Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej förstå, med hvad rättighet han kan aflemna en försäkran om hvad som skall möta Konungens bifall eller ej.
På sin höjd kan han säga, hvad han skall tillstyrka Konungen att antaga eller icke, men alldeles icke, innan något förslag är i vederbörlig form afgifvet, lemna försäkringar om Konungens bifall.
En värd Ledamot har förklarat sig instämma i min åsigt, att
ConstitutionsUtskottet orätt be - 2o8 Den 12 Februari! f. m. handlat målet, men har kommit till den slutsatts, att min begäran om återremiss vore origtig.
Jag tror, på de grander som af Herr Cederschjöld blifvit utvecklade, det vara af vigt, att
ConstitutionsUtskottet påminnes om formernes iakttagande, då dessa former förbises.
Enär detta Utskott har formerne till föremål, skulle jag tro, att återremiss borde äga rum i afseende på den origtiga behandlingen af denna fråga; och jag kan således ej frångå min anhållan om återremiss.
Jag ingår ej i något yttrande om hufvudfrågan, om dess nytta eller nödvändighet (jag vill undvika det), utan fäster mig blott vid den omständigheten, att Utskottet, genom sitt behandlingssätt af ämnet, föranledt denna discussion, som ej kan leda till något resultat.
Jag vill blott helt kort upptaga tiden med att yttra, det Friherre Anckarswärd misstagit sig.
Jag har ej sagt det vara orätt, att yrka återremiss; tvärtom instämde jag deruti.
Den enda farhågan bos mig var, att vi derigenom ej skulle vinna något, så vida ConstitutionsUtskottet ej kan, efter det beslut de öfrige tre Stånden fattat, ändra sitt en gång afgifne utlåtande.
Jag tror, att Herr Tham misstagit sig om Friherre Anckar swärds - D « n 12 F e b r u a r i i f. in. 209 swärds mening, och att det varit någon annan Ledamots yttrande, hvarpå Herr Friherren haft afseende.
Hans Excellence Herr Grefve af TVetterstedt:
Ehuru jag visserligen är den sista, hvilken skall upptaga Ridderskapets och Adelns tid med hvad som kan anses personligen mig rörande, anser jag mig dock höra besvara hvad Grefve Frölich nyss anfört.
Mine ord voro: att jag är öfvertygad, att, om detta mål i laglig väg kommer in till Konungen, skall det möta hans bifall.
Jag äger ej rätt att förklara hvad Konungen i Grundlagsenlig väg kommer att besluta; men detta yttrande härleder sig från den öfvertygelse jag i 18 år varit i tillfälle vinna, att alla sådane frågor, sorn. leda till förtydligande af våra Grundlagar, till bevarande af Folkets rättigheter, alltid möta Konungens bifall.
Det var derföre jag nyttjade denna term, utan att vilja verka på Ridderskapets och Adelns fria beslutanderätt; och till denna enda förklaring inskränker jag mitt svar.
Jag anhåller äfven att få aflägga min tacksägelse till Herr Grefve af Wetterstedt för hans förklaring af sina ord.
Jag kan dock ej undgå erinra, attén sådan var högst behöflig, när en Ledamot 12 H. 14 3(9 Den 12 Februarii f. m. af StatsRådet yttrar, att förslaget säkerligen skulle mota Konungens bifall; det är nödigt, att då få en förklaring, att sådant ej är annat än en förmodan.
Jag tror, att ett sådant yttrande af en Ledamot i Conseillen kan möjligen på fleres öfvertygelse lägga band, när man talar örn hvad sorn är Konungens vilja, hvilken, efter mittbegrepp, ej får tagas i beräkning vid våra öfverläggningar.
Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken yttrade, att enär Ridderskapet och Adeln torde hafva grundade anspråk att få höra Hans Excellences åsigt af ämnet, då olika tankar uppstått, huruvida det borde anses vara af constitutionel beskaffenhet, fann Hans Excellence sig böra gifva Ridderskapet och Adeln tillkänna dess öfvertygelse i afseende å berörde omständighet; och som 2 §. i RegeringsFormen stadgade, alt Rikets Ständer böra uti hvarje RiksdagsBeslut intaga uttrycklig Riksdagskallelse, med nödige föreskrifter i afseende på Riksdagsmannavalen, samt ii §.
