Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dun 8 April f. m. don första elior den tredje cathegorien.
Men jag åtnöjer mig nu att endast påkalla tillämpning af den sistnämnda, oell åberopar lill stöd derför y5 (jin af Riksd.Ordn., mot hvilkens klara föreskrift
Utskis åsigt icke lärer kunna blifva särdeles betydande Jag tror mig således hafva ådagalagt, alt R.
St. icke äga rätt att förändra grundskatterna, med mindre K. M. dertill samtycker.
Emedlertid har utlåt, inkommit uti den besynnerliga skepnad, att derå icke lärer kunna göras någon propos., hvarken till bifall eller afslag, nemi. då afslag ställes i motsats till bifall.
Frågan röride Nummer-Iotteriels indragning är, så tilt sugandes, maskerad af en grundlagsvidrighet, sorn icke låter undanrödja sig, då utlåt, första gången förekommer, emedan det då, enligt 56 §:n Reg.Fin, skall framställas utan förändring eller tillsats.
Vid sådant förhållande återstår ingen annan utväg, än att utlåt. återremittera; hvarom jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, ville göra propos., på det att TJtsk. måtte komma i tillfälle att, uti ett annat utlåt., uttrycka behöfligheten af K.
M:s samtycke till Nummer-lotteriets upphäfvande, sa snart, i stället för detta ordinarie statsbidrag, ett annat till lika belopp och af enahanda bestående natur blifver af R.
St. anvisadt.
Sedan jag genomläst 57 §:n Reg Fin, som lyder sålunda: ”Svenska folkets ”urgamla rätt att sig beskatta, utöfvas af R.
St. allena vid ”allmän riksdag;” så kan jag icke begripa annat, än att R.
St. ensamme aga att besluta, till hvad belopp och hvarest skatterna skola utgöras.
Jag hembär StatsUtskis pluralitet min tacksamhet derför, att de hafva sökt bevara helgden' af delta grundfagsstadgande.
Vi hafva icke mycket qvar i arf efter våra förfäder; denna urgamla beskattningsrätt är, snart sagdt, det enda, som återstår oss, och jag tycker att vi böra t det längsta söka bevara densamma.
I alla händelser vet jag icke, hvarföre man skall göra en onödig concession till den andra Statsmakten.
Jag anser icke utlåt, böra återremitteras, utan önskar, att det måtte i sina irenne punkter framställas; men då återreraiss blifvit begärd, vill jag icke vara så illiberal, att jag skulle vägra densamma, utan medgifver den alltför gerna, derföre att ingen återremiss å ett betänk, bör vägras, då den af någon ledamot begäres; och jag är fullt öfvertygad, att StatsUtsk. kommer att vidhålla sitt en gång fattade beslut.
Då jag uppstår för att deltaga uti denna öfverläggning, utber jag mig, att lika med Hr Gr.
Posse få göra det förord, att jag icke ämnar sysselsätta mig med utlåtis hufvudföremål, nemi.
Nummer-lotteriets afsk »Ifan de
,■ ulan endast vidröra den uti utlåt, involverande, i min tanka högst vigtiga principfrågan, Den 8 A pril f. m. huruvida R.
.St lunna grundlagsenligt förändra, förminska eller borttaga Rikets ordinarie statsintrader, utan alt ett sådant beslut blifvit K.
M:s sanction underkastad t.
Utsk. yttrar i denna del: ”1 händelse det af Utsk. nu framsläldta ”förslag skulle af R.
St. bifallas, torde beslutet härom böra ”bos K.
M. i nild. anmälas;” efter denna ordalydelse skulle beslutet således blott ad notitiam meddelas K. M.; och detta, såsom det vill förefalla, till följe af en inom Utsk. förut företagen votering öfver sjelfva den abstracta principfrågan, hvilken då ännu synes hafva saknat bestämdt föremål för tillämpning, men som man vid detta tillfälle vill söka göra gällande i öfverensstämmelse med den röstande majoritetens åsigt.
