Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu ser man privatbanks-directiouerne sammansatte af solida personer, som, under liden af dessa bankers existens, skött alfärerne på ett sätt, som för orlcrne varit fördelaktigt.
Vore antalet af delägare inskränkt till 3 å 4 personer, sä kunde man förutsätta, alt möjligen någre i en sådan rörelse nedlade bela sin förmögenhet; men som förslaget nu är uppställt, anser jag uppkomsten af sådane föreningar omöjlig.
Jag yrkar afslag å den 1 §, hvarigenom äfven alla de andre-förfalla.
Den 23 Ä.pril f. m. 37 Frill.
Raab: Hr Hjerta uppkallade mig, sednast lian hade ordet, all svara på hans framställning i afseende på vissa betänkligheter vid den rättighet, som va'r beviljad privalbankerne, att genom invisningar draga på Riksbanken, uppfordrande mig att tillkännagifva, huruvida jag ej skulle hafva misstagit mig om hans mening.
Jag är alltså skyldig ali medgifva, det jag verkligen missförstått Hr Hjerta, då jag trodde hans afsigt vore, att privalbankerne, 2:ne månader efter det de ulgifvil eu assignation, skulle derföre insända betalning till Riksbanken; men då jag nu linner, att han ej önskar något annat, än att privalhankernes invisningar på Riksbanken skola, inom 2:ne månader efter del de af nämnde Rank blifvit inlöste, af vederbörande privatbank med riksmynt gäldas, så vill jag ej hafva sagt, att bans förslag har någon orimlighet emot sig.
Jag tror likväl, att en sådan föreskrift är öfverflödig, om man behagar fästa uppmärksamheten pä litt. c) af milt förslag under 9 §, som jag nyss tog mig friheten uppläsa, och tillika betänker, att det naturligtvis alltid hlilVer den enskilde Hankens fördel alt, så vidt sorn möjligt, insätta riksmynt, för alt snart åter fä iuvisningarne; ty, inlösta af Riksbanken, kosta de ifrån samma stund privatbanken 2 proc. ränta, hvaremot, så länge de äro i omlopp, de icke medföra någon utgift i ränta; men jag skall ej eller motsätta mig en sadan eller någon annan likartad föreskrift.
Hr von Hartmansdorff, som förmenat, all jag endast vill utsläppa penningar på papper, får jag lemna det svar, att min mening är, ali Banken, pä den fond af hypotheker, som han äger, kan negociera silfver till det belopp, som behöfves till motsvarande af de nya sedlar, som i rörelsen utsläppas.
Björnstjerna har anlydl, all ingen af rcscrvanterne fästat sig vid något annat än om nedsättning i sedelvaleuren; men jag ber att fä anmärka, all detta också är en hufvudpunkt.
Om Adeln skulle antaga den oss förelagda lagen, med ändring af nämnde punkt, sä är dock ingen anlcdn. för att de öfrige Stånden göra detsamma, och således blir R. o. Ad:s beslut endast en opinionsyttring, sorn icke leder till något mål; men jag erkänner, alt den invändning, som är gjord mot mitt förslag, all detsamma icke är tillräckligt kändt, äger ett värde, som jag ej kan förneka, och på det att R. o. Ad. må vara i tillfälle att derom taga närmare kännedom, sä instämmer jag fullkomligen i deras åsigt, som önska afslag å Ulsk:s betänk, i 1 §, under anhållan alt milt förslag måtte sorn. särskild motion remitteras till Baucooch LagUlskm.
Jag är af samma tanka som Frih. Palmstjerna, att i händelse Ulsk:ns förslag antoges, så skulle de nuvarande privalbankerne komma alt upphöra.
Jag grundar denna min öfvertygelse dels på de skäl nyssnämnde talare anfört, dels ock på de uppgifter, som jag erhållit af både kunnige och opartiske män, hvilka bestämdt känna förhållandena i afseende på privalbanksrörelsen inom Carlstads, Orebro 38 De ii 23 A piil f. m. och Linköpings län.
