Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
„Einot Utskottets förslag att i Wisby utplantera en liten diskont af det vanliga slaget,, får jäg mig vördsamt reservera.
Dessa låneanstaller kunna, såsom nog allmänt medgifves, i sin nuvarande form hvarken göra Banken eller landet all den nytta man åsyftat.
Ätt bereda ön Gottland större beqvämlighet och, om behof göres,, äfven större tillgångar till en för industrien förmånlig låne-rörelse, har mycken billighet för sig; men sådant bör efter mitt förmenande ske på det sätt, att antingen erforderlig kreditiv-rätt beviljas enskildt bolag, eller ock tillfälle öppnas för enskilda affärsmän att med Banken intressera för den ifrågaställde fåne—rörelsens bedrifvande..
Ett i den förstnämnda riktningen uppgjordt utförligt förslag har jag i Utskottet med min röst biträdt.
Det enda egentliga skäl jag hört emot nämnde förslag åberopas,, är att öns innevånare äro fullkomligen obenägna att ingå i dylika transaktioner..
Detta skäl skall svårligen synas mycket bindande; ty äro industriela företag påtänkta som behöfva understöd, så måste deras upphofsmän anses förpligtade att i första rummet sjelfve taga hand om sina enskilda angelägenheter, och om innevånarne vilja göra ingenting, så kan en. dylik håglöshet näppeligen grundlägga statens skyldighet att göra allt.
Vore det också, emot all min förmodan, alldeles afgjordt att Bankens hittills bedrifna diskont-rörelse är det enda rätta eller åtminstone det bästa och gagneligaste sätt att förse folk med penningar,, antingen för hela landet i allmänhet eller ock för ön Gottland i synnerhet, så måste jag för min del med beräknande af det kraf det allmänna vettet gemenligen gör på sättet att ordna en så ringa penninge-affär,. för min del antaga de tillfällen böra vara ytterst få, då en national-representation skall anse en adelsman, en prest, en borgare, en bonde, ett serskilt Banko-ombud' och dertill ännu en eller annan tjensteman vara den fåtaligaste personal åt hvilken, man kan våga uppdraga förvaltningen af 200,000 r:dr.
Hvad de tre ofrälse stånden beträffar, är Utskottets förslag i så måtto hoppgifvande som man ej kan behöfva befara att ju prester, borgare och bönder skola trifvas på ön i ett så tillräckligt antal,, att Rikets Ständer ibland dem kunna utse de nödiga förtroende-männen.
Men hvad rikets första stånd vidkommer, synes förhållandet något mera bekymmersamt.
Gottland synes icke hafva något öfverflöd på adelsmän, och bland dem som finnas, torde de vara få, hvilka man finner egnade att mottaga ett värf, för hvars utförande man gör så stora tillrustningar, och måhända de ännu färre, sora vilja under föreva - Bwnko-Vlskottets Betänkande, B:o 24*. fif rande omständigheter åtaga sig uppdraget.
Tillika liar man ju ingen säkerhet att?
de adelsmän, som bo på ön, der qvarstanna för beständigt, och det är icke tänkbart att om bristen på lämpliga subjekter blefve aldrig så stor, någon adelsman skulle kunna åläggas att bosätta och fortplanta sig på Gottland, enkom för att afgifva tjenliga ämnen till en diskont-direktörs-befattning.
Sem det tillika icke lärer bestridas att ju utlånings-förrättningar kunna rätt väl gå för sig äfven utan presterligt biträde; så hade jag för min del trott att, om äfven en vanlig diskont i mindre format befunnes för Gottland oumbärlig, det kunnat göra tillfyllest att åt bankofullmäktige uppdraga att utse en direktion, bestående af ett banko-ombud såsom ordförande och föredragande, efter vanligheten förordnad tills vidare, samt tvenne andra ledamöter, en i staden och en på landet boende, valde hvardera blott för ett är.