Det dr denna principfråga, jag nu utber mig att något närmare få skärskåda, under den 3-dubhla synpunkten af våra grundlagars, för mig åtminstone, icke tvetydiga mening; af dess speciella förhållande till nu ifrågavar. inrättnings särskilda beskaffenhet, och slutligen i afseende på hittills städse iakttagen praxis.
Det torde vara obestridligt, att om, på sätt 83 §:n Reg F:n innehåller, våra grundlagar skola efter ordalydelsen tillämpas, får detta icke så tillgå, att man lösrycker en enstaka § och tillägger den sedan efter behag en extensiv eller restrictiv tydning; hvarje § måste, tvertom, för att blifva riktigt tillämpad, tagas i sammanhang med alla öfriga §§:r i grundlagen, hvilka röra samma ämne.
Denna allmänna princip ber jag nu att få tillämpa på den 5y §tn Reg.F:n; på denna §, som så ofta varit åberopad till stöd för det påstående, att R.
St. äga, utan K.
M:s sanction, bestämma de ordinarie statsintraderna. 5g §:n Reg.Fin innehåller: ”Efter Rikets och statsverkets tillstånd och behof läte ”Konungen till Utsk:s öfverläggning framställa hvad .Staten kan "larfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka ”behof genom bevillningar böra fyllas.”
Häraf synes tydligt, att grundlagsstillaren ansett de ordinarie intraderna såsom något fast bestående, hvilket icke vid hvarje riksdag är öfverläggning underkastadt, och således icke heller hvart 5:te är upphörande, såsom 6i §:n Reg.F:n stadgar om bevillningen. 62 §:n af samma grundlag innehåller vidare: ”Sedan ''statsverkets behof blifvit af StatsUtsk. uppgifna och af R. ”St. pröfvade, ankommer det på R.
St. alt en deremot svarande bevilln. sig åtaga” etc.
Det synes sålunda åtminstone för mig vara tydligt, att den R.
St:s beskatlnings-åtgärd, som uti 5j <j:n bestämmes, genom den 62 <j:n, jemförd med den 5g, blifvit så modifierad, att den endast har till föremål de bevillningar, som R.
St. sig åtaga, till fyllande af bristen uti de ordinarie intraderna.
Dessa bevillningar äro uppräknade uti 60 Jj:n Reg.F:n. Till öfverflöd säger den 64 $!n af nämnda grundlag; så val 5 H. i5 Den S April f. m.
”Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, sorn livad, ”under namn af extra-ordinarie utlagor eller bevillnin”gar, till statsverket afR.
St. anslås, vare under Konungens ”disposition,” &c. Häraf visar sig äfven tydligen, att de medel, sorn al R.
St. anslås, benämnas extra-ordinarie utlagor och hevi Ilningar, och att de ordinarie inkomsterna så mycket mindre kunna derunder räknas, som degenom orden ”så väl” tvertom ställas i motsals mot bevillniugarna.
Jag, hemtar för denna min öfvertygelse ett ytterligare stö'd af hvad 71 §!n Feg.Ftn stadgar, beträffande formen för bevillningens åtagande.
Den 71 §:n föreskrifver för dessa frågors behandling nära nog samma ordning, som för grundlagsfrågor är frumsläldt, nemi. den, att ett ensamt dissentierande
Stånd kan mot 3:ne
Stånds beslut göra sin mening gällande uti förstärkt StatsUlsk.
Jag frågar då, om en conseqvent grundlogsstiftare, — och såsom sådan måste han väl få anses — jag frågar, om han skulle med så omsorgsfullt skyddande former hafva omgifvit bevillnts-frågor, om han velat i bredd dermed öfverlemna åt 3 Stånds i vanlig form fattade beslut, att afgöra om Rikets ordinarie och permanenta intrader, dessa intrader, hvilkas brist bevillntri ar ämnad att fylla. 109 §:n Reg F:n innehåller äfven, att om R.
St., efter 4 månaders riksdag, af K.
M. åtskiljas, utan att någon ny bevilln. dessförinnan är fastställd, skall den förra bevillntn fortfara intlli nästa riksdag.
Antoges nu den tolkning af 57 §:n Reg.Ftn, att R.
