Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag minnes också ganska väl från den tid, då jag sjelf var bränvinsbrannare, huru omöjligt det är att på förhand beräkna huru stort qvantum bränvin kan af mäsken komma att utgå, och i synnerhet när det är fråga om potates.
Jag anhåller om bifall till Utsk:s förlag.
Hr Braunerhjelm, Ferd.:
Lika med flere föreg:de talare anser jag den af Utsk. gjorda förändring alldeles öfverflödig, och endast, ledande till en möjlighet att kringgå förordms öfriga stadganden.
Att skatten för öfverskjutande tillverkning är satt något högre än den vanliga, är så mycket nödvändigare, som endast derigenom kan förekommas eiudering af stadgandet om afgiftens erläggande i förskott.
Jag får således anhålla om afslag å Utsk:s förslag i denna punkt.
Jag är i hufvudsakeu förekommen af den siste talaren, men får dock fästa upmärksamheten derpå, att ett sådant öfverskott i produktion, som här är i fråga, högst sällan intrnfifar.
I annat läll borde den väl hafva egt rum inom de några och 20 brännerier, som finnas i Stockholms län, hvilket jag dock icke kan erinra mig hafva varit fallet under de sednare åren.
Jag ser således icke någou nödvändighet att förändra det nuv:de stadgandet.
Raab: Just den omständighet, som Gr.
Liljencrants anfört, att på sednare tider ingen öfverproduktion egt rum, bevi - Den 28 Mars e. m. 463 sar att denna högre afgift är ansedd som en alltför dryg straffskatt.
Den blir det så mycket mera, sedan skatten blifvit satt till 75 öre, då den nemi. utgör I8V2 öre, eller långt mera än man kan räkna i vinst på kannan.
Det strider helt och hållet mot de sunda principerna för all näringslagstiftning att pålägga band, som icke tjena någonting till och som icke medföra någon vinst hvarken för Staten eller för den enskilde.
Det kan icke annat än förvåna mig att den siste talaren, som bör hafva så noggrann kännedom af dessa ämnen, kan lägga så stor vigt på detta stadgande och benämna den förökade afgiften en straffskatt.
Om en bränvinsbrännare vill undvika att få något öfverskott, så kan han ju anmäla sig för V5 högre qvantum än hans bränneri egentligen är anlagöt för, emedan han har rättighet att få restitution af '/, af skatten, såvida han icke hinner tillverka mera.
Att så verkligen tillgått, visar sig äfven af upgifterna från BränvinsBvrån.
Denna högre afgift synes mig således ingalunda kunna kallas för en orättvis straffskatt, då ingenting är lättare än att undvika densamma.
Jag erkänner, att det är att se sakerna något mycket i rosenrödt att tala om frihet i bran vinstillverkningen ; men jag trodde dock afsigten vid denna Riksdag vara att ur förordnm borttaga alla sådana hinder, som icke annat än skada såväl Staten som den enskilde.
— Såsom Hr Hjärne anmärkt, kan visserligen den förhöjda afgiften undvikas derigenom att man erlägger förskotlsafgiften för ett större qvantum än man ämnar tillverka; men man må besinna, att dessa lörskottsafgifter redan upgå till sådana belopp, att man väl kan blifva afskräckt från hela handteringen af dem, sådana de redan nu äro.
Jag vill blott till Frilnne Sprengtporten och Raab framställa en fråga.
Om det är rätt och billigt, att man skall få för lika afgift tillverka l/l0 utöfver det anmälda beloppet, hvarför skall man då stadna vid T/10 och icke utsträcka denna gräns längre, t. ex. till V5?
En öfverproduktion af linda till
Vj0 kan nemi. icke upkomma af en händelse, utan inträffar säkerligen med tillverkarens goda vetskap och minne.
