Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 86 till en del vidhållne förändringar i ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter, förklara, att äfven de mindre rättelser, hvilka Utsk. i redactionen af vissa §§ föreslagit, icke äro af den vigt, alt de böra lill omskrifning och omtryckning af ansvarighetslagen föranleda, utan ansåg frågan i sin helhet hafva förfallit”; och deremot Välloll.
BorgareSt.:
”1:0 i afseende på rubriken samt 1, 2 och 3 §§ 1 och 3 mom. i 5 § samt 6 och 10 § af Ulsk:s förslag till ansvarighetslag, jemte 7 §, utom i fråga om rätta platsen för det deri förekommande ordet bevisligen, äfvensom 8 § 1 morn., hade lagt utlåt.
N:o 86 till handlingarne; 2:o vidkommande frågorne om indelning af lagens ingress i §§, i st. f. ordet bevisligen i 7 § och 8 § 2 mora., äfvensom ett inom R. o. Ad. uppgifvet särskildt förslag till ansvarighetslag, hade, med godkännande af utlåt.
N:o 86, lagt detsamma i denna del till handlingarne; 3:o i fråga om det af Utsk. föreslagna tillägg till 4 § hade bifallit utlåt.
N:o 86; och i öfrigt vidblifvit sitt i detta ärende fattade beslut samt lagt betänk.
N:o 18 och utlåt.
N:o 86 lill handlingarne”.
När LagUtsk:s betänk.
N:o 18, ang:de detta ämne föredrogs, så fastades
Ståndets uppmärksamhet
Den 2G Mars e. m. 4S7 på de nya förslagen, särdeles genom reservationer af Gr.
Mörner, Hrr Lagergren, Eklund och Knös m. fl.
Atskillige ledamöter inom detta Stånd gjorde en mängd anmärkmr dervid, och öfverläggningen derom upptog, om jag rätt minnes, en hel dag.
Nu har Utsk. återkommit och till en del rättat något, men vidhållit annat.
Jag vill ej trötta R. o. Ad. med anmärkningarnes upprepande, särdeles som de finnas korteligen upptagne i början af förevar, betänk.
Pä grund af de skäl, som förut anförts samt enär PresteSt. afslagit all förändring, hemställer jag vördsamt, alt jemväl R. o. Ad. måtte ogilla de föreslagne förändringarne, vare sig i betänk.
N:o 18 eller 86, och besluta att lagen skall förblifva oförändrad.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade afslå de medelst LagUtsk:s betänk.
N:o 18, och utlåt.
N:o 86 föreslagna förändringar i ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter.
Vid föredragning af StatsUtsk:s den 15 och 17 dennes på bordet lagda mern.
N:o 236, i anledn. af skiljaklige beslut i frågan om Commissarien Törnemans och Revisorn Nyströms bibehållande af sine löner vid contoret för allmänna magasinsärendernes utredning, yttrade sig:
Då det var jag, som begärde detta betänk, på bordet för andra gången, för att inhemta närmare upplysning om det förhållande, som i reservationen är anfördt; så får jag nu äran nämna, att, sedan jag fått veta att betänk, i sitt förevarande skick blifvit godkändt både af Presleoch RorgareStrn, eller af de begge
Stånd, som tillförne återremitterat frågan, anser jag det vara utan ändamål alt göra några erinringar dervid.
StatsUtsk:s mein.
N:o 236 blef, uppå härefter framställd propos. , af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs ånyo Stats- samt Allm. Resv.- o.
Ekon.Utsk:ns d. 15 och 17 dennes på bordet lagda utlåt.
N;o 54, ang:de väckt fråga om sättet för båtsmäns fortskaffaude till och från tjenstgöringsorterne.
Gr. von Platen, Raltzar:
Jag vill icke länge upptaga R. o.