Af hr Bogeman, C. A.: “Jag har med min röst icke bidragit till Utskottets beslut att föreslå Rikets Ständer att på ön Gottland inrätta något Lånc-kontor, på grunder, enahanda med dem, som för kontoren i Götheborg och Malmö gälla, utan jag reserverar mig deremot, och instämmer uti hvad hr doktor Thomander, rörande denna punkt, i sak, yttrat, äfvensom, för öfrigt, jag ock hänför mig till hr Åkermans i denna fråga afgifna serskilda mening.*
Vid denna punkt äro reservationer dessutom anmälda af hr Mannerskantz, C. A., hr doktor Björkman, samt hr Falhem, E. E.
Vid 39:de punkten:
Af hr L.
Bergman, som ansett det vara destomindre lämpligt att föreslå nedsättning i fonden för publika pappers belåning, som Utskottet nu tillstyrkt belåningsrätt för obligationer, hvilka förut en sådan icke innehaft.
Vid 44:de punkten:
Af hr friherre Stjernstedt, J. T.: “Såsom en verkställbar och enkel öfvergång från en sämre till en bättre lånerörelse, tillstyrker jag, att någon del af fonden för utlåning på namn och reverser öfverflyttas till fonden för Kassa-kreditiv.
Det skäl, Utskottet anfört emot en sådan öfverflyttning, synes mig icke nöjaktigt.8 Häruti hafva instämt:
Hrr Berg von Linde, J. A., Åkerman, F., K. A. Almgren, L.
Bergman och E. E. Falhem.
Af hr Mannerskantz, C. A.: “Jag reserverar mig emot Utskottets beslut att för Riksens Ständer föreslå att Allmänna Diskont-fonden fortfarande må bibehållas 62 Banko-Utskottets Betänkande, A’:o 24. vid ett belopp af Åtta millioner riksdaler banko, och anser att Eu million af denna fond borde öfverflyttas till fonden för Kassa-kreditiv, hvarigenom man skulle öfvergå ifrån en sämre till en bättre lånerörelse, till stor fördel för både landet och Banken* Af hr doktor Sandberg-. “Om Ständerna bifalla Utskottets förslag angående inrättning af Lånc-kontor i Wisby med 200,000 r:drs fond, så är det väl riktigt att fonden för Diskontverket i Stockholm minskas med samma belopp eller nedsältes till 5,100,000 r:dr, emedan Gottland tillhör samma diskontverks lånedistrikt.
Men alt ytterligare minska diskontfonden för det öfriga landet, såsom nu föreslaget är, medelst öfverflyttning till Malmö och Götheborgs Låne-kontor, hvilka tillika hafva privata penniuge-associationer i sitt närmaste granskap, synes mig ingalunda vara billigt, enär ansökningar om lån ingå till Stockholms Banko-diskontverk från rikets samtlige provinser, med undantag af de inskränkta distrikter, som äro förlagdo under förenämnde låne-kontor.
En sådan förändring uti den hittills antagna normala fördelningen af fondeina, synes så mycket mindre vara af nöden, som Bankostyrelsen eger, i händelse tillgångarne sådant medgifva, verkställa öfverflyttning till de kontor, som tillfälligtvis behöfva någon tillökning.
Fördenskull anser jag den fördelning af fonden för utlåning på namn oeh reverser, som skedde förliden riksdag, böra bibehållas utan annan förändring än den inrättandet af ett Låne-kontor i Wisby kan föranleda.*
I denna reservation hafva hrr S. J. Schönmeyer, F. A. Rinman, K. A Ahngren och P. I.
Lagergren samt riksdags-fullmäktigen Lars Olsson från stora Kopparbergs län sig förenat.
Vid 47:de punkten:
Bergman, sorn ansett att en större andel af fonden för utlåning och diskontering genom Handels- och Närings-diskouterua borde tillkomma Lånekontoret i Götheborg.
Vid 50:de punkten:
Af hr friherre Stjernstedt, J.
