Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del anser jag deremot denna discussion ingalunda vara öfverflödig, utan tvertom af den största vigt, ej allenast för de betydelsefulla satser, hvaromkring den hvälft sig, utan äfven derföre, att representanterne, — det blifvande valets utgång må utfalla huru som helst — blifvit i tillfälle att uttala deras omdöme öfver Just.-Ombudsnns embetsförvaltning.
Skulle han, emot min önskan och förhoppning, icke blifva återvald, skulle jag, ifall detta Utlåt, blifvit utan discussision lagdt till handlingarne, åtminstone för min enskildta del få skäl att djupt beklaga, att de representanter, hvilka gillat Just.-Ombudsnns sätt att sitt ansvarsfulla kall bestrida, försummat tillfället att delta sitt gillande offentligen uttala.
Jag skall endast med några få ord taga R. o. Ad:s tid ytterligare i anspråk.
Hr von Hartmansdorff har ansett det vara förtjenstfull! af Just.-Ombudsm. att vidröra så vigtiga frågor, som t. ex. religionsfrihetsfrågan.
Sådan var äfven min tanke, innan jag genomläst hans framställning af detta ämne, men sedan jag deruti funnit, att Just.-Ombudsm. icke erkänner den Evangeliska kyrkans fundamental-lagar, kan jag icke annat än anse det hafva varit bättre, om ämnet aldrig blifvit af Just.-Ombudsm. vidrördt.
Hr Cederschiöld har upfattat en del af mitt förra yttrande såsom jag skulle hafva sagt, att Just.-Ombudsm. öfvergått till den Katholska kyrkan.
Detta har jag aldrig sagt, emedan jag allt för Den i Februari f. m. 317 väl vet, att han i sådan händelse vidare icke skulle kunna bekläda det embete, han innebar, men jag har sagt, att man, för att dömma efter de äsigter Just.-Ombudsm. uttalat, hvilka otvifvelaktig! tillhöra den Katholska, men icke den Lutherska läran, kunde tro, det han måtte hafva autagit den förra, hvarför jag äfven yttrat: att han gjort ett offentligt affal ifrån den Evangeliska Lutherska Våran till den Katholska, ehuru han väl aktat sig att öfvergå till sjelfva Katholska kyrkan.
Jag yttrade vidare, att Just.-Ombudsm. med lillfingret understöder den Svenska Statskyrkan och dess mycket beprisade enhet, men deremot gifver hela handen åt påfveläran.
. Gr. Sparre har sagt, att om LagUtsk. uptagit och behandlat religionsfrihets-frågan, på grund af hvad derom uti Just.-Ombudsm:s
Embets-berältelse förekommit, så skulle det endast hafva varit att utså ett ytterligare trätofrö.
Jag anser deremot det hafva varit af högsta vigt att Utsk. behandlat frågan, hvilken utan tvifvel i denna stund- är en af fäderneslandets lifsfrågor och hvars lyckliga lösning högeligen påkallas af de religiösa rörelser, hvilka så allmänt i landet pågå.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Ilr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt, dels alt Utsk:s Utlåt, måtte läggas till handlingarne, och dels af Frih. Creutz, att detsamma, på grund af hans anmärkmr måtte återremitteras, hvarefter Ilr Gr. o.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade lägga LagUtsk:s förevar:de Utlåt, till handlingarne, samt sedan denna propos. blifvit besvarad medja, jemte ett eller annat - Nej, förklarade det han funnit
Med tillkännagifvande, att vid Talmannens sednaste sammanträde blifvit öfverenskommet, att Talmännen skulle föreslå RiksSt:n att Lördagen d. 18 dennes anställa val af de Elekto rer, som skola utse R.
St:rs Just.-Ombudsm. och hans Suppleant, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade nämnde dag företaga detta val, och dervid, såsom vid föreg:de Riksdagar varit vanligt, jemte de 12 Eiektorerne, hvilkas antal af grundlagen bestämdes, utse 4 Suppleanter; hvilket bifölls.
