Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vore denna prtescriptionstid för Kronan utsträckt ända till 21 år, så må det icke förnekas, att enahanda rättighet borde den skatlskyldige tillkomma; men då nu icke så är förhållandet, utan Kronans rättighet till kraf mot den skattskyldige af ålder varit inskränkt till endast 3:ne år från det utskylderne bort erläggas, så ligger det också i sakens natur alt reciprocitet bär bör äga rum.
Och denna grundsats har lagstiftaren äfven gjort gällande, då det i K.
Kammar-collegii circulärbref den i4 Mars 179a uttryckligen föreskrifves, att orätt i Statens cässa influtne utskylder skola, vid förlust af vidare talan, inom tvenne år från betalningsdagen återsökas.
Hvad åter beträffar det skäl, som Frih.
Tersmeden velat hemta för sin motion, af den omständigheten att II.
St. beviljat restitution af rotevacanceafgift för vissa städer, så förhåller det sig dermed helt annorlunda, än med nu förevar, fråga.
Om jag icke irrar mig, hafva nemi. tvister om skyldigheten för dessa städers jord alt draga ordinarie rotering varit anhängige allt sedan år i8i5.
Dessa tvister hafva derefter fortgått och först för ett eller två år sedan blifvit af K.
M. definitivt pröfvade och afgjorda med det resultat, att 55a Den 31 Mars. städernes jord ej bort med ordinarie rotering beiliggns.
De linder liden inbetaide rotevacanceafgifter hafva också icke i de flesla fall blifvit debiterade annorlunda än i följd af anmärkn:r från K.
Kammarrättens öfverrevisions-departement saint K.
Kammarrättens i anledn. deraf faltade beslut; men dessa hafva vederbör, i underd. öfverklaga!, och rättigheten att återbekomma den afgift, som under tvisternas fortgång är vorden af städerna erlagd, har sålunda å de skattskyldiges sida blifvit förvarad utan afseende på den längre eller kortare tidrymd, som erfordrats för frågornas slutliga pröfning. — R.
St:s härutinnan vidtagna åtgärd äger alltså icke någon slags tillämplighet å det ämne, som utgör motionens föremål, och då jag anser densamma olaglig, icke blott i sjelfva saken, ulan jemväl i det afseende, alt den icke blifvit väckt inom den tid eller föranledd af sådana under riksdagen inträffade händelser, som berättiga till dess upptagande, så anhåller jag hos Hr Landtm. attingen propos. till remiss af motionen må äga rum.
Uti en fråga sådan som denna torde det vara förmätet att vilja tvista med Kammarrättens advocatfiseal, och jag undrar ej på, att han, sin pligt likmätigt, gör anmärkn;r i dylika mål, då de komma tili Kammarrätten; men det är icke till K.
Kammarrätten, som jag har vädjat, utan del är till R.
St;s billighetskänsla.
Det är visserligen sanni, att lagligen kunna ej rotehållarne fordra att återfå sina utbetalade bekladnadspenningar, längre än för 3 år tillbaka, och det hade ej heller behöft väckas någon fråga härom hos R.
St., ifall man vid domstol skulle kunnat återfordra dessa afgifter; men jag hemställer till herrarne, huruvida det icke är med billighet öfverensstämmande, att de, som under 21 år utbetalt denna afgift, som så orättvisligen blifvit dem affordrad, må erhålla restitution deraf.
Det är visserligen hvars och ens fel, som ej klagar öfver att han blifvit orätt debiterad, då sådant skett, men det är likväl äfven ett fel att Staten oriktigt debiterat.
När nu en sådan oriktig debitering har skett för ett helt regementes rotar, så hemställer jag, om det ej är billigt, att de återfå hvad de sålunda orätt utgifvit.
Mörner har visserligen rätt deruti, att dessa restitutioner icke öfverallt skulle komma dem till godo, som betalt afgifterna; men då jag skulle föreställa mig och till och med är fullt öfvertygad derom, att dessa medel, ifall de återbekommas, blifva använda till beklädnads-directionerna, så kommer på detta sätt äfven en del deraf statsverket åter till godo.
