Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna årliga profit, som ökats i den mån det kostsamma åkerbruket inskränkts, kommer att ännu mera förbättras redan så snart den planterade ekskogen hinner att upväxa, så att den bör hjelpgallras; och att den behållna vinsten vid den fullmogna ekskogens slutliga inskördande blir högst betydlig, det synes med visshet kunna antagas.
Här vill jag till ledning för andras omdöme anmärka, att årliga arrendet för Wisingsborgs kungsgård intill år 1832 utgjort 135 t:r 18 kpr, hälften råg och korn efter markegångslösen i medeltal efter 10 rdr pr t:a, motsvarande omkring 1,35 5 rdr 3 2 öre och för 5,000 dagsverken, efter en fjerdedel af markegångspriset, omkring 933 rdr 5 0 öre eller således tillsammans 2,292 rdr 82 öre rmt.
Dagsverkena har kungsgården fortfarande betalt till statsverket, hvilket således endast årligen kommit i mistning af arrendespanmålen; och sedan planteringen nu är fullbordad och tillräcklig 44 Deu 7 Mars. arbetsstyrka vinnes från anlagda torp, saint dragarnes antal kan minskas och kronodagsverkena afstås, är det utom allt tvifvel, att egendomen, om icke genast, dock ganska snart, skall lemna en behållning, motsvarande det arrende, som kunde väntas äfven om egendomen i sitt förra skick, såsom landtbruk, på senaste årens updrifna vilkor utarrenderats.
Tages nu denna erfarenhet till ledning vid bedömandet af Leckö, framstår här först den fördel, att kostnaden för styrelsen, såsom redan utgående från Wisingsborg, icke behöfver belasta denna plantering samt att barrskogsmarken, som vid en utarrendering icke lemnar någon inkomst, emedan dess alster åtgå för landtbrukets behof, kommer vid Leckö, sedan ståndskogen hunnit uprättas från nu varande förfall, att årligen inbringa 6 till 8000 rdr, efter den erfarenhet, som den närmast Leckö belägna kronoparken Rådaås och privatskogar i Skaraborgs läns slättbygd lemna, hvilket belopp redan ensamt troligen upgår till den arrendesumma, som af egendomen högst kan påräknas.
Äfvenledes åtgår nu för landtbruket inkomsten af 3 5 st. torp, hvilken inkomst för planteringen, sedan de första årens jordberednings- och besånings-arbeten äro fullbordade, sedermera till stor del för hela tiden blir ograverad.
Lägger man nu härtill, efter erfarenheten vid Wisingsborg, ej obetydliga årliga inkomster genom grässlätter, dels inom planteringarna och dels å den sidländta ängsmark, 160 tid, som icke bör planteras, betning och hjelpgallringar under skogens växttid, skall, oberäknadt de fördelaktiga förhållandena, då ekskogen en gång blir mogen till skörd, det åberopade missförhållandet i afkastning bestämdt luta till nachdel för den förordade utarrenderingen, samt planteringsförslaget, om det också icke tillerkännes någon hög plats, såsom rent industriföretag, dock alltid försvara sin plats, såsom välbetänkt och betryggadt mot all sorts förlust eller direkt upoflring från Statens sida, i det att de förskott, som i böljan under besånings-perioderna erfordras, blifva sedermera rikeligen ersatte.
Utsk:ts antagande, att värdet af den mark vid kungsgården, som ej kan direkt användas till ekplantering, skulle blifva mindre än om denna mark användes i sammanhang med det hela i och för landtbruk vid en utarrendering, är således till sin grund lika falskt, som Utsk:ts öfriga advokatoriska skäl, och dertill räknar jag också Utsk:ts häntydning på minskningen af ett eller annat hundra tunnlandtal af Rikets åkervidd för den ifrågav:de planteringen, helst 1000-tals tunnland hvarje år odlas till åker inom Riket, och således en dylik minskning är för landet utan all betydenhet.