Föredrogs ånyo Serskildta Utsk:s d. 25 och 28 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 3, öfver väckta motioner om inställande af Bränvinsbränningen under
April månad detta år och om åtgärder mot ett befaradt kringgående af K.
Kungörelsen d. 13 Juli 1853.
Ät de motiver, hvilka hos den aktade motionären framkallat det förslag, som i förevaride Utlåt, främst afhandlas, och förmått Utsk. att dertill tillstyrka R.
St:rs bifall, gör jag all den rättvisa, de förtjena, och ingen kan varmare än jag önska, att det olycksbringande bränvinsbrännandet blefve i möjligaste måtto hämmadt.
Men jag 318 Den 4 Februari f. m. anser likväl, att man, äfven af det vackraste syftemål, ej bör låta hänföra sig att föreslå åtgärder, hvilka, såsom händelsen är i förevande fall, alltför mycket ingripa uti rättigheter, som blifvit i behörig ordning förvärfvade, samt dessutom, för att förebygga ett ondt, kunna medföra ett annat.
För min del tror jag Utsk. hafva i det afgifna Utlåt gått alltför långt samt, under det att tillståndet i landet blifvit framställdt i mörkare färger, än förhållandena synas föranleda, nog mycket förbisett de omständigheter, som tala emot vidtagandet af sådana åtgärder, som nu blifvit ifrågaställde.
Då K. M. d. 13 Juli sisth år inskränkte tiden för bränvinsbränning till 2:ne månader, medgafs det, att denna handtering^ skulle få ega rum under loppet af nästkom:de April månad.
Andamålet med el t sådant medgifvande var påtagligen att derigenom bereda landtbrukarne en lättnad vid framfödandet af sina kreatur, som ansågs vara af behofvet påkallad i anseende till förra årets dåliga skörd af fodervexter.
Det måste ock såsom gifvet antagas, att mången landtman' med afseende härå upgjort sina beräkningar.
Jag "väntar mig visserligen den invändningen, att dranken icke utgör något verkligt behof för ladugårdsskötseln, men ehuru jag för min del gillar denna åsigt oell önskar att den, vid fråga om blifvande lagstiftning för bränvinsbränningen, må göra sig gällande, måste likväl tagas i betraktande, att detta fodringssätt länge varit brukligt, och att under sådana omständigheter dess begagnande, vid närvar:de förhållanden med fodertillgångarne är, mera än eljest, behöfligt.
Många personer, hvilka annars icke ämnat bränna bränvin, se sig måhända dertill nödsakade, för att derigerigenom vinna understöd för kreaturens framfödande.
Vore det då rätt att beröfva dessa personer, hvilka förlitat sig på Konungens ord, att bränvinbränning skulle vara dem under instundande
April månad tillåten, en sålunda af dem i beräkning tagen fördel, beröfva dem utvägen att derigenom framföda de kreatur, hvilka måhända endast under sådan förutsättning blifvit bibehållna?
Följden af en dylik åtgärd blefve otvifvelaktig!, att dessa personer nödsakades att med stor upoffring reducera sina ladugårdar.
Jag vill icke uppehålla mig vid framställandet af de förluster, som, i händelse af bränvinsbrännings-förbud, komme att drabba dem, hvilka idka bränvinsbränning till afsalu.
Jag vet ganska väl, att man i allmänhet icke med något serdeles medlidande betraktar dessa personers öde, på hvilket jag dock anser att något afseende bör fästas, enär de, lika väl som alla andra medborgare, ega skäligt anspråk att ej, utan tvingande nöd, blifva beröfvade en rättighet, på hvars begagnande de, i följd af en allmän författning, byggt sina beräkningar.
En omständighet, som äfven torde vara förtjent af iakttagande, är den, att en mängd personer redan begagnat sig af bränningsrättigheten för April medelst det medgifna utbytet emot December, och i allmänhet torde dessa hafva varit de egentliga bränvinsbrännarne, då deremot större delen af dem, som påräknat utöfning af bränning i April, säkerligen äro sådana personer, hvilka ämnat begagna denna tillåtelse
Den 4 F ebruar i f. m. 3l9 i det syfte, som grundlagt K. M:s beslut.