Riksdagsordningen bestämde hvad med de i 2 §. omförmälte föreskrifter bör förstås, ansåg Hans Excellence, för dess del, frågan om tids bestämmande för Riksdagsmannavalen onekligen innefatta ett ämne, som vore af natur att böra hänföras bland de i nyssnämnde ii §. omnämnde föreskrifter, och följaktligen komma alt föranleda an - Ben 12 F ehinar ii f. m. 211 lingen ett tillägg tili, eller en förklaring af, ii §.
På denna grund och då man icke uti RiksStåndens plena finge väcka frågor om förändring, tillägg eller förklaring af Grundlagarne, kunde Hans Excellence icke framställa någon annan proposition i anledning af ConstitutionsUlskoltets ifrågavarande Memorial, som endast blifvit ad nolitiam Ridderskapet och Adeln meddeladt, än att detsamma må läggas till handlingarne.
Jag får supplicera, att Herr Grefven och LandlMarskalken täcktes inhämta, om Ridderskapet och Adeln yrkar en sådan proposition eller ej.
Skulle Ridderskapet och Adeln ej göra det får jag yrka en annan, eller afslag å ConstitutionsUtskottets Memorial.
Man godkänner ConstitutionsUtskottets handlingssätt genom Memorialets läggande till handlingarne.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då fråga blifvit väckt om återremiss af ConstitutionsUtskottets Memorial, samt Hans Excellence förklarat sig, i anledning af Grundlagens föreskrifter, ej kunna derå meddela proposition, finge Hans Excellence nu till Ridderskapet och Adeln hemställa, om Ridderskapet och Adeln yrkade, att Hans Excellence skulle framställa proposition till 213 Den 12 F e b r u a r i i f. ni; återremiss af ConstitutionsUtskottets ifrågavarande Memorial.
Ja oell Nej. Grefve Frölich:
Som jag uttryckligen förklarat min mening vara , alt återremiss ej vore lämpelig eller nödig, men deremot yttrat, det jag ansåg Herr Bexells motion böra till ExpedilionsUtskottet remitteras; får jag anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens hemställan till Ridderskapet och Adeln, huruvida Ståndet yrkar en sådan proposition.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan Hans Excellence redan gifvit Ridderskapet och Adeln tillkänna dess öfvertygelse angående Grundlagens ordalydelse, i afseende å ifrågavarande omständighet, ansåg Hans Excellence, såsom följd deraf, sig böra förklara, alt den af Grefve Frölich nu väckte Motion, hvilken i sjelfva verket åsyftade en förklaring af Grundlagen, ej kunde i Ståndets plenum upptagas.
I denna fråga finner jag mig ej behörigen upplyst, huruvida vi kommit till det resultat, hvarom frågan handlar.
Jag har hört Herr Grefven och LandtMarskalken vägra proposition på den af en Ledamot begärte återremiss af ConstitutionsUtskoltets Memorial.
Den 12 Februarii f. m. mig beträffar, bar jag afven baft äran yttra en opinion.
Den har ej något sammanhang med den vägran af proposition, sorn Herr Grefven och LandtMarskalken gjort.
Jag har ej ingått i någon pröfning, om frågan bordt upptagas eller ej; jag har yrkat återremiss, endast på den grund, att ämnet vore oformligt behandladt, att ConstitutionsUtskottet inledt oss på en fråga, hvarom vi ej ägde att discutera; emedan jag trodde, att ConstilutionsUtskottet helt enkelt bordt yttra, att ämnet af detsamma ej kunde behandlas, såsom orätt remitteradt.
Det är såsom prejudicat af högsta vigt, att dessa frågor blifva åtskiljde.
Jag tror, att man kan begära återremiss på den grund, att
ConstitutionsUtskottet ej må försumma sig vid sådane Utlåtandens afgifvande, och ej sammanblanda ämnena.
Det är från denna synpunkt jag anser, att man kan återremittera Utskottets Memorial.
Och jag finner ej, att denna åsigt har någon gemenskap med den nyss vägrade propositionen.