Men utom det att resultatet i sak, hvartill Utsk:t i denna fråga kommit, är, såsom jag sökt visa, för Staten i ekonomiskt hänseende ofördelaktigt, så är det i formelt hänseende högst betänkligt.
Godkännes Utskrts förslag och K.
Propos. om Leckös användande till ekplantering följaktligen afslås, innefattar detta nemi. ett upprifvande af hvad R.
St:r vid 1828 års Riksdag beslutit, utan att någon propos. eller väckt motion om ett sådant uprifvande föregått samt utan att några giltiga — ens'urskuldande skål linnas för tillintetgörande af en i laga väg tillkommen, redan tillämpad Pen 7 Mars. i 5 och ej upliäfd förhandling emellan statsmakterna.
Jag finner äfven i denna omständighet ett vigtigt skäl för mitt klander af Utsk:ts behandling af ärendet, helst Regeringen, till följd af 2:ne så olika beslut, som R.
St:rs af år 1829 och det nu af Utsk:t föreslagna, måste råka i förlägenhet om hvilketdera skall vid tillämpningen ega högsta vitsordet.
Jag vill här icke åter uprepa de skäl, som specielt föranledt förslagets väckande om Leckös användande till ekplantering, hvilka skäl synas mig icke ännu hafva blifvit nog granskade samt qvarstå hittills såsom ovederlagda.
Men vid det resultat, som följt på förslagets behandling inom Utsk:t, framstår sjelfmant den frågan: af hvad orsak skall just eken, detta Sveriges ädlaste trädslag, vara undantagen från de hägnande omsorger, som nu börja både ifrån Statens och den enskildes sida egnas åt Svenska skogarnes uphjelpande?
Det år både kändt och erkändt att, sedan ekskogen vid 1828—3 0 årens Riksdag lemnades till privat disposition, densamma varit blottställd för ett utrotningskrig, som hotar att utesluta den från Svenska trådslagens antal.
Ständerna, som då förutsågo en sådan utrotning och tillika funno att, med en fortsatt lagstiftning mot detta utrotande, ingenting kunde vinnas, anslogo derföre, såsom vi redan hört, ända till 25,000 tid mark till ekplantering, ställd under Statens direkta vård.
— Så tänkte då R.
St:r på efterkommande!
— Ar det nu således — jag frågar — skäl att frångå denna grundsats i en tid, då brist på ek i verldshandeln höjt dess pris ända till 2 till 3 rdr pr kub. fot och föranledt användandet af teakträdet från en annan verldsdel, hvilket trädslag i handeln upgått ända till 4 rdr och derutöfver pr kilb. fot i England ?
Jag frågar, är detta klokt hushålladt, då icke andra synliga motiv finnas än beräkning på en lumpen arrende-summa, som hvarken gör från eller till för Statens välstånd, och som i allt fall är ganska osäker till beloppet?
Man föreställer sig visserligen, att arrendet för Leckö skall upgå till 6 till 8,000 rdr rmt — men för i år år detta arrende blott 3,000 rdr rmt — och vi erinra oss, att vid sista Riksdagen optionsrätt till arrenden skänktes af Ständerna äfven till innehafvare af ifrågav:de, så väl som andra bortdonerade kungsgårdar, och denna företrädesrätt år ej egnad att höja arrendesumman.
Konsiderationernas makt är dessutom ganska stor vid arrende-auktioner, då för Kronans räkning utarrendering sker, och man kan icke förutsätta att den icke också här gör sig gällande.
Nekas kan emellertid icke, att nuvarande innehafvare af Leckö kungsgård på ett exemplariskt sätt vårdat sig om jordbruket och åbyggnaderna; men utom det att detta varit en skyldighet och haft sin vinst med sig, torde, om egendomen öfverlåtes för ekplantering åt Skogsstyrelsen, den fördel kunna beredas honom att på billiga vilkor ännu under 7 års tid innehafva de fruktbaraste delarne af egendomen, hvars planterande sker traktvis under den nämnda tiden.
