Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 19 December. öfwerfeende med deras, ofullkomlighet, och deraf anta» ga hwad m öjel igen finnes anwänddart.— IagbörlikN'äl i ödmjukhet tiliana, att jag hyser den mäst bestämda öfw.rkygelfe on> rä twisan af bylcsniälens utarbetande och bringande till ett fullkomligt flur; Och skulle Riksens Högloft.
Stander fatta det beslut, att nu genast lata BytcEonroirrt uphöra och lara alla bytesmäl förswinna, sa utbeder jag mig, för mig och mine efterkommande, art i Sen händelse, jag eller de, Mille finnas uti Dyleö Contolret Mfldige till ersättning af någon Krono qravauon, eller bytesbrist, mig och dem dä ma wara tillätik, atl sedan maler blifwit behörigen iitredt, pröfwad! och asdvmdt, sä genast derefter ersättningen godtgöra.
Önskades jag att dymedelst jemte mitt samwctes rilfredsställclse, bereda ät mine efterkommande en säkerhet i deras besittning, som ingalunda kan up> rvägas genom dcn nlsälliga winst, som för dek närwarande kunde erhällas pä Statens bekostnad.
Desin mina anförda tankar tager jag mig frihet wördsammast hemställa tili Högloft.
Ridderflkapet och Adelns ompröfwande; utbedja!,des mig, alt detta Memorial warder med de öfrige Rcspec.ive RikS-Standen communiccradt.
Friherre Wrangel, Larl hade nlämuak ett Memorial, hwilket upläsies sä lydande:
Sedan alla bykesmälen nu mera äro sä nära utredde att man bestämdt kan säga, hwilka Hemman häfta för bytesbrist eller icke, sä är det icke uägok offer ät hela Swenfka folket som man gör med Bytes, wer» Dnr 19 December. w rkctS upbäfning.
Akt Kronan med stora skulder lckttngad- skall göra mänga tunnor gulds borrffänkning , och btt af sine hem ra an och räntor, Utom all urffilljning, huruwida den klagan som kau föras, är werklig eller jöreburen, det är i sanning en efterlank, lig proposition, men arc cnffilie medborgare, ät dem aldeles okände personer ffola asstä sine lagliga räliighc, ter, det är något som träder ägande rätten för nära och uiidergräftvcr sjclswa Samhällets grundwal.
För min enskilda del sär jag ödmjukast anmäla, alt jag uti framlednc Ryttmästare» dl. 6.
Vansin byte äger en undcrdänig fordran, som wäl icke aldeles är nrredd, men dock ibland dem hwilka enligt 1747 ärs Ständers beslut, böra pä samma gäng som alla de andra betalas.
Der ingen äger förmäns rätten, sä äro alla fordringsägare jämngode:
Jag har i denna förmodan tåligt afbidat detta löstets upfyllande, och hoppas, att min förtröstan till Ständers vestut, ej är mindre grundad än deus, som förtrott sig till Kongl.
Kammar,Collegii Protocolls-Utdrag.
Och dä bytcsbristcrne lära utgöra den enda fond som finnes, till detza fordringars godtgörande; sä häller jag före att någon eftergift deraf ej kan bifallas.
Larl Helam ^Vrangel.
Herr 8tjsrncreur?, ?eirr blidas, hade ingiswit följande Memorial hwilket uplästes.
Som fräga blifwit wäckt om Bytes-werkstnphäswande, ulan efterfrågan hwem derwid tappar cl, ler n 66 Den 19 December. ler winner, sä får jag ödmjukast erindra, alk mangen innehafware af ärffillige bykesägarcs transporter, hare igenom korte bliswa helt och hällik ruinerad.
Såsom bewis harpa, bör jag endast nämna en min stäringe.
Han har i siere ar nied silke fordomaar drifwik en i författningarna tilläten handel.
Han är för det närwarande innehafware as 206 D:r 24 örr iz vg:r Frälseränta.
