Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
122 i nu gällande Banko-reglemente, af innehåll, att i sedelstocken skall beräknas hela summan af beviljade kreditiv, som vid anfordran kunna disponeras, så ser man till hvilken oreda ett sådant mot ett bestämdt stadgande stridande resonnement skall leda.
Betraktar jag nu grundeqvalionen: länerörelseförlaget + obligationerna — Max. af sedelstock + grundfonden, och efterser hvad följden blir deraf, att maximum af sedelstocken blifvit högre beräknad än det får vara, då ser jag all, för att återbringa sedelstocken till sitt behöriga maximum, jag måste öka grundfonden med samma summa, hvarmed jag minskar maximum af sedelstocken, så länge storheterna på venstra sidan likhetstecknet ej undergå någon förändring.
Således måste i ifrågavarande fall grundfonden ökas med 535,705 r:dr, eller, som är detsamma, 535,705 rdr af forst inflytande vinst mäste läggas till grundfonden.
På delta sätt ligger denna del af vinsten bunden, och kan ej för annat ändamål af Ständerna disponeras.
Vidare egde Banken, när grundfonden bestämdes till 10,000,000 r:dr, maximum af sedelstock utöfver metallisk valuta till 20,000,000 Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 23 r:dr, samt lånerörelseförlagen fastställdes till 20,680,000 r:dr, i räntebärande obligationer 4,245,000 r:dr; nu bestämde Utskottet och Rikets Ständer, utan att göra någon förändring i förutnämnde stadganden, att grundfonden borde till ett belopp af 5,000,000 r:dr bestå af räntebärande obligationer, hvilket var detsamma som alt säga, att Banken borde öka sitt belopp af obligationer med 755,000 r:dr.
Men huru skulle nu detta tillgå?
Några medel att förskaffa sig dessa obligationer anslogos ej åt Banken af Ständerna.
Följden har naturligtvis blifvit att, för att fullgöra detta sitt åliggande, Banken nödgats af upplupne vinstmedel uppköpa dessa obligationer, hvarigenom 755,000 r:dr af vinsten blifvit bundna vid grundfonden.
Skulle det vid innevarande riksdag falla Rikets Ständer in alt förordna, det Banken skulle förskaffa sig obligationer till 6,000,000 r:dr i stället för 5.000.000 r:dr, så innebure ett sådant stadgande tydligen detsamma, som att 1.000.000 r:dr af bankovinsten skulle användas för della ändamål.
Att man då ej tillika kan förordna, att samma million skall afstås till Riksgälds-kontoret, synes vara temligen klart.
Orsaken att 1844 års Banko-Utskott och Ständer så kunde misstaga sig ligger sannolikt deri, att man sade att grundfonden skulle lill ett belopp af 5,000,000 r:dr utgöras af obligationer.
Att vilja påstå att grundfonden skall företrädesvis utgöras af den ena eller dea andra af Lånebankens tillgångar, leder endast till begreppsförvirring.
Det är tillräckligt att stadga, det Banken skall vara innehafvare af obligationer till ett belopp af 5,000,000 r:dr.
På sådant sätt hafva emellertid 535,000 r:dr och 755,000 r:dr eller tillsammans 1,290,000 r:dr af hvad man trodde vara låne-bankens vinst blifvit bundna,så att de ej kunna för annat ändamål disponeras, så framt man nemligen med vinst endast förstår den del af kapital-öfverskottet, som lånebank en kan undvara utan att brista i sina förbindelser.
Hvarest de återstående - 390,000 r:dr af vinsten, eller skillnaden mellan 1,680,000 och 1,290,000, ligga förborgade, kan jag ej för närvarande på siffran uppgifva, emedan för en sådan undersökning erfordras en detalj-granskning af 1844 års bokslut.
De ligga emedlertid helt säkert i en felaktig beräkning af sedelstocken i Utskottets betänkande N:o 44, pag. 53 och 54, äfvensom i det .oklara sluttillägget till 122 §. i nu gällande Banko:reglemente.