För att besvara den fråga, Gr. af Ugglas till mig framställt, får jag blott påminna att i alla de författmr, der det är fråga om att bestämma ett remedium eller en gräns, är det ganska svårt, om icke omöjligt, att precist träffa just den rätta siffran, men denna svårighet utgör icke något skäl att lemna det ifrågav:de förhållandet alldeles obestämdt.
Då det nu ifrågav:de stadgandet inga lunda kan anses vara af någon särdeles vigt och nödvändighet, hvilket bäst bevisas deraf att ingen motion i ämnet blifvit väckt, 4t>i Den 28 Mars e. m. tror jag man ganska väl kan bibehålla motsvarande stadgande i nu gällande förordn.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts afslutad, yttrade EL Exe.
Hr Gr:n o. Landtm., att i afs-de å den förev:de 22 §:ns 3 sednare mont;t något yrkande icke blifvit framstäldt, men att deremot, beträffande lata mom:t, yrkats dels bitall dertill och dels afslag derå saint antagande af ett stadgande, sorn hufvudsakligen öfverensstämde med Esta mom. af 44 §:n i den nu gällande Förordnm: och ville H.
Exc. först framställa särskild propos. å det lista mom. samt sedermera göra propos. å de 3 öfriga montin.
Härefter framställdes propos. å bilall till det ifrågavide lista mom. och besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarefter propos. på afslag å detta mom. samt antagande af ett med 1 mom. af 44 § i nu gällande Förordn. hufvudsakligen öfverensstämmande stadgande gjordes samt besvarades med starka ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Exc. Hr Grin o. Landtm, härefter började att framställa propos. ronde de 3 öfriga momm af §, anmälde sig och yttrade Hr Hjärne:
Jag får dock hemställa, huruvida detta kan anses blott som en redaktions-föriindring. ...
Sedan talaren här afbrutits utaf H.
Exc. Hr Grin o. Landtm, med erinran, att öfverläggningen angide §:n i dess helhet redan förklarats fulländad, framställde H. Exc. propos. å bifall till de ifrågavide momm, dervid svarades ja.
S 23.
Det kan visserligen icke bestridas, att det i denna § förekommande stadgande är ett ganska verksamt medel att befordra utgående af den föreskrifna afgiften; men då försummelse i detta alside ganska lätt kan inträffa utan eget förvållande, t. ex. genom en uteblifven penningeremiss eller genom en kommissionärs underlåtenhet, hemställer jag, om det icke vore skäl att återremittera gm till Utskit, på det deruti måtte vinnas en förändring, syftande till mildring i de väl stränga föreskrifterna.
Denna § innehåller ett särdeles mildt stadgande i jemförelse med det förut befintliga, enl. hvilket bränvinstillverkaren genom försummelse i afside å erläggande af skatten förlorar icke blott sjelfva afgitten utan äfven rättigheten att bränna, da han deremot enl. detta stadgande endast förlorar afgiften för de dagar, under hvilka han försummat sig.
Det är således en betydlig - Den 28 Mars e. m. tydlig lindring till bränvinsbrännaretts fördel, och inom Utsk:t ansågs denna eftergift t. o. m. alldeles för stor.
Att lian icke får i sådant fall tillgodoräkna sig restitution för underklänning, är alldeles nödvändigt, emedan han eljest kunde med flit försumma att erlägga skatten, och sedan bränna så mycket mindre, hvarföre han då erhölle restitution.
Såsom den föreg:de talaren redan uplyst, har genom denna § en betydlig lindring blifvit bränvinstillverkarne beviljad.
Att något ansvar måste finnas för begångna försummelser i afs:de å skattens erläggande, är naturligt, emedan eljest många skulle kunna försöka att kringgå förordmn och bränna utan att i föreskrifven tid hafva erlagt skatten.
Jag anser således, att ingen ändring bör göras i §:ns lydelse, sådan Utskrt nu upställt densamma.
Jag finner, att jag förbisett, att den 24:de §:n undergått en förändring, till följe af hvilken min anm. icke vidare är af behofvet påkallad.
