Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Presidenten i Commerce-Colbm har varit 50 år i Statens tjenst, Finance-DeparlUs
Chef i 17 år, genomfört realisationen, är 68 år gammal och har varit President i 16 år.
Presidenten i Kammar-Colkm har tjena! i 47 år, varit 8 år dels t. f., dels ordinarie Chef för Finance-DeparlU och 6 år President, samt är 67 år gammal.
Presidenten i Statskont. har tjennt 46 år, varit t. f.
Chefför Civil-DepartU i 4 år, och President i några år, samt är 64 år gammal.
Presidenten i KammarRm har tjenat 45 ar, varit EcclesiastikDepart:ts Chef 7 år och President 13 år, samt är 62 är gammal.
Med denne President, Hr von Hartmansdorff, företer sig dessutom ett serskildt
Den 24 April. 369 serskildt föi hållande, som härvid äfven synes böra tagas i betraktande.
Då bans innehafvande Stats-Sekrel.-embete för 14 år sedan indrogs borde lian nemi. enl. gammal häfd hafva fått behålla sin dåvarande lön 4,000 R:dr i pension likasom man förut beviljat Ijenstemänuen vid Allm.
Magasins Inriiltningen och NummerLolleriet, när -desse verk indrogos.
Till och med åt Allm.
Beredningens ledamöter medgafs samma fördel, ehuru de, likasom Kummel-Lolteriets tjenstemän ej voro med fullmagter försedde, och någre bland dem blott tjenstgjort ett eller annat år.
Änskönt Konungen äskade och StalsUtsk. tillstyrkte ifrågavande pensionsrätt för Hr von Hartmansdorff, blef den likväl af 2:ne Stånd samt af förstärkta StalsUtsk, afslågen.
Det synes mig då ej vara mer än rätt och billigt, att Hr von Hartmansdorff, i händelse han uplefver 65 års ålder, då, efter 17 års ytterligare tjenstgöring, vid afgången från Presidents-embetet, får åtnjuta den pensionsrätt, hvilken så långt förut bordt tillkomma honom om han blifvit behandlad lika med Nummer-Lotteriets och andra tjenstemän.
På grond af hvad jag nu anfört, och då, på sätt redan anmärkt blifvit, brist på medel å Allmänna Indragnings-Staten icke är alt befara, tillstyrker jag bifall till motionen och anhåller derföre om återremiss af Betänk.
Ifall denna fråga stöde så, sora StalsUtsk. vid dess behandling förutsatt, eller att R.
St. icke borde bevilja någon förhöjning i löneanslagen åt Collina, förr än frågan om deras reorganisation blefve definitifl afgjord, så hade det, enl. mitt förmenande, varit skäl att bifalla ifrågavande Utlåt., som afstyrker» den yrkade förhöjningen af Coll;ii-Presidenternas löner, hvilken kommer att i sin mån betunga Statskassan; men då R. o. Ad. funnit för godt att återremittera den punkt i StatsUlsk:s Utlåt. ang:de 7:de hufvudtiteln, som rörer aflöningen för Collina och deras tjenstemän i allmänhet, så vill jag för min del icke motsätta mig, att äfven detta Utlåt, med afseende å det sammanhang dess innehåll äger med nyssberörde punkter i 7:de hufvudtiteln, jemväl blifver af R. o. Ad. i enahanda syftning återremitteradt.
Propos. till bifall å Utsk:s Utlåt, blef härefter framställd och besvarades med starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot detta Utlåt, gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, samt efter denna propos:ns besvarande med starka
Föredrogs ånyo StatsUtskis den 12 och 15 dennes på bordet lagda Utlåt. JVJ 88, i ani. af väckte motioner om understödjande af fabriksinrättningar för Hvitbets-sockers beredning.