Ett sådant resultat, nemi. dessa enskilda hankers upphörande, anser jag förderfligt för näringarue, och skulle derföre önska att få deras oclroj förlängd lill 1849 års slut, för att vinna tid och derunder kunna hos Konungen anhålla om utarbetande af ett förslag lill substitucrande af denna rörelse.
Ett sådant vore icke eller omöjligt att linna; eli gjordes i betänk.
N:o 44, hvilket 2:ne Stånd förkastat, men jag linner ingen omöjlighet uti ali genom inbjudning ernå ett sådant syftemål, hvilket jag sätter i främsta rummel.
Oin 15. o. Ad. icke derpå ingår, eller något af de Stånd, hvilka skulle inbjudas, nödgas jag understödja Frih. Raabs motion, pä sä sätt, alt den kommer att underkastas vederbörlig granskning, och i sammanhang dermed äfven PresteShs förslag, emot hvilket, blifvit gjordt ett inkast, som härleder sig ifrån eli misstag, hvilket jag ber alt fä rälla.
Man har sagt, att Banken, som då ej vänn mer än 2 proc., skulle komma att göra en slör förlust, om han nödgades upptaga ett silfverlan och derföre i ränta erlägga 4 proc.
Derpå svaras, att Banken kommer, i kraft af de grunder, som äro nedlagda i sjelfva financebeläuk., att utställa ett dubbelt sä stort capital sedlar inom Bikel, som del upplåna! silfver utom detsamma, och ali, om Banken kommer all belala 4 proc. för hälften af delta capital, så får han deremot 2 proc. för det som är dubbelt större, och gör följaktligen icke någon förlust.
I följd af hvad jag nu anfört, yrkar jag afslag å forsla punkten af betänk., under anhållan, ali dernäst mätte i öfvervägande komma, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt alt inbjuda de RiksSt., som afslagil BancoUlsk:s förslag om prolongation af privatbankrörelsen och dermed förenade anhållan hos Konungen, om ett förslag lill nästkommande riksdag, alt ifrån deras beslut afstå, och att i andra rummet till Banco- och LagUtskin remittera Frih.
Raabs förslag i sammanhang med PresleStis.
Sedan jag anmälde mig lill erhållande af ordet, har jag af Frih.
Palmstjerna och Hr Lagerhjelm i hufvudsaken blifvit förekommen i hvad jag ämnade yttra.
Afven jag hyser den öfvertygelse, som, jag vägar säga det, är skäligen allmän inom den ort jag egentligen tillhör, att det vore en olycka för näringarne, om de creditanstalter, som tillskapats i orterna, skulle helt och hållet bortryckas, ulan att något annat sattes i stället.
Det vore icke allenast en olycka derigenom, att en mängd af lån mäste med hastighet inbetalas, ulan ock att möjligheten lill creditens ökande, hvilken är särdeles gagnelig för en större rörelse, skulle densamma beröfvas, hvartill kan läggas, att det intresse, som uppkommer genom gemensamma förehafvande!! inom en inrättning, sådan som denna, skulle borttagas ifrån provinserne; att detta blefve följden af antagandet afen lag, sådan som de sammansatta Ulsk:n framlagt, är redan tillräckligt och flere gånger upprepadt med så Den 23 April f. m. 39 bevisande skal, alt jag liar föga eller inlel ali dertill lägga.
Bankens cassa, i korthet sagdt, skulle behöfva hållas så stor för alt svara mot en minimivaleur af hvad Utsk:n föreslagit, att på sadan grund det nära nog blefve omöjligt alt behålla dessa credilanslaller.
Om åler, såsom Hr Gr.