Vid detta sednare vill jag ej nu uppehålla mig, emedan det kail blifva tid nog att ådagalägga hvad detta tillägg egentligen innebär, när Utskottet skall diskutera denna §.
Jag vill nu öfvergå till att söka utreda hvar den disponibla Bankovinsten finnes, eller den del af vinsten, ,som är verkligen fri, d. v. s. sådan att lånebauken, utan att någon af de för lånebankens åliggande af Rikets Ständer gifna föreskrifter öfverträdes, kan lemna den ifrån sig.
För detta ändamål tillses först om Banken har någon 24 Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. del deraf, hvad jag skulle vilja kalla kontant liggande, d. v. s. 0111 Banken annu kan utsläppa några sedlar utan motsvarande valuta, ulan att derigenom öfverskrida sitt maximum af sådan sedelstock.
För alt utröna detta, beräknas sedelstocken enligt 122 §. i Banko-reglementet, ifrån hvilken sedelstock sedan metalliska kassan dragés, då det belopp hvarmed denna rest understiger 20,000,000 r:dr utvisar huru stor del af vinsten ligger så att säga på Bankens hyllor.
Nedanstående uträkning af sedelstocken vid 1850 års slut är gjord med sa stor noggrannhet, som det ännu icke upp - gjorda bokslutet för år 1850 medgifver: 31 Dec. 1850.
Utelöpande bankosedlar 22,393,702: 31. 4.
Riksgälds- och koppar-skiljemynts-peletter 72,252: 28. 10.
Innestående medel på räkningar i Depositions-afdelniugen 5,396,261: 44. 4.
Obegagnade andelar af Läne- och Iireditiv-förlag:
För lån på guld och silfver samt vågbare effekter . . . 1,814,317: — — « « fastigheter 52,734: 46. II. « till skiften och odlingar 14,441: 36. 10. « på kopparsedlar m. m 232,595: 33. 8.
Allmänna Diskontrörelsen 15,719: 44. 1.
Handels- och Närings-diskonten 82,050: 18. 2.
Kassa kreditiv 1,165,724: 5. 2.
Publika papper 619,908: 39. 2.
Manufaktur-diskonten 110,177: 41. 7. Jern-kontoret . 85,450: — — Riksgälds-kontoret 1,000,000: — — Drätsel-kommisionen 50,000: — — 33,105,387: 34. 1.
Afdragsposter enligt Bankoreglemen - tet (Ifr. halfårs-uppgiften) . . 1,132,353: 24. 7. Metalliska kassan i banko förvandlad 12,190,650: 29. 4. 13,323,005: 5. 11.
Sedelansvarighet] utöfver metalliska kassan .... 19,782,382: 28. 2.
Under maximum således 217,617: 19. 10.
Således har Banken af sin vinst i sina egna sedlar inneliggande 217,617: 19. 10., hvilka den, när som hälst, kan utlemna.
För att la reda på den öfriga delen, så måste Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 25 måste man granska Bankens alla tillgångar och tillse om någon af dem är disponibel, ilian alt man derigenom öfverträder någon af de för Bankens verksamhet föreskrifna instruktioner.
Första rubriken af dess tillgångar är dess metalliska valuta; skulle någon föreställa sig, att någon del af Bankens vinst kunde dölja sig här, så vill jag blott hänvisa lill den här ofvan meddelade utredning af den kontånia vinsten, som, såsom man ser, blir mindre i samma mån som metalliska kassan minskas; lemnar man ut t. ex. 217,000 r:dr i silfverplantsar, så blir skillnaden mellan sedelstocken och metalliska kassan i ofvan meddelade beräkning jemt 20,000,000 r:dr, och Banken har då ingen kontant vinst; eller med andra ord: beröfvar jag Banken någon del af dess metalliska kassa, så minskar jag med samma belopp den på dess hyllor liggande delen af vinsten.