Ehuru jag skiljt mig ifrån Friherre Anckarswärd i frågan om detta måls behandling i allmänhet, kan jag ej undgå förena mig med honom i det yttrande, att Herr Grefven och LandtMarskalken, vid framställningen af sin opinion, ej kunnat besvara båda frågorne; ty om äfven Herr Grefven och LandtMarskalken skulle D b n i a
F e b r u a r i i f. m. finna sig föranlåten att vägra proposition håde på återremiss till ConslitutionsUtskottet, och jemväl, såsom jag yrkat, på remiss till Expeditions-Utskottet af Herr Bexells motion, hvilka utgöra två helt skiljaktiga form frågor, de der ej kunna sammanblandas, lärer man dock, såsom jag förmodar, ej kunna åberopa samma skäl till vägran å båda dessa propositioner.
Då Ridderskapet och Adeln förmodligen icke kan förenas om att afstå från yrkande af proposition på återremiss, får jag, för att undvika vidare discussion, begära votering.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkeniram&iäWÅQ härefter följande voteringsproposition:
Den som yrkar, alt proposition skall framställas derom, att ConstitutionsUtskottets Memorial, i anledning af väckt motion om tids bestämmelse för Riksdagsmannavalen, må, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, lill Constitutions-Utskottet återremitteras, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln icke yrka berörde proposition.
Den 12 Februarii f. m.
Jag yrkar ej den af Herr Grefven och LandtMarskaiken ifrågaställde proposition, och vågar tro, att ganska många med mig ej yrka proposition på den utveckling, som Herr Grefven och LandtMarskaiken gjort, men väl på den mening jag framställt.
Den är af en helt annan beskaffenhet; ty deruti ingår ej, om frågan är af Grundlagsenlig natur, eller icke; utan endast om man skall antaga, att ConstitulionsUtskottets Memorial, de må vara sammansatte huru som helst, icke kunna återremitteras.
Då det ej blifvit hestridt, att Memorialet innehåller två satser, tror jag denna sak vara af en annan natur, och att proposition på återremiss, med åsidosättande af alla andra omständigheter, kan göras.
Jag hemställer, om ej i contra-propositionen efter orden: icke yrka berörde proposition, borde införas: titan kommer ConstitutionsUtskottets
Memorial att läggas till handlingarne.
Derigenom är Herr Grefvens och LandtMarskalkens åsigt intagen i contra-propositionen.
Äfven jag har svårt att fatta ett beslut, hvarigenom den proposition yrkas, som Herr Grefven och LandtMarskaiken framställt, emedan jag ej anser det tillkomma ConstitutionsUtskottet att behandla denna fråga.
Jag har sagt, att Gon - 2l6 Den 12 F e b r u a r ii f. m. slitulionsUtskottet handlagt målet så illa, att det derföre torde bora återremitteras; men att sjelfva frågan borde återgå till ConstilutionsUtskottet, har ej varit min önskan.
Då nu Herr Grefven och LandtMarskalken hemställt, om Ridderskapet och Adeln yrkar proposition på återremiss af bela målet, kan jag ej yrka en så generel proposition.
Jag förenar mig derföre med Friherre Anckarswärd, att det blott är ConstitutionsUtskottets behandlingssätt af frågan, som bör föranleda återremissen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sedan han ej kunnat utröna om Ja eller
Nej haft öfvervigten vid besvarandet af den utaf Hans Excellence framställde proposition, till återremiss af ConstitutionsUtskollets Memorial, och dea Ledamot, som begärt votering, ej derifrån afstått, återstod ej annat än att företaga voteringen, i följd hvaraf Hans Excellence å nyo föreslog den nyss gjorde voterings-propositionen.
Jag får förnya min anhållan, att orden; utan kommer ConstitutionsUtskottets
Memorial att läggas till lumdlingarne, måtte tilläggas i slutet af contra-propositionen.
Jag får på det högsta insistera deruppå, att voteringsproposi - Den i'a Februarii f. m. lionen måtte blifva sådan, Herr Grefven och LandtMarskalken föreslagit den, och ej sorn Friherre Cederström önskar.
Det är ej omöjligt, om återremiss vägras, att en annan öfverläggning kan uppkomma om frågans behandling.
För öfrigt anhåller jag ytterligare få göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme deruppå, att detta ej är en sådan återremiss, som i Grundlagsfrågor, då Ståndet skall uttrycka sin gemensamma tanka, utan endast en vanlig återremiss.
Det är jag, som begärt votering; då måtte det vara mig tillåtit att föreslå voteringsppopositionen i enlighet med hvad Herr Grefven och LandtMarskälken yttrat.
Då nu Herr Grefven och LandtMarskalken förklarat sig ej kunna meddela någon annan proposition, än på Memorialets läggande till handlingarne, skall det ju nödvändigt läggas dit, i fall Ja-propositionen ej af Ridderskapet och Adeln yrkas.