Björnstjerna synes åsyfta, en sådan minskning af denna valeur kunde åstadkommas, alt privatbankerne derpå kunde ingå, så skulle jag icke hafva så särdeles mycket emot antagande af den alltför stränga ansvarigheten för directionerue i första hand; men till en början har ett Stånd afslagit rättigheten för privatbankerne att utgifva egna sedlar, del andra väl medgifvit en sådan rättighet, men antagit en scdelvaleur, sorn jag är öfvertvgad om är för hög, och del 3:dje Ståndet tror man sig kunna vara ganska förvissad om, kommer äfven alt afslå nyssnämnde rättighet.
Het är således fåfängt att söka åstadkomma en förändring, som man kunde hoppas skulle gä igenom, och dä återstår ju inlel annat än alt tillse,-om ej pä annat sätt de credit-anslalter, som jag och många med mig anse vara nytlige, skulle kunna bibehållas.
Elt sådant förslag har af PresteSt. blifvit frainlagdt och af Frih. Baab motionerad!, och ehuru jag visserligen icke i alla dess delar vill försvara detsamma med hänseende lill de många anmärkningar, som dervid blifvit gjorda, särdeles af Hr Hjerta i fråga om tiden, hvarinom Riksbanken borde erhålla betalning för eller inlösen af privatbankernes invisningar, tror jag likväl det nyttigaste och bästa vore att, med afslående af 1 § å Ulskins förslag, R. o. Ad. till Banco- och LagUtsk:n remitterade det af PresteSt. egentligen väckta och af Frih.
Baab modifierade förslaget, med anhållan lill de sammansatta Utsk:n att sä fort sig göra later deröfver med utlåtande inkomma.
I ilen l:sta punkten af Hr Lagerhjelms förslag rör:de inbjudning till de öfrige Stånden att förena sig om förlängning af privatbankernes octroj, pä det ali under tiden clt moget och väl öfvertänkt förslag må kunna utarbetas och af Konungen stadfästas lill efterlefnad för privatbankerne, förenar jag mig lill alla delar, och anhåller, sedan den Esta § af Utsk:ns förslag blifvit förskaslad, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propus. på Hr Lagerhjelms förrberörde framställning, samt derefter om remiss af Frih. Raabs förslag.
Då privatbanker först organiserades här i landet, hörde jag icke annat än loftal öfver desamma och den nytta de medförde för landet.
Jag har icke eller funnit någon missbelåtenhet med dem, annorlunda än för det att de skött sig för väl.
Man klagar, alt desse banker procenta: det är visserligen sant, att de taga några procent, dock icke öfver 5, eller den minsta, som i allmänna rörelsen går och gäller; men de hafva, genom sin egen omtanka och klokhet att sköta affärerne, kunnat drifva desse 5 proc. högre, d. v. s. icke på allmänhetens bekostnad, utan söm sagdt är genom sill sätt att gä till väga.
Emedlertid är man missnöjd med. 40 Den 23 April f. m. dem, man vill exprimentera, det ligger i Svenskens lynne.
Nå må så ske då! det iir dock bra att privalbankerne skött sig väl, jag hoppas de skola sluta på samina sätt.
Må Riksbanken träda i dess ställe och allt gå väl, men jag fruktar, att experimentet blir något allvarsamt.
Riksbanken liar förr engång innästlat sig i discontrörelsen oell affären slagit illa ut; vi fä väl se, örn icke efter en 10 år eller den nu föreslagna förändringen man finner sig hafva tagit ett steg, sorn det är för sent ali ångra, under önskan att privalbankerne städse hade existerat, om ej pä samma grunder som hittills, åtminstone på andra, t. ex. på de af PresteSt. antagna.
Jag tror, alt det förslag, som PresteSt. framställt, verkligen bar stora fördelar och utgör cu medelväg mellan det vi baft och det, till hvilket vi vilja komma.
Häröfver vore visserligen mycket alt yllra, men som de Heste talarne yttrat sin önskan alt fä denna fråga till Ulsk. remitterad, och så troligen äfven kommer att ske, blir tillfälle lill öfverläggning ytterligare en annan gång.
