Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan ali slags delaktighet i Statens värf, samt uti detta tillstånd hoppas få allt vidare framlefva j den — har jag förestält mig— torde erbjuda en garanti af oväld, Sohl— besynnerligt, men sannt— i våra dagar vida strängare utkräfves af försvaret än af anklagelsen.
Fordom sjelf ibland deras antal, åt hvilka utöfningen af smickrande, men vidsträckta och äfventyrliga pligter är 33 II. 27 4i8 Den 18 Julii e. m. anförtrodd, vill jag dock cj frånkänna mig ett visst deltagande i förhållanden, som varit, eller kunnat vara mina.
I hänsigt till dessa, hår jag visserligen endast en ganska korrt egen erfarenhet att åberopa; men denna, sammanlagd med andra iakttagelser, iir tillräcklig att afvända mitt omdöme från ali öfverflödigt sträng tydning af andras handlingssätt.
Mine Herrar! uti hvarje
Constitutionelt samhälle är åliggandet att vara sin Konungs Rådgifvare, odi det i ärender af snart sagdt oändlig mångfald, ett ej mindre svårt än högvigtigt kall.
Äfven med förutsättning af ett städse undgånget materielt ansvar, huru oundgänglig är icke den alldagliga, stundeliga moraliska ansvarigheten, att inför ailä opinioner, i deras mångsidiga förbistring, inför alla intressen, i deras flerfalldiga; ofta rakt motsatta rigtningar, oupphörligt svara håde för sitt tal och sin tystnad, både för sina geriiingar och sin begränsade verksamhet, för gissade härledningar och uppdagade följder, ja, ofta nog för sjelfva händelsernas ojämbara lopp och ödets möjliga vindskiften; sådan är dessa Rådgifvares säkerligen icke afundsvärdå, och dock ej sällan afundade, bestämmelse.
Huru de uppfyllt de pligter, sorn denna ålägger dem, är närvarande öfverläggningsforemål.
Jag har dervid hört yttras, att man bör öfverskåda de Rådgifvandes hand - Deii 18 Ju 1 ii e. m.
4i9 lingssätt i sitt sammanhang, oell Styrelsesystemet i sin helhet.
Jag delar denna åsigt, och tror, att, vid nagelfarandet med enstaka fakta, sjelfva rättvisan lätt kunde äfventyra att urarta till obillighet.
Såsom vägledning för detta allmänneligare öfverskådande, har man upprullat 110g mörkt beskuggade lador, framställande skildringen af en mängd missförhållanden, af bekymmer och vantrefnad, af ett än stationärt, än tillbakaskridaiide Samhälls-tillstånd.
Hvar och en kan olika se, efter olika vald Synpunkt.
Men månne ej till dessa tallors naturlighet och fulländning, ett vigtigt parti, ljus-sidan nemligen, saknas?
Jäg vill ej, helst efter hvad jäg af de nästföregående värde Talarne hort, försöka att framställa den; man kan vilsegå i det bländande skimret, likasom då nian omhvärfvas af allt för dystra skuggor.
Brister vidlåda för öfrigt allt menniskoverk; och äfven inom det lyckligaste samhälle finnes utrymme nog för ouppfyllda önskningar.
Om likväl ett långvarigt tillstånd af yttre fred och af inre lugn, af ordning och säkerhet, af omisskänncligen fortskridande odling, af tillfredsställda om just éj öfvermättade hehof, — örn detta tillstånd, säger jag, näst Högsta ledningens vishet, äfven mäste bevittna en viss jemnhet och mogenhet i rådslagen, så tror jag, att skildrin33 H; 2J* Den 18.
Ju t ii e. nr. gens Låda sidor, till det minsta sagt, Lora motväga hvarandra.
Öfvergår man nu från dessa allmänna förhållanden till de få särskilta fall, som i ConstitutionsUtskottets Betänkande blifvit anmärkta, torde dessa, på ett enda när, hvaröfver jag ålägger mig tystnad, befinnas af en mindre ingripande vigt, samt några deribland af en alldeles underordnad betydenhet.