Jag förnyar min anhållan om remiss till StatsUtsk. af den af mig väckta motion.
Det är med en sorglig känsla jag erfar de förhållanden, som Frih.
Tersmeden i sin motion uppgifvit, emedan jag i dessa förhållanden ser Den 31 Mars. ser anledningar (ill dagliga klagomål öfver öfverskridna knektecontracter inom indelta armen; och da jag vet att man inom indelta armen söker alt på alli salt stride hålla sig lill knektecontracterna, så måste jag derföre så mycket mera understödja Frih.
Tersinedens motion, och begär remiss af densamma.
Efter min uppfattning af frågan, gäller den ej lagligheten af rotehållarnes pretentioner, och motionären har ej heller sålunda framslällt saken.
Han har hemställt till R.
St , om en af Staten orättvisligen åtkommen penning hör behållas eller ej.
Det är visst, att i min lanke kan det fel, som här är begån»et, icke ensamt tilläggas den enfalldiga allmogen, ty felet hade ej kunnat aga rum, om Statens embetsman på sin sida gjort deras skyldighet.
Mig synes, att om man besinnar det förhållande, som ager rum emellan embelsmännen och en hop enfalldiga bönder, så vore det sannerligen högst obilligt att vilja behålla en sålunda lill statsverket influten penning.
Jag understödjer Frih.
Tersmedens motion och begär remiss derpå, samt hoppas att StatsUlsk. skall, rätts- och billighetskänsla!) likmätigt, tillstyrka återbetalning af hvad Staten sålunda orätt bekommit.
Tersmeden erkänt, att ingen laglig rätt finnes för återhekommande af de utgifna medlen, så lönar det ej mödan alt vidare derom orda.
Det återstår för mig således endast att tillägga några anmärkt):)' rör:de den billighet, som man omtalat.
När man talar om billighet, så bör man väl åtminstone låta billighetskänsla)) så mycket gälla, att denna billighet kommer båda parterna till godo, och jag betraktar i detta fall Kronan såsom part emot den skattskyldiga.
Om det nu skulle befinnas, hvilket ofta inträffat och hvilket äfven hädanefter kommer att blifva fallet, att K.
M. och Kronan i några och 20 år skullé hafva, genom or iktiga uppgifter af den skattskyldige och genom hvarjehanda malversationer, gått i mistning af sin lagliga rätt; månne då samme motionär, som nu på grund af hillighetslagarna yrkar restitution af en utaf de skattskyldige för lång tid tillbaka erlagd afgift, skulle uppträda och säga, att det vore billigt att K. M. och Kronan borde få hemsöka den skattskyldige med en efterräkning för några och 20 år tillbaka.
Jag betvifla)- att billighetskänslan då skulle tolkas af den välde motionären på samma sätt som nu.
Då skulle det säkerligen heta:
Kronan må skylla sig sjelf derför, att hon ej inom den stadgade praescriptionsliden uttagit sin lagliga rätt, och att det är orimligt och obilligt alt hemsöka den skattskylldige med dylika kraf, vore också rättvisan deraf å Kronans sida aldrig så uppenbar.
När man ej kan eller vill låta billighetskänslan gälla för båda, så bör 22 H. 70 554 Den 3i Mari. det icke eller ske för den ena på den andras bekostnad, och dä blir också det svar, sorn bär på de skattskyldiges pietention bör äga rum, ej något annat, än alt skadan må stå för deras egen räkning, då de försummat att sin rätt i behörig tid bevaka.
Den der enfalldiga allmogen, sorn en värd talare har omnämnt, är sannerligen icke så enfalldig, som man har velat förespegla, och dessutom finnes det väl ibland uno rotar, som utgöra Uplands reg:te, säkerligen många personer, som ej kunna räkna sig till allmogen.
Om jag ej bedrager mig, så är måhända den värde motionären sjelf en ibland de roteringsskyldige derstädes.
