästade vid förliden riksdag uppmärksamheten derpå, att Statsrädslcdamotens förseelse bestod uti tillstyrkandet af en lags utfärdande
Den ^.November f. m. 2! i olaglig ordning, men att denna förseelse alldeles icke klef förmildrad derigenom, all en person sedermera dömdes pä grund af denna lag, efter föregången ransakning och med iakttagande af laga formaliteter.
Jag tillstyrker derföre, att orden ”utan att lagligen förvunnen eller dömd vara” måtte ur 3 mom. utgå, äfvensom jag förnyar denna min anhållan i afseende på orden ”ulan laga ransakning och dom”, hvilka litet längre ner i samma mom. förekomma.
Ilr von Hartmansdorff:
Jag anhåller, att de reservationer, som vid denna §:s 2 mom. äro af Gr.
Mörner och Hr Hagergren afgifne, mätte uppläsas samt alt jag derefter måtte få yttra mig.
De af Hr von Hartmansdorff omnämnde reservationerne blefvo i följd häraf uppläste, och derefter yttrade Hr von Hartmansdorff:
På de skäl, Gr.
Mörner oell Hr Lagergren anfört, anhåller jag, att 2 mom. i denna 5 § måtte alldeles utgå.
Denna mening blef äfven vid förliden riksdag af R. o. Ad. gillad, dä ett sådant föreslaget mom. uteslöts.
Om detta mom. försvinner, så skulle följaktligen slutet af 3 morn., der det heter : ”lag, som i nämnde cap. och § af Rätteg:b:n stadgad är”, förändras så, alt hänvisning gjordes lill 1 cap. 12 § Rätleg:b:n. , hvilket nu är åbcropadt i 2 mom.
Jag för min del önskar visserligen, att