Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under åberopande i öfrigt af hvad jag förut yttrat, förnyar jag min anhållan om propos. på afslag å betänkandet.
Ifrån detta ärendes första handläggning inom StatsUtsk;s utgifts-afdelning, af hvilken jag på den liden hade äran vara ledamot, har jag gillat de grundsatser, hvarpå förevar, förslag hvilar, och erkänner att »32 Deu 10 Februari f. m. jag i denna åsigt fått en ganska betydlig förstärkning efter afhörandet af svagheten uti de inkast, som mot förslaget framställts.
De finnas som högligen önska förslagets förkastande, det kan man märka; men att de hafva svårt att bevisa riktigheten af en sådan åtgärd, kan inhemtas deraf, att de tillgripa en sådan utväg, som att låtsa icke förstå hvad som är ganska begripligt — låtsa tro, att då man föreslår alt ledamölernes antal i ett collegialt embetsverk skall ställas i förhållande till det ifrån det ena eller andra landet lemnade pecuniära bidraget, detta förhållande skall så noggrannt iakttagas, att det skall uträknas i brutna tal och således en del af en person tagas ifrån det ena eller andra Riket.
Att sådana inkast icke förtjena någon särskild vederläggning, torde hvarje lill begreppet oförvillad och oparlisk man lätt inse.
Nära nog af samina beskaffenhet är det inkast, som man äfvenledes funnit sig befogad framställa, att ingen skilnad skulle kunna upptäckas emellan det föreslagna nya embetsverket och det nu befintliga.
Vore förhållandet verkligen sådant, så vore åtminstone förändringen oskyldig, och den vore o-kadlig, om den icke medförde något nytt; men i rak motsats härtill vågar jag påslå, att förändringen är ganska väsendtlig.
Den hufvudsakliga omständigheten, hvaruti det nya vei ket skulle skilja sig från det gamla, består derutinnan att detsamma blefve ett gemensamt embetsverk för båda Rikena, hvilket icke är fallet med Convojcommissariatet, som helt och hållet står under Svenska Regeringen, ehuru en Norrman är upptagen som ledamot deruti, Den andra omständigheten är den, att det nya embetsverket icke skulle hafva befattning med andra ärenden, än dem, som för de begge förenade Rikena äro gemensamma.
Att, som nu fallet är med Convojcommissariatet, det skall finnas ett embetsverk, som ur en enda cassa anslår medel, dels till sådana ändamål som till skyddande af Sveriges och Norriges gemensamma handel, dels till aflöning åt dessa båda Rikens gemensamma handelsombud, dels ock till sådana företag, med hvilka det ena Riket icke har det ringaste att skaffa, såsom ombyggnaden af en sluss i det ena Rikets hufvudstad och ombyggnaden af en canal, som blott löper genom det ena Riket, —- att detta, säger jag, utgör ett non plus ultra af oreda, torde en hvar inse, som ett ögonblick opartiskt betraktar förhållandet.
Utom denna oreda, uppstår äfven deraf för Sverige enskildt den menliga följd, att
Norrige till de gemensamma utgifterna icke bidrager på något sätt i ett förhållande, jemförligt med hvad det borde gifva, och att någon förändring icke kan häruti förväntas, förrän Norrige får den andel i förvaltningen, som detsamma rättvisligen och bi 11 ig t v is tillkommer.
En åtgärd är således föreslagen, som på en gång länder till beredande af Sveriges fördel i afseende på inkomster och utgifter, och som länder att visa, alt, i afseende på förhållandet till Brö - D c n 10 Februari f. in. tl ra landel, räller inom Svenska Representationen ingen annan hansia än billighetens, En ledamot har ansett alt
Nori igés bidrag till handelns skyddande icke borde vara större än hvad sorn svarar emot Norriges folkmängds förhållande till den Svenska: jag kan för min del icke uppfatta saken så, ty här är icke meningen alt skydda den folkmängd, som trampar jorden hemma i fäderneslandet, utan tvertom alt skydda de fartyg, som utgått till långt aflägsna farvatten; och det lärer val vara fartygens antals förhållande de hegge länderna emellan, som bör bestämma de ömsesidiga bidragen.
Vidare har man anmärkt, att de uppgifna anslagen äro för k nappa: om så är förhållandet, så vore det en omständighet, som särskildt kunde lättas.
Jag vågar dock tro att detta icke är fallet.
Om också anvisning till lön åt en consul i Rio de Janeiro blifvit förbisedd, förmodar jag att det linnes fullkomlig tillgång att kunna aflöna en consul derstädes genom de besparingar, som kunna göras i utgifter för consuler på andra oi ter.