Är denna förutsättning riktig, så skulle sistnämnde personer, om bränvinstillverkning under April månad förbjödes, se sig beröfvade en förmån, hvilken i fullt mått tillgodokommit de bränvinsbrännare, som genom utbytet redan begagnat tillverkningsrätten för nämnde månad.
Orättvisan häraf springer en hvar tydligt i ögonen.
Det är endast af högst vigtiga skäl, som en förändring i för handen varande förhållanden, hvaraf menniskors industriella företag äro beroende, bör vidtagas.
Innan man går att i en fråga, af sådan beskaffenhet som denna, fatta sitt beslut, bör man således taga i nogsamt öfvervägande, huruvida omständigheterna verkligen äro så tvingande, att de rättfärdiga en sådan åtgärd, som den nu ifrågasatta.
Jag för min del tror ej detta f. n. vara fallet och anser således det vara mindre lämpligt, att R.
M. med begäran om förändring uti ett af Honom redan meddeladt beslut, hvarpå en mängd personers ekonomiska beräkningar med förtroende grundats.
Jag föreställer mig dessutom att, derest omständigheternas kraf i sjelfva verket vore så tvingande, att följden af bränvinsbrännings tillåtande under April månad kunde blifva verklig hungersnöd, K. AI., som är i tillfälle att genom vederbönde embetsmyndigheter, inhemta fullständig kännedom om verkliga förhållandet i alla delar af landet, icke lärer underlåta, att vidtaga de mått och steg, som deraf kunna påkallas, samt att således R.
St:r kunna fullkomligt trygga sig dervid, att K. AT., i sådant fall, skall handla i full öfverensstämmelse med den landsfaderliga omtanka, som uppenbarade sig vid utfärdandet af Kungörelsen d. 13 Juli sistlidet år.
På alla dessa skäl yrkar jag afslag å Utsk:s hemställan i nu föredragne Betänk., och då Utsk., vid den utgång saken derstädes fått, ej meddelat något hufvudsakligt yttrande öfver Hr
Dalmans motion, så hemställer jag att Betänk., i hvad det rörer samma motion, måtte till Utsk:s ytterligare handläggning återremitteras.
Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Stats-Rådet m. m.
AI:s vägnar aflemnade 16 Dess Nådiga Propos:r och en Dess Nådiga skrifvelse till R.
Hr Edenhjelm, G i lii s: Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, behagade låta en Kanslist upläsa den af Nils Svensson från Christianstads län afgifna och Utsk:s Betänk, vidfogade reservation.
Sedan den sålunda begärda upläsningen för sig gått yttrade Hr Edenhjelm:
Ehuru jag är fullt öfvertygad derom, att K.
Al. med Sin kända rättskänsla icke skulle utaf Ständernas hemställan låta förmå
Sig att bryta ett gifvet löfte, kan jag icke annat än önska att en sådan mindre lämplig hemställan ej gjordes; hvarföre jag, med instämmande uti den nu uplästa reservationen, vördsamt anhåller om afslag å ifrågavar:de Betänk. 320 Den 4 Februari f. ni.
Innan jag, i likhet med de föreg:de talarne, går att framställa mina skäl för yrkandet af afslag å ifrågavande Betänk., anser jag mig böra på förhand tillkännagifva, att jag, ehuru landtbrukare, icke är bränvinsbrännare.
Genom denna förklaring anser jag mig äfven hafva tillbakavisat alla de beskyllningar, hvilka ifrån ett visst håll riktats emot dem, som ej i denna fråga ropa: ”korsfäst, korsfäst!” Jag öfvergår nu till ett försök att gendrifva de hufvudsakliga skäl, Utsk. till stöd för dess Betänk, anfört.
Det vigligaste af dessa skäl innefattas utan tvifvel i yttrandet, att hungersnöd står för dörren.
