Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet alla de säkerhets- och försigtighetsmått vara vidtagne, som skäligen kunna fordras i anseende till utmätningars behöriga säkerhet och behandling; och som all den noggranhet, hvartill Kronofogdarne i ofvanberörde måtto äro förpligtade, ingalunda står i allmänhet att påräkna hos en enskild person , heldst följderna af ett lagstridigt förfarande å hans sida icke kunna blifva för honom så äfventyrlige, sorn, i thy fall, för Tjenstemannen; äfvensom mycken oreda skulle uppkomma, der flere Utmätningsman, af hvarandra oberoende, finge särskildte upp. drag mot en och samma person, hvilken händelse ofta kunde inträffa, om Utmätningssökande finge sjelfve välja UtmätnicgsmänJ alltså har Utskottet icke ansett sig kunna motionen till bifall understödja; hvilket dock till Riksens II glofl, Ständers vida - • 558 lagö t skottets Betfak/indetu re profning vördsammeligen öfverlemnas, Stockholm dea 24.
Maji 1825, N:o 80.
Ankom dea n Junii 1823.
Betänkande, i anledning af RiksdagsFullniågtigen Herr C. F« Lundmans Memorial, om skyldighet för Konungens Befallningshafvande, ge 7207/2 Promotorialer befordra enskildes
Lags öknings är enden, då.
Gäldenär er71 e vistas i andra Län.
BorgareStåndet har till Lagutskottet remitterat ett Memorial af BiksdagsFullmägugea från Linköping, Herr C. F. Lundman, deruti anföres, hurusom från äldre tider det varit brukligt, att Ansökningar om handräckning till utbekommande af fordringar hos personer, boende i andra Lån , inlem näts till Land sköfd in gen i det Lin, hvaruti den fordrande haft sitt hemvist, hvarpå de med Promotorial afskickats till den Landshöfding, inom hvars
Län den sorn gökes varit bosatt, och der sådane mål ordentligen behandlats, och penningarne slutligen öfversändts till den Landshöfdinge, hvarifrån Promotorialet algått; men att nu mera inträffat, det vederbörande ansett sig LtfiUtskottfts EttltnkanJta, icke pligtig® mottaga och handlägga dylika ärenden, då de icke af den sökande sjelf eller Laga ombud utförts, samt att den, 1 i Cap. cj och 3 Cap. 7 §.
UtsökningsBalken Landshöfdingarne ålagde skyldighet att räcka hvarandra banden, icke skulle kunna till dylike händelser lämpas; och emedan det olika tilJämpningssättet och förfarandet härutinnan vid särskildte Execu ti onss tällén skall ådagalägga bshofvet af en förklaring, eller ett bestämdt stadgande, som tryggas mot det äfventyr, för hvilket man , genom de olika åsigterne, för det närvarande är blottställd, samt för dem, som hafva vidsträckta affairer, det skulle vara högst betungande, att vid hvarje Landshöfdingeaäte hafva särskildt Ombud för bevakande af Utsökningsäreuden, och något nyttigt ändamål dermed icke kan vinnas; enär Gäldenärens rätt ej kan vara annan, i detta fall, ån vissheten att han blifvit sökt af rätt
Man eller hans Ombud, hvilket vinnes derförutan, då Promotorialet icke kan expedieras, utan att det begäres af Sakegaren och hans behörige Ombud; så, enär i öfrigt <7 3 C;ip.
UtsökaingsBalken, i fråga om utmätning å Domar, sorn lyda å flere, stadgar att Konungens Befallningshafvande bör gifva bref sitt, att den, som t annat Höfdingedöme bor eiler gods häfver, må der gå Ida , hvaraf anses följa, att den ene Landi» höfdingen ej eller i andre fall skulle kunna vägra handräckning på den andres Pro» metoria!, har Herr Lundman yrkat, att, 36a I.ngVtskottcts Ii<tänkanden. genom bestämd Lag, Konungens samtlige Befallningshafvande ma åläggas att upptaga och handlägga sädane Ansökningar, som med Promotorial till dem från andra Lsndshöfdingar ankomma, så att penningarne må af den fordrande fä lyftas ho» den Landshöfdinge, som Promotorialet utfärdat.