Utsk. förmäler sig icke kunna bedöma nyttan af hvitbets-odling för Sverige, i brist på teckniska undersökningar och förmåga 6 H. 24 370 Den 24 April. att förutse framlida förhållanden med rör-sockers-productionen och vill derföre icke något göra för befrämjande af hvitbelsodlingen lill sockerämne och i öfrigt till boskapsfoder, utan lemna saken åt sig sjelf, som nog skulle taga sig ut om den lönar sig.
Ulsk. yttrar nemi.: ”men Ulsk. har härvid funnit sig icke kunna ingå i bedömande af oraförmälda fabrikstillverknings fördelaktighet och lämplighet inom Sverige, helst omdömet derom måste grunda sig dels på tekniska undersökningar och dels på granskning af de förhållanden, som kunna antagas förestå med hänsigt lill rörsocker-produktionen under den kommande tiden; varande hvarken i motionerna meddelade eller dem bifogade så fullständiga uplysningar och utredningar, som för förevar:de ämnes pröfning och afgörande onekligen erfordras.
Utsk. är dessutom öfvertygadt, alt, ifall den näringsgren, hvars framkallande och befrämjande motionäreroe åsyftat,, vid dermed inom detta land ytterligare anställande försök, skulle visa sig veikligen vara så fördelaktig som motionäreroe upgifvit, densamma sannolikt skall komma att, utan serskilda upofft ingar från det allmännas sida, vinna en, om ej så hastig, dock mera säker och naturlig utveckling, än genom dess understödjande med mer eller mindre tillfälliga stats-anslag ”
Eli allt för beqvämt sätt alt affärda en från alla fyra RiksStånden till Utsk:s behjertande öfverlemnad fråga, och, framförallt eli nog långt utsträckt tålamod med Sveriges näringslif, som får sofva och icke tillverka eli socker af eget råämne, medan (let öfriga Europa sålunda åstadkommer mer än hälften af hela sitt behof.
Om näringen här ej går så hastigt yttrar Utsk., så går den säkert.
Oförmågan att beräkna framtida handels- och andra förhållanden och saknad tecknisk kunskap, som Utsk. föreburil, hade icke bordt föranleda Utsk. afstyrka R.
St. att fästa någon upmunti ande upmätksamhel vid näringen, då den visat sig så fördelaktig i det öfriga Europa, hvilket Utsk. ej kan undgå att af allm. tidningar och tryckta skrifter känna, och enär motionärerna föreslagit, alt Regeringen skulle höra Landlbrnks-Akademien i afseende pä det tekniska och bästa sättet att främja denna hushållsvinst också för vårt land.
Denna vinst är annorstädes ej allenast erkänd utan vunnen och således af erfarenheten bekräftad, och landet är nu mera än någonsin deraf i behof, då fråga är om alt från jordbruket borttaga, om än en bedräglig, dock kontant inkomst till mångå railhr R:dr årligen, som bränvinsbränningen gifvit sina idkare och i hvars ställe väl behöfdes sällas värdet för några af de 26 milhr U socker, som ärligen införas; likasom det behöfdes att socker-rofvan ersatte drankfodringen, sedan nemi. blott saften af rofvans inre delar tagits lill socker och det öfriga både prässade och orörda återstår för ladugården.
Vigten af att jordbrukaren hemma skall kunna använda sina rotfrukter och få både kontant inkomst och foder deraf, finner man af flere ledamöters i RondeSt. reservation vid Betänk. ang:de bränvinet.
De yttra alt ”det icke är länkbart att jordbrukaren skall ”transportera sina rot växter en längre väg för att utbyta desamma ”mot penningar till det belopp, som fabrikanten kan finna för godt att ”erbjuda.”
Någon bättre utväg att ersätta den nu för bränviosbrän - Den 24 April. 371 ningen pågående rotfrnktsodlingen än del nu väckta förslaget känner jag icke, och Landtbruks-Akademiens Sekret., som brefvexlar i ämnet med en sakkunnig utländning ger godt hopp alt kunna utföra det, blon hågen derför kan lifvas.
Jag anhåller derföre om äterremiss.
