Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man äfven derigenom skulle göra en koncession åt den allmänna valprincipen, för hvilken man här i landet hyser en så panisk förskräckelse, så tror jag att man derigenom ej åstadkommer något skadligt, ty ett land, som är så litet utveckladt i industrielt hänseende, som Sverige, kan icke på ett mera lämpligt sätt utse sina representanter, och valen skulle, enl. mitt förmenande, utvisa mycket fördelaktigare resultater än f. n. är fallet.
Jag anser således förslaget, såsom beredande likhet i represcntalions-sättet för alla Sveriges städer, vara riktigt och önskar att R. o. Ad. behagade detsamma bifalla.
Den förste värde talaren, Hr von Hartmansdorff, har anfört åskilligt ganska tänkvärdt ronde de allmänna valen, men olyckligtvis inträffa dessa satser icke på det förslag, som nu är under öfverläggning, utan på ett, som föll vid förra Riksdagen.
Om nu förevande förslag antages, blifver valordningen för Stockholms stad icke i ringaste mån förändradt, på sätt jag skall söka ådagalägga.
Enl. förslaget skulle 3:dje momentet af 14 §:n Riksd.Ordn. blifva det 2:dra, men för öfrigt hufvudsakligen bibehållas vid sin nuvande lydelse.
Detta mom. börjas sålunda: ”Valen skola ske inför Magistraten efter det å hvarje ort hittills öflig a valsätt, deruti likväl ändring kan ega rum, enär antingen någon stads samtliga vaiberättigade innevånare, eller ock en eller flere klasser bland dem, hos Konungen anhålla om fastställelse af ny valordning för staden och Konungen, efter vederböndes hörande, finner skäl att dertill samtycka”.
Nu förhåller det sig så, att Stockholms nuvande val-ordning finnes i 1 mom. af nämnde 14 §, som säger, att ”hufvudstaden Stockholm välje tio Riksdagsmän, hvaraf tre Magistratspersoner, två Grosshandlare, en Fabrikör, en Minuthandlare och tre af embeten och handtverkerier.
Valen förrättas af 50 Elektorer, utsedda ibland Rorgerskapet, efter lika klassifikation, som Stadens 50 Äldste.
Dessa Elektorer välja hvar för sig Riksdagsmän inom sin klass, men alla samfäldt Fullmäktige af Magistraten etc.”
Detta är Stockholms nuvande valordning, och då, enl. förslagets 2:dra morn., det hittills å hvarje ort ollila valsätt skall fortfarande gälla, intill dess Staden med Konungens samtycke deruti vidtager någon förändring, så 5 H. 10 146 Den 8 Mars e. m. torde det vara klart, att genom förslaget ingen ändring sker i Riksdagsmanna-valet för Stockholm, dervid allt framgent måste förfaras på enahanda sätt som hittills, såvida icke
Stockholms valberättigade innevånare besluta och K.
M. fastställer en ny valordning för staden.
Förslaget åsyftar således icke att förändra Stockholms val-ordning, utan afser att ställa Stockholm i lika förhållande med rikets öfriga städer.
För närvar:de är Stockholm, hvad dess Riksdagsmanna val vidkommer, så att säga under förmynderskap, då de öfriga städerna äro myndiga, men jag för min del inser icke något skäl, hvarföre Stockholm skulle anses oförmögnare än t. ex. Trosa eller Mariefred att kunna tillerkännas rättighet att upgöra sin egen valordning.
För öfrigt ber jag att få i minnet återkalla, att det just var R. o. Ad. som vid förra Riksdagen såsom sin gemensamma tanke antog nu föreliggande förslag och genomdref det att blifva hvilande emot de öfriga Ståndens skiljaktiga meningar; hvarföre jag icke heller kan föreställa mig, att R. o. Ad. nu skulle motsätta sig detsamma utan hoppas att denna punkt af Coust.Utsk:s Mern. bifalles hvartill jag vördsamt anhåller om Hr Gr. o. Landtmrs propos.