På grund af hvad jag sålunda anfört, yrkar jag afslag å StatsUtsk:ts Betänk, och bifall till K.
M ts Propos. 1)en 7 Murs. Hr Montgomery, Robert Nils Germund:
Då Betänkd är hegardt pä bordet, skulle jag icke nu hafva begärt ordet, om icke den talare, hvilken nyss yttrat sig, tillkånnagifvit sig vara hindrad att vid nästa plenum närvara.
Jag anhåller att då få utförligare yttra blig i ämnet, till besvai-ande af de mot Utsk:t riktade anmärkningar, och får nu endast, i afseende å den der lilla smånätta beskyllningen, att andra omständigheter skulle i denna fråga hafva gjort sig inom Utsk:t gällande, försäkra, att några sådana biomständigheter, mig veterligen, icke legat till grund för eller inverkat uppå Utsk:ts beslut.
Med afseende för öfrigt å den af den värde talaren uttalade önskan att få lära känna namnet å den person, hvars auktoritet i Betänk, blifvit åberopad, vill jag nämna, att denne vetenskapsman är Professor Fries, och lärer denne mans yttranden i ifrågav:de hänseende svårligen kunna jäfvas. II.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att då förevarande Utlåt, blifvit af flere ledamöter begärdt på bordet, detsamma komme att der hvila.
Anmäldes och lades på bordet följ. från Utskotten inkomna Betänkin, Memorial och Utlåt:n, nemi. från Bevilln.- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:t: N:o 1, i anledn. af väckta motioner ang:de förändring i åtskilliga delar af nu gällande stadganden rörande nederlags- och transitorätt; N:o 2, i anledn. af väckta motioner om vissa ändringar i SeglationsOrdningen; N:o 3, i anledn. af väckt motion om revision af Tullverkets Sporteltaxa; Lagutskottet: N:o 19, i anledn. af väckt motion om antagande af ny lag ang;de skillnad i äktenskap; Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:t: N:o 38, i anledn. af väckta motioner om åtgärder till beredande af Sabbatens värdiga firande; N:o 39, i anledn. af väckta motioner om ändring i IlandelsOrdningen den 22 December 1840 samt dermed sammanhang egande Författningar; N:o 40, i anledn. af RiksStåndens olika beslut rörande Betänk.
N:o 19; Riddarhus Utskottet: N:o 1 0, i anledn. af Iir Anreps, Gabriel, motion om understöd för fortsatt utgifvande af »Svenska Adelns Attartaflor»; N:o 11, i anledn. af återremiss af Utsk:ts Memorial N:o 0. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3/4 2 e. m.
Den 10 Mars f. ni. 47 Lördagen den 10 Mars 1860.
Plenum k). 10 f. m.
Justerades 4 Prot.Utdrag för den 7 dennes samt PleniProtok. för den 18 sistl.
Föredrogs ExpeditionsUtskottets Memorial N:o 6, deri Utsk., med tillkännagifvande att dess, på grund af StatsUtsk:ts Betänk.
N:o 51, upsatta förslag till R.
St:rs underd. skrifvelse ang:de anskaffande af medel för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader blifvit af llögv.
PresteStåndet återlemnadt till Utskottet för upsättande af förnyadt skrifvelseförslag i öfverensstämmelse med RiksStåndens beslut i anledn. jemväl af StatsUtsk:ts Memorial N:o 02, öfverlemnat ett sådant förnyadt skrifvelseförslag under N:o 3 9; hvilket nu uplåstes.
Uppå härefter gjord propos. blef Exped.Utskts Memorial lagdt till handlingarne och skrifvelseförslaget godkändt.
Sedermera uplästes och godkändes samma Utskotts nedannämnde förslag till R.
St:rs underd. skrifvelser till K. M., nemi : N:o 40, i anledn. af K.