Man kan lätt finna, att de utgifter, för hvilka Convojcoinmissariatet först inrättades, nemi. för handelns skyddande mot Barbareskstaterna, icke blifvit så förminskade,' som det kunnat låta sig göra sedan i83o, efter det förhållande som då inträdt, till följd af den Fransyska occupationeo af Algier, och att således genom en möjlig ytterligare förminskning i desamma en tillgång finnes för andra behof.
En annan invändning, som vid förstå påseendet synes hufva skäl för sig, är den, alt utgifterna endast blifvit beräknade för de årliga behofven, och att inga medel skulle finnas disponibla för sådana nödvändiga ändamål, som icke på förhand kunna beräknas.
Vore förhållandet verkligen sådant att inga medel funnos disponibla, då skulle äfven jag mycket tveka alt gifva min röst åt förslaget; men förhållandet är icke så.
Konungens disposition anslås vid hvarje riksdag creditiver, och det är just creditiver, som böra finnas för utgifter af detta slag.
Att anslå årliga bidrag till utgifter, som man icke vet hvarken när de inträffa eller huru stora de äro när de förekomma, tror jag icke vara förenligt med en god statsreglering.
Att deremot för dylika behof lemna en viss rund summa, af hvilken Reger;n, då så finnes nödigt, kan använda hvad söm erfordras, är den enkla utväg, som tillförene blifvit använd och som låter tillämpa sig äfven här.
Jag röstar för bifall till Utsktns förslag.
Jag gillar alldeles den grundsats, sorn Frih.
Sprengtporten framställt, alt man bör, sfi vidt möjligt är, sammanhålla statsverkets utgifter och icke fördela deni på särskilda cassör.
Men jag anser denna grundsats icke vara tillämplig på andra cassör än dem, som tillhöra Sveriges rike allena.
Då förhållandet deremot är sådant, som med Convojeommissariatels cassa, att dess in* 13 4 Den io Februari f. ra. koraster härleda sig ifrån tvänne särskildta riken, så skulle jag, på grund af de skäl som blifvit anförda, tro, att fonden är af beskaffenhet att aldrig kunna med Svenska statsverket så införlifvas som StatsUtsk. föreslagit, med mindre de begge lunderne så införlifvades med hvarannan, som Svea och Götha Riken numera äro.
Man har uppgifvit, att på den föreslagna förändringen skulle nian vinna en årlig besparing af 100,000 r:dr.
Hr Nordensköld har redan visat, att det icke kan ske, utan att medel för nödiga utgifter skola komma att brista.
Det torde måhända trötta R. o. Ad. alt böra siffror upprepas ånyo, men för bättre minnes skull, och på det att man må hafva så mycket bättre tillfälle till jemförelse, torde det tillåtas mig alt upplaga förhållandet, som det för närvar, befinnes.
Handels- och sjöfartsfondens medel å io proc. å inlörselstullen, beräknade för Sverige allena, upptagas till b:co r:dr 320,ooo. — Bidraget ifrån No.irige, i5,ooo species, eller „ 4D>000- Räntor å utlånta medel, omkring 8,ooo. — b:co r:dr 368,ooo.
— Nuvarande utgifter årligen:
Fredssumman till Marocco, 20,000 piaster, eller b:co r:dr 53,333: 16.
Consulaterne på Barbaresk-kusten . . . . „ 37,333: 16.
Beskickningen i Constantinopel „ i5,ooo.
— Consulaten utom Barbaresk-kusten . ... „ 80,333: 16.
Anslag för sjöexpeditioner till handelns skydd „ 45,ooo.
— Qvarantaines-inrätlningen vid Känsö, aflönin gar, pensioner, omkostnader m. m. . . . „ 20,000. —- Anslag för Trollhätte-canals ombyggnad . . „ 60,000.
— D:o för slussen i Stockholm „ 20,000. —- Summa b:co r:dr 33t,ooo. — och således endast en behållning af 87,000 r:dr.
Ang:de det nya embetsverkets organisation hafva olika meningar blifvit yttrade.
Då denna fråga förra gången här afhandlades, hade jag äran fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på olämpligheten att inrätta det embetsverk, som StatsUtsk. föreslagit.
Då förhållandet är, som redan blifvit upplyst, att Norrige icke bidrager med mera än | af det hela; så är det klart, ehvad man deremot må anföra, att, derest man icke organiserar ett embetsverk af 9 ledamöter, så kan icke en hel Norrman belöpa sig på Norriges andel, och alt följaktligen den anmärkn., som Hr Rosenblad gjort, är ganska riktig.
