Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Cederskjold3 Pehr Gustaf, uppläste följande: Enligt den gamla Redaktionen af 107 §.
Den 23 Maji, stadgas i 1.
Morn. huru förhållas skaij, då ConstuutionsUtskpttet sjelfmant anmti ker, att Stats, Rådets Ledamöter i deras Rådslag om allmänna mått och steg icke iagttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt FörfroendeEmbete utöfvar.
”Dä skall nemligen Utskottet sådant för Riksens Ständer tillkännagifva, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kun.;a hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur StatsRådet och från Embetet skilja den eller dem, mot hvilka anmärkning blifvit gjord,” I aqdrg Momentet af samma §. säges deremot, att då fråga om anmärkning blifvit väckt i något Stånd eller något annat Utskott, än konstitutionsutskottet
,■ tillkommer det sistnämnde Utskott, att blott utlåta $ig, men Stånden sjelfve att afgöra.
När man noga granskar denna §:s innehåll, finner man , att der förekommer tvänne slags pröfningsrätt; den ena består nemligen i bedömmandet af Handlingens natur och beskaffenhet , den andra deremot i bestämmandet af påföljden eller straffet.
I ena fallet pröfvas och afgöres om Rikets sannskyldiga, nytta blifvit försummad dfc., i det andra, huruvida man för en slik försummelse skall till endtledigande anmäla den åklagade, eller icke.
Att sistnämnde rätt alltid tillkommer Riksens Ständer ensamt, är otvifvelagtigt, äfvensom, att den förstnämnde eller rätten att pröfya9 om Rikets sannskyldiga nytta blifvit för• 156
Den 23 Maji. summad, är i första Momentet af §. öfverlemnad åt Conr.titutionsUtskottet, nemligen, då Utskottet sjelfmant framställt anmärkningen till Stånden.
Deremot hafva i andra Momentet, eller då anmärkning kommer från Stånden, båda slagen pröfningsrätt hittills varit Riksens Ständer förbehållen, och syftar den nu föreslagna Redactions - förändringen endast derpå, att i andra Momentet fråntaga dem den ena, samt der inskränka deras rätt inom samma gränsor, som idet första Momentet, nemligen till att blott få förklara, om de vilja till endt-J ledigande från Tjensten hos Konungen anmäla den, som Utskottet funnit hafva försummat
Rikets sannskyldiga nytta, men utan att på ringaste sätt sjelfve kunna få pröfva och afgöra, om Rikets sannskyldiga nytta verkligen blifvit försummad.
Jag har för min del ofta upprepat, att jag ej vågar bestämma, om det vöre nyttigare att pröfningsrätten öfver handlingens natur och be. skajfenhet öfverlemnas åt ConstitutionsUtskoM tet ensamt, eller att Riksens Ständer i 2 Mom. bibehålla den sjelfve:
Och jag har trott , att tid ännu behöfs, innan Opinionen hinner stadga sig härutinnan.
Men då det således ännu åt^ minstone är osäkert, huru Opinionen utvecklas till nästa Riksdag, synes billigheten kräfva två Alternativer af Redactionsförändring: nemligen, ett, hvarigenom meningen blott förtydligas, H till bibehållande af den rätt, som Ständerna, enligt min tanka, redan äga sig i Grundlagens gamla Redaction förvarad, såsom motsatts mot Den 23 Maji. 15? hvad Utskottet nu föreslagit, till utvidgande af dess egen.
Såsom Förslag till ett sådant
Alternativ får jag ödmjukast uppgifva följande :
Frågor uti detta ämne hunna i Riksens Stånders Plena väckas, och af andra Riksens Stånders Utskott,ån ConstitutionsUtskottet, hos Stånden andragas.
Sedan sistnämnde
Utskott deröfver blifvit hår dt, grofve och afgöre Riksens Stander , huruvida Enmark ning sfr dg an må förfalla, eller om den finnes påkalla den åtgärd, som i denna §. ojvanföre blifvit om-i förmält.