Jag får således återkalla densamma. § bifölls.
S§ 25, 26 och 27‘.
Bi föllos. $ 28.
Jag tror att Utsk:t vidtagit en ganska betänklig åtgärd, då det föreslagit nedsättning af kontroilörernes arfvoden.
Om det kontrollsystem, som hittills i- allmänhet lemnat ganska lyckliga resultater, skall kunna fortfarande uppehållas, så är det nödvändigt att aflöningen icke allt för mycket inknappas.
Det är för Landshöfdingarne af största vigt att kunna besätta de ifrågav:de platserna med personer, på hvilkas heder de kunna fullkomligt lita.
Det är visserligen sannt, att i allmänhet många flera sökande anmäla sig än platserna äro, men det har också ganska ofta inträffat, att Landshöfdingarne, för att lå fullt pålitliga personer, måst gå utom kretsen af de sökande; och ännu mera torde det blifva förhållandet, om arfvodet bestämmes lägre än dei hittills varit.
Jag får således anhålla, det 11. o.
Ad. ville besluta att bibehålla kontroilörernes arfvoden sådana de genom den gamla författmn äro bestämda, nemi. till minst 5 och högst 10 rdr om dagen, i st. f. minst 4 och högst 8, som Utsk:t här föreslagit.
Jag anhåller att få helt och hållet in stämma med den siste talaren.
Om också ett maximum af 8 rdr kan synas någorlunda tillräckligt, så visar dock föreg:de års erfarenhet, att den minsta aflöning, som kommer i fråga att tilldelas kontrollör, är 6 rdr.
Den svårighet för Landshöfdingarne, som H. IV. 30 Den 28 Ma rs e. m. Frill.
Tersmeden omnämnt, är verkligen ganska betydlig.
Förra året anmälde sig inom Stockholms län 52 personer till kontrollörsplatser, och af dessa blefvo 22 använda; men jag skulle hafva slädnät i ganska stor förlägenhet, om jag behöft bland de återstående 30 ytterligare taga rätt många, emedan bland dem många voro mig alldeles okända, andra kanske mindre lämpliga.
Det är nemi. icke nog, att en person är i allmänhet aktningsvärd eller att mot honom ingenting egentligen finnes att anmärka; för att kunna antaga någon till kontrollörsbefattning, bör man antingen sjelf känna personens både heder och duglighet, eller åtminstone genom särdeles tillförlitliga intyg vara derom förvissad.
Jag får derföre anhålla, det, R. o. Ad. ville bibehålla kontrollörsarfvodena vid deras förra belopp af minst 5 och högst 10 rdr.
Jag gillar helt och hållet den af föreg:de talare uttryckta åsigt, att den hushållning, Utsk:t här föreslagit, icke är på sin plats, och jag sökte äfven, i hvad på mig ankom, inom Utsk:t motarbeta den åsigt, som der gjorde sig gällande; men motståndet var der så öfvervägande, att de talande skäl, som anfördes, icke kunde göra sig gällande mot majoriteten.
Jag skulle derföre tro det tjenligaste vara att antaga det af Utsk:t föreslagna minimum, men deremot bibehålla det hittills varande maximum af 10 rdr.
Som jag tror det vore lättare att få ett sådant stadgande antaget, hemställer jag till de föreg:de talarena, om de icke skulle vilja förena sig med mig derom.
Pä sätt min vid Betänk:t fogade reserva tion utvisar, tillhörde jag inom Utsk:t den minoritet, som ansåg isynnerhet det nuvule maximum böra bibehållas vid 10 rdr, om också man kunde medgifva en nedsättning af minimum till 4 rdr.