Sådant synes mig likväl vara ganska svårt att bedöma, ty dertill erfordras, att man skall hafva reda på hvarenda tunna spanmål i landet.
För icke många år tillbaka inträffade hos oss ett förhållande, nära nog likartad! med det nuvande.
Jag förmodar att de fleste af R. o. Ad:s ledamöter erinra sig, att år 1847 höjdes ett lika stort skrik på exportförbud å spanmål, som nu på bränningsförbud.
Detta rop höjdes af de flesta allmänna tidningar och äfven från de flesta andra håll i landet, ehuru det ej af R.
St:r, i anseende dertill att de vid den tiden ej voro samlade.
Skriket hade äfven till följd, att förbud mot spanmålsutförsel utfärdades.
Vi veta alla hvad härefter följde.
Förbudet hade knappast utgått, förr än man allmänt började inse detsammas obehöflighet, enär vi hade ganska tillräckligt med spanmål i landet.
Om det kan visas, att faran för hungersnöd ej är större nu än då, blir härutaf en följd, att bränvinsbrännings-förbud i år är lika onödigt som exportförbudet 1847.
Rätta regulatorn af brist eller tillgång å en vara är naturligtvis dess pris.
Jag har derföre skaffat mig uplysning ang:de spanmålspriserne år 1847, så väl å verldsmarknaden, som å Stockholms och Götheborgs börser samt i 10 ä 12 mindre städer i landet och jemfört dessa pris med de nu gällande.
Huru denna jemförelse utfallit, derför vill jag nu redogöra.
I början af Februari månad 1847 gällde i Hamburg råg från Riga pr T:a efter Svensk beräkning 11 R:dr 27 sk., hvete från Wismar 20 R:dr 19 sk., korn från Seeland 11 R:dr 35 sk. och hafre från Jutland 8 R:dr 26 sk. allt b:ko.
Den 24 sisth Januari var i Hamburg priset å råg 12 R:dr 42 sk. 5 r:st., å hvete 22 R:dr 41 sk., å korn 11 R:dr 29 sk. och å hafre 7 R:dr 25 sk. samma mynt.
Häraf finna vi, att priserne å råg och hvete äro högre, men å korn och liafra lägre nu än år 1847 uppå verldsmarknaden.
Förhållandet är ungefärligen enahanda i afseende å börspriserne i Stockholm och Götheborg samt priserne i åtskilliga småstäder, hvilket synes af följande tabell: Börspriser i Stockholm 1847 . . .
Råg 17: — » » «... Korn 15: — » » » . . . Hafre 9: 24. » » för dagen . . . Råg 20: 12. » » » .
Korn 15: 24. » » » ... “Hafre 9: 24.
Börs - Den 4 Februari f. m. 321 Börspriser i Götheborg 1847 .
• Råg 20 24. » » » .
Korn 15 24. » » » .
Hafre 10 — » » för dagen .
Råg 22 24. » » » . Korn 15 — » » » .
Hafre 9 — Spanmålspriser i åtskilliga städer 1847.
Rörås .... — 15: — 10 — Norrköping . 18 — 15: — 8 — Jönköping 10: — 15: — 8 — Orebro . . . 16 — 14: — 8 — Westerås . . 16 — 14: — 8 — Gelle .... 18 36 14: 24 8 — Fahlun . . . 17 24 16: — 10 — Carlstad . . . 18: — 15: — 9 — Christianstad 20 — 15: — 9 — Medeltal 17 42 14: 36 8 32 Nu gällande spanmålspriser i Råg.
Hafre. Westerås . . 18 — 14: 24 S — Fahlun . . . 20 — 16: — 8 — Norrköping . 18 — 15: — 7 24 Christianstad 21 — 14: — 10 —.
Borås .... 21 — 15: — 10 — Jönköping . . 18 — 15: — 9 — Hernösand . . 20 — 13: — 8 — Orebro .... 17 24 13: 24 7 24 Filipstad . . 21 — 14: — 8 — Medeltal 19 16 14: 20 8 21 Rågen är således dyra e nu än 1847 och lillg allt rgds. gången derå bör derföre antagas vara mindre, men genom den ymniga potates-skörden förra året jernnäs färhållandet, så att man utan fara af misstag kan antaga, att tillvaron af födoämnen i år är fullt ut lika stor som år 1847.