Herr Cederskjöld tilläde derefter mund» teligen :
Då ConstitutionsUtskottet, uti ett i dag uppläst Memorial, förklarat sig icke kunna uppta-; ga de ifrån Höglofl Ridderskapet och Adeln tillförene remitterade anmärkningar vid Förslag om ändringar i Grundlagarne, emedan berörde anmärkningar ej skola vara i den form 56. §.
RegeringsFormen förekrifver framställde så får jag nu vördsammast hemställa, om ej Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle täckas förklara min nyss upplästa anmärkning för dess gemensamma tanka, samt Memorialet , jemte anmärkningen, till Utskottet återförvisa.
När man läser 106. och 107. §. §.
RegeringsFor-i men, så finner man sätten och ordningen* hu. 158 Dm 23 Maji. ru Riksens Ständer genoni deras ConstifutionsUtskott utöfva gransknings- och anmärkningsrättigheten emot de under ansvars * skyldighet i Regeringsformen uppräknade Embetsman.
För att utröna, om en anmärkning äger rättmätigt ktaf eller icke, den må vara gjord innom eller utom ConstituiionsUtSköttet, är nödvändigt, att icke allenast anmärkningen gran-’ skås och bedömmes* utan äfven alla de Handlingar, söm vittna om den åklagade åtgärdens verkliga förhållande, och dessa Handlingar äro endast och allenast de uti 105. §* Regerings* Foitnen till ConstitutionsUtskottet ensamt öfverlemnade, StafsRåds, Ministerielle och Commaridomåls Protdcoiler.
Det är ej nog, att granska en anklagelse, man måste äfven undersöka de motsvarande förhållanden , så framt man vill bedomina thed rättvisa och säkerhet* och fatta besluten på dessä grunder.
När nil ConstitutionsUtskottet, i stöd af dennä gfaftskningsmethods iagttagande , funnit lagstridigä åtgärder, remitterar det Målet till RiksRätt, sorn sedan äger att detsamma till pröfning upptaga* och påföljden bestämma.
Har Utskottet funnit afgifne rådslag i allmänna mått och steg rigtade emot Rikets sannskyldiga nytta, eller de Föredragande i deras Tjenst felagtige * remitterar Utskottet Målet till RiksStåndens ejler OpinionsDomstolenS vidare pröfning och handläggning.
Haf nti Utskottet icke funnit någon af dessa anledningar, sker ingen Remiss hvarken till RiksRätt eller till RiksStåndens Anmärkningen förfaller då 3 och all vidare
Dm 23 Maji. 159 pröfning biifver omöjlig.
Sådan är föreskriften i 106. och 107. §.
§. och deruti sker, genom Utskottets nu föreslagne Redaction af den sednares andra Moment, ingen den minsta förändring.
ConstitutionsUtskottet har således med detta Förslag icke åsyftat hvarken någon minskning i Riksens Ständers rättigheter , eller någon ökning i dess egne, men då det enligt 81. §.
RegerirtgsFormen, tillkommer ConstitutionsUtskottet att föreslå sådana förändringar i GfruitdLagarne, hvilka äro nyttiga och möjliga att verkställa, har Utskottet, så väl med afseende derpå, som deri omständighet, att innom Ridderskapet Och Adeln tvänne alldeles olika opinioner om detta ämne blifvit Under detta Riksmöte yttrade, ansett det vara en för Utskottet dubbel skyldighet att framställa ifrågavarande Redactionsförslag, för att derigenom förekomma tvänne tydningar af ett ämne, hvars utöfning är af den mäst grannlaga beskaffenhet.
Af dessa tvänne olika opinioner valde Utskottet den, som, enligt dess öfvertygelse, synes tydligen Vara RegeringsForméns verkliga mening och innehåll, en öfvertygelse, som dessutom tämligen allmänt räknar samma ålder, som sjelfva RegeringsFormen , jag menar 9 år.