St. ensamme, utan K.
M:s samtycke, kunde afskatfa de ordinarie intraderna, så vore det alldeles icke grundlagsstridig!, om R.
St., under de 4 första månaderna af sin sammanvaro, borttogo dessa intrader; och om, -sedan riksdagen blefve afblåst, utan att bevillntn vore fastställd, så skulle väl den gamla till sin natur transitoriska bevillningen qvarstå, men sjelfva grundfonden, nemi. de ordinarie intraderna, kunde deremot vara lagenligt försvunnen, ulan uägon emot ett sådant förhållande uppställd garanti-.
Jag stöder mig slutligen på den 7? §:n Riksd.Ordn., men är i utvecklingen af denna del af min argumentation förekommen af Frih.
Nauckhoff och Gr. Posse.
Hvad dernäst beträffar den speciella frågan rörrde Nummer-lotteriet, så lärer väl denna inrättning svårligen kunna hänföras under benämning af skatt eller gärd; den är fast mera ett lucrativt regale, en vinstgifvande statsinrättning, jemförlig t. ex. med myntverket, conlrollverket eller krutfabrikationen, hvaraf inkomsterna gå till statsverket; elier med disconten och assistancen, innan den förstnämda inrättningen öfvergick till banken, och den sednare till Riksgrscontoret.
Skulle jag nu vilja medgifva, hvad jag dock aldrig kan medgifva, nemi. att 67 §:n Reg.Ftn finge så tolkas, att alla egentliga skatter af ordinarie natur kunde af R.
St. ensamme, K. M. oåtspord, borttagas; så skulle jag dock Den 8 April f. m. icke Iro, att Statens vinstgifvande inrättningar kunde på samma sätt af R.
St. behandlas.
Vid detta tillfälle torde det äfven vara lämpligt tillägga, att den genväg, somUtsk. tyckes hafva föreslagit R.
St. till målets vinnande, förefaller mig så mycket mera öfverflödig, som K.
M. sjelf vid 1828 års riksdag föreslog Nummer-lotteriets borttagande, hvilket likväl då af R.
St. afslogs.
Det synes följaktligen åtminstone icke osannolikt, att om R.
St. nu instämma uti K.
M:s då yttrade tanke, detta ärende skulle komma att hos K
M. tagas i den mest noggranna pröfning.
Jag vill nu slutligen taga i betraktande, huru praxis tillförene varit.
Denna praxis bör väl icke uteslutande tagas till ledning för detta Stånds beslut; men den måste likväl i väsendtlig mån derpå äga ett åtminstone subsidiärt inflytande.
Det är R. o. Ad. säkert bekant att, under tiderymden från 180g till i83o, 11 ordinarie inkomst-titlar från statsverket försvunno, på sätt jag vid sisi. riksdag i ett längre anförande hade äran utreda.
Alla dessa hafva blifvit borttagna, antingen på grund af K.
M:s nåd. propos., eller til! följe af R.
St:s förslag och K.
M:s derå gifua sanction.
Vid sista riksdagen ägde samma förhållande rum; då borttogos 3 ordinarie inkomst-titlar, nemi.: ränte-!järan på Gottland, räfstetingspenningarne i Norrland och Borgholms service-medlen; hvarförutan den s. k. matlags-afgiften i Stockholm och Götheborg, på grund af R.
St:s förslag, och K.
M:s derå gifna sanction, aflystes på det villkor, att sterbhus-afgiften i dessa båda städer skulle utgöras efter samma grunder, sora på andra orter i Riket.
Jng åberopar dessutom Const.- Utskts betänk.
N:o 27 vid 1828 års riksdag och N:o 5 vid den sistförflutna.
På alla dessa förenade skäl anser jag, för min del, det vara alldeles gifvet, att K.
M:s nåd. sanction fordras på ett så beskaffadt beslut, som den af Utsk. föreslagna indragningen af K.
Nummer-lotteriet.
Slutligen torde jag få tillägga, att om R.
St. på detta sätt kunna borttaga en enda ordinarie intrad, så kunna de äfven borttaga de öfriga; och om de kunna borttaga dem, så blir deraf äfven en naturlig följd, att R.
