Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Stockholms befolkning kan kanske hälften eller tredjedelen räknas vara irreguliera i sina hyresliqvider, och dessa falla nästan uteslutande egendomarne af mindre värde till last.
Jemväl de mindre bemedlade måste dock någonstädes bo, och alla utstyra de sig till del bästa då rum skall hyras.
Bland många andra svårigheter må härtill nämnas den, att en hyresgäst, ehuru han icke betalar hyra, genom lagens otillständighet dock kan qvarhålla sig i den lägenhet hvari han en gång inkommit.
I rådhus-rätten dömes han väl till afflyttning, men han besvärar sig i hof-rälten, och man kan vara säker på att han derefter qvarsilter året ut.
Emellertid får husägaren förlora sin byra, af hämd och illvillja mången gång se sina lägenheter på allt sätt missfaras; han måste ansvara för sotning, renhållning m. m.: och lill råga på allt obehag, skada och förlust mäste lian äfven bestå dryg karta å hyreskontraktet.
Att häri befinnes ett missförhållande lärer icke kunna bestridas; och jag får alltså föreslå, att karteriug af hyreskontrakter på sätt den nu utgår, fallande nästan hell och hållet den mindre bemedlade husägaren lill last, helt och hållet måtte få upphöra.
Skulle någon ersättning derför anses böra uttaxeras af stadsfastigheter, vore både lämpligare och rättvisare att den utginge genom direkt bevilln. efter husvärdet; men då äfven städerne synes kunna göra anspråk alt något få vara afsedde vid den skattejemkning som tid efter annan blifvit medgifven, torde afgiften enkelt kunna få upphöra och ur blifvande charlte-sigillatae-förordn. uteslutas.
Etsk. anhålles.
Om Westergöthland eller vestra provinserna af riket någonsin varit af minskad vigt emot hvad de fordom enligt historien varit, så hafva de dock nu mera efter förlusten af Finland, Pomern och öfrige provinser bortom hafvet samt föreningen med Norrige fullt återtagit sin förra betydenhet.
Westergöthland kan nemi. nu ej allenast anses som de förenade rikenas centrum, men äfven derifrån är närmaste beröringen sjöledes med öfriga verlden, särdeles den merkantila.
Westergöthland är dessutom ett af rikets bördigaste landskap; bästa handelsläget likasom bästa han - 460 Den 23 December e. m. delsstaden finnes äfven der. (hiskligt
För det närvar, men nödvändigt för framtiden torde det blifva att uppmärksamheten riktas deråt.
Af icke ringa vigt vid sådane förhållanden synes det kunna blifva, om II.
M. K. och den K. familjen emellanåt i Westergöthland kunde vistas; men der som annorstädes i riket utom grannskapet af hufvudstadeu saknas för det närvar, deri ill någon afsedd och lämplig bostad.
Af sådane i korthet antydde anledmr får jag vördsamt föreslå, att Leckö slott, såsom lustslott måtte ställas lill H. M. Konungens disposition, sjelfva slottet genast, men kungsgården atl tillträda vid donationsårens utgång.
Leckö slott är en kostbar göthisk byggnad af samma art och i öfrigt jemförlig med Gripsholms slott.
Dess läge är i ångfartygslinien mellan Slockholm och Götheborg.
Från Leckö till Carlstad sjöledes samt derifrån landvägen till gränsen af Norrige kan man komma pä en dag.
Vintervägen från Leckö till Fredrikshall skall utgöra en dagsresa af circa 12 mil.
Från Leckö till Göthe borg är också blott en dags resa, hvilkeldera man vill, sjö- eller landvågen.
Från Götheborg åter lill Norriges hufvudstad lärer jemväl blott vara en dags resa.
Leckö slott är dessutom beläget i en af de vackraste och mest behagliga trakter af riket, så ali det i alla afseendeu lärer kunna anses som en passande Kunglig sommarboning.
Ulsk. anhålles.
Hr Rosenblad, Bernhard, hade inlemnat följande 3 motioner: 1.