Jag instämmer i det förslag, som Hr Lagerhjelm gjort i afseende på de öfriga Ståndens inbjudande, äfvensom att remittera såväl PresteSl:s förslag som Frih.
Raabs motion till vederbörligt
Utsk. på sätt begärdi blifvit.
Till en början, och för att icke in veckla discussionen och besluten öfver detta lagförslag, får jag begära, att Frih.
Raabs motion blifver hvilande på bordet i fråga om remiss till Banco- och LagUtskm; likaledes begär jag bordläggning af den utaf Hr Lagerhjelm väckta frågan om inbjudning till de öfrige Stånden.
Vi få icke afbryta föredragningen af detta betänk, för några improviserade inbjudningar eller förslag, som icke böra till det ämne, hvilket utgör föremål för öfverläggningen.
I afseende på sjelfva saken, så har denna discussion, efter min öfvertygelse, uppenbarat en tendens, som skulle man vilja omintetgöra det nu föredragna lagförslaget för privatbanker, och alt man således skulle bli inskränkt till att icke hafva annat än hvad man förut haft.
Det är detta, sorn jag anser vara ganska skadligt för mitt fädernesland, och hvarföre jag önskar, att R. o. Ad. och samtlige Stånden icke må Förkasta det nu framlagda förslaget, utan jemka detsamma så, att det kan blifva lag, utan afseende på om no existerande privatbanker behaga fullfölja sin rörelse eller icke, ty det kan vara ganska indiiferent, sedan Stäuderne bestämt, att
Banken skall öfvertaga desse nyssnämnde bankers rörelse.
Den talaren, som yttrade sig näst före mig, har sagt, att man egentligen icke hade något annat alt anföra mot privalbankerne än ali de skött sig allt för väl.
Konsten att förvalta väl, när man får taga ränta i Svenskt mynt, för papperslappar, som icke äro mynt, och som ingenting kosta, den är i sanning icke särdeles stor, och alt man dä ställer så till att ingen förlorar något, det undrar jag icke på; ty det är alldeles icke eller konstigt, om man är aldrig sa litet ärlig, och Den 23 April f. m. 41 oell ordentlig ali aflägga livad man skall betala, när dagen dertill inträffar; men derom är alldeles ingen fråga nu.
Den inskränkning i dessa privatbankers valutor, sorn nu blifvit föreslagen, är den lägsta, hvartill man kunnat gå, med hänsigt till landets behof och vården om Bankens säkerhet.
Bäst hade det derföre varit, om privatbankerne endast fått röra sig med riksmynt.
Med afsseende på hvad Gr.
Cronhjelm yttrat, anhåller jag att få yttra några ord.
Grefven har sagt, att privatbankernes sedlar trycka lika på Riksbanken som dess egna sedlar.
Detta är en förvillelse:
Riksbanken är icke i behof alt lösa privatbankernes sedlar, och privatbankerne äro icke i tillfälle alt, sjelfve lösa sina utelöpande sedlar på en gång och taga ut silfver ur Banken, exportera detta och skaffa signy fond ytterligare.
Det går ej så fort: dessa sednare sedlar hafva icke samma clfect, som Bankens egna, som gå in i luckan och måste på ögonblicket inlösas.
Hr Hjerta har framställt ett förslag till modification af Frih. Raabs modificalion af PresleSt:s beslut.
Det är ideliga modificationer på modificalioner, sorn skola leda oss till det herrliga förslaget, att privatbankerne skola åläggas alt inlösa sina assignationer på Banken inom 2:ne månader sedan de dit inkommit.
Det der bestriddes af Frih.
Raab, som ansåg tiden bra kort; för min del anser jag nämnde tiderymd vara alltför otillbörligen utsträckt utöfver de rättigheter och skyldigheter mellan Banken och enskilde, som i Sverige alltsedan 1688 ägt rum, och som icke kan förryckas med mindre än att
Bankens förhållande som depositbank förändras till
,en amalgamation af länebank i depositforin.
