Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. bör hafva full frihet att efter omständigheterna förordna om bränvinsbränningen, men just derföre att den makten, som Reg.Fai har lagt i K.
M:s händer är så helig, så vigtig, så anse de öfrige talare, som hittills yttrat sig, att denna makt bör med yttersta försigtighet begagnas och sä, att hvar och en kan ställa sin hushållning derefter.
De inskränkningar, som vidtogos genom den Kongl. Förordn. af d. 13 Juli sistl. år voro både nyttiga och nödvändiga.
Sådant är icke förhållandet om en inskränkning nu skulle ske, och säkert är att de vådor, sorn i ekonomiskt hänseende skulle upkomraa om R.
St:r skulle anhålla att K.
M. mätte bryta
Sitt i detta fall gifna ord, skulle blifva ganska stora, på sätt här redan blifvit framställdt.
Hr von Hartmansdorff sade att K.
M. hade fått den makten för att förhindra att icke Hans undersåtare skulle få svälta.
Del är visserligen sannt, men om man derigenom störer en eller flera näringsgrenar, sä att de komma ur sin jemnvigt, så upkomma större vådor än dem man velat förekomma, och om landtmannen blir störd i sin näring, så blifver han äfven urståndsatt att underhålla de talrika underhafvande och arbetare han har.
Hr von Hartmansdorff har sagt att det är nödvändigare att skaffa underhåll åt menniskor, än åt nöt och kreatur.
Jag tror likväl att det icke är någon brist på säd, utan det är med afseende på kreatursfoder, som jag anser ytterligare inskränkning i bränvinsbränningen skadlig och obehörig.
Hr von Hartmansdorff har anfört exempel, dock blott 2:ne, att man underlåtit använda dranken till foder, det ena exemplet ifrån ett ställe i trakten af hufvndstaden, der man låtit dranken rinna i sjön och det andra ifrån en egendom i Skåne, der man fört ut drank på åkern.
Jag får säga att jag känner temligen till förhållandena i Skäne, men har aldrig hört något sådant der omtalas.
Möjligen har någon bonde berättat historien för Hr von Hartmansdorff, det betviflar jag icke; men man får icke tro alla berättelser och sedan anföra dem såsom bevis uti ett ämne af sådan vigt som detta.
Icke heller kan jag finna alt det anförda exemplet, att man från ett bränneri vid Stockholm låter dranken rinna i sjön, just utgör något skäl att öfverflytta bränvinsbränningen till städerna, utan tvertom bör detta förhållande vara en motvigt deremot.
Detta är såsom Hr von Hartmansdorff yttrat, att han är mera liberal i bränvinsfrågan än bränvinsbrännare önska, och jag är öfvertygad om, att när hufvudfrågan kommer å bane, så vänder Hr von Hartmansdorff om argument och anför det såsom skäl för ett alldeles motsatt förhållande.
Afven har den skuldsatte jordbrukaren fått en släng af slefven, då Hr von Hartmansdorff yttrat att man sagt att bränvinsbrännaren bränner för alt betala sina skulder.
Jag har likväl, så vidt jag kunnat fatta discussionen, icke hört något sådant yttras, utan det är en slutsats, som Hr von Hartmansdorff gjort till försvar för sin åsigt.
Den 4 Februari c. m. 359 Hr von Hartmansdorff har talat om den stora penningetillgång, sorn finnes i landet.
Finnes det penningar inom landet, så får man nog säd, och det är penningebrist, sorn gör att hungersnöd upstår, men icke tvertom, såsom Hr von Hartmansdorff antagit för afgjordt, men likväl icke bevisat.
Man säger att det bevisas af våra höga spanmålspriser.
Dessa priser hafva likväl i norra och mellersta Sverige varit föga högre ari vanligt.
Det är i Skåne priserna äro höga, och det är den provinsen, med hvars förhållanden man här vill bevisa sina satser, och man säger att de höga priserna der bevisa brist på säd.
Förhållandet är emellertid icke sådant.
Skånes gröda har varit god, men vi hafva skeppat ut säd och det är just i följd af skeppning och export, som priserna stigit, men alldeles icke i följd af dålig gröda.
Dä nu spanmålspriserna i andra landskaper icke äro så höga, så är det sakens natin liga gäng att den ena provinsen köper af den andra, och att Skäne vänder sig till Stockholms börs för att fylla bchofven.