Jag får vördsamt föreslå följande förändringar i nu stadgade bestämmelser för allmänna bevillningens utgörande: l:o Bevillning å embets- och tjenslemäns löner, arfvoden m. m. nedsättes till hälften; 2:o Minimi-laxeringsvärdet å fastigheter på landet, för hvarje län sammanräknadt, bestämmes på så sätt, att man multiplicerar länets liela hemmantal med hvad ett mantal i medeltal under dc sista 10 år, för hvilka justitie stats-ministerns sammandrag öfver skedda försäljningar kostat, samt att halfva den sålunda uppkommande summan faställes såsom rninimitariff för länet, för så vidt den icke understiger den nu gällande rninimitariff, i hvilket fall denna sednare fortfar; 3:o
Att åtminstone för rikets större städer ett minimibelopp för sammanräknade bevillum å all borgerlig rörelse fastslälles, samt att deremot i samma städer det hittills fastställda minimum för bevi 11n:n af hvarje enskilt borgerlig rörelse idkande person upphörer; 4:o
Att för utdelning å aktier i kanalbolagen, Höganäs stenkolsverk, och andra likarlade med K.
M:s privilegium försedda bolag för allmänt nyttiga företag, den lindring i bevilln.-n medgifves, att så snart ärliga utdelningen icke öfverstiger 3 proc. af det tillskjutna aktiekapitalet, bevilhn fastslälles till lika proc. af utdelningen som denna utgör proc. af aktiekapitalet.
Remitterades lill Bevilln.Utsk. Den 23 December e. m. 401 2.
St. måtte fastställa följande grunder för vissa i sammanhang med allmänna bevillnm utgående kommunala ulskylder: l:o Att falligförsörjningsafgiflen i släderne Slockholm och Götheborg, äfvensom andra i samma städer utgående ulskylder för vissa samhällighetsföremål, hvilka hittills utgjorts efter erläggande allmän hevilln., dels efter lista dels efter 2:dra artikeln i bevil 1 n:sforordn-. n, hädanefter skola utgå på sätt, att hälften utgöres efter förmögenhet, enligt uppskattning af vederbör, taxeringscomilé och pröfningsrätt af vederbör, pröfningscomilé, hos hvilken den skattskyldige, om han sig dertill finner befogad, äger rätt anföra klagomål öfver taxeringscomitéens bestämmelser, och andra hälften efter utgående allmän hevilla, efter 2:dra artikeln å behållen inkomst.; 2:0
Att den qvinna som enligt 4 § i K. handelsordmn af d. 22 Dec. 1846 och K. förklaringen af d. 21 Febr. 1847 i stad idkar viss medgifven rörelse med undantag af mångleri, eller den som enligt 12 § i K. fabriks- och handlverksordnm af d. 22 Dec. 1846, med deri stadgade inskränkningar, bedrifver någon tillverkning såsom försörjningsmedel, icke må åläggas större afgift till stadskassan än som motsvarar 10 proc. af den hevilln. efter 2:dra artikeln sora för denna rörelse eller tillverkning erlägges.
Ekon.Utsk. 3.
Man har i sednare tider med skäl gjort den sats gällande, att de egentliga rättsfrågornes pröfning och afgörande från den förvaltande myndigheten öfver flyttas på domstolarne, men ännu qvarstår i delta fall en stor oformlighet, i det, alt ett kronans förvaltande verk kammar-colbm pröfvar och afgör de s. k. äldre kronofordringarne, samt att vadet deremot går lill K. M. i Dess statsråd, d. v. s., att i en ren rättsfråga, den ena parten är domare.
Då denna processordning är stridande mot den naturliga grunden för pröfning af frågor parter emellan och äfven mot hvad som gäller i afseende på alla yngre likartade anspråk mot statsverket, får jag, med afsigt derjemte att tillvägabringa ett skyndsamt slut på alla dylika mål, vördsamt föreslå: l:o Alt pröfningen och afgörande! af de s. k. äldre kronofordringarne öfverflyttas från förvaltande till domaremakten; 2:o
Att en kungörelse införes i Stockholms post-och inrikeslidningar, Finnlands allmänna tidning samt Hamburger-correspondenten, uppmanande alla som förmena sig äga dylika i laga ordning bevakade, men ännu icke afgjorda fordringsanspråk, vid förlust af all vidare talan, inom slutet af år 1849 dem å nyo anhängiggöra inför Stockholms kämnersrätt eller den domstol som då kan vara lista instansen för Stockholms stad, medelst stämning å K. kammar-colhm och riksg.kontoret. 3:o Alt vid afgörande! af dessa fordringsanspråk allmän lag 462 Den 23 December e. m. samt särskildt i afseende på dem utfärdade K. general-resolutioner och förordnanden skola tjena till efterrättelse; 4:0
Att för öfrigt i afseende på liqviden af de fordringsanspråk, hvilka kunna genom laga kraft vunnet domslut fastställas, de i riksg.konUs närvar, reglemente faststälda grunder skola tjena till efterrättelse, för så vidt icke särskildt öfverenskommelse mellankommer.