Propos. om användande af en del af Fångvårdsanslaget till nybyggnader vid Landskrona Fåstningsfängelse; N:o 41, om uphäfvande af 7:de Kap. ByggningaBalken; samt N:o 42, ang:de Bankens deltagande i ett utländskt lån.
Efter tillkännagifvande, att vid sednaste
Talmanssammanträde öfverenskommits att föreslå RiksStm att Onsdagen den 21 uti innevarande månad företaga val af de 6 Elektorer af hvarje Stånd, hvilka, enligt 108 § R.F. och 65 § R.O., ega att utse komiterade för Tryckfrihetens vård; hemställde H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade bestämma nämnde dag för anställande af ifrågavide val, samt besluta att dervid jemväl 2 Suppleanter borde på samma gång utses, så att hvarje vallista komme att uptaga 8 namn.
+8 i) e ii 10 Ma rs f. ni.
Anmäldes och bordlädes: StatsTJtsk:ts Utlåt.
N:o 7 5, i anledn. af väckt fråga om anslags beviljande åt Adjunkten Magister O. Torell för en vetenskaplig resa till Norra Ishafvet; BankoUtsk:ts Memorial N:o 18, med förslag till vissa förändrade föreskrifter ang:de förvaltningen och utlåningen af Statslånefondens medel; samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts Betänk.
N:o 37, i anledn. af väckta motioner rörande Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden.
Då redan flere betänkanden, alla i och för sig vidlyftiga och berörande ämnen, hvilka torde behöfva genom längre diskussioner behandlas, finnas på föredragningslistan upförde, och man sål. icke kan veta, huruvida Ekon.Utsktts Utlåt, i den s. k.
Norska frågan kan komma att bibehålla det rum på nämnde lista, som det nu kan få, får jag vördsamt anhålla att detta Utlåt, måtte sättas främst på föredragningslistan till nästa plenum.
Detta förslag blef, uppå framställd propos., utaf R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs ånyo Konst.Utsk:ts den 3 och 7 dennes bordlagde Memorial N:o 5, ang:de fullbordad grankning af de i StatsRådet förda Protokoll. Hr Gripenstedt, J o h. A u g.:
Konst.Utsk:t har, efter granskning af de i StatsRådet förda protokoll under de sednast förflutna trenne åren, funnit Regeringens åtgärder i vissa upgifna fall, fyra till antalet, vara af den natur, att de böra för R.
St:r anmälas.
Formen för behandlingen af denna fråga tror jag visserl. vara af något afvikande beskaffenhet från hvad som förut varit vanligt och torde icke heller rått tydligt angifva meningen med berörde anmälan; men det synes dock att Utsk:t för sin del ogillat de ifrågav:de regeringsåtgärderna, och det torde fördenskull tillåtas mig att med några uplysningar och anmärkningar beledsaga Utsk:ts Mern. i denna del.
Jag tillåter mig likväl att förutskicka den förklaringen, att åtminstone hos mig icke den ringaste känsla af missnöje förefinnes deröfver, att Utsk. gjort ifrågav:de anm:r.
Tvärtom måste jag tillstå, att det för mig varit en tillfredsställelse att finna, det bland den mängd af 20 till 30,000 ärenden, som af StatsRådet handlagts under den tid granskningen omfattar, Utsk. icke funnit anledn. att fästa någon ogillande upmårksamhet vid hvarken till antalet flere, eller till beskaffenheten vigtigare ärenden, än de i Mem:t uptagna.
Det I>« n 10 Mars f, m. iDet i första punkten förekommande målet handlar derom, att K.
M. icke ansett något löneafdrag böra ega ruin för tvenne ledamöter i Svea Hofrätt, hvilka under sisth Riksdag i egenskap af frälsemän utöfvade sin riksdagsmannarätt och till följd deraf, att de voro ledamöter i Utsk., voro förhindrade att sköta sin tjenst.