Det kan nemi. mången gång för Hrr Landshöfdingar upstå ganska stor svårighet att med fullt skicklige, redlige och pålitlige personer besätta dessa kontrollörsplatser, hvilka redan genom sin beskaffenhet äro odiösa; och om man besinnar, att de personer, hvilka engageras såsom kontrollörer, måste lemna sina hem och vanliga sysselsättningar, för att på en annan ort i flera månader öfvervaka bränvinstillverkningen, skall man säkerligen icke finna ett dagtraktamente af 10 rdr öfverdrifvet.
Skall man till dessa befattningar kunna få fullt qvalificerade personer, så bör man också hafva att erbjuda dem en någorlunda skälig ersättning
Jag får således på dessa samt förut anförda skäl anhålla om bifall till §:n på det sätt Frih.
Alströmer föreslagit, att minimum må sättas till 4 och maximum till 10 rdr, i hvilket fall det torde blifva lättare att åvägabringa öfverensstämmelse i beslut, i händelse återremiss skulle blifva af de öfriga Stånden besluten.
Jag skulle visserligen gerna vilja foga mig efter de 2 siste talarenas upmaning att gå in på bestämmande af 4 rdr såsom minimum och 10 som maximum; men jag får fästa deras upmärksamhet. derpå, att, genom fixerande af ett så lågt mi - Pen S8 Mari e m. nimum, vederb:de, som skoia bestämma arfvodenas belopp, komma i en ganska obehaglig och odiös ställning, och att deras åtgärder lätt kunna få en anstrykning af godtycklighet, som ingalunda kan vara angenäm.
Jag skulle derföre helst hafva sett, att minimum blifvit höjdt till fi rdr; men då detta icke synes hafva utsigt för sig, önskar jag åtminstone, att de hittillsvarande beloppen må bibehållas.
De förebråelser, Utsk:t, för denna § fått här upbära, träffa icke R. o.
Ad:s ledamöter derinom, emedan dessa icke tillhörde den åsigt, som der gjorde sig gällande.
BondeStits ledamöter yrkade 3 och 6 Rdr, men en af dem höjde beloppen till 4 och 8, och med honom förenade sig då hans ståndsbröder.
För egen del har jag ingenting emot att, såsom Gr.
Liljencrants föreslagit, bibehålla de nuv:de beloppen.
Om det af Utsk:t här föreslagna stadgande antages, så blir följden deraf en ny reglering af briinvinskontrollörernes arfvoden öfver hela riket, hvilken skulle komma att medföra ganska stora svårigheter.
Det är också ej särdeles bra att alltför ofta göra ändringar i förordmne, isynnerhet då nu riksdagarne återkomma så ofta.
Jag anhåller derföre, att Bet:det måtte i denna punkt återremitteras, på det Utsk:t må göra sitt förslag i öfverensstämmelse med det uuv:de stadgandet.
Landtm, att, i afseende å den nu förev:de 28:de §:n, yrkats dels bifall dertill och dels att, med godkännande af <§:n i öfrigt, den nu gällande bestämmelsen rörande kontrollörsarfvodet måtte bibehållas, eller att nämnde arfvode skulle utgå med minst 5 och högst 10
Rdr om dagen, hvarförutan en ledamot begärt att, med bibehållande af den nuv:de maximibestämmelsen, eller 10 Rdr, minimum skulle, på sätt Utsk:t föreslagit, sättas till 4 Rdr.
Härefter framställdes propos. å bifall till §:n i oförändradt skick, dervid svarades nej jemte ett eller annat ja, hvaruppå propos. gjordes om godkännande af §:n med den förändring, att kontrollörsarfvodet bestämdes till minst 5 och högst 10 Rdr om dagen, samt besvarades med många ja tillika med några nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 29.
Exc. Hr Gr. och Landtm., om icke i sammanhang med denna § borde föredragas och 468 Den 28 Mars e. aa. behandlas det af Utskit nederst å sid. 19 i Betidet gjorda tillstyrkande i afside å öfverkontrollörernes arfvoden.
I anledning häraf tillkännagaf H.
Exc. Hr Gr. och Landtm, att han hade ämnat siirskildt föredraga Utsk:ts af Frih.
