Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Något vidare tror jag hvarken kunde eller borde göras: det är en ringa konst, att efter en viss absolut grundsats, göra något nytt; Statsklokheten bjuder att derjemte undersöka, hvad som omständigheterna, utan häftiga brytningar medgifva att göra.
Men Friherre Aneka rsvärd, har ej allenast gjort Ministéren förebråelser för hvad den icke uträttat, eller för det onda den ej kunnat förekomma, han har också beskyllt Ministéren, att genom bristande Statshushållnmgs-system, och genom landets utarmande ..ted ökade utlagor, vara skuld till en förlägenhet, som Herr Frihetien tror innan kort kunna öfvergå ti 1 verkelig nöd.
Den J7 April e, m.
Då jag ej annat kon än fägna mig, att Friherre Anckarsvärd här åtminstone medgifvit, att denna nöd ännu icke är inne, kan jag likväl ej undgå att anse nämnde förebråelser såsom alltför allvarsamma, för att icke fordra en omständligare undersökning.
Till en början må det tillåtas mig fråga, hvilka äro dessa skatter, hvaraf landet utarmas och hvilka afgiher Regeringen utan Ständers samtycke kunnat pålägga?
Enligt Riksdagsbeslutet år 1818 år Bevillningen äfven då min. skad, sedan den vid 1815 års Riksdag blifvit det, till ett ännu ansenligare belopp.
Några andra extraordinarie utgifter hafva hvarken blifvit fordrade, eller kunna de af Kongl.
Maj:t påbjudas.
De ordinarie skatterne äro desamma de af ålder varit.
Att de förändras till sitt belopp efter Markegången är sannt, men under dessa senare åren har detta varit snarare till de skattdragandes än till Kronans förmån.
Emedlertid hafva de skattkyldige fått erfara en ej obetydlig lindring uti de af ålder nied hemmanen följande besvär, genom de Författningar, som inskränka våglängden för den behållna Kronotionde Spannemålens forsslande, genom rättigheten till full ersättning för tågande truppers förplägning, genom befrielse ifrån ansvar vid fångföringen oeh betalning derföre efter full skjutslegagenom minskad kostnad vid Soldatbeklädnaden m. fl- dylika anstallter, som vittna, att i senare tider landtmannens belägenhet fästat bade Regeringens
Den 17 /ipr il c, m. och Ständers uppmärksamhet.
Den klagan Frtherre Anckarsvärd tordt öfver landets utarmande genom ständigt ökade skatter, är således fullkomligen ogrundad.
För att afgöra frågan om StatshushållningsSystemet fordras att undersöka, hvad som i detta afseende kan med skäl af en Regering begäras, och om icke det skedt som bordt ske?
Att Regeringen, med öfversigten af det hela skall förena en noga uppmärksamhet på de olägenhetcr eller fördelar sorn yppa sig, för att söka afvärja de förra, för att begagna de senare, att den åt enskilta arbetsförmågan och näringsfliten skall söka bereda alla de lättnader, hvilka antingen genom undanrödjande af hinder eller genom uppmuntringar och understöd kunna ernås, är efter min tanka allt hvad som af en Styrelse i denna del kan fordras.
Låtom oss nu se hvad som skedt.
Behöfver jag väl påminna om Sveriges ställning 1809.
Behöfver jag teckna, hvilken grannlagenhet och omtanka det fordrades, för att under en synbar ovänskap med England och en hotande förbindelse med Frankrike, emellan 2;ne magter, af hvilk,a den ena var lika allrådande till lands som den andra till sjöss, med klokhet och försigtighet begagna kontinentalsystemets fördelar och undvika dess fjettrar?
Han finnes här den Läns höfding, som då var på sin ort Regeringens verksamma och skickliga organ; som år 1810, i tullinkomst af Staden Götheborg ensam inbragte, 376 Dea 17 April c. m. n million 300,000 R:dr, och som kan vittna hvilka omsorger dåvarande ställning fordrade, för att begagna handelns fördelar, titan att blottställa Statens bestånd.
Med honom skola vittna städerne Götheborg, Carlshamn, Ystad m. fl., om de möjligheter till förtjenst, som då yppades blefvo obegagnade, om någonsin en Regering förenat mera böjlighet
Qch uppmärksamhet för att aflägsna och atvärja farorbe, mera mod och fasthet, för att möta dem, för att midt under deras hot skörda fördelar och vinna krafter!