Således inses, att ingen del af vinsten kan utlemnas i metallisk valuta.
Bankens andra fordran ligger i dess räntebärande obligationer; dessa uppgingo, vid 1850 års slut, enligt hvad Utskottet meddelat i sitt betänkande N:o 10, till 0,195,166 r:dr; men nu är Banken endast skyldig alt innehafva sådana till ett belopp af 5,000,000 r:dr; således ärafden upplupna vinsten 1,195,166 r:dr lagd i dylika obligationer, och kan sålunda disponeras.
Hvad Bankens öfriga fordringar beträffar, så bestå de nästan uteslutande af dess i lånefonderne utestående medel, hvilka ieke kunna disponeras såsom vinst, utan att man inskränker det för dessa lånefonder af Ständerne anslagna maximum.
Bland Bankens öfrige fordringar, förekomma några smärre poster, såsom lån lill städer och korporationer, obetaldta räntor och bokförde värden, hvilka skulle kunna disponeras, men jag vill blott anmärka, att dessa till större delen motsvaras af den på andra sidan upptagna, men här icke medtagna, lånebankoskulden, uppgående till million.
Jag vet att mot detta resonnement kan, såsom 122 §. i reglementet nu är redigerad, göras grundade invändningar; men alt här upptaga och besvara dem, skulle leda till för stor vidlyftighet.
Jag vill i allmänhet anmärka, att jag mindre fäster mig vid detaljen än vid de generella här ofvan uttalade principerna, hvilka i sig, enligt min tanke, in nuce innehålla hela länebankens theori.
Banken har sålunda disponibel vinst till ett kontant belopp af 217,617 r:dr och i obligationer 1,195,166 r:dr 32 sk. eller tillhopa omkring 1,412,783 r:dr.
Jag säger ”omkring” emedan den ofvan meddelade beräkningen af sedelstocken vid 1850 års slut lätt kan fela på 100 å 150,000 r:dr.
Lägger man nu tillsammans den disponibla vinsten och den vid grundfonden bundna eller icke disponibla, som jag visat skola vara 1,680,000 r:dr, så får jag ungefär de 3,000,000 r:dr, hvartill Bankens vinst vid förra årets slut skulle uppgå.
Prot. 1850 & 1851, 6 Sami. 1 Afd. 4 haft. 4 26 Banko-Utskottets Memorial, N:o 12.
Härmed har jag, så vidt jag kunnat, sökt utreda hvad ett af Iliks-Stånden önskat få utredt till följe af en dess ledamots till Utskottet remitteradt yttrande, rörande Banken af den 4 December förlidet år, hvilket yttrande slutar med följande ord: ”Resultatet af hvad jag nu haft äran anföra är, att, enligt min tanka, något öfverskott i penningar uti Rikets Ständers Bank egentligen icke förefinnes ; dock ”lärer Banko-Utskottet icke underlåta att granska och närmare utreda förhållandet ”härutinnan, hvarvid i främsta rummet bör upplysas om de uppgifna vinstmedlen ”verkligen kunna disponeras och från Banken utgifvas, utan rubbning af sedel”stockens bestämda maximum”.
Att nämnde ledamot och jag i hufvudsaken äro af samma tanka torde, af hvad jag sökt visa, vara inlysande.
Bankens konsoliderande genom den upplupna vinsten, så saknar jag de insigter, sorn erfordras för att i denna fråga uttala ett positivt omdöme, dag vill blott i allmänhet anmärka, att Banken i min tanka konsolideras bäst genom en på riktiga principer fotad och utvidgad lånerörelse.
Dess realisationsförmåga hvilar ytterst på nationens förkofran i åkerbruk, bergshandtering, industri och handel.
Bankens silfvertackor hafva ingen farligare och obevekligare fiende än ett missväxt-år; hvad är då med Bankens intresse mera öfverensstämmande, än att på allt sätt söka uppmuntra och understödja den, som vili odla Sveriges jord, och i allmänhet den som vill arbeta och producera.