St. ensamme skola kunna förhöja dem, ehuru mig synes tydligt af flera nu åberopade grundlags-§§:r, att R.
St. endast äga att, när de så pröfva nödigt, förhöja de bevillnlr, hvilka, till fyllnad af statsverkets behof, utöfver de ordinarie intraderna erfordras.
Skulle ett så beskaffadt förhållande, som det nyssnämnda, kunna äga rum, så berodde det af R.
St. att, när som helst, rubba de aldra ömtåligaste äganderätts-förhållanden, samt derigenom göra fastighets-värdena fluetueraride frun deri ena riksdagen till den andra.
Mot ett sådant R.
St:s tillgörande, hvilket jag visserligen hoppas aldrig någonsin i verkligheten skall komma att äga rum, Den 8 Apr i l f. ra. men tnm dock vore ganska tänkbart, liar Svenska folket en garanti uti nödvändigheten af K.
Mts sanction.
Stödd på alla dessa skäl oell instämmande så väl med de talare, som före mig yllrat sig i samma anda, som med hvad förklarat, samt StatsUlsk. och R.
St. städse iakttagit, anhåller jag hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. till återremiss af detta utlät., då de dervid gjoida anmärkningar torde få åtfölja till Utskottet.
Hr af Dalström, Gustaf Jac., uppläste följande:
Då jag nu uppträder för att tala i förevar, ärende, ämnar jag visserligen icke söka motverka Nummer-lotteriets afskaffande, eller förbudet mot försäljning af utländska lotteriers sedlar.
— Jag önskar tvärtom, att sådan åtgärd måtte vidtagas, emedan jag är öfvertygad, så väl i detta, som i andra fall, att den som näres af det förvillande hoppet om hastig vinst, merendels gör en missräkning, och att sparsamhet, flit och idoghet äro enda rätta medlen till förkofran och välstånd.
Jag fäster mig deremot hufvudsakligen vid H. StatsUtsk:s förfarande i sättet att behandla denna fråga, och förutser följderna deraf, ifall andra Statens ordinarie inkomster efter samma grundsats behandlas.
— Då jag först läste Utskrs betänk, på femte' sidan, att, i händelse R.
St. bifalla förslaget, beslutet borde hos K.
M. anmälas, med begäran af dess promulgerande, förmodade jag något misstag vara begånget vid expedierandet af detta förslag.
Jag hade icke anat, att Utsk. skulle tillåta sig ett, lindrigast sagdt, så vågadt företag, som en uppenbar öfverträdelse af grundlagen, nemi. att upphäfva K.
M:s rätt att meddela eller vägra sin sanction åt dylika beslut.
Men då jag vidare läser Hr af Harmens’s reservation, finner jag, att Utsk. genom votering formligen fattat den grundsats, att R.
St. ensamt äga rätt att besluta om grundskatternas förändring.
Reg.Ftns 5g och 60 §§:r, hvilka innehålla hvad med Statens ordinarie inkomster och bevillningar menas, vore, såsom Hr Prosten Stenhammar uttrycker, genom en sådan åtgärd de facto upphäfna, utan att sådant skett på sätt Riksd.Ordn. i 75 §:n föreskrifver, nemi. genom alla 4 RiksSt:ns sammanstämmande beslut och K.
M:s deråt lemnade sanction.
Då likväl 5 i §:n i Reg.Ftn och 3o §:n i Riksd.- Ordn. utstaka StatsUtsk:s åligganden, hvilka äro att handlägga och bereda de ärenden, hvilka tillhöra detta Utsk. och icke att fatta beslut till grundlagsförändringar; anser jag, att berörde Utsk. vida öfverskridit sina gränsor och tillvälla! sig en makt, som R.
St. detsamma icke delegerat. 07 §;n i Reg F:n uttrycker väl, att R, St. utöfva Svenska Den 8 April f. m. 117 folkets lätt att sig beskatta; men dermed måtte ej forstås rättigheten att upphäfva skatter.