662 D:c icr öre 22 pg:r ffat» terätt och 24,180 R:dr Banco underdånig contant csterräkningsfordran.
Jag har ansett mig skyldig att anmäla denna sa wigkiga omständighet: den angar mera än kwänne tnnnor guls.
Pä en del af dctza fordringar, hafwa byteö-ägarncs arfwingar redan erhållit Kongl. Maj.tS och Rikets Högloft.
Kongl Kammar-Collegii Prvkocolls Ntdrag.
De fleste förbida ännu sistnämnde åtgärd.
Deras arfsrätt grundad i Swcriges
Lag, är icke desi mindre lika helig.
Den medför en ostridig rättighet, att öswcrlaka denna deras lagliga rätt pä en annan.
Ständers är 1747 gifne försäkran, att alla pa en gäng först dä ffulle förnöjas när allas fordran i Kongl. Kammar Collegio war utredd, bewisar äf« wen, att alla sä wäl outredda som utredda fordringar haiwa en jämngod rätt tift betalning.
Ständers älwen dä gifne tibläkclse, att siike sordrin» gar singö säljas ät andre, bestyrker innehafwarneS rätt att derföre blifwa godtgjorde.
Ingen af detze fordringar är till sitt belopp stridighet underkastad.
Art de ej bliswit försedde med Kongl. Collegii Protocolls-Utdrag, härrör deras, att de Den 19 December. n6y de ej hunnit Kongl.
Collegio föredragas.
Detta är icke forde ingsagarucs fel.
Om den föreslagna uphäs.nng af VyteS.
Wreket gar för sia, sä uphör del tilfälle, som ^47 ars Siänder medgiswit, alt genom sordrmgornes rörsäljnmg fä dem godtgjorde.
De som förbytes brister häftar, hafwa hittills warit de enda afnäamare; och oä alla bytesbrister blifwa esterskänkte, sa stadna fordringshaswarne i del swaraste lidande, om ej någon fond urses, hwaraf de kunna förnöjas.
Jag anhallcr fördenskull ödmjukast, att begge besia frågor lnane pä en gäng tågås under pröfning, och att för öfrigt Almänna OekvnomiL och Beswars Utskottet af delta mill ödmjuka betänkande mätte erhålla en wänlig communicanon.
?. dil. 8rjsrncreu^.
Grefwe borner, Larl Lalirisl.
De nu Upläste Memorjaler anhallcr jag mätte till Allmänna Oeconomi^- och Beswärs Utskottet sä remitteras, och sedan hit med Dch betänkande ätcrsölja.
Jag wec arc Utskottet öfwer sörewarande fraga inhämtar uplysningar af Kamererare,, i Kongl. Kammar-Colegio, samt erhållit underrättelse om de mäl hwilka nu äro under pröfning, för art kunna urskilja desie ifrån dem som aldrig böra uptagas.
Jag är kanske ibland dem som förlorat mäst pä bytesbrister.
De hafwa kostat mig 14,000 R:d. och twä hela hemman.
Men jag har också fordringar hos Kronan af samma grund, och jag har deri sökt min ersättning genom quirtering.
Man har likwäl swarat, att jag borde betala de mig ädömde bytes skulder, och ätnöjas med mantan, all fä ersättning när dom sölle i afseende pä mi - Dcir 19 December. mina fordringar.
Denna dom är ännu icke fallen.
Om således alla byicösrägve aldeles skulle upnora förlorade jag och flere m d mig betydeliga summor.
Urskilljning och en witz praescriptionStid synas mia wara enda medlen alf bibehålla rätlwisan härnii.
Således sär jag förnya min »»hällan, om de uplästa memorialens remih, med begäran, att Allmänna Befwärsoch Oeconomie Ulffotflk malte behandla oetta grannla» ga ämne med all noggrannhet, sä all hwarken Kronan eller private malt? derwid komma akt förlora.
För öfrigt consormerar jag mig till alla delar med Friherre Loncle.
Herr Grefwe» och Landt Mar^alken. proponerade, derefter, alt de nvläsia Memorialen, sä wäl som Herr Grefwe b^ärnsrs munteliga anförande lill Allmänna VeswärS- och Oeconomiae bifj?ottek mä;» te remitteras.