Tersmeden omnämnda förslag efler det pröfningen af den 30:de §:n försiggått; hvarefter H.
Exc. hemställde, huruvida R. o. Ad., med förbehållen rätt att fatta särskildt beslut rörande ifrågakomna förslag, behagade godkänna den nu föredragne gen.
Sedermera föredrogs Utskrts å pag.
19 förekommande, ofvanomförmälda förslag.
Afven utan afs:de A It. o. Adis beslut i fråga om kontrollörernes arfvoden, hade jag ämnat yrka afslag A Utsk:ts hemställan om en und. skrifvelse i denna syftning.
Öfverkontrollörens befattning är icke blott ganska vigtig och maktpåliggande, utan äfven högst ansträngande och besvärlig, isynnerhet som bränningstiden inträffar under en årstid, då det är både svårt och obehagligt att färdas på landsvägarne, hvilket dock är för honom oundvikligt nästan dagligen.
Den resekostuadsersättning, han hittills fått åtnjuta, torde ingalunda vara öfverdrifven, lika litet som dagtraktamentet; och jag anhåller derföre, att R. o Ad. ville afslå Utsk.-s hemställan om den und. skrifvelsen.
Jag är af Hr Silfverstolpe förekommen och instämmer med honom i begäran om afslag å Utskits framställning.
Alven jag anhåller om afslag, hufvudsakl. på den grund, att då i 30:de §:n säges, att öfverkontrollörernes arfvoden och resekostnadsersättning skola bestämmas af K.
M„ det icke är lämpligt att på samma gång i en und. skrifvelse till K.
M. upgifva ett visst belopp.
Jag har icke deltagit i Utsk:ts beslut att tillstyrka den und. skrifvelsen i detta ämne, och får med Hr Silfverstolpe instämma i yrkande på afslag.
Uppå härefter gjord propos. blef Utsk:ts förev:de förslag utaf II. o. Ad. afslaget. §g:ne 31, 32 och 33.
Hr Hjärne: Utsk:t har i denna g tillsatt orden: »på tillverkningsstället»
Detta tillägg torde vara fullkomligt onödigt, då ordningsstadgan innehåller ännu mera speciella föreskrifter, emedan I) en 28 Mars e. m. der står att bränvinet skall upmätas och profvas i sjelfva spritrummet.
Jag tror således att dessa båda ord kunna utan olägenhet utgå.
Det kail varn fullkomligt likgiltigt, om de båda ifråga vide orden stå der eller icke; men jag kommer ganska val ihog hvarföre de inflöto.
I orduingsstadgan står nemi att »allt bränvin skall mälas och prof ras i tprilrummeln, och dervid anmärkte en af Utskits ledamöter, att rict »åge ut, som gällde denna föreskrift allt möjligt bränvin, antingen det vore tillvei-kadt i Sverige eller ej. §:n godkändes med uteslutande af orden »på tillverkningsstället». § 35.
I denna g har Utsk:t föreslagit en förändring af den ersättning, som skulle lemnäs vittnena, i det densamma, i stället för att, som hittills, vara bestämd till 2
Hdr, skulle komma att variera mellan 1 och 2 Rdr.
Visserligen äro arbetslönerna i olika delar af landet något olika, men med afs:de å de egenskaper, ett sådant vittne bör ega, torde 1 Rdr
Rmt vara en nog ringa ersättning.
Detta stadgande, enligt hvilket ersättningen skulle till sitt belopp bestämmas af sockennämnden, blefve också ett ypperligt tillfälle för tvister derinom.
Jag anhåller derföre hos H.
Landtm, om propos. på bibehållande af det stadgande, som i den nu gällande förf. finnes.
Jag är af den siste värde talaren före kommen, och får med honom helt och hållet förena mig.