Ehuru jag med tillfredsställelse skulle se, att deh äterremiss af förevartde Utlåt., som Hr Ribbing begärt och R. o. Ad. måhända beviljar, kunde föranleda till ett annat yttrande från StatsUtsk., hyser jag likväl den öfvertygelse, att om Utlåt, till Utsk. återkommer, skall det i samma skick, som det nu äger, till R.
St. återsändas.
Jag är icke eller med mig sjelf fullt ense, huruvida någon direkt åtgärd i detta hänseende bordt af StatsUtsk. tillstyrkas; men hvad jag hade önskat är, att StatsUtsk. med något mera välvilja yttrat sig om delta vigliga ämne och åtminstone uttryckt den åsigt, att hvitbets-odlingens allmännare införande i Sverige vore ganska nyttig och att det således vore önskvärdt, om företaget kunde af Regeringen understödjas.
Jag tror, att man af det sätt, hvarpå StatsUtsk. affärdat motionen, lätteligen kan draga den slutsatsen, alt Utsk. ansett hela hnndteringen vara öfverflödig, men som jag för min enskildta del är af en alldeles motsatt tanke, har jag äfven inora Utsk., ehuru förgäfves, sökt att öfvertyga ledamöterna om vigten af det ämne, motionerna innefatta.
Jag är nemi. öfverlygad derom, att vi, ifall hvilbets-odlingen mera allmänt infördes i landet, inom några år skulle fä erfara, alt densamma på vårt jordbruk hade den mest välgörande inverkan.
Början dertill är redan gjord inom den provins, jag f. n. tillhör, och jag har all anledn. att hoppas, alt inom en icke allt för aflägsen framtid ganska förmånliga resultater deraf skola kunna framvisas.
Det är egentligen en af Malmö stads utmärktare industri-idkare, Hr'
Kockum, som under flera år egnat sig åt hvilbets-odling och hvitbets-sockers beredning samt i och för denna handtering allt sedan år 1851 varit i beröring med åtskilliga af Tysklands Jivitbelssocker-fabrikanter.
Dessa hafva fått sig tillsända betor vuxna i Skåne, undersökt dem, samt meddelat det vitsord, att de i sig innehöllo en jemförelsevis öfvervägande qvantitet socker.
Under 1852 års sommar utskickade samme Kockum icke blott en skicklig agronom utan äfven en erfaren kemist- till Tyskland för att derstädes inhemta kännedom af det förmånligaste sättet att odla betan och tillgodogöra densamma.
Dessa personer satte honom i beröring med en af Tysklands utmärklaste hvitbets-socker-fabrikanter, Hr Schatten, hvilken dels iordningsställt, dels egt icke mindre än 15 dylika fabriker.
Nämnde fabrikant hade den beredvilligheten alt i början af sistlidet år till Skåne öfversända såväl en i handleringen skicklig person, för att taga i betraktande den lokal, som för sockerfabrikationen begagnades, som äfven en i hvitbetsodling särdeles hemmastadd agronom, för alt undersöka hvitbetans och jordmånens beskaffenhet i Skåne.
Den sednare genomreste hela provinsen, undersökte och profvade de derstädes odlade hvitbetor samt fann dem innehålla en sådan sockerhalt, att han ansåg sockerberedning deraf böra blifva ganska lönande.
24* 372 Den 24 April.
Den förre fann äfven, att en mera lämplig lokal för sockerfabrikalionen, än den i Landskrona, icke kunde förefinnas.
Följden häraf bief, att Hr Schatteu sjelf öfverkom till Skåne, fortsal te de påbörjade undersökningarna och fann resultaterna deraf så förvånande, atl han genast tecknade sig för 100,000 R:dr b:ko i det bolag, som för socker-fabrikationen blifvit bildadt och som för 300,000 R:dr inköpt den stora fabriken i Landskrona.
Flere Svenskar hafva under förra året uppehållit sig i Tyskland för att förvärfva sig erforderlig skicklighet i fabrikationen och hvilbets-socker-beredningen i Landskrona fabrik är nu uti full gång.
