Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 435 ang:de den s. k. extra-statsreglerm, tager jag mig friheten vördsamt anhålla alt, då fråga härefter förekommer om större summors användande för locala intressen, fästa uppmärksamhet på angelägenheten deraf, att så mycket möjligt är inskränka frikostigheten med Statens medel, och, om jag så får uttrycka mig, icke alltför handlöst nedkasta dem i hamnar, canaler och diken, kärr och måssar.
Komma de väl dit en gång ; de resa sig aldrig derur; de ligga der och ropa efter mer: och en Svea canal t. ex. skulle måhända föda af sig ett nytt Sveaborg. Otvifvelaktig! bör, då fråga är om klokt användande af Statens tillgångar, det allmännas intresse äga företräde framför enskildes samt större eller mindre districts fördelar.
Huru svårt dessutom är det icke för representanten, att rättvist pröfva och afgöra hvilketdera af de uppgifna anspråken äger mera skäl för sig, än det andra?
Det allmännas nytta deremot ligger för honom mera klart och öppet.
Jag fruktar att den som vet att förgylla sin sak bäst och vinna anhängare, som förstå alt gifva hvarje mörk sida en ljus färg, skall vinna gehör åt sitt anspråk, men alt den sora föraktar alla sidovägar måste stå tillbaka, om än hans aa H. 4l 322 Den 24 Mars e. m. anspråk vore på billighetens vågskål mycket uppvägande de förra.
Och huru skola icke Regering och Ständer hädanefter blifva bestormade med anspråk på anslag af Statens medel för upprensning af den minsta å, för aftappning och odling af snart sagdt hvarje måsse och kärr, för byggande af hamn vid hvarje stad, som liar sitt läge vid ett större vatten, vid hvarje strand, der ett bolag kan hafva utgångspunkten för sin afsättning?
Slöseriet med Statens tillgångar på denna bana är dock, efter min öfvertygelse, verkande mera ondt i moraliskt, . än för närvar, i pekuniärl afseende.
Det skall ej mera blifva fråga om för en menighet, för en stad, för en socken, för ett härad ensamt eller flera samfäldt, att af egen kraft utföra ett gagneligt företag.
All sjelfverksamhet skall domna för Statens mellankomst i allt, i aila nyttiga företag, der någon kostnad erfordras.
Jag anser derföre väl, om man, med mindre frikostighet för de locala intressena, som hafva förespråkare, vänder uppmärksamheten något åt det håll, der intresset, fastän allmännelig!, har få försvarare.
Det är icke utan grundad anledn. jag gör mig del hopp, att de af StatsUtsk. i förevar, statsregleringsförslag tillstyrkta anslag och lånesummor kunna mycket inskränkas, och att således omkring tre millioner r:dr blifva öfrige att af R.
St. ytterligare disponeras.
Ibland de angelägnare föremål för R.
St:s verksamhet är onekligen skattebördornas lättande och deras jemnare fördelning på jorden.
Det är för R. o. Ad. alltför väl bekant, luiru åtskillige af dessa bördor tid efter annan tillkommit och fått en slags häfd.
För mig har det synts icke vara omöjligt att återföra till mera jemnhet hvad som sålunda blifvit ryckt ur sitt rälta förhållande.
Vid 182.8 års riksdag väcktes af mig motion om inlösen till Staten af säteriocli frälsefriheten.
Man lärer icke kunna neka mig riktigheten af min logik, att sedan berörde frihet år 1809 upphörde att vara en ståndsrättighet, som var dess ändar mål; så borde den också försvinna, och följaktligen den jord, som drog fördel af denna frihet, återgå till sin fordna bestämmelse, att draga lika skatt och tunga med den öfriga jordegendomen.
Men jag vill nu ej mera vidröra denna sträng, blott erinra om hvad sota tycktes äga allmänna rösten för sig redan år 180g.
Det gifves dock sätt, alt utan bryderi och utan någon mannamån gagna det allmänna med det öfverskott, som, efter det extra-stulregleringssumman blifver bestämd, kail vara att disponera.
En värd ledamot af BorgareSt. har föreslagit, att detta öfverskott skulle användas till upphörande af hela personella bevillningen.