Såsom dess låne-understöd nu meddelas äro de likväl i flera fall snarare ruinerande än understödjande för producenten.
Innan Ständerne likväl äro ense om en ändamålsenlig organisation af Bankens lånerörelse, som verksamt kan underlätta Bankens första förbindelse, den att upprätthålla myntvärdet, har jag ansett Banken kunna bispringa Stats-verket, särdeles som Statsregleringen blifvit till stor del byggd på förutsättningen att 3,000,000 R:dr kunde afstås, en förutsättning hvartill Regeringen kunde anse sig så mycket mera berättigad, som Ständerne vid förra Riksdagen aflemnade under namn af vinst liela Bankens kapital-öfverskott utöfver 10,000,000 R:dr, och 1844 års Banko-Utskott och Ständer tyckas utgått från den förutsättning, att
Bankens konsolidering i hufvudsaklig mån hvilade derpå, att allt hvad Banken egde öfver 10,000,000 R:dr afstods åt Riksgälds-kontoret.
Jag har sålunda, för att ej bringa allt för mycken oreda i Statsregleringen, biträdt Utskottets beslut att afstå 2,100,000 R:dr till Statsverket, hvilka i min tanka böra utgå på det sätt, alt först anvundes det belopp, hvarmed Bankens kapital-öfverskott vid sistlidet års slut Öfverskjuter 11,680,000 och resten läges af de under nästföljande 3:ne år upplöpande vinstmedel.
Härvid ville jag för min del gerna göra det tillägg, att Ständerne tillika uttalade den önskan, att Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 27 Kongl. Majit vid nästa Statsreglering i nåder täcktes icke taga någon del af Bankovinsten i beräkning.
Jag anser nemligen hvarje Bankens inblandning med Statsverket vara för den förra i hög grad förderflig, och hela vår Bankhistoria ådagalägger detta tillräckligt.
Det härigenom uppkommande begäret efter vinst å ena sidan, i förening med det aldrig mättade begäret efter lån å den andra, försvagar och utmattar slutligen Banken.
Hvad Banken af sina öfverskott kan undvara bör af Banko-Utskottet disponeras blott för produktiva ändamål, bedömda endast från Bankens ståndpunkt och nationen derigenom sättas i tillfälle att med lätthet hära de ökade bördor, som ett fortgående framåtskridande i kultur och civilisation nödvändigt för med sig.
Man kan om Svenska nationen säga att den på samma gång är den minst oell mest beskattade af de civiliserade folken”.
Med Herr Professor Agardh hafva Herr Doktor Björkman och Herr Prosten Almqvist hufvudsakligen sig förenat.
Af Herr Doktor Sandberg: ”Inom Utskotts-afdelningen beslutades med 13 röster att 500,000 R:dr af Banko-vinsten skulle vid slutet af hvartdera året 1851, 1852 och 1853 aflemnas till statsverkets behof.
Uti Utskottets plenum erhöll denna mening blott 12 röster.
Af de öfriga ville somliga årligen bortlemna 700,000 R:dr, åtskilliga 800,000 och några till och med 900,000 Ridr.
Efter min öfvertygelse måste man vid alla åtgärder, som härutinnan kunna ifrågakomma, endast se på Bankens sanna fördel, och icke det aldraminsta fästa afseende på statsverkets större eller mindre behof.
Ty börjar man åter beträda den gamla hanan, att Banken skall bereda en nödhjelps- och lillgångs-kassa
Jör slaten, eller meddela hvad statsverket behöfver, så kan man snart återkomma till den beklagliga ställning, då en ny riks-bankrutt står för dörren.
Vid förevarande högmålsfrågas behandling och närmare undersökning har hos en eller annan af Utskottets ledamöter uppstått tvifvelsmål, huruvida någon under de sednaste åren reserverad Banko-vinst verkeiigen finnes att nu disponera, äfvensom hvarest en sådan vinst skulle sökas.