Detta har Lagutskottet öfvervägat, och får nu afgifva följande Utlåtande:
Opartiskhet, eller ett af person och sak oberoende handlingssätt, är ostridigt ett af de hufvudsakligaste vilkoren för Ämbetsmannens anseende och bestämmelse.
Det är i öfrigt af så graniaga art, att det, så vida ändamålet fullkomligen skall vinnas , måsfe icke allenast hos Ämbetsmannen verkligen vara till, utan afven i möjligaste måtto vara fridlyst från all slags misstänka hos dem, med hvilka Ämbetsmannen , i och för sitt kall, får något att göra; och Lagen synes derföre, i 15 Cap. 1 §.
Bätteg.Balken, hafva förklarat
Domare jäfvig att handlägga
Sak, hvari han förut varit Fullmägtig.
Samma jäf, sorn gälla f r Domare, gälla äfven i afseende på Konungens Befallningshafvande.
Den sednare är fullkomligen jäfvig att handlägga ett
Mål, deri han förut varit fullmägtig, och han skulle blifva det i dubbelt afseende, om han på en gång uppträderatt verka både såsom Ombud och Ämbetsman, ett förhållande, som påtagligen inträffar, då han, i anledning af ett Promotorial, skall besörja Målets handläggning, Ansök - Lagutskottets Betänkande*. ningens communicerande och penningarnes indrifning.
Lagutskottet har, med desse åsigter, funnit det vara lika oförenligt med Konungens Befallningshafvandes värdighet och bestämmelse , som stridande mot den ovald» hvilken i all Lagskipning högst noga böc iagttagas , att tillstyrka antagandet al en sådan Författning, som Motionairen föreslagit; hvilket docic Riksens Högloft.
Ständers vidare pröfning vördsammeligen hem>tälles.
Nio 81.
Ankom d. Ii Junii 1823, Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmägtigarne Nils Håkanssons, frän Kronobergs■ och Nils Håkanssons, jrån Christianstads Län, Memorialer , angående minskadt antal Nämnd vid sä val Lagtima som Urtima Ting.
RondeStåndet hafva till Lagutskottet blifvit remitterade aine Memorialer, det ena af RikdagsFullmägtigen Nils Håkansson, från Kronobergs
Län, deruti yrkas, att, enär uti Rådstufvu- och Hof.
Rått, fem Ledamöter utgöra domfort antal, ett lika förhållande måtte ega rum vid Härads- och LagmansRatter, så att i desse 36a Lagutskottets Betnkandetu Domstolar må dömas, då fyra i Nämnden sitta, h eiris t Nämndemännen under Ransakningar och Domslut, ej äro att anse annorlunda än såsom vittnen , samt de i och för detta biträde, icke kunna påräkna några inkomster, hvarföre ock hvar och en Bomle söker undslippa detta besvär; och det andra af RiksdagsFullmågtigen Nils Håkansson, från Christianstads .Län, sorn, med åberopande af det för Nämndemännen betungande Besvär, att inställa sig vid de emellan Lagtima Tingen inträffande mångfaldiga Urtima Ting, utan alf vedergällning för resekostnad och tidsspillan, ansett någon lindring deruti böra medgifvas på det sätt, att ett mindre antal Nämndemän förklarades tillräckligt, att vid Urtima Ting utgöra domfört antal, derest icke medel kunna utfinnas, att, på allmän kostnad, ersätta Nämndemännens resor och Tractainenten vid desse Ting, Vid öfvervägande af hvad sålunde blifvit föreslagit, halva Lagötskottets Ledamöter varit ense, att Rätten ej kunde anses domför med blott Fyra Bisittare i Nämnden ; men huruvida antalet borde förblifva vid det i Lagen till minst Sju bestämda, eller ytterligare till fem nedsättas, hafva meningarne varit delade.