Om remiss till Stats- och LagUtskm anhålles.
Vid sist!, riksdag inlemnades en motion ronde räddningshus för vanvårdade barn, men R.
St. funno icke godt att deråt lemna bifall.
Sedan den tiden hafva på många ställen dels blifvit inrättade sådane och dels äro andre under anläggning.
Mänga tillfällen inträffa, då personer, genom tnlemnande på dessa räddningshus, skulle räddas ifrån olyckan, som blir deras lott om de ej få någon uppfostran.
Till deras inackorderande finnas likväl inga tillgångar, så framt icke R.
St. skulle vilja dertill anslå medel.
Jag har hört mig före vid de räddningshus som finnas, och vet derigenom att, emot en afgift af 100 r:dr b:co om äret, hvarje individ som vore i behof deraf kunde der få intagas.
Med anledn. häraf får jag, under anhållan om remiss deraf till vederbör.
Utsk., vördsamt väcka följande motion:
Alt ett årligt anslag af 5000 r:dr b:co måtte af R.
St. beviljas sami under K.
M:s disposition ställas, för att efter af vederbör. aukloriteter gjorda anmälanden användas till inlösen på varande eller blifvande räddningsanstalter för vanvårdade barn af sådane personer, som sakna möjligheten att der blifva intagne, antingen genom fattigvårds-samhällenas åtgärd eller genom enskilda välgörenheler, men äro genom sin ställning synbarligen i behof af moralisk omvårdnad, för att blifva räddade från brottslighetens fortsättande och deraf följande framtida ökande af fängelse-personalen.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att denna motion, då den blifvit till prot. skriftligen uppfattad, skulle för R. o. Ad. föredragas.
Mörner, Carl Göran Detlof, hade inleranat följande mera.: R.
St:s Hr just.-ombudsman har, uti den af honom vid innevar. riksdag afgifne berättelse, framställt förslag om upphäfvande af lagmans- kämners- och riddare-syne-rätterne, hvarvid Hr just.- ombudsmannen tillika, för att undanrödja det hinder som, enligt hans förmenande, skulle vid föreg:de riksdagar hafva mött, till följd af den föreställningen, ”att, om i rättegångsordningen för tviste-, mål, en af under-inslanserne, i synnerhet lagmans-rätlen, borttoges, öfverdomstolarnes eller hof-rätternes göromål skulle lill den grad ökas, att dessa domstolar icke i oförändradt skick skulle blifva tillräckliga,” hemställt, att, ”i händelse rätlegångsärendena i hof - Den 23 December e. m. 463 rätterne skulle finnas, genom ifrågaställde lagförändring, tilltaga i den mån, alt deras tillbörligt skyndsamma handläggning icke af hof-rällernes nuvar. ledamöter medlumnes, flera ledamöter skulle, eller förekommande behof, tills vidare förordnas, och medel till deras aflönande ställas till K.
M:s nåd. disposition, med villkor alt sådana aflöningsmedel framdeles, så vidi omständigheterne medgifva, malte kunna indragas”.
Såsom inledning till detta förslag bar
Hr jtist.-ombudsmannen uppställt den satsen, att allmänna tänkesättet otvifvelaktig! nu kan anses ulbildadt och stadgadt i afseende på frågan om de uppräknade domstolarnes borttagande, men att, det oaktadt, tankarne alltid varit och ännu äro till den grad delade i frågan om huru med hof-rätterne i sådant fall bör ordnas och ställas, att utgången af en öfverläggning härom mäste anses fullkomligt osäker.
Del skulle väl i allmänhet kunna anses något paradoxt, att påstå del tankarne äro ”utbildade och stadgade” i fråga om en förändring, så länge man ännu icke gjort sig reda för huru den kan och bör sättas i verket, men i ett land, der ropet på reformer blifvit en slags trollformel, hvilkens begagnande utgör snart sagdt enda villkoret för lycksökande af högre och lägre grader, alt vinna nåd inför dagens tongifvande, och der dugligheten af reformerhe ofia nog synes betraktas såsom en bisak, är det till äfvenlyrs möjligt, att någon sanning kan ligga i den af Hr just.-ombudsmannen uttalade sats, äfvensom att man skulle kunna vilja företaga nedrifningsarbetet, utan ali hafva planen lill den nya organisationen uppgjord eller fastställd.