Med motionären kan jag ej instämma deruti, att rotebållarne skulle komma i åtnjutande af ifrågavar. restitution, så framt icke en hvar af dem kan visa sig hafva utgifvit den afgift, som skulle restituera*; men sedan frågan nu verkligen blifvit utredd, och det är erkändt alt rotebållarne äro berättigade till restitution inom den prsescriptionstid, som författningarne bjuda, så finnes det väl ej något annat hinder för R.
St. alt medgifva en sådan restitution ända ifrån det datum, då den oriktiga uppbörden skedde, än åsidosättande af författningarne om praescriptionstlid in casn, men om det sker, måste det blifva med det villkor, att för utbekommande häraf skall en hvar genom behörig debetsedel styrka sig hafva erlaat denna afgift, ehvad han för närvarande är rotehållare eller ej, d. v. S., styrka att han är den Svenske medborgare, som har denna afgift betalt, ty det är ej säkert att det är den nuvarande rotedelägaren.
Jag öfverlemna!' för öfrigt till R. o. Ad alt pröfva, huruvida, med bibehållande af praescriptionsförfattningarnes gällande verkan, ifrågavar. motion är af beskaffenhet att kunna handläggas.
Rehbinder, Fredr. Wilh.: Frih.
Tersmeden har grundat sin motion på billighet.
Detta är en mycket vacker känsla, men jag tror, alt densamma ej här är tillämplig.
Om man nu, mot slutet af riksdagen, finge väcka motioner endast grundade på billighet, så kunde vi blifva öfverlupna af motioner, och riksdagen komma att räcka ännu ett år, eller något derutöfver.
Delta skäl är således i min tanke icke tillräckligt.
Frågan är egentligen att utreda, huruvida Frih:n haft någon verklig rättighet att nu framkomma med denna motion.
Jag skulle ej tro det, enär den ej blifvit väckt inom den lagliga motionstiden, och då den anleda.
, som Frih.
Tersmeden nu derför uppgifvit, i min lanke ej gör tillfyllest.
Jag röstar således för afslag å den begärda remissen.
Jag förmodar att tvisten, huruvida motionen kan remitteras eller ej, härrör deraf, att den ännu icke är rätt känd af R. o. Ad.
Den synes
Den 31 Mars. 555 också nog vigtig för alt hvila på hordet, och jag anhåller derom, på det alt vi nu måtte komma till andra inål.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att motionen, uppå derom g jord begäran, Lomme att hvila på boidet till nästa föredragning.
Jag har redan yttrat, att jag biträder Frih.
Tersinedens åsigler i denna af honom väckta motion, men anser mig blott böra tillägga, att Uplands roteliållares anspråk icke endast, som här blifvit yttrat, gi unda sig på billighet, utan äfven på rättvisa.
Detta besvärsmål har nemi. af K. M., på tillslvikan af alla deröfver hörda auctoriteler, nådigst sålunda nyligen blifvit afgjordt, att nämnde rotehållare komma att från och med 1841 befrias från erläggande af- denna beklädnadsafgift, emedan densamma oriktigt blifvit dem alfordrad.
Det är således påtagligt, att restitution måste äga ruin för de 3 sisla åren, sedan nu anspråk derom blifvit väckt.
Men äfven billigheten bjuder, efter min åsigt, alt desse rotehållare återfå oriktigt till slatsvei kel inhetalta beklädnadsbidrag från deri tid bekladnadsdireclionens reglemente blifvit tiilämpadt; ty Staten bör väl lika litet begagna sig af ett missförstånd eiler försummelse, som j.ig förmodar hvarje enskild man gör det, i afseende på ett försommadt iakttagande af att t. ex. förnya inom io år en i öfrigt godkänd skuldsedel.
Det torde blott i concurser ifrågakomma att strängt (öija lagens bokstaf i detta fall.
Boyes yttrande, alt afseende borde fastas derpå, att den enfalldige bonden icke förstår bevaka sin rätt, så torde det ej vara Hr Frihtn obekant, att icke alla rotehållare vid Uplands regrte äio bönder, och att många upplvsta personer finnas bland dessa rotehållare, hvilka visserligen bort kunna bevaka deras rätt.