Då nu StatsUtsk. såsom grundsats likväl gjort gällande, att R.
St. äga ensamt rättighet att förändra grundskatterna, ser jag deraf de betänkligaste följder härflyta.
Med ordet förändra kan förstus både så väl att förhöja, som förminska ordinarie inkomsterna, således äfven de, som utgå af jorden; — och hvar vöre väl då grunden för statsregleringen, hvar vore då säkerheten för äganderätten af jord, och hvar vore väl då hvarje medborgares skydd för annan egendom?
— Hvart femte år skulle rubbning kunna ske i alla samhälls-förhållanden, allt efter som åsigterna hos R.
St. gynnade det ena eller andra medborgsmanna-intresset.
Ett osäkerhets- och oroligbets-tillstånd skulle uppkomma, hvilket, hämmande Statens utveckling, skulle medföra dess förderf, kanske fullkomlig upplösning af vårt samhällsskick.
Men ännu står 16 §:n i Reg.Ftn orubblig; dess anda är äldre än någon grundlag, ty den har alltid funnits djupt preglad i Svenska folkets hjeltan, och utgjort dess hopp och förtröstan mot alla tillfälliga försök att rubba bestående ordning.
Det är Konungen, som besvurit Svenska folket, "att vrångvisa och orätt hindra och förbjuda, och in"gen afhända låta något gods;’’ och till denna Konungens försäkran har också delta folk med lugn anförtrott sina kommande öden.
Med förundran har jag således funnit, alt StatsUtsk., ehuru sammansatt af så många upplysta män, likväl velat leda R.
St. på en väg, hvars beträdande är, efter mitt förmenande, afvikelse från grundlagen.
Det första steget är nu taget; det är djerft; det är vådligt; vi måste, mine herrar! låta Utsk. taga foten tillbaka; jag begär derföre vördsamt, att H. R. o. Ad., roed ogillande af sättet att behandla frågan, måtte betänk, jemte detta mitt anförande återremittera.
Horn, Claes Fredr.!
Då jag uppträder för att, hvad på mig ankommer, söka försvara StatsUtsk. för de tillvitelser, som mot detsamma blifvit gjorda, skall jag först söka att undanrödja den svåra anklagelse, som den siste värde talaren riktat mot samma Utsk., då han trott, att StatsUtsk. alltför djerft velat söka inleda R.
St. på en bana, som skulle hafva för ändamål att inkräkta på Konungamakten.
Jag tror icke alt utlåt, dertill glfver någon anledn.
StatsUtsk. har, på grund af motionen och på grund af sin öfvertygelse, till fa d t R St. att upphäfva Nummerlotteriet, såsom en ordinarie inkomstkälla för Staten.
Dervid tror jag visserligen icke, att Utsk:s majoritet, som tagit detta beslut, förbisett den omständighet, hvilken en arinan värd talare här omnämnt, nemi. att Nummer-lotteriet verkligen vore att anse, mindre såsom en ordinarie inkomst, än Den 8 April f. ra. såsom ett K.
M. tillhörande regale, en inkomst tillkommen på grund af den tillåtelse en framfaren Konung gifvit en enskild Corporation, att, på allmänhetens bekostnad, genom spel samla en inkomst, hvilken sedermera efter år 180g ingått till statsverket, och detta under benämning af ordinarie inkomst.
StatsUtsk. har uti sitt utlåt, icke tillåtit sig framställa den åsigt, att R.
St. icke skulle behöfva begära K.
M:s sanction på det ifrågavar. beslutet; StatsUtsk. har endast tiMstyrkt R.
St. att fatta ett beslut om Nummer-lotteriets upphörande, beroende det naturligtvis på den andra Statsmaken att, i händelse detta beslut fattas, äfven för siri del besluta, huruvida en sådan inkomstkälla skall vidare äga rum eller upphöra; ty icke har det kunnat falla StatsUtsk. in att förvägra K. M., om K.
M. så för godt finner, att bibehålla ett lotterispel eiler inrätta flera dylika, emedan K. M., efter den tydning af orden "ekonomisk lagstiftning, ” som hos oss äger rum, visserligen skulle hafva full rätt att till Statens vinning göra sådana inrättningar.