Ledam Herne af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Hög v.
PresteSfåndet hafva ansett: att enär Nämndens bestämmelse vore, utom
Domare-kallet, att vara tillförlitlige vittnen om hvad vid Rätten förelöper, LagUtskottm Betdnkandtitl 363 och att, genom deras kännedom om Orten, folket och sederne, meddela de upplysningar, hvilka för manga frågors behöriga utredande åro alldeles oumgångliga, såsom t. ex. angående Släktskapsförhållanden, SterbhusUtredningsr, Förmyndares tillsättande, personers vederhäftighet m. m., så borde 9 om icke hvarje, åtminstone do fleste Socknar, hafva sin Nämndeman, som vid Rätten när vore, hvadan någon minskning uti det antal af Sju Nämndemän, sorn enligt 25 Gap. 1 §•
Rätteg.Balk. minst fordras för att utgöra domfört antal, och hvilket åf. ven i det nva lagförslaget är bibehållet, icke kunde lillstyi kas.
Deremot hafva Vällofl.
BorgareStåndets och Hederv.
BondeStåndets Ledamöter på det sätt bifallit hvad Motionaiierne hemStäldt, att de, med afseende på den lindring, som skulle beredas HåradsNämnden, om ett färre antal vid ej mindre Lagtima än Urtima Ting, finge anses domfört, och tillfälle dem sålunda bereddes, att tjänstgöringen sig emellan fördela, trott sig böra tillstyrka den ändring usi 23 Gap, 1 g. Rätteg.- BaiU. att i Härads- och LagmansRätt hädanefter må dömas , ther fem i Nämnden äro.
Desse Alternativer får Lagutskottet alltså till Riksens Höglofl.
.Ständers vidare pröfning och afgörande vördsamligen öfverlemna.
Stockholm dea 24 Maji 1023. 364 Lagutskottets Retänkandtn.
Ankom d. 11 Junii 1823.
Betänkande, /' anledning af RiksdagsFullmagtigen Fehr Pehrssons från Blekingen Memorial om Lagfor kiaring, rörande Löftesmäns rättighet att uppsäga Borgen.
Sora olika omdömen skola egt rum, huruvida Löftesman må ega rättighet upp» sSga Borgen , och genom uppsägefsen vinna befrielse från det ansvar han sig iklådt, då han i Borgen trädde, samt denna fråga skall vara af stor vigt för allmänna crediten ; så har RiksdagsFullmägtigen Pehr Pehrsson, från Blekinge Län, uti Memorial, sorn Hederv.
BondeStåndet till Lagutskottet remitterat, yrkat, att Lagfor klaring i denna omständighet måtte meddelas.
Vid Memorialets uppläsande i Hederv.
BondeStåndet, har, enligt derom m edd eld t ProtocollsUtdrag , BiksdagsFullmågtigen Auders Danielsson anmärkt, att uppsägelsen af Borgen icke kan, såsom emot ändamålet med all Borgen, ega rum, med mindie
Löftesmanoen genast utbetalar den summa eller uppfyller den förbindelse, hvarföre han garanterat, heldst iklädande af betabiingsansvarighet för annans skuld eljest helt och hållet skulle upphöra, hvilket icke kunde annat än medföra elak verkan på Handel och rörelse j hvarjemte RiksdagsFullmägiigeu LngUtskottets Betiinhndcn. 365 Johan Longberg tillagt, att allmänna crediten derigenom skulle än vidare störas.
Vid öfvervägande häraf och då, utom i det fall 10 Cap. 10 §.
HandelsBalk. omförmäler, ingen Lag gifves, sorn berättigar Löftesman, att, genom egen uppsågelse af ingången Borgen, blifva densamma qvitt; har Lagutskottet ansett anledning icke förelinnas att den af Pehr Pehrsson sökte Lagförklaring tillstyrka; hvilket dock Riksens Högloft.
Ständers vidare pröfning vördsammeligen hemställes.