Må det tillåtas mig tillägga , att hvad mig enskilt beträffar , kan en sådan förklaring af GrundLagen , sorn nu ar föreslagen, icke vara af någon förmOnlig inflytelse på mina öden, ty uti de stilla medborgerliga yrken, som äro min lott, och som troligen bäst öfverensstämma ined mitt lynne och min förmåga, kan jag i i6o Den 23 Maji. detta fall aldrig komma under deras tillämpning, och om jag aldrig mera kominer i tillfälle att deni på andra tillämpa , skall sådant hvarken förundra eiler oroa mig.
Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric, anförde skrifteligen:
Långt för detta har jag baft äran yttra, det jag anser 107.
RegeringsFormen vara den, som mindre än någon annan är underkastad tvetydighet, så länge Svenska Språket tår bibehållas oförryckt, så länge ordalydelsen och ej en egenmägtig vilja får tjena till grund för Lagars tolkning.
Ali frivillig inskränkning af den magt, som Folket förbehållit sig , att genom sina Representanter utöfva, måtte va^a ett bevis af misstroende till egen dygd, och det Folk, som icke anser sig kunna vara dygdigt, förtjenar ej att vara fritt.
Hafva vi väl nu till vårt
ConstitufionsUtskott aflagt en bekännelse af vår svaghet, af vår väld i omdöme, af vår böjelse för Em. betsmannaMagtens inviolabilitet, af vår fruktan för passionernas medverkan i våra öfverJäggningar om Rådgivares förhållande, och håfve vi såmedelst påkallat det förslag ill ändring uti 107. §., som af ConstitutionsUtskoU tet förelägges oss. eller anser man tillfället, då en pluralitet visat liknöjdhtt lör sina rättigheter - Den 23 Maji.
161 tigheter i denna del, böra begagnas, för att äfven betaga Efterkommande möjligheten att utöfva den Opinionsdom öfver Ministéren , som är en borgen för Folkets friheter uti Constitutionella Monarchier.
Med all agtning för Friherre Adlerbeth , med vördnad för de prof af Frihetsvän, jag om honom här hört åberopas, täger jag mig friheten bestrida den tydning, han med så mycken framgång afgifvit om rätta förståndet af Lagstiftarens mening med I07 §:s andra Moment:
Jag djerfs å min sida försäkra, att Grundlagen år J809 ej blifvit antagen i den esprit, man åberopar nu, om meningen icke, åtminstone i denna del, varit klar och tydlig för dem, sorn, drifna utaf känslan för Landets väl, försökte och lyckades att återföra friheten till tröst för ett olyckligt Folk, och hopp om mera säkerhet mot framtida inkräktningar uti de rättigheter, hvilkas upphörande lätt för, byter friheten uti slafveri.
Att nu åberopa 1809 års ConstitutionsUtskotts esprit, måste blifva ett inkast af föga värde för tydningen af Grundlagen , när Utskottet då, som nu, blott var ett medel för utvecklingen af NationalRepresentationens esprit.
Ägde Svenska Folket i 1809 års erfarenhet ej tillräcklig anledning att för Rådgif. vare bestämma ansvarighet?
Är Lagen otydiig, då han i ic6 §. bestämmer Ridd. 0. Ad.
JProt. VI. B. II.
Afd. 21, 23, Den 23 Maji.
Utskottets åliggande, i händelse StatsRådets
Protocoll skulle vittna om tillstyrkta öfverträdelser äf Regeringstormen eller af Sveriges Lag i allmänhet?
Är Lagen otydlig, då han i 107 § bestämmer Utskottets skyldighet , i händelse StatsRådsProiocollen vittna om bristande omtanka för Rikets väl , om brist af nit, skicklighet och drift?
Är Lagen otydlig, då han tillåter Representanten att väcka frågor i detta ämne , och Stånden att afgöra deras påföljder , sedan ConstitutionsUtskottet i upplysningsväg blifvit hördt?