StatsUtsk. kan likväl ingalunda föreställa sig, alt, om R.
St. för sin del besluta denna inkomsts upphörande och älven för sin del anvisa en ersättning för de tjenstemän, hvilka nu dragu sin löneinkomst från denna inrättning, K. M. å sin sida skulle vilja motsätta sig eli sådant beslut.
Det är visserligen sannt, att reservationernas och isynnerhet en reservations införande gifvit R.
St. anledn. att, på sidan af arbetssättet inom StatsUtsk.
Jag får bestyrka sanningen af hvad denne reservant uppgifvit, att StatsUtsk., lill följe af flera motioner, som lill Utsk. inkommit, ansett sig nödsakadt att på förhand afgöra, för möjligheten att bedrifva arbetet inom Utsk., huruvida StatsUtsk. för sin del skulle anse, att de ordinarie skatterna kunde af R.
St. borttagas, utan att de dertill behöfde anhålla om K. M:s sanction.
Jag tror likväl och vågar påstå, att samma majoritet, som fattat detta beslut, visserligen icke heller förbisett omöjligheten för StatsUtsk. att tillstyrka en sadan åtgärd i dess bela utsträckning och för R.
St. att för sin del komma till ett sådant beslut.
Det vore visserligen, såsom flere talare anmärkt, ett intrång i äganderätten, äfven om begge Statsmakterna, utan alt afse sådana förhållanden, skulle besluta grundskatternas upphörande i hela deras vidd.
Ett RiksStånds privilegier motsätta sig måhända ett sådant beslut: bestämdt är det en grundlags-§, som medgifver K.
M. full rättighet att för sin del härom besluta.
Sålunda kan denna sats icke i sin fulla Utsträckning tillämpas.
SlalsUtskts majoritet har trott, alt 57 J:n Reg.Ftn icke blott innebär tomma ord utan betydelse, och samma majoritet har icke, lika med en ledamot af detta Stånd, kunnat uppfatta ifrågavar. § så, att den blott skulle gifva R.
St. rättighet att öka, men icke att minska skatterna.
StatsUtskts majoritet har således beslutat, att, Den 8 April f. na. ‘*9 i händelse Utsk. under riksdagens lopp skulle finna sig föranlåtet att tillstyrka de ordinarie skatternas nedsättning, det icke i alla fall skulle vilja framställa en sådan åsigt, sorn kunde vara förnärmande för den andra Statsmakten.
Hvad detta utlåt beträffar, så kan jag för min del icke finna, att det beslut, sorn der tillstyrkes R.
St. att fatta, innebär den minsta förnärmelse för Konungamakten.
Vill man endast se på reservationerna, så medgifver jag visserligen, ätt det kan gifva anledn. till den tydning, som här blifvit gjord; men jag tror icke, mine herrar! att det är ratt att från reservationer, som blott angå arbetsordningen inom Utsk., draga slutsatser, som icke finnas uti utlåtandet.
Skulle således R.
St. för sin del bifalla detta utlåt., så finner jag icke, att K.
M. på minsta sätt är förhindrad att detsamma afslå; kunnandes K. M. i nåder, om K.
M. så för godt finner, föi klara att Nummer-lotteriet bör fortfara, ehuru, såsom jag nyss förklarat, jag icke tror, att sådant kan komma att inträffa.
Här bar blifvit antydt, huru orätt StatsUtskts majoritet förfarit vid sitt tillämpande af 57 §:ns Reg.Frn ordalydelse.
För min del skulle jag, såsom ledamot af StatsUtsk.
, intet högre önska, än att R.
St:s majoritet vid denna riksdag kunde och ville förklara sin åsigt i denna fråga, på det att StatsUtsk. måtte blifva satt i tillfälle att efterkomma sina principalers bestämda önskan, och i händelse de anmärkningar, som blifvit gjorda, icke mot SiafsUtskts utlåt., utan mot det sätt, hvarpå Utskts majoritet trott sig kunna förklara den §:s lydelse, som handlar om R.