Men Bankens stiftare hafva icke tänkt sig något sådant.
Jag är således ofverl ygad, att om, mot min förmodan, Sländerne icke skulle komma att fastställa någon ny lag för privatbanker, och Frih.
Raabs motion skulle remitteras till BancoUtsk., så synes ingen anledn. att hoppas, det Utsk. någonsin skulle tillstyrka Ständerne all Banken skulle lemna assignalionsrätt på sig, utan att äga ett för sådant ändamål hos sig deponeradt capital, antingen i silfver eller Rikshanksmynt.
Om man nu, härifrån utgående, måste ogilla assignalionsrätt på Banken, derest icke privatbankerne deponerat silfver, eller riksmynt, hvarpå de assignera, så förfaller hela uppställningen af hvad man vill sätta i stället för hvad här är föreslaget.
Jag kommer derföre tillhaka till hvad jag förra gången begärde, eller att, med förändring af 1 mom. af 1 §, sammanslå detsamma med 8 §, så att deri skulle inryckas frågan om inlösen af privatbankssedlarne med riksmynt och valeuren för desamme af 6 r:dr 32 sk.
Hr von Harmansdorff har anmodat mig att frångå detta förslag, för att besluta denna jemkning vid S §.
Jag finnér icke något rimligt skäl dertill.
Jag skulle tro, att alla de, sorn önska att en banklag må utfärdas, skola instämma med mig att förändra detta mora. på sätt jag yrkat, hvarigenom tvisten med ens är afgjord. 10 11. 0 <12 Den 23 April f. m.
Sedan nu såväl framställningen om inbjudning, som Frih.
Raabs förslag blifvit begärda på bordet, så äro vi för närvarande befriade från discussion deröfver, och jag vill således derom intet säga, sedan de stiid förfallit, på grund af hvilka man önskat afslag å nuvarande förslag, hvarigenom dock, äfven om R. o.
Ad. ville förkasta hvar enda § af lagförslaget, icke lagen kunde tillintetgöras, enär i allt fall ett resultat måste uppkomma genom sammanjeir.kning af de öfriga RiktSt:s beslut.
Hr Aminoff nämnde om lusten alt experimentera: det här nya förslaget är ju ett splitternytt experiment, i hvilket de, som gynna privalbanksinlresset tyckas vara ganska kära.
Nyhetsmakerict är således på deras sida, dä deremot Utskms förslag förevarit vid flere föregående riksdagar, samt endast är en förbättring och modification af de stadganden, som nu äro gällande.
För öfrigt instämmer jag fullkomligt i Frih.
Cederströms yttrande, att en utredning om det rättsenliga förhållande, som privalbankerne iakttagit icke hörer till förevarande fråga, oell hvad angår hans begäran, att i 5 § inrycka en sak, mot hvilken ingen yttrat sig, så skall jag ej eller sälta mig deremot; det är ett bifall till betänk, med en öfverflyllning af bestämmelser från en § till en annan.
Jag anhåller om tillgift för att jag åter igen tager till orda, men skall också derföre bjuda till att vara kort.
Egentligen är jag uppkallad af ett yttrande af Frih.
Cederström, som förmenade, att privalbankssedlarne skulle trycka mindre på Bankens metalliska valuta, derföre att när jag för en hancosedel vill skaffa mig silfver, så går jag direete till Banken, men när jag för en privalbankssedel vill förskaffa mig samma reela värde, så skall jag först vexla mig till bancosedlar och derpå inställa mig vid bancoluckan.
Frilen har visserligen häruti rätt; frågan är blott huru många steg mer eiler mindre jag behöfver gå.
Jag får nemi. erinra Hr Frih. derom, att alla privatbanker hafva här i Stockholm vexiingscontor, och att stegens antal icke blifva betydligt mångfaldigade derigenom, att man först går in på vexliugscontoret och skaffar sig Riksbankssedlar, vandrande med dem till Riksbanken, eller går direete till samma Bank.