Stockholm den 28tde Maji 1823.
N:o 83.'
Ankom den 16 Junii I823.
Ständers Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotts
Betänkande, olver yrkade utvägar att förekomma låsa men arbetsföre personers kringstrykande och betalande i skydd af de Pass, sorn i ett eller annat lagligt hänseende, samt i stöd af gällande Författningar, kunnat blijva för dem utfärdade-, I detta ärende hafva till Lag- samt Allmänna Besvärs, och EkonomiUtskottea gemensamt blifvit remitteradt:
Ifrån Vällofl. BorgareStändet. 1:0 Memorial af Herr Leffter, E. M., 80m angifver ett oskick, hvilket särdeles i §66 LtigTJtskotttts BetAnkanden.
Götheborg, efter afetannande af der fordom starka Handelsrörelser, eger rum, att då de sm ledige arbetare för en längre tid erhålla Pass, att ä annor ort s')ki sin bärgning, hvilket ock merendels elem lyckas, de på helt eller halft år ej låta höra af sig, utan emedlertid lemna sina hustrur med flere små barn, att sitta hemma och falla Fattigvården till last, utan att erhålla någon eller åtminstone tillräcklig del af Mannens förtjenst, som må hända uti liderlighet och utsväfningar fortares.
Under förmodan att detta, äfven å andra orter inträffar, föreslås, att hädanefter intet
Pass må för en längre tids bortovaro lemnäs till Arbetskarlar eller deras vederlikar, som hafva hustru och små barn, med mindre de antingen taga dem med sig till ilen ort der de gå att albeta, eller ock förevisa ett ordentligt Contract, hvaruti jemte liden och vilkoren utsattes huru stor del af den betingade arbetslönen, pa vecka eller månad, bör till Hustruns och Barnens underhill lemnäs, på det sätt och med de f.irvaringsmått, sorn i Motionen ytterligare bestämmes.
Ifrån Hedero.
BondeStändet. 2:o Af RiksdagsFulImägligen från Elfsborgs Län , Olof Jonasson , som yrkar någon å'gärds vidtagande emot försvarslöse personers kringstrykande, hvilka till större delen för brott eiler liderligt uppförande Lagutskottets Betånkanåett, 367 afskedade utur Kongl.
Majrts och Kronaas tjenst, erhålla tillstånd och förpassning, att å obestämd ort inom Lånen söka sig bärgning, hvarföre det förslag uppgifves, att sådace personer antingen böra qvarstanna på • den ort, hvarest de sednast vistats, eller ock vara pligtige med behörige intyg styrka, att de i tjenst hos någon viss person eller något bestämdt Handtverk blifvit annorstädes antagne innan de dit erhålla förpassning.
Särskildt hafva lill Ekonomiutskottet blifvit remitterade:
Ridder skåpet och Adeln. 5:0 Memorial af Gr.
Gyllenborg, Joh. Henning, som åberopar de deref uppkommande svårigheter, att hvarken destinationsstället , vägen eller tiden utsättas uti de pasj, som utfärdas för sådane aibetsföre personer, hvilka på aflägsnare orter söka sig arbetsförtjenst, eiler uppgifva annan orsak för sin ditresa.
Herr Grefven föreslår derföre, att i alia Pas3, som utfärdas lör gående personer, bör bestämdt utsättas orten, dit den förpassade vill färdas, vägen, som han utan afvikelse bör följa, och tiden, som han på resan får använda, beräknad efter minst två mil om dagen, hvarjemte anses nyttigt, om förteckningar upprättades af de Auctoriteter, som förpassningar meddela, upptagande deras innehåll, kunnandes se - 368 Lagutskottets Betänkande». dermera lätteligen genom den siste påskriften utrönas, huruvida föreskrifterne blifvit vederbörligen iagttagne.
Ifrån Hogv.
