Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag inser dock att, innan något fullständigt förslag framlägges för en sådan reglering, som den jag nu vågat antyda, flere f. n. ej tillgängliga underrättelser måste anskaffas, och jag tror mig nu derföre endast böra i underd:het hemställa, alt E.
M. måtte täckas, genom till vederbörande utfärdadt cirkulär, i Nåder förordna, att alla de myndigheter samt embets- och tjenstemän, som åtnjuta andel i böter, vitén eller förbrutet gods, inom detta års slut skola inkomma med, i möjligaste måtto, af saköreslängder eller andra offentliga handlingar styrkta upgifter å de belopp, som för de Tio åren från och med år 1837 till och med 1846 dem tillfallit, äfvensom att underrättelse må infordras, ang:de de öfriga inkomster af hvarjehanda slag, som alla AdvokatFiskaler eller andre Kronans Ombudsmän, Kronofogdar, Lands- och StadsFiskaler samt Polisbetjente m. fl. åklagare-kall nu utöfvande personer under nämnde
Tio år i och för besagde befattn:rs åtnjutande, samt att, efter det ifrågav:de uplysningar inkommit, desamma måtte öfverlämnäs till handläggning af ledamöterne af Lagberedningen eller Den 8 D ecemb er.
500 andre sakkunnige personer för att med fullständigt förslag i ämnet till Eders M. i underd-.het inkomma.
Stockholm d. 15 Maj 1849. N. S. von Kock. C. P.
Laurin.
Med anledning häraf erhöll Just.Kansl.Emb:t från K.
M. ett så beskaffadt svar:
Detta hafva Wi i Nåder låtit
Oss föredragas och då uti det förslag till ny strafflag, som Wi vid sistförflutne Riksdag låtit för R.
St:r framlägga, är antaget, att alla böter skulle tillfalla Kronan, samt den uti nu gällande lag för vissa brott stadgade påföljd, att hafva förverkat sitt gods, jemväl skulle uphöra, finne Wi icke skäl att f- n. och innan ytterligare grundlagseniiga åtgärder i anledn. af ofvanberörda förslag kunna komma att vidtagas, i Nåder besluta något serskildt förfogande till följd af Eder underd. framställning i hvad nyssn:de frågor angår; hvaremot och enär för pröfning, huruvida medelst bidrag af dylika böter och gods som förbrutet dömes, löner eller löne-förbättringar må kunna beredas åt allmänna åklagare, nödigt är, att få utredt till hvad belopp, under sistförflutna tiden, vederbörande åklagare och myndigheter tillgodonjutit andelar i böter och förverkadt gods; men underrättelser härom af Eder lämpligen kunna inhämtas, Wi härmed ock hafva i Nåder bemyndigat
Eder, att hos Wår och Rikets KammarRätt i afseende på de bötesmedel, som uptagas i räkenskaperna för allmänna kronoupbörder samt hos öfrige myndigheter, hvilka med upbörd eller kontroll af böter eller förbrutet dömdt gods äga befattning, söka och erhålla de uplysningar, som för ämnets utredning finnas vara behöfliga, och i händelse någon serskild kostnad till följd deraf ifrågakommer, egen J att densamma till ersättning af allmänna medel i underd:het anmäla.
Jag vill tillägga några ord med afseende på den fruktan, som Hr Ribbing yttrat sig hysa, alt åklagarne icke här i Sverige skulle med tillbörligt nit utöfva sitt kall, om de ej hade den upmuntran att direkt komma i åtnjutande af de i målet fallande böter.
Experimenter i denna väg hafva dock blifvit gjorda i Stockholm och äfven på andra ställen.
De hafva, så vidt jag känner, alla lyckats.
Här i Stockholm hafva åtskillige af Hrr:ne haft tillfälle att jemföra våra gamla polisbetjänter, hvilka erhöllo dessa böter direkt, med de nuv:de, som icke hafva några direkta bötesandelar.
Alla bötes-andelar, som förut li 11 fö 11 o åklagaren, gå nu till poliskassan.
En tredjedel af dem användes till bidrag för de fasta löner, som Poliscorpsen åtnjuter, de öfrige två tredjedelarna äro af K.
M. anslagna till bildande af en pensions-inrättning för polisbetjenter.
Jag tror mig kunna vädja till alla, som äro i tillfälle att göra en jemförelse mellan förr och nu, om polisens verksamhet här i Stockholm blifvit förslappad i afseende å uptäckt och beifran af brott, sedan vår polisbetjening miste deras bötesandelar?