Så vida det är oundvikligt, att propositionen skall framställas på ett visst sätt, och ej på ett annat, är det öfverflödigt för mig att yttra min tanka; likaså, om ingen annan vill förena sig med mig om yrkande att remiss bör ske till ExpeditionsUtskottet; ty den frågan kan sedan komma under pröfning.
Jag afstår då från begäran om proposition derå, och får endast anhålla, att min reservation mätte i Protocollet anteknas.
2i8 Den 12 Februarii f. ni.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af Hans Excellence nyss framställde voteringsproposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, tillkännagaf, att plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Jag anhåller, att i protocollet få antecknadt, det jag ej kan deltaga i någondera af de meningar, som innefattas i voteringspropositionen, och att jag således allägsnar mig ifrån voteringen.
Sedan voteringspropositionen blifvit anslagen, samt 4i, 42, 43 och 44 §§• * darhusOrdningen uppläste, företogs voteringen klockan | till 2 e. m., och befunnos, efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit som följer:
Nej — 176.
I följd hvaraf och sedan det öfver voteringen serskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det Ridderskapet och Adeln således icke yrkat proposi - Den 12 Februarii f. m. 2 19 tion till återremiss af ConstitutionsUlskottets ifrågavarande Memorial.
Thorsdagen d. 12 Febrnarii 1829.
Plenum klockan § till 6 Eftermiddagen.
Friherre Anckar swärd, Carl Henrik, hade inlemnat följande, som upplästes:
Som jag trott mig finna, att ConstitutionsUtskoltets
Memorial rörande Prosten Bexells motion, genom sin uppställning, föranledt en lång och vidlyftig discussion, om huruvida Herr Bexells motion vore af constitutionel eller reglementarisk beskaffenhet, utan att detta Memorial kunnat hafva för afsigt, att i dessa delar påkalla Rikets Ständers mening, då Utskottet förklarat sig icke kunna upptaga frågan på den enkla grund, att den cj var i laglig form tillkommen; så har jag ansett ConstitutionsUtskottet hafva origtigt förfarit, att uti berörde Memorial hafva infört sin pluralitet» 220 Dfen 12 Februarii e. m, Åsigt i afseende A motionens föremål, enär detta i sakens närvarande skick aldrig i min tanka ens bordt blifva föremål för öfverläggning, då sådant var utan allt ändamål, samt icke ledande till något resultat i anseende till sjelfva motionens innehåll.
Det var i följd häraf, och till vinnande af en, i min tanka, nödvändig påminnelse till Utskottet, att icke framställa till olika åsigter ledande principfrågor, der de icke utgjorde det framställda ämnet för Rikets Ständers öfverläggningar, som jag anhöll om återremiss utaf nyssnämnde Memorial, för att afleda sådana äfven en annan gång möjligen inträffande missförstånd, i anseende till dylika frågors behandlingssätt.
Jag trodde således, alt en återremiss, till följd af mina anmärkningar emot Memorialets form, skulle kunnat beviljas, alldeles oberoende af alla anmärkningar emot Utskottets, efter mitt begrepp, i olid framstälde åsigt i anseende till innehållet afen motion, den Utskottet förklarat icke kunna upptagas, såsom inkommen uti olaglig form, till hvilket yttrande jag ansett Utskottet vid detta tillfälle hafva bordt inskränka hela sitt ullåtande.
Det är på denna grund jag reserverar mig, icke emot vägran af proposition, på de grunder, som af Herr Grefven och Landt - Den 12 Februarii e. m. 221 Marskalken blifvit framställde; men deremot, att min mening icke kunnat vinna Herr Grefvens och LandtMarskaikens afseende till framställande af proposition till återremiss, endast på det skäl jag haft äran anföra.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, sedan Ridderskapet och Adeln icke yrkat proposition till återremiss af ConstitutionsUtskottets i förmiddags-Plennm föred ragne, af Friherre Anckarswärd omförmälte, Memorial, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, att berörde Memorial måtte läggas till handlinga rne.
Föredrogs å nyo StatsUtskoltets den 19 sistlidne Januarii under N:o 36 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga, angående utskylder till staden Nyköping af LandshöfdingeResidencehuset derstädes, äfvensom afgifter till städerne i allmänhet för Kronans deri varande egendomar.