Det är derföre äfven att förutse att när skeppningen börjar, spanmålspriserne blifva nära nog lika öfver hela landet, och att således spanmålspriserna i Skåne komma till samma förhållanden, som de hafva här Jag tror således att de updrifna priserna i Skåne i detta fall alldeles icke bevisa någonting.
Här äro äfven andra förhållanden vidrörda.
Ibland annat har Hr von Hartmansdorff replikerat Gr. Lewenhaupt, för det att han, som begärt undsättning af Staten för sitt län, likväl förordat att det framställda förslaget till inskränkningar i bränvinsbränningen måtte förkastas.
Delta står likväl icke i strid med hvart annat.
I Hallands län är icke brist på säd, men möjligen brist på penningar att köpa den för i åtskilliga orter, och får det penningar så kan man skaffa sig säd.
Det är icke meningen med de penningarne att de skulle utlemnas till kommunerna utan återbelalningsskyldighet, utan de äro endast begärda såsom förlagslån.
Förra äret begärde Landsh. för detta ändamål 5,000 R:dr b:ko.
Dermed upköptes först spanmål, denna utlemnades, och i den mån sorn medlen återbetaltes användes de ånyo för dylika upköp.
Det lyckades förträffligt och denna lilla summa, många gånger omsatt, lemnade ett ganska godt resultat.
Samma förhållande blir det äfven med de undsättningsmedel, som för detta år blifvit begärda.
Betraktar man brödpriserna i Skåne, så stå de icke alls i förhållande till de höga spanmålspriserna.
Brödpriserna äro icke mer än 3 å 4 sk:r marken.
Detta tyckes visa att icke någon fara är för brist på brödföda derstädes.
Då provinsen derjemte i allmänhet har välmåga, så behöfver man icke sörja för den eller göra någon serskild lagstiftning för att skydda denna provins.
Hr von Hartmansdorff yttrade äfven den satsen att man kan vid en Riksdag, då mänga menniskor komma tillsammans, bättre utreda och erfara sanna förhållandet än genom officiela upgifter, och jag ber att få tillägga äfven bättre än genom enstaka upgifter af enskilde personer.
Vid en Riksdag samlas folk 360 Den 4 Februari m. ifrån olika orter, och nian bör val tro att dessa menuiskor icke äro så dåliga, så svaga för sitt eget intresse, alt de skulle, då de upfylla sitt kall såsom Riksdagsman, blott verka för sin egen nytta och derefter rätta sina upgifter; och det får jag säga att med afseende på de upjysningar, som man erhållit dels genom Landsh:na och dels genom enskilte personer, som har sammankommit ifrån olika orter, så tror jag man kan antaga att den skildring
Utsk. i detta fall målat af nöden och spanraålsbristen m. m. måtte vara något öfverdrifven.
I öfrigt vill jag väl icke tala om att personer här blifvit utmärkta, som sjelfve förklarat sig drifva bränvinsbränningsrörelsen i stort, men då Statens Embets- och Tjenstemän här blifvit apostroferade och påbördade af att vara spanmålshandlare, brän- k vinsbrännare och bränvinsköpare, så får jag förklara, att jag tror det icke vara rätt af Hr von Hartmansdorff att framkasta så skarpa beskyllningar mot dessa personer; ty då de upträda här såsom representanter, får man väl icke påstå att de hafva biafsigter och se endast på sitt eget intresse.
Hr von Hartmansdorff har äfven försvarat en annan farlig sats, och då han påstår sig försvara en sak som är rättvis, så är det verkligen besynnerligt att begagna detta argument.
Hr von Hartmansdorff säger att om våra soldater skulle behöfva anlitas för att uprätthulla ordningen, och skydda deni, som i enlighet med lag och författningar utöfvade bränvinsbränningen, så skulle de måhända svika uti krigslydnaden mot sitt befäl.
Detta är verkligen en något skarp anklagelse emot vår armé; men försvaret torde höra öfverlåtas åt bättre talare än jag, och jag förmodar att det ej skall uteblifva.
Hr von Hartmansdorff började sitt anförande med det som jag ungefärligen skulle vilja sluta med.
Hr von Hartmansdorff satte i en tveksam dager R. o. Ad:s rojalism för det att R. o. Ad. häromdagen i en annan fråga hade olika åsigter med Hr von Hartmansdorff.
Här är en fråga om att R. o. Ad. skulle, enl.
Hr von Hartmansdorffs förmenande, visa brist på rojalism, genom att ej vilja låna sig lill att anhålla hos K.