Men jag skall bestyrka upgiften, genom upläsning af en punkt ur ett annat offentligt dokument, nemi. ur Öfverståthållare - 510 Den 8 December.
Emb:ts d. 19 Nov. 1852 till K.
M. ingifna embets-berättelse.
Denna punkt lyder så: »Erfarenheten har äfven ådagalagt, att under tiden för den nya Poliscorpsens verksamhet, svårare våldsamheter å gator och andra allmänna platser samt stölder med inbrott utifrån sådana ställen aftagit; att gröfre brottslingar ej sällan genast efter föröfvade brott, eller åtminstone inom kort tid derefter blifvit uptäckte och gripne; att en noggrannare tillsyn öfver för samhället vådlige personer är vorden utöfvad; äfvensom att nattetid inträffade eldsvådor, i sin början uptäckte af polis-bevakningen, blifvit flere gånger, utan behof af vanlige brandsignaler, genom densammes föranstaltande släckte.» Gr.
Ehuru jag måste be känna att tiden icke medgifvit mig, att taga närmare kännedom om nu ifrågav:de motion, och ehuru jag är öfvertvgad, att motionären, med den kännedom han om frågan är i tillfälle att förvärfva, noga öfvervägt alla omständigheter, som dervid kunna anses böra tala för eller emot hans förslag, så kan jag likväl icke undgå att anmärka tvänne omständigheter, hvilka förefalla mig serdeles vigtiga; det är nemi., att de saköres-medel, som tillfalla åklagare inom Stockholms län, till sitt belopp äro så ofantligt olika, beroende icke allenast af den trakt, der Länsmannen tjenstgör, utan äfven i viss mån af det nit och den drift han ådagalägger för ordningens uprätthållande, men vid den nu ifrågasatta lika fördelningen bar motionären icke nog sörjt för detta förhållande genom den af honom föreslagne utvägen, att ^ skulle afsättas, för att i gratiflkations-väg tilldelas dem, som visat mesta nit i upfyllandet af sina åligganden.
Det är också en annan omständighet, som förefaller mig betänklig, nemi. att dessa medel skulle komma att aflöna städernes Fiskaler.
I de städer, som ligga i Stockholms län, hvilka, jag medgifver det, äro högst obetydliga, hafva dessa Fiskaler icke visat sig serdeles verksamma.
F. n. tillhör det städerne att aflöna dessa tjenstemän och de stå under stads-styrelsens omedelbara lydnad; det är således icke någon möjlighet för Länsstyrelsen, att kontrollera om de upfylla sina åligganden.
Ej heller är det något skäl att något annat samhälle eller någon annan del af sam hället än den, som drager den omedelbara nyttan af dessa tjenstemän, aflönar dem; det skulle vidare åstadkomma en icke obetydlig minskning i saköres-fonden, om de från densamma skulle aflönas.
Jag vill icke påstå, att dessa mina tvifvelsmål äro grundade, men jag ber likväl att det Utsi;., som kommer att yttra sig öfver frågan, ville taga dem i öfvervägande.
De motiver, sorn motionären anfört, äro vis serligen att tänka på, men bland dem synes mig minst tala för bans förslag, det att de lägre åklagarnes bötesandelar till en del skulle tjena till förbättring i vilkoren, för de högre åklagarne, som nu icke hafva några löner.
Jag tror icko, att t. ex. Länsmännen nu hafva för mycket hvarken af lön eller böter i följd af Den 8 December.
511 anställda åtal.
Ilvad det angår att polisen här i staden är bättre nu än förr, så lemnar jag derhän, huruvida den förändring i afseende på bötes-andelarne, som blifvit vidtagna deri, kan hafva så stor del, snarare skulle jag tro att orsaken ligger i den noggranhet, hvarmed polistjenstemännen utses och i den, om jag icke missminner mig, betydliga tillökningen af deras antal.
Jag vill blott taga mig friheten nämna nå gra ord för att söka undanrödja de betänkligheter, som upstått i anledn. deraf att en ledamot fattat min mening så som om jag skulle velat taga af hvad som nu tillfaller lägre tjenstemän för att förbättra de högres v i likör.
Det har aldrig kunnat falla mig in att föreslå någon så beskaffad reglering för våra åklagare och jag har ingalunda gjort det.
Mitt förslag går ut på, att icke allenast alla de bötesandelar, som hittills hafva tillfallit åklagarne, utan dessutom allt hvad som tillfallit alla målsegande och dessutom Kronan skulle användas såsom en högst behöflig förbättring af våra åklagare.