Hvad beträffar förslaget alt i det nya embetsverket insätta tvänne Statsministrar, så lärer man försl finna, att jfall jemlikhet skall äga rum, så böra väl desse embetsmän, på sätt Riksacten omtalar, vexla om i ordförandeskapet hvarannan vecka eller månad.
Eljest och om ordför. skall väl - D«n 10 Februari f. ra. i35 jas oell pluralileten är knapp, kan det vara ovisst hvem sorn blir ord för., den ene eller den andre.
Man lärer väl finna, att en sådan organisation icke går an.
Vill man åter antaga det förslaget, att ledamöterne af de tvänne folken skola förhålla sig till hvarannan i antal, såsom ländernes olika bidrag förhålla sig lill hvarandra, sä vore det väl mera skäl alt först börja med att låta Norrmännen gifva mera penningar, och sedan öka antaleL af deras ledamöter, än att först inkalla flera Norrska ledamöter och sedan vänta på mera penningars erhållande.
En talare har förklarat det vara olämpligt att af medel, som vore gemensamma för begge Rikena, tillåta utgifter för slussombyggnader och canalgräfningar i det ena Riket eller Sverige.
Men man bör först räkna efter, huruvida icke Norrige åtnjutit sin ^ af bidraget till de utgifter, som göras för consuler och till andra gemensamma ändamål.
Befinnes det att den -^:de!en utgått föi' gemensamma behof, så lärer väl ingen lindra på att Svenska folket använder sina egna medel för Svenska företag
Här har också blifvit anmärkt, att man efter i83o icke minskat inbetalningarna lil!
Convojcommissariatet i samma förhållande som vederbort, eller efter som utgiflerne blifvit förminskade, sedan Algier nämnda år intogs af Fransmännen.
Jag skall hafva äran upplysa om den förminskning, sorn ägt ruin i dessa afgifter.
Jag kan ej uppgifva årtalen, men min vän, Hr Rosenblad, vet dem förmodligen och torde dermed kunna gå R. o.
Ad. tillhanda.
Nedsättniugen består deri: 1:0 att afgilten, i r:dr b:co per läst, för fartyg, försedda med s. k.
Turkiska pass, upphört; 2:0 har den förut pålagda afgiften å exportvaror blifvit borttagen; och 3:o hor åtminstone i många fall afgiften för inkommande varor blifvit minskad, genom hennes bestämmande till 10 proc. af införselstullen och haus nedsättning å flera artiklar.— Sedan jag nu haft äran att till Hrr Nordenskölds och Rosenblads anmärknrr emot Utsk:s betänk, lägga dessa upplysningar, så torde det bero på samtlige ledamöters af R. o. Ad. omdöme, och icke blott på mine värde motståndares, att afgöra, antingen svagheten är på deras sida eiler på min. — Jag instämmer i Hr Nordenskölds anhållan om propos. till afslag å Utsk:s betänkande.
Jag kan icke finna annat, än alt den utredning af sifferförhållandena, som Hr von Hartmansdorff nyss framställt, fullkomligen ådagalägger riktigheten af den calcul, som StatsUtsk. lagt lill grund för sitt förslag.
Hr von Hartmansdorff börjar med att erkänna ett öfverskott af 37,000 r:dr, men inberäkna!’ bland Commissariatets nuvnr. utgifter 2:ne poster, som icke äro obetydliga , men som ej finnas i StatsUtsk:s utgiftsförslag upptagna, nemi. i3G Den 10 Februari f. m. anslagen lill Trollliiitle-canals ombyggnad 60,000 samt ombyggnaden af slussen bär i Slockholm 20,000, tillsammans 80,000 r:dr.
Det är icke derföre alt StatsUtsk. föi bisett behofvet af dessa utgifter, som äro anvisade, men Sia IS— Utsk. har icke trott det vara nödigt att anvisa desamma för längre lid än lill nästa riksdag, dä tillgångar linnas på Convojcommissariateis behållningar,- hvarföre man icke heller ansell sig behöfva upptaga dem i utgiftsslalen.
Såvida denna grund lur bibehållas, som synes vara fullkomligt riktig, uppkommer ingen minskning; snarare skulle man, efter Hr von Hartmansdorlfs utredning, komma dertill, att det finnes öfverskott; men skälet hvarföre icke detta öfverskott finnes, är, att anslaget till beskickningen i Constantinopel blott är en räkenskapsform , ty statsverket hålles af Convojcommissariatet tillhanda den summa, som utgår till nämnda beskickning.
