Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs beslut icke är för den judiciella lagskipningens gång nyttigt.
Jag får derföre tillstyrka bifall till IIr Stjernsvärds förslag.
Utan att ingå i pröfning huruvida R.
Stirs beslut i denna fråga är det bästa eller icke, får jag fästa upmärksamheten på, att ett så beskaffadt beslut af R. o Ad. skulle tendera till att uphäfva ett redan af R.
St:r fattadt beslut.
I en fråga som ensamt rör ett särskildt
Stånd kan jag fatta att en sådan skrifvelse beslutas, ehuru jag icke gillar åtgärden, emedan den, enl. min tanke, icke öfverensstämmer med andan af våra grundlagar.
Hvad angår R. o. Ad:ns beslut i frågan, så lär det nog i alla fall blifva kändt för dem som vederbör, så att vederbörande nog blifva i tillfälle att dervid fästa det afseende de kunna finna vara lämpligt.
Men Hr Stjernsvärds motion kan jag icke understödja, emedan jag anser att formerne derigenom trädas för nära.
Mig synes det vara, om icke farligt, åtminstone skadligt, om sedan genom 3 Stånds beslut en fråga är afgjord, det fjerde Ståndet tager sig för att genom en Särskild skrifvelse bifoga sin särskilda mening.
Man har visserligen sett det någon gång, men icke kan det i allmänhet vara med formerna öfverensstämmande.
Det är visserligen sannt, att R. o. Ad:ns beslut vid detta tillfälle är ganska klokt och välbetänkt, men alla missbruk börja på så sätt, alt man vidtager en i och för sig riktig sak, ehuru man begagnar orätt form, sedan fortfar man att begagna den orätta formen, och slutligen begagnar raan orätt form vid orätt sak.
Jag förenar mig derföre i den begäran Frih.
Regeringen i alla fall får kunskap om hvilket beslut R. o. Ad. fattat; men p& den omständigheten, om R. o. A. aflåter en särskild skrifvelse, anser jag bero den större eller mindre vigt, som Regeringen kommer att fästa dervid.
Det är kändt, att om i en fråga af mindre vigt, ett Stånds beslut icke öfverensstämmer med de öfriga Ståndens, så låter detta Stånd dervid bero.
Men om ett Stånd i en fråga, hvars alla detaljer detta Stånd kan anses känna, är af olika tanke med de öfriga Stånden, så vet jag intet hinder för detta Stånd att i en särskild skrifvelse framställa sina åsigter i ämnet.
Om det vore fråga om en egentlig lagfråga, så kunde det anses som en protest, men om Ståndet har rättighet att för K.
M. fram - Den 5 Augusti. 79 lägga sina åsigter, så kan det icke förvägras
Ståndet i en fråga som Ståndet särskildt anser vara af vigt.
Då, enl. min tanka, nu så är förhållandet, så kan jag icke finna något skäl hvarföre man icke i detta fall skulle kunna göra en sak som skett många gånger förut.
Den siste talarens yttrande styrker mig ännu mer i mina betänkligheter med afseende på denna fråga.
Om man i allmänhet ansåg, att då ett Stånd blef öfvorröstadt af de öfrige, utan att ingå med en särskild skrifvelse, detta
Stånd ansåg frågan vara af mindre vigt, så skulle det egendomliga, att icke säga vådliga förhållandet inträda, att så snart R.
St:r fattat beslut i en vigtigare fråga, så skulle alltid, då beslutet icke blifvit fattadt af alla 4 Stånden, dubbla meningar inkomma till K. M., först R.
St:rs och sedan minoritetens.
Nu är det bekant, att det ganska ofta händer att endast 3 Stånd sammanstämma, eller att endast 2 Stånd äro af samma tanke, då Förstärkt Utsk. å R.
St:rs vägnar afgör frågan.
Om då det eller de öfverröstade Stånden alltid skulle vid vigtigare frågor ingå med sin särskilda skrifvelse, så blefve formen för ärendernas behandling särdeles olämplig.