Då för tiden ännu blott åskådare, kunde jag likväl, vid upptäckten af planen, ej underlåta att tänka det den håde igenom sin uppfattning och utförandet, skulle på det mäst hedrande sätt, i Fäderneslandets häfder utmärka dåvarande Statsförvaltningssystem.
Med 1S12 får denna plan en friare och fullkomligare utveckling.
Det är då modet och Statsklokheten, som öppet skydda friheten och handeln, och när 500,000 man af en segervan här, under Napoleons befäl, vandrade till Ryssland för att straffa det att hafva underlåtit uppfylla kontinentalsystemets^ föreskrifter, vågade Sverige öppet antaga Öboernes grundsatser och ställning,och med detsamma vi öppnade våra hamnar för alla nationers fartyg, tillegnade vi oss alla de fördelar, som närheten tili fasta landet, under ett allmänt handelstvång, erbjöd.
Jag skall icke här göra teckningen af de följder som conferenserna i Åbo medförde, och jag skall icke undersöka
Den 17 April c. m. 377 om icke de, kanske lika mycket som Moscaus brand bidrogo till inkräktarens undergång; men jag skall fråga, om icke under året 1813 Sverige oaktadt krigstillståndet skördade alla förmåner af en utvidgad handelsrörelse, om icke igenom det lif den spiidde i alla näringsgrenar, och igenom de tillfällen till förtjenst den öppnade, de förluster blefvo till en stor del ersatte, som en oväntad och ovanlig sträng missväxt förorsakat?
Må man betänka hvilka omsorger den erfordrade, hvilka svårigheter skulle mota att förse landet med Spannemål då behofvet knappt var kändt förrän segelfarten var tillsluten och man skall finna att det fordrades icke blott verksamhet, men mod, för att under en sådan ställning fortsätta beredelserne till det krig, sorn skulle förås emot den då ännu obesegrade Härförare, som besökt de flesta Europas Hufvudstäder i spetsen för sina härar och som ofta med ett ord förklarat att Regenter upphört att regera.
Det krig som följde härpå och som då det återgaf Svenska vapnen deras ära och Sverige sitt anseende ibland Europas Nationer, slöt med att förena Scandinavieos båda Folk under en spira, detta krig vittnade äfven, att det gifves ett annat hushållssätt än det att hushålla i smått, och häfderna skola intyga att intet krig fordrat mindre uppoffring af Sveriges egna tillgångar.
Under tiden hade uppmärksamheten sträckt sig äfven till landets economiska förkofran.
Nionde Hufvudtiteln hade blifvit formerad, LandtbruksAcademien inrättad och understöd ut - 378 Den 17 yl pr il e, m, delte till HushållsSälskaper till odlings företag och till vissa industrianläggningar.
Det är likväl vid denna tidpunct, som Friherre
Anckarsvärd lär hafva fästat sig för att klandra det omättligt liberala i då varande styrelseåtgärder.
Jag har redan svarat här; på 1815 och jag tror mig kunna bevisa att dåvarande administration, i afseende på nederlagsfriheten och tillåtelsen till allehanda varors införsel, gatt mindre långt än Rikets Ständer i sina önskningar vid de föregående Riksdagarne.
Jag vågar äfven tro, att om man försökt vidare inskränka nederlagsfriheten, hade man hindrat handelsrörelsen och beröfvat
Riket en del af de förmoner, conjuncturen erbjöd.
Den författning angående nederlag som 1813 utkom, är ännu gällande och man har icke i sednare tider funnit att den medfört några menliga följder.
Men det var omkring år 1815, som den reactfön begynte låta känna sig, hvilken var en oundviklig följd af en större mängd pappersmynts utgifning utan reel fond , och af en inskränktare handelsrörelse.
De som under den föregående perioden starkast utsträckt sina företag och med detsamma sin lånerörelse, voro de sorn först erforo hvad de kallade penningebrist och som sedan bief kalladt förlägenhet.
Hvad som en gång torde synas lör Häfdatecknare sällsamt nog, inträffade likväl nu.
Afan fick det infallet att skylla handelsrörelsen för penningebristen , fönnodeligen emedan man trodde att handeln dragit penningarne ifrån jordbruket och man Den 17 April e, rn. 379 glömde att jordbruket endast finner afsättning genom handeln.
Man uppgjorde hypotheser och calculer, förmodeligen emedan som jag anmärkt, det knappt gifves någon dårskap i Statseconomiskt afseende, som man icke på sådant sätt lyckats att rättfärdiga.