Detta har dock ej skett, mig veterligen, hvaiken inom Upsala eller Stockholms liin — och då inga besvär blifvit anförda, har denna afgift, enligt knektecontratets ordalydelse, blifvit fortgående uppburen och till statsverket levererad.
Egentliga uppmärksamheten hade härpå bort blifva fästad år 181g, dä eli förändradt lieklädnadssätt infördes.
Sedan nu motionen blifvit begärd på bordet, återstår blott för mig att yrka remiss till StatsUtsk., då densamma ånyo kommer ali här föredragas.
Jag skulle i allo instämma i det yttrande, sorn Fiih.
Cederström afgifvit, om han ej fästat vid restitu tionen en förbindelse, som är rent al omöjlig alt uppfylla, nemi. den, alt förete debetsedlar.
Man känner huru vanligen tillgår dermed: sedan man väl har betalt debetsedeln, så bryr man sig ej om att gömma den.
Man kan taga för afgjordt att mängden ej kan förete sina debetsedlar, men upp bördsboken utvisar att de betalt dem, och om de ej hafva debetsedlarna qvar, så minskas ej derigenom deras rätt alt 556
Den 3i Mars. återfå hvad af deni olagligen blifvit utkräft.
Felet ligger hos de embetsman, hvilka oriktigt debiterat rotehållarne för dessa afgifter, men jag inser ej, att Frih. von Kraemer behöfver taga dem i försvar, ty vi veta alla, att detta skedde långt förr än Frih. von Kraemer tillträdde länet.
Det är egentligen emot Hr Printzenskölds här yttrade begrepp om billighet, som jag begär att få anmäi ka något.
Efter hans begrepp om billighet, sä skulle, derföre nit jag kan förlora på några händer, det vara billigt, att jag behåller hvad jag på andra händer möjligen oriktigt har bekommit; men det är egentligen i ett annat afseende sorn jag vill fästa uppmärksamheten på de förluster, hvilka Kronan skall hafva gjort genom att icke hafva utbekommit skattemedlen till fullo.
Jag öfverlemna!- till en hvar att bedömma, om Kronan någonsin verkligen kan förlora annorlunda än till utseendet, ty om ej skatterna kunna fullständigt indrifvas, så blir följden icke den, att Kronan derpå förlorar, utan endast att statsbristsumman vid nästa riksdag blir större, hvilket då ökar den blifvande bevillningens belopp.
Kronans förlust härvid blir således endast skenbar, och jag anser således det argument, som deraf blifvit hemladt, böra helt och hållet förfalla.
Besynnerligt vore det väl äfven, om Kronan på ena handen skulle behålla hvad hon orätt har fått, för att sedan på andra händer skänka bort hvad hon sålunda med orätt har behållit.
Delta vore väl den största contradiction i veriden.
Ånyo föredrogs Exped.Utsk:S den 29 dennes på hordet lagda, ej mindre mein.
N:o 41) > anledu. af erhållna återrernisser af Utskts skifvelseförslag N:o 241, än ock förslag lill underd. skrifvelse N:o 278, ang:de dels rättighet för enskilde att anlägga theatrar i hufvudstaden, dels ock granskning af skådespel, hvilka å sådana theatrar uppföras.
Gronstedt, Fredr.
Jag har ej kunnat biträda det förslag till underd. skrifvelse, sorn nu är under discussion.
Utsk. hade redan fattat sitt beslut om redaclionen, då jag böljade deltaga i dess öfverläggningar, hvarföre jag ej ansåg det vara lämpligt eller ens formligt alt då afgifva någon motiverad reservation, men jag tror mig nu inför R. o. Ad. böra framlägga skälen för mitt ogillande af förslaget.
Dessa skäl äro förnämligast Ivänne.
Det första är, att i motiverna till den underd. skrifvelsen förekomma en mängd omsägningar, som göra skrifvelsen så till sägandes släpig.