Hr von Hartmansdorff har för oss framhållit en tafla öfver de vådor, som skulle hota samhället derigenom att Stockholms representanter, ifall förslaget antages, möjligen skulle komma att utgöras af idel Grosshandlare med Kryddkrämarnes uteslutande.
För min del kan jag icke finna, att ett sådant förhållande skulle vara af någon samhälls- ( vådlig beskaffenhet och som jag icke vill görä mig till andras j förmyndare, då sådant ej är af nöden, samt jag eger mig bekant, att BorgareSt. redan antagit förslaget, får jag för min del tillstyrka R. o. Ad. att göra detsamma.
Första mom. af 14 §:n Riksd.- Ordn. innehåller den klassifikation af Stockholms borgerskap, hvilken jag ville bibehålla.
Det är just detta morn., som, enl. förslaget, skulle utgå.
Jag har följaktligen icke misstagit mig om föremålet, utan vet ganska väl, att det är klassifikationen man vill afskaffa.
Det morn., som Gr.
Lagerbjelke åberopat och som börjar med orden: ”Valen skola ske inför magistraten etc.”, innehåller endast, huruledes valförrättningen skall tillgå, men nämner intet om sjelfva hufvudsaken, eller klassifikationen.
Björnstjerna har icke funnit någon olägenhet deruti, att den ena klassen köpmän skulle från Riksdagsmanna-valet uttränga den andra.
Jag tror icke heller att sådant vore så farligt, som om Köpmännen undanträngde Handtverkarne eller dessa sednare Fabrikörerna eller tvertom.
I slutet af 14 §:n 1 Mom. är föreskrifvet, för att kunna väljas till Riksdagsman för Stockholm, att en Grosshandlare skall betala minst 20, en Fabrikör eller Minuthandlare 10 och en Handtverkare 5 R:dr till Staden i årliga utskylder.
Det har således ansetts erforderligt, att dessa ombud skulle ega en viss förmögenhet, men som icke heller detta stadgande i förslaget återfin - Den 8 Mars e. m. 147 nes, så skulle det kunna hända, att Stockholm, hvars borgerskap är det rikaste i landet, ibland sina ombud finge t. ex. en Grosshandlare, som endast vore det till namnet och ej egde något.
Sådant skulle, i min tanke, vara alldeles oriktigt.
Deremot vore det ganska väl, om då de flesta städernas borgerskap är till största delen fattigt, hufvudstaden åtminstone valde till Riksdagsmän några förmögna borgare.
Jag yrkar fortfarande afslag å denna punkt.
Till de skäl för punktens afslående, som Hr von Hartmansdorff förut anfört, lade han nyss det, att stadgandet ang:de en viss förmögenhets-afgift, såsom vilkor för valbarhet till Stockholms stads representant, skulle genom förslaget bortfalla, och att Stockholm således skulle kunna blifva representeradt af en endast till namnet Grosshandlare utan någon förmögenhet.
Jag ber att härvid få göra den erinran, att om äfven nämnde person ej egde någon viss förmögenhet, så egde han likväl stadens förtroende, och detta måtte väl vara mera värdt än 20 R:dr.
Jag utbeder mig, att Hr von Hartmansdorff icke måtte förlita sig deruppå att om jag i någon fråga delat hans åsigt, sådant alltid skall blifva fallet.
I denna liksom i många andra frågor är jag af olika mening med Hr von Hartmansdorff.
Förslaget åsyftar att öfverflytta den föreskrift, ang:de Stockholms stads representationssätt som f. n. finnes intagen i grundlagen, till dess rätta plats, nemi.
Stockholms stads val-ordning.
Att stadens nuvande representations-sätt genom en sådan öfverflyttning icke blifver förändradt, har Gr.
Lagerbjelke redan ådagalagt och jag ber endast att ännu engång få fästa upmärksamheten deruppå, att då 3 mom. af 14 §:n Riksd.Ordn. som utan hufvudsaklig förändrig, ehuru med annat nummer, är i förslaget bibehållet, uttryckligen säger, att städernas val skola ske efter det hittills öjliga valsätt, deruti ändring ej kan ske utan K.