Mig har alltid förekommit> att Grundlagens 106 och 107 §§. äro i hänsigt till deras tillämpning, icke allenast skiljaktiga, som allmänt erkännes, utan i ett rakt genstånd till hvarandra.
Den förra utstakar ett legalt ansvar, den senare åsyftar egentligen ett moraliskt.
Den förra afser frånskiljda, specifika fakla, den senare antyder mindre åtgärderna hvar för sig, än deras afvägda förening.
I det förra hänseendet talar ensamt Lagen; i det senare inrymmes ock den friare pröfningen.
Äfven denna pröfning har sina afsatser, allt efter instancernas vigt och verkningskrets.
Det anmärkande Utskottet stannar vid granskningen, i hvad mån den allmänna samhällsnyttans kraf blifvit uppfyldt; RiksStånden ensamme uga att pröfva, huruvida Rikets väl fordrar en mera bestämd påföljd.
Rikets väll
Dessa ordj mine Herrar, äro af en stor omfattning; Lagstiftarnes både erfarenhet och känsla säger dem visserligen, att inotivet af Rikets väl endast i ytterst Den 18 J u 1 i i c. tn. vigtiga fall, samt till högre syftemål, värdigt kan tillämpas.
Månne man ej, ulan våda att misstaga sig om Grundlagens anda, skulle kunna föreställa sig den så ofta omtvistade 107 §. såsom ett slags
Damocles svärd, lågt sväfvande i luftrymden, ständigt hotande att nedfalla, men som nästan aldrig faller?
Och just deri, så tror åtminstone jag, ligger dess verkliga moralkraft.
Ty afklipptes utan oundgängligt behof, utan ögonskenligaste rättvisa, den tina tråd, vid hvilken det är fästadt, skulle det troligen ej falla på den det varit ämnndt att träffa; det nedfolie overksamt till jorden; och åter upplyft med förslöad, kanske afbruten spets, blefve det möjligtvis kraftlöst för framtiden.
Icke så egentligen med härledning från detta bildspråk, sorn jag ej bordt mera förtydliga, icke heller utan all grund deraf, men förnämligast med afseende å hvad å ömse sidor blifvit i ämnet utredt och anfördt, vågar jag till
Ridd erska pet och Adeln hemställa, huruvida de flesta af de fall, som i ConstilutionsUlskottets
Betänkande finnas anmärkta, kunna anses vara i någon adeqvation med det resultat 107 §. åsyftar?
Icke att jag derföre klandrar Utskottet, som uppfyllt sin lagenliga pligt, då det anmärkt; men jag tror, att vi, på grund af en högre prÖfningsrätt och en allmännare öfversigt, 422 Den 18 Juli i e. ra. äfvenledes icke skulle motverka vår bestämmelse, om vi, på en anmärkning när, som antyder sig sjelf, anse de öfriges syfte vara genom offentligheten tillräckligt upphunnit, samt således medgifva, att de må förfalla.
Om jag kunnat ana den ofördelaktighet uti min lott, att komma att tala näst efter den Ledamot, som nu så allmänt och så rättvist vunnit Ridderskapets och Adelns bifall, hade jag ej vågat utsätta mig för en sådan belägenhet, men sedan jag erhållit ordet, skall jag yttra, ej något omdöme öfver Ministéren, blott några anmärkningar vid de omdömen , som redan äro fällde.
En an-? märkning har blifvit gjord att, då blott en tidnings-indragning blifvit klandrad, det skulle bevisa, att indragningsmakten blott i högsta nödfall blifvit begagnad, och att man ej i det fallet kunde använda den 107 §.
Jag instämmer i principen, men bestrider tillämpningen, ty förhållandet kan ganska väl vara tvärtom, att af alla de indragningar, som skett, blott en varit förtjent, och de öfrige oförtjente, åtminstone kunde man tro det, om man skulle sluta efter Utskottets sätt att behandla saken i öfrigt.
