Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Hr Gr. o. Landtm, äger att framställa propos. på vägran af remiss ä grundlagsvidriga framställningar, så synes mig detta innebära en tillräcklig garanti för Ståndet, så att icke sådan vägran behöfver ifrågasättas, när den icke af Hr Gr. o. Landtm, föreslås, men deremot då genast af Ståndet bifallas.
Cederström, Jakob: Jag har aldrig yttrat, att Ståndet skulle emot Hr Gr. o. Landtnäs tanka vägra remiss annorlunda än det kan ske genom votering, om Ståndet skulle vara af olika tanka med Landtm.
Hr Bruces motion innefattar en olaglig fråga, Den 29 December f. m. 527 sorn icke får komma under R.
Väl är del sani, såsom Ur Prytz anmärkt, att efter 56 § Reg.F. allmänna frågor icke få omedelbart af R.
St. afgöras, utan böra först till Utsk. remitteras, men dermed afses sådane frågor, som kunna komma under R.
St:s öfverläggning och pröfning; men då denna fråga, såsom olaglig, icke får anses för någon sådan fråga, som kan komma under R.
St:s öfverläggning och pröfning, så följer ju deraf klart, alt då den står i strid emot hvad 90 § Reg.F. bestämdt uttrycker, den icke lagligen får remitteras.
Jag öfverlemna!' frågan till den följd den kan få.
På grund af den första delen af Frih. von Stedingks sednaste yttrande, finner jag, att jag begått ett misstag i uppfattningen af den värde ledamotens föreg:de anförande, hvilket alltså af mig bör erkännas; äfvensom jag efter hvad Frih. Cederström, Jakob, nu sednast yttrat, tror mig inse att hans mening af mig blifvit mindre riktigt uppfattad, enär det icke egentligen torde vara vägran af remiss, som han åsyftat; hvarföre jag, som i allmänhet anser vägrandet af remiss, om ock icke bokstafligen stridande emot grundlagens ordalydelse, likväl lill följd af dess anda böra användas endast såsom ett särdeles sällspordt nödfallsmedel, sålunda icke önskar vara ensam om ett dylikt yrkande, hvadan jag från detsamma numera för min del afstår.
Prytz i dag upprepat hvad han för några dagar sedan yttrade, nemi. att det vore olagligt att vägra en remiss, så anser jag mig böra för honom uppläsa en punkt i 49 § Riksd.Ordn., så lydande: ”Uppstår fråga om eller hvart remitteras bör, kan denna fråga blott för den plenidagen läggas på bordet; men i nästa plenum skall beslut ovägerligen fattas”.
Det synes följaktligen att grundlagen icke allenast medgifver att remiss må kunna vägras, utan föreskrifver äfven sältet huru det skall tillgå, när sådant inträffar.
Rättighet att vägra remiss äga vi, och kunna icke afsäga oss den så länge grundlagen är oförändrad.
Men vi kunna underlåta att begagna den; dock böra vi icke åsidosätta denna rättighet, när skäl till hennes begagnande förefinnes, d. v. s. när någon motion framställes, hvilkens remitterande vore ett Stånd ovärdigt eller eljest olämpligt.
Hvad nu särskildt beträffar förevar, fråga, så anser jag visserligen olämpligt, att den blifvit framställd af enskild riksdagsm.
I alla ämnen som angå de förenade folkens inbördes förhållanden, är det väl rätteligen genom K.
M. framställningen bör komma.
När nu emellertid motionen blifvit gjord, så skulle jag för min del anse riktigast vara, att R. o. Ad. remitterade den till vederbörl.
Om vi genom vägrad remiss genast afklippte frågan, så skulle en sådan åtgärd möjligen få den färgen eller deråt gifvas den tydningen, att Ståndet hade fruktat för en undersökning i detta fall, och derföre velat på förhand förekomma all granskning af förhållandet.
Della är icke min tanka, och derföre hemställer jag, att R. o. Ad. mätte tillåta remiss.
Jag anser icke 528 Den 29 December f. m. frågans väckande olagligt, såsom Frih. Cederström, Jakob, påstått, och FIr Gr. o. Landtm, synes äfven vara af denna mening, då han så länge tillåtit oss tala derom.
Detta bör vara en ledning för vårt omdöme, ehuru jag för öfrigt icke vill genom detta yttrande hafva afsagt mig befogenheten att vara af annan tanka än FIr Gr. o. Landtm, när sakernas beskaffenhet kunna dertill föranleda.