Styrelsen fortsatte emedlertid sin planmässiga gång.
Redan vid slutet af 1814, då handelsställningens förändringar kunde förutses, var Regeringen betänkt att genom särskildta anstalter söka bibehålla den handelsrörelse, som var nära att öfvergifva oss.
Enda sättet dertill var att erbjuda de handlande utsigten till en snar afsättning och förmonliga varubyten och att med detsamma begagna Götheborgs fördelaktigare belägenhet framför orterne närmare Östersjön.
Af denna anledning uppstod frågan om det så mycket tadlade ÖstersjöCompagniet.
Inbillade farhågor hindrade dess framgång; men försöket dermed skall alltid vittna, att Regeringen med uppmärksamhet följde sakernas omvexlingar, att den bemödat sig att göra öfvergången så lindrig som möjligt.
När sedermera Rikets
Ständer yttrade sin önskan att ett förändradt systeme skulle antagas, när hela Europa i detsamma ställde sig så tillsägande i en prohibitif Författning och hvar och en syntes tro att man borde blott inom sig söka rikedomen, då blef det oundvikligt att Sverige skulle följa samma efterdöme, och sedan denna tid vittna alla vidtagne författningar och åtgärder att Regeringen haft till oaflåtligt syftemål, att å ena sidan söka lifva inhemska industrien och befordra inhemsk produetion och 38* Den 17 April e. fti. afsättning, samt å den andra inskränka och afvända införseln och förbrukningen af utländska varor.
De af Friherre Anckarsvärd med ett slags ogillande omnämnde förordningar, nemligen Concurslagen, (som Rikets Ständer sjelfve granskat och begärt) Vexelstadgan, Seglationsordningen, Författningen emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, förbud emot begagr nande af mindre Fartyg än af 1 5 lästers drägt, Kustbevakningen till Sjös m. m., höra likväl alla till den kedja af (örbud och bevakningsanstalter, som ett prohibitift system oundvikligen medför och de skola åtminstone vittna att detsamma blifvit beständigt följdt, att sammanhang och fasthet funnits i åtgärderne.
Men Friherre Anckarsvärd, som fästat uppmärksamheten på dessa författningar, har icke med detsamma sagdt, att redan 1812 begynte Regeringen vara betänkt att genom nya väganläggningar öppna communicationer med de inre delarne af Riket, att dessa Communicationer, som sträcka sig till hittills otillgängliga trakter med detsamma som de på flera puncter befordra och underhålla föreningen med Norrige, äro nu mera nära fullbordade och lofva Riket i framtiden en betydande tillväxt i odling, i näringsrörelse och folkmängd; att inhemska Linne-och Bomullstygers tillverkningar sedan 1815 ansenligen tilltagit, att genom
Regentens uppmuntringar och bifall har det i de flesta landsorter blifvit ibland menigheten en heder och en täflan att bära och tillverka de vackraste inhemska väfnader; att under dessa senare åren Ölands utmarker blifvit indelade till hemmantal; att Skede Mosse, som Den 17 April e. m. 381 Konung Carl X de ville, men icke hann odla, nu är i fullt odlingsbart srand försatt; och redan till en del gifvit lönande grödor } att af Öland ensamt Kronan igenom dessa odlingar vunnit en ökad årlig inkomst af mera än 1000 tunnor säd; att afviitringarne i Jemtland, som fortgå med driftig fart, skola i en framtid gifva denna provins en vida högre odling och en större Folkmängd} att de i Dalarne verkställde Storskilten och de som derstädes beständigt fortsättas, skola afhjelpa olägenheterne af en för stark hemmansklyfning och befordra ett förbättradt jordbruk; att enskiftesVerket i Skåne är med den framgång fortsatt, att denna provins nu är i'tillfälle att fylla nästan alla de mindre sädesbärande orternes behof af Spannmål} att genom de för Saltpeternäringen vidtagne anstallter, Sverige, sorn 180g saknade inom sig nödig tillgång på d^nna för försvaret så oundgängeliga vara, nu har deraf det öfverflöd, att betydliga partier krut kunnat till utländningen aflåtas och att Landsorter gifvas, der Sal t petertill verkningen utgör en ny näringsgren som, ej allenast svarar emot hvad denna gärd fordrar, men som lemnar dem en behållning till andra utgifter } att ändteligen under dessa senaste 1 3 åren, odlingarnes mängd och jordbrukets föi bättringar gatt i ett nästart ständigt tilltagande, och att detta förhållande till väga bragt, hvad man sedan Gustaf I:s tid icke sett, att Sveiige nu i 3;ne år, kunnat umbära all utländsk Spannmåls införsel Om Friherre Anckarsvärd länat sin uppmärksamhet till denna kedja af allmänt kända och obe. 3^2 Den 17 April e. mi stridliga facta, tror jag han också afstålt ifrån den beskyllning af bristade Statshushållningssystem, af osammanhang och overksamhet, som han tillagt Ministéren, Gerna skall jag medgifva, att sakernas lyckliga utgång, att Sveriges vundna ära och dess närvarande anseende, icke kunna tillskrifvas Ministéren.