Vid 1853 års riksdag bestämdes vittnesersättningen till 1 Rdr, jag minttes ej rätt om det var rgs eller bko; men detta ansågs vid sednaste
Riksdag vara för ringa och höjdes derföre till 2 rdr rmt.
Tersmedeu har redan antydt, att för ett sådant vittne fordras andra egenskaper än de, som äro att finna hos vanliga arbetare, och att sålunda de i orten gängse arbetslönerna ej lämpligen kunna tagas till måttstock vid bestämmande af arvode åt ifrågav:de vittnen.
Jag får helt och hållet instämma med de båda fö.reg:de talarne.
Man bör ihogkomma att vittnets egentliga upgift är att vara kontrollör på kontrollöret) och att se till. det iuga särskilda öfverenskommelse)- kunna ingås mellan tillverkaren och kontrollören.
Man bör således icke tvinga socknemänuen att taga till vittnen sådane personer, som äro det blott pro forma.
Jag vill också göra en annan anmärkning, nemi. emot l:sta mom. i denna g, der Utsk:t föreslår att sådant vittne skall utses särskildt för hvarje termin.
I den nu gällande förf. menas med termin tiden från den 15 Oktober till den 15 December, samt från 15 Januari till 15 April.
I Utsk:ts nu framlagda förslag menas åter med termin detsamma som månad.
Det kan väl icke vara Utsk:ts mening, 470 D sn 28 Mars e. m. att vittnena skola utses särskildt för hvarje månad.
Jag föreslår derföre, att i stället för ordet termin insattes ordet brännneri, då meningen blir öfverensstämmande med hvad som nn iir stadgadt.
Jag anhåller om propos. på denna lilla förändring.
Skälet, hvarför Utsk:t icke bestämde er sättningen för vittnena närmare än till 1 å 2 Rdr, var den uplysning, som lemnades, isynnerhet från BondeSt:t, att man i landsorten kan med största lätthet få personer, som mot 1 rdr gerna åtaga sig att en eller annan timma om dagen öfvervara npmätnin- . gen i bränneriet.
På en ort hade t. o. in. så många sökande anmält sig, att det hölls en ordentlig entreprenadauktion, oell man beslöt använda öfverskottet. till kommunens fattiga.
Jag tror således att R. o. Ad. kan ganska väl bifalla Utskrts förslag.
Enligt den lydelse, som nu är föreslagen, skulle det icke kunna vara samma vittne vid mera än ett bränneri.
Detta är väl icke meningen, och jag hemställer derföre, att det må vara Utsk:t öppet att häruti göra förändring.
Om det icke finnes något annat skäl att åberopa emot det af mig framställda förslag, så tror jag, att det Högloft.
Ståndet är oförhindradt att antaga detsamma; ty det är klart att, då ordtiingsstadgan föreskrifver att upmätningen skall förrättas vid dagsljus, och denna förrättning således ej gerna kan börja förr än kl. 8 på morgonen, samt räcker till 12 å t på dagen, det är alldeles omöjligt för ett vittne aft biträda vid tvenne eller flere brätmerier.
Hr v. Axelson, Georg Julius:
Jag vili blott, med sfs. å Hr Hjärnes sista yttrande, uplysa honom, att i Skåne har ett och samina vittne tjenstgjort vid tvenne brännerier samtidigt.
Jag måste erkänna riktigheten af Hr Hjärnes anm. och förbiseendet hos Utsk:t, då detta bibehållit ordet termin, hvilket verkligen innebär en tvetydighet.
Likväl tror jag iclke att det af Hr Hjärne föreslagna uttrycket: »för hvarje bränneri» är särdeles lämpligt, emedan det då saknas all tidsbestämmelse för vittnens utseende.
Det kunde således hända, att ett vittne ansåge sig utsedd för obegränsad tid, då dock meningen torde vara att utse sådana för bränniugsterminen.
Jag anser således rättast att återremittera äfven denna g lill Utsk:t, särdeles som Utek:t fått i updrag att göra åtskilliga andra redaktionsförändringar.