Härtill kommer ytterligare den olägenheten, att om då ett öfverröstadt
Stånd vid något tillfälle tegat, så skulle man deraf kunna draga den slutsats, alt detta Stånd ansett frågan vara af mindre vigt.
Vi böra icke bortblanda frågan, utan hålla oss fast vid densamma.
Det är här fråga om en sak, som företrädesvis rör detta Stånd, och hvari detta Stånd företrädesvis kan anses äga insigt och skicklighet.
Vid sådant förhållande kan en framställning från detta
Stånd icke undgå att ådraga sig någon upmärksamhet af Regeringen.
Flerfaldiga gånger hafva särskilda
Stånd vid dylika tillfällen ingått till K.
M. med särskilda skrifvelser.
Då det t. ex. vid sisth Riksdag var fråga om prestgårdsbyggnaderna, så afgåfvo presterna, som ansågo saken röra dem något närmare, en underd. skrifvelse; BondeSt. har äfven vid en föreg:de Riksdag aflåtit en sådan särskild skrifvelse, nemi. i fråga om skjutsen. R. o. Ad:ns mening kan äga ett visst inflytande, emedan en stor del af dess medlemmar tillhöra krigsståndet, och derföre ansåg jag icke vara olämpligt att R. o. Ad. inför K.
M. framlade sin underd. tanke i denna fråga.
Häraf kan ingalunda dragas den slutsats, att man i hvarje vigtig fråga borde aflåta en särskild skrifvelse; ty orsaken hvarföre jag anser att man bör göra det vid detta tillfälle är, att denna fråga icke allenast är af vigt för Ståndet, utan äfven af den beskaffenhet, att R. o. Ad. bättre än något af de öfriga Stånden bör kunna bedöma densamma.
O Frih. Åkerhjelm, Johan Carl:
Ter smeden och Gr.
Lagerbjelke, anser äfven jag det vara olämpligt, att i en fråga som denna ingå till K.
M. med särskild skrifvelse.
Sparre anförde såsom skäl för sin åsigt att man borde aflåta en sådan skrifvelse, att R. o. Ad. kunde anses äga större insigt 80
Den ft Augusti. i denna fråga än något af de öfriga Stånden.
Jag får bestrida detta yttrande; ty jag anser att en sådan sakkunskap äfven finnes inom de öfriga Stånden.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Hr Stjernsvärds förevide förslag, ropades starka
Nej, jemte några Ja, och efter sedermera till afslag å samina förslag framställd propos., som besvarades med starka Ja, jemte några Nej, förklarade FIr Gr. o. Landtm, att han härvid funnit
Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, nedannämde d. 1 dennes e. m. på bordet lagde Utlåt, och Betänk., nemi. från SlalsUlskollel: N:o 96, i ani. af erhållen återremiss å Belänk.
N:o 53, i fråga om inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne; Allmänna Besvärs- och Ekonomiblskoilet: N:o 103, i ani. af väckte motioner, rörande K.
Kungörelsen den 22 Maj 1852, angide särskilda stadganden i afseende på minderåriga personers användande vid fabriker och handtverk; samt
Nio 104, i fråga om ändring af föreskrifterne ang:de allmänna beväringen.
Föredrogos, men begärdes på bordet, K.
M:s nedannämnde denna dag ankomne Nåd.
St:r: l:o) angide anslag tili reparationer å de Veterinärinrättningen i Stockholm tillhörande byggnader och till nya inventarier för densamma; 2:o) rörande anmäld brist i tillgångarne för Flottans matrosers och upfordrade båtsmäns mathållning sistI. och innev:de år; 2io) angide pension å Rikets Allmänna IndragningsStat för Registralorn i Svea HofRätt Johan Christian Thulin; 4:o) angule afsöndring af jord från f. d.
Ilautboist-bostället Ingeshult vid Elfsborgs Regite till plats för en folkskola i Seglora församling af Elfsborgs län; 5:o) angide ProvincialLäkarens Doktor N. L.