T.t “Då vid 1844 års riksdag man önskade framkalla en inhemsk vexelrörelse, och medelst premium från Banken sökte befordra dess uppkomst, infördes stadgandet i reglementets 212 §, som lemnar inhemska vexlar förmånen att derstädes kunna diskonteras mot en ränta, nedsatt till 4 procent. / Banko Utskottets Betänkande, iV.o 24. 63 I allmänhet egande föga förtroende för de så ofia misslvekode försöken med premier, och ogillande i synnerhet
Bankens ytterligare experimenterande pä denna, redan förut nog mycket beträdda banan; var jag af skiljaktig mening med de», som af dåvarande Banko-utskott yttrades och som af Ständerna slutligen antogs.
Under den lid, som sedermera förflutit, har jag icke haft skäl att ändra min åsigt ; något allmännare eller mer än förut utsträckt bruk af inrikes vexlar har mig veterligen ännu ieke uppkommit och torde ej heller genom bibehållandet af stadgandet i nyssnämnde § kunna hädanefter påräknas.
Jag hade derföre önskat att Utskottet fästat nugot afseende på ett sådant lörhållande, samt på den framställning, som Direktionen öfver Låue-kontoret i Götheborg i ämnet gjort, då nämnde
Direktion i sin afgifna berättelse föreslår räntans förhöjning till 5 procent.
En förhöjning, den jag härmedelst till Ständernas bepröfvande anmäler.*
Herr prosten Ahnqvist har anmält, att han varit med permission frånvarande under större delen af den tid, som Utskottet behandlat ifrågavarande Betänkande, och derföre saknat tillfälle att göra sin i några punkter skiljaktiga mening gällande, samt vore i följd deraf nu förhindrad att anmäla reservation.
STOCKHOLM, f. d. Schuline’» Boktryckeri, 1851.
Banko-i(skottets Utlåtandet N;o 25, 1 -Y:o 25.
Ank. lill Exp.-Ulsk. d. 31 Mars 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande öfver väckt motion, angående skyldighet för vederbörande att återställa eganderätts-handlingar för ntgifna fastighets-lån.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har till Utskottets behandling blifvit, genom protokolls-uldrag af den 23 sistlidne Januari, remitterad en af riksdagsfullmäktige!) Johan Ersson från Upsala län väckt motion, hvaruti han, med åberopande af erhållet uppdrag af sina kommittenter, gjort framställning om afhjelpande af de olägenheter, som uppkomma derigenom, att vid inlemnande till Banken af handlingar, rörande lån, som der sökas mot inteckning i fast egendom, de handlingar, hvarpå lånsökandens eganderätt till den intecknade fastigheten sig grundar, icke återlemnas, utan qvarhållas i Banken intilldess lånet blifvit slutbetaldt, hvarigenom mången tillskyndas kostnader och obehag, då han, i fråga om ytterligare intecknande af sin fasta egendom eller dess försäljande, skall inför domstol visa sig dertill vara laglig egare; förmälande motionären bland annat, att om meningen och ändamålet med handlingarnes qvarhållande i Banken vore, att såmedelst kontrollera, huruvida deras innehåll blifvit af domstolen i dess öfver intecknings-åtgärden meddelade protokoll rätt upptaget, så kunde en sådan åtgärd vinnas om vid samma tillfälle, som låneansökningen till Banken inkom, åtkomsthandlingarne jemfördes med intecknings-protokollet, hvarefter och då någon oriktighet dervid icke förefunnits, hinder hvarken kunde eller borde möta för dessa handlingars återställande till lånsökanden, hvilket motionären yrkade att vederbörande måtte få sig ålagdt att iakttaga.
Uti häröfver infordradt utlåtande hafva Kommissarierne i Lånekansliet anfört, att, i öfverensstämmelse med gällande föreskrifter och hvad sedan längre tid tillbaka i Banken Bih. till B.