Medan jag har ordet ber jag derjemte alt få yttra några ord i anledn. af den siste värde talarens anförande.
Han har sagt, alt sedan man begärt på bordet såväl Frih. Raabs förslag, som den af Hr Lagerhjelm väckta fråga om de öfrige Ståndens inbjudande, så skulle de stöd hafva förfallit, på grund af hvilka man önskade afslag å nu öfverlemnade lag för enskilde banker, och att man derföre borde bifalla samma lag.
Jag erkänner visserligen, att skulle min begäran om afslag icke grunda sig pä annai än hvad Hr von Hohenhausen anfört, så skulle lian hafva rätt; men såväl jag som andre talare hafva fästat uppmärksamheten pä, att det linnes många särskilda föreskrifter i den ifrågavarande lagen, som Den 23 April f. m.
43 äro af beskaffenhet, att densamma alldeles icke kan antagas, silvida raan ej betraktar densamma som en omskrifning med en mängd onödiga ord, af del enda ordet förbud att inrätta enskilda banker.
Då man sammanställer den låga sedelvaleuren med det stora maximum af grundfond, så är omöjligheten redan bevisad att sammanskalfa en så betydlig fond af personer, som, ulan afseende på vinst, skulle vilja tilda en privatbank, och då man sammanställer det stora antalet af actieägare med det dryga ansvaret för sjelfva hankdirectionen, så blir det likaledes en omöjlighet att få någon direction, som vill ikläda sig ett personligt ansvar för bemälde actieägare.
Jag förnyar min anhållan om propos. till afslag å den ifrågavarande punkten.
Manga ledamöter hördes ropa på proposition: Gr.
Förutseende nödvändigheten af att genomgå hvarje § för sig och att söka få förändring i denna lag, söm lägger ovillkorliga hinder i vägen för möjligenheten att nuvarande privatbanker skulle kunna fortsätta sin rörelse, var äfven jag ibland dem, som yrkat bifall till 1 §, med förbehåll all fä göra mina anmärkningar mot de öfrige; men jag inser nu ganska väl att rätta methoden är att begära afslag å densamma, då vi ej kunna få lemna ett generelt utålande öfver hela lagen.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrande 11. Ex. Hr Gr. o.
Land tm., att ätskillige ledamöter yrkat bifall till ifrågavar. *§, att Frih.
Cederström deruti föreslagit den ändring, alt 1 mom. erhölle följande lydelse: ”Bankrörelse, med rättighet att utfärda t ryckte eller graverade creditsedlar, ställde till innehafvare!! att vid anfordran, utan ränta, med Rikets mynt inlösas och hvilka ej må lyda å mindre belopp än 6 r:dr 32 sk. b:eo, motsvarande 2 r:dr 24 sk. silfver, må utaf enskilde personer, endast i förening till bolag, bedrifvas efter dertill af K.
Cronhjelm, med hvilken numera Frih. Palmstjerna och Frih.
Raab förenat sig, hade jemte flera andra ledamöter yrkat afslag å 1 §, samt att Hr Hjer ta förklarat, att han ville instämma med dem, som ansett privatbankerne böra få utgifva assignalioner på Riksbanken, men med det villkor, att beloppet af dessa assignalioner må Riksbanken godtgöras sednast inom 2:ne månader efter den dag, dä inlösen deraf ägt rum.
Sedan Hr von Hohenhausen afslålt ifrån yrkandet på bifall till 1 punkten, och instämt med Frih. Cederström, så vill jag, lill flere voteringars undvikande, äfven med honom instämma. H. E x. Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att jemväl
Hr Bildt, Hr von Troil, Hr Akerman och Hr Mannerskantz yrkat bifall å I:sta § af Utsk:s förslag.
När jag instämde med Frih. 44 Den 23 April f. m.
Cederström, så var förslaget ännu icke uppläst i sin lielhet, som det nu af IIr Gr. o. Landtm, skett, hvarföre jag icke fullkomligen lärer detsamma uppfattat vid Frih:s framslälluing.