Jag finner visserligen af de flera Reservationer, sorn i Utskottet emot dess Utlåtande blifvit gjorde, att åtskillige Ledamöter äfven reserverat sig af det skäl, att hus, som för Kronans räk - 232 Den 12 Februari! e. ra. ning i StäJerne uppköptes, borde bibehålla samma utskylder, hvilka ålegat dem, då de af enskilte innehades; och i denna mening kan jag ej instämma, ehuru jag i öfrigt delar de åsigter, hvilka föranledt reservationerne.
Jag anser nemligen de indirecta fördelar Städerne åtnjuta, genom sådane inrättningar, för hvilka Kronan inköper byggnader, alltid vara vida öfvervägande de derigenom partielt höjde onera för öfrige innevånare; men jag tager mig frihet fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten att hålla i helgd de Kongl.
Resolutioner, som i laglig väg emanerat rörande allmänna och enskilta angelägenheter; och som sådane anser jag de beslut, hvilka i förevarande fråga innefattas uti Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelser till Dess Befallningshafvande i Södermanlands
Län af den 26 Maj 1818 och den 12 September 1822.
Mig synes, att, ehvad Ständerne än nu må besluta i detta ärende, står det likväl fast som en enskilt laglig rättighet för Staden Nyköping, att från år i8i5 till år 1824 af Kronan uppbära de Stadsutskylder, hvilka böra utgöras af den, till Residencehus för Landshöfdingen, derstädes inköpta Stadsegendom.
Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet, för alt få utredt, om några sådana Stadsutskylder för nämnde tid af Landshöfdinge-Bostället i Nyköping utgått, och kommit nämnde Stads Cassa tillgodo.
Om det derefter
Den 12 Februarii p. m. 223 utredes, att slika Stadsutskylder för detta Statens hus icke blifvit under sagde tid erlagde, så anser jag att Ständerne böra erkänna denna Nyköpings Stads lagliga fordran af StatsYerket till betalning, och anvisa medel derföre; men beträffande i allmänhet Stadsafgifters utgående för Kronans StadsEgendomar, så anser jag genom 1823 års
Ständers i Utlåtandet citerade beslut och de jemväl deri omförmälde Nådiga Skrif— velser från Kongl. Maj:t till KammarCollegium och StatsContoiret af den 29 Januari 1824» vara bestämdt, att Städerne icke tillkomma att af Kronans bus i Städerne stadsutskylder vidare uppbära, och att Staden Nyköping följagteligen ifrån och med Sr 1824 icke kan tillerkännas någon rättighet till de sökta inkomsterne af Landshöfdinge-Residencet derstädes.
För öfrigt ber jag att få fästa de Herrars uppmärksamhet, hvilka påstått Städernes rätt, att uppbära lika utskylder af Kronans som enskiltes hus, på obilligheten deraf, enär, på sätt jag nyligen anmärkt, Städerne af de institutioner, för hvilka Staten bekostar hus i Städerne, äga vida större fördelar, än som motsvaras af några mindre betydliga Stadsinkomster, hvilka förloras genom borttagande af Stadsonera för Statens hus.
Jag förnyar min anhållan om återremiss. Herr von Hartmansdorff, August:
Jag sträcker mina anmärkningar emot Utskot - a?4 Dea id Februarii e. ib, tets utlåtande ännu längre än Herr Hjerta, och instämmer i allmänhet uti deras åsigter, som reserverat sig.
Ridderskapet och Adeln har af Utlåtandet inhemtat, alt, sedan Kongl.
Maj:t i Nåder stadgat, att ifrågavarande egendom skulle deltaga uti afgifter till staden, samt tillika stadfästat, hvilka dessa afgifter voro, och huru desamma skulle emellan Kronan och boställsinnehafvaren fördelas; så har, då Statsmedel till bestridande af desse afgifter icke voro anslagne, Kongl. Maj:t derom till Rikets senast församlade Ständer gjort framställning, men Ständerne det oagtadt icke funnit sig kunna lemna något anslag å Stat för så beskaffade utgifter.
Deraf har Ater följt, att Nyköpings stad gått i mistning af de utskylder, som af det till LandshöfdingeResidence inköpta enskildte hus förut till Stadscassan ingiugo.