Utskottet har nemligen efter en compliment till Ministéren, en compliment, som jag visserligen icke vill jäfva, likväl nämnt Den 18 Ju lii e. m. 4a 3 en mängd saker, hvilka det ansett riktigt behandlade, men med tillägg, au "Utskottet derå ej yrkade någon påföljd.
Samma person har anmärkt, att det vore nyttigt att sälja gamla fartyg, och köpa nya.
Jag erkänner det, och beklagar blott, att samma grundsats ej kunnat användas på Armeens materiel, och hufvudsakligast på Artilleriets, då man derigenom kunnat bespara de millioner, som i sådant ändamål fordras, och dem man nu vill åstadkomma genom de förderfliga Statslånen.
En annan Talare har frågat, hvarföre man skulle återremittera Betänkandet.
Jag.svarar: derföre bland annat, att en ConstilutionsUtskottets
Ledamot här uppläst ett anförande, som visat, att Utskottet haft orätt i formen.
Samma Talare har, i afseende på tidningsblads indragning i allmänhet, sagt* ottman blott hade besväret att skaffa ett nytt tillstånds-bevis.
Om man borltoge den värde Talarens rock, kunde han ock skaffa sig en ny, men man vore ej derföre dertill berättigad.
En annan.
Talare, Vice Ordförande i BevillningsUtskoltet, har åtagit sig rolen för ConstitutionsUtskottets Vice Ordförande.
Det är skada, att ingen af dem varit försedd med tidningsbladen, då man hade kunnat få ledning för omdömet.
Samma Talare har sagt att det vore under Ståndets värdighet, alt anmäla enjredan afsatt Ledamot af StatsRådet.
Jag uther mig alt få fästa uppmärksamheten på 107 §.
Den 4*4 Den iS Julii e. m. sä«er: äg* a'^ Utskottet att sådant tillkännagifva för Rikets Standarj hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skrif teli gen anmäla deras önskan att Han ville ur Stats Rådet och ifrån Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Den Embetsman, hvarom här är fråga, har äfven ett annat embete; jag säger ej, att stadgandet nu bör tillämpas, men nog kan det ske.
Jag skulle i detta fall kunna åberopa en hög och för Ståndet ofelbart gällande authoritet, på hvilken jag sjelf sätter ett högt värde, men ordalagen äro tvifvelsutan tillräckliga.
Samma Talare har anfört, att hvarje punkt borde serskildt så framställas, att det frågades, om Ståndet anser Rikets väl kräfva, att dejl eller den personen anmäles till endtledigande.
Ehuru jag vet, att så tillgått vid sista Riksdag, är det likväl icke rätt.
Jag betviflar, att någon enda actus kan nämnas af sådan beskaffenhet, att Styrelsens hela karakterderaf kan tillförlitligen bedömmas.
Det är på bela massan af handlingar sådant skall hero, ej på isolerade fall.
Vid dessa är det 106 §,, som kommer i fråga att tillämpas, eller ingen.
Då jag sammanlägger dessa båda lagtolkningar af Talaren, måste jag tvifla, om han är lyckligare i sina öfrige lagtolknings-försök.
Samme Talare har tillika med andra Ledamöter anmärkt dan mörka teckning, som blifvit framställd af vår belägenhet, Jag delar ej i detta afseende deras Den 18 Julii e. lin.
4*5 åsigt, som framställt den, jag anser den vara för mörk.
Jag tror, alt om man blandadé något af skuggorne å ena sidan med det starka solskenet å den andra, skulle en färgblandning uppkomma, som visade förhållandet uti dess rätta dager.
Dessutom liar en vördnadsvärd Ledamot af Riddarhuset, för hvilken Herr Rosenblad och jag hysa en gemensam aktning, sjelf anmärkt, att en mörk teckning vore en product af en mörk inbillning; men dervid tillika framställt en tafla, hvilken jag nu ej vidare vill vidröra.
De, som bevistade sista Riksdagen, lära nog erindra sig den.