Ählbergs upförande å Allmänna IndragningsStaten till åtnjutande af en mot hans innebafvande prcvincialläkare-lön svarande pension af 666
Rdr 32 ek.
Bko eller 1000 Rdr Ernt årligen; 6:o) angide anslag för upförande af ett kapell inom Pajala pastorat och af ett Bönehus uti Turtola by af ÖfverTorneå socken, m. m.; 7:o) angide fyllnad och tillökning i ersättnings-anslagen till Wadstena KrigsmanshusKassa och AmiralitetsKrigsmansKassan för de till Statsverket indragna Rusthålls- samt en-per-mille-afgifierne; och 8:o) Oen 6 Ångusti. 81 8:0) ang:de öfverlåtelse på Järlåsa församling af Kronans rätt till dana-arf efter Seraphia Lindskog. H. R. 0.
Ad. åtskiljdes kl. half 2 e. m.
Thorsdageu den 6 Augusti 185?.
Justerades 5 prot:s-utdr. för d. 5 dennes.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 5 dennes ankomne och på bordet lagde Nåd.
St:r: l:o) ang:de anslag till reparationer å de Veterinärinrättningen i Slockholm tillhörande byggnader och till nya inventarier för densamma; 2:o) rörande anmäld brist i tillgångarne för Flottans matrosers och upfordrade båtsmäns mathållning sistlidne och innev:de år; 3:o) ang:de pension å Rikets Allmänna IndragningsStat för Registratorn i Svea UofRätt Johan Christian Thulin; 4:o) ang:de afsöndring af jord från f. d.
Hautboist-bostället Ingeshult vid Elfsborgs Reg:te till plats för en folkskola i Seglora församling af Elfsborgs län; 5:o) angide ProvincialLäkaren Doktor N. L.
Ählbergs upförande å Allmänna IndragningsStaten till åtnjutande af en mot hans innehafvandc provincialläkare-Iön svarande pension af 666 fidr 32 sk.
Bko eller 1000 Rdr Rmt årligen; 6:o) ang:do anslag för upförande af ett kapell inom Pajala pastorat och af ett Bönehus uti Turtola by af OfverTomeå socken, m. m.; 7:o) ang:de fyllnad och tillökning i ersättnings-ansiagen till Wadstena KrigsmanshusKassa och AmiralitetsKrigsmansKassan för de till Statsverket indragne Rusthålls- samt en-per-mille-afgifterne; och 8:o) ang:de öfverlåtelse på Järlåsa församling af Kronans rätt till dana-arf efter Seraphia Lindskog. 6 82 Den 6 Augusti.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 30 sist!.
Juli och d. 5 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 100, ang:de väckt fråga om beviljandet af anslag eller lån till en central-verkstad för tillverkningen af den vid Statens jernbanor nödvändiga materiel.
Ånyo föredrogs StatsUtsIcs d. 1 och 5 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 96, i ani. af erhållen återremiss å Betänk.
N:o 53, i fråga om inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne.
Detta ärende har nu återkommit tili Ståndet, och den första anmärkn. jag dervid gör, är att det förekommer högst besynnerligt, att denna fråga, som tillhör extra statsregleringen, inkommit och föredrages till afgörande innan den ordinarie ännu är afgjord, och med så mycken ifver bringas på tapeten.
Det är likväl icke svårt att inse orsaken dertill.
Det är en fråga som arbetas fram för att tillfredsställa ett mäktigt lokalintresse.
Det är icke ovanligt vid politiska förhandlingar att man gör hvarandra återtjensler i och för emottagna tjenster.
Det är härigenom som förändringen af StatsUtsk:s Betänk, i detta ämne härleder sig.
Det nu förev:de
N:0 96 är så mycket mindre skäl att bifalla, som det innefattar långt mera än den enkla frågan om anläggande af ett Landtbruksinstitut vid Alnarp.