Det vore nyttigt att få hvilbetsodlingen införd här i landet, icke blott för de stora sockerfabrikerna, utan äfven för jordbruket sjelft.
Det är en i Tyskland allmänt vunneo erfarenhet, att i de trakter, der hvitbetor odlas, åkerbruket i förhållande till andra trakter gjort öfverraskande framsteg.
I de hvitbelsodlande trakterna äro en mängd s. k. råsockerfabriker på icke alltför långt afstånd från hvarandra anlagde.
Dessa anläggningar kosta obetydligt och sedan råsockret derstädes blifvit från betorne utpressad), skickas det lill något af de stora raffinaderierna, för att der förädlas. Landtmannen, som odlar hvitbetor har, utom den indirekta betydliga fördelen af en djupt körd samt väl häfdad och luckrad jord, enär hvitbeta» endast pä en sådan kan med framgång drifvas, den direkta vinsten af produktens försäljning till de närliggande råsockerfabrikerna.
Härtill kommer, att hvitbetsbladen eller fänet utgör ett godt och ymnigt foder för hornboskap.
Jag tror all under nuvar:de tid, då bränvinsbränningen här i Sverige troligtvis kommer att på många ställen afskaffas, det vore skäl att göra hvad man kan för att bereda den Svenska jordbrukaren tillfälle att vinlägga sig om en annan och, som jag har all anledn. att förmoda, ganska vinstgifvande handtering.
Jordbrukarens vinst af hvilbetsodlingen består icke allenast uti den direkta afkastningen, utan äfven i påföljande rika skördar, ty det finnes måhända ingen växt, som fordrar en noggrannare vård än betan, under den tid den odlas.
Den fordrar för det första en flera gånger upkörd eller helst upgräfd jord och sedermera tinder tiden, då den upväxer, en 3 å 4 gånger verkställd noggrann hackrensning.
Jorden blifver således utmärkt väl beredd för kommande skördar, och erfarenheten i alla länder, der betan odlas, gifvet- äfven vid handen, att de fält, som året förut burit hvitbetor, gifva vida rikare skördar än annan jord der sådan odling ej egt rum.
För öfrigt ber jag att få fästa Hrrmes upmärksamhet på en annan omständighet, hvaraf jag hämtar anledn. alt tro, det hvilbetsodlingen skall blifva för hela vårt land af stor nytta, nemi. atl ingen växt till jorden återgifver så mycket som betan, emedan, på sätt jag redan omnämnt, dess blad äro ganska användbara till kreaturens fodring samt dessutom det s. k. pressaffallet, som erhålles vid sockrets utpressande ur betan, är ett det yppersta foder man kan tänka sig.
Press-affallet har derjemte den stora fördel att kunna förvaras i flera år utan att till dess närande beskaffenhet försämras.
Alfallet förvaras i täckta gropar, undergår derstädes en slags gäsning och är under detta tillstånd det bästa foderämne man kan önska Den 24 April. 373 sig.
I trakten kring Magdeburg, eler åkerbruket hunnit en mera ovanlig grad af fullkomlighet, odlas uppå en areal af 1800
T:ld 600 T:ld med hvilbetor och dermed underhålles 400 oxar, hvilka först begagnas till jordbruket, och derefter gödas samt till större delen nedslagtas eller försäljas för alt åter emot andra ungoxar utbytas.
Man bör äfvenledes taga i betraktande, att en väl beredd jord i allmänhet gifver en ganska betydlig afkastning i hvilbetor.
I Preussen, på fullt tjenlig jord och der odlingen varit längre tid i cirkulation bedrifven, kan en afkastning af omkring 2,400 Lfå per T:!d påräknas.
1 Enbland upgifves afkaslningen till omkring 2,500 Lfå per T: 1 d. A ett T:ld jord i trakten af Malmö, erhölls år 1852 en afkastning af ej mindre än 2,992 Lfå.