O Hr Aker ma n , Fr edr.:
Jag kan visserligen icke annat än högeligen beklaga, att förhållandet inom detta Stånd skall vara sådant, att motioner framställas af den beskaffenhet, att man önskar att de måtte komma ju förr desto hellre till sin sista hvila, och icke blifva föremål för allmän uppmärksamhet; men så länge detta förhållande räcker, anser jag likväl klokheten fordra, att icke för ofta begagna den rättighet, som äfven jag vet existerar, nemi. att vägra remiss; ty sådant skulle innefatta ett farligt prejudikat för framtiden, så länge R. o. Ad. utgör i af representationen, och sä länge frågor, som här väckas, icke annorlunda än genom remiss till Utsk. kunna komma till de öfriga Ståndens kunskap.
Jag säger att det vore ett farligt prejudikat, som skulle kunna begagnas i partitider sålunda, att hvarje för majoriteten oangenämt förslag, skulle på detta sätt helt och hållet kunna undertryckas.
I följd häraf yrkar jag att den ifrågavar. motionen må remitteras till vederbör.
Utsk., jemväl af det skäl, som den siste värde talaren anfört, eller att en vägran af remiss här möjligen skulle kunna tydas så, som fruktade man en granskning af de förhållanden, motionären påpekat.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han ansåg sig böra förklara, det lian fann förevar, motion hvarken till innehåll eller form vara af den beskaffenhet, att propos. till remiss derå med anledn. af 90 § Reg.F. kunde vägras; hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla motionens remitterande till StatsUlsk.
Ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att denna propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Jag får till prot. anmäla min reservation emot det undantag ifrån tillämpningen af 90 § Reg.F., som nu ägt rum i afseende på Hr Bruces motion.
Föredrogs och remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Hr Munck af Iiosenschölds, Nils Rudolf, d. 23 dennes e. m. på bordet ladga motion, att ordf. i hushållssällskaperne må tillsättas genom val.
Vidare föredrogs och remitterades till StatsUlsk.
FIr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolf, d 23 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de öfverlemnande af arméens pensions-kassas räkenskaper till granskning af R.
St. och deras revisorer m. m.
Före - Den 29 December f. m. 529 Föredrogs och remitterades lill BankoUtsk.
Fl r Hjertås, Lars, d. 23 dennes e. m. på hordet lagda motion, ang:de utsträckning af handels- och närings-diskonlens ullåningsrätt samt belåning af handelsvaror.
Vid föredragning af Hr Hjertås, Lars, d. 23 dennes e. m. på hordet lagda motion, om ändring i nn gällande föreskrifter, rör:de försäljningar genom auktion, blef denna motion till Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk. remilteiad.
Achates, d. 23 dennes e. m. på bordet lagda motion, alt lagberedningens förslag till 9 cap. jorda-balken, rör:de inteckning, må såsom lag aulagas, blef härefter föredragen och remitterad till LagUlsk.
Mörn ers, Otto Gabriel, d. 23 dennes e. m. pä bordet lagda motion, om ändring af 1 § i 2 cap. af K.
M:s stadga, ang:de skiftes-verket i riket d. 4 Maj 1827 samt K. kungörelsen d. 9 Juni 1832.
Frih.-Raab, Adam Christian: Gr.
Mörners motion, den jag vid dess föredragning begärde på bordet, innefattar ett förslag till ändring i skiftesstadgan i den andan att det skulle tillåtas samtliga delägare i ett skifteslag, att yttra sig öfver hvilken landtmätare de önskade.
Detta kan visserligen vid första påseendet synas vara nyttigt, men jag fäster Ulsk:s uppmärksamhet på den skada som detta, i den anda skiftesstadgan eljest har af skyndsamhet, skulle kunna åstadkomma, nemi. att då skifte begärdes, så skulle en långvarig tvist uppkomma om hvilken landtmätare som borde detsamma förrätta och kanske eli par år förgå innan dess afgörande, under hvilken lid man önskat ali skiftet redan varit fullbordadl.
Den som icke varit delägare i skifte, kan icke inse hvilken skada, tidsutdrägt i sådane mål kan åstadkomma.
Det är just genom förrättningarnes skyndsamhet, som 1827 års författning varit så nyttig, så alt det verkligen vore skada om densamma nu skulle blifva bort fuskad.