När ett exportförbud då icke var af nöden, torde ett bränvinsförbud nu icke eller vara det, ty i sådana fall som detta, tala siffrorna bättre än allt annat.
Den föreslagna åtgärden är således för ögonblicket ej behöflig ; för framliden åter är den mycket skadlig.
Det är nogsamt kändt, hvilken benägenhet folket här i landet har att hvälfva all omsorg för dess välbefinnande å Regeringen, att tänka: ”kommer behofvets stund, så kommer nog Regeringen oss till hjelp”.
Landtmannen säljer undan all sin spanraål för högt pris med den förhoppning, att då spanmålsbrist inträffar, inträffar också ett exportförbud eller ett bränvinsförbud och då får man köpa spanmål för godt pris.
Denna förhoppning blir icke heller sviken, åtminstone blef den det ej år 1847.
Men jag anser såll. 3. 21 322 Den 4 Februari f. m. dant vara högst skadligt för den enskildta omtankan, som pä denna väg slutar med alt låta Regeringen helt och hållet tänka i dess ställe.
Det är äfven skadligt i ett annat hänseende.
När Regeringen eger rätt att ingripa i de enskildtas spekulationer och denna rätt jemväl begagnar, så måste sådant ovilkorligen tillbaka— hålla alla större och en längre tidrymd omfattande spekulationer.
En allmän osäkerhet upstår och spanmålshandeln, hvilken mest är utsatt för detta ingrepp, lider betydligt deraf, ehuru denna handel borde i främsta rummet här i landet upmuntras.
Allt som kan åstadkomma en sådan osäkerhet bör derföre med största sorgfällighet undvikas och derföre bör äfven detta Betänk, afslås, ty ett bifall dertill vore detsamma som att säga till Regeringen: ”begagna er makt att ingripa i den.enskilta spekulationen så fort ni kan”; då deremot ett afslag å Betänk, skulle vara att tillkännagifva, det en sådan makt endast i yttersta nödfall och med största försigtighet ansåges böra begagnas, emedan den är högst skadlig.
Åtgärden skulle äfven innefatta en ganska stor orättvisa.
Det är naturligt, att alla de, som litat uppå det en gång gifna tillståndet att få bränna bränvin i April, skola genom förbudet tillskyndas stora förluster.
Jag känner väl, att det finnes personer, hvilka säga, att bränvinsbrännarén icke har att påräkna någon rättvisa, emedan han är brottslig, men för min del kan jag icke ingå på en sådan åsigt.
Jag tror, att en person icke är brottslig derföre att han är bränvinsbrännare, ty det kan aldrig blifva ett brott att drifva en af lagarne tillåten handtering.
Men om man äfven ansåge bränvinsbrännaren vara en brottsling, så frågar jag alla de Hrr, hvilka nyss inlåtit sig i en så vidlyftig discussion om lagskipningens tillstånd i landet: ”bör icke en bränvinsbrännare åtnjuta samma skydd af lagen, som hvarje annan missdådare, eller är han allena .ställd utom lagen och kan saklöst förderfvas och förgöras?”
Jag kan icke neka mig att här bemöta en mycket utbredd åsigt, nemi. att man af bränvinsbrännaren skall taga en så . ofantligt stor skatt, att man dermed skall kunna bygga de största slolt — hvilka dock, såsom jag fruktar, icke lära blifva annat än luftslott.
— Samma personer, som ifra för bränvinstillverkningens dryga beskattning, ropa nu äfven ifrigast på liränvinsbränningsförbud, utan att märka den motsägelse, hvari de inveckla sig.
Det är likväl temligen uppenbart, att rätta sättet att utpressa penningar från en näringsidkare icke är att förstöra hans näring.
Jag har åtminstone aldrig hört att man skall slå kon för att få henne att mjölka.