Det andra skälet är det, att Utsk. undangömt ett af de förnämsta motiverna för den nnd. skrifvelsen.
En motionär inom PresteSt. har nemi. åberopat 60 f§:n Reg.F:n. Ekon.Utsk. har bortblandat denna § på det sätt, att Utsk. åberopat 60 §:n grundlagen.
Ytterligare har Exped.
Utsk. undangömt denna § sålunda, att Utsk. åberopat hela grundlagen.
Ekon.-
Den 31 Man. 537 Ulsk. liar alldeles icke molsagt den kraft oell verkan, som motioniiren ansell 60 §:n lteg.Fm äga, vid bedömmandet af denna fråga, oell Ekon.Utsk. liar dessutom motiverat sitt tillstyrkande på (oljande sätt: ’’Af sådana skäl, och då den rättighet, som K.
Theatern 1111 åtnjuter alt, med andras uteslutande, i liufvudstaden gifva offentliga skådespel, icke tyckes vara förenlig med våra samhällsinstitutioner, hvilka icke lägga några andra1 hinder i vägen för en fri utöfning af hvilken skön konstsom helst, än de sorn påkallas af omsorger för ordningens och sedlighetens bevarande.”
St. gillat detta Utsk-.s tillstyrkande, grundadt på dessa skäl, så tror jag, att det hade varit Exped.Utskrs pligt, om icke att genast nedskrifva 60 §:n Riksd.Ordn., åtminstone hem ställa lill R.
St., huruvida deras heslut är att 60 §:n Reg.- F:n eller att 60 §:n Riksd.Ordn. må åberopas.
Det kan icke vara annat än oformligt, att åberopa 60 §:n grundlagen, när vi äga 2:ne grundlags-§§ med denna nummer, nemi. 60 §:n Reg.Fm och 60 §m Riksd.Ordn.
Hr Liljenstolpes förslag, på det skäl, alt jag anser detta förslag fritt ifrån de felaktigheter, hvilka jag nu sökt visa förefinnas i Exped.Utsk:s förslag, oell jag anhåller således om Hr Frih. o. Land t nits propos. på bifall till den redaction, som Hr Liljenstolpe föreslagit.
För min del anser jag ifrugavar. förslag till expeditioner mer och mindre felaktiga alla tre, så väl TJtskrs betänk., som de af Frih. Rehbinder och Hr Liljenstolpe afgifna förslag.
Hr Liljenstolpes har det företräde framför de öfriga, att vara kortare, men har det felet, att han har på sidan af R.
St:s beslut insatt en § ur Reg.Fm, nemi. den 60, hvilken i saken icke är rätteligen tillämpad; ty det är icke något monopolium, hvarken till Kronans eller enskild persons fördel, som den K.
Theatern åtnjuter, och det är svårt att vetaj hvarifrån man velat sluta att 60 §:n Riksd.Ordn., såsom vida mera tillämplig, ej bort blifva använd.
Men i sådant skick, som saken nu är, och då frågan är ganska obetydlig, och på det alt man må undvika den svårigheten, att tilläfventyrs olika beslut i alla Stånden fattas, och slutligen förstärkt Exped.Utsk. får afgöra, huruvida det skall stå 60 §:n Reg.Fm eller 60 §:n Riksd.- Ordn. i en nnderd. skrifvelse till K.
M. ang:de lheatrarna, så får jag tillstyrka R. o. Ad. att antaga Utsk:s visserligen felaktiga förslag med den termen, att R. o. Ad. låter dervid bero.
Jag hade önskat och hoppats, att denna gång ej behöfva upptaga R. o. Ad:s tid i en fråga af så ringa politisk och slatsekonomisk vigt, som denna; men behandlingen af en fråga kan stundom göra den mera vigtig, än densamma eljest är, och jag nödgas således nu yttra några ord derom.
Då delta Exped.Utskrs 558 Den 3i Mars. skrifvelseförslag återremitterades ifrån RiksSt:n, skedde detta ifrån ett Stånd med åberopande oell godkännande af det af mig afgifnn contraförslag.