Ad:s tid med utveckling af hvad troligen förut synes vara tydligt för de fleste af Riddarhusets medlemmar, eller olämpligheten alt i fråga om fortskaffning ifrån ort lill annan sälta båtsmännen i samma calhegori som infanteriet, till hvars yrke det egentligen hörer att kunna marschera.
Under hänvisning hufvudsakligen till Hr Råfelts reservation, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte afslå detta betänk.
Upplysningsvis ber jag att få nämna, att lill min kännedom inkommit, att de 3:ne öfrige Stånden redan afslagit detsamma.
4SS Den 26 Mars e. ra.
Jag instämmer i den siste talarens begäran om afslag å betänk.
Båtsmännen äro försedde med utredningspersedlar, som ovillkorligen mäste forslas, ty de kunna icke bäras; men så förhåller det sig icke med soldaten.
Det är ett rent oförstånd i begreppet att säga, det båtsmännen skola tåga.
Trossen blir lika vidlyftig, vare sig de åka eller icke. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade alsia Stats- samt Allm.
Besv. o. Ekon.Utskms utlåt. iS:o 54.
Ånyo föredrogs Stals- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 15 och 17 dennes på bordet lagda utlät.
K:o 68, i anledn. af väckt fråga om en normalskolas inrättande i Stockholm för fruntimmersundervisningen.
Vid riksdagens början sökte jag alt fästa såväl R. o. Ad:s som de öfriga Ståndens uppmärksamhet på en, som mig tyckes, betydlig brist i afseende på undervisningsväsendet inom vårt fädernesland.
Denna brist bestod deruti, efter mitt förmenande, all eu del af det uppväxande slägtel 1cmnades handlöst åt vindkastet af en fluetuerande opinion i undervisningsväg, nemi. döllrarne af de classer, hvilka vi i allmänhet kalla de bildade.
Det är visserligen sant, att i värt fädernesland slaten om dessa medborgarinnors uppfostran icke tagit den minsta vård, jag kan säga, icke den minsta kännedom.
Det är öfved sant, att i flera Europas länder förhållandet varit och är likaledes sådant; men det är också säkert, alt uti andra är förhållandet helt annorlunda.
Om nu i allmänhet denna vigtiga sak sålunda blifvit förbisedd, är det väl icke sagdt att man ytterligare bör framgå på denna oriktiga buna.
Utskm hafva äfven med gifvil ämnets vigt, de hafva t. o m. i sitt tal om motionen erkänt sanningen af hvad den innehåller, men besynnerligt nog, kommit lill ett resultat, som helt och hållet motstrider densamma.
Till bevis derför vill jag endast anföra några af Ulskms egna yttranden.
Det säges, alt man gerna kan medgifva riktigheten af hvad motionären anfört, utan ali derföre öfvervägande skäl vore för hand för nödvändigheten och behörigheten af Statens directa deltagande i qvinnouppfoslran.
Det var icke ett litel medgifvande, som Ulsk:n här gjort, att öfvervägande skäl icke äro för hand för Statens directa deltagande i detta hänseende.
Sorn det första svaga skäl härföre säges, alt det varit ett uråldrigt förhållande, ali qvinnans uppfostran ansetts endast såsom en enskild familjangelägenhet, utan att Staten haft rätt att deri inblanda sig.
Det kan visserligen vara riktigt, att Staten icke har rätt att tvinga någon att ingå i en sådan skola, men Staten har likvisst en förbindelse alt säga, att så, och icke på annat bör en förnuftig qvinnouppfoslran göras.
För öfrigt vill jag ingalunda att
Staten skall gå så långt att åstadkomma något tvång, eller att in - Dfen 26 Mars e. ni. 489 in Irania sä djupt i (Väga om qvinnouppfoslran, som då fråga är om gossen eller mannen, utan endast alt uttala en åsigt, att icke denna uppfostran bl ifver förvänd.