M:s bifall, så kommer det nu i grundlagen befintliga stadgandet ang:de valsättet inom Stockholm att fortfarande vara med all laglig kraft och verkan gällande, intill dess detsamma i behörig ordning förändras.
En talare har redan uplyst, att RorgareSt., som frågan närmast rörer, redan bifallit punkten och jag tror mig veta, att äfven ett annat
Stånd sammaledes förfarit.
Vid sådant förhållande och då R. o. Ad. redan vid föreg:de Riksdag gillat förslaget, kan jag icke föreställa mig, att det Högloft.
Ståndet nu skulle motsätta sig detta förslag, som åsyftar att göra hufvudstaden i afseende å dess valordning jemnlikt i rättigheter med rikets öfriga städer.
Dertill kommer äfven, att jag anser det vara desto mera skäl att bifalla förslaget, som jag finner högst oriktigt att i grundlagen är utsatt sjelfva siffertalet af den summa, som en Stockliolms-borgare skall i årliga utskylder till staden betala, för att vara till Riksdagsman valbar, enär en tillfällig nedsättning i dessa utskylders belopp skulle beröfva staden möjligheten att till Riksdagsman välja en person, som för öfrigt vore dertill fullt lämplig. 148 Den 8 Mars e. m.
Jag vill icke vidare aptaga R. o. Ad:s tid med att bemöta de öfriga inkast, Hr von Hartmansdorff gjort emot förslaget, föreställande mig alt de skola af R. o. Ad. ej anses vara af sådan beskaffenhet, att Ståndet derutaf funne sig förhindradt att bifalla ett förslag, som enl. min tanke obestridligen är ett, om äfven obetydligt, steg framåt på förbättringarnes bana.
Jag befarade nog, att Frih.
Raab ej skulle understödja mig längre än min mening passade in med hans egna åsigter, och har således icke till något annat förhållande satt min förtröstan.
En talare har omförmält, huruledes en stads förtroende till sin Riksdagsman vore mera värdt än dennes förmögenhet.
Om hon icke anses hafva något värde, hvad, frågar jag den värde ledamoten och Ståndet, är orsaken dertill, att en mängd af R. o. Ad:s ledamöter nu låtit vid sin anmälan till pollets erhållande anteckna sig såsom Possessionater, i st. f. Löjtnanter, Kaptenen m. m.?
Det torde icke heller hafva fallit ur R. o. Ad:s minne, att, för några Riksdagar sedan fanns det inom BorgareSt. en representant, om hvilken det berättades, att han varit så fattig, det hans kommitenter måste kläda upp honom innan han kunde skickas hit.
Att BorgareSt. vid detta tillfälle antagit, äfven för Stockholm de allmänna valens grundsats är fullt öfverensstämmande med de tänkesätt, Ståndet flerfalldiga gånger uttalat.
Jag hoppas alltså att R. o. Ad. icke vid denna omständighet fäster mera afseende än hon förtjenar.
Propos:n lill antagande af ifrågavande förslag blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarefter Hr Gr. o.
10:de punkten, innehållande förslag lill ändring i 1 i §:n 3 mom.
Riksd.Ordn., ang: de grunder ne för rosth er ökningen vid Riksdagsmanna-val i Släderne.
Const.Utsk. synes mig i detta förslag hafva kastat bort en sak och infört en helt annan i stället.
I den gamla §:n läses: ”Då valen förrättas af Borgerskapet samfäldt och icke af Elektorer, beräknas rösterna efter hvad hvar och en af de väljande tili staden skattar”.
Således är det i den gamla §:n föreskrifvet, huruledes rösterna skola beräknas, då Riksdagsmanna-val förrättas.
I den nya §:n åter säges det, huru rösterna skola beräknas, då beslut skall fattas öfver förändring i valsättet.