PresteStåndet. 4:0 Memorial af ContractsProsten Herr Doctor Svedelius, som, efter att hafva visat den landsplåga och den våda för sederne, hvilken uppkommer afen mångd arbetsföre, men sysslolöse personers kringvandring, framståller, att dessa vandringsmän egentligen utgöras af 3:ne Glassér:
Gesäller, Sjömän och utstrukne samt ifrån de värfvade Regementcrne permitterade Soldater.
Vidare härleder Förf. dessa missbruk hufvudsakligen ifrån de vandrandeS okynne, samt en öfverböfvan utvidgad förpassningsfrihet.
Det förra bevises af den otidighet, hvarmed de merendels emottaga allt slags anbud af arbete, det sednare af deras pocisande på Passets innehåll, som utgör deras hvardagsspråk.
Såsom medel emot dessa oredor föreslås: 1:0 Hvad Gesäller angår, att de såttas under TjenstebjottsStadgan, med ålagd förbindelse till bestämdt ArbetsContract, minst på halft är. 2:0 Att Skeppredare förpligtas lemna sine Sjoman, under den tid de åro i land, arbetsförtjenst och underhåll, samt för det 3:0 att Soldater, under sin permissionstid, ålades försörja sig med arbete, inom den Station LagUtskottrts Betänkande)]. 069 Station, dit de egentligen höra, heldst de större Ståcferna erbjuda både förmånligare och ymnigare tillfällen till arbetsförtjenst, ån någorstädes på Landet.
Slutligen yrkas en nogrannare pröfning och strängare försigtighets iagttagande vid meddelande af Pass, under de anvisningar, som Memorialet utförligare upptager.
Med Doctor Svedelius hafva flere af Högv.
PresteStåndets Herrar Ledamöter sig förenat, under tillägg af:
Domprosten Doct. Wijkman: att GeSåilers arbetstid vål minst borde vara 6 Månader, men på det ej en Mästare må kunna blifva af alla påen gång öfvergifven, börjas på hvad tid sorn held11 och slutas efter en månads , uppsägning.
Af ContractsProsten Anjou: atti dess Hemort, en mängd af Finnar, förpassade till Stockholm , öka oredan.
Af Prosten Linderot: att Tatare och Ziguenare betydligen förstora det öfverklagade onda.
Af Comminister Flodin: att till den nu anfötda hop af sådane med Pass kringstrykande personer, kommer ett annat slag, hvars attesterande, under Herr Corn* ministerns tjenstetid, förorsakat honom mycket bryderi, nemligen:
Handtverkarlår lingar och Tjenstehjon, hvilka, såsom utur tjensten Viåkte, blifva hvad man kallar
Stadsförviste eller dömde att tåga till sin hemort, utan att kunna förete Husbondens LagUtskottets Betänk andin. 24 370 Lagutskottet: BetHnkändett. betyg om godkändt uppförande} hvarjemte våckes Högv.
Ståndets uppmärksamhet derå, atfc, då LegoStadgan förbjuder flyttning till annat
Län för ett icke godkåndt Tjenstehjon, det icke destomindre händer, att ett sådant vinner tjenst utom Länet, samt derpå kan uppte städja och beting; i hvilket fall bestämdare föreskrifter, ände nuvarande, synas vara af nöden.
Häruti hafva ÖfverHofPredikanterne, Doctorerne Hedrén och Lilljenwaildh samt PastorPrimarius Wallin instämt.
Af Herr Prosten Östberg: att, tillförekommande af Gesällers kringvandring, Mästare, då de från annan ort sådane förskrifva, bora åläggas förse dem med respenningar och nödigt underhåll, samt atfc uti Passet destineringsorten bör bestämdt uppgifvas, under ansvar för Gesällen, atfc som lösdrifvare anses, om han ifrån den utstakade vågen afviker.