De s. k. högre tjenstemän, på hvars otillräckliga aflöning jag ock bort fästa upmärksamhet, äro AdvokatFiskalerne i HofR:ne och i ett par af Gollegierna, nemi.
KammarColkm och KammarRm.
Den tillökning som för dessa 5 embetsman kunde komma i fråga, skulle troligen högst utgöra 10,000
R:dr b:ko för dem alla.
Men Kronans andel i böterna har ensamt utgjort efter 10 å rs medeltal 45,000 R:dr b:ko.
Af det ökade stats-anslag, som jag begärt för de allmänna åklagarne, skulle den betydligaste delen tillfalla Länsmännen.
Jag tror dessa tjenstemän ibland alla, bäst behöfva löne-ti 1 Jökning, om man vill bibehålla ordning och laglydnad i landet.
Det torde om man icke snart bestämmer annan aflöning för Länsmän, knappt blifva möjligt att fylla platserna med dugliga sujetter.
I afseende på hvad som af en annan talare är nämndt om StadsF/skalerna, får jag uplysa, att det icke varit min mening att städernas skyldighet att aflöna Fiskalerna derigenom skulle uphöra, men det bör vara den talare som gjort anmärknui, noggrant bekant, att
Fiskalerne i våra småstäder äro till den grad illa aflönade, att det finnes de, som icke hafva större lön än 20, 50 eller 100 R:dr.
Jag hemställer till R. och Ad. hvad slags tjenstemän man nu för tiden kan vänta sig att få med sådana aflöningar.
Just i Stockholms län hafva vi nyligen haft bedröfliga exempel på, hvart det leder att hafva så aflönade tjenstemän.
Remitterades till Stats- och LagUtsk:n.
Föredrogs och remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk.
Hr von Köchs, Nils Samuel, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de de Juridiska Fakulteternes i Upsala och Lund förflyttning till Stockholm.
Hr von Köchs, Nils Samuel, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion om arfvoden åt ständiga ledamöter af en Lagberedning.
512 Den 8 Decembe r.
DS Hr von Koch upläste denna motion, begärde jag den på bordet, hufvudsakligen i ändamål att få hemställa, att de anslag som meddelas för en sådan lagberednings tillsättande, hvarom här är fråga, icke skulle beviljas längre än till nästa statsreglering.
Till denna anmärkning ber jag likväl att få bifoga, att långt ifrån att önska att förminska vidden af Hr von Köchs motion, är det min syftning att den idé, som ligger i densamma, måtte ytterligare utvecklas.
Till utveckling af skälen till denna önskan, skall jag be att få uppehålla R. och Ad. några få ögonblick.
x\Ied den representation som vi hafva, bestående af så olika elementer, utgående från så olika stånd och folkklasser, och fördelad på fyra kamrar, är det helt lätt a priori förklaradt, om det också icke vore kändt af erfarenheten, 'att stora svårigheter upstå för R.
St:r att kunna åstadkomma något helt i lagstiftnings- och organisationsväg, hvilket likväl utgör den högsta upgiften med afseende på samhällets frågor.
Under sådant förhållande vore det efter mitt förmenande i hög grad önskvärdt, att hafva någon förmedlande, icke beslutande men rådgifvande auktoritet, som stöde mellan R.
St:r och konunga-makten, äfven af det skälet, att Konungen hos oss är enväldig i alla frågor, som röra organisationen af statsinrättningarna, äfvensom i fråga om den ekonomiska lagstiftningen; och hvar och en känner, hurusom detta i sjelfva verket lemnar åt Svérges konung i det närmaste samma magtfullkomlighet som om Han vore enväldig, med undantag af hvad som icke är ulan vigt att R.
St:r hafva rättighet att besluta om de anslag, som äro erforderlige för att verkställa den organisation, som Konungen kan vilja inrätta, men hvarvid Konungen likväl sedan är oförhindrad att efter behag förändra instrukhn för en sådan eller hvilken som helst förvaltningsgren, att gifva densamma en huru absolutistisk riktning som helst.
Jag ber att få föra R. och Ad:s upmärksamhet tillbaka till det tillfälle, då den s. k. Rikets Allmänna Ärenders Beredning år 1848 upbäfdes, och den nuvule departemental-slyrelsen infördes.