Jag medgifver att denna jord är af utmärkt god beskaffenhet, men om man äfven antager afkaslningen till endast 2000 L??, upgår skördens värde, då ett Lfå betalas med 6 sk., till 250 R:dr rgs.
Vidare får man hvilbetsfan, motsvarande ungefär 400 pund hö, hvilket ökar afkastningens värde till 300 R:dr.
Af 1 \M hvilbetor erhålles vanligen 1 få socker samt 1 få sirup, hvilken dock är teraligen dålig.
Derjemte erhålles vid sockerberedningen skum- eller pressaffall, tjenligt att användas som gödsel eller boskapsfoder, och återgifver hvitbetan således, såsom nämndt är, åt jorden en del af den must, som den derifrån tagit.
Uppå de skäl, jag nu haft äran andraga, grundar jag min öfvertygelse, att hvitbetsodlingen, som i andra länder gjort så stora framsteg, jemväl i Sverige skulle kunna med fördel bedrifvas.
Med 12 proc. sockerhalt i hvitbetan är man uti Tyskland fullt belåten; i Skåne har man fått betor innehållande 16 ä 17 proc. sockerhalt.
Den af mig redan flere gånger omnämnde, i sitt yrke utmärkte Schatteu har förklarat, att han ingenstädes, utom i trakten af Warschau, funnit hvitbetan innehålla så stor sockerhalt som i Skåne.
Vid sådana förhållanden anser jag denna fråga vara förtjänt af större upmärksamhet än den lyckats tillvinna sig.
Jag tror likväl att genom en ålerremiss föga eller intet kan vinnas, men, derest R. o. Ad. skulle bevilja den begärda återremissen, har jag naturligtvis intet deremot att invända.
Hr Bildt, Didrik Gillis: ”C’est trop lard!” utropade man år 1848.
Det var det årets lösen.
”Det är allt för tidigt” kan man med -skäl år 1854 utropa, då man tänker på alla de motio ner, denna deruti inberäknad, uti hvilka man fordrar att SlalsUlsk. skall tillstyrka anslag för realiserandet af idéer, hvilka i sig sjelfva kunna vara ganska vackra, men hvilka utan tvifvel äro allt för omogna för alt kunna tilldraga sig någon upmärksamhet från R.
Man har visserligen till stöd för de uti ifrågavar:de ämne väckta motioner, andragit, att hvitbets-sockers-beredningen i andra länder med hvarje år gjort förvånande framsteg, alltifrån fabrikationens upkomst under kontinental-systemets tider och ända till våra dagar.
Om äfven det är ett factum, att näringen galt framåt, och att det. förefinnes en betydlig skillnad emellan det socker, som först utpressades 374 Den 24 April. ur hvilbetau och hvilket var osmakligt med bismak af rofvor, samt det hvilket de nu befintliga hvitbets-socker-fabrikerna producera, så måste å andra sidan äfven erkäunas, att hvitbels-socker-fabrikalionen, som hittills endast blifvit på försök här i landet bedrifven, icke befinner sig i ett sådant blomstringstillslånd, att del kan sägas vara någon oeftergiflig skyldighet å Statens sida att skydda och befrämja densamma samt gifva näringen en annan utveckling än den, som på naturlig väg kan erhållas.
Vi hafva redan lemnal långt bakom oss de tider, då man, för införande och uprätlhåliande af nyttiga näringar i landel, behöfde förse dem med mouopolier.
Till följd af den lifliga beröring, som numera äger rum emellan de olika länderna, är det nästan utan exempel, att en nyttig upfinning, som göres snart sagdl i hvilket land på jordklotet som hellst, icke inom ganska kort tid kommer alla andra nationer lill godo.
Sådant var deremot icke förhållandet i den tid, då t. ex. Alströmer i Sverige införde potatesodlingen.
Denna händelse, som nu för tiden icke skulle anses särdeles ovanlig, utgjorde derföre en epok i landets historia.