Prof. 1850 cj- 1851. 6 Sami. 1 Afd. 9 Iläft. \ 2 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o ‘2,5. iakttagits, bland vilkoren derför, att en akt för erhållande af lån mot inteckning må emot tagas, det visserligen erfordrades att densamma åtföljes af åtkomsthandlingar, men att dessa ingalunda behöfde ingifvas uti originaler, utan att, jemlikt hvad i den till lånsökandes kännedom tryckta promemoria omnämnes, och tinder den, i anledning af ifrågavarande motion, inom Hedervärda Bondeståndet hållna öfverläggning, jemväl blifvit vitsordadt, afskrifter af berörde handlingar alltid antagas, då de äro till riktigheten bestyrkte af Bankens aktuarie eller domaren i orten, äfvensom att, derest originalen blifvit från början till Banken ingifne, något hinder ej mötte att, när som helst, få utbyta desamma mot så beskaffade afskrifter; att ändamålet med dessa handlingars infordrande vore icke blott att förvissa sig derom, att lånsökanden verkligen eger och kan pantsätta den egendom, som blifvit för lånet iutecknad, utan ock att desamma måtte vara i Banken tillgänglige, i händelse under den längre tid, dylika lån förblifva utestående, åtkomsten till panten skulle behöfva styrkas, antingen vid anställande lagsökning till lånets indrifvande eller andra fall, samt att någon tillförlitlig upplysning i förstnämnde afseende så mycket mindre kunde hemtas utur domstolens protokoll öfver intecknings-åtgärden, som detta ej sällan, angånde egaoderätten till panten, endast innehölie, att den var af domstolen känd eller af nämnden vitsordad.
Då häraf visar sig, att de af motionären öfverklagade olägenheter för vederbörande fastighets-låntagare kunna alldeles undvikas, så vidt de, vid lånens sökande, ställa sig till efterrättelse den i ofvan omförmälda promemoria gifna anvisning, att, innan låne-akterne till Banken inlemnas, hos domaren i orten förse sig med bevittnade afskrifter af åtkomsthandlingarne och sedermera till
Banken ingifva dessa afskrifter i stället för originalerne, får Utskottet, i enlighet med hvad såväl Kommissarierne i Lånekansliet, som Bankofullmäktige, hemställt, vördsamt tillstyrka, att ofvanberörda motion ej må till någon åtgärd föranleda.
Banko- Utskottets Utlåtan de, N:o 26'. 3 X:o 26 Ank. till Exp.-Ulsk. d. 31 Mars 1851, kl. 1 e. m.
Utlät ande, i anledning af väckt motion om utvexling i landsorten af silfver- och kopparmynt.
Med anledning deraf, alt Rikets Ständer vid innevarande riksdag, genom bifall till Banko-utskottets utlåtande N:o 8, ansett, frågan om ingifvande i allmänna rörelsen af det i Banken qvarvarande förråd af sedlar å 14 oell 10 skillingar kopparmynt bura förfalla, har till Utskottet blifvit remitterad en af Riksdagsfullmäkligen David Andersson från Hallands län, den 15 sisllidne Februari inom Hedervärda Bondeståndet väckt motion, innefattande framställning derom, att då hinder att mot silfver- och kopparmynt utbyta de vid sednaste riksdag indragna sa kallade småsedlarne ofta i landsorterne uppstått derigenom, att vederbörande vexlingsförrältare vägrat sådant utbyte verkställa, så framt icke de summor, hvarom fråga varit, uppgått till höga belopp, merendels öfverstigande dea mindre bemedlades, tillgångar, Rikets
Ständer måtte bereda tillfälle för allmänheten å landet alt mot Bankens sedlar få till sig vexla silfver- och kopparmynt, lill det belopp, behofvet vid hvarje serskildt fall för den vexelsökande kräfver.
Genom 141 § i det vid sednaste riksdag utfärdade Banko-reglemente uppdrogs åt fullmäktige att låta, från och med 1849 års början, i landsorten tillhandahålla allmänheten silfvermynt af ^ och T’g- r:dr specie, i utbyte mot de indragne sedlarne å 16, 12 och 8 skillingar samt 14 och 10 skillingar kopparmynt.