Af ledamöter i de öfriga Stånden var mitt förslag föroidadt från flera håll.
Deremot var Ulskts förslag underkandt af samtliga RiksSlrn.
Då således frågan återkom till Exped.Utsk , hade det, enligt min tanke, varit Ulskts skyldighet att helt och hållet frångå sitt förra förslag.
Detta har Utsk. likväl icke gjort, utan nämnde förslag är åter för R.
St. framlagdt, endast med förändring af ett par ord i slutet deraf, och dessutom en annan mera vigtig förändring, sorn jag förmådde Ulsk. att göra och som jag sedermera skall komma till.
Uti detta förslag finnas likväl flere oi iktigheter.
Den första i sjelfva höl jan, der man åberopar något som passerat vid fordna riksdagar, oell som ej ledt till något beslut.
Delta är formvidrig! och oriktigt, och sådant hafva vi i allmänhet inom Ulsk. sökt undvika.
Det är ej ens rätt tillständig!, att för K.
ML omtala hvad sorn ej föranledt till något beslut, oell skulle man sålunda vilja i underd. skrifvelse!- omnämna allt hvad som ett eller annat
Stånd vid föregående riksdagar i åtskilliga amilen beslutat, så komme man dymedelst att omtala tusentals onödiga saker för K. M.
Dernäst förekommer en fraseologi om borgerlig säkerhet m. ro. d., som är alldeles olämplig, då »fet är fråga om theatrar.
Uti det först afgifna förslaget åberopades 60 §:n Rrg.Ftn, hvilket var alldeles oriktigt, dels derföre, ali denna § icke är of sådant innehåll, alt den här kan anses tillämplig, och dels derföre, att Ekon.- Utsk. alldeles icke hade åberopat denna §, utan sagt 60 §:n grundlagen, och, enligt hvad en värd talare, Hr Bråkenhjelm, yttrade när frågan förra gången förevar, så är det mycket mera troligt, att Utsk. menat 60 §:n Riksd.Ordn.
Hr Liljenstolpe har dock i sin nu afgifua reservation bibehållit dessa uttryck.
Deremot har Utsk. gått min önskan lill mötes och borttagit allt omnämnande af denna §, men i dess ställe infört en annan vacker fras 0111 grundlagens stadgande!) eller något sådant, som torde vara alldeles obehöflig, då det förut står tahult om våra samhällsinstitutioner.
Sedermera förekommer i slutet af skiifvelsen, att ehuru Utsk. har frångått sitt förra beslut alt ingå till R.
.St. med ett förslag, deruti R.
St. skulle anhålla 0111 utfärdande af en författning, sorn redan år i8)5 hiel' utfärdad, så har dock Utsk lyckt det vara skada att borttaga de motiver, hvilka Utsk , i okunnighet om en sådan författning, användt i den skrifvelse till R. St., hvari Utsk. föreslagit R.
St. att anhålla om en sådan författnings utfärdande.
Då man begär, att K.
M. måtte utsträcka en författning, sorn gäller för hela Riket utom Slockholm, endast till denna stad, nemi. författningen om tillstånd till emkilda theatrars anläggande härstädes, så är det olämpligt alt komma med långa motiver för en sådan begäran, ty det är gifvet och klart, all om K. M. tillåter Deli 3i Mart.
55g sitt en sådan lliealer inrättas i Slockholm, så lärer lian väl icke underlåta att förordna om behörig utsträckning af denna författning.
Derefter förekommer i Ulskis förslag ännu en gång en fraseologi 0111 borgerlig säkerhet.
Denna hade ej hort stå någon, än mindre Hne gånger.
Jag får således hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla otti propus, på alsing å Utsk:s skrifvelseförslag och bifall till det af mig afgifna, eller också till llr Liljenslolpes, som i det närmaste grundar sig på mitt, dock med den förändring, att Hr Liljenslolpes åberopande of 60 §:n Reg.F:n skulle alldeles utgå; ty detta är en oriktighet, som jag ej kan biträda, utan tvei tom på det högsta motsätter mig.