Af Herr Prosten Grevillius: atfc en annan dass af kringstrykare, hittills lemnad oanmärkt, är ej mindre märkvärdig; nemligen Qvinnor och Barn, hvilka särdeles ifrån gemenskapen vid de varfvade Regeuienfcerne, af vederbörande Auctoriteter förpassas till landsbyggdens härjning och plåga, heldstde, i skydd af sin förpassning, sorn ofta är ställd, icke på kort tid, utan på år, icke till bestämd ort utan till flere
Län, sammanskocka sig och utöfva sina ilibragder, hvadan ett förbud till sådane LngUtskottets Betnnknndetti 371 personers förpassande, af nödvändigheten högst påkaUas, samt slutligen Af Prosten Herr Doctor Palm, att alla åtgärder, sorn kunna vidtagas till förekommande af detta tilltagande onda, blifva fruktlösa så länge allmänna Arbets- och Correctionshus saknas, der alla dessa förstörare af samhålislugnet kunna hållas under strängt arbete och bevakning; hvarföre föreslås, att genom en allmän Contribufcion öfver hela riket bidraga till upprättande af en större sadan anstalt i hvarje Län, skolandes några skillingars afgift af hvarje mantalsskrifven Person , i det närmaste och sned någon uppoffring af Statens allmänna medel, kunna grundlägga dessa ifrågavarande inrättningar.
Ifrån lie eler vår da RonäeSt faldet.
■ 5:0 Af Riksdagsmännen från Carlstads Lån , Olof Nilsson , Jonas Gråberg och Olof Olsson, som anmärka bristen uti de af Öfverståthållare- och Landshöfdinge* Ämbetena utfärdade Pass, att nemligen förpassningsstållet val utsattes, men icke vägen som dit bör tagas, hvarigenom det b lifver svårt och nästan omöjligt att controilera vandringen.
Till förekommande häraf, yrkas, i likhet med hvad Grefve Gyllenborg förut andragit, den föreskrift, att uti Passet alltid bestämdt utsattes, hvil - 372 Lagutskottets Betänkandcit, ken väg innehafvaren bör taga och hvilka Städer han bör passera» äfvensom hvad ansvar honom åligger oin han annan väg färdas; sist 6:0 Af RiksdagsFulImägtigen från Christianstads Län» Nils Håkansson, sorn framställer de mångfaldiga olägenheter, hvilka härflyta af bruket, att permittera gemenskapen vid vårfvade Regementen; och då all slags sådan permission icke anses kunna lämpligen förbjudas , uppgifver såsom botemedel Verkstäders och Fabrikers anläggande i Garnizons-orterne, der Soldaten eller Båtsmannen då kunde, under Befälets tillsyn, sysselsättas till gagn för sig sjelf och stor förmån för Landsorten, som derigenom undginge hans vådliga besök.
Skulle åter oförmodade hinder möta vid verkställigheten af detta förslag, så borde det åläggas allt Befäl, sorn permitterar, att, innan Pass någon permitterad meddelas, densamma först bör kunna framvisa ett betyg, Styrkt af Presterskapet eller Kronofogden i den ort, dit han ville begifva sig, att han der eger taga näringsfång, eiler någon anhörig, som ansvarar hans bärgning.
Om Utskotten behöft några nya grunder för sin öfvertygelse, att nu gällande Författningar, om meddelande af Pass åt arbetsföre, men för närvarande sysslolöse personer, hvilka af en eller annan orsak måste färdas till aflägsna orter, tarfva ett närmare öfverseende och nogare tillämpning Lagutskottets Betänkandeti, 573 til! nu varande folkmängd och näringars förändrade skick 5 så skulle dessa grunder blifvit vundna genom ofvan anförde talrika motioner: allt hvad uti dem uppgifves är af erfarenheten så besannadt, att något tvifvelsmål om de för sedligheten och allmänna säkerheten vådliga följder, som af dessa Författningars missbruk uppkomma, icke bör ega rum.
Det lärer ock blifva förgäfves att uppgöra och erhålla en mot ändamålet svarande och val beräknad Fattigvård , innan alla Författningar, rörande vandrande personers förpassning, såttas i fullkomlig öfverensstämmelse med de för Fattigvården yrkade grundsattser.