Tili fullgörande af detta uppdrag hafva fullmäktige ock vidtagit åtskilige förfoganden, hvaribland må nämnas, dels stt, uppå deras framställning, Kongl. Statskontoret åtagit sig att, vid ifrågakommande förstärkningar af Landtränteri-kassorne eller vexlingar på grund af Kongl. Brefvet den 22 Maj 1819, föranstalta, att någon del af berörde förstärknings- och vexlingsmedel afsändes i silfvermynt-å förenämnde valörer, dels ock att till såväl vexlings-anstalterne vid Lånekontoren i Götheborg och Malmö, som de serskildt uti åtskilliga län af Kongl.
Befallningshafvande utsedde vexlingsförrältare blifvit, vid reqvisitioner af vexlingsmedel, afsändt silfvermynt å valörerne | och TJg r:dr specie, för att tillhandahållas allmänheten i utbyte mot förslitna sedlar frän och med 8 skillingar till och med 3 riksdaler; uppgående det under åren 1848 4. Banko-Utskottets Memorial, N:o 27 och 1850 till Lånekontoren jemte samtlige vexlingsförrättare inom länen från Banken sålunda afsända silfvermynt å omförmälda valörer till ett sammanräknadt belopp af omkring 180,000 riksdaler banko.
Vid dessa förhållanden och då Utskottet anser det hvarken kunna eller böra åligea Banken, att i landsorterne hålla allmänheten tillhanda silfvermynt för annan vexling eller utbyte, än som erfordras för de indragne sedlarnes ersättande med dylikt mynt, samt Utskottet nu derj< mte anmodat Bankofullmäktige icke allenast att hos Kongl. Majtts Befallningshafvande i de län, der vexlingsanstalter ej redan finnas inrättade, fästa uppmärksamhet å den utväg, sorn sig erbjuder att, genom vexlingsförrättares anställande, bereda allmänheten tillfälle att få mot silfver utbyta dylika sedlar, ulan äfven att i öfrigt vidtaga sådana förfoganden, hvarigenom ett så beskaffad! utbyte i landsorterne må i möjligaste måtto för allmänheten underlättas, i hvilket afseende vederbörande vexlingsförrättare borde åligga utvexla silfvermynt mot sedlar till huru lågt belopp, som hos dem äskas; så och enär, hvad utvexlingen af kopparmynt åter beträffar, Kongl. Majtts Befallningshafvande äro oförhindrade och icke lära underlåta att från Kongl.
Statskontoret reqvirera dylikt mynt i den mån, som för rörelsen i orten påkallas, hemställer Utskottet vördsamt, att ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
\io 27.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 31 Mars 1851, kl. 1 e. m.
Memorial, med anledning af Hedervärda Bondeståndets äterremiss af Utskottets memorial N:o 12, med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1848 års början upplupna Banko-vinst erfordras för Bankens konsoliderande.
Likmätigt till Utskottet ankomna Protokolls-utdrag- af den 12, 15 och 19 uti denna månad, hafva respektive Riksstånden, i anledning af Utskottets i memorialet N:o 12 gjorda Banko-Linko Hets Memorial, N:o 28.
& hemställan, att af Bankens, sedan 1848 års början, upplupna behållna vinst, ett belopp al 700,000 riksdaler, årligen må från Banken, i och för Statens allmänna behof, lil!
Riksgäldskontoret aflemnas, slädnät i följande beslut, nemligen: Höglofliga Ridderskapel och Adeln har, jemte bifall till berörde hemställan, förbehållit sig, alt framdeles, vid pröfning af Utskottets afgifvande förslag, besluta om återstodens användande på det sätt, som är mest öfverensstämmande med allmänt bästa, eller behofvet att försäkra Bankens orubbade bestånd och myntvärdets upprätthållande.