Herr Rosenblad har, för att visa, i hvilken lycklig belägenhet Sverige är, framdragit såsom Cardinal-skäl Folkets propngations-förmåga.
Detta är för mig ett ytterligare skäl att yrka återremiss, emedan i ConstitutionsUtskottet finnes en af mig högt aktad Ledamot, hvilken bättre, än de fleste, kan bedomina afven detta ämne.
Hans Excellence Herr Grefve De laGardre, Jacob: Sedan Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke yttrat sig , skulle jag anse mig fela, om jag tilläde ett ord; hvad jag ville säga, vore blott för att biträda hans mening; i hvilken jag fullkomligen ingår.
Jag afstår således från att yttra mig.
Jag har begärt ordet egentligen i anledning af ett uttryck af
Den 18 Julii e. m. en värd Talare, deruti han, såsom jag tyckt mig höra, påmint, att jag skulle hafva sagt: att ConstitutiousUtskottet skolat med. glädje omfatta tillfället att ställa Generalamiralen Grefve Cederstöm under Riksrätt, om det hade varit möjligt.
Mina ord må hafva varit, hvilka som helst, har jag dermed velat uttrycka, icke någon skadefröjd hos Utskottet, utan tvertom en ren önskan, att bereda bemälte Rådgifvare en möjlighet att inför
Domstol göra reda för sig, och få tillintetgöra de tvetydiga ryckten, som kunna vara gängse om hans handlingssätt.
Jag begagnar dessutom detta tillfälle för att upptaga några anmärkningar, som blifvit gjorde emot Utskottet, utan att tillåta mig hvarken alt klandra eller försvara de personer, som äro föremål för Utskottets Utlåtande.
En värd Talare har sagt: att det är med förundran lian ficnnit mig yrka, att ConstitutionsUtskoltets
Betänkande i denna fråga skulle ställas i samma form, som andra UtskottsBetänkanden.
Jag tror mig hafva i min i dag upplästa reservation gjort tillräcklig reda för denna öfvertygelse, och torde få förblifva dervid, tills man vederlägger de bevis jag uppgifvit, eller tills man anför andra skäl, än sitt peremtoriska omdöme.
Samma värde Talare har sagt, att i roy förekomma, i plurali, de mål, som skola blifva föremål för anmälanden; och att derföre ej ett enda mål borde af Ut - Den iS Ju lii c. m. 427 skottet serskilt anmälas.
Sitt förmenta Levis för denna mening har han hemtat från följande ord i §:
Skulle ConstitutionsUtskotitet anmärka, att StatsRådets
Ledamöter samfält eller en eller flere af dem, uti de-, ras rådslag örn allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, m. m.
Jag torde till besvarande häraf blott få fästa uppmärksamheten dervid, att all räkning måste börja med enheten; och Utskottet har ej kunnat fastställa mera än en anmärkning i sender.
Men till den vär« de Ledamotens förnöjelse får jag dessutom påminna, att Utskottet uppgifvit 3 anmärkningar emot en Rådgifvare, och minst två emot de öfriga.
Samma värde Talare har äfven gifvit ett nytt bevis på sitt sätt att tolka och tillämpa Grundlagen efter ordalydelsen, då han sagt: att en anmälan efter ioy ,y. ej kunde få motiveras.
Det är verkligen obegripligt, huru Konungen skulle kunna göra afseende på en önskan, som yttrades utan motif; och man kan väl ej of Konungen fordra en blind tro på Stän-a (lernas omdöme.
För öfrigt hafva flere Ledamöter, och bland dem män, för hvilka jag har en synnerlig aktning, ansett att Utskottet ej bordt göra anmälan om en så obetydlig småsak, som en tidnings indragning.
Det är ej blott en tidning, utan 9, som blifvit indragne.
Och det torde vara neckel nog att 1829 års ConstitulionsUlskott ansett en af dem vara af 4^8 Den 18 Julli e, m. den beskaffenhet, att den ej bordt indragas.