Der står nemi. ”hörande, i fråga om sådan ändring, de valberättigades röster, der valen hittills omedelbart förrättats, beräknas efter hvad hvar och en af de väl* jande till staden skattar”.
Men hvar har man nu förlagt stadgandet, huruledes jösterna skola beräknas vid Riksdagsmanna-val i sådana städer, der borgerskapet samfäldt väljer Riksdagsmän?
Denna föreskrift är ur grundlagen borttagen.
Hvarefter skola då vederbönde valmän rätta sig?
Följaktligen anser jag förslaget böra äfven af denna anledning afslås.
Den 8 Mars e. m. 149 Gr.
Anleda:n till ifrågavande förslag till ändring af 3 mom. i 14 §:n Riksd.Ordn. är att detna gällande stadgandet, att då valen förrättas af^Borgerskapet samfäldt och icke af Elektorer, rösterna skola beräknas efter hvad hvar och en af de väljande lill staden skattar, i vissa städer medfört olägenheter.
Så t. ex. i en stad, der mycket rika personer äro bosatte tillsammans med personer af ringa eller medelmåttig förmögenhet, hafva dessa rika personer en oproportionerligt stor öfvervigt vid valen.
För att detta missförhållande, der sä nödigt funnes, skulle kunna rättas, har Const.- Utsk. föreslagit, att nyssnämnde stadgande skulle ur grundlagen bortgå, så att det blefve öfverlemnadt åt städerna sjelfva att, med K.
M:s samtycke, fastställa den röstskala, hvilken vid Riksdagsmanna-val skulle tjena till efterföljd.
Men för att lugna farhågan, att man genom stadgandets uteslutande möjligen skulle bereda de mindre förmögna borgare-klasserna alltför stort inflytande på valen, ansåg Const.Utsk. sig böra föreslå, att då fråga om förändring i det hittills gällande valsättet för någon stad blifvit bragt å bane, skall densamma afgöras enl. en uppå de valberättigades årliga utskylder till staden grundad röstberäkning.
Då således någon förändring i valsättet icke kunde åvägabringas utan att beslutet deröfver grundade sig på sistnämnde röstberäkning, fann Utsk. det icke ligga någon våda deri att låta städerna, under förutsättning af Konungens sanction, sjelfva besluta olver den röstberäkning, som för hvarje serskild stad ansåges vara den lämpligaste, hvarföre det stadgande, som f. n. sådant hindrar, föreslogs att ur grundlagen utgå.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag vördsamt anhålla om R. o. Ad:s bifall till denna punkt.
Jag har ingenting emot att det sätt att förändra en stads val-ordning, hvilket här blifvit föreslaget, må antagas.
Men jag anser det vara alldeles orätt, att uphäfva det valsätt, som linnes i åtskilliga städer, utan att deras Borgerskap begärt en sådan förändring.
Jag anser Const.Utsk. dessutom vara obefogadt att borttaga en behöflig lag, som finnes, utan att sätta någon annan i stället.
Jag klandrar således Const.- Utsk. icke för det riktiga, som det gjort, utan för det oriktiga, som det tillåtit sig, nemi. att borttaga lagen om valsättet i de städer, hvarest Riksdagsmanna-valen ske omedelbart af Borgerskapet och icke genom Elektorer.
Man måste då med skäl fråga: hvarefter skola dessa städers Borgerskap vid valen rätta sig, sedan det hittills gällande stadgandet blifvit genom grundlagens förändrande borttaget?
Ett sådant förbiseende borde icke Const.- Utsk. hafva låtit komma sig till last beli ännu mindre borde dess ledamöter försvara felet, sedan det blifvit uptäckt.
Den siste värde talaren har begått det misstag att icke göra skillnad emellan att borttaga ett stadgande genom grundlagen och att borttaga det utur grundlagen.