St:s beskattningsrätt, skulle föranleda återremiss af utlåt.
, så skall jag lör min del vördsamt begära, att, med anledn. af denna återremiss, äfven R. o. Ad. för sin del måtte besluta, att StatsUtsk., oberoende af hvad Utsk. redan i detta afseende kunnat vidtaga, måtte vid alla tillfällen, tfa förslag om ordinarie skatternas minskning eller förändring af Utsk. tillstyrkas, äfven dervid bifoga en begäran om K.
M:s sanction; i sådant fall skulle StatsUtsk. äga bestämda föreskrifter att följa och blifva förskonadt för återremisser för detta tilläggs skull.
För mig vore det äfven en tillfredsställelse att veta hvad Ståndets majoritet i detta afseende af Utsk. äskar.
Jag kan icke instämma uti den siste talarens mening, att StatsUtsk. af R. o. Ad. skulle kunna hafva att förvänta någon föreskrift om det sätt, hvarpå R. o. Ad. önskar att Ö7 §:n Reg.Fta bör förstås och tillämpas, annorlunda än att en sådan mening indirect skulle kunna komma StatsUtsk. tillhanda, tilläfventyrs genom någon vägrad men af Ståndet yrkad propos. i detta afseende.
— Hvad särskildt angår StätsUtsk:s behandling af denna sak, vill jag icke inlåta mig uti någon 120 Den 8 April f. m. vidlyftig granskning af grundlagens särskilda bestämmelser, jag vill blotI bernia mina skäl från sjcllva sakens natur, nemi från 6 ) §:u Reg F:n, sorn, jemförd med y5 §:n Riksd.- Ordn , bestämmer, att slatsreglts-fi ägor icke skuta underställas K. M:s sanclion, oell att detta tvifvelsutan är en statsreglts-fråga, lärer väl hvar och en böra medgifva.
Man bar velat jäfva denna åsigt jiå grund deraf, att ordinarie räntor icke af R St. kunde borttagas.
Jag anser det först och främst vara obestämdt,_om Nummer-lotteriet bör räknas till de ordinarie räntorna.
Vill man nu också räkna detsamma dit, så skall jag anställa en granskning af hvad 5y §:n Reg.F:n innehåller.
Den innehåller i forsla rummet den satsen, att Svenska folket äger att sig beskatta; fördel andra, att de äga att sig allena beskatta; och för det tredje, att denna rättighet är urgammal, hvilket också gilver en förklaring derpå , att de ordinarie skatter, som från äldre tider finnas, hafva på detta sätt tillkommit genom R.
Sits urgamla beskattningsrätt.
Man åberopar emot tillämpning af 57 §:n Reg.Ftn på de ordinarie räntorna den omständighet, att grundlagen i flera andra §§:r förutsatt eller tänkt sig, att Staten borde hafva ordinarie inkomster och att de, så långt de räckte, likasom bevillningarne i öfrigt, stå till K.
M:s disposition; men jag hemställer till hvar' och en, om grundlagen i det minsta derigenom trädes för nära, att de ordinarie skatterna, då de qvarstå och kunna förändras, antingen minskas eller ökas.
På detta skäl har SlatsUtsk. stödt sina åtgärder.
Jag har hemlat min åsigt i frågan endast från grundlagens ordalydelse och icke ansett mig behöfva uppgå till lagstiftarens grunder, ännu mindre till att föreställa mig hvilka följder kunde uppstå i ett eller annat fall; jag har icke ansett detta vara mig tillåtet, då vi hafva grundlagens tydliga föreskrift.
Jag anser behörigt att, när R St. fattat ett beslut om ordinarie skatters upphörande, en anmälan derom göres till K. M.
Det är alltför möjligt , att K.
M. betraktar sin rättighet annorlunda; men så länge 57 §:n Reg.F:n ännu qvarstår, så länge 6y §:n Reg.Ftn och 75 §tn Riksd Ordn. äga någon betydelse; så tror jag icke, att R.
St. kunna till en sådan åtgärd, som den ifrågavar., begära K. M:s samtycke.