Vill man se bloLt på den pecuniära förlusten, blott på den enskilte förläggaren, som förlorat sjn egendom; så kan det vara en småsak, i förhållande till det stora hela.
Må äfven det anses för en småsak, hvilket jag likväl icke gör, att en person förklaras ovärdig att mer utgifva någon tidning.
Men det åtminstone är ej en småsak, att en makt, som är tillkommen på ett annat sätt än Grundlagen stadgar, blir använd på annat sätt, än sjelfva tillkomstakten medgifver.
En makt, som är förhatlig för hvar och en som nitälskar för friheten, och alldeles oförenlig med 16 §.
RegeringsFormen, hvilken betryggar hvar medborgare till egendom, välfärd och ära, intill dess Domstol derom fält utslag.
Att en sådan makt missbrukas, är ingen småsak för någon, som dessutom vet, hvilka obehagliga omdömen vid indragningen af tidningar fällas öfver Regeringen sjelf.
Det är för Regeringen, mera än för Folket, som denna makt medför fara, och så länge jag njuter förtroendet att vara Ledamot af ConstitulionsIJtskottet, skall jag ej underlåta, att söka lägga en tung hand på detta svärd, som så obetänksamt blifvit lemnadt åt Styrande Makten.
Jag anser tryckfriheten vara den första af alla constitutionella garantier, och tidningsbladen vara liksom lijertebloden af vår constitutionella samhällskropp.
Icke en droppa Den 18 J u 1 i i e, irt. 4*9 deraf kan utgjutas utan fara, men gör mari täta åderlåtningar, blir kroppen vatlusigtig, och förlorar all styrka.
ConstilutionsUtskottet har sagt, att blott en tidning icke förtjent att indragas, men jag vågar tro., att om alla de nio blefvo Ridderskapet och Adeln föreläste, skulle
Ståndets pluralitet anse de fleste icke hafva bordt indragas.
Man bar anmärkt emot CojistitulionsUtskottet, att det ej bordt annia ta personer, som dels redan trädt ur tjenst, dets innehafva sådana embeten j frän hvilka de ej kunna skiljas utan ransakning och dom.
Jag får derpå svara, att ConstitutionsUtskottet har trott sig böra hålla sig vid saken, utan ringaste afseende på person; för det en Rådgifvare trädtur denna tjenst nu vid Riksdagens början, följer ej, alt han ju kunde efter Piiksdagens slut åter deri inträda; och det är detta, som torde böra förekommas.
Dessutom hvad det beträffar, att en Expedi tion sSecreter are , som ej kan skiljas frän sitt Embete, blifvit anmäld till endtledigande; så föreställer jag mig, att ConstitutionsUtskottet trott att, derest Rikets Ständer finna afseende derpå böra göras, de väl skola sjelfva veta, att användat denna anmälan på det sätt alt de anhålla, det han icke mätte få det förtroendet att vidare föredraga.
Slutligen har man klandrat, att Utskottet tillåtit sig, att göra an-< mälanden utan någon tillämpning hvarken af ioy eller 106 §§:ne.
Till försvar för' 43o Den 18 Juli i e. m. lltskottet utbeder jag mig, att något få utföra de skäl, sorn Utskottet sjelf antydt.
Uti 37 §.
Riksdagsordningen tillätes nemligen ConstitutionsUtskoltet, att sjelf väcka frågor till afgörande i Rikets Ständers plena.
Der äro ej några undantag gjorde; det är ej sagdt, hvilka slags frågor det skall vara; följaktligen mäste väl äfven sådana frågor kunna väckas, som ligga Utskottet närmast.
Riksdagsordningen tillätes Rikets Ständer, att till Konungen framföra deras önskningar i hvilket ämne sorn helst; följaktligen äfven i detta.
Der är visserligen stadgadt, att det skall ske på det säst 8Q §.
RegeringsFormen föreskrifVer; men det vill blott säga, att det skall Ske i önskningsväg.
En värd Ledamot har af hänvisningen till 8q §.