Slutligen vill jag fästa upmärksamheten på en annan omständighet.
Vi veta alla, att här i landet uphäfts ett stort rop om bränvinets skadlighet och nödvändigheten att begränsa dess tillverkning.
Detta rop har genljudat öfver hela landet, från Norrlands skogar till
Skånes slätter.
Att bringa denna angelägenhet till ett lyckligt slut, tror jag vara allas vår önskan.
Men jag tror äfven att ett sådant lyckligt resultat motverkas af 2:ne
Den 4 Februari f. m. 323 mäktiga krafter, nemi. fanatismen och egennyttan.
Jag påstår icke, att det Serskilda Utsk:s ledamöter låta leda sig af dessa krafter, men jag påstår, att Utsk:s Betänk, ger fanatismen och egennyttan vapen i händerne.
Hvad fanatismen beträffar, skönjas dess spår sä tydligt, att all bevisning om dess tillvaro är öfverflödig.
Vidkommande åter egennyttan, så är det klart, att en stor del af bränvinsspekulanterne komma att genom förbudet tillskyndas betydlig vinst, och då kan med fog sägas, att Utsk. gått egennyttans ärenden.
Betänk, är således en produkt af fanatismen och egennyttan.
Jag anser det derföre vara af vigt, att Betänk, afslås med stor pluralitet, hvilket vore detsamma som att säga till Utsk: ”beträd en annan bana; haf mera sans och måtta och kom icke fram med brådslörtade förslag, hvilka skola bringa en mängd menniskor i olycka!”
Ett sådant eklatant ogillande af den väg, på hvilken Utsk. hittills framgått, skulle äfven måhända hafva den goda verkan, att Utsk:s så ofta omtalade provisoriska beslut förvandlades till historiska, så att vi, hvilka sä länge varit plågade af att höra dem omtalas, åtminstone finge slippa behandla dem.
Skulle deremot Utsk. ej låta sig afskräckas af den utgång, dess första förslag rönt, utan fortgå på samma bana, så tror jag, att alla de, som nitälska för denna fråga och för densammas hringande till ett lyckligt slut med deras röster bidragit till det Serskilda Utsk:s nedsättande, skola, svikne i deras förhoppningar, utropa: ”Gud bevare oss för våra vänner; fienderne skola vi nog sjelfva freda oss för!” Åtskilliga ledamöter hördes härtill yttra bifall.
Lika med de fletse ledamöter af detta Ständ helsade jag med glädje det Serskilda Utsk:s tillsättande.
Vi se här det första resultatet af dess verksamhet, och jag måste bekänna, att detta ingalunda motsvarat mina förhoppningar.
Posse, får äfven jag börja med att tillkännagifva, det jag väl är landtbrukare, men ej bräuvinsbrännare; jag anser mig således med oväld kunna yttra mig i ämnet.
Då Kongl. Kung. af d. 13 Juli sisth år utkom, möttes den af ett allmänt bifall.
En felslagen skörd gjorde bränvinsbränningens inskränkande nödvändig.
November och April månader bestämdes då af Regeringen såsom de tider, hvarunder bränning finge bedrifvas, endast såsom ett undantag medgafs, att de, hvilka ej ville bränna i April, fingo göra det under December.
Valet af dessa lider var, enl. mitt omdöme, ganska väl betänkt.
Potatisskörden hade väl utfallit ovanligt rik, men hotades af polatessjukau.
Man beräknade då, att den öfverflödiga och angripna potatisen skulle användas till bränning i November.
Foderbristen var stor, större än den på 10 år varit, och som man, till följd häraf, med skäl antog, att ringa förråd af foder skulle finnas qvar på våren, beredde man landtbrukaren utväg att genom bränvinstillverkning i April förskaffa sig drank till ladugårdens uppehållande.
Att Regeringen vid bestämmandet af 21 * 324 Den 4 Februari f. m. dessa terminer icke misstagit sig, synes bäst af de i dessa dagar utkomna tabeller å till bränning anmälda pannor.