Förhållandet är nemi. att Const.Utsk. väl föreslagit, att ifrågavande stadgande skulle ur grundlagen bortgå, men Utsk. har alldeles 150 Den 8 Mars e. m. icke föreslagit, att stadgandet skulle genom grundlags-ändringen uphäfvas, ty, på sätt jag vid behandlingen af förra punkten ansett mig hafva ådagalagt, det hittils öfliga valsättet kommet alt fortfarande bibehållas i alla rikets städer, intill dess förändring deri af staden med K.
M:s samtycke beslutes.
Följaktligen skall vid Riksdagsmanna-valen i de städer, der dessa val ske af Borgerskapet direkte, samma röstberäkning följas, som nu i 3 mom.
14 § Riksd.Ordn. finnes bestämd, men enl. förslaget kan denna röstberäkning genom stadens af K.
M. sanctionerade beslut förändras, hvilket f. n. icke är tillåtet.
För att undanrödja alla farhågor, för de möjliga följderna af förslagets antagande, är det dessutom föreslaget, att till förändring af en stads valsätt det erfordras, icke allenast att K.
M. dertill gifvet- Sitt samtycke, utan äfven att vid beslutet rösterna beräknas efter hvad hvar och en af de röstberättigade till staden skattar, så alt jag för min del icke kan inse, att någon våda genom bifall lill förslaget kan Upkomma, utan fortfar uti min vördsamma anhållan om bifall till detsamma.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter till antagande af förevande förslag framställda propos. besvarades med starka
Ja hafva varit öfvervägande. litte punkten, innehållande förslag lill ändring i 39 §:n Riksd.Ordn., ang:de val af ordf:de i Utsk. och ar dr a R.
St:rs delegationer.
Här kan jag åberopa ett af mig afgifvet yttrande, som är ännu äldre, än det jag för en stund sedan omnämnde.
För 14 år tillbaka yttrade jag mig i denna fråga och vidblifver ännu den åsigt jag då hyllade.
Jag anhåller, att en Riddarhus-Kanslist måtte fä upläsa detta yttrande och att jag sedermera måtte återfå ordet.
Härefter uplästes följande af Hr von Hartmansdorff i R. o. Ad:s Plenum d. 5 Aug. 1840 e. m. afgifne anförande.
”Då jag sitter så lågt nere bland R. o. Ad., att den hedern att blifva ordfide någorstädes uti R.
Sl:rs Utsk. eller afdelnirigar icke gerna kan falla på min lott; så torde det få anses såsom oegennyttigt, om jag talar för den gamla ordningens bibehållande, åtminstone så länge väi nuvar:de representation är gällande.
Blir hon förändrad så är det klart, att ett annat sätt för Utsk:s ordfides tillsättning äfven bör bestämmas.
Emellertid synés mig åtskilliga betänkligheter emot ifrågavartde förändring förekomma.
Om nu ett val till Utsk:s ordf:de skulle vid början af en Riksdag göras; är det väl troligt, att de öfriga Stånden, Bönder, Borgare och Prester skulle känna ledamöterna af R. o. Ad., eller tvertom, att våra medlemmar skulle känna de öfriga Ståndens tillräckligt, för att med någon säkerhet utvälja den skickligaste?
Jag betviflar att eri sådan personlig kännedom finnes, och befarar följaktligen att valet ginge på måfå.
Deremot synes mig Den 8 Hars e. m. 151 mycket troligare, att om valet göres, hädanefter såsom hittills, bland R. o. Ad:s egna medlemmar, som mera och bättre känna hvarandra, då bör det äfven kunna ske med mera tillförlitlighet.
Skulle åter sådane val vid Riksdagens början göras inom samtliga RfksSt;n, så skulle, af skäl som jag redan omnämnt, stora misstag lätteligen kunna inträffa.
Det blefve väl nödvändigt att antaga en sådan föreskrift, som t. ex. gäller för Presidenten i Norriges Storthing, att nytt val förrättas hvar 8:de dag.
Troligen att många, om ej alla medlemmar, skulle hafva anspråk på att också någon vecka hafva den lyckan att vara ordfide, och att befattningen sålunda blefve ett föiemål för ärelystnaden, samt att valen föllo icke på de skickligaste att vara ordf:de, utan måhända på de skickligaste att intrigera bland de öfriga.