Hvad som fordom var nödvändigt för nyttiga näringar och kunskapers spridande i landet kan således ej nu mera vara erforderligt härför, sedan industrien blifvit alltmer och mer befriad från de hämmande bojor för dess naturliga utveckling, som en kortsynt statsklokhet pålagt densamma.
Åtminstone bör man ej underlåta att innan man beslutar sig till att genom statsanslag befordra hvitbelsodlingen här i landet, hvilket sätt att tillvägagå har mycken likhet med ett monopols beviljande, noggrannt betrakta saken från alla dess sidor och icke uteslutande fästa sig dervid, att denna odling i andra länder frambragt ganska fördelaktiga resultaler.
Den siste värde talaren har, såsom ett bevis på nyttan af hvitbelsodlmg, för oss framställt exemplet derå från Magdeburger-trakten.
Afven jag vill kasta blicken till Tyskland, ett land, som i detta fall, och kanske mera än i något annat, är lämpligt att med Sverige jemföras, ehuru det förra landet härutinnan har stora fördelar framför det sednare.
Jag vågar icke stödja min åsigt på hvad jag sjelf i delta ämne kunnat inhemta, utan ber att få inför R. o. Ad. i korthet redogöra för den mening i frågan, som hyses af en utaf Tysklands utmärktaste lärde, Doktor Justus Liebig, känd och högaktad såsom en man, hvilken egnat sig åt vetenskapernas studium endast och allenast i ändamål att genom sina forsknibgar söka bereda mensklighetens väl.
Denne man har upgjort en på vetenskapliga forskningar och sorgfälliga praktiska rön grundad jemförelse emellan den sockerhalt, som finnes i bvitbetan, och den, som sockerröret i sig innehåller, samt har derefter, med stöd af denna jemförelses resultater, uttalat sin åsigt i afseende å socker-produktionens framtid.
Men innan jag går att för R. o. Ad. framlägga de facta, hvarpå bemälde vetenskapsmans åsigt i ämnet sig stödjer, ber jag all få fästa upmärksamhelen på en annan omständighet som icke torde sakna intresse, I de Stater, som bilda den Tyska tullföreningen, infördes år 1846 icke mindre än 12 hundratusen centner rörsocker, som i tullintrad inbringade 10J millioner gulden.
Samma år fram - Den 24 A pir ii. 375 hragte dt befintliga hvitbets-socker-fabrikerna af 4,446,500 centner hvilbetor 334,320 centner råsocker; hvilket såldes för ungefär samma pris sorn det förtullade tropiska.
Allt detta socker konsumerades inom staterna,-hvaraf följer alt om hela det erforderliga sockerbebofvet hade blifvit infiirdt ifrån kolonierna, så hade tullen ökats med 2,400,000 gulden och landets öfriga skaller kunnat minskas med samma summa.
I Tyskland funnos vid den liden 96 hvilbets-soekerfabriker.
Fördelar man nu 2,400.000 gulden på dessa 96 fabriker, får man en summa af 25,000 gulden å hvar och en af dem.
Hvem har fåll betala dessa 25,000 gulden åt hvarje hvitbels-socker-fabrikant?
Den öfriga befolkningen, som icke hade någon annan tillfredsställelse af denna utgift, än nöjel all få äla inhemskt socker, sora var sämre än det utländska.
Men, säges det, man hör söka göra sig oberoende af andra nationer och derföre inom eget land framkalla och skydda de näringar och industrigrenar, hvilkas alster och tillverkningar äro för nationen nödvändiga.
Om denna sats skulle vara en sanning, så borde man ju äfven här i Sverige anlägga sallkokerier, helst salle! är en mycket vigtigare nödvändighetsvara än sockret.
Likväl tror jag icke, alt någon af de Hrr, som ifra för hvitbets-socker-beredningen, vill våga försöket att inråtta ett saltkokeri; hvarföre?
Jo! emedan det kostar för mycket.