M. att Han ville, bryta Sitt ord, och Hr von Hartmansdorff har sagt att man synes vilja upoffra allt derför.
Jag har ej ett ögonblick betviflat R. o.
Ad:s beredvillighet att göra upoffringar för Konung och Fosterland, samt att vi icke skulle vara tveksamma rojaiister; men jag tror det icke vara välbetänkt af Hr von Hartmansdorff att göra sådana framställningar.
Jag har nu korlligen genomgått de efter mitt förmenande falska premisser, som Hr von Hartmansdorff har begagnat, för att komma till den konklusion, som i min öfvertygelse är falsk.
Jag har icke något vidare att tillägga, rhen är öfvertygad att flere talare ännu skola upträda emot Utsk:s Betänk., och hoppas att detsamma méd stor pluralitet skall komma att afslås.
Hr Dalmans motion, så motsätter jag mig återremissen deraf, och är för öfrigt öfvertygad derom, att om den återkommer tili Utsk., så skall den aktningsvärda minoriteten inom Utsk. nog lyckas att göra sina åsigter gällande, och äfven denna motion blifva afslagcn.
Den 4 Februari e. m. 361 Hr Hjärne, Haral d:
Jag har redan uti ett föreg:de plenum, då Hr Dalmans motion remitterades, varit i tillfälle att i fä ord yttra mig om Doktor Sandbergs motion.
Jag sade då att den var grundad på en orättvisa, som icke var påkallad af någon nödvändighet.
Jag har sedan denna tid, genom underrättelser från flera håll, vunnit ytterligare bekräftelse på min då yttrade öfvertygelse om saken.
Man kan icke bestrida, alt icke Utsk. har haft starka skäl att fästa mycken upmärksamhet vid Doktor Sandbergs motion, dels på grund af det kända förhållandet, att skörden förlidet år var mindre god, dels på grund deraf, att man börjar mer och mer få underrättelse frän åtskilliga orter inom landet derom, att stora tillrustningar skeafbränvinsfabrikauter, för alt möjligen kunna tillvägabringa en ovanligt stor bränvinsfabrikation under April månad.
Men, man må med allt skäl hata brän-vinsbränningens missbruk, man må beklaga, att så många skickliga och verksamma jordbrukare i vårt land förspilla en betydlig del af deras verksamhet pä en näring, som icKe frambringar annat än en skadlig produkt och som i allmänhet gör landet stor skada; men när denna näring är genom lagar lofgifven alt blifva ulöfvad, sä anser jag för min del, alt sä länge hagarne tillåta en sådan näring, att bedrifvas, så bölden ega samma skydd, som hvar och en annan lofgifven näring.
Del har tydligen visat sig att K. M:s mening med Kungörelsen af den 13 Juli sisth år, var att inskränka bränvinsbränningen på grund af den svaga skörden, men jag befarar att om icke något vidare tillägg till denna kungörelse blifver gjordt, så vinnes icke det åsyftade ändamålet; ty såsom af en annan talare har blifvit antydt, K. M:s
Nåd. afsigt kan motverkas af litte §:n i bränvinsbrännings-förordningen, om den skulle i hela sin vidd begagnas, synnerligen som bränvinspriset är högt och otvifvelaktig!, ju närmare vi komma våren och sommaren, skall stiga ännu högre.
Detta höga pris blir då en alltför stark frestelse för dem, som hafva brännerier, att söka pä hvad sätt som helst, som icke är uppenbart olagligt, att åter sätta sina brännerier i verksamhet.
Jag kan likväl icke neka, att Doktor Sandbergs motion är ett sådant medel, som icke är rätt, att f. n. tillgripa, emedan förhållandena icke ännu äro sådana, att man, genom ett våldsamt ingrepp i bestående förhållanden kan rättfärdiga den beskyllning, som vi då skulle med skäl göra oss sjelfva, att hafva fordrat att K.
M. skulle bryta ett gifvet löfte.
Man har visserligen här velat gifva det åberopade kungsordet en mindre vigtig betydelse, men för min del får jag säga, att jag fäster ganska stor betydelse dervid, ty det är ganska väl kändt, och jag tror icke att någon, som vill vara upriglig kan bestrida det, att sedan Kungörelsen af d. 13 Juli utkom, så gjorde hvarje bränvinsbrännare sina beräkningar på grund af bestämmelserna i denna kungörelse, under förhoppning derom, alt icke några vidare restrictioner skulle komma att ega rum.