Denna fråga är visserligen i sig sjelf af ringa vigt; men jag nekar dock ingalunda, att Utsk.-t gjort ganska rätt, då det föreslagit en latitud af I å 2 Rdr, emedan det vä! i allmänhet på landet är mycket lätt att få närboende vittnen, sorn gerna mot en ringa ersättning uppehålla sig några timmar om dagen i bränneriet, men det deremot kan på ett eller annat ställe D en 28 M ars e. m. 471 vara nödigt att på allägsnare håll upsöka passande personer till vittnen, i hvilken händelse ersättningen billigt vis måste blifva större.
Om det skall anses nödvändigt att lemna en sådan latitud, som Utsk:t föreslagit, så borde åtminstone tillsättandet af vittnen icke öfverlemnas åt sockennämnden, såvida man icke vill ha nöjet att se, huruledes dessa platser skola efterfikas och föranleda sexor och tillställningar af konkufrenterne.
Då bränningstiden numera är så lång, blir det. verkligen icke en så obetydlig # skilnad, om vittnena få 1 eller 2 rdr om dagen, och det kan då verkligen löna mödan att göra ett litet kalas för sockennämnden, för att stämma den till sin fördel.
Men då det skulle medföra svårigheter att göra en förändring i afstde å den myndighet, af hvilken vittnena skola utses, tror jag det vara bäst och lämpligast att bibehålla stadgandet, sådant det finnes i den torra förordningen, helst som de fall, då ett vittne kan vara belåtet med mindre än 2 rdr, ytterst sällan inträffa.
Hr Reutersvärd: Gr.
Liljencrants’ betänkligheter torde förfalla, då man icke kan antaga annat än att kontrollören skulle ärligt förfara; ty Hr Gr:us förutsättning h v ilar pä denna grund.
Enligt nu gällande förordning utses vittnena på landet af sockennämnden, och i stad af Borgerskapets Äldste.
Således har ingen förändring skett uti sättet för dessa personers utväljande, utan förändringeu består endast deruti, att sockennämnden skall ega bestämma beloppet af arfvodena för dem, efter sig företeende omständigheter.
Då denna myndighet utan tvifvel är den, som bäst är i tillfälle alt känna förhållandena, och således bör lämpligast kunna på ett billigt sätt besluta om nämnde arfvodens belopp, samt dessutom förekommer att i denna punkt ingen skiljaktighet synes hafva egt rum inora Utsk:t, så anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag.
Sedan öfverläggningen nu ansetts fulländad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats, beträffande l:sta inonnt, af Hr Lljärne, att ordet »termin» måtte utbytas emot ordet »bränneri», och af Frih. Alströmer, att rnomrt måtte återremitteras, samt, hvad åter (i:te mom. anginge, dels bifall dertill och dels att samma dagtraktamente, som enligt nu gällande förordning vore bestämdt för vittne vid förrättning i bränneri, eller 2 rdr, jemväl hädanefter skulle detsamma tillkomma; hvaremot någon anmärkning vid de öfriga monna icke förekommit; och skulle, med anledning af de emot särskilda delar af §:n gjorda anmärkningarne, jemväl särskilda propos:r framställas ang:de l:sta och 6:te momenten, samt sedermera de öfriga, utan anmärkning lemuade, mounteu blifva föremål för en och samma propos.
Efter det Hr Hjärne begärt ordet och förklarat, att han förenade sig med Frih.
Alströmer i begäran om återremiss af l:sta 472 Den 28 M»rs e. m. iiiom:t, biet propus, derå frarastäld och roed ja besvarad; hvarefter gjordes propos. å bifall till ti:te morn., saint besvarades med många ja jemte åtskilliga nej, och förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Slutligen framstäldes propos. å godkännande af de öfriga mom:n och besvarades med ja. 8 36.
Min mening kan icke vara att på något sätt motsätta mig antagande af denna §.