Alla som varit med den liden, veta, att en stark och öfvervägande mening då hade bildat sig om ändamålslöshelen af allmänna ärendenas beredning, och huru man hoppades, att regeringsärenderna skulle mycket bättre kunna besörjas genom införande af den nuv:de organisationen af StatsRådet.
Vi påminna oss, huru varmt åtskilliga personer yttrade sig, när denna fråga förevar, man hoppades på Cesars lycka o. s, v. Sedan den tiden har jag, både af personer med andra åsigter än de, som blifvit tillämpade i de från Regeringen utkommande författn:r, som ock från personer, som i hufvudsaken hysa samma åsigter, hört den tanke yttras, att man oaktadt denna förändring ofta i utkommande för fa tt n :r ser prof på en viss brådska eller kanske oförmåga att bereda sakerna.
Jag har många gånger sedermera kommit att tänka på om det icke skulle hafva varit bättre, att Rikets allmänna ärendens beredning hade funnits qvar och slutligen kommit till en bestämd öfvertygelse, som jag nu ber att få underställa R. och Ad:n, angide egentliga orsaken, hvarföre denna myndighet, om jag så får kalla densamma, nedsjönk till en sådan Den 8 December.
513 sådan nullitet och ringaktning i allmänna tänkesättet, oaktadt den var sammansatt af personer allesammans kända för bildade och i sin föregrde verksamhet väl bepröfvade och ansedde embetsman.
Det var nemi. derföre att det fattades en § i grundlagen, som hade bordt stadga, alt alla frågor, som rörde allmänna ärender, borde passera denna beredning, innan de kunde föredragas i StatsRådet.
Då nu en sådan § icke fanns i grundlagen och ej heller någon serskild lag derom bestämde något, så hände det nästan beständigt, att statssekrelerarne undandrogo från allmänna ärendernas beredning just sådana mål som bordt höra dit, och läto beredningen sitta såsom en slags utredare af besvärsmål, som tillhörde de serskilda Departma, men med de betänkm, som allmänna ärendenas beredning i dessa mål afgåfvo, voro StatsSekretme för det mesta belåtna, så att deras föredragning ofta blott utgjordes af dessa betänkm.
Sedermera har vår Statsråds-beredning skolat fortfarit, att undangöra dessa förarbeten i fråga om utfärdandet af allmänna författn:r; men detta blir ingalunda detsamma, då man vet hvilken mängd ärender Statsrådets ledamöter hafva att besörja, och det dessutom vore mycket godt, att genom en förmedlande myndighet erhålla något mera enhet och system i det hela.
Hvar och en, som känner något till regerings-ärendena, vet, att med hvarje år ärendenas antal ökas; centralisations-begäret stannar icke af utan fortgår, och detta gör, att
Depart:sCheferne med hvarje år få mera att göra.
Rikets folkmängd ökar sig också med hvarje år, rättsförhållandena likaledes, petitioner och adresser inkomma från alla håll och det är under sådana förhållanden ursäktligt, om vissa saker afgöras med större brådska, än sig borde.
Derföre har man också anledn. att önska, att det funnes någon sådan rådslående auktoritet mellan Ständerna och konunga makten, som kunde förbereda de mål, som konunga-makten sjelf skall företaga sig.
Det är af dessa skäl och emedan jag anser, att denna idé vidare behöfver utvecklas, och emedan jag tror att tiden skall kunna vara inne vid nästa Riksdag att väcka motion om organiserandet af en sådan myndighet som jag här, för öfrigt instämmande i Hr von Kocks motion, anhåller, att de anslag, som blifvit begärda för denna af 2 personer bestående lagberedning, skulle föreslås att gifvas blott till nästa lliksdag.
Ilemitterades till Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm.
Föredrogs Frih. Raabs, Adam Christian, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de upgörande af förslag till föreskrifter för försäljning af åtskilliga för Statens räkning utarrenderade egendomar.
Hr von Seth, Joh. August, anförde skriftligen:
Oaktadt jag hyser stort förtroende till den värde motionärens erfarenhet, oaktadt jag hört en högre embetsman, till hvars ord jag äfven bär största förtroende, dela motionärens åsigter och slutligen oaktadt jag vet att hvarje nybörjare vid det offentliga, bör II. II. " " 33 5U D»u 8 December. vara rädd 0111 sin personlighet och icke i otili upträda i ämnen, deri han pröjligen tänker orätt och således blott blifver saker till talträngdhet eller dumdristig framfusighet, så finnes dock ofta något inneboende, en driffjäder, som oemotståndligt manar en att med iakttagande af hofsamhet uttala sin mening, sin öfvertygelse, när man icke kan inse att den genom klara skäl pcb fakta blifvit rubbad.