Jag lager mig friheten fästa den sista värde talarens uppmärksamhet derpå, alt del förslag lill ändring i skiftesstadgan, som min motion innefattar, alldeles icke har den syftning som Frih.
Raab förmodar, nemi. att uppehålla skiftena, utan tvertom att åstadkomma ali helst en redbar och opartisk landtmätare erhåller förordnande.
Genom, en sådan åtgärd, vid början af förrättningen, förekommas många svårigheter och prosesser, samt långvarig osäkerhet grannarne emellan och skiftet befordras derigenom till ett hastigare och för alla mera tillfredsställande resultat.
Huru det nu vanligen tillgår när skifte begäres, år för de fleste af R. o. Ad:s ledamöter, som lefvat på landet, väl bekant, nemi. så, att någon delägare, som begärt skifte, föreslår 1 H. 34 530 Den 29 December f. m. alt en landtmätare dertill förordnas och landsb.-embelet måste då ovillkorligen genast utfärda förordnandet, utan alt det tillses huruvida denna landtmätare är dertill tjenlig, om han äfven har de öfriga dclägarnes förtroende, om han har flera skiften oafslulade eller icke.
På delta sett tillsättes af en person, som sjelf är part i frågan, den som skall utreda saken.
Hvar och en vet huru svårt det är att rätta och omgöra ett skifte, huru högst väsendtlig första handläggningen af skiftet är.
Ar det icke då gifvet, att det vore en betydlig vinst för alla jordägare, om hvar och en delägare finge tillfälle ali förklara hvilken landtmätare lian ansäge lämplig.
Jag vet visserligen att flere, som ifra för skiftesverket i riket, önskade bringa det derhän att en särskild klass landtmätare inrättades med rättighet att verkställa skiften, men genom den af mig föreslagna åtgärden skulle åtminstone vinnas, att man hade mera sannolikhet alt få en redbar landtmätare än nu, då man är tvungen alt hålla tillgodo den som af den skiftessökande föreslås, och som derigenom lätteligen kan blifva mera intresserad för dennes fördelar.
Motionen går icke ut på något förslag, som skulle föranleda tidsutdrägt, ulan min afsigt är tvertom att afklippa långvariga prosesser derigenom att, så vidt görligt är, ingen landtmätare finge förordnande att företaga nytt skifte, sora icke förut afslutat dem han tillförne blifvit ålagd att verkställa.
Nu deremot förordnas icke en opartisk landltaälare att undersöka förhållandet förr än sedan man blifvit intrasslad i vidlyftiga prosesser.
Den oskicklige förrättaren flyttar nu till ett annat län, vidtalar der någon part alt begära honom till skiftesman och fortfar sålunda i oändlighet att skifta, utan att något dermed blifver uträltadt, annat än oändliga prosesser.
Jag tror derföre att jag haft skäl att framställa det förslå», motionen innefattar, och anhåller om remiss deraf lill vederbör.
Jag vill visserligen icke upptaga Ståndets tid med afgifvande af ett fullständigt svar på Gr.
Mörners framställning, och hoppas nogsamt att Ulsk:s majoritet skall inse att med det ordet ”genast”, som är nedlagdt i nuvar. lagparagraf, just åsyftas den skyndsamhet vid skiftesförrätlningar som jag förordat och att om någon förändring göres i den paragraf, som åsyftar alt bestämma huru landtmätare skall förordnas, så skulle deruti ligga ett frö^ till möjliga prosesser och den tidsutdrägt, som jag anser så vigtigt alt undvika.
Jag får dessutom upplysa Gr.
Mörner^ derom, ali det endast är vissa landtmätare som få förrätta laga skifte.
Jag kan icke tala af egen erfarenhet i detta ämne, men har likväl trott mig finna att de olägenheter, Gr.
Mörner påpekat, äro temligen allmänt öfverklagade.
Man misstänker t. o. m. att sådan som författningen för närvar, är, så kan det hända att en delägare i en by får löfte af landtmätare att slippa all afgift för sin egen del, blott han begär skifte och derigenom nödgar de andre lill skifte och de dermed förenade kostnader.
Ett sådant missbruk är åtminstone möjligt
Den 29 December f. m. 531 och jag hemställer derföre, om det icke vore skäl att tänka på dess förekommande.