Högvördiga Prcsteslåndct och vällofiiga Borgareståndet hafva bijallil Utskottets ifrågavarande hemställan, hvilken deremot blifvit af hedervärda Bondeståndet återremitterad.
Som Irenne Riksstånd sammanstämmande förordnat, att af Bankens, sedan 1848 års början, upplupna behållna vinst, ett belopp af 700,000 riksdaler banko årligen skall från Banken, i och för Statens allmänna behof, till Riksgäldskontoret aflemnas, hvilket sålunda utgör Rikets Ständers beslut; så torde, till följd af 49 § 3 momentet Riksdags-ordningen, Bondeståndets återremiss icke föranleda till någon åtgärd af Utskottet.
Stockholm den 27 Wars 1851.
\:o 2®.
Aidi. till Exp.-Utsk. d. 31 Mars 1851, kl. 1 e. m.
Memorial, i anledning af erhållen återremiss af utlåtandet Ko 16, angående J. N. Peterssons ansökning om eftergift af öfoer-ränla.
Öfvanberörde utlåtande, innefattande den hemställan, alt halfva beloppet af upplupna öfverräntan å tvänne uti Götheborgs Lånekontor upptagne lån må f. d. Handlanden J. N. Petersson eftergifvas, under vilkor att han till nämnde Lånekontor inbetalar andra hälften inom 1852 års utgång; är, enligt Utskottet tillhandakomna protokolls-utdrag af den 8 6 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 29. och 12 innevarande Mars, bifallet af höglofliga Ridderskapet och Adeln, vällofliga Borgareståndet samt hedervärda Bondeståndet, och återremitleradt af högvördiga Presteståndet.
Då emellertid, uti mål af förevarande beskaffenhet, Irenne Riksstånds sammanstämmande mening utgör Rikets Sländers beslut, har den emotlagna återremissen icke kunnat till någon annan åtgärd från Utskottet föranleda, än att Utskottet, på grund af 49 § 3 mom.
Riksdags-ordningen, skolat derom hos Rikets höglofliga Ständer göra vördsam anmälan.
Stockholm den 27 Mars f851. X:o 29.
Ank. till Exp.-Utsk. d. i April 1851, kl. 2 e. m.
Utlåtande öfter räckta förslag om dels utgifning från Banken af sedlar ä 1 Bdr banko och dels prägling af silfvermynt å 16 sk. rgs och 4sk. banko.
Hedervärda Bonde-Ståndet har, genom protokolls-utdrag af den 21 December nästli det år, till Utskottet remitterat ej mindre en af Riksdagsfullmäktigen 1'obias Lind från Bohus Län väckt motion, att Ranken måtte utgifva sedlar å 1 Rdr banko eller 1 Rdr 24 sk. rgs, såsom, efter motionärens åsigt, i rörelsen ganska beqväma och behöfliga, såväl vid liqvider i allmänhet, som förnämligast vid remisser med posterne, än äfven den, i anledning af berörde motion, inom Ståndet hållna öfverläggning, derunder förslag blifrit framställda dels af riksdags-fullmäktigen Christen Andersson från Malmöhus län om prägling af silfvermvnt å 16 sk. rgs, och dels af riksdagsfullmäktigen A. IV.
Svartling från Öster göthlands län, angående utmynlning af dylikt mynt å 4 sk. banko valör; och har Utskottefe Banko-Ulskottets Vtidt ande, N:o 29. 7 dessntom i sistnämnde fiuya fått emottaga en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af riksdagsfullmäktigen J G. Wassmuth från Stockholms län afgifven motion, innefattande alt, enär det, i följd af Kongl. Maj:ts och Rikets sednast församlade Ständers beslut, präglade kopparmynt å 4 sk. vore både för tungt och ovigt att i rörelsen begagna — olägenheter, som till och med vidlåda kopparmyntet å 2 sk., hvilket knappt torde vara för rörelsen nödvändigt, då skiljemynt å j, § och 1 sk. linnas att tillgå, — Rikets Ständer, i händelse något mynt å 4 sk. skulle anses fortfarande behölligt, måtte besluta, att detsamma bör präglas af silfver, med behörig alliage af koppar, i likhet med de fordna 8 styfvers- och 6 marks styckena, hvarigenom omförmälda mynt komme att blifva möjligen något större till omfånget än det nuvarande å Jg r:dr Specie samt mera lätt handterligt, än det tunga och obeqväma kopparmyntet å 4 sk.