Jag medgifver att det alltid möler svårighet att reglera unionella förhållanden, men della hindrar icke alt de unionella förb illaudenn mäste regleras på det bästa och rättvisaste sättet de förenade nationerna emellan.
Att ett embetsverk kan, under sådana speciella förhållanden, äga 2.'ne ordförande!', är visst icke omöjligt, icke heller oformligt, hvarpå jag för öfrigt skulle kunna citera exempel; de begge ordföranderne kunde i ordförandeskapet alternera qvartalsvis, eller huru man behagar, blott att reciprocitets-förhållandet iakltages.
För att bevisa det svårigheten att på ett nöjaktigt sätt reda detta icke bör sökas så mycket i bristen hos detta förslag utan fast mer i frågans invecklade beskaffenhet, anhåller jag alt få Hista uppmärksamheten på det sätt, hvarpå de Norrska diplomatiska ärendena föredragas inför Konungen.
De föredragas nemi., som jag tror, af Svenska Statsministern för utrikes ärendena, ehuru den Norrska Statsministern skall vara tillstädes.
Huruvida dessa Norrska diplomatiska ärenden må anses föredragna af en Svensk eller Norrman, tillåter jag mig icke alt så noga bedomina; men det är nog för att bevisa, att då man skall reglera unionella förhållanden, häfver sådant sig icke alltid så lätt.
Jag fortfar att yrka bifall till Utskts förslag.
Innan R. o. Ad. går att domma om svagheten eller styrkan af de skäl och motskäl, sorn blifvit anförda å ömse sidor, anhåller jag att få upptaga tvänne af de satser, som Hr von Hartmansdorff framställt till vederläggning af dem, som länka olika med honom.
Han anförde, att örn man undersöker huru mycket af convojcassans utgifter, som blifvit tillegnade de båda Rakenäs gemensamma behof, och huru mycket som blifvit användt för Sverige enskildt, så skulle man finna alt Norrige fullt ut bekommit hvad detsamma bort tillkomma.
Denna sats är framställd till vederläggning af den utaf mig ytt - Den 10 Februari t. m. yttrade, att det vore ett non plus ultra af oredighet i organisotonsväg, att under en och samma förvaltning och i en och samma cassa sammanblanda medel, som dels tillhörde de förenade Rikena och dels blott det ena af desamma.
Jag hemställer, om denna af Ur von Hartmansdorff yttrade sats vederlägger detta mitt påstående, oell 0111 man kan uppgifva någonting mera oredigt i fråga 0111 organisation, än det förhållande, som nu äger rum med omnämnda cassa.
Om en köpman, eller hvilken annan person som helst, som är delägare i eli bolag, skulle företaga sig att i en cassa sammanblanda de medel, som skola användas för bolagets gemensamma utgifter, med dem sorn för hans enskildta hushåll vore af nöden; 0111 han i en och samma bok skulle sammanblanda dessa särskildta utgifter, — vore icke delta en ytterlighet af oreda, som den yngste contorsskrifvare genast skall varseblifva och inse; och att det verkligen är en oreda lärer icke kunna bestridas derföre, att, vid slutlig omföring af bokslutet, man kan visa, att livar och en erhållit hvad honom bort tillkomma.
Det är nemi. en hel annan sak, huruvida medlen användas rättvist eller icke, eller huruvida organisationen af förvaltningen är sådan, alt en rättvis fördelning både är lätt alt åstadkomma och lätt att inse af dem sorn skola controllera densamma.
Vidare yttrade jag, ali de utgifter som convojcassan bestrider i och för skyddandet af de förenade Rikenas handel mot Barbaresk-stalerna på norra Afrikanska kusten, efter i83o och den Fransyska oceupationen af Algier, icke blifvit så förminskade som de kunnat i anseende till de förändrade förhållanden, som inträffat på sagda kust.
Till vederläggning häraf är anfördt, att Konungen förminskat convojcassans inkomster.
Det torde vara något, som icke hörer dit.
Om convojcassans inkomsttitlar blifvit förminskade, utan att i dess utgifter vidtagits någon motsvarande nedsättning, så bevisar det ingenting annat, än att uppbörden på hvarje särskild återstående titel ökat sig, ty eljest lärer ej något kunnat eftergifvas.