Skälet ytterligare, hvarför en sådan anstalt ifrån Statens sida icke skulle vara behöflig, ulan snart sagdt skadlig, hemtas derifrån, alt qvinnans spher är helt annan än mannens, som är obegränsad, hvaremot hennes är afskild, obemärkt och inskränkt inom det husliga lifvets trånga gränser.
Detta vill jag visserligen icke neka, tvertom har jag i min motion medgifvit, att den bör så betraktas; men då det städse visat sig, att, om äfven Utskins åsigter gillas, man icke kan tränga tillbaka qvinnans uppfostran inom ensamt det husliga lifvet, och om än detta lyckats, man likaledes funnit, att i allmänhet mödrarne hvarken haft tid eller kunskaper eller skicklighet alt i allo befatta sig med sina döttrars uppfostran; så är det ett besynnerligt skäl af Utsk:n att laga det för bildande äfen anstalt, som ungefärligen afser bildande af elever, men för alt bilda elever är det nödigt att man har clever.
Tredje skälet, sorn Utskm hemta för sitt afstyrkande, är det, att om Staten komme alt ^organisera en sådan skola, skulle den hafva en sådan stadga och fasthet att, som Utskm uttrycka sig, den blefve oböjlig och saknade den mjukhet, som flickans behandling fordrar.
Hurudana skolor Utskin skulle vilja hafva för fruntimmersundervisningen är svårt att förstå, ty jag kan ej föreställa mig, att en privatånstalt, som saknar allt stöd och sammanhang, der ingen stadga och fasthet finnes, kan äga bestånd; åtminstone har jag, under den tid jag sysselsatt mig med denna undervisning, funnit, att just den stadga och fasthet en sådan undervisningsanstalt, äfven som privat lyckats ernå, bidragit till de goda följder, som den möjligen kunnat' utveckla.
Det medgifves gerna, att en frttntimmersundervisniugsanslalt, som af Staten bekostas och underhålles, icke kan hafva samma slags organisation som en sådan för gossar; den hör visserligen icke i allt vara så offentlig söm denna sednare; lärare oell lärarinnor böra icke tillsättas efter samma slags befordringslagar; elevernas vård, om jag skall begagna Utskins term, bör också vara något mjukare än hvad sorn behöfver iaktagas med gossar, lärosalarné böra icke vara så öppna som goss-skölan; men allt detta kan visserligen Staten ordna likaväl som den privata anstalten, sorn dock aldrig kan hoppas att i samma maximer, grundsatser och tillämplighet uthälla öfver 20 år, då deremot Statens vidhåller sina under flere århundraden.
Dermed är dock ingalunda sagdt, att skolan skall blifva elt petrificat, att icke den skulle kunna undergå de förändringar, som bildningens framsteg under tidernas lopp påkalla.
Vi se huru våra goss-skolor undergå betydliga förändringar; hvarföre skulle icke flickskolorna kunna undergå de modificationer, som förändrade tidsförhållanden påkalla?
Sista skälet, hvarför Utskin icke vilja hafva en sådan anstalt, är, som de uttrycka sig, ”att man icke är rätt ense om svaret på de vigtiga frågorna hvad, huru mycket och huru flickan bör lära”.
Om detta skulle vara egentliga skälet, hvarför en sådan inrättning icke skulle kun8 H. 62 490 Den 2(1 Mars e. m. na komma till stånd, så frågar jag eder, mine
Hrr, huru man svarat på den framställningen: hvad, huru mycket och huru våra' gossar och ynglingar skola lära?
Om samma skäl skola gälla i detta sednare afseende, så skulle hela undervisningsverket i Sverige småningom raseras.
Vi vete hvilken Ullig strid det är mellan nya och gamla systemet, och huruledes man ännu, oaktadt alla directioner och comitéer, icke kunnat bestämma delta hvad. och detta huru; men bör väl derföre staten, undertiden och intilldess tvisten blifvit sliten, göra ingenting?
Utsk:n gå så långt att de påstå, att det vore ett vådligt åtagande om Staten grundläde en sådan skola, och kalla det ett experimenterande.