Vid sådant förhållande anser jag det för en pligt, att söka bidraga dertill, att de, utaf hvilka pröfningen af den ifrågasatta förändringen beror, må i möjligaste måtto få fria händer att kunna föreslå densammas utföraude på sådant sätt, som de, efter mogen pröfning, kunna finna öfverensstämmande med landets sannskyldiga bästa och betryggandet af Svenska folkets rätt alt icke i någon del af landet genom allt för stora svårigheter vid ändringssökande i första under-rätts beslut, utestängas från möjligheten alt få detsamma i högre instans pröfvadt, och får jag derföre vördsamt föreslå:
Att i sammanhang med frågan om lagmans- och kämuersrätternes indragning, äfven frågan om hofrätternes. fördelning eller förstärkning med nya ständiga ledamöter, samt anslag af härtill nödiga medel må tagas under öfvervägande, samt att delta, i hvad på R.
St. ankommer, så ordnas och bestämmes, att hof-rätterne icke genom det provisoriska skick, i hvilket Hr just.-ombudsmannen hemställt alt saken må tills vidare lemnäs, förvandlas, ifrån domstolar med oafsättliga ledamöter, till ett slags kommissioner, deri ledamölerne kunna efter godtfinnande ulan känd, eller åtminstone erkänd anledning, insättas och afskedas.
Om remiss af denna motion lill Stats- och LagUtsk:n får jag vördsamt anhålla.
Remitterades till Stals- o.
LagUtslcn. 464 Den 23 December e. m.
Upplästes en af Hr Lagerborg, Sam. Wilh., inlemna»! sålydande motion:
Af de krigare, som tappert försvarade den sedermera förlorade provinsen Finland, är nu mera inom Sveriges landamäre»» blott ett ringa antal qvar.
Öfversten och Riddaren Gregorius Adolfsson Aminoff, sednast öfver-befälhafvare på Carlstens fästning, utgjorde en värdig länk i kedjan af desse tappre, till dess lian nära 60 år gammal slutade sin lefnad i October månad innevar. år.
Sin verksammare krigarebana hade lian börjat vid det sista finska kriget; derunder bevistade lian 11 bataljer, och blef svårt blesserad vid Oravais, den blodigaste af dessa.
Sedermera deltog han i fälttågen i Tyskland och Norrige åren 1813 och 1814 och blef äfven under dessa strider blesserad.
Vid jägare-corpser, der lapperheten, rådigheten och försakelsen hårdast pröfvas, blef öfverste Aminoff mest använd; och hans kamrater vittna enhälligt att han som hjelte genomgick profven.
Om det behöfdes, kunde episoder både från hans fältlefnad, och hans tjenstgöring under freden framdragas, för alt ytterligare ådagalägga hans förijenster såsom krigare.
Värderad af förmän, älskad och aktad af kamrater, och med hängifvenhet följd af underhafvande, sådane äro vittnesbörden om Aminoff, hvilka utan tvifvel delas af »illa som med honom varit i beröring; och ännu vid grafvens brädd, förnekade han ej den krigareanda som följt honom genom lifvet, ty, någia timmar innan han dog, frågade han vid full sans sin omgifning, ”hvad datum det var”, och yttrade efter erhållet svar, ”Gud vare lof att jag ännu en gång upplefde batalj-dagen vid Oravais.”
Historien kommer säkerligen ej att uppteckna detta enkla drag, som dessutom, efter nuvar. tidsförhållanden icke lärer uppfattas såsom föremål för större uppmärksamhet, men det vittnar dock om en ädla re gnista af sann kärlek för det hårda yrket, och må detta drag här fä nämnas, såsom bevis för den sanning, alt aldrig hade försvaret af en fästning kunnat lemnäs i bättre bänder, än i hans.
Oaktadt förlusten af sin fosterbygd, och mången lockelse att dit återvända, förblef dock öfverste Aminoff Svensk, och Svensk till själ och hjerta.
Efter de närande krigens slut, gifte lian sig och blef lycklig make och far.
Visserligen förmörkades blicken på framtiden dä lian skådade sin talrika familj, ty lian delade samma öde som mången, ja nästan de fleste bland Svenska militären, alt under fredens lugn nödgas lefva af små löne-inkomsler, knappa för den ensamme, alldeles otillräcklige för innehafvaren med hustru och barn.
Öfverste Aminoff erfor detta i stort mått, men lät aldrig klagan deröfver undfalla sig.
Det blef deremot den efterlefvande makan med 5 omyndiga barn (deraf 4 flickor) förbehållet, alt se denna mörka aning för framliden i den hårdaste skepnad verkliggjord; ty dessa hafva nu intet att lefva af, icke ens den ringaste pension.