Jag tror följaktligen, att förändringen mindre ledde till målet, men vore till sårnad för mångens egenkärlek, hvaraf ärenderna sedermera linge vidkännas deras dryga del.
Beträffande Fullmäktige i Banken och Riks:gs-Kont., har man föreslagit, att de skulle välja om ordfide för hvarje år.
Hvad som inom Utsk. kunde hända hvar vecka, kunde möjligen inträffa hvarje år inom dessa R.
Det torde redan af den erfarenhet man har t. ex. i afseende på rectorat vid Universitet och Gymnasier, hvilka ombytas dels årligen, dels halfårsvis, vara bestyrkt, att detta sätt att få chefer, serdeles om man går i ordning, sinsemellan, föranleder det sämsta chefskap, som kan ega rum.
Den ena tiden är det en som sköter ärenderna på sitt sätt, den andra gången är det en annan som gör det annorledes, så att de underlydande ej rätt veta huru de skola skicka sig; ty hvad som är rätt i dag, på Nyårs-afton är orätt i morgon på Nyårs-dagen, o. s. v.” Efter upläsningen häraf tilläde Hr von Hartmansdorff:
Till hvad i nu upläste yttrande finnes aufördt, ber jag att få lägga några ytterligare skäl.
Om val af ordfide skulle, inom ett Utskott anställas, blefve utan tvifvel förhållandet, att der funnes mera än en af dess ledamöter som ansågo sig ett sådant förtroende värdig.
Den, som vid valet blefve förbigången, skulle lätteligen frestas att visa Uskis ledamöter och framför allt den lycklige medtäflaren, att denna icke vore den rätta mannen att bekläda ordfide-platsen.
Härigenom finge man onödigtvis trassel och split inom Utsk. hvilka skulle hafva undvikits, om ordf:de-val icke egt rum.
Man ser t. ex. huru det tillgår vid val af Utskis Sekreterare.
Det ena partiet röstar på en person och det andra på en annan, hvaraf följden mången gång blifver, att Utsk. får en Sekreterare, som icke kan upsätta ett Betänk., utan att Utskis-ledamöterna nödgas sjelfva göra det.
Under den tid, RiksStin i Sverige sjelfva valde sina Talmän, npstod den första partistriden just om dessa val och för desamma användes understundom de betydligaste mulorna.
Betraktar man förhållandet inom Utskin, så ser man att de icke 152 Den 8 Mars e. m. sSllan bestå af 2:n jemnstarka partier, eller alla ledamöterna af 2:ne Stånd å ena och samtlige medlemmarne af de 2:ne andra Stånden å den andra sidan.
Vid ordf:de-valet skulle hvardera partiet upställa sin kandidat och då hvardera finge ett lika antal röster, måste valet genom lottning dem emellan bestämmas, hvilket, enl. min tanke, vore ett olyckligt sätt att utse ordfcde.
Jag tror att det för lugnet och trefnaden inom Utsk. är mycket bättreom en hvar af dess ledamöter, framgent såsom hittills, hade sin bestämda plats i Utsk. sig anvisad, så att något äflande att blifva don förste ej skulle ifrågakomma.
Om vårt representationsskick förändrades till andra former, än de nuvande, skulle jag, såvidt jag på den tiden hade någon röst, tillstyrka, alt Utsk:s ordf:de mättte utses, icke af Utsk:s ledamöter sjelfva, ulan af RiksStms Elektorer, så att denna sak redan innan Utsk. sammanträdde vore bestämdt och all anledn. till split derigenom undanröjd.
Hvad nu R. o. Ad. serskildt beträffar, så bestå dess flesta ledamöter af embetsman eller sådana personer, som förut varit det.
De äro följaktligen vana vid allmänna ärendens behandling.
Det är således sannolikt, att de framför de öfriga Ståndens, äro lämpliga att fullgöra sådana åligganden, som falla på en ordhdes lott.