Då den enskilde ägaren af detta hus ej var befriad från erläggande af utskylder till staden, och då han ej till Kronan kunde öfverlåta bättre rätt, än han sjelf ägde, så ser jag.ej någon rättsgrund, ur hvilken huset skulle kunna i Kronans hand njuta befrielse.
Om den grundsats antoges, att några communal-afgifter icke skulle i Städerne utgå af boställshus, som hvarken aro byggda af Kronan eller uppförda på hennes grund, så borde boställen å landet ännu mera befrias från utgörandet af sådana utskylder; emedlertid vet enhvar, att Bo- „ Den ta Februarii e. m.
Boställen å Landel deltaga i Kyrkobyggnad, väg- och brohållning m. fl. dylika communal-utskylder, äfven om de af ålder varit Kronohemman.
Det är visserligen sant, som Herr Hjerta anfört, att flera af de inrättningar, för hvilka Kronan jnköper hus i Städerne, kunna medföra åt Städerne lika eller större fördelar än de inkomster, som, genom de dertill begagnade byggnaders befrielse från Stadens onera, skulle förloras; men det gifves äfven inrättningar, som icke tillskynda en Stad ringaste fördel, utan snarare äfventyr och våda, såsom Correctionshus, Fängelser &c.; och i sådana fall blir det en så mycket bestämdare orättvisa, att beröfva Staden sina påräknade och lagliga inkomster.
För min del tror jag det icke tillhöra Kronan, att betala sådane afgifter, som nu äro i fråga, utan att de böra erläggas af Boställsinnehafvaren i Staden, såsom det sker på landet, och att det således är Landshöfdingen i Nyköping och ej Kronan, som bör erlägga de ifrågavarande.
Instämmande i de meningar, som innefattas i Grefve von Schwerins, Herr von Heynnes m. fl, reservationer, anhåller jag om återremiss af Utlåtandet.
Friherre Cederström, Jacob; Då verkställighet af Regeringens och Domaremagtens beslut icke tillhörer Rikets Ständers åtgärd, ämnar jag ej ingå i pröfning af, hui? II, *5 22Ö
Den ia Februarii e. m. ruvida Nyköpings Stad liar någon fordran af StatsYerket, till hvars utbekommande hon borde förbjelpas; och anser således någon återremiss af det ifrågavarande Utlåtandet icke behöflig.
Lika med Herr Hjerta finner jag, att
Städerne hafva mera nytta än skada af, att Boställshus der finnas.
Den consumtion, som derigenom i Staden tillvägabringas, medförer vida större vinst än den förlust, som uppkommer deraf, att för Boställshusen några Stads-onera icke utgöras, såsom, t. ex. väghållning, Brandvaktsafgift m. m.
Att ålägga Landshöfdingarne att deltaga i de så kallade communal-utskybierne för Residencehusen, vore obilligt, ty om äfven Landshöfdingen skulle betala dem för den våning i Residencet, som han bebor, måtte han väl ej skola betala för Embetsrummen, Ränteriet o. s. v. som finnas i ett eller flere hus.
Jag tror, att denna fråga egenteligen uppkommit genom misstag om Nyköpings Stads rätt, att i annan än laglig väg utsätta sin förmenta fordran, och att den icke, såsom nu inträffat, bordt framställas till Ständerne, hvilka redan beslutat, alt Städerne ej skola hafva afgifler af Kronans hus, utan alt desse communalutskylder böra fördelas på de andra husen i Staden.
Sådant har alltid förhållandet varit med de publika hus, som inköpts för Statens räkning, såsom Correctionshus, fängelser, m. m.
Jag anhåller om proposition på bifall til) Utlåtandet.
Den ia Februarii e. m. Herr Lagerhjelm, Pehr:
Jag utbeder mig att i anledning af de nu gjorde anmärkningar få meddela några upplysningar, som kunde göra den begärda återremissen obehöflig.
Af de åberopade Kongl. Brefven i detta ämne af år 1818 och 1822, visar det sednare, att frihet från Stadsonera begärts för de publika husen i 4 serskilta fall nemi.
Fattigvård, Tomtören, Brandvaktsafgift och Båtsmans-vacance, samt att Kongl. Maj:t bifallit Städernes anhållan, att de publika husen i de trenne förstnämnde fallen ej måtte vara fria för Stadsoneras utgörande, men deremot rörande BålsmansVacanceafgiften förklarat, att någon ersättning till Staden för Kronans hus ej ägde rum.