JustitieStatsMinistern, som af beklaglig anledning är förhindrad att i dag vara här närvarande, uplyste till protok., då detta ärende förekom, att löneafdrag tillförene icke egt rum för de ledamöter i Hofrätten, som af riksdagsmannabefattning varit förhindrade att sin tjenst förrätta, äfvensom att i de af R.
St r vid sednaste
Riksdag fastställda vilkor för då beviljade löneförhöjningar funnes utsatt, att der undantag från den i allmänhet föreskrifna skyldigheten att vidkännas afdrag af lönen syntes böra ega rum, sådant borde vid hvarje särskildt fall bestämmas.
På grund häraf och med afseende derpå, att ledamotsbefattning i Utsk., som af de ifrågav:de Hofråttsledamöterna utan arfvode varit utöfvad, uti förevarande hänseende kunde anses jemförlig med af K.
M. lemuadt offentligt updrag, under hvars utförande Hofrättsledamot, jemlikt de af K. M. den 15 Juni 1858 meddelade allmänna föreskrifter, vore från löneafdrag befriad, funne Just.-StatsMinistern bemälfle ledamöter nu desto hellre böra njuta sådan befrielse till godo, som dels R.
St:rs vilkor om löneafdrag icke varit kungjorda den tid, ledigheten åtnjöts, och dels särskilda adjunktionsmedel finnas å Plofrättens stat upförde till gäldande af arfvoden i de fall, då ordinarie ledamot, som icke sjelf förrättar sin tjenst, anses icke böra aflöna vikarien.
Dessa skål synas mig vara så fullständiga, att jag har föga eller intet att dertill lägga.
Jag vill blott särskildt fästa upmärksamheten derpå, att den olikhet, som Utsk. anmärkt förefinnas emellan behandlingen af denna fråga och en annan, som föredrogs genom FinansDepdet, har sin förklaringsgrund i den särskilda omständigheten, att den tjensteman, som vid sistnämnde tillfälle var i fråga och hvilken tillhörde StatsKont., icke hade något updrag vid Riksdagen, som hindrade honom att sjelf bestrida sina tjenstegöromål; och att således, når han ville begagna sin riksdagsmannarätt, som icke kunde honom förvägras, det skäligen måste anses tillhöra honom att draga försorg om uprätthållandet af K
M:ts och Kronans tjenst.
Då dertill kommer, att flerfaldiga prejudikat i detta afs. funnos från föreg, tider, hvadan äfven i den allmänna föreskriften inflöt, att då K.
M. funne särskilda omständigheter föranleda till befrielse från löneafdrag, sådant kunde få ega rum, så kan jag, som ej var närvarande då beslutet fattades och således år fullkomligt opartisk i frågan, för min del icke finna någon anledning till anmärkning emot denna regeringsåtgärd.
Hvad U:dra punkten beträffar, kan jag så mycket hellre förbigå densamma, som jag har anledn. förmoda, att den ledamot af StatsRådet, som är närmast i tillfälle att utreda detta ämne, kommer att derom yttra sig inför R. o. Ad.
I 3:dje punkten har Utsk. anmärkt att, enl. hvad' protokollen, särdeles de öfver LandtförsvarsDepartements-årenden, utvisa, hafva vid flere särskilda tillfällen befordringar, svnnerligen till högre miliH.
IV. ' -i 5(1 1) en 10 Mars f. in. tär-embeten, egt ruin utan att vederbörande
Departementschef ärendet föredragit eller derom yttrande afgifvit.
Jag kan icke med säkerhet inse hvilken syftning eller afsigt, Utsk. genom denna anm. egentligen velat uttrycka, nemi. huruvida den skall bestå antingen deruti, att StatsRådets ansvarighet, genom det klandrade upställningssättct af protokollen, skulle vara på något sätt förminskad, eller deruti, att icke något ärende anses böra i StatsRådet förekomma, förr än sedan initiativet dertill blifvit taget af någon föredragande, och att detta initiativ aldrig skulle tillkomma Konungen personligen.