Regeringsformen, tagit sig anledning till det påstående, att örn de ifrågavarande ämnena skulle kunnct upptagas, borde de af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet behandlas.
Men jag får påminna, att en annan nemi. den 34 Riksdagsordningen stadgar: 11Vill ja Rikets Ständer heldre, än att tillsätta flera Utskott, remittera sådana mål, som till visst hUtskott icke höra, antingen till Besvärs3‘och Ekonomiutskottet, eller till något af ’ de öfriga förut tillsatta Utskott, vare "samma Utskott pliktigt, att med dess Utslätande, i enlighet med erhållen remiss, '‘inkomma, och bestämme sjelfva ämnets *'beskaffenhet efter Grundlagen, men icke Den 18 Julli e. m. 43t "den hvarje serskildt
Utskott i allmänhet ”uppdragne befattning huruledes ett mål, "i enlighet med Rikets Ständers deröfver "tillhöriga beslutande rättbör afgöras Sålunda måtte väl ConstitutionsUtskottet vid detta tillfälle höra få företräda EkotiomiUtskottets befattning, och kunna få behandla mål, som intet annat Utskott kunnat behandla.
Man har klandrat, att praxis blifvit åberopad.
Men jag hemställer, om ej i alla constitutionella Länder praxis måste suppleera hvad lagen ej kan i alla detaljer upptaga.
Jag bar också i dag hört praxis citeras af Herr Grefven och LandtMarskalken.
Dessutom får jag påminna Ridderskapet och Adeln, att de anmälanden, sorn ConstitutionsUtskottet vid förra Riksdagen gjorde, hafva, oaktadt de till och med af Ständerna endast lades till handlingarne, turit mera frukt, än alla Utskottets anmärkningar efter >07 §., och alla tillämpningar af RiksRätts §., och alla discussioner, som i detta Hus och de 3 öfriga blifvit bållne till klander af Rådgifvarnes förhållanden.
Friherre Rålamb ^
Då jag an mälte mig, var det egentligen för att vederlägga hvad som bär blifvit sagt emot formen och uppställningen af ConstitutionsUtskottels Memorial, men som jag häruti blifvit till det mesta förekommen af Herr Cederschjöld, utbeder jag mig att blott få tillägga några ord i ämnet* 432 Den 18 Ju Ii i c. mi Här lirtr klaiidräts» att XJtsköllet éj nög utvecklat örsakerne till det beslut, sorn ogillat ind ragningsåtgäi den af Tidningen Conversationsbladet.
Härvid får jag äran åberopa i8a3 års GonstitulionsUtskolts Memorial, i eli, lika beskaffad!; ämne pag. i58 Tom. 3 af' Bihanget lill RiksStåndens Protocoll vid nämnde Riksdag» der samma uppställningssätt blifvit fö 1 j cl t, och af Rikets Ständer utan edmi rån godkändt.
Jag bar förskaffat mig dén indragna Tidningen» och får» (i synnerhet sedan en Ledamot äskat känna innehållet), arali fråga, om Ridderskapet oell Adeln önskar uppläsningen deraf.
Äfven bar det klandrats» att Utskottet anmält ett f. d.
StatsRåd lill den påföljd 107 §. antyder.
Utskottet bar ansedt det ej endast vara person, utan åtgärden, sorn borde bos Rikets Ständer ti11- kännagifvas; ocb som Hans Éxceflcncé GenaralAmiralen Grefve Cederström, i bela denna affair, kan ocb bör anses sorn feit bufvudsakeligen verkande orsak; har Utskottet ansedt det vara dess plikt, att till följd af granskade handlingar inför Rikets Ständer anmäla nyssbemalte Hans Excéllence, såsom den, hvilken vid denna transaktion förbisedt
Landets sannskyldiga bästas
De bär under discussionen anförde» hvarannan rakt motstridande» bedömanden och Den 18 J u 1 i i e. ro. 433 och klander emot Utskottets Memorial synas höra väcka den uppmärksamme och oväldige (iranskarens uppmärksamhet.