Mitt skäl emot detta förslag är, att som hvar och en person fordrar skydd af Staten; så bör han Den 24 Mars c. m. 323 ock i siii mån bidraga till delta skydd; oell då detta bidrag af den, som icke bar synbar förmögenhet, rörelse, lön till ett belopp af 200 r:dr, samt sådant näringsfång, hvarför inkomslbevillning erlägges, icke utgör mer än 12 sk. mantalspenningar, och, sedan numera personella bevillningen blifvit nedsatt, 24 sk. af mans- oell 12 sk. af qvinnsperson, ellea tillsammans 36 sk. af karl och 24 sk. af qvinna ; så synes mig intet skäl att på den vägen använda omförmälda öfverskott.
Deremot, och då 2 art. i bevillningsförordn. nr tryckande för all synlig förmögenhet, så i stad som på landet, för alla löntagare, all borgerlig och industriel rörelse; så föreslår jag, att det blifvande öfverskottet öfverlemnas till Riksg,- cont., saint alt 2 art. bevillning nedsättes till det belopp, som på fem år kan godtgöras genom nämnda öfverskott.
Någon omarbetning af bevilln.förordn. erfordras icke för en sådan åtgärd.
Det behöfves endast alt bestämma huru många proc. berörde artikels bevillning skall nedsättas.
Jag hemställer vördsamt, att denna motion måtte till Stats- och Bevilln.Utsktn remitteras, samt att densamma dessförinnan må hvila på R. o.
Adis bord, på det att de af Stånds-ledamöteme, som kunde önska af den taga närmare kännedom, dertill kunna öga tillfälle.
Då Hr Lagerhjelm nyss gjorde förslag 0111 inbjudning till instämmande i R. o. Ad:s beslut rör:de Strömsholms canal, anförde Gr.
Frölich, alt det syntes lämpligast ali uppskjuta dermed, tills man linge kännedom 0111 huru BondeSt. utan inbjudning fattat sitt beslut.
För mia del föreställer jag mig alt både det skickligaste och lämpligaste ligger just deruti, alt man skyndar gifva BondeSt. tillkänna hvad man beslutat innan BondeSt. fattat sitt beslut; ty att sedermera gifva det tillkänna och inbjuda Ståndet all frångå sitt beslut, synes mig mindre lämpligt än att dessförinnan tillkännagifva livad beslut R. o. Ad. önskar mätte fattas.
I anseende till den stora vigten af det ifrågavar. arbetet, yrkar jag på det högsta att Hr Lagerhjelm^ förslag må antagas.
Jag har begärt ordet, tillen början, för alt rälta den uppfattning, en värd talare, Hr Lefren, gjort of mitt förra yttrande.
Jag hor alldeles icke föreslagit, att någon inbjudning (ill BondeSt. skulle uppskjutas.
Jag har förklarat, att jag icke vill motsätta mig inbjudning lill BorgareSt.
, men att jag deremot försöker att motsätta mig ali inbjudning lill BondeSt., som ännu icke fattat något bifall i frågan. R. o.
Ad. torde erinra sig först och främst, att inbjudning är en sak, som står helt och hållet på sidan om grundlagen.
Alt likväl inbjudning må ske, der beslut äro fatta - 3 A
Den 24 Mars e. m. de, sorn hänvisa på möjligheten alt icke RiksStm förena sig om beslutet, del ar något, sorn vi alla lära medgifva såsom en praxis, hvilken icke har oskäl med sig ; men att nu vilja införa den praxis, att Stånden, som genom prot.utdrtn aro i tillfälle att veta livad andra Stånd beslutat, skola, innan de gå att fatta sina beslut, få en inbjudning och likasom en förestafning om hvad de skola besluta, anser jag åsyfta en ny praxis, som jag högligen får afstyrka och som möjligen skulle compromettera det Stånd, som ville försöka en sådan inbjudning.
Det tyckes också vara att gå ett annat Stånds beslutanderätt i förväg, då inbjudning göres innan det yttrat sig.
De andra Stånden hafva, likasom vi, fått StatsUtskts utlåt, i tryck sig tilldeladt och äro berättigade att fatta sina beslut utan afseende på en sådan inbjudning.
Inbjudningar böra således icke komma i fråga förrän beslut äro fattade, och man finner alt en inbjudning tarfvas för att åstadkomma en enhet, sorn icke eljest kunnat tillvägabringas.
Inbjudningar från RiksSt. till RiksSt. äro, såsom nyss nämndes, endast genom praxis tillåtna.
De äro visserligen icke förbjudna, och jag vill derföre icke heller bestämdt sätta mig emot den gamla seden.
Jag skulle dock tro, att det bör vara någon viss grund för en sådan åtgärd.