Uplästeö följande:
Utdrag af Protccollet hållit hos Riksens Högloft.
Ständer» Baiico-Urj?ott den lZ December 1809.
S- D. Dä Banco Utffottek får äran, att härmedelst asgiswa wördsam bcrätlelse, angående Dctz af Riksens Högloft.
Sländcr anförtrodde befattning; nn» derläler Ulflkottet gerna att återkalla ctt smärlefullt min» ne Den ry December. ne as händelser, som hotade Liwen detta Riksens Ständers Werk med ofelbar förstoring:
M-'N Danea,- UrEorttt kan härwid ej undgå, alt än ytterligare uprepa, hwad Drvea Innebyggare aldrig fä förgäta, huruledes detta ucgainla Rike, endast genom biträde israil Riks ns Siänders Banque, kunnat rädaö ifrän un, der gäng.
Öm igenom dd i allmänna nödens och behofmers stund meddeldce momordenceliga pennings för, skorrer, grunderue för Werkus förwaltning i allmän-- hct, redan behött, och än widare till äfwentyrs kun, de komma akt till någon de! ö,'wrskriöa6, är kret för B"»co-Utfforket en ljuf tilfrcdsstallelfe, att till Dest respeckive Principaler kunna frambära wistheten derom, att grundmalc» för Werkers sjcisbestänv och solidire, icke dest mindre star orubbad; sch att medelst den ä, kcrbctnlniug af sörberörde iöcchotter, som Riksens Hsglöst.
Ständer redan anocdn ' och wcherligen ej kun, na Uttd-rlata arr scamd^kes än widare utse, Verket, under dem HögsteS fortfarande Nzdiga hägn, bibehåller fönrrägan, akt med öafhnttcu noggrannhet sine älig, gande jorbinv-lfer fullgöra, samt art derinunder tillika lara de biträden fortfara, som närinqarne kill deras uprä«rhäl!ande fatt begagna, och ännu ej kunna umbära; äfweiifom sistnämnde biträden tvid en forwäntad lyckligare conjnctnr för Rikcrs handel, utan all twiswel ffola kill allmän och enskild båtnad, kunna än widare urwidgas.
Matto deste wälgörande föremål, hädanefter al, 'lena fordra Banco Förwalkningens omtanka! meri Banque» likwäl aldrig sakna, en under Riksens S änders Fjerde Bandet N:o 7s - n7o Den 19 December. ders fortfarande wärd, samlad förmäla, akt wid tilfälligheter, dem Försynen för all framtid nådeligen afwände, men för hwilka försigtigheten fordrar akt ej wara oberedd, lill Rikets räddning i mohn af förefallande behof kunna ytterligare bidraga.
Banco sörwaltningens ärgärd i wisia särskilda fall, hwaröfwer wördsamma berättelser före detta, till de respective Skänden blifwit asgisne, har ej bordt undfalla Banco
Utskottets npMrksamhet:
Det är för Utskottet synerligen fägnesaml, alt derjamte kunna förklara, det hofwa Herrar Banco Fullmägtige, uti WerketS mycket omtänksamma och »itsulle styrelse och wärd med heder upfyllt Riksens Högloft Ständers, dem lämnade wigliga förtroende.
Jämlikt Riksens Ständers är 1802 widtagne heflut, har Banco-Werkets, jämte desi sörwaltnings öfwerseende och revision hwart annar är, af Ständernas bertil walde Revisorer, bliswit med noggrann eftersyn och upmärksamhet werkstald.
Hwad som uti srägan om Riksgälds-Sedlar» ne§ företagne realisation, ester andre grunder än der» till wörö föreskrisna, under iZoz ärs
Banco revision förefallit, är genom särskild »vördsam berättelse de respektive Ständen meddeldt. Banquens Embeksmän och Betjente, hafwa un» der smältande bekymmer för deras subsistance, full» gjort sine mångdubbelt ökade alizganden, pä ett fält, som berättigar dem till Riksens Högloft.