Hvad beti alfar Frih.
Cederströms framställning om förslaget, så vill jag endast besvara den dermed, alt örn Frihtn är god räknar orden i Hr Liljenslolpes och mitt förslag, så är mitt litet kortare än Hr Liljenslolpes, och alldeles icke tvertoin, såsom Hr Frihtn behagat uppgifva.
Hr L i I j e n s t o I p e, Axel Fredr.:
Med åberopande så väl af min reservation, som af hvad jag tagit mig friheten att i Ståndets plenum förut i denna fråga yttra, anser jag mig dock nödsakad att upplaga några anmärkningar till besvarande.
Jag får likväl härvid nämna, att jag af ännu flera skäl än Frill.
Rehbinder hade önskat ej behöfva yttra 111 i g vidare i detta ämne.
Ett af skälen är att hemta ifrån min — jag medgifver det — alltför vidlyftiga reservation.
Jag vill söka att i största korthet besvara några anmärkningar.
Cederströms anmärkning, att jag i mitt förslag intagit 60 §:n Feg.Ftn, tror jag mig kunna afvärja dermed, att motionären, Prosten Lindmark, derpå stödt sin motion, samt denna §:s intagande synts vara R.
St:s mening, då de återremitterade det förra skrifvelseförslaget; ehuru jag, för min enskilda del, anser det vara fullkomligt öfverflödigt, hvilket jag äfven i min reservation tillkännagifva.
Hvad som finnes anfördt om våra samhällsinstitutioner, borde äfven i min tanke utgå.
Cederströms anmärkning, att här bort stå 60 §:n Riksd.Ordn., i stället för 60 §:n Reg.Fui, tyckes mig ej förtjena synnerligt afseende.
Att 60 §:n Riksd.Ordn. ej vore den rätta, synes 111ig högst påtagligt.
I denna 5 står: ”Vilja R.
St. till Konungen framföra någon deras allmänna önskan i hvilket ämne sorn helst, förhålles dermed på del sätt Reg.Fms 89 § utstakar.” 89 §:n Reg.F:n säger deremot: ’’Uti R.
St:s plena må frågor väckas 0111 förändring, förklaring och upphäfvande af lagar och författningar, som Rikets allmänna hushållning röra, 0111 sådana nya lagars stiftande” elc.
Allt detta har af Prosten Lindmark samt de öfriga motionärerna blifvit iakttaget, och således vet jag ej, hvarföre R.
St. skulle i en skrifvelse till K. M. införa en sådan §.
Jag tager 56o Den 31 Ma rt. mig friheten yttra, att jag ej vet på hvad grund denna § på detta ställe skulle kunna åberopas, och all jag helst önskar, alt hvarken 60 §:n Reg.Ftn, eller 60 $:n Riksd.Ordn. hlefve införd, emedan det är alldeles obehöflig!, då med olden våra samhällsinstitutioner utlryckes detsamma.
Jag yrkar således afslag på Utskts förslag till underd. skrifvelse och bifall lill det af mig afgifna, med uteslutande alltför gerna af orden 60 §tn Reg.Ftn, såsom alldeles öfverflödiga.
Sedan Hr Liljenstolpe medgifvit uteslutande af orden 60 §tn Reg.Ftn ur sitt förslag, skulle jag, för att jemka åsigternn, vilja projectera att införa begge §§tna, både 60 §tn Reg.Ftn och 60 §tn Riksd.Ordn.
Man skulle då t. ex. kunna säga: med åberopande af 60 §tn Reg.Frn och i enlighet med 60 §:n Riksd.Ordn.
Då hade också R. o. Ad. strängt vidhållit sitt beslut, hvarigenom Utskts tillstyrkande att åberopa 60 §tn grundlagen gillades.
Jag anhåller om Hr Landtmts propos. på denna förändring, så framt icke Hr Liljenstolpes första förslag blifver godkiindt.