Ifall det första är meningen, eller att rådgifvare-ansvarigheten skulle vara åsidosatt, anser jag det för min del vara alldeles uppenbart, att så icke är förhållandet; ty i grundlagen står uttryckligen, att de beslut, mot hvilka en Konungens rådgifvare ej inlagt någon reservation, anses han hafva tillstyrkt.
Ilvad åter vidkommer den andra meningen, eller att grundlagen icke skulle medgifva K. M, att sjelf taga initiativet i någon fråga, tror jag att en sådan upfattning icke allenast fullkomligt strider emot ordalydelsen i 33 och 3 5 §§ R.F., utan äfven år till sin princip helt och hållet oriktig, samt dessutom i vissa fall skulle göra det omöjligt för Konungen att utöfva sin lagliga makt.
I 33 § R.F. säges nemi.: »Enär sådana sysslor, hvartill förslag blifvit uprättade, skola af Konungen bortgifvas, böra StatsRådets ledamöter yttra sig öfver de sökandes skicklighet och förtjenstcr.
Åge de äfven rätt, att emot
Konungens utnämningar till andra tjenster och embeten underd. påminnelser göra.»
Det synes mig häraf vara ganska klart, att det är en K.
M. förbehållen rätt att omedelbart utnämna till sådana förtroende-embeten, hvarom 3 5 § talar, och att det är r&dgifvarnes skyldighet, att deremot göra påminnelser, i fall de finna sig dertill befogade.
Men ännu tydligare finner man den åsigten att K.
M. måste anses ega rätt att i vissa upgifna fall sjelf taga initiativet, bekräftad genom 3 5 § IIF., sorn innehåller emot slutet .... »hvarifrån» (nemi. förtroendesysslor) »Konungen må dem entlediga, när han pröfvar Rikets tjenst det fordra.
Konungen kungöre dock sådana beslut i Statsllådet, hvars ledamöter vare skyldiga att deremot göra underd. föreställningar, om de finna sig dertill skäl ega.»
Jag kan icke inse huru denna § skulle kunna tillämpas i vissa fall, utan att initiativet dervid tillhörde Konungen.
Om t. ex. Konungen skulle finna lämpligt, att någon departementschef entledigades från sitt.embete, huru skulle den frågan eljest kunna förekomma?
Hvarken kunde denne eller någon annan departementschef vara föredra gande, utan det måste väl så tillgå, att Konungen sjelf bringar frågan å bane, och då först inträder, såsom grundlagen också tydligen föreskrifver, rådgifvarnes rätt och pligt, att, om de icke dela Konungens åsigt, deremot göra sina föreställningar.
För min del synes det således vara uppenbart, att i de fall, hvarom §§ 33 och 3 5 i R.F. handla, initiativet verkligen tillkommer och måste tillkomma Konungen.
Men deremot är det också gifvet, att, om förhållandet emellan Konungen och hans rådgifvare år sådant, som det bör vara, d. v. s. om välvilja och förtroende finnas å ena sidan, likasom trohet och tillgifvenhet å den den andra, så eger ingen tillämpning af dessa §§ rum, utan att De n 10 Mar s f. in.- M StatsRådet derom förut fått kännedom och haft tillfälle att yttra sin mening.
I fråga åter om den formella behandlingen af dessa ärenden, tror jag icke att grundlagens föreskrifter derutinnan blifvit öfvertiädda, ej heller att StatsRådets konstitutionella ansvarighet, som naturligtvis äfven i detta fall bör finnas, derigenom blifvit på något sätt förminskad.
Hvad 4:dc anmärkningspunkten vidkommer, rörer den inköpet af åtskilliga Gr. A. Sparre tillhöriga machiner, hvilka voro för postverket nödvändiga för tillverkning af frimärken.
Utsk. har härvid anmärkt, att inköpet skett till en alltför hög summa, åtminstone till en högre, än Gen.Poststyrelsen i sitt Utlåt, ansett lämpligt.