Vid sidan af en stor Man kunna dess Embetsmän sällan hafva annan förtjenst än att med nit och drift biträda och fullgöra Hans afsigter för det allmännas väl.
Det fordras en alldeles ovanlig förening af sällsynt gynnande omständigheter och sällsynta egenskaper, för att en Embetsman skall kunna spela Sully’s eller Oxenstjernas röle; men Preussen uppsteg icke mindre under Fredric II:dra till en Stat af första rangen, ehuru Hertzberg knappt syntes förrän efter hans död och nationen kan ej mera fordra, än att dess angelägenheter väl vårdas, utan att äga rätt att klaga, om hon derföre har att tacka Regentens öfverträffande egenskaper.
Om Regenten är missnöjd med sina rådgifvare, är det haåts rätt att endtlediga detri, om Nationen tror dem va» ra skadliga, hsr hon rätt att begära deras aflägsna nde.
Må Friherre Anckarsvärd i behörig ordning uppgifva de anledningar, han har att yrka ett sådant steg.
Han känner vägen och den har under denna Riksdag icke blifvit obegagnad.
Men obestämda och obevista tillmålen kunna skada men icke öfvertyga, kunna endast ådagalägga att man är missnöjd, Den 17 April c. m.
.083 men icke at att man har rättmätige orsaker dertill.
Jag skulle stadna här, om icke, af Friherre Anckarsvärds anförande återstode ännu en punct, som jag tror vara mera Allmänhetens än Ministérens sak,det är det påstående Friherre Anckarsvärd yttrat, mSvenJka Folket fedan f.Jla förändringen i defs Stats/kick icke fått tillgodonjuta den mnfia fiirdelagtiga förändring i defs fällning.
Anckarsvärd säger; Stige den fram, forn vied hopp om jr omgång för bevisningen, kan på flå att Svenfka Folket nu 1823, befinner fig i ett bättre mera individuelt lyckligt tillflåndi än för 13 år fe dan vid denna tid.
Jag deremot vågar tryggt säga; Stige den fram, forn tror fig kunna öjvcrtyga någon Svenjk, att vi voro lyckligare om vi återkommo till den fällning i hvilken vi voro 1809, Det är svårt och motbjudande, jag bekänner det, att höra en sådan fråga väckas inom detta Riddarhus, det är obegripligt att höra ett sådant språk förås af Friherre Anckarsvärd, sorn sjelf medverkat till revolutionens början och hvars Fader härstädes fördt klubban, vid det evigt märkvärdiga Riksmöte, då vår närvarande Samhällsförfattning stadgades.
Har då Friherre Anckarsvärd förgätit de vådor, hvaraf Fäderneslandet vid 1809 års början V3r omgifvit?
Har han förgätit att frågan var om Sverige skulle bibehålla ett rum ibland Europas sjelfständiga nationer, eller blifva ett Folk af siafvar, med ett litet antal kanske lysande magnater, under en sjeifherrskande despot? att denna fråga var då ett problem som intet an - 3«4 Den 17 April e, m. nan än utgången kunde upplösa?
att dessförinnan var hvarje enskildt mans personlig» eller egendoms säkerhet i fara?
att de norra provinserne voro af fienden förhärjade och till en del i dess våld; att odrägliga skjutsningar, trouppers durchmarcher och alla besvärligheterne af ett krig, som föres inom landet, hotade att utblotta de öfriga, att Skattkammaren var uttömd, att oaktadt Krigskostnademe den 20 Maij I809 medtagit en summa af 20 millioner 403,120
R;dr hade Arméen och Krigsfolket på Flottorne för innestående aflöning, samt leverantörer för varor af alla slag att fordra 4,490,459 R;dr, att Riket, som hade en skuld af nära 28 millioner, deribland var skyldigt utländningen 9,887,981 R:dr Hamburger Banco utom upplupne interessen, hvilka vid 1809 års slut gingo till 766,784 R dr, samt att Sverige ändteligen före den 13 Mars 1809 saknade all garanti, att icke utgilterne kunde till en obe6tämd gräns ökas, att icke nya pålagor kunde utskrifvas, att icke landets manbara ungdom kunde än vidare utfordras, för att lika onödigt och lika ömkeligt, som det första Jandtvärnet omkomma?