Har Lagstiftaren här ej velat förvara Representationen en möjlighet att önskningsvis hos Konungen anhålla om de Rådgifvares endtledigande , hvil.' kas åtgärder icke genom StatsRåds-
Protocollen kunna rättfärdigas, då de af Nationens Representanter klandras; så nödgas jag erkänna, att Folket har slumpen eller ödet en evinnerlig förbindelse för andra Momentet i 107 hvilket jag så gerna hade velat tillskrifva 1809 års ConstitucionsUtskott, om jag icke derigenom komme i alltför stor motsägelse med Friherre Adlerbeth, Konungens inviolabilitet är i alla Constitutionella Monarchier erkänd , men det är Rådgifvares ansvarighet, som skall skydda Folket emot möjliga försök af enväldigt intrång i stadgade rättigheter.
Denna ansvarighet delar jag, i händelse al en posi, tiv öfverträdelse af Lagen, då Lagen bestämmer straffet ; och i den omständigheten, att Representationen, under iagttagande af före. skrifna former, anmärker bristande nit, skicklighet och drift i Embetets utöfning.
Dea 23 Maji. t 163 Om Folkets Representanter under tidens längd någon gång skulle komma tillsammans och från sina hembygder mediöra den öfvertygelsen, att Rådgifvare ej sjelfkrafde påmint om Rikets bästa; att de ej uttänkt medel att minska Statsbehofven; om Folket vore starkare lastadt än det förmådde bära ; att de tillstyrkt skapande af nya Sysslor, i stället för att föreslå förändringar , om
Landet redan vore i trångmål för aflöning af ett öfverflödigt antal; att de enhälligt tillstyrkt fordringar af nya Statsbidrag, i stället för att erinra om nödvändigheten att minska dem; om deras handlingssätt som Rådgifvare t allmänhet af FolkRepreséntationen skulle ogillas; isådan händelse lemnar 107. §.
Representationen rättighet, att hos Konungen i underdånighet anhålla om förändrad Ministcre; och Lagstiftaren har genom sitt förbehåll af ConstitutionsUtskottets förutgångna hörande, åt Konungens Rådgifvare förvarat den billiga rättighet, att Granskaren af Stat;Råds Protocoll måste rådfrågas, innan öfverläggning om OpinionsBeslutet får innom Stånden förekomma ; och härigenom kan med skäl förmodas , att aldrig en rättvis rigtning 6aknas för Representationens beslut; men ConstitutionsUtskottets yttrande kan lika litet i sådant fall blifva en Lag för Riksens Ständer, som
StafäRådets föreställningar kan nu vara det för Konungen vid begagnandet af 35 <J.,att från Embetet skilja Innehafvare af Förtroende-sysslor ; så mycket mera, sorn Riksens Ständer i sådana fall aldrig förbehållit sig någon verk» ställande magt, utan blott en rättighet, att 164 Din 23 Maji. under lagliga former kunna hos Konungen framställa en önskan om förändrad Ministére.
Engelska Representationen har sig öppen den-; na önskningsväg, och jag kan ej förstå, hvar* före vi skulle stänga den för oss.
Om vi hysa misstroende till oss sjelfve, om vi nu sakna anledningar att använda den rättighet, 107 jjj. lemnar oss , så böra vi ej betaga våra Efterkommande all utväg dertill , genom Grundlagens ändring på det af Utskottet föreslagna sätt.
Jag kan ej finna skäl, hvarföre Riksens Ständer skulle öfverlåta åt
ConstitutionsUtskottets välbehag äfven den rättigheten , att möjligen kunna förhindra Representationen , att , under skydd af Grundlagen , till Thronen, under form af önskan, framföra uttrycket af en allmän Opinion , der den vöre till :
Jag kan f j afhålla mig att yttra , det
ConstitutionsUtskottet i denna fråga ägt tillfälle att visa en mera sann, en mera lefvande frihetsanda, om dess Betänkande snarare sökt sätta RepresenJ tationens önsknings - rättighet i sådana frågor utom allt tvifvelsmål hos dem, som kunna önska det motsatta förhållandet.