En del bränvinsbrännare hafva således på hösten endast bränt en månad under förhoppning, att under April få bränna för att erhålla drank till hjelp vid ulfordringen af sina 362 Den 4 Februari e. m. kreatur.
Det är dessa personer, hvilka icke äro de egentligen stora bränvinspatronerna, som skulle blifva bedragna i sina förhoppningar, om Utsk:s Betänk, bifölles och om K.
M. skulle lyssna till en af 11.
St:r, på grund deraf afbiten underd. skrifvelse.
Utsk:s Betänk, är verkligen upställdt på ett mindre vanligt sätt, hvilket jag vill tillskrifva den omständigheten att den som förmodligen upsatt Betänk, jcke har haft någon synnerlig öfning i upsätting af Utsk:s Betänk.
Denna olikhet i upställningen emot andra Utsk:s Betanien, gör likväl att vi äro mycket bättre i tillfälle att bedöma saken, ty Utsk. börjar med att i korthet anföra alla de skäl, som tala emot Doktor Sandbergs motion, och anför sedan ganska vidlyftigt på flera sidor de skäl, som tala för motionen, men vid denna argumentation, har det varit sä olyckligt att de koria skäl, som tala emot motionen, utgöras af bestämda facta, då deremot de andra, som äro serdeles vidlyftiga, innehålla ingenting annat än hypoteser.
Dessa hafva redan blifvit granskade af så många talare inom Ståndet att man kan vara ganska kort i frågan, men det är likväl ett par hufvudskäi, ibland dem, som Utsk. anfört, hvilka jag tror det icke vara öfverflödigt, att ytterligare vidröra; ty om dessa skäl vore öfverensstämmande med verkliga förhållandet, så skulle det vara af stort inflytande.
Utsk. påstår det vara otvifvelaktigt, att ''den öfverdrift, med hvilken bränvinsbränningen under sisth höst blifvit utöfvad, och i följd hvaraf mera bränvin anses hafva blifvit på vissa ställen tillverkadt under en månad än eljest plägar tillverkas pä
G” vara den förnämsta anledmn till de höga sädesprisen.
Med den här omtalade öfverdrift, hvarmed bränvinbränning blifvit utöfvad förhåller sig likväl så, som en talare på förmiddagen, Hr Gripenstedt, upgifvit, nemi. att bränvinsbränningen under höstmånaderna år 1853 icke i afseende på pannerynul och antal bränneriet' öfversteg den pannerymd och det antal pannor, hvarmed bränvinsbränning om hösten året förut varit bedrifven.
Han lemnade likväl uplysningar endast från 15 län.
Jag har deremot sett officiella upgifter i ämnet ifrån 21 län, hvaraf likväl 3:ne läns upgifter äro i det fallet ofullständiga att man icke kan se huru många pannor drifvits med ånga eller huru många, som endast utgjorts af enkla apparater.
Af dessa upgifter för 21 län (då upgifter ännu fattas för Jönköpings, Elfsborgs och Gottlands län), finnér man alt hösten 1852, brändes med 26,013 pannor och hösten 1853 med 26,467 pannor, d. v. s. ungefärligen 400 pannor mera, både stora och små, det sednare året.
Hvad paunerymden angår, så visar sig att den år 1852 utgjorde 570,558 kannor och deremot 1853, 546,362 kannor och att således pannerymden det sednare året utgjorde emellan 20 och 30,000 kannor mindre.
Deruti visar sig således att bränvinsbränningen under Nov. och Dec. månader förlidet år efter alla anledn:r, har varit något ringare än på hösten 1852.
Hvad beträffar anledmrne för bedömmande af bränvinsbränningen i nästlcde
April månad, så visar sig ungefär samma förhållande.
Förlidet år i April månad brändes med 15,247 pannor och för April månad innevande år Den 4 Februari e. m. 363 äro anmälda 15,§15 pannor, således ungefärligen 570 pannor mera och kannerymden för April månad är ungefärligen lika för båda åren.
Således är det argument falskt som Utsk. här har framlagt, att bränvinsbränningen under förra hösten har bedrifvils med större ”öfverdrift” än vanligt.
Det andra argumentet är, att ”nöden stur för dörren”.
Detta vore verkligen ett talande skäl, om det vore sannt, men jag frågar Eder Mine Hrr, står verkligen någon nöd för dörren under det kommande året?
Hvad beträffar brödfödan, så sammanstämma alla upgiftcr från Landshöfdingarna med hvad en talare här anfört, att det väl är blist på penningar alt köpa för, men icke brist på spanmål.