Då frågan förra gången förevar, yttrade jag att man borde med detta anläggande vänta till 1862, då arrendet är förbi, och egendomen således utan hinder kan användas till Institut; men att sådant skulle nu ske, måste härleda sig från en annan afsigt, som jag vid ålerremissen antydde.
Jag nämnde då, att det var en förveckling mellan Landsh:ge-lönen i Malmö och denna fråga.
Nu är påtagligt att, på samma gång detta Betänk, om inrättande af ett Landtbruksinstitut bifalles, så bifalla R.
St:r äfven, att en lön, som är underkastad förändring 1862, när de vilkor upböra på hvilka den dervarande regleringen skedde, blir, så länge.det är Institut, af fortvarande beskaffenhet.
Jag har ingenting emot att Landsh:n får sig en stor lön.
Jag tycker dock, att äfven de andra Landshtne borde få i samma proportion en lika stor.
Det är kanske också meningen, att desse skola sedan bomma in och säga: »Det är alldeles orimligt att vi skola hafva så små löner, när Landsten i Malmö har 1400 t:r spanmål.»
De som med upmärksamhet följt saken, torde finna, att Alnarp sedan uråldriga tider varit kungsladugård, och att den i fordna tider blifvit af K.
M. anslagen till Landshin i Malmö, men denna lön ansågs vara så ringa att han borde hafva penningelön derjemte.
Nu äro dessa förhållanden förändrade.
Värdet af egendomen har, troligen genom dess upbrukning, stigit derhän, att afkastningen deraf kan blifva till och med öfver 1400 t:r, och detta är en bra stark lön i jemförelse med andra Lundshus.
Nu skulle, enl. den reglering som K. M. och R.
Sl:r öfverlåtit åt en Komité att upgöra, denna lön väl också ställas i likhet med de öfriga, eller till omkring 5 å 6000 Rdr
Bko, då den deremot nu stiger till omkring 16,000.
Nu Den 6 A ugus t i. 83 står i denna reglering, att som nuvide Landshm 8r innehafvare af Alnarp så får han behålla sin spanmål.
Denna reglering är dock slut 1862, och det beror på K. M. att, ifall lönen då finnes vara otillräcklig, skaffa Landshm större, och om den är för stor taga något derifrån.
Nu synes det att man blandar ihop två frågor som icke höra ihop.
Jag anser det icke rätt att lagstifta på detta sätt, och jag kan icke undgå att anhålla, att den vid Betänk, fogade reservationen måtte upläsas, hvilken icke är annat än Afdelningens förslag, och som jag hoppas måtte blifva grunden för Ståndets beslut.
Sedan i anledn. häraf de vid förev:de Utlåt, fogade reservattoner blifvit upläsle, tilläde Gr.
För enhvar som följt den uplästa reserva tionen bör det vara klart, att den reglering som skedde 1837 icke kan sträcka sig längre än till arrendets utgång.
Jag vill för min del icke motsätta mig alt Alnarp må framdeles uplålas till Landtbruksinstitut.
Det må vara en afgjord sak, så att R.
St:r kunna vid nästa Riksdag åberopa detta sitt beslut; men i afseende å reglering af spanmålen skulle jag tro något annat beslut icke behöfvas än det som finnes på sidan 12, nemi., att »Alnarp först vid midfastan 1862 uplåtes till Landtbruksinstitut.»
Det är på denna framställning jag begär propos.
Vi måste komma ihåg, att det är ett belt olika förhållande här emot då Ultuna stiftades, emedan den frågan ej var sammanblandad med frågan om Landsb:ns lönevilkor.
Saken kunde derföre då öfverlemnas till Landshm och på sätt och vis till Hushållningssällskapet att ordna.
Men här är frågan så invecklad, att man först måste afgöra hvad som är hufvudsaken, antingen att få ett Institut eller att få Landsh:ge-lönen fastställd för alla tider.