På det sättet skulle jag anse all undervisning vara ett experimenterande; och då striden om sådana nya förelag är sä Ullig som här, så frågas, hvarföre det skulle vara mera vådligt ätt undervisa fruntimmer än gossar.
Det finnes intet rimligt skäl för den satsen; och slutligen, mine Hrr, nog är det underligt, alt man vill att Staten skall bekosta folkskolor, der både gossar och flickor undervisas, men så snart det blir fråga om något mera än läsa och skrifva,— dä behöfver
Staten icke göra någonting, och skaff icke en gäng gifva en vink om huru mycket som behöfver läras!
Utskm hafva förebrått motionären, att han ej afgrfvit andra upplysningar än blott en uppgift å det nödiga antalet lärare och lärarinnor, samt endast den allmänna föreskrift, att skolan har till sitt åliggande elevemes ändamålsenliga uppfostran och undervisning.
Jag trodde, att man icke borde fördjupa sig i specialiteter; jag är öfvérlygad derom, att Utsk:n gjort ganska rätt om de försökt att fylla den bristen genom framläggande a( ett mera utveckladl förslag.
Jag anser, att om R.
Sl. bifalla medlen, lillkännagifvande sin önskan att en sådan inrättning malte uppkomma, så tillhörer det Konungens regering att utveckla och sanctionera planen, men ingalunda en folkförsamling, -bestående af nära 1000 ledamöter.
Det hade visserligen icke varit konstigt att ingå reit så beskaffad t detaljeringsförslag för den som tagit närmare kännedom om behandlingen af en sådan sak, men jag ansåg sådant mindre lillständigt, och vid detta tillfälle obehötligt.
Man har emedlertid i vårt samhälle, ensamt och allenast uteslutit qvinnan ifrån all vård och uppfostran ifrån Statens sida, under det man likvisst galt så långt, att man anlagt inrättningar för uppfostran, om jag så får uttrycka mig, af andra varelser än menniskor; men för den ena delen af vårt menniskoslägte, för qvinnan, vill man göra ingenting och ursäktar sig för underlåtenheten häruti dermed, att hon tillhörer ensamt familjen.
Pä dessa i korthet framställda grunder vägar, jag anhålla om afslag å detta betänk.
Jag hembär min tacksamhet till motionären, som väckt fråga i ett ämne, hvilket icke, sa vid t jag vet, utgjort föremål för Ständers pröfning, ehuru Landträntmästaren Ihre, i anledning af sin, redan för flere år sedan ifrån trycket utgifna ganska förtjenstfulla afhandling: ”Försök att vindicera qvinnans rätt lill allmän uppfostran,” bort förr vinna den till - Ben 26 Mars e. m. 401 fredsställelsen att, finna frågan utgöra föremål för R.
Denna qvinnans räll lill allmän uppfostran*, är lika helig och för samhället vigtig som mannens; vi inrälte här för den sednares hildning, niora skolor, gymnasier och academier, instiluter till vinnande af technisk färdighet i de särskilda yrkena, under det för qvinnan göres platt intet, ehuru i arbetsväg för henne fordras lika mycken technisk kunskap som för mannen.
Ar sådan t förståndigt tänkt, är det förståndigt handladt, att stöta ifrån sig en sådan väckt fråga, der hela beloppet af hvad som äskas lill afhjelpande af denna brist i vårt undervisningsväsende, är 3000 r:dr, att frånstöta sig, säger jag, under sken af att det vore vådligt alt skaffa en sådan anstalt och beträda en sådan bana?
Jag kan icke annat än för min del helt och hållet ogilla Ulsk:ns sätt alt argumentera.