Riksdags-ärendernas behandling skulle alltså snarare vinna än förlora derigenom att det hittills varande förhållandet finge fortfara.
Det kan visserligen någon gång hända, att R. o. Ad:s Hrr Elektorer misstaga sig vid Utsk:s ordftdes utkörande.
Men jag tior ej att dylika misstag inträffa sä ofta, sorn händelsen blefve, i fall ordf:de-valet öfverlemnades åt Utskm sjelfva.
Af hvad jag nu haft äran anföra, torde R. o. Ad. finna, att det i denna punkt afgifna förslaget icke är nyttigt utan derföre bör af det Höglofl.
Ståndet afslås.
Raab: I fall R. o. Ad. skulle afsäga sig rättigheten att bekläda brdfönde-skapet i Utskm, är sådant utan tvifvel en upoffring å Ståndets sida, men jag' kan icke föreställa mig att denna upoffring skulle medföra någon våda i allmänhet och icke eller att den skulle vara för R. o. Ad. serdeles kännbar, enär jag är fullt förvissad derom, att valen till dessa ordfönde-platser merendels kömme att falla på R. o. Ad:s ledamöter.
Denna fråga har redan vid förutgående Riksdagar blifvit så omständligt discuterad, att jag anser det vara temligen öfverflödigt att deruti vidlyftigt orda utan får endast, nu som tillförene, tillstyrka bifall till den ifrågasatta grundlags-ändringen.
Jag anser det vara af vigt att begagna hvarje tillfälle, som kan bereda jemnlikhet emellan vår representations olika beståndsdelar.
Ett sådant tillfälle erbjuder sig vid afgörande af detta förslag, som åsyftar att bereda de öfriga Stånden en rättighet, som hittills varit R. o. Ad. allena förbehållen, nemi. att bestrida ordfönde-skapet inom Utskm.
Jag tror att denna företrädesrätt kan gifva anledn. till en viss afund hos de öfriga Ståndens ledamöter, ehuru jag icke^ anser att någon orsak till denna känsla förefinnes och derföre skulle önska, Den 8 Mars e. m. 153 att tillfälle bereddes de öfriga Ståndens medlemmar att bekläda ifrågavar:de plats, då de snart skulle finna, att den icke bör utgöra föremål för någon afundsjuka.
Jag hyser dessutom den allmänna åsigt, att en korporation bör vara berättigad att sjelf utse sin ordfönde och det är jemväl af detta skäl, som jag för min del gillar förslaget.
Hr von Hartmansdorff har talat om den split och oenighet, som skulle upstå vid valen af Utsk:s-ord(ör:de, men jag hemställer till det Höglofl.
Ståndet, huruvida icke, då Utsk:s-platserna skola besättas, merendels upstå, om icke split och oenighet, åtminstone kotterier, hvilka sinsemellan äro af skiljaktiga meningar ang:de dessa platsers besättande.
Inom detta Ständ räder alltid en liflig verksamhet före dessa val och deras utgång har ett ganska väsendtligt inflytande på ärendenas gång, åtminstone inom de vigtigare Utsk:n.
Jag för min del tillstyrker förslaget.
Då man ser denna fråga Riksdag från Riksdag återkomma, skulle man lätteligen föreställa sig% att den är en af dagens lifsfrågor samt att den föreslagna grundlags-förändringen vore för fosterlandet af öfvervägande vigt.
Man b 1 ifver då ganska förundrad att höra MedSlånden medgifva, att R. o. Ad. alltid gjort dessa ord förande-val med mycken urskiljning.
Erfarenheten ådagalägger således att förslaget icke är nödigt.
Orsaken till dess ständiga återuptagande måste då ligga i dess nytta, äfven denna drager jag i tvifvelsmål.
Man säger, att genom val de bästa ordf:de skulle erhållas.
Dessa val blefve i min I tanka endast ett lotteri-spel, ty troligt är att hvarje
Stånd röstade på någon af dess egna ledamöter.