är det väl till sådana utsigter och sådana förhoppningar, som Friherre Anckarsvärd skulle vilja återkalla sitt Fädernesland.
Eller har han icke af en föraktlig brochure, sorn gjordt en säkerligen origtig framställning af förhållandet emellan 1696 och 1817 års RiksStater, låtit förleda sig att tro allt vara illa eller ändamålet med revolutionen förfeladt, derföre att embetsmännens antal vore ökadt, Den 17 April e. m. 385 ökadt, eller att icke alla ekonomiska fördelar tran behagat fordra vore redan erhållne?
Har man väl då betänkt på hvad sätt dessa inbillade fördelar skulle ernås?
Har man undersökt huruvida de stå tillsammans med äganderättens helgd och om icke Ridderskapet och Adeln skulle nödgas att för deras erhållande göta uppoff'ing af de få rättigheter sorn ännu äro öf. riga, eller sorn tillhöra vissa egendomars natur?
Låtotnoss vara försigtiga och vaktorn oss att
För skuggbilden af én högre fullkomlighet, gå miste om de förmåner vi Verkeligen äge!
Må alltid det blifva djupt inpräglat i hvarje Riddersmans, i hvarje Svensk mans hjerta, att det ari följe af den år 1809 timade förändring, som Sveriges Statsförfattning erhållit den utbildning, hvilken erfarenheten och t ideh varfvets fordringar påkallat; att det är under skygd af denna Statsförfattning, sorn Sverige i en tidpunct rik på vådor, då Throrier ömsom siörtf-des och upprestes, då ibland Staterna af andra rangen inom Europeiska Statsförbundet, nästan ingen funnit annan utväg än att sluta sig till den mägtigare och blindvis följa dess politiska regeringssystems, att det är då sorn Sverige ensamt valt och bibehållit det, som för tillfället var för detsamma mäst passande; att det är under skydd af denna Statsförfattning och under en 6tor Konungs ledning, som Sverige sett den så länge önskade föreningen med Nor. rige verkställas; att Sverige derigenom fått naturliga gränsor och en större lätthet vid de - Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. III Band, 25 >386
Den 17 April c, m. ras försvar; att under samma tid Riket blifvit befriadt ifrån sin utländska gäld; att Sverige således för sina inre behof kan utgifva eller bespara hvad det annars skulle hafva betalt i årlig skatt till utländningen; att den största offentlighet och den noggrannaste redogörelse är införd vid förvaltningen af Statsinkomsterna; att således hvar och en kan öfvertyga sig om deras behöriga användande och att inga afsteg ifrån vidtagne grunder blifva oanmärkte; att sedan denna sakernas ordniog .infördes hafva alla Riksdagskostnader, Krönings- och Begrafningsutgifter blifvit bestridde, utan att särskildta gärder, såsom alltid fordom för dessa ändamål behöft påläggas, och att vid sistledne Riksdag, för dessa vigtiga och högtidliga tillfällen, intet annat än för hand varande tillgångar behöft användas.
Inom detta Riddarhus, der så många ännu finnas af de män, som delat och bidragit till Svenska vapnens ära, tror jag mig icke behöfva påminna om de lagrar som blifvit eröfrade, om det anseende som blifvit återvunnit.
Men jag skall tiU lägga, att efter freden Arméens rörlighet och öfning är sorgfälligt bibehållen, under det att densamma genom stora nationalarbeten blifvit härdad och bidragit till allmän nytta; att oaktadt inskränkte tillgångar förråden blifvit Ökade i väsendtliga delar och Wanås Fästningbörjad; att den visar puncten för Centralförsvaret, och vittnar om beslutet att häldre uppJ offra allt, än frihet och sjelfbestånd; att Sverige sett nationen hedras uti det sätt, på hvilket
Thronföljaren blifvit ibland främmande Dea 17 April e, m, 58 7 mottagen; att ändtligen våra förhoppningar fullbordas igenom den förening, som skall försäkra fortfarandet af Carl Johans Dynasti och af Oscars sällhet 1 X
Vid dessa heliga minnen behöfver jag val för att fullborda teckningen, tillägga, att fredens återställande, att Krigrustningarne, att 2:ne svåra missväxtår, att flera af en knapp eller medelmåttig skörd, att handelsställningens skakningar, som satt hela Europa i förlägenhet, att allt detta fordrat ansträngningar, att det skulle vålla förluster och kännbara kostnader, att således allt i den inre ställningen icke kan vara fullkomligt, att välmågan icke kan vara så allmän som man skulle önska det? njen äro vi väl lika dessa vilda och okunniga Folkslag, hvilka fordom när missväxtår in; träffade sköto skulden på sina Regenterj eller skola vi icke undersöka, om de olägenheter, hvaröfver vi beklaga oss kunnat af Regeringen förekommas?