Mig synes, att vi icke kunna anse Hushållningssällskapet för en lämplig auktoritet att emottaga så stora summor som 200.000
Rdr eller deröfver.
Det är visserligen fägnesamt att se, att Landshm låtit pruta med sig, äfvensom att den ledande personen, Gr.
Beckfriis, på sin goda tro förklarat, att det icke behöfves 200,000 utan blott 175,000 Rdr, men jag hemställer, om så stort anslag dock kan gifvas under sådana former.
Hvad är Hushållningssällskapet i Skåne annat än en enskild förening, och hvad garantier hafva It.
St:r att medlen riktigt användas?
Jag vill visst icke ifrågasätta misstroende till personerne, men instjtutionen är icke känd i vår kameral.
Jag påstår, att formen är till den grad orimlig, att jag icke kan undgå att deremot nedlägga min protest.
Jag förnyar min anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. om bifall till de på sista sidan uptagna begge punkter.
Då denna fråga förra gången utgjorde föremål för R. o.
Adrns öfverläggning, sökte man göra troligt, att genom ifrågav:de förslag någon förhöjning skulle vinnas i Landsbms i Malmöhus län lönevilkor, och det var äfven ett af de skäl som motsidans talare anförde.
Jag tog mig då fri - 84 Den 6 Augusti. heten att söka visa misstaget härutinnan, och åberopade författnm som stöd för min åsigt; men som Gr.
Frölich då ej torde hafva varit n3rv:de, eller också ej förstått mig, så måste jag nu uprepa hvad jag då sade.
Genom K. Brefvet d. 24 Febr. 1837 är stadgadt, att Landsh:n i Malmö skall åtnjuta dels 400 t:r korn, utgörande den bestämda afgiften för åtnjutandet af arbetsskyfdighet från vissa hemman, dels också arrende-afgiften för sjelfva kungsgården 1000 t:r.
Det är således stadgadt, att lönen skall utgå med 1400 t:r spanmål och icke i penningar.
Vidare är sagdt, att kungsgården borde utarrenderas, _ och att, om vid framdeles skeende utarrendering, arrendet icke upginge till nämnde belopp, K.
M. skulle äga att i detta afseende göra jemkning.
Således synes, att det belopp, som Landshm på grund af sin fullmakt äger upbära, utgör, i likhet med hvad som utgår till den nuv:de, 1400 t:r.
Är man ense om detta och går till Utslcs förslag, så finner man att lönen der är uptagen till enahanda belopp, eller 1400 t:r spanmål.
Jag kan således icke finna annat, an att Utsk. förfarit alldeles riktigt och i full öfverensstämmelse med gällande författnm.
Jag kan icke heller inse, huru det skall kunna upslå några sådana kollisioner som dem Gr.
Frölich sökt göra troliga; ty om t. ex. Landshm skulle från Statsverket upbära dessa 1400 t:r spanmål, och arrendet deremot inginge till Kronan, så blefve detta blott en onödig omväg.
Den andra anmärkn:n, sorn Gr.
Frölich framställt, var, att han ansåg att man gått lättsinnigt tillväga, då man på Skånska Hushållningssällskapets förord ansia-, git så betydliga summor som dessa.
Afven i detta fall har Utsk. förebyggt alla farhågor.
Utsk. har nemi. föreslagit, att Institutet skall skötas af en Styrelse, som K. M. skulle utnämna, och det är till denna Styrelse som summorna skola utbetalas.
Dessutom är i mom. d) uptaget, att ifrågav:de medel skulle utgå under åren 1858 och 1859.
Jag kan således icke på något sätt finna, att antagandet af Utsk:s förslag skulle medföra några olägenheter.
Det finnes äfven en annan omständighet förtjent af upmärksamhet, nemi. att, om Institutet upbure inkomsten af Alnarp, så skulle detsamma ej få qvartaliter upbära de summor som det ovilkorligen behöfver.
Frölich för öfrigt icke yttrat sig emot saken, inskränker jag mig att begära bifall till Utsk:s förslag, sedan jag nu tror mig hafva besvarat de framställda anmärknme.