Med anledn. af Frih. Raabs sista yttrande, får jag tillägga, att det nu alltför ofta inträffar, att till landtmätare utses sådan person, som varit alltför partisk, och derigenom under skiftets fortgång vållat många vidlyftigheter och prosesser; hvaremot dessa skulle kunna afskäras om mera opartiskhet och omtanka ägde rum vid tillsättande af den person, som har det vigliga uppdraget att skifta medborgares dyrbaraste egendom.
Remitterades till Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:n. Slutligen föredrogs och remitterades till StalsUtsk.
Gr. Posses, Fredr.
Salomon, d. 23 dennes e. m. anmälla och sedermera skriftligen aflemnade motion, om beviljande af ett årligt statsanslag till vanvårdade barns inlösande på de för dem inrättade räddningsanstalter.
II. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 3 e. m.
Onsdagen den 20 December 1847.
Justerades 3 prot.-utdr. för denna dag f. m. samt pleni-prot. för d. 18 dennes e. m. Gr. af Ugglas, Carl Lii d v i g
Fr edr i k, anförde skriftligen:
Med stöd af Riksd.Ordms 50 §, får jag hos R. o. Ad. vördsamt anhålla, det R. o. Ad. för sin del täcktes medgifva, att det lind. betänk., som af den af K. M. i frågan rör:de bränvinsbränningen och dess beskattning nedsatta comité blifvit afgifvet och till Bevilln.Ulsk. öfverlemnadt, måtte med thy åtföljande bilagor, bland öfriga riksdagshandlingar till tryck befordras; innehål lande detta betänk, jemte dess bilagor vigtiga upplysningar för så väl nuvar. som kommande Ständer och Utsk.
Skulle R. o. Ad, lill denna min hemställan lemna sitt bifall, får jag äfven anhålla det R. o. Ad. täcktes genom prot.-utdrag meddela de öfriga Stånden sitt beslut, på det att deras medgifvande äfven måtte erhållas.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad., med anledn. af Gr. af Ugglas nu framställda förslag, behagade för sia del be 34* - 532 Den 29 December e. m. sluta, att det und. betänk., som af den, utaf K. M., i frågan ronde bränvinsbränningen och dess beskattning nedsatte comité blifvit afgifvet och till Bevilln.Utsk. öfverlemnadt må, med åtföljande bilagor, bland öfriga riksdagshandlingar lill trycket befordras.
Ropades ja; hvarefter R. o. Ad. äfven biföll att de öfriga RiksSlm genom utdr. af prot. skulle inbjudas att i samma beslut instämma.
Julins:
Sorn jag på f. m. var frånvar. när Hr Dalmans motion röride nya lagen om inteckning förekom, får jag utbedja mig att nu uppläsa det anförande som jag eljest då skolat afgifva.
Hr Coijet, uppläste sedermera följande:
Genom bifall lill den af Hr Dalman väckta motion om antagande utaf 9:de cap. jorda-balken af lagberedningens förslag, som stadgar om inteckning, i st. f. nu gällande K, förordning d. 13 Juli 1818, skulle de många olägenheter, hvilka en ofullständig lagstiftning i della ämne hittills hos oss vållat, blifva afhulpne; men äfven i ifrågavar. nya förslag lill lag om inteckning saknas sädane formela bestämmelser, hvarigenom må kunna lösas den ofta uppkommande frågan, hvilken del af ett visst hemmans mantal det är, sora med inteckning är belastad.
Huru ofta händer del icke all i domarens utfärdade gravalions- bevis den meningen inflyter, att af intecknings-prot. icke kan utredas detta här antydda förhållande.
Så blir fallet, när t. ex. 2:ne lika andelar af ett hemman ägas af 2:ne personer med samma namn, och begge lemnat inteckning samt derefter för den enas räkning dödande ägt rum.
Denne sednare får då väl officiell betyg, att i hela hemmanet inteckningen minskats; men icke såsom sig borde, att honom tillhörige andel är inleckningsfri.
Vidare, när vid ett arfskifte ett hemman i lika delar iägges mellan Hera arfvingar och en bland dessa tillöser sig öfrigas lotter samt lemnar dessa hvar för sig inteckning, men efter någon tid infriar densamma i en eller flera lotter, då kan icke heller utredas i hvilka andelar af hemmanet särskild hypotek af ägaren må lemnäs.
Flere sådane exempel skulle kunna ändragas, men olägenheten i åberopade fall är tillräckligt känd, äfvensom önskan om afhjelpande häraf.