Ständer»välbehag öfwer det framfarna, och till förunnad mö» jelighet af nödtorftig bärgning hädanefter.
Derr 19 December.
H7r
Med afseende sä tvä! dera, som ä en för Werke! pälitelig tjenstgöring, hwartill i synnerhet tvid ett Peuniuge Werk, betz
Tjenstemän icke böra sakna, bwad lii! nödtorftig inkomst erfordras, har Banco»Utskottet ej kunmu undgå, all pä Banco>BekjeningenS Mid 1779 ars Riksdag faststälde aflöninqs-stat, fästa Dest upmärksamhet.
Löncnv ilkoren för Banqncns Tjenstemän woro derwid pä det nogaste aspasiade ester möjeligheten, att unoer dä warande pris pä lifwets förnödenheter, kunna räkna pä block tarflig utkomst, men som nu« mera, wid alla w a rörs deresler inträffade och fortfa» rande oerhörda stegring, dertill äro högst vtilräcklige, Beffaffe'heten af BanguenS, nn sä ansenligen tillökte och ofelbart än widare tillagande föremål, för» drar en, för WerketS säkerhet och Alimänherens nöjak» tiga betjening oumbärlig arbetshäg, dri^t och förmåga, som af Tjenstemän med bästa wilja, icke under saknad af deras oumgängeligasie behof, kan sörwänlaS, Pä sadan grund, och med nödig omkaka för göromälens oasbrukini gäng, äfwen hädanefter, har Banco Ulffoiter cj kun», t
Undgä att inse nödwändig» helen af löncwilkorens förbättring för Vanquenö sam» telige Tjenstemän, till ett belopp, som för dem kan göra en trägen, och tillika palin! g tjenstgöring möjelig.
Tillökningen har Banco Ulskotret sökt aspasia, dels i mohn af hwarje systlaS beskaffenhet, dels ester dcn lägre Betjeningens större behof af förbättrade wilker, i jämförelse emot dem, som till högre lönings grader wunnit befordran, pä det Banquens utgift ä ena sidan ej mätte öswerstiga, hwad nödwändigheten fordrar; men ock ä den andr», ändamälet af lönernas förhöjning icke förfrlas.
Dö!!
Oö'e!ttbrr.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE Baa>®ia§iSÅ$i,i ®«m ÅDiaäLa» VID (fngtima Hiköfcajjen i j^tockljolm Åsess* 1847 och 1848.
Sjunde Häftet.
Hör b erg sk a Boktryckeriet, 1 84 8.
Onsdagen den 12 Juli 1848.
Plenum kl. ]ö f. m. »Justerades 10 prot.utdr. för d. 10 dennes samt pleni-prot. för d. 14 sist).
Företogs val af en Bänkman inom 6:te Bänkm:s-afdeln:n efter N:o 284.
Örnsköld, fullm.
Hr Roos, Adam; och befanns, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd: N:o 267.
Ehrensvärd, Fredrik.
Ekon.Ulsk:s d. 6 och 8 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 96, i anledn. af väckte frågor om förändrad reglering af presterskapets löningssätt, om prestboställenas utarrenderande, om delning af de större pastoraten, om indragning af åtskilliga ecelesiastika beställningar, om upphörande af förhöjd årsberäkning, om förändrade bestämmelser i afseende på adjunkters missivering och lönevilkor, om klockares och kyrkovaktar löner m. fl. sammanhang härmed ägande ämnen.
Landtm, yttrade, att då B. o. Ad. i sista plenum uppskjutit pröfningen af detta betänk., tills underrättelse inkommit om PresteSl:s i ämnet fattade beslut, det härom från PresteSt. ankomne prot.utdr. nu torde böra uppläsas.
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes låta vid föredragningen af hvarje punkt uppläsa PresteShs beslut i ämnet.
Då betänk, kommer att punktvis föredragas, är det svårt, att i annat fall uti minnet bibehålla sättet hvarpå PresteSt. afgjort den föredragna punkten.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., på sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit, ansåge att med föredragningen af hvarje särskild punkt af ifrågavar. betänk., PresteSt:s i anledn. deraf fattade beslut borde uppläsas.