Mig, som också tillhörde de tviflande, förekommer emedlertid förhållandet vara följande:
Då, enligt sista riksdagsbeslutet och Banko-styrelsens redovisning, 954,000 Ridr banko vid slutet af hvartdera året 1848, 1849 och 1850 blifvit aflemnade till Riksgälds-kontoret, har denna liqvid skett hufvudsakligen med de under samma åren inflytande vinstmedlen, hvilka alltså till större delen redan äro utgifna och icke nu finnas att tillgå.
Men vid sista eller 1847—48 årens riksdag fanns en behållning af vinst reserverad ifrån 1844 till 1847 års slut, som till cn stor del blifvit förvandlad 28 Baft ko-Uls/co / tels Memorial, N:0 12. uti räntebärande papper, och till inköp af sådana hafva Banko-fullmäktige äfven användt de från Riksgälds-kontoret årligen inflytande 88,000 R:dr samt en del af kontanta vinsten, som icke erfordrats till förenämnde liqvid.
För dessa obligationer äro alltså äfven hankosedlar redan utsläppta i rörelsen.
Häraf synes mig vara klart, att om, under de påföljande åren 1851, 52 och 53, något skall aflemnas från Banken till statsverket, så måste Banken dertill använda, antingen den blifvande banko-vinsten, som inflyter under samma åren 1851, 52 och 53, eller ock försälja en stor del af innehafvandc räntebärande obligationer.
Men den största betänklighet härutinnan, synes mig uppstå af följande förhållande : När Rikets Ständer vid 1844—45 årens riksdag, kanske af då för handen varande omständigheters kraf, sago sig nödsakade frångå deras förra stadgande, att metalliska valutan skulle förhålla sig till sedelstocken, som 2 till 5, och i dess ställe antogo, att sedelstocken kunde få uppgå till högst 20,000,000 R:dr banko utöfver beloppet af metallisk valuta, så var just denna föränderlighet uti en så högst vigtig sak icke egnad alt synnerligen stärka förtroendet.
Denna förändring i grundvilkor för sedel-emissionen, synes mig så mycket vanskligare, som man vid samma tillfälle gjorde åtskilliga afdrag på den redan da befintliga sedel-ansvarigheten, för att kunna fä beräkningen att gå ihop och icke nödgas medgifva ett ännu större maximum utöfver befintlig valuta.
Begagnandet af en så slipprig beräkningsgrund för bestämmandet af detta maximum har väl ytterst varit föranledt deraf, att den banko-vinst, som influtit från realisationens början till 1840 års riksdag, blifvit 2:ne gånger uti sedlar utgifven, nemligen först, enligt Banko-fullmäktiges berättelse, till större delen använd i lånerörelsen, och sedermera, enligt Ständernas beslut, med i årligen aflemnad till statsverkets behof.
För att icke uppväcka farhågor öfver allt för stor sedel-emission idan fond, gjordes emedlertid flera sådana afdrag, ibland hvilka må nämnas t. ex. återstoden pä lånen tili städer och korporationer, lånebanko-obligationerna och, såsom det vill synas, äfven diskont-reserv-fonderna, hvilka sedermera, vid påföljande riksdag öfverlemnades till statsverket, att icke nämna Riksdags-kontorets stora kreditiv.
Om man nu utaf dessa afdrag vill taga blott de äfven tyri i gas te i beräkning! och icke vill öfverskrida det fastställda maximum af sedel-ansvarighet eller 20 millioner
R:dr bauko utöfver metalliska fonden, så lärer af den hittills reserverade vinsten icke någon synnerligen stor mängd spdlar kunna utlemna», Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 29 Alla äro ense om att erkänna det
Hiks-bankens hufvudsakliga och egentliga ändamål är att upprätthålla landels tnynlrep resen taliver vid ett fast och oföränderligt värde.