Oaktadt Algier, efter Fransmännens occupation deraf, upphört alt vara en röfvarestat, samt Tunis och Tripolis äfven blifvit nödsakade att afstå från sjörölvareyrket, fortfar likväl Sverige att underhålla handelsagenter å sistnämnda orter med samma dyrhet sorn tillförene.
Jag tror att en betydlig nedsättning i utgifterna för desamma med mycken lätthet skulle kunna tillvägabringas ulan all våda för sjöfarten, och att derigenom mer än tillräckliga medel skulle blifva tillgängliga till aflöning åt en consul i Rio de Janeiro.
Hufvudsaken synes mig hvälfva sig derom, huruvida den uuvar. styrelsen är bättre eller sänne, än den som blifvit föreslagen, ty dispositionen af 20 H. 18 i38 Dcu io Februari f. m. medlen, om t. ex. anslag till canaler böra göras eller ej, är en särskild fråga.
Hufvudfrågan är nu endast den: är styrelsen sådan, alt den bör förändras eller ej?
I detta afseende förekommer mig, såsom det förslag, hvilket StatsUtsk. uppgifvit, bar både sina fördelar och sina brister.
Då största delen af föremålen för denna styrelse rörer uniondlla förhållanden, så bör också styrelsen vara sammansatt på eli dermed öfverensstämmande sätt.
Detta liar StatsUtsk. sökt åstadkomma, och det är onekligt, att styrelsen, efter Utsk:s förslag, mera skulle exprimera en unionel styrelse, än den som nu finnes.
Likväl, på sätt söm äfven bär blifvit visadt, saknar ej den nuvar. styrelsen sin karakter i detta hänseende, då nemi. en Norrman deltager deri.
Å andra sidan synes den nu föreslagna styrelsen äfven äga en olägenhet, som icke blifvit håfven, nemi. den, att den nya styrelsen skulle äga tvänne ordförande.
Naturligtvis skulle det ej vara uppmuntrande för den Norrska nationen, 0111 Svenska Statsministern vore ordför. elier tvertom.
Man har sagt, alt de kunde byta om alt vara ordför., men ett sådant ombyte skulle i min tanke ej vara nyttigt för det förvaltande verket sjelft.
Jag känner äfven några få administrativa verk i Sverige, hvilka verkligen för närvar, vid vissa tillfällen hafva tvänne ordför.; men jag tror, att de röra sig ovigt, och att det ej bör vara typen för en styrelse att hafva tvänne ordförande.
Om det äfven vore en fördel, att den Norrska Statsministern infördes i styrelsen, så tror jag likväl, alt den olägenhet, jag nyss omnämnde, vore ännu större; hvarföre jag är mera böjd att bibehålla den nuvar. styrelsen, än att antaga flen som StatsUtsk. föreslagit.
Hvad angår de särskilda utgifter, som bär varit ifråga, så är för det första beräkningen olika gjord af de ledamöter, som yttrat sig derom, och för det andra synes mig, alt då frågan om medlens disposition ej ingår i det förslag, som StatsUtsk. här afgifvit, och Utsk. ej kan lemna några motiver för algörandet, huruvida Utsk:s förslag lill styrelse är godt eller ej, så kan jag ej inse att denna fråga verkar på hufvudsakens afgörande.
Då den Norrska nationen till denna fond skattar en så ringa summa, i jemförelse med den Svenska, så synes det nvig att Norrska nationens intressen 3ro tillräckligt bevakade derigenom, att en Norrman deltager i styrelsen; och i händelse icke så vore, så skulle jag tro att en anmärkn. borde komma ifrån Norrska nationen, och ej ifrån Svenska Representationen.
Således verkar denna omständighet ej i min tanke till någon förändring, då den ej blifvit framställd af Norrska nationen.
Man säger, att det är oredigt att hafva två slags medel under en och samma förvaltning, nemi. deni, som tillhöra begge Staterna gemensamt, och sådana som blott tillhöra Sverige.
Någon rättelse derutinnan vore måhända af nöden; men jag måste likväl säga, att 0111 äfven de mest olikartade medel förvaltas af Dan i o F e b r ti a v i f. m. samma verk, så böra de likväl genom särskilda räkningar kunna, utan någon slags oreda, disponeras och redovisas; ty föras inkomster och utgifter så, som de böra föras, så kunna ej, oaktadt de uro af olika slag, några olägenheter deraf uppkomma.
Äfven jag har väntat, så vidt jag känner förhållandena, alt betydligen minskade utgifter sedan 3o år bort äga rum; men äfven den frågan, huruvida dessa besparingar blifvit gjorda eller ej, kan ej ingå i pröfningen af SlatsUtskts ifråga var. utlåtande.