Till häfvande af den förra och ernående af det sednare, tager jag mig derföre friheten föreslå:
Att, med stöd af den vid inteckningar vanligen antagne praxis, hvarvid gäldenären ålägges inför rätten förete sin åtkomsthandling, så val detta måtte stadgas, som ock att vid hvarje inteckning, som meddelas eller dödas m. m. i delar af ett hemman, domaren, jemte öfrige införanden, mätte sådant å ålkomsthandlingen med en kort påskrift anteckna; hvarefter allt i öfverensstämmelse härmed gravations-bevis skulle kunna erhållas sä väl för särskildta hemmausandelar som för hemman i sin helhet.
Jag anhåller att detta mitt yttrande må få åtfölja motionen till LagUtsk., hvilket, i händelse af gillande häraf, torde uppsätta Den 29 Decemlier e. ra. 533 och föreslå en i (letia syfte lämplig § att tilläggas de öfrige ifrågasatte. 11. o. Ad. biföll att delta, i anledn. af Hr Dalmans denne dag f. m. till LagUtsk. remitterade motion, afgifna anförande äfven remitterades till LagUtsk.
Hr Reensljernas, Malcolm, d. 23 dennes e. m. på bordet lagda motion om rättighet för de officerare af artilleriet, hvilka å rikets fästningar äro kommenderade, att åtnjuta samma aflöning och öfriga förmåner, som tillfalla officerare af indelta arméen.
Hr von Hartmansdorffs, Äng., d. 23 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de ändring i nu gällande slraffstadganden.
Jag hade visserligen väntat mig alt någon med djupare sakkännedom än jag, i delta ämne skulle uppträda, men dä sådant icke skett, tillåter jag mig det endast med stöd af den erfarenhet jag, såsom jordbrukare förvärfvat.
Att denna erfarenhet bör äga något vitsord bör jag tro, då Hr Rääf för några dagar sedan klandrade,- att densamma icke blifvit tagen lill råd vid kriminal-lagförslagets utarbetande.
Hr von Hartmansdorff har föreslagit 3:ne åtgärder, för det l:sta alt fortsättning skall äga rum med uppbyggande af straff-fängelser, f det fallet lära meningarne icke vara delade, åtminstone skulle det icke falla mig in att motsätta mig detta förslag; för det 2:dra har han yrkat, att man skulle återtaga de vid 1840—41 årens riksdag afskaffade afflikliva straffen för lista och 2:dra /•esan stöld.
Jag bekänner att vid 1840 års riksdag tillhörde jag icke deras antal, som röstade för borttagande af dessa straff innan man ännu hade lämpliga straff alt sätta i deras ställe; men, sedan de en gång äro bortskaffade, så skulle jag anse det vara en återgång föga värdig R.
St. och deras begrepp om menniskovärde att nu återtaga dem.
Jag tror icke heller att det skulle vara ändamåls-, enligt, och tillåter mig till stöd för mitt omdöme i delta afseende åberopa den erfarenhet, som jag under tiden förvärfva!.
Jag bor i en landsort som beklagligen icke har namnet för sig att hafva det pålitligaste folk.
Jag bor i Calmar län, som lemnat allt för många bidrag till sednare tiders brollmålshistoria.
Jag får lof alt erkänna, att brottens antal har i sednare år stigit, att osäkerheten har hvarje år blifvit större; men om jag undersöker hvilka personer som varit farligast, kan jag icke komma till den åsig ten att de, hvilka blifvit skonade för vanäran, varit de farligaste.
Jag har temligen vidlyftigt åkerbruk, således mycket folk under mitt befäl.
Beklagligen har det ofta inträffat bland dessa, att tillgrepp hafva skett.
Jag vet mig likväl aldrig hafva anmält inför domstol tjufnadsbrolt af milt folk, utan tvertom har jag sökt alt caehcra desamma.
Väl bekänner jag att husaga dervid någon 534 Der. 29 December e. m. gång blifvit använd, men icke alltid detta, ömsom hafva mindre fel blifvit eftergifna; ömsom och oftast hafva de felande blifvit förflyttade till ändra ställen, lill orter der man icke kännt dem och der de således icke varit åtföljda af det renomme' som de ådragit sig genom sitt handlingssätt, och så vidt jag vet bar ingen af dem, hvilka sålunda blifvit på ett mildt sätt behandlade, d. v. s. icke blifvit prostituerade, fallit samhället till last såsom tjufvar och skälmar.