Härefter företogs till pröfning: i* 4 Del» 12 Juli.
Pnnkten lill.
A, om delning af de större pastoraten, såväl i allmänhet öfver hela riket, som i synnerhet inom Carlstads stift.
Hr Gr. o. Lan dt »b. upplyste, ali PresteSt., enl. dess R. o.
Ad. meddelade prot.uldr., hade bifallit
Utsk-s i denna punkt gjorda hemställan, hvarefter densamma jemväl af R. o. Ad. blef bifallen.
Punkten litt.
B, om ändringar i presterskapets nuvar. löningssdtt.
l:sta momentet.
Efter uppläsning af PresteSt:s beslut, innefattande bifall lill Utsk:s i delta mom. framstå Idta förslag med den förändring allena, att orden i medlet af förslaget: ”eller ock dessa löneposter sammanförda, så vidt möjligt är in natura, eller, om hellre så åsämjes, i penningar”, blifvit utbytta emot följande: ”hufvudsakligen i nalura-prestationer och till någon del i penningar”, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Den förändring PresteSt. föreslagit, åsyftar egentligen, att öfverenskommelse!' skola uppgöras, och pastorernes löner bestämmas antingen i natura-persedlar och penningar eller i de förra allena.
Skulle dessa atlöningar utgå i penningar, så blefve deraf en följd, att nedsättning kunde uppkomma.
PresteShs beslutså mycket riktigare, som om allmänna utskylder bestämdes ensamt i penningar, skulle derigenom åstadkommas en uppmuntran till myntförsämring, och med detsamma en sådan inträffar, blifva utskylderna nedsalta.
Vi veta nogsamt, hurusom R. St., enl. 72 § Reg.- F:n, äro berättigade, att utgifva sedlar, hvilka såsom mynt i riket må erkännas.
Då sådana utsläppas i rörelsen, till större mängd än som motsvarar bankens silfvertillgångar, så blifver följden, att banken ej kan inlösa dem och att penningevärdet försämras.
Jag instämmer således i PresteSus beslut uti förevar. fall.
Men det har förbigått hufvudsaken i hela frågan, nemi. att söka åstadkomma ett nytt löningssätt, hvarigenom presterskapet blefve, så vidt möjligt vore, oberoende af försantlingarne.
Sådant förhållandet nu är, då de sjelfva aflöna presten, söka de, vid inträffande ledigheter, att nedsätta lönerna under del belopp, hvartill presterskapet enl.
1681 års författning är heräitigadt.
Då konventioner, uppgöras, afse de visserligen, att närmare bestämma presträttighelerne, men ehuru mångå dylika öfverenskommelse!- jag, under min statssekreterare-befattning haft att föredraga till K.
M:s fastställelse, har jag aldrig funnit någon, som varit uppgjord så, att presten verkligen utbekommit hvad han, enl. 1681 års författning, bordt erhålla, utan vida mindre.
Konventionerna äro följaktligen icke annat än nedprutningar å presternes lönevilkor, hvilken Konungen fastställer.
Det vore derföre väl, om det en gång blefve slut med dessa nedprutningar och sådant sker Den 12 Juli. 5 ej heller genom konventioners stadfästelse.
Under nuvar. förhållanden kunna, vid kyrkoherdebeställningars återbesättande inom konsistoriel^ gäll, sockneboerne göra det vilkor med någon af de sökande prestmännen, att, om han nedsätter sina anspråk under konventionen, han skall erhålla deras röster, men eljest icke.
Sålunda kringgås konventionen och förringas presternas inkomster öfver hela riket.
Emot ett sådant oskick vet jag icke något annat säkert botemedel, än att Konungen berättigades här, lika som i Norrige att utnämna preslerne.
Men de konsistoriella församlingarnes rättighet, att tillsätta sina prester, lära R.
St. väl icke vilja afstå.