Så pr det med mig i förev:de ämne.
Den första frågan, som jag gjort mig härvidlag, är: har motionären bevisat det oriktiga i att Staten är jordägare? nej, denna fråga har han icke vidrört.
Hvarpå baseras då motionens syftning?
jo på upräknandet af dels de många intrasslade omständigheterna vid utarrendering af, kontroll öfver och bevakande af rättigheter, rörande kronogods, och dels vid den fördel, som skulle tillskyndas
Staten vid försäljning af godsen till högre belopp, än hvartill de nu kunna förräntas.
Dessa äro visst, vid ögonblickliga framställningen, talande dock blott indirekta bevis; ty de kunna ju höfvas med det inkast, att om vidlyftigare åtgärder vid utarrendering af Kronans jord begagnas, äp som är nödigt, så kunna de ju tidsenligt förenklas; icke heller är det sagdt, att Staten lider en verklig förlust, för det att hon icke säljer sina egendomar, då det kan ske till bögie belopp, än hvartill de f. n. kunna förräntas.
Samma förhållande skall det ju blifva med hvarje enskild kapitalist, som icke sjelf kap eller ftr i tillfälle att sjelf sköta sin jprd; hvad skulle följden då blifva?!
Sken kapitalisten har ock sino utgifter och måste vara betänkt pu att alltid säkert påräkna motsvarande inkomster; derföre söker ligg största säkerhet för sina kapitaler.
Med Staten är det ju liknande förhållande; betryggar det ipjje hennes anseende och säkerhet, när hon har en del af sina inkomster för utgifternas bestridande sig tillförsäkrade genom den jord, som hon äger, helst då hon af ålder ägt den?
Mep betraktar man saken ur en vidsträcktare synpunkt, så kan motionens giltighet pä flere vis bestridas.
Jag beder få hänvisa på det, som står mig lifligast före.
Det är ju en oklanderlig önskan att jord måtte blifva tillgänglig för alla grader af förmögenhet och bildning och alt den, vare sig såsom egendom, eller blott såsopn på viss tid tillförsäkradt innehaf, måtte få brukas och besittas.
— Men härefter måste det förhållande upstå, att ju mera folkmängden ökas, och jordbruket, genom idoghet, användt arbete, samt kunskapernas tillämpning, går framåt, ju mera måste jorden få den egenskapen att, dels såsom mera eftersökt, och dels såsom eg förädlad vaia, stiga i alltjemnt tilltagande värde.
Det måste då blifva allt svårare för de otillräckligt bemedlade att köpa så stor jordlott, som de anständigt, med ärfda vanor, kunna lefva på och ännu mera sällsynt att de då kunna hafva tillräckligt rörels. e-kapital öfver, hvarmed de kunna förbättra jorden, hvarförutan ipgen Säker vinst kan påräknas.
Det är för denna medelklass jordbrukare, hvilken blifvande tidsförhållanden nödvändigt måste frammana, som jag gu talar, då Den 8 December.
515 jag bestrider den väckta motionens befogenhet, och tvertom önskar att Staten måtte behålla sina gods.
Afven ur statsekonomisk synpunkt kan jag försvara denna min önskan.
Hvar och en vet huru egandet af jord går från man till man och huru detta måste förorsaka många kapital-utlägg och användande af arbetskrafter till sådana arbetens utgörande, som icke gifva direkte vinst; härmed menar jag indelning af jord i nya skiften, varande byggnaders och stängslars nedrifvande och nyas upförando — allt en gifven följd, när jordinnehaf förändras till rymd och brukningssätt, ifrån större till mindre gårdar, ifrån hemman till delar deraf, eller ock tvertom.
I hvilket fall som helst användas kapital och arbete då alltid oproduktift; det är till statsekonomisk förlust.
Skulle Kronan nu sälja sina gods, så vöre det blott under Fideikommissen, som en arrendatorsklass egentl. kunde upsla och der, hvarest ett en gång ordnadt farmersystem kunde bestå: dock detta är äfven underkastadt det ensk i Idta godtycket.
Derföre har jag kommit till den öfvertygelsen att ett ordnadt farmersystem icke säkrare kan utbildas än på Kronans gods och derifrån såsom från en stam utgrenas, hvarthelst omständigheterna medgifva det.
Dervid upstår då onekligen den frågan, skall Administrationen -— Regeringen — hafva besvär med denna jord, blott för att befrämja tillkomsten af denna klass jordbrukare, helst om det skulle kunna bevisas att Slaten i annat fall förmånligare kunde föryttra sin jord?