Alt föreslå en inbjudning i en sak, deri votering har försiggå 11, finner jag för min del alltid olämpligt.
En annan sak är det, om ett
Stånd har gemensamt fattat ett beslut, att då göra en inbjudning; men då det är en minoritet, som bestämdt har satt sig emot beslutet, och det sålunda alt den begärt votering för alt söka slippa ett sådant, så tycker jag att det är mindre lämpligt att föreslå det minoriteten skulle tillika med majoriteten inbjuda MedStånden att instämma uti ett beslut, som en del af Ståndet sålunda motsatt sig.
Jag tycker, om jag så får säga, att detta är mindre delicat handladt emot minoriteten.
För min del måste jag här motsätta mig förslaget till inbjudning, det må vara till hvilket Stånd som helst.
Jag förenar mig äfven i det olämpliga af att icke afvakta ett annat Stånds beslut, innan man skickar sin inbjudning.
Det förefaller mig verkligen, och kanske skall det äfven förefalla det
Stånd, hvilket ännu icke beslutat i saken, såsom man ville imponera på dess beslut.
Det kan dessutom hända, att BondeSt. fattar ett alldeles likadant beslut med oss, ulan att få inbjudning, och då blir det litet ridicult att komma med en inbjudning till
Ståndet att förena sig i ett beslut, som det kanske sjelft fattat. IJ.
Jag förändrar nu min hemställan och mitt åt Hr Lagerhjelm lemnade medhåll till den vördsamma anhållan, att det måtte synas detta Stånd lämpligt, att ju förr dess hellre meddela BondeSt. sitt be - Den 24 Mars e. ra. 3a5 slut genom en deputation, af hvilken jag skall göra mig en ära att vara en medlem.
Efter proejudicater bruka anföras till styrka för hvad man påstår, så får jag i Gr.
Frölichs minne återkalla, att BondeSt. har genom en deputation hos oss anmält sin önskan att vi ville med Ståndet instämma i frågan om passevolance-afgiftens uppförande på statsverket, och att det skedde icke ens kort förrän vi fattade vårt beslut, utan måhända flera veckor dessförinnan.
Jag fortfar bestämdt att yttra den tanken, att det är vida mera öfverensstämmande med vanliga höflighetsformer, att man på förhand tillkännager sin tanke, än nit man kommer efteråt med en önskan att ett annat
Stånd måtte ändra sin mening i ett mål, der Ståndet fattat sitt beslut.
Oro vi se efter hvad grundlagen i detta fall innehåller, så finna vi alt dessa inbjudningar tvifvelsutan från början afsett just sådana fall som detta, då ett annat Stånd ännu icke fatlat sitt beslut.
Dessutom har man haft tillfälle att af de öfriga RiksSt:ns öfverläggningar finna, att discussioner der ägt rum just öfver denna fråga, och att de strängaste motslåndarne till dessa inbjudningar gemenligen yrkat, att de voro mindre lämpliga då de komma sedan de respeclive Stånden fattat sina beslut, och att de egentligen borde komma före denna tidpunkt.
Jag fortfar att understödja hvad Hr Lagerhjelm från början föreslagit.
Den Babels förbistring, som är en nödvändig följd af vår represenlations fördelning på 4 kamrar, har utan tvifvel varit den orsak, som oundvikligen föranledt uppkomsten af inbjudningar emellan RiksSttn, sådana som den ifrågavar., oaktadt grundlagen endast omnämner rättighet för Stånden att genom prot.utdr. och deputalioner gifva hvarandra sina beslut tillkänna.
Att man genom en sådan deputation eller prot.utdr. kan tillkännagifva ett beslut i en viss fråga och äfven begagna detta tillfälle för att begära ett instämmande deruti, när frågan förekommer, lider intet tvifvel.
Sådana inbjudningar äro derföre icke grundlagsstridiga, men de skulle kunna blifva det, om man dröjde tills beslut redan blifvit fattadt i det Stånd, dit man ville skicka inbjudningen, och detta Stånd, af beredvillighet och önskan att hastigt antaga inbjudningen, ej fästade nog uppmärksamhet vid att först utreda huruvida 3 Stånd redan afgjort frågan.
Eljest kunde den casus inträffa, att 3 Stånds sammanstämmande beslut derigenom kunde blifva rubbadt, hvilket vore grundlagsstridig!.