Af dessa inhemtas, att de flesta personer, hvilka anmält sig till bränning under April, ämna begagna små eller verkliga husbehofspannor, då deremot de egentliga stora bränvinsbrännarne med tillgång på kapital riktigt nog redan begagnat sin rättighet under de båda höstmånaderne, då de kunnat anskaffa råämnen för bästa pris.
Nu säger Utsk.: ”Det är väl sannt, att idkarne af denna näring hafva fått Regeringens tillstånd att bränna i April, men detta löfte kan gerna återtagas, ty man behöfver ej vara så nogräknad med bränvinsbrännare, hvilka, liksom andra skadedjur, böra så fort som möjligt utrotas”.
Skulle denna åsigt af Regeringen verkliggöras, blefve i och med detsamma flertalet af dem, hvilka i denna sak litat på Kungsord, bragte nära sin undergång.
Dels nödgas de, i saknad af foder, nedslå sina kreatur, för att undgå se dem svälta ihjel; dels kunna de icke fullgöra de lefveranser å bränvin, de åtagit sig.
Hvad skäl anförer nu Utsk. för denna omhvälfning af bestående förhållanden samt denna rubbning af gifna löften?
Jo, hungersnöd och upror stå för dörren.
Hr Sandströmer och Gr.
Posse hafva redan uplyst att det ej är så farligt härmed.
Afven jag har sökt vinna uplysning om verkliga förhållandet och i sådant ändamål förskaffat mig en af Mäklare verificerad upgift å spanroålspriserne nu och i October månad sisth år.
Spa/målspriserna under loppet af October månad 18S3, Hvete emellan 28 och 30 R:dr efter qvalité Råg » 19 » 20 J '» Korn » 14 » 16 » Hafra » 9 » 10] » Spanmålspriserna denna dag:
Hvete emellan 29 och 32 R:dr efter qvalité Råg » 20 » 20J » - Korn » 15 » 16ål6J » Hafra » 9£ » 10^ _ »
Nu frågar jag hvarje sakkunnig person: ”Ar denna ringa pris stegring, sorn t. ex. å råg utgör omkring 36 sk. någonting ovanligt?” Svaret härpå lärer ej kunna blifva annat, än att sådant inträffar alla år på denna tid.
Jag är således för min enskildta del fullkomligt öfvertygad, att Utsk. hemtat sitt hufvudskäl från cn chimär och på denna vanskliga grund byggt ett förslag, hvilket, om det vunne verkställighet, skulle störta en talrik klass medborgare i olycka, åstadkomma en högst förderflig omhvälfning i en mängd affärsförhållanden och, hvad vigtigast är, rubba landets förtroende till Konungens ord.
Jag yrkar afslag å ifrågavar:de Betänk.
Så vidt man får döma efter de föreg:de talarnes afgifna yttranden, hvilka alla samman - Den 4 Februari f. m. 325 stämma i ett lika omdöme om det förevar:de Betänk., vill det synas som sympathierna för detsamma inom detta hus ej skulle vara serdeles störa och det kan derföre måhända också tyckas vara mindre nödigt att i frågan vidlyftigt orda.
För min del tror jag likväl att det vore orätt, att i en så vigtig sak som denna, iakttaga en fullkomlig tystnad, och jag utbeder mig derföre att i korthet få yttra mina tankar i ämnet.
Genom Kung. d. 13 Juli sistl. år har K.
M. uttalat
Sin åsigt om hvad K.
M. ansåg böra vidtagas i afseende å bränvinsbränningens bedrifvande under den stundande vintern.
Han har derigenom förklarat, att då årets skörd hotade att i allmänhet blifva svag och på vissa orter nästan alldeles felslå, skulle densammas användande till bränvinsbränning i samma stora skala, som under vanliga år, kunna medföra en alltför känbar minskning af landets förråd å födoämnen.
I enlighet med denna åsigt om hvad omsorgen för landets väl kräfde, inskränkte K.
M. bränningstiden till ;j-del den eljest medgifna.