Jag finner ingen anledning att göra ConstitutionsUtskottet till en enväldig beherrskare äfveo öfver ea allmän Opinion, som likväl sällan låtit tvin-i ga sig.
Vi hafva innom denna Samling för många Ättlingar af de namn, som pryda Svea Rikes RådsLängd, för att jag skulle behöfva tala om de förtienster, som förenades hos dem, under en tid, da de af Riksens Ständer sattes af och Ben 23 Maji. 165 till; men hvarje billig skall i denna sanning finna, huru grundlös den invändningen kan blifva, att skicklige Rådgifvare skulle kunna komma att saknas, om Riksens Ständer blifva bibehållne vid den inskränkta rättigheten, atti underdånighet anhålla om deras endtledigande, när Nationen en gång trodde sig hos dem finna anledningar till sina bekymmer, sitt lidande och sina olyckor.
De mäst despotiska Regeringssätt hafva icke mägtat betaga Folket Petitions • rätten, och Persiens Satraper darra, när Folket inför Monarken klagar; hvartill då, att i Grundlagens ändrande söka betaga Representationen en förmåga, den ingen mänsklig magt kan hindra Folket att utöfva?
Jag anhåller att förslaget måtte återremitteras och att 107.
§. i följd deraf må blifva orubbad.
Jag vill åtminstone ej för egen del, genom tystlåtenhet öfver denna fråga, hafva underkastat mig tillkommande Ständers oblida bedömmande och min känsla för frihet, om min farhåga för framtida Representationers billighet och rättvisa i önskningar; och detta mitt yttrande skall, om det ej af Högloflige Ridderskapet och Adeln gillas, innebära min resért vation emot godkännandet af Utskottets Be-! tänkande.
Det tillstyrkande Herr Cederskjöld gjort, synes mig öfverflödigt; emedan tydligheten är redan fullkomlig.
En annan Ledamot har kallat försvaret för Nationens i förevarande jjj. grundade rätt, för ett enskildt 166 Den 23 Maji, försök att förtyda Lagen.
Jag ingår ej i något svar å en sådan framstä'lfling.
Jag begär blott att få beledsaga mitt yttrande i frågan med en appel tili sunda förnuftet, och den enkla förmåga, att läsa Svenska, sorn, derest den ock så icke tår gälla vid denna Riksdag , torde vid en annan återfå sin urgamla rätt.
Jag har hört å ömse sidor påstås, att 107. § är tycflig; men då tvänne Plena blifvit upptagne af Distussio* ner om dess rätta mening, hemställer jag, om icke detta är ett tillräckligt bevis på dess otydlighet.
Hans Excellence, Herr Friherre af Wetterstedt, Gustaf:
Sedan en värd Ledamot, Herr Schönström, tillagt det nu ifrågavarande ConstitutionsUtskottets förslag benämningen af djerft, torde det synas än tu mera djerft af mig, att, i samma ämne, yttra mina tankar, i synnerhet som jag, åtminstone för det närvarande, tillhör den Class af Medborgare, på hvilka 107. §. af Regeringsformen kan tillämpas, och således kunde anses tala i egen sak.
Jag skall lik* väl icke söka att frånvända mig denna misstänka, i händelse den, hos någon, skulle väckas, Nojd med mitt eget medvetande af mine afsigters oegennytta, och förlitande mig, nu som allt*d, på Högloft.
Ridderskapets och Adelns undseende och godhet, skall jag å nyo påkalla dess uppmärksamhet 1 en fråga, som, enligt min öfvertygelse, står i ett högst vig - Den 23 Maji. it* tifift förhållande till förståndet af våra Gfand* Lagar.
Redan då detta Mål, förra gången, innom detta Stånd , afbandlades, gaf jag tillkänna min öfvertygelse om tillämpningen af 107. §.