I öfrigt förekommer, utom farhågan för en sådan collision med 3 Stånds beslut, att, såsom Hr Lefie'n nämnde, det synes vara en viss skyldig grannlagenhet och efter min öfvertygelse en mycket större uppmärksamhet, att man, innan MedStln fattat sina beslut, tillkännager dem hvad R. 3nG Den a4 Mars e. m. o. Ad. i frågan beslutat, med anhållan att de ville sig deruti förena.
Jag får således förena mig med Hr Lagerhjelm i den motion han gjort om inbjudning till så väl BondeSt., som till BorgareStåndet.
Visserligen fordras den öfverty gelse att ämnet är af vigt, för att man skall finna lämpligt alt besluta en inbjudning till andra Stånd alt instämma i den tanke, hvaruti R. o. Ad. stannat.
Jag har likväl tyckt mig finna, alt det ämne, som nu nyligen varit före, och hvaruti beslut blifvit fattadt, är af en sådan vigt.
Mig tyckes, att det tillkännagafs här under discussionen, då ingen i hufvudsaken var af skiljaktig mening från det beslut, som fattades.
De båda opinionerne instämde ganska nära med hvarandra.
I öfrigt har sjelfva voteringens resultat gifvit tillkänna, att R. o. Ad:s beslut är temmeligen enhälligt.
Om det skälet skulle vara antagligt, att ett beslut, som tillkommit genom votering, ej vore föremål för inbjudning, — huru kunde då någonsin något beslut blifva det, ty hvem kunde hindra en ledamot af Ståndet att begära votering, hvarigenom således all den verkan, som kunde erhållas genom inbjudning, skulle tillintetgöras?
Del måste dock medgifvas, alt inbjudningar blifvit begagnade vid många tillfällen, och de måtte således hafva sina goda skäl för sig.
Naturligtvis ligger orsaken, hvarföre delta sätt att meddela sig kan vara lämpligt, deruti att RiksSltn aro fyra och således hvarje bidrag till ett lättare sätt att afgöra ärendena är önskvärd!.
Det skälet åter att BondeSt. ännu icke fattat något beslut i detta ämne, så vidt man känner, förfaller alldeles; ty jag påminner mig mångå tillfällen, då inbjudningar från andra Stånd ankommit, ofta genom depulalioner och merendels innan R. o. Ad. fattat sitt beslut.
Jag tror således icke att deraf något hinder finnes.
Visserligen kan det vara en möjlighet att R. o. Ad. skulle inbjuda BondeSt. att med sig deltaga i ett beslut , som BondeSt. redan fattat, men i sådant fall synes det mig, att intet annat ägt rum, än att inbjudningen varit öfverflödig, ehuru R. o. Ad. ej kunnat veta det.
Jag ser således icke att någon bristande delicatesse ligger i en sådan inbjudning.
Ej heller inser jag, huru en ringa majoritet kan begära, alt Ståndet skall låta binda sig genom en åtgärd, som ger tillkänna en viss energie i det fattade beslutet, då den utvisar attén minoritet verkligen existerar och blifvit så ådagalagd att votering skett.
Hvar och en måste finna sig dervid att, sedan han gifvit sin lanke tillkänna, åtnöja sig med pluraliletens beslut, och jag ser icke att minoriteten blifvit det minsta för nära trädd, om Ståndet vill gifva en större vigt åt sitt beslut, än minoriteten skulle hafva önskat; hvarföre jag icke finner något skäl alt frångå, utan vidhåller min begäran om bifall till den framställning, jag tagit mig friheten göra tili R. o. Ad.
Don a4 Mars e. m.
Till undvikande deiaf att denna öfverläggning i en redan afgjord fråga och rö’r:de ett ämne, hvars slutliga decision man per analogiam efter den stora majoritet, som visat sig i hufvudsaken, alltför val kan förutse, icke måtte taga hort alltför mycken tid för behandlingen af andra ärenden, som i massa presentera sig för R. o. Ad. vid afgörande! af detta betänk.
, tager jag mig friheten vördsamt hemställa sä väl till Gr.
Frölich som Gr. Löwenhjelm och de öfriga ledamöter, sorn talat dels för och dels emot inbjudningen, om de icke skulle behaga förena sig i deri mening, att nu endast inbjudningen må gå till BorgnreSt., och att den egentliga tvisten huruvida den äfven skall gå till BondeSt. må uppskjutas intilldess man erhållit prot.utdr. 0111 beslutet från BondeSt.
På delta sätt tror jag att kanhända ett par timmars onödig discussion kunde undvikas, och det är i detta afseende jag tagit mig friheten göra denna framställning.