Men man vill oek att
Banken skall reglera sedelstocken eller rörelse kapital i landet på ett sätt, som någorlunda motsvarar behofvet, så vida sådant kan åstadkommas, utan alt försvaga Bankens förmåga att upprätthålla myntvärdet.
Och kanske torde tidpunkter inträffa under nu för handen varande pen ninge-förhållanden, då dessa begge ändamål omöjligen kunna förenas.
Det var en tid då man ansåg det talet om handels-balansen för en löjlighet oell bemödandet ali styra vexel-kursen nästan såsom en dumhet.
Emedlertid är det just realisationen, som styrer kursen, så att den föga kan öfverstiga 130 sk., ty då uttages genast silfver utur Banken till dess kursen faller, såvida silfverförrådet dessförinnan icke tryter.
Och att kursen beror af handels-konjunkturen lärer väl icke heller förnekas.
När importerade utländska varor icke kunna betalas med de penningar, sorn erhållas för landets exportvaror och genom frakt förtjenst, så stiger kursen och skilnaden mäste salderas med Bankens silfver.
Så har förhållandet också varit under de sist förflutna 3:ne åren.
Derigenom har Bankens metalliska valuta under dessa åren blifvit förminskad från 22 millioner R:dr B:ko lill 12 millioner Hulr B:ko.
Och förhoppning förefinnes icke att någon betydlig förbättring i bandels-förhållanderna skall inträffa under den närmaste framtiden.
Landets exportvaror, jern, koppar och skogs-effekter utföras, och öfver bristande export höres ingen klagan.
Men den förslår icke att betala importen, ty kursen häller sig hög och silfver strömmar dagligen ur Banken.
Om nu härtill skulle komma ett missväxtår med behof af en betydlig spanmåls-införsel, så torde realisationens bestånd hotas af en oundviklig fara.
Men ställningen synes vara ännu betänkligare, när andra omständigheter tagas i betraktande.
Under de sistförflutna åren hafva åtskilliga hypotheks föreningar indragit utländska lån, kanske till belopp af 20,000,000 B:dr B:ko.
Dessa lån hafva under denna liden utan tvifvel, i betydlig mån bidragit att betala en stor del af de från utlandet importerade varorna och derjemte skaffat
Banken under år 1847 en ovanligt stor tillgång på vexlar och silfver, hvarigenom dess metalliska fond uppsteg till en aldrig förr uppnådd höjd.
Men denna förmånliga ställning kunde icke blifva långvarig, ty den var byggd på en bedräglig grund.
All skuld skall betalas; och när dessa lån skola liqvideras med ränta och amorteringsprocent, måste Banken släppa till en vida större mängd silfver, än den vid indragningen någonsin erhållit.
Härtill kommer att negociationer lära vara å färde för att upptaga ytterligare utländska lån åt andra hypotheks-föreningar, Genom allt .‘50 Banko-Utskottets Memorial, N:o 12 detta synes mig'
Bankens ställning vara ännu vådligare, än den hittills skedda förminskningen af dess valuta antyder.
Enligt de grunder, som innehållas uti Kongl.
Kungörelsen af den 14 Januari 1824, skulle enskildta associationer hildas, hvilka, medelst upplåning och utlåning, borde utgöra förmedlande anstalter emellan kapitalegaude och kapitalbehöfvande, och således skulle de röra sig med Riks-bankens mynt.
Huru dessa sedermera under namn af privatbanker kunnat förvandlas till sedelfabriker, tvärt emot 72 § R. F., har alltid varit mig en obegriplig gåta.
— När Banko-Utskottet vid 1844—45 arens riksdag för Riksbankens sedelstock föreslog ett maximum, som ansågs förenligt med Bankens förmåga att upprätthålla sedelvärdet, skedde sådant utan tvifvel under den förusättning alt äfven ett maximum för privat-bankernas egen sedel-rörelse skulle bestämmas.
Och under en sådan förutsättning antogs maximum för Riks-bankens sedelstock till 20 millioner R:dr B:ko utöfver dess reela fond.