Under sådana förhållanden synes ingen annan utväg återstå, än att uppgöra ett aflöningssätt sä beskaffad!, att icke församlingarne utan staten atlönar presterna.
Detta har PresteSt. sjelft icke velat föreslå, hvilket jag slutar deraf, att inom detsamma någon anmärkn. icke blifvit gjord vid Utsk:s förslag i detta hänseende.
Jag anser derföre gifvet, alt
Ståndet velat bibehålla det nuvar. a flön i n gssä l tet.
Då det numera är för sent att väcka fråga om lörändring härutinnan, låter jag vid förslaget bero.
Men jag har icke velat lemna mitt bifall lill denna punkt i betänk., ulan alt hafva uttalat min mening i en för religionsvården i riket så vigtig angelägenhet som denna.
I städerne är förhållandet ännu sämre än på landet, emedan kyrkoherdarne i städerna äro mera beroende af församlingarnes godtycke, hvarigenom preslerne göras mindre sjelfståndige i ulöfuingen af sitt vigtiga kall.
Gederström, Claes Rudolf:
Såsom ledamot af det Ul.sk., att icke någon af Utsk:s ledamöter af PresteSt. uttalat de åsigter, Hr von Hartmansdorff ansett presterskapel, i fråga om deras löningssätt, böra hysa.
Tverlom yttrade desse ledamöter enstämmigt den önskan, att presterskapet mätte, i fråga om aflöningen, fortfarande få stå till sina församlingsboer i samma förhållande som hitintills; likväl med den förändring, att beloppen af deras löneinkomster mätte bestämmas så, att anstötliga tvister om desse inkomster för framtiden upphöra.
Hr von Hartmansdorff bar sagt, att de konventioner, som nu äro i fråga, iiufvndsakligast skulle åstadkomma nedsättning i presterskapets inkomster, sådane de uti 1681 års författning blifvit detsamma tillförsäkrade.
Häremot torde jag fä erinra, att de uti 1681 års författning bestämde presträttigheter otvifvelaktig!’ afsägo den grad af odling och förkofran, landet vid den tiden upphunnit.
Det lärer emedlertid icke kunna nekas, att landet sedermera blifvit betydligt uppodladt, och att, om presträltigheterne utgingo efter författningens ordalydelse, presternes inkomster verkligen skulle blifva vida större, än hvad skäligt vore.
Månne det icke vore bättre, åtminstone hyste man inom Utsk. denna öfvertygelse, att, i enlighet med hvad billigheten i berörde hänseende synes kräfva, presterskapets, inkomster blefvo efter de nuvar. förhållanderne bestämde och det för så lång tidrymd, samt så afmåtte, att man icke behöfde befa - c Den 12 Juli. ra, att, före utgången af denna tid förhållanderne så väsendtligen kunde sannolikt komma att förändras, att ju icke besagde inkomster, derest de, vid bestämmandet på ett billigt och rättvist sätt reglerades, äfven skulle, vid slutet af den tid, för hvilken uppgörelsen afslutades, befinnas lillräcklige och någon rubbning uti den uppgjorda konventionen under tiden icke skäligen erfordras.
Hvad åter angår den af PresteSt. vidtagna förändring af Utsk:s förslag, kan jag icke finna, att den framför detsamma äger något företräde.
PresteSt. lärer nemi. ansett, att presterskapets inkomster borde bestämmas i natura-prsestationer och endast i någon obetydlig mån i penningar.
För mig synes detta innebära någonting halft.
Af hvad skäl skall sådan inskränkning äga rum, och hvarföre må icke presträitigheterne fasthellre bestämmas efter orternes belägenhet och innevånarnes med vederbörandes samtycke beledsagade önskan?
Hr von Hartmansdorff har förmenat, att en myntförsämring möjligen skulle uppkomma såsom följd af en tillåtelse till presllönings utgörande i penningar; sålunda kunde deras lönevilkor ock, genom en dylik ålgärd, äfventyra att förminskas.