Af aktning för den ädle bortgångne krigarens minne, har visserligen den enskilla välgörenheten visat sitt deltagande genom in sam - Dell 23 December e. m. 465 samlingar för den efterlemnade familjen; men, t. o. m. den djerfvaste förhoppning kan ej sträcka sig derhän, att i räntebeloppet af den blifvande insamlingssumman påräkna något säkert bidrag för familjens framtida bergning.
Det är med anledning af hvad jag i det föregide haft äran yttra om den aflidne krigarens förtjenster, som jag vördsamt vågar väcka motion om en årlig pension af 500 r:dr b:co, att af statsmedel utgå, till öfverste Aminoffs efterlefvande enka och omyndiga barn.
Jag anhåller om remiss häraf till vederbör.
Upplästes följande af Hr Stjernsvärd, Gust.
Maur., iugifne motion:
Fordringarne på en officers bildning, så väl i hvad sorn rörer dess yrke, som i humanistiskt hänseende, hafva onekligen betydligt ökats i sednare tider, och med begärlighet omfattas äfven af individerne dé tillfällen som dem erbjudas att förvärfva kunskaper utöfver de oundgängliga fordringarne.
Anslag och stipendier, att i utlandet öka dessa kunskapsförråd och att laga kännedom om andra länders institutioner och upptäckter i militärväg, meddelas visserligen äfven stundom, men ali bereda officeraren af landtarmeen tillfälle utbilda sig i den vigtigaste delen af krigareyrket, teoriernas praktiska tillämpning under aktivt fälttåg, deråt synes mig hafva blifvit lemuadt nog liten uppmärksamhet.
Sverige har nu njutit af en mer än 30-årig fred och det faller således af sig sjelft, att om fredstillståndet fortfar ännu några år, så kan den tid ej vara aflägsen, då icke en enda hvarken af befäl eller trupp bevistat fälttåg, den för krigaren bästa af alla skolor.
Nu bör det likväl ligga klart för en och hvar sann fosterlandsvän, att om i en aimee ingen från befälhafvaren till soldaten har, hvad man kallar, luktat krutröken, eller försökt alt uthärda krigets besvärligheter; att tillämpa teorierne för så väl all slags manöver som för arméens materiella behof; att besegra de hinder som möta uppgjorda beräkningar; alt behandla manskap då det behöfver uppmuntras lill försakelser och tapperhet eller att sjelf pröfva sitt mod, sin kallblodighet och sin förmåga; med ett ord, ej varit i tillfälle studera kriget och dermed gemenskap ägande förhållanden, annorstädes än i lärosalen och på exersisfältet, eller hvad ännu mindre krigsbildande är, pä den mera civila mililärvägen, endast i expedilioncrne, så måste en sådan annee, oaktadt minnet af alla förfädrens idrotter, icke allenast lemna menliga luckor i hela sin organisation och blifva ett för landet dyrköpt experimentalfält för opraktiska idéer, utan den skall otvifvelaktigt, oaktadt all möjlig kammarbildning, fredsöfning och paradsträckning, befinna sig i en ganska brydsam belägenhet vid början af ett krig och säkerligen dyrt nog köpa sin saknade krigserfarenhet.
1 H. 30 4 (i 6 Den 23 December e. m.
Då, med hänseende till föreg:de, min bestämda öfvertygelse är att del skulle medföra en oändligen stor nytta, vida öfvervägande kostnaden, om tillfälle blefve beredt och lemnadt för officerare af de olika hufvudvapnen, att tjenstgöra uti sådana främmande makters härar, som befinna sig i krigstillstånd, eller som åtminstone, i följd af ständigt ombytta förläggningsorter, större öfningslägers sammandragande m. m., hafva sina trupper på en rörligare fot än hos oss kan blifva fallet, så är det på grund häraf, jag vördsamt föreslår: l:o Att R.
H. St. måtte till K.
M:s nåd. disposition ställa ett årligt anslag af 6000 r:dr b:co för att, lika fordell, användas till understöd åt 3 officerare af landtarméen, en af hvardera af de 3 hufvudvapnen, infanteriet, kavalleriet och artilleriet, hvilka officerare, efter erhållandet af K.
M:s nåd. tillstånd, kunna beredas tillfälle, alt ingå uti aktiv krigstjenst hos någon med Sverige i vänskapligt förhållande varande utländsk makt. 2:o Att R.