Den egentliga vinsten af delta förslag, som man sagt skulle bestå i en större grad af enkelhet, synes mig ej ernås, utan förhållandena tyckas mig snarare derigenom blifva mera invecklade.
På dessa grunder kan jag ej förena mig med dem, som önska bifall till StatsUtsk:s förslag, ehuru jag för min del tror, att en bättre administration än den närvar, måste i framtiden åstadkommas.
Härvid får jag äfven förklara, att jag ej kan inse någon vinst af en sådan ministerstyrelses införande, som detta förslag tyckes åsyfta; åtminstone tror jag, att om vi vore ense derom, att våra collegier borde ställas omedelbart under ministrarna, hvarom jag ej nu vill yttra mig, så borde ej början göras med Convojcommissariatet, utan med collegierna; man då detta ämne ej nu är föremål för vår öfverläggning, så inskränker jag mig lill alt instämma med dem, som yrkat afslag å Utsk:s betänkande.
Ehuru den befrielse ifrån, eller förminskning uti utgifter lill norra Afrika, som ägt rum sedan Frankrike intagit Algier och afslutat traetaterna med Tripolis och Tunis, icke egentligen hörer till sjelfva saken, så, på det att icke underlåtandet att svara må räknas till svaghet, anhåller jag alt få yttra några ord med anledn. af hvad derom härstädes blifvit anfördt, ehuru jag ej har någon annan källa, än de tryckta handlingarna; ty jag är ingalunda medlem af Convojcommissariatet.
Jag får först fästa uppmärksamheten derpå, att det måtte vara högst betydliga besparingar gjorda.
När jag läser StatsUtskts recit öfver utgifterna efter deras fordna förhållande, så ser jag under artikeln ordinarie utgifter, att den årliga fredssumman till Marocco stigit till 20,000 piaster, då deremot de extra utgifterna för consulaten i Marocco, Tunis och Tripolis ej uppgått till mera än 7,353 r:dr 16 sk., om jag deri upptager de extra utgifterna för presenter; men att icke consulaterna i Tripolis och Tunis, oaktadt de inträffade fredliga förhållanden, kunnat indragas, torde ur ganska gilltiga skäl kunna bevisas af den beskaffenhet, som nu äger rum i dessa stater.
Beherrskare!!
i Tunis kallas ännu en Turkisk Pascha, och han respecterar ej freden längre än han är tvungen.
Der behöfves en ständig uppmärksamhet på de för - D • n 10 Februari f. m. hållanden, sora inom d.essa stater äga rum.
Jag tror att det skulle vara ett mycket svårt misstag, om man upphörde alt hafva Svenska agenter i Tunis och Tripolis, och alla andra makter, som förut derstädes haft agenter, hafva äfven sedermera bibehållit dem, ehuru troligtvis betydliga nedsattningar kunnat göras i deras afgifter, derigenom att de kunna bespara sina presenter.
En värd talare har påstått alt nuvar. organisation af Convojcommissariatet är non plus ultra af oredighet, derföre alt detta verk äger att behandla ärenden, hvilka dels äro antingen Svenska eller Norrska och dels röra begge Rikena gemensamt, och lian har uppmanat sina motståndare att uppgifva något, som vore mera oredigt.
Jag anhåller att få uppgifva ett exempel derpå, och det är just Utskts eget förslag till behandling af dessa ärenden.
Utan att omnämna den oreda, som otvifvelaktig! skulle uppstå genom de tvänne presidenter, som skulle finnas i det verk, hvilket boide behandla dessa ärenden; så hemställer jag, huruvida icke en vida större oredighet skulle uppstå, om, på sätt Utsk. föreslagit, Sveriges Rikes Ständer uppförde i sin budget samtliga inkomsterna för dessa unionella förhållanden (äfven de ifrån Norrige) och samtliga utgifterna.
Om då äfven Norrige skulle begagna samma rättighet, att i sin budget uppföra samtliga inkomster och utgifter, men det dervid hände, att de begge
Riksförsamlingarna fattade olika beslut i afseende på summorna, så tror jag, att detta skulle leda till mycket större oredighet i organisationen, än som förefinnes uti det hittills varande Convojcommissariatet.
Den siste värde ledamotens framställning vill jag endast med några få ord besvara.
Hans första bevis öfver oredan af den organisation Utsk. föreslagit gick derpå ut, att det ej vore lämpligt att samma verk ha de två presidenter.