Jag kan likväl icke hysa någon egentlig farhåga härför, euär vådorna af en myntförsämring, med alla dess landsförderfiiga följder, synas mig böra vara för Sveriges representation alltför uppenbara, för att ett sådant skadligt steg skulle vara tänkbart, såsom härledt ur orsaken af ett villkorligt medgifvande af preslrättigheternes utgörande i penningar vid de tillfällen, kanske ganska sällsynta, der man derom å alla sidor åsämjdes.
Då, såsom jag redan nämnt, jag icke kan finna, alt den af PresteSt. beslutade förändring äger något företräde framför Utsk:s förslag, skulle jag önska, att R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s hemställan.
När, på Hr von Hartmansdorffs förslag, R. o. Ad. uppsköt detta mål, intilldess alt PresteSt., hvars rätt frågan närmast sades röra, i ämnet fattat sitt beslut, insåg jag visserligen genast att olägenheter möjligen kunde uppkomma af ett ur sådan anledn. hemtadt uppskof; ty det var att förutse att om PresteSt. i någon mån behagade göra ändringar i Utsk:s förslag, sådant skulle inför R. o. Ad. åberopas såsom skäl för vidtagande af enahanda ändringar.
Jag skulle deremot hafva önskat, att, då bestämmandet af presträitigheterne icke uteslutande rörer löntagarne, utan i lika män, löngifvarne, man bade velat pröfva frågan efter sakernes förhållanden, och icke fästat sig vid någonting annat.
Men då jag i den numera ouppfyllda förhoppningen derom, att det Högv.
Ståndet skulle med sitt bifall belöna de bemödanden Ulsk. ådagalagt för beredande af en billig lösning af alla öfverklagade punkter, vid framställningen om betänk:s fördröjda afgörande, icke gjorde någon anmärkn. deremot, och tiden dertill nu torde vara förgången, vill jag icke längre upptaga Ståndets tid, med någon klagan deröfver; anhållandes för öfrigt, på de i förevar, betänk, upptagne skäl, att R. o. Ad. behagade finna detsamma värdt att, Den 12 J ulji. 7 efter det H.
Ståndets egen ompröfning, hugnas med dess upplysta bifall.
Emot Hr von Hartmansdorffs tillstyrkande, att antaga PresteShs förslag till ändring af ifrågavar. punkt uti Utsk:s betänk., har Frih.
Cederström anmärkt, att han icke kunnat linna, att om preslernes lönevilkor bestämmas i penningar, något allmänt intresse skulle uppstå, att åstadkomma en myntförsämring.
Om den värde talaren i den vägen åtspörjer PresteSt., skall han snart underrättas om den nytta eller skada, som af en dylik åtgärd ledande till löneförsämring kan af detla Stånd påräknas.
Jag tror, att PresteSus förslag är riktigt och får erinra att under Carl XI:s tid professorerne i Lund önskade, att deras löner måtte bestämmas i penningar, i st. f. i spannmål, just i och för tidsutdrägten med lönens utbekommande och det besvär professorne måste vidkännas vid spannmålens afyttrande.
Dessa ofta förnyade ansökningar afslog Konungen länge, intilldess
Han af dem uttröttades, och Han lemnade vid ett sådant tillfälle det svar:
J veten icke hvad J begären, roen Jag skall för edia enträgna böners skull bifalla, att halfva beloppet må utgå i penningar och den andra hälften i spannmål.
Följden häraf blef, att den del af lönen, hvilken utgick i penningar, nu mera icke motsvarade 8:dedeten af hvad som ännu utgår i spannmål. Jag anser PresteSt. hafva ägt fullgiltig anledn. till sitt beslut och jag kan icke tillstyrka annat än antagandet deraf, helst i denna punkt icke är fråga om paStoraterna i städerne, hvilket längre fram förekommer i Utsk:s betänk.
Då flere seklers erfarenhet gifvit vid handen, huruledes penningens värde undergått förändringar, och deraf äfven blifvit den följd, alt alla varor måst till värdet rätta sig efter penningens, så är det äfven gifvet, att PresteSt:s beslut är bygdt på de klokaste och försigtigaste grundvalar.