Jag ber likväl att få erinra, att Utsk., enl. min tanka, härvid fästat sig alltför mycket vid den ena partens rätt, utan att göra tillräckligt afseende på den andres.
Här var frågan helt enkelt om ett köp.
Jag kan icke finna, att man vid ett köp har mer än tre utvägar att välja, nemi. den ena, att antaga det anbud, som blifvit gjordt, den andra att afslå detsamma, och den tredje att pruta, d. v. s. söka vinna bättre vilkor än de erbjudna.
Nu år det uplyst oell i de mest ampla ordalag ådagalagdt, att den ifrågavide machinen var af en särdeles fulländad beskaffenhet samt af synnerlig vigt för postverket, som först derigenom kunde blifva oberoende af andra industri-idkares åtagande att tillverka frimärken.
Äfvenledes är det uplyst, att Gr.
Sparre under den föreg, tiden till postverkets fullkomliga nöje fullgjort sina förbindelser i sistnämnde hänseende, samt att han med en icke så vanlig beredvillighet till upoffring hade tillskyndat postverket en besparing af mer än 1000 rdr b ko.
När dertill kommer, att i kontraktet den bestämmelse ingick, att Gr.
Sparre, under en tid af tre år, skulle tillverka frimärken till ett nedsatt pris af 32 sk. b:ko tusendet, i stället för 1 rdr, så vill det synas mig, som hade K.
Mits och Kronans både värdighet och fördel blifvit mindre val iakttagna, i fall man bestämt sig för det 3:dje af mig upgifna alternativet, eller att söka nedpruta summan under hvad som blifvit begärdt, helst det härigenom ganska väl kunnat hända, att, i fall Gr.
Sparre ej medgifvit en sådan prutning, postverket gått i mistning af de ifrågavide vigtiga machinerna.
Då slutligen skillnaden emellan den af Poststyrelsen tillstyrkta summan och den af K.
M. beviljade icke var större än 4000 rdr, kan jag icke finna att det ifrågavide beslutet varit af klandervärd beskaffenhet.
Sedan jag nu i korthet vidrört de af Utsk. angifna punkterna och, efter mitt förmenande, visat dels att de äro af en underordnad beskaffenhet och dels att omständigheterna åtminstone icke med. någon visshet antyda, att något förbiseende af Rikets sannskyldiga nytta egt rum, så öfverlemnar jag med lugn till R. o. Ad. att besluta i frågan, öfvertygad, att detta beslut kommer att grunda sig på rättvisa och billighet.
I likhet med Hr Chefen för FinansDepartitet, hvilken nyss yttrat sig, får äfven jag börja med att förklara, det jag för min del icke finner den ringaste anleda, till missnöje eller klagan öfver det sätt, på hvilket Konst.Utsk. gått till väga i den punkt, som mera personligen rörer Ä2 Den 10 Mars f. m. mig, nemi. den andra.
Tvärtom vill jag upriktigt erkänna, att det synes mig, som om Utsk:t, dä det utgått från den synpunkt, som grundat anmärkn., framställt den så lindrigt som möjligt.
Konst.* litsle, anser nemi., att anställandet af tvenne, i Meni. till namnen upgifne Norrmän, såsom tjenstemän i UtrikesDepitet, icke skulle stå i öfverensstämmelse med andan af föreskriften i 28 § R.F. Hvad mig beträffar, får jag bekänna, att, i händelse anmärkn. verkligen vore grundad, skulle jag anse åtgärden snarare stå i strid emot bokstafven än emot andan af den åberopade § n.
Jag vill icke begagna mig af de skäl till urskuldande, om jag så får uttrycka mig, sorn Utsk. upgifvit, då det säger, att det icke förbisett, att fullmakter för ifrågavrde tjenstemän icke blifvit utfärdade.
Då grundlagen i 28 § innehåller; »Konungen eger att i StatsRådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar,» så kan meningen omöjligen hafva varit, att detta stadgande skulle konna eluderas derigenom att dessa tjenster tillsattes på förordnande.