Min ensk i Idta öfvertygelse är, att sjelfva frågan kan besvaras med ja och att tillägget kan med giitiga skäl bestridas, om blott tidsenligt erforderliga förenklingar tillvägabringas i sättet och vilkoren för ularrendering, kontroll öfver godsens skötsel etc., med ett ord, om de ömsesidiga, sanna och nära beslägtade intressen och fördelar, som böra äga rum och iakttagas emellan jord-, ägare och arrendator, äfven rätt tillämpades emellan Staten såsom jordägare och den enskilde såsom hennes arrendator.
En oriktig sats förmodar jag äfven, att motionären framkastat, då han säger, »att en Arrendator måste tveka att vidtaga större, kostsamma förbättringar, som sällan kunna under arrende-liden amorteras, hvadan skulle följa att Kronans jord icke skulle blifva så väl skött och förbättrad, som om den innehades under full ägande rätt, då ägaren sjelf genom jordens ökade värde hade ersättning för nerlagda kapitaler.» — Jag skulle dock teo, att jordägare med öfverflöd och de äro jemförelsevis få, kunna vidtaga sådana förbättringar, men deremot mängden måste söka göra sådana förbättringar vid jorden, som inom en viss, kortare beräknat! tid kunna återbetala sig, och sådana förbättringar kunna insigtsfull Arrendatorer äfven göra.
Om kostsammare förbättringar skulle någon gång behöfvas, bör det ju alltid ligga i jordägares intresse att med sin hjelp bispringa sin arrendator.
Att detta mitt afgifna yttrande måtte få åtfölja motionens remiss till vederbörligt Utsk., anhåller jag vördsammast.
Raabs, Adam Christian, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de förändrade grunder för stängsel-skyldigheten.
Raabs, Adam Christian, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion, om nedsättande af en Komité, för att i fråga om reorganisation af ett eller flere af nuv:de Embetsverk anställa undersökning och afgifva förslag.
Med anledn. af den af mig väckta motion och på det Gr.
Lagerbjelkes motion, som åsyftar samma sak och upgifver bestämdt förslag i afseende på ett embetsverk, måtte samtidigt med denna i StatsUtsk. komma under behandling, anhåller jag vördsamt att få göra följande tillägg: »Derest icke R.
St:r redan vid innev:de Riksdag hinna inhämta de uplysningar som erfordras för att för sin del i ämnet besluta.»
Då härefter Ur Gr. o. Landtm, framställde propos å remiss till Allm.
Besv. o. Ekon.Utsi;., anmälde sig och yttrade Frih.
Jag bekänner upriktigt att det tillägg jag gjort, skedde just i syftning att kunna få denna motion remitterad till StatsUtsk., der den kunnat i sammanhang med Gr.
Lagerbjelkes omnnle motion behandlas, ty svårligen skulle Allm.
Besv. o. Ekon.- Utsk. kunna uplysa om, huruvida de inhämtade uplysningarne kunna föranleda till beslut å R.
St:rs sida redan vid innev:de Riksdag.
Ur Gr. o. Landtm, fästade upmärksamheten derpå att icke motionen, hvilken sådan den först blifvit afgifven, afsåg en underd. anhållan om nedsättande af en Komité, som skulle i fråga om embetsverkens reorganisation afgifva förslag, samt att detta förslag måtte af K.
M. delgifvas näst sammanträdande Ständer, jemte Nåd.
Propos. i ämnet, och ej heller det nu gjorda tillägget, så lydande: »derest icke R.
St:r redan vid innev:de
Riksdag hinna inhämta de uplysningar, som erfordras för att i ämnet för sin del besluta», innehöll någon sådan fråga om statsregleringen eller dermed gemenskap ägande ämnen, som kunde utgöra föremål för StalsUtsk:ts behandling.
Raab förklarat sig afstå från sin begäran om remiss till StatsUtsk., hlef förev:de motion jemte nu afgifne yttranden i ämnet remitterad till Allm. Besv.- och Ekon.Utsk.
Raabs, Adam Christian, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion, angtde rättighet att lösa kronoskatlejord till frälse natur.
Den 8 December. 517 Föredrogs och remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Ilr Ribbingt, Arvid, d. 3 dennes e. m. på bordet lagda motion om inrättande af en ccntral-mvndighet för kyrkliga och undervisnings-ärendens handhafvande.