Enär man erkänner riktigheten af motionärens framställning, så mäste man ock för consequensens skull erkänna, ali eli obetydligt anslag endast blifvit begärdt för alt fä saken i gång, och jag håller motionären ytterligare räkning för ringheten deraf, emedan jag är fullt öfvertygad alt resultatet af detta anslag skall inom några få år ådagalägga nyttan, och efter högst tvä eller tre riksdagar
Ständerna komma derhän att allmänt finna bchofvet af lieie sådane anstalter sami skolinrättningar på skilda orter i riket, hvarigenom visserligen den dertill behöfliga anslagssumman småningom kommer alt ökas, men hvarigenom också å andra sidan Statens inkomster i större mån skola komma alt föröka sig, till följd af den högre konstfärdighet, som af personer, utlärde i sådane undervisningsanstalter, kan och skall gifvas de fabrikater, söm i landet framalstras, den större förmåga alt vårda sig och sitt hus såsom blifvande mor och maka, som qvinnan skulle förvärfva, istället för att, som nu sker, till det mesta öfva sig i de mera behagliga konsterna af musik, dans och litet pladder på främmande språk.
Jag begär Hr Gr. o.
Landtnäs propos. till afslag ä betänk., under yrkande derjemte om bifall till motionärens framställning om ett anslag af 3000 r:dr för ifrägavar. ändamål.
Palmstjerna, JNils Fredr.:
Afven jag förenar mig i den anhållan, som de begge föreg;de talarne framställt, och föreslår, att Ståndet mätte besluta afslag å de förenade Utsk;ns betänk. och bifall till motionen.
Jag har icke mera än Hr Lagergren funnit mig öfvertygad af Utskms, jag får lof att säga, i nog egna uttryck, framställda skäl emot den nämnda motionen.
Jag tror, alt hvad som bäst talar för densamma, och hvad som skulle rättfärdiga ett vida större anslag än det begärda, är det kända factum, att redan i en följd af är enskilda inrättningar bildat sig utan Statens medverkan, under namn af pensioner, skolor o. s. v., för uppfostran af flickor; äfvensom det är ett factum, att i mera välmående slägter antagas särskilda lärarinnor.
Det är således numera icke möjligt att i de classer, som äga anspråk på större bildning, inskränka qvinnans uppfostran endast lill den moderliga åtgärden.
Annat behöfves; och i andra Stater sker för qvinnans 492 Den 26 Mars e. m. uppfostran ganska mycket.
Jag har lillbragt större delen af min lefnad i ett land, hvarest på Statens räkning, eller den regerande familjens enskilda bekostnad, tusendetals, jag kan säga tio tusendetals, flickor uppfödas.
Skall det sednare antalet gälla, börjag tillägga, alt många uppfödas på särskilda corporationers eller städers bekostnad; m. e. o. antalet af flickor, som i skolor inom Ryssland uppfostras, är ofantligt.
Jag vill icke antaga, att ett dylikt förhållande bör tillämpas på Sverige; jag lyckönskar det land, der pluraliteten af flickor uppfödas af sina mödrar och der de, under dessas egna ögon, erhålla undervisning af lärarinnor; men erfarenheten har tillräckligen ådagalagt, att sådant icke alltid kan låta sig göra.
Någon början torde derföre vara af nöden att göra, äfven här i Sverige, till beredande af tillgång på lärarinnor, som för skicklighet i sitt ansvarsfulla värf kunde lemna någon borgen.
Jag tror, att motionen åsyftar en sådan början, och tillstyrker således afslag å betänk., under yrkande af bifall till Hr Lagergrens framställning.
Frih. Hermelin, Äng.
Motionären har på ett så förtjenstfull t salt upptagit de anmärkn:r, som 5Jlsk:n gjort mot hans förslag, och desamma besvarat, så att för mig återstår ingenting egentligt af vigt att dervid tillägga.
Jag vill likväl fästa mig vid ett uttryck, som Uisk:n fällt i delta sill utlåtande, att nemi.
Statens inblandning i qvinnans bildning vore vådlig, och att man derigenom beträdde experimenternes fält.