Då af allt hvad jag både vid detta och närvarande tillfälle hört anföras, ingen från min förra, skiljagtig tanka kunnat mig beredas, anser jag mig ej heller stillatigande böra gifva en slags enskild helgd åt de grundsatser, som här blifvit framställde.
Denna brytning mellan två rakt motsatta meningar, hvaraf den ena framträder i hela den medborgerliga glansen af en försvarare af Folkets rättigheter, och deremot den andra afmå. las, såsom viljande inkräkta på deras område, lemnar visserligen icke ett lika öppet tillfälle till mängdens bifall.
Men ali så kallad popularitet, så väl, som allt sträfvande derefter, måste i våra dagar ge vika för den äfven stränga sanningens fordringar, ledande, ej att tillrycka sig ett flygtigt gny af beröm och ryktbarhet, men att, i en Nations sinne, fästa redbara begrepp, som lära den att utan öfverdrift njuta sin frihet, och derigenom med ännu större kraft kunna den försvara.
Jag har redan, i ett föregående Plenum, förklarat, att jag trodde 107. §.
RegeringsFormen böra 6å tolkas, som ConstitutionsUtskottet nu föreslagit} andra värde Ledamöter hade deremot en skiljagtig öfvertygelse; och icke dess mindre vädjades, £ båda sidor , till $:s 168 Den 23 Maji. ordalydelse.
Denna ordtvist, vigtig genom dess inflytande på andan och helgden at" vårt Styrelse-sätt, borde ovedersägligen påkalla ett förtydligande af denna, på tväggehanda sätt, tolkade §.
; och ConstitutionsUtskottet har således haft tillräcklig anledning , att inkomma med ett förslag i detta ämne.
Då jag förut yttrat, att, efter min öfvertygelse, Riksens Ständers rätt, att göra en tillämpning af 107. §., ej börjar förr eller oftare än ConstitutionsUtskottet, efter granskning af StatsRådets Protokoller, gör anmälan i RiksStånden, med be* stämd anvisning på den i förenämnde §. stadgade åtgärd; att således Rikets Ständer, som äga magt att pröfva, huruvida anmärkningen bör förfalla , eller om den är af så stor vigt för det Allmänna , att en ny anmälan bör ske hos Konungen, med begäran af den Persons endtledigande, mot hvilken anmärkningen blifvit ställd, likväl icke, åtminstone efter mitt sätt att bedomina våra Grundlagar, af dem kunna hämta någon laglig anledning, att in Plenis, utan ledning af ConstitutionsUtskottets yttrande, eller ock i stridighet dermed, sjelfve bestämma både anmärkningen och anmälan hos Konungen, vet jag icke, hvarföre ConstitutionsUtskotfet bör anklagas för någon egenmägtig afsigt att förminska Nationens rättigheter, då det, till dess Ombuds pröfning och afgörande, framställer förslaget till en ny Redaction af en i sjelfva verket otydlig, ehu; ru till stöd för två särskilda meningar, såsöm tydlig åberopad §. i RegeringsFormen, samt då flere Ledamöter innom RiksStånden yttrat
Dsn 23 Maji, 169 en, med ConstitutionsUtskottets förslag, enlig öfvertygelse.
Jäg går nu, att med få ord besvara några af de mebingar, som här blifvit yttrade.
Boye har omtalat fördelningen af vårt Regeringssätt i en Monarkisk, Aristocratisk och Dsmocratisk magt , samt ställt StatsRådet under den Aristocratiska categorien, såsom en motvigt för den verkställande magten, och derföre underkastad en sträng controll af den Lagstiftande.
Jag tror, att alla dylika classificationer snarare inveckla än förtydliga vårt ämne, som redan är tillräckligen theoretiskt, för att behöfva något ytterligare tillägg af samma art.