Det är äfven kändt, att om än råggrödan förlidet år var dålig och betydligt mindre än vanligt, så var likväl vårsädsgrödan jemngod med hvad den under vanliga år plägar vara.
Detta visar sig deraf, att priserna för vårsäden i år icke stå mycket högre än i vanliga år.
Hvad dessutom be träffar de höga priserna på råg, som man velat antyda skall komma att användas i bränvinspannorna, hvilket jag icke tror, så är orsaken härtill, helt annan än bränvinsbränning.
Det är påtagligen den dåliga skörd, som har blifvit öfver hela Europa med ganska få undantag.
Det är de höga spanmålspriserna i andra länder, hvilka föranledt oss att skeppa ut spanmål, som härtill äro orsaken, och detta har föranledt att rågpriserna i de orter som gränsa till de större Stapelstäderne på vestra kusten, äro så högt updrifna.
Sä stå rågpriserna t. ex. i Malmö och Götheborg i 22 å 24 R:dr, under det råg kan köpas i Nerike, Wester- och Östergöthland för 17 ä 18 R:dr.
Hvad bevisar detta, om icke, att det är på utskeppningsorterna och i grannskapet af stapelstäderna, der utskeppning kan komma att ega rum. som man håller på rågen, för att kunna begagna sig af utlandets höga priser.
Deremot äro vårsädspriserna icke serdeles högre än under vanliga förhållanden.
Båda dessa af Utsk. anförda liufvudskäl äro således oriktiga, .lag beklagar att Utsk. tillgripit sådana skäl, som de bort kunna underrätta sig om, voro stridande mot kända factiska förhållanden ; ty det är alltid beklagligt att en samling af personer, som man utväljer för att utreda en fråga, verkställer detta på sådant sätt att de framkomma med påtagligt origliga upgifter, synnerligen när det varit lätt för dem att skaffa sig säkra underrättelser i ämnet.
Jag kan icke annat än begära afslag på Utsk:s Betänk, i afseende på Doktor Sandbergs motion.
Men då jag bestrider ett frambärande af en önskan till K. M. i denna syftning, så bekänner jag likväl att jag anser att nugot korrektiv borde man verkligen söka åstadkomma emot den med skäl fruktade, ökade bränvinsproduktionen i April månad, ty om alla bränvinspannor lössläppas i April månad, så befarar jag att ett sådant förhållande kan upkomma och alt man närmare den tiden, då bränvinsbränningen skall ega rum, kan finna sig nödsakad att vidtaga den restriction, som nu önskas, men som då får ett långt skadligare 384 Den 4 Februari e. m. inflytande, emedan det icke varit påräknadt af dem, som anmält sig alt bränna i April månad.
Här bar blifvit taladt om ett exportförbud.
För min del bekänner jag att hellre än jag nu skulle vilja ingå till K.
M. med underd. begäran att ett löfte, som gafs i kungörelsen af d. 13 Juli sistl. år, nu utan några tvingande skäl, skulle brytas, hellre skulle jag vilja medgifva att man ingick med begäran om ett exportförbud, men jag tillstyrker hvarken det ena eller andra, utan säger blott hvad jag anser företrädesvis böra ega rum, ifall någotdera anses nödvändigt.
Hvad beträffar ett korrektiv emot en alltför öfverdrifven bränvinsbränning i April månad, sä skulle jag vilja finna ett sådant i den motion af Hr Dalman, som kommit Utsk. tillhanda.
Jag fäster mycket mindre vigt vid det förslaget att de bränVinsbrännings-apparåter, som varit begagnade två månader på hösten skola förses med försegling, som ej får hrytas, förrän d. 1 Maj, men jag fäster så mycket större vigt i delta fall vid det förslag, att inga nya anmälningar skola få ega rum, utom dem, som redan skett vid mantalsskrifningen.
Dessa redan skedda anmälningar, dem man kan förut beräkna, emedan man ser dera af de upgifter, som inkommit ifrån K.
Befallningshafvande i alla länen, upgå till ett, jemförelsevis med anmälningarne till bränvinsbränning för i höstas, ganska obetydligt belopp.
För April
Månad delta år hafva icke mer än 103 ångbrännerier blifvit anmälda och ungefärligen 15,000 mindre pannor.
Om alla dessa sattes i verksamhet, så skulle de efter en approximativ beräkning, som jag gjort, kunna komma att tillverka omkring 5000,000 kannor bränvin i April månad.