Hvad der nu står att äfven afgöra om sedelvaleuren, beltöfver icke höra dit, utan angår en särskild sak för sig.
Jag förmodade icke, att den frågan skulle komma före nu; det må vara öppet alt derom afgöra sedermera.
Jag vet ej hvarför man nu skall göra ett sådant tillägg, och jag föranledes deraf ali yrka bifall till första §, sådan den är föreslagen.
Så snart någon annan yrkar bifall ä §, sådan han är, så vidhåller äfven jag dctsammma.
Det var ett nödfall, som föranlät mig, att gifva efter för Frih.
Cederströms påslående.
Landtm, hemställde härefter, om R. o. Ad. bifölle lista § i den af Utsk:u föreslagna lag för enskilde hanker.
Ropades starka ja, blandade med många nej, hvarpå IL Ex. förklarade, det han trott sig finna, att R. o. Ad. med öfvervägande ja besvarat denna propos.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan uu votering blifvit begärd, nödigt vore alt afgöra hvad som borde blifva contrapropos.; hvadan H. Ex. till en början finge hemställa till Hr Hjerta, huruvida lian ansåge sitt yrkade förbehåll stå i direct sammanhang med förevaranda §, eller möjligen framdeles kuuna pröfvas jemte 8 §.
Hr Hjerta förklarade, det han för närvarande ville afstå från sitt yrkande. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att nu ålerstode att bestämma, huruvida Frih.
Cederströms eller Gr.
Cronhjelms förslag borde antagas till contrapropos.
Cronhjelm framställde sitt förslag före Frih.
Cederström, så anhåller jag, att detsamma först måtte framställas i afseende på contrapropos. II.
Ad. bifölle, att contrapropos. komme att innefatta afslag å ifrågavar. §.
Ropades starka ja jemte några nej, hvarpå, sedan H.
Ex. förklarat, det han funnit ja öfvervägande, Frih.
Upplästes lill justering och godkändes följande voter.- propos. :
Den som vill att vid äskad votering, ang:de antagande af 1 § af den i Banco- och LagUtskins utlåt.
N:o 2 föreslagna lag Den 23 April f. m. 45 för enskilda banker, contraproposin må innehålla afslag å denna §, voterar ja; Deii det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer contrapropos. att innefatta bifall lill nämnde § med den förändring, att 1 mom. deraf erhåller följande lydelse: ”Bankrörelse, med rättighet att utfärda tryckte eller graverade creditscdlar, ställde till innehafvaren att vid anfordran utan ränta med riksmynt inlösas, och hvilka ej må lyda å mindre belopp än 6 r:dr 32 sk. b:co, motsvarande 2 r:dr 24 sk. silfver, må utaf enskilde personer, endast i förening till bolag, bedrifvas efter dertill af K.
Sedermera upplästes lill justering samt godkändes följande voler, propos:
Den som bifaller 1 § af den i Banco- och LagUslk:ns utlåt.
N:o 2 föreslagna lag för enskilde banker, voterar j;*; Den det ej vill voterar nej:
Vinner nej, afslår B. o. Ad. förenämnde §.
Vid denna voterings slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 37.
Ladespå bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne utlåt:n.
N:o 280, i anled. af väckt fråga om förändring af beskattningen pä qvarnar och sågverk m. m.; N:o 281, i anledn. af väckt motion om hemmantalsräntans upphörande; N:o 282, i anledn. af K.
M:s nådiga propos. till R.
St., ang:dc förhöjning af årliga anslagen af allmänna medel till folkundervisningens befrämjande; och N:o 283, i anledn. af K.
M:s nådiga propos. ang:de ett lönebidrag för Götheborgs hamnbyggnad.
H. R, o. Ad. åtskildes kl. 3 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 4G Den 23 April e. m.
Justerades 2:ne prot.utdr. flir denna dag f. m.