Hvad nu först angår frågan om utgifning från banken af sedlar å 1 r:dr banko ; så och då, enligt det af Kongl. Majit och Rikets Ständer beslutade nya myntsystem, räkneenheten för svenska myntet blifvit faststäld till ett värde, motsvarande 1 r:dr rgs, samt om äfven vissa jemkningar i berörde system skuile före dess verkställande komma att vidtagas och decimal-räkningen i rikets mynt- och räkneförhållanden införas, det likväl lärer kunna för säkert antagas, att räkne-enheten ej varder bestämd till 1 r:dr banko, synes det Utskottet vara destomindre lämpligt och välbetänkt, att föreslå till införande i allmänna rörelsen ett sedelmynt å sistnämnde valör, som dylika sedlar, hvilkas tillverkning blefve med kostnad för banken förenad, och hvarigenom det nuvarande stora antalet af cirkulerande olika sedelsorter skulle komma att än ytterligare ökas, ej torde vara för rörelsen serdeles behöfliga, då tillgång redan finnes å mynt af så väl f r:dr, som 24 sk. rgs valör; i följd hvaraf Utskottet finnér sig föranlåtet, att å Tobias Linds ofva.nberörde motion afstyrka bifall.
I afseende dernäst å förslaget, att silfvermynt å 16 sk. rgs måtte präglas och till allmänheten utgifvas, anser Utskottet sig endast böra anföra, att, då ett dylikt, efter gällande myntfot prägladt mynt, hvars behöflighet för allmänna rörelsen torde med skäl kunna ifrågasättas, blefve till sina dimensioner så föga skiljdt från nuvarande ^g r:dr specie, att förblandning dem emellan tvifvelsutan komme att uppstå, hvadan ock det silfvermynt å 16 sk. rgs., som enligt Kongl. Förordningen den 25 Juni 1830 utmyntades, till följd af Rikets Ständers vid 1834 och 1835 årens riksdag fattade beslut, icke vidare får från Ban - 8 Banko-hlskotlets Vtlålande, N:o 29. ken utvexlas, utan skall till Myntverket i och för ommyntning aflemnas, Utskottet vördsamt hemställer, att omförmälda förslag måtte få förfalla.
Vid besvarande slutligen af frågan om fortfarande behofvet för allmänna rörelsen af ett mynt å 4 sk. oell detsammas ntpiagling af silfver, får Utskottet tillkännagifva, att efter den vid sednaste riksdag beslutade indragning af Bankens sedlar å 12 sk, ett mynt å 4 sk. banko eller 6 sk. rgs. synes för liqviderande af detta i rörelsen så ofta föiekommande belopp vara nästan oumbärligt; vid hvilket förhållande celi då det kopparmynt å berörde valör, som, jemlikt Kongl. Maj:ts och Rikets sednast församlade Ständers beslut, blifvit prägladt och satt i omlopp, finnes behäftadt med 2:ne väsendtliga olägenheter, nemligen alt vara för stort till sina dimensioner samt för tungt, hvarigenom detta mynt blifver ovigt och besvärligt att medföra samt otjenligt att afsända med posten; men dessa olägenheter deremot icke komrne att förefinnas hos ett silfvermynt å motsvarande valör, Utskottet, i betraktande tillika deraf, alt uti andra länder mynt af nämnde metall å vida lägre belopp utmyntas och^med belåtenhet i rörelsen emottaga», funnit sig böra instämma i förslaget, att sil fvjmynt å 4 sk. banko må präglas och hållas allmänheten tillhanda.