Jag bar till grund för denna beräkning tagit ett medium af alla dessa pannors kannerymd och funnit detta medeltal icke upgå till mera för hvar och en panna än 20 å 22 kannor.
Om jag då antager att jag vid ett ångbränneri med en sådan panna kan bränna omkring 250 kannor i dygnet, så anser jag detta vara högt beräknadt, men dertill kan man likväl möjligen forcera dessa pannor.
De enkla pannorna kunna tillverkahingefär 300 kannor i månaden.
Med dessa beräkningar kommer jag till en tillverkning för April månad af ungefärligen 5^ milla- kannor.
Dessa 5§ milla- kannor bränvin äro likväl ganska mycket bränvin, och mycken potatis och säd åtgår dertill; ty om jag äfven antager, att man kan tillverka halfva qvantiteten af potäter, som ännu lära finnas till betydlig mängd, så skulle likväl för den andra hälften erfordras minst 150 å 200 tunnor säd.
Detta är likväl, för hela riket, icke sa stor qvantitet, och jag bär den öfvertvgelsen alt nöden icke kommer att stå för dörren äfven om ett sä stort qvantum säd skulle användas i brännerierna.
Jag vill derföre icke bestrida dessa redan anmälda pannor att få tillverka så mycket de kunna, men jag anser det likväl vara rådligt, ifall man kan sätta en gräns derför att, på sätt en talare på förmiddagen här uprigligl bekant, att han ämnar göra, mau skulle kunna eludera kungörelsen af d. 13 Juli.
Jag säger eludera derföre att påtagligen har K.
M:s mening, då Han underskref denna kungörelse, icke varit att brän - Den 4 Februari e. m. 365 vin i April månad skulle komma alt tillverkas med all den redr skap som förut på hösten hade begagnats i tvenne månader, utan endast med den, som varit begagnad endast en månad.
Det var säkerligen meningen med inskränkning uti bränvinsbränningen lill 2 månader pä hösten, att icke de pannor, som voro i verksamhet dessa 2 månader äfven skulle kunna begagnas under April månad.
Derföre anser jag det vara en eludering af författningen om sådana pannor skulle komma att begagnas äfven under April månad, och jag uprepar hvad jag vid början af mitt yttrande sade. att då bränyinspriserna äro sä höga att bränvinsbrännaren bör kunna hafva nära 100 proc. i förtjenst på sin fabrikation, så anser jag under sådant förhållande mer än troligt att icke blott några få ångbränneri-egare, såsom Frih.
Banér och några andra, utan kanske största delen af de enkla pannorna sättas i verksamhet genom anmälningar till förnyad bränning pä våren hos grannar.
Ett ångbränneri, mina Hrr, är icke lätt att flytta.
Det hehöfves hela månaders förberedande åtgärder innan man kan nedtaga ett sådant bränneri och upsätta det på ett annat ställe.
Jag tror del vara nödvändigt för alt rigtigt kunna bedöma denna fråga, att vara något så när initierad i handteringen och att det är ganska svårt för dem som icke haft ett ångbränneri och dermed utöfvat denna näring att sätta sig in i alla de förhållanden, som dervid kunna ifrågakomma.
Jag har sjelf några år varit emot min vilja nödsakad att hafva ett ångbränneri, derigenom att jag arrenderade en egendom, som hade ett sådant bränneri, och jag liar der varit nödsakad att inhemta den erfarenhet, som vid detta tillfälle kommer mig väl lill pass.
Det är allmänt bekant att under alla de bränvinsbrännings-författningar, som hittills varit utfärdade, hafva de som bränt bränvin aldrig gjort sig samvete af att, sävidt det varit möjligt att undgå åklagaren, eludera författningen, och jag har t. o. m. hört mångfalldiga personer äfven af de bildade klasserna gå så långt, att de hafva skrutit af att de eluderat författningen.
Jag slutar deraf att en eludering af en bränvinsförordning står i bränvinsbrännarnes begrepp om rätt och orätt, ungefärligen på samma linie, sorn begreppet om skogsåverkan på kronans skogar för några är sedan stod hos den lägre allmogen, nemi. att det icke var skamligt att eludera författningarna.
Jag tror derföre att man bör göra hvad man kan, och får i anledn. deraf föreslå afslag på Utsk:s Betänk, i afseeende på Doktor Sandsbergs motion, men med updrag åt Utsk. att inkomma med Utlåt, öfver Ilr Dalmans motion.