H. St., i händelse detta förslag bifalles, måtte till K.
M. ingå med und. anhållan, att K. M. i ministeriel väg, täcktes uådigst bereda tillfälle för verkställigheten af hvad jag i föreg:de punkt föreslagit; att inträdet i utländsk tjenst endast må äga rum på frivillig derom gjord ansökning och efter fulländade 2 års aktiv tjenstgöring vid infanteriet, kavalleriet eller artilleriet; att företrädet bland sökande må, inom hvarje vapen, tilldelas den som innehar högsta militärgraden och i största mån förenar kunskaper med ådagalagd praktisk duglighet och nit för sitt yrke; att understödet af hvarje person ej får tillgodonjutas längre tid än 2 år ; att de, hvilka erhålla understöd, bibehålla här hemma sin grad, lön (med afdrag af tjenstgöringspenningar), tur och befordringsrätt under den tid de äro i utländsk tjenst; att den högre grad de i utländsk tjenst tilläfventyrs erhålla, ej ovillkorligen berättigar till lika grad i fäderneslandet, samt slutligen att den som på förenämndt sätt varit i utländsk tjenst, är vid sin hemkomst pligtig att till chefen för landtförsvars-deparl-.tet aflemna ett, af vederbör, utländsk myndighet ulfärdadt och af svensk minister attesteradt, intyg öfver sitt förhållande i tjensten, jemte en detaljerad berättelse om hvad han i sin utländska tjenst kunnat inhemta.
Skulle tillfälle saknas till inträde i utländsk tjenst, eller ingen sig dertill anmäla, kommer anslaget att besparas slasverket.
Om remiss (ill förenade Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulsk:n anhålles.
Hr Kröningssvärd, Carl Gust., hade inlemnat 2:ne motioner, sälydande: 1.
Ibland nu gällande lagbud, hvilka synas påkalla nödiga förändringar, räknar jag det i 1 § 30 cap. rälteg.-balken föreskrifna, att en i K.
M:s och rikets hof-rätler tappande part skall, derest han Den 23 December e. m. 407 så vill, innan kl. 12 på 7:de dagen, den oräknad då utslaget föll, söka, att få detsamma Konungens höga pröfning underkastad!.
Alt en sådan fatalietid är alldeles för inskränkt för en aflägse, t. ex. i Norrbotten eller på Gottland, boende parl, hvilken önskar att behofvet af Konungens sökande må få ankomma på hans eget bedömande och icke bero af den antagne fullmäktigens godtycke, är påtagligt.
Flera skäl för en förändring i detta lagbud skulle nu kunna tilläggas; men, för att icke längre upptaga en för H. R. o. Ad. dyrbar tid, föreslår jag vördsammast, att denna sålunda stadgade fatalietid må af R. [1.
St. till 1 månad ifrån doms eller utslags utfärdande förlängas, samt anhåller lika vördsamt att denna motion må remitteras till H. LagUlsk., hvarinom jag, såsom supplecrande ledamot, kan få tillfälle tillägga de flera yttcrterligare skål, hvilka tala för denna lagförändring.
Det torde vara flera ledamöter bland de respektive RiksStm kändt, att jag för några få år sedan företog mig det icke så lätta arbetet, att utgifva ett Diplomatarium
Dalekarlicum eller en samling af provinsen Dalarnes urkunder, allt ifrån de äldsta liderne, intill K. Gustaf l:s regering, grundad på authentiska handlingar, såsom originaler och tillförlitliga copior.
Delta företag var vådligt, enär subscriptionen på detta arbete icke rönte den framgång, som jag bade vågat hoppas; men sedan K. M., i anlcdn. af min derom gjorde und. ansökning, täcktes i nåder bevilja mig ett anslag af 400 r:dr b:co af de särskilta medel R.
St. för lärda skrifters ulgifvande samt till resestipendier m. m. behagat bestämma och anvisa, företog jag utgifvandet och lyckades bringa det till ett sådant slut, att vid 1846 års början hela samlingen, utgörande 3:ne delar med 40 ark i hvarje och innefattande hela ofvan angifne tidsperiod, var af trycket ulgifven.
Huruvida detta företag uppfyllt häfdeforskarens önskan och förhoppning, eller varit förtjent af den uppoffring från Statens sida, af tillsammans 1200 r:dr emot det att 300 exemplar af samlingen efter nådig föreskrift blifvit till K.
Witterhets- historie- och antiqvitets-akaderaien aflemnade, som ägt rum, må kännaren bedöma och bestämma.