Först efter en sådan pröfning, kan man afgöra, om tadlet varit billigt eller ej; först då kan man säga hvad som kunnat götas bättre.
Emedlertid må vi påminna oss, att ännu äro icke alla faror försvundne, att
Sverige utgör må hända en punct som med afundsfulla blickar beskådas af många ibland Europas folkslag, under det de ena följa oss med sina önskningar, de andra må hända med gina farhågor; att i en sådan ställning allt hvad som kan förminska vårt anseende försvagar vår nationalkraft, att hos ett mindre talrikt Folk med små 583 Den 17 April e, f/i, tiationaltilljiångar, är det blott genom enighet och en bestämd vilja för allmänt väl, sorn dessa mindre krafter kunna nå sin fulla utveckling, »tt den lätta konst, att under skygd af Representantens rättigheter, ansvarslöst klandra, icke blir gagnande och icke är pligtenlig, om den icke mera har till föremål att rätta än att tadla, att upplysa än att förbittra, om den icke med moderation i utöfning, har sanningen till grundsatts och rättesnöre.
Då, när dessa tänkesätt oförstäldt ådagaläggas, då kunna persöner af de mäst skiljaktiga åsigter, utan smickrån och utan ovilja, oaktadt olikheter i omdömen och oaktadt stridigheter vid bifall eller ogillande, med gemensamma hjertan och gemensamma bemödanden, lorena sig kring de vördade föremålen en lagbunden styrelse och en lagbunden Konung. iSJ o 4- Herr Danckvardt, Magnus Georg:
Uti det af Herr Friherre Anckarsvärd vid justeringen af Protocollet för den i sistledne
Mars uppläste anförande har jag, bland de flere åtgärder, som blifvit lagde Minisiéren till last, funnit några beroende af den befattning, hvilken varit mig, såsom Föredragande vid Kammar-ärenderne sedan tvenne år uppdragen j och »huru öfvertygad, att den upplyste grannskaren af nämnde anförande finner halten af Herr Friherre Anckarsvärds armärkningar i desse delar, anser jag mig dock börs Pen \7 April e. m. 389 ingå i vederläggning af hvad Hefr Friherren derom anförf, för att derigenom närmare ådagalägga, i hvad inon det stödjer sig på sanning och rättvisa Jag utbeder således ett ruin i dagens protocoil för följande; Vid Herr Friherrens anförande om MiniStérens underlåtenhet att bidraga till en förän, diad representation, yttrar Herr Friherren, såsom ett bevis på Minis^rens verksamma motarbetande af ali ändring i den nuvarande. ”att den af 1809 års Lagjliftare argif ne och fedan af Ständerne 18 12, 1815 och 1818 öfverklaga dt brifien a Statiftijka uppgifter, för Rik fens Ständer varit ett oöfvervinneligt hinder, att fjelfve ens kunna företaga något i denna väg,” och derefter frågar Herr Friherren, har väl Minifiben ännu satt sig i tillfälle, att uppfylla Riksens Ständers behof och redan för så lång tid sedan härutinnan yttrade önskan.
”Hos en representant, som tagit kännedom af Konungens Berättelse på RiksSalen, som äfven sjelf, såsom enskild person, lagt hand vid delar af det arbete, hvarom han anmärker, var en föreburen okunnighet om de anstalter, styrelsen vidtagit för erhållande af Statistiska uppgifter om Fäderneslandet, jag bekänner det, ganska oväntad.
Behöfver jag, såsom svar på anmärkarens fråga, anföra, att
Statistiske berättelser om länen efter uppgjorde Formulairer blifvit från Landshöfdingarneinfordrade och äfven Riksens Ständer vid denna Riksdag meddeldte; att nya och med afseende jemväl