Hr Gr. Löwenhjelm: 1 Riksd.Ordn. sista morn. loses: ”dock bör prot.utdr. derom,” — nemi. om Ståndets beslut — ”eller, i händelse sakens vigt fordrar en sådan skyndsamhet, att det ej medhinnes, en af Ståndets Secreterare behörigen påtecknad afskrift af den propos., som beslutet grundat, alltid tillika åtfölja, och af ordföranden för deputalionen i de andra Stånden högt uppläsas.” Huruvida Ståndet anser att sakens vigt det fordrar, det kommer an på Ståndets pröfning.
Jag vill tillika anföra, att under de första riksdagarna efter denna grundlags tillkomst voro dessa åtgärder, nemi. deputationer, ganska öfliga.
Jag tror, att den tidens sed bildar presumption.
Jag säger alldeles icke så derföre alt den sidan, hvilken jag tillhör, oftare då än nu vann voteringarna, ty jag sammanblandar icke hvad ej tillsammans hörer.
Men jag tior alt ju närmare vi äro grundlagens stiftelse och den tiden då grundlagens stiftare lefde bland oss, förstodo och verkställde vi denna grundlag mera enligt dess anda än vi nu göra.
I alla fall hafva vi proejudicater för oss i den tiden; vi hafva grundlagens bokstaf för utvägen af deputationer, och jag förnyar mitt vördsamma yrkande af deputation, om det vore denna afton.
Jag afstår, på grund af Frih.
Sprengtportens yttrande, och ber blott att få anmäla min protest för närvar, både emot deputation och inbjudning lill BondeStåndet.
Frågan synes mig vara i detta fall så enkel, att efter den discussion, som redan ägt runi, hvar och en af Husets ledamöter torde kunna fatta sitt beslut, utan den alltför långa öfverläggning, som Frih.
Sprengtporten befarat.
Jag hemställer derföre, att frågan, då praxis tillåter inbjudningar utan de - 3 2 8 Den q4 Mars e. m. putation, må komma till afgörande, så att, om vi också slutligen skulle komma till votering i denna sak, den må blifva slut, oell vi åter må komma tillbaka till hvad som utgör föremålet för egentliga föredragningen, ulan att alltför lång tid går bort.
Endast med några ord vill jag hafva äran nämna, alt min mening, då jag yttrade mig om grundlagens betydelse, icke var alt nu, såsom jag äfven i slutet af mitt anförande yttrade, yrka en deputation, hvilket jag tvertom icke skulle anse ämnets vigt fordra, utan jag nämnde blott deputation, derföre att den åberopade 5^ §:n nämner både deputationer och prot.utdr. för communication af beslut med de öfriga RiksStånden.
Båda delarne kunna blifva föremål för öfverläggning och äro alldeles icke grundlagsstridiga, men jag anhåller om bifall till Hr Lagerbjelms framställning om inbjudning genom prot.utdrag.
Jag säger alldeles icke mera än hvad jag menar, utan precist detsamma jag förut sagt, alt jag alldeles icke motsätter mig inbjudningen till BorgareStandet.
Detta torde kunna lända till svar på Frih.
Srengtportens framställning.
För öfrigt om inbjudningen äfven skall utsträckas till BondeSt., så har jag nu till prot. uttalat min tanke, och det må för resten gå på de herrars risk , hvilka gjort förslag derom.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att inbjuda Borgare- samt BondeSUn till instämmande i R. o. Ad:s på förmiddagen fattade beslut i afseende på anslag för Strömsholms canal och slussverk.
Jag anhåller få reservera mig emot beslutet, såsom innefattande en stor oformlighet.
Jag anhåller äfven att få reservera mig emot beslutet, samt att denna reservation må få åtfölja inbjudningen.
Instämmande i de redan afgifna reservationerna, anhåller jag att äfven min reservation må blifva antecknad i det prot.- utdr. om inbjudningen, som till de öfriga Stånden skall afgå.
För den händelse att det verkligen skulle vara de värde ledamöternes allvar, att deras reservationer skola åföl ja inbjudningen, så skulle väl också mitt namn böra upptagas bland reservanterne; men jag anhåller hos dem, att de icke måtte yrka på en sådan sak, ty det innefattar verkligen nog mycket gyckel, efter min tanke, emedan, då Ståndets majoritet har beslutat en inbjudning, så bör icke i det fallet tillkännagifvas en splittring till den D e ii 24 Mars c. ra. grad åtminstone, sorn dessa särskilda reservationer skulle utvisa. i6:de, lyide, 18: de oell 19: de punkterna.