Men huru gick det väl med maximum af privat-bankernas sedelstock?
Den har efter den tiden ökats med ungefärligen en million R:dr B:ko hvarje år och deras utelöpande räntelösa kreditsedlar utgöra nu 7 å 8 millioner R:dr B:ko, utöfver deras behållning i riksmynt.
Härtill komma ännu ytterligare enskildta personers och associationers utfärdade assignationer på Banken, hvilka också cirkulera såsom mynt till ett oberäkneligt belopp, emedan de sannolikt icke alla hafva fullt motsvarande depositioner uti Banken.
Genom allt detta har landet, som lider brist på riksmynt, blifvit öfversvämmadt af en otalig mängd myutrepresentativer af alla färger och storlekar, hvilkas belopp är alldeles oberoende af riksbanken, och riksbanken har således genom dessa privata finans-operationer helt och hållet förlorat sin makt att reglera rörelse-kapitalet eller sedelstockens storlek, hvadan också Bankens förmåga att upprätthålla myntsedlarnes värde blifvit än ytterligare i betydlig mån försvagad.
Slutligen får man icke förglömma att Riksbanken har ansvarighet för sina egna sedlar till ett belopp af omkring 33 millioner R:dr B:ko.
Och för alla dessa sedelmassor och utländska skulder, i hvilka enskildta invecklat landet, äger riksbanken, såsom förutnämndt är, icke mera än 12 millioner R:dr B:ko uti metallisk valuta, hvarmed äfven ofördelaktiga konjunkturer samt möjligen inträffande olyckor och missvexter skola mötas.
Hvem inser icke att riksbankens ställning äfven för den närmast kommande liden är högst betänklig?
Det åligger derför Rikets Ständer att i rätlan tid vidtaga alla möjliga försigtighetsmått innan det blir för sent.
Ty om sil frets uttagning utur Banken fortgår på enahanda sätt intill nästa riksdag, så måste antingen betydligare del af lånefonderna indragas, och då Banko-Ulskottets Memorial, N.-o 12. 31 skall penningebrist förorsaka mycken svårighet och nöd i landet, — eller ock foras vi allt närmare och närmare till en ny statsbankrutt, hvilket väl vore den största riksolycka, som kunde hända, ty derigenom skulle alla allmänna inrättningar, pensionskassor och enskildta personer, som äga större eller mindre kapitaler, kunna förlora hälften af sin egendom: alla kontanta statsanslag till löner och embetsverk skulle blifva otillräckliga, korteligen: en omhvälfning uti alla egendomsförhållanden skulle uppstå, hvars olycksbringande verkningar för land och rike man icke kan beräkna.
Man har väl sagt att Bankens realisationsförmåga bäst förstärkes, om landets industri upphjelpes, kommunikationer lättas, jordbruks- och slöjdskolor inrättas m. m. hvarigenom varu-produktioncn förökas och en tillväxande export kan befrämjas.
Så ovedersägligt detta i sig sjelft är, så följer likväl ingalunda deraf, att ett sådant ändamål i minsta mån vinnes, om bankovinsten aflemnas till statsver ket.
Svenska Staten har uppoffrat såsom det säges 11 mili.
R:dr på den välbekanta stora kommunikations-anstaltcn Götha kanal, hvilken man lorespeglade skulle gifva en så betydlig vinst genom transito-handelns ledande kanalvägen genom landet.
Statsverket har riksdag efter riksdag erhållit ganska betydliga summor, den ena millionen efter den andra, från riksbanken; inga större missväxter eller inhemska olyckor hafva inträffat, och likväl hafva konjunkturerna försämrats och silfret fortfarit att utgå ur landet.
Det synes alltså, att alla de stora uppoffringar, som i sådant afseende blifvit gjorda, icke kunnat frambringa det dermed åsyftade ändamål, ej heller i någon mån föröka produktionen af exportvaror till betäckande af importen.