Jag måtte icke haf,va uttryckt mig nog tyd ligt, då den siste värde talaren ioke förstått mina anmärknm.
Han har ytterligare sökt visa, att nuv:de Landsh:ge-lönen utgör det nämnda beloppet, och att detta skulle fortfara.
Frih:n har visserligen uplyst, att det i 1837 års författn. bestämdes att Alnarp skulle utarrenderas, men han har icke iakttagit hvad jag anmärkt, nemi. att det icke är föreskrifvit att denna lönereglering skall fortfarande blifva densamma äfven efter 1862.
Regleringen efter 1862 blir icke afgjord derigenom att man, säger: att Alnarp skall utarrenderas.
Nu har jag hvarken sagt eller menat, att den nuv:de Landshm skulle mista något af sin lön, och det må stå Den 6 Augusti. 85 R.
St:r öppet att på annat sätt öka densamma, men jag har sagt, att enl.
1837 års författn. kan denna lön icke anses gälla som spanmåls-indelning längre än till 1862.
Nu är att märka, att när denna reglering först ifrågasattes, så ansågo R.
St:r sig icke kunna sjelfve taga befattning med detta ärende, utan öfverlemnade det åt K. M. att reglera, och K.
M. gjorde äfven detta, men blott för 30 år.
Efter dessa 30 år inträder således åter R.
St:rs rätt att göra ny reglering.
A andra sidan
Dr det fullt klart, att den nuvule
Landshrn är berättigad att bibehålla sin lön; men efter man talat om hans fullmakt, ber jag att få erinra, att den icke kunde göra någon förändring i de grunder, som förut blifvit beslutade.
Ty om lönen är af den beskaffenhet, att den måste efter någon tid förändras, så får väl den, som på tjenslen innebar fullmakt, väl dermed låta sig nöja.
Det är möjligt att jag står ensam om min till prot. uttalade åsigt, men vi få se vid en följande Riksdag, om icke R.
St:r då finna att man oförsvarligen sammanblandat två saker, scm bordt vara åtskiljda; ty det kan icke vara rätt att nu, då fråga egentligen varit blott om att inrätta ett Landtbruksinstitut på Alnarp, tillika behandla frågan om regleringen af Landshrns i Malmö lön, som förut varit underkastad förändring, och nu indirekte blir fastställd för så lång tid Institutet kommer att fortfara.
Jag bar begärt ordet, icke egentligen för att ingå i svaromål på den siste värde talarens anmärkmr, ty jag tror mig hafva utaf hans yttrande funnit, att han hvarken har reda på 1837 års K.
Bref eller på innehållet af förev:de Betänk., utan jag har gjort det egentligen af den anledn., att en af StatsRådets ledamöter, som här yttrat sig, enskildt hos mig framställt den anhållan, alt en utredning af ämnet måtte lemnäs.
Jag får då tillkännagifva, att vid två särskilda landtbruksmöten, både det i Lidköping och det i Upsala, behofvet af ett ytterligare större Landtbruksinstitut i Sverige blifvit ut la 1 ad t; att dessa båda möten, synnerligen det i Upsala, ingingo till K.
M. med framställningar i detta ämne.
K. M öfverlemnade dessa framställningar till LandtbruksAkademien, som vitsordade det, trängande behofvet af ett sådant Institut, samt förordade att det måtte anläggas i sydligaste delen af Riket.
Akademien, som afstyrkte anläggande af ett sådant Institut på en enskild egendom, ansåg att det borde anläggas på någon Kronans, eller ock att en särskild egendom borde för ändamålet inköpas, K.
M. öfverlemnade sedan till Landshm i Malmöhus län alla dessa handlingar, med updrag att undersöka, huruvida inom en ort, deröfver styrelsen var honom i Nåder anförtrodd, någon för ändamålet lämplig kungsgård funnes disponibel, eller, i annat fall, om någon passande enskild egendom kunde erhållas.