Under en Statsförfattning, der Konungen sjelf till- och afsätter sina Rådgifvare, der dessa äro upplysande, ej styrande, der synes mig deras Aristocratiska classification , den jag åtminstone endast i fi. gurligt afseende kan fatta, blifva den minst farliga af alla , ty skulle någon fara möjligen af denna rådgifvande Corps kunna uppkomma, så vore en vink från Konungen, honom lagligen förbehållen, tillräcklig att göra hela denna frugtansvärda Aristocrati om intet.
Oagtadt allt hvad Friherre Boye deremot yttrat, tror jag, att ConstitutionsUtskottet, i ett tvetydigt fall, sådant som detta, gjort rätt, att vid upprättande af Förslaget till en bestämd ordalydelse af den omtvistade § , söka sig en ledning i GrundLagarncs anda och allmänna syftning, liksom i andra §:rs analogi med den 17° Den 23 Maji, ifrågavarande.
En text, nog tydlig, att ej på två sätt kunna tolkas, behöfver ingen främmande hjelpreda, men de öfverläggriingar, som här ägt rum, bevisa tydeligen, att 107 §. icke kan sä lunda anses Jag har ansett att ConstitutionsUtsko tet, som ensamt har sig uppdragen granskningen af SratsRådets Protocoller, vore den enda Auctoriiet, sorn kunde och boule bedomina, huruvida StatsRådets Ledamöter i deras rådslag iagttagit Rikets sannskyldiga nytta.
Boye åter har trott, att denna prof* ningsrätt äfven tillkommer Riksens Ständer, och Texten i §. åberopas af oss båda.
Ar icke detta ett tillräckligt bevis på behofvet af dess närmare bestämmande?
Boye har sagt, att Constitntionsötskottet kan meddela Rikets Ständer sådana upplysningar, sorn sätta dem i tillstånd, att med sakkännedom utöfva deras Domsrätt, men då, efter GrundLagarna, StatsRådets
Protocoller ej få komma till allmän kännedom , hemställer jag, hvad slags upplysning ConstitutionsUtskottet möjligen kan meddela, som i någon mon skulle tillfredsställa rättvisans och äfven billighetens fordringar?
gifves det väl någon gräns föranspråken å rådslag, som omfatta den allmänna phrasen af Rikets sannskyldiga nytta; och är icke latituden för omdömet så vidsträckt, att det nödvändigt kräfver ledning af Handlingar och Documenter, samt ett inskränkt antal
Domare, för att icke blifva en hänföring för ö* gonblicket, eller öppna ett rikt fält för parti-andan och den enskilta oviljan eller af* vunden?
Den 23 Maji. 171 Friherre Anckarsvärd har påstått, att om Svenska Språket icke missförståddes eller förvändes, vore Texten i J07. §. alldeles klar och bestämd, och att han således icke kunde dela den tolkning deraf, som af Herr Friherre Adlerbeth blifvit gifven.
Det måste vara af e-prit de corps, emedan äfven jag tillhör Svenska Academien, som jag, med ett, ehuru blygsamt anspråk att förstå mitt modersmål, fullkomligen delar den af Herr Friherre Adlerbeth yttrade mening.
Lika med Friherre Anckarsvärd tror jag, att hvarje anmärkning, i laglig väg tillkommen , som göres emot Statens Embetsmän, icke skall minska skickliga ämnens antal, utan tjena dem både till varning och uppmuntran 5 men derföre har jag ingen anledning att prisa de af Friherre Anckarsvärd åberopade tider, då Riksens Ständers anmärkningsrätt emot Rådet nästan var i permanence, då den icke bar stämpeln af Nationens allmänna röst, men af ett Pärties enskilta segerrop, och då, för att begagna mig af en af väre store Skalders *) yttranden i ett bref till Lieutenant Toll, RådsHerrarne voro: ”Hvart tredje år så Högtsbetrodda, ”Oih trolösa hvart tredje år.’’ Herr Cederskjöld:
Äfven jag har alltid ansett meningen af 107. tydlig, nemligen *) Hans Excellence, Grefve Oxenstjerna. 172 Den 23 Maji, på det sätt, jag ofta haft äran tillkännagifva.