Jag skulle tro, att i ett land, der folket ifrån århundraden tillbaka njutit civilisationens och upplysningens frukter, undervisningen för qvinnokönet icke borde kallas ett experimentalfält, utan tvertom vara mycket kändt och ingalunda främmande för den allmänna omvårdnaden.
Se vi till förhållandet i andra länder i detta hänseende, så utgör qvinnouppfostran föremål för Statens omsorger; i Frankrike t. cx. finues en lag, som stadgar, att den qvinna, som vill inrätta en pensionsanstall för flickor, skall skaffa sig tillståndsbref dertill af vederbörande myndighet, hvarförutan äfven Statens medel i stor scala för qvinnobildning användas.
Det torde vara bekant för något hvar af medlemmarne inom della Hus, ali Riddare af Hederslegionen, som äga döttrar, för dem erhålla fri undervisning på Statens bekostnad.
I Schweitz finnas äfven uppfostringsanstalter, hvarifrån utgå lärarinnor lill Europas särskilda länder.
I Leipzig förefinnes äfven en undervisningsanstalt för flickor af utmärkt värde.
Dessa exempel, ehuru fä, torde dock visa, att äfven qvinnouppfostran utgör ett värdigt föremål för Statens omvårdnad, hvarföre jag, lika med föregående talare, yrkar afslag pä betänk, och bifall till Hr Lagergrens motion.
Jag anhåller vördsamt att af Hr Ridd.secret. blifva upplyst om huru de öfriga Stånden afgjort denna fråga, i händelse prot.utdr. derom ankommit, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, läcktes låta mig återfå ordet.
Ridd.secret. lillkännagaf, att prot.utdr. i ämnet Den 26 Mars e. m. 493 ankommit endast från Borgare- och BondeSt:n, och att dessa Stånd hade bifallit Utsk:ns utlåt.
Om jag icke alltför mycket missminner mig, var jag inom de förenade Utsk:n den ende, som yttrade mig lill bifall för Hr Lagergrens motion; men mötte dervid så mycket motstånd, att jag, inseende omöjligheten att kunna genomdrifva min åsigt af ämnet, ej ansåg mödan värdi att genom någon särskild reservation söka göra densamma gällande.
■ Jag kan emedlertid icke annat än med liflig glädje erfara de sympathier, som frågan inom detta Stånd synes vinna och anser högst billigt att, dä Staten bekostar ynglingarnes undervisning vid flerfaldiga läroverk, då derjemte redan så mycket af Statens medel blifvit anslagne för folkskolor, och då, som vi veta, fråga ännu hvilar hos Stats- och Bevilln.Ulskm derom, att en ganska stor del af den allmänna bevillningen må särskildt afsättas för sistnämnde ändamål, att, under sådana förhållanden, säger jag, en sä ringa summa, som den motionären begärt, måtte för det uppgifna vackra och stora ändamålet af Ständerne beviljas.
Lika med llr Lagergren tror jag det vara af högsta vigt, att en sådan uppfostringsanstalt på Statens bekostnad inrättas, icke i allmänhet för qvinnans husliga uppfostran, som icke mer för att bilda lärarinnor, hvilka sedermera kunde tillhandagå såväl inom allmänna undervisningsanstalter, sorn i de privata familjerna.
Anledningen hvarför denna fråga inom Utsk:n väckt så mycket motstånd, later lätt förklara sig; den igenfinnes deruti, att man ansåg att det egentligen var de högre samhällsclasserne, som voro i behof af sådane lärarinnor, och alt således den oginhet, om jag så får säga, som råder hos den lägre folkclassen mot den högre, vållade ali man icke ville bevilja allmänt bidrag för eli ändamål, hvaraf de sednare skulle skörda den största, om ej enda vinsten.
Då emedlertid, enligt hvad upplyst blifvit, betänk, ännu ej är bifallet af mera än tvenne Stånd, instämmer jag på det högsta i de yttranden, som ronde detta ämne hittills blifvit afgifna, under anhållan derjemte, att, som jag hoppas, det R. o.