Församlingarnes innevånare finna sig ofta mera besvärade af en ejler annan sådan , liksom privilegierad tiggare, än af deras egna nödlidandes vård, hvarföre det bör synas mindre underligt, om de kallna för alla sine i detta afseende åtagne förbindelser, då äfven med det noggrannaste iagttagande af dessa, de icke kunna befrias ifrån det vådligaste och mest besvärande af allt tiggeri.
Men 0111 en hvar troligen instämmer uti Öfvertygelsen om nödvändigheten, att förekomma detta allt mer och mer öfverhandtagande onda, så låra likväl botemedlen deremot icke vara så lätta att uppfinna.
Når på ena sidan missbruken böra motarbetas, och tillfällen dertill i möjligaste måtto förhindras, måste man å den andra noga tillse, att icke den naturliga näringsfriheten, som består i en orubbad rättighet, att genom ar - 374 LagVtskotiets Betänkan/Un, bete och industri söka sin bärgning, enär och hvar sorn heldst den erbjudes, iriå iida; hvarigenom sjelfva grunderna för medborgelig trefnad och sjelfbestånd ryckas utur sitt sammanhang.
Då en sadan nödvändig medelväg icke tillåter några allmänna och oviikorligt gällande föreskrifter, hvilka merendels bero på locaia förhållanden, sorn uti hvarje särskildt fäll böra urskiljas, så föreställa sig Utskotten, att de öfverkiagade olägenheter förnämligast kunna hjelpas, genom uppdragande af mera bestämda både rättigheter och piigter åt de Ämbetsmän och Aucfco» riteter, hvilka det tillhör att utfärda Passen» Riksens Höglofl.
Ständer tillstyrkas derföre, hos Kongl.
Maj:t framställa den underdåniga önskan, att följande åligganden måtte i nåder föreskrifvas alla, hvilka hafva sig uppdraget att gällande Pass meddela.
t:o iNoga efterfråga det ändamål, hvarföre Passet sökes, och dels genom sökanden sjelf, dels genom andre, sorn kunna känna Personen och dess omständigheter, använda allt bemödande att, efter görligheten, utforska huruvida det uppgifna skälet till Passets ernående är grundadt. 2:0 Befinnes den sökande ega Hustru eller Barn, som äro i behof af hansvärd, ,då icke förr meddela Passet, än uppgift blifvit lemriad och någon slags säkerhet ställd, huru dessa under frånvaron skola vårdas, utan att falla Fattigvården till last.
Lagutskottet* BeiAnkanäeit. 375 3:0 Enär Qvinnor ocb Barn, särdeles åt vär fvade Soldater och Båtsmän , antingen tillika med Mannen eller särskildt förpassas, hvarvid al! möjlig urskiljning bör användas, då tillse, om de komma ifrån nå* gon ort, som år misstänkt för venerisk smitta, eller andra omständigheter kunna förevara, som gifva grundad anledning till någon sadans befarande, och i dessa fall icke lemna Pass förr än Sundhetsbevis blifvit af vederbörlig
Läkare meddeladt, i enlighet med hvad Kongl. Brefvet af den 10 Julii 1812, till förekommande af Veneriska smittans utbredande, i allmänhet föreskrifter. 4:0
Om icke alla nu uppgifna omständigheter, hvilkas pröfning vare den Ämbetsmans ensak, hos hvilken Passet begärts, finnas uti vederbörlig ordning; bör det vara hans ovilkorliga både pligt och rättighet, att det sökta Passet förneka eller dess meddelande uppskjuta, intilldess nödig säkerhet blifvit vunnen om fordrin* gernes uppfyllande. 5:0 När Pass meddelas till längre bort belägne orter, böra de allmänna ställen och större Städer, hvilka skola genomfaras, uti Passet utsättas, samt alltid genaste och raka vägen bestämmas; blifvandes Passets innehafvare, som lösdrifvare att anse, om han, utan mellankommande lag* lig orsak, sig utom denna väg befinner.