Deremot bar jag varit vittne till huruledes mänga, som hos mina grannar begått vida mindre tjufnader än dem, som jag förlåtit, och som blifvit derföre lagförde och undergått kyrkoplikt, sedan blifvit verkliga brottets barn.
Af denna enkla erfarenhet, vill jag sluta dertill, att det vore hvarken ändamålsenligt, öfverensstämmande med hvad som är rätt, eller chrislligt icke heller nyttigt och aldra minst i längden ledande till någon riklig sparsamhet för staten att återtaga sådane bestraffningar, som sannolikt skulle föranleda att brottslingar oftare återfalla till samma fel, för hvilket de en gång varit antastade.
Således motsätter jag mig den andra delen af Ur von Hartmansdorff* förslag.
3:dje delen af hans förslag innebär, att man skulle göra ett försök med del nya straffsystemet på samma sätt som lian påstår att det sker-i Preussen, att det skulle nemi. öfverlåtas åt broltslingarne såsom en slags nåd att få underkasta sig det nya straffet i st. f. det gamla, och Hr von Hartmansdorff tror att man af brottslingarnes val skulle kunna draga någon säker slutsats i afseende på straffets användbarhet, nemi. så, att om de flesta valde det nya bestraffningssättet, så knöde man deraf sluta att detsamma för dem vore mindre afskräckande och således icke lämpligt.
Man kunde då, säger han, bespara sig de utgifter som dess antagande skulle medföra.
Jag tror att detta resonemang icke är rikligt samt att man icke kan draga någon .säker slutsats af brottslingens val i detta afseende.
Man kan taga för temligen afgjordt all den förhärdade brottslingen, den sora upphört att hafva någon slags blygsel, skulle lättare uthärda spöstraffet för att derigenom blifva sä mycket hastigare lös och ledig till begående af nya brott.
Deremot skulle den, hvilken lista gången hade felat, och hvilken sjelf vore bekymrad öfver sin ställning, säkert undvika att blottställa sig för det humilierande skamstraffet och hellre underkasta sig cellfängelse.
Men i allt fall kunde man icke med någon säkerhet döma om bestraffningens resultater, jemförde med spöstraffens, förr än flera år förflutit under hvilka brottslingar flere resor återkommit; d. v. s. flere decennier härefter.
Jag tror emellertid att det förhållande, hvaröfver jag antydde mina bekymmer, nemi. att brottens antal verkligen är i tilltagande, påkallar någon skyndsammare åtgärd än den, som det i sista punkten gjorda förslaget åsyftar, — påkallar att vi snart måtte få en ordentlig brottmålslag antagen — och ur sådan synpunkt är det, som jag äfven motsätter mig detsamma.
Efter den temligen vidlyftiga och fullständiga diskussion, sorn under förra riksdagen ägde rum i Den 29 December e. m. fråga om antagande af nya kriminallagens princip, hade jag trott att man nu skulle gifva sig tålamod intill dess förslaget blifvit bearbetadt af LagUtsk. innan man vidtog några åtgärder för att hindra eller motsätta sig detta förslags antagande.
Jag hade också trott att hvad raan i motsats häremot skulle företaga sig, skulle komma att inskränka sig till det vältaliga anförande, som hölls i förra veckan af Hr
Rääf; men jag har funnit mig bedragen häruti, då Hr von Hartmansdorff i sista plenum uppträdt med en ny motion för att förskottsvis söka förebygga lagens antagande.
I anledn. af denna motion, ber jag att få göra några få anmärkmr.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att det i allmänhet är svårt alt föreslå nya straff, som äro opröfvade.
Jag vet icke huru man skulle gå tillväga, då raan erkänner alt det nuvar. straffsystemet icke duger, icke uppfyller sitt ändamål, för alt hitta på något nytt, när man icke vill antaga något innan man pröfvat det, och då antagande af en lag på försök väl icke låter sig göra.
För mig blir detta åtminstone obegripligt.
Det är vidare sagt i motionen, att de gamla kroppsstraffen medförde bättre säkerhet.
Jag har nämnt vid föreg:de tillfällen att, åtminstone efter mitt minne af de uppgifter brottmålsstalistiken innehåller, har antalet af brott icke ökats på sednare tider eller sedan lagen förändrades så att spöstraff i flera fall utbyttes mot mildare straff.