Redan innan frågan kommit på denna punkt, hade behofvet af ett Landtbruksinstitut i Skåne gjort sig gällande vid flera tillfällen; och för 3:ne Riksdagar sedan gjordes framställning till K.
M. af flere landtbrukare inom provinsen, huruvida det icke vore möjligt att få Flyinge eller
Dalby kungsgård för 86 Deri 8 Augusti. ändamålet uplåten.
Men som denna fråga, sedan den till K.
M. inkommit-och blifvit remitterad till St uter i Sf y reisen, af denria afstyrktes, fann K.
M. då icke skäl att ansökningen bifalla.
Sedermera remitterade emellertid K.
M. detta ärende till Landsb:geEmbetet i Malmöhus län, som sammankallade ortens possessionaten äfvensom ombud från Christianstads län till ett möte i Lund, hvarvid man undersökte huruvida någon kungsgård eller enskild egendom kunde dertill användas.
Alla de
Kronans egendomar som inom dessa båda län finnas, voro emellertid redan disponerade, hvarföre man fattade det beslut, att genom kungörelse göra sig underrättad, huruvida någon för ändamålet passande enskild egendom stöde att erhålla.
Till följe häraf ankommo 3 anbud, men alla 3 oantagliga.
Tanken vändes då närmast på Biskopens i Lund betydliga jord, omkring 2000 tid.
Underhandlingar gjordes med dåv:de innehafvaren, som icke syntes motvillig; men som man uptäckte svårigheter att få jord af passande egenskap, så nödgades man derifrån afstå.
Så stod frågan, och man visste icke hvart man skulle vända sig, då Hushållningssällskapet inkom till mig i egenskap af Alnarps innehafvare, och förfrågade sig, huruvida jag icke ville afstå detsamma.
Hvad nu beträffar ifrågavide boställe, så är redan uplyst, att det är utarrenderadt till 1862 mot 1400 t:r spanmål.
Frölich har nu sagt, att efler nämnde år Landsh:s rätt att upbära dessa 1400 t:r skulle upböra.
Jag tror mig kunna med skäl åberopa KammaiColkm, som i skrifvelse till K.
M. ansett mig äga att under min tjenstetid upbära afkomsten af Alnarp, den må vara större eller mindre, till stöd för mitt sätt att gå tillväga i detta fall.
Då emellertid Hushållningssällskapet till mig inkom med framställning om kungsgårdens öfverlemnande för ett så vigtigt ändamål, så kunde jag ej annat än medgifva detta.
Jag yttrade då till komiterade; »Med glädje öfverlemnar jag kungsgården till Eder, mine Hrr! men J boren besinna, att jag måste här tala ej blott för mig sjelf, utan äfven för en efterträdare, och det nuv:de arrendet, som är uprättadt för 26 år sedan, torde böra något ökas.»
De som utgjorde Hushållningssällskapets ledamöter, ansågo det framställda förslaget billigt.
Detta förslag innehöll, att från och med 1862 skulle arrendet utgå med 1600 tunnor, äfvensom att ett litet undantag skulle göras, nemi. att Landsbin skulle få bygga ett litet sommarnöje på en äng nära sin bostad.
Så står f. n. denna fråga, som Gr.
Frölich ansett vara en aflöningsfråga för Landsh:n, och ett försök att för framtiden öka hans lön, hvilket så mycket mindre kan vara fället sorn densamma blir oförändrad, emedan jag afstått alla de tillökningar som
KammarColkm förklarat mig berättigad att åtnjuta.
Frölich har emellertid velat att med Institutets organisation skulle anstå till 1862, bland annat af det skäl, att det vore olämpligt att lemna lill HushållsSällskapet en så betydlig summa som den föreslagna, och att man icke visste om hela summan behöfdes.
I afseende å det förra får jag nämna, att det icke är HushållsSällskapet, utan .den af K.
M. tillsatta Styrelsen, som skall mottaga penningarna.