Dessa 4 punkter biföllos. 2 o: d e punkte 11.
Då StatsUtsk. första gången hade behandlat detta ämne i sitt utlåt.
N:o 354, så tog jag mig friheten att uppehålla R. o. Ad. med mina åsigler, ronde Svea canal.
Ulsk. hade nemi. i delta betänk, förklarat och insett förelaget vara högst vigligt och allmänt nationell, men likväl ieke dervid föreslagit annan åtgärd än undersökningar, hvilka redan äro gjorda.
I Utskrs sednare betänk, har TJlsk. delat sina beslut eller sina framställningar i 2‘.ne slag.
Först ronde fullbordandet af undersökningarna.
1 det fallet har Utsk. funnit, att som undersökningarne redan blifvit bekostade af en enskild man, hvilket af Utsk. mycket brrnmmes, så behöfdes icke något statsanslag.
Hvad åter det sednare beträffar, nemi. 0111 sjelfva canalarbetets företagande, så tyckes Utsk., under upprepande af företagets vigt, likväl icke finna skäl att föreslå någon annan åtgärd än ett uppskof.
Det är således icke i afseende på företagets vigt, som jag är af olika tanke med Utsk., utan i afseende på följden eller hvad bör göras i fråga om ett förelag af denna vigt, och jag utber mig R. o. Adis tålamod alt få för en enda af de näringar, som Sverige äger, genomgå detta ämne, hvarvid jag hoppas att min framställning ej skal! blifva vidlyftig.
Det är klart att hvad som förer en näring skall äfven verka på de andra, dels derigenom att denna näring — jag ménar jernhandteringen — vinner mera lif, ocl} dels derigenom att den slår i samband med många andra.
Derföre har jag trott, att genomgåendet af förhållandet med denna enda näring skulle vara talande bevis för hvad sora kunde vinnas för flera.
I delta hänseende är det 5.’ne omständigheter, hvarpå jag ville fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet, dels sjelfva intresset för denna näring och näringarna i allmänhet, dels den tidpunkt, hvaruti dessa näringar befinna sig, ty näringarne hafva under olika tidpunkter olika behof af communicationer.
Jernhandteringen företer i närvar, stund en epok, som kanske förtjena!’ en stor uppmärksamhet, och mer än man vid första anblicken föreställer sig.
Om man jemför jernhandteringen, sådan den nu befinner sig, och sådan den var för 5o år sedan, så är det kändt, att den är till sin qvantitet i det närmaste fördubblad.
Deraf följer, att äfven malmbrytningen är fördubblad.
Under denna tid har naturligtvis, då jernhandteringen varit utbredd på en så stor yta som i Sverige, och då äfven malmerne, så väl de svagare som 22 H. 42 33o Den a/| Mars e. m. de starkare, blifvit brutne pä en ganska stor yta, inträffat, genom en ökad drift vid malmbrytningen, alt malmerne gilvit vika.
Deraf följer den skilnad vid denna tidsperiods början och dess slut, att der malmerne börjat gifva vika eller alldeles upphört, och således ej kunna underhålla tackjernsblåsningen, der måste detta ämne bernias från längre håll.
Antingen har tackjernsblåsningen upphört, och då måste taekjernet hemtas på längre håll, eller också, der blåsningen fortfår, måste malmen hemtas på lungre håll.
Totalverkan deraf är en ökad trausportkostnad, så väl vid leckjernets, som stångjernets tillverkande.
De bruk, som vid början af denna period hade tackjern vid bruken, måste nu hemta det från aflägsna orter, hvarigenom kostnaden ökas.
Således utmärker sig denna period i delta hänseende derigenom, att i Sverige transportkostnaden i allmänhet stigit.
Motsatsen har ägt rum i alla andra länder, och det är ett resultat af Europas större civilisation, att man, genom förbättrade comrannicationer och mycket minskade frakter, gjort afstånden kortare, som man säger.
Likväl äger Svenska jernhandteringen samma marknad, som hvarje annat lands jernhandtering.
Således arbetar Svenska jernhandteringen nu ofördelaktigare på verldsmarknaden, än samma handtering arbetade för 5o år sedan, allt i proportion; ty afstånden hafva ökat sig i Sverige, under det de minskat sig i andra jernproducerande länder.
Detta är den första omständigheten, hvarpå jag anhåller få fästa uppmärksamheten i afseende på Rikets jernhandtering.