Om ej annat resultat deraf kan erhållas, än att Grundlagens rätta tolkning ej är så enkel, så tydlig, sorn här åberopats af mine Herrar motståndare, torde det blifva ett stöd för den sats jag i förmiddags hade äran framställa, och som jag vid detta tillfälle begagnar, nemligen, alt ConstitulionsUstkottet bär må hända gjort misstag, men ej afvikelser.
Friherre Boije j Ludvig: fiman jag begagnar ordet i det ändamål jag sökte det, anhåller jag att få bemöta ett anfall af Friherre Anckarswärd, då han talade antingen till, eller om Herr Tham, samt upptog mitt yttrande rörande Spiran och Kronan.
För alt afleda det förskräckligt ondskefulla i detta anfall, behöfver jag blott upprepa mina ord, och begära en jemförcdse emellan den mening deruti de yttrades, och den ohyggliga uppfattning
Friherren gjort deraf.
Mina ord voro: ”Man bestrider
Regeringens rätt ”att disponera ali Statens lösa egendom, och ”man kan ej neka, att vid första anblicken ”denna invändning har mycken betänklighet med sig.
Jag påminner mig ganska ”väl, att första underrättelsen derom, att ”en del af Statens vigtigaste försvarsmedel ”var försåld till Judar, väckte hos mig ett ”motbjudande intryck, åtföljdt af den tanka, 33 H. 28 434 Den 18 Julii e. m. ”;itt om Flottan kunde, såsom lös egendom , ”afyttras, så kunde också den dag komma, ”då Kronan och Spiran kunde blifva fala;” men jag sade icke falla i Judehänder.
I jemförelse med Linieskepp hvad har jag väl nyttjat dessa ord i för bemärkelse, annat, än såsom lösören, och icke i den mening ondskan nu gifvit deni, såsom symboler af Konungaväldet.
Friherre Anckarswärd har äfven yttrat, att Talarne å denna sidan förde Ministerens talan.
Ministeren är till, för att i sina rådslag göra gällande Sveriges Lagar och Folkets rätt; och så länge Ministeren uppfyller dess pligt, är det Nationens sak, att Minist,eren står skyddad vid rodret; och när partisinnet försöker, att, på annor väg, än den Constitutionen utstakar, rifva ner Minisleren, så är det Nationens sak att hindra fullbordan af sådane planer.
Det är alltså Svenska Folkets talan jag fört, såsom dess Representant; och den värde Ledamoten kan vara öfvertygad, att om Ministeren haft den oförsigtighet, att anmoda mig om försvar, då hade jag aldrig lemnat det.
Jag har dessutom för ofta varit i strid med Minisléren, för att någon opartisk man skulle hysa en sådan tanka.
Jag anhåller nu, att få uppläsa del Anförande jag har att afgifva.
Hvarefter Friherre Boije uppläste följande:
Då jag, som redan vid 1818 års Riks - Den 18 Julii e. m. 435 dag, under det försvar jag fullgjorde emot en förklaring, som man då ville tillvägabringa, till inskränkning i Ständernes magt alt pröfva gjorda anmärkningar emot Ministären, öppet tillkännagaf, att jag icke älskade anmärkningsrältens begagnande i andra fall, än der den af högsta angelägenhet påkallades; nu bör yttra mig öfver ConstilutionsUtskottets flere Betänkanden i frågor om ansvar å Ministören; anser jag mig böra lika öppet tillkännagifva allt hvad som verkat på min känsla och stadgat min öfvertygelse om tidens fordran på oss i vår utöfning af Nationens rätt, att bedöma Ministörens handlingar, sedan sista Riksdag.
I friskt minne har jag burit den politiska trosbekännelse, som jag, vid början af 1815 års Riksdag, inför allmänheten aliade, då jag från trycket utgaf skriften:
Om allmänna nyttan af den politiska uppmärksamhetens ojfenteliga användande > eller oppositionen; och de grundsatser jag då framställde, skola icke i dag af mig vedersakas.