— Och del är just denna kostnad hvarå man i frärasla rummet bör fästa afseende, och delta är ock för mig anlednm alt återkomma till Doktor Liebigs kalkyler. 1 likhet med Hr von Troil har Doktor Liebig fästat sig vid Magdeburger-lrakten, emedan hvilbetsodlingeu derstädes upnåtl en särdeles hög grad af utveckling.
För en Morgen jord i nämnde trakt betalas i arrende 50 Floriner och denna jord ger en afkastning i råsocker af 10 centner.
Men en Morgen jord i kolonierna för hvilken arrendesumman endast utgör endast 5 floriner, afkastar 40 å 50 centner rå-socker och då kan man dessutom begagna sjelfva röret till bränsle.
Ser man vidare efter, huru mycket råämnet på dessa olika ställen lemnar i sockerhalt, så beflnues del, att man ur hvitbetan, som i allmänhet innehåller 10 proc. socker, lyckats utpressa 8 proc. socker och att det således endast återstår för näringsidkaren att söka utveckla konsten derhän, att de öfriga 2 proc. socker kunna utpressas; då deremot sockerröret innehåller ända till 20 proc. socker, ehuru man i kolonierna ännu icke lyckats frambringa deraf mera än 8 proc. socker.
Här återstår således 12 proc., som, derest handteringen skulle upnå sin högsta grad af fullkomlighet, skulle kunna tillgodogöras, under det man ur hvitbetan icke kan få mera än 2 proc. utöfver det socker, som f. n. derur frambringas.
Nu har man i sednare tider börjat förbättra sockerfabrikationen i kolonierna, emedan man vill söka nedsätta sockrets pris.
Skulle man lyckas att genom förbättrade beredningsmetoder ur sockerröret utdraga endast 4 proc. mera socker än hittills, så är detta tillräckligt för att störta alla hvilbets-socker-fabriker på kontinenten.
Jag tror derföre att hvitbets-socker-fabrikalionen ej har någon framtid, såvida man ej vill genom orimliga tullsatser å rörsockret gifva den ett onaturligt skydd. 376 Den 24 April.
Fabrikationen af socker ur hvitbetor har ock haft undantqgsförhållanden att tacka för sin upkomst.
Dessa fabriker voro nemi. en följd af Napoleons kontinenlal-system och upstodo derföre ock först uti Frankrike, hvarest en mängd sådana, i synnerhet i trakten af Paris, ännu finnas.
Sedermera hafva de öfvergålt till Tyskland oell derstädes vunnit en hög grad af förkofran till följd af del skydd, som landets tull-lagstiftning
Jemnat dem, hvarifrån de genom Österrike, Polen och Ungern trängt sig fram ända in i Ryssland.
Om man på kartan följer den väg, hvarpå dessa fabriker framgått, så finner man i allmänhet att de vunnit framgång hufvudsakligen i sådana länder, sorn äga en prohibitiv tull-lagstiftning och der komraunikationsanstallerna äro ofullkomliga, så att införandet af rörsocker skulle vara förenadt med mycken kostnad.
Hvad jag nu yttrat har icke tillkommit i afsigt, att på något sätt söka väcka misstroende lill en näring, som kail vara af stor nytta såsom en binäring för jordbrukaren.
Jag har endast ansett det icke vara rådligt, att denna näring af R.
St. sä -omhuldades, att
Regeringen deraf kunde finna sig föranlåten ali gifva densamma ett exceptionell understöd.
Genom ett sådant understöd framkallar man ett nytt uiotiopolii-inlresse i landet, under det att man genom en friare lagstiftning i afseende å handel och näringar söker lossa de band, som fordna liders näringstvång lagt på samhällets förkofran i materiell hänseende.
Jag har icke med min röst inom Ulsk. velat bidraga till ett dylikt beslut, som, enl. min åsigt, skulle kunna medföra ganska vådliga följder och jag har haft lyckan att härvid tillhöra Utskrs majoritet.