Ad. med afslag å de förenade Utsk:ns betänk, bifaller Hr Lagergrens motion, prot.uldr. derom måtte meddelas PresteSt., med inbjudning att sig derutinnan med B. o. Ad. förena.
Ehuru ej någon reservation af mig (innes förevarande betänk, bifogad, instämmer jag likväl helt och hållet i hvad Hr Lagergren yttrat; och då lian så väl utvecklat de skäl, hvarpå han slöder sin mening, att allt vidare ordande derom är alldeles öfverflödigt, så mycket mer som ingen deremot gjort det ringaste motstånd, eller någon invändning mot angelägenheten af en anstalt för bildande af lärarinnor, skall jag, enär icke något förslag till ordalydelse af det beslut, som R. o. Ad. kommer att i frågan fatta, blifvit uppgifvet, inskränka mig att föreslå följande redaclion: ali R. o. Ad. beviljar ett anslag af 3000 r:dr årligen till inrättande af en normalskola för lärarinnor lill fruntimmers undervisning. 494 Den 2G Mars e. m.
Jag instämmer med de talare, som yrkat bifall till Hr Lagergrens motion, och vill blott tillägga, att den man, som här i Stockholm först yrkade bildandet af en allmän undervisningsanstalt för flickor, var ingen annan än framlidne Ärkebiskop Wallin, som genom sin långvariga, presterliga tjenstgöring inom hufvudsladen, nogsamt erfarit hvad som fattades i den q vinliga uppfostran.
Palmstjernas förslag,.att den summa, som är i fråga, skulle användas lill en normalskola för lärarinnor, så torde hans mening dermed hafva varit, att skolan borde egentligen åsyfta alt bilda lärarinnor, att vara, så till sågandes ett seminarium för qvinlig undervisning.
För att vara sådan, måste skolan tillika gifva undervisning ät harn, ty man lärer sig icke att blifva en skicklig undervisare, med mindre man har tillfälle alt i en skola erfara svårigheterna dervid och sättet alt dem öfvervinna.
Hr Lagergrens förslag, sådant det är i betänk, uppgifvet, vara det rätta, såsom dels gifvande ät flickorna en tjenlig undervisning, dels bildande lärarinnor, samt bestämmande deras prof och betyg, sä till kunskaper, som undervisningsförmåga, hvilket allt sammanhänger med hvartannat och hörer till en fullständig inrättning i detta hänseende.
Man kan säga, att summan är för ringa; men det är godt att till en början få något.
Hufvudsaken är anställa inrättningen riktigt alltifrån första begynnelsen, så att hon ej mätte få en skef riktning, och ändamålet derigenom förfelas.
Jag tror det således vore tillräckligt om R. o. Ad., med afslag ä Utskms betänk., helt enkelt bi tolle Hr Lagergrens motion Men vill man närmare uttrycka sig, så vore det väl nödigt altanvända samma ordalag som motionären begagnat.
För en sådan anstalt, som den Hr von Hartmansdorff ansett böra inrättas, är en summa af 3000 r:dr sä otillräcklig, att dermed ingenting skulle kunna åstadkommas, som vore ändamålsenligt, annorlunda än i en så liten scala, alt nyttan deraf blefve alldeles för inskränkt.
Hvad sorn under nuvarande förhållanden är angelägnast hos oss, anser jag vara bildandet af lärarinnor.
Inrättande af en normalskola för undervisning i allmänhet torde ännu vara en uppgift, som blir ganska svår att lösa, helst den uppfostran, som fruntimmer erfordra, vanligen är olika, allt efter dea ställning i samhället, som den flicka, som uppfostras, skall komma alt intaga.
Qvinnan egnar sig vanligast icke från början åt något visst bestämdt yrke; helt annat är förhållandet med mannen, och en normalskola för allmän fruntimmersbildning med ett anslag af 3000 r:dr skulle blifva alltför inskränkt.