Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke nog att man med hvart år sett ökade kunskaper hos befälet, hvarpå anspråken egentligen under de sednaste 11 ä 12 åren gjort sig gällande; det är icke nog att endast hafva theori, utan man bör afven hafva praktik , och om de icke begge samverka till ett helt, är ett önskvärdt resultat omöjligt att erhålla.
Jag anser således det föi instructions compagnierna begärda anslag af 31,370 r:dr vara högst nödvändigt.
Det är i möjligaste grad lågt tilltaget, rilen man hoppas, att detta anslag, om det af I\.
St. bilälles, troligen till en början skall blifva tillräckligt för att vinna den öfning, sorn egentligen åsyftas.
Jag skulle då anse, att då sålunda småningom reg: t ena kunde fä allt flera och flera mera öfvade och i den egentliga krigsbildningen kunniga soldater, armeen hvarje år skulle blifva förbättrad, och alt detta vore alt få den väl exercerad för godt köp.
Jag önskar så myckel mer, att denna fråga må väcka StatsUtsk:s uppmärksamhet, som öfningamas företagande är angelägen, medan vi ännu hafva några krigsvane officerare qvar i armeen.
Jag har sagt, att nuvar. officerare erhålla en emot förr ökad bildning eller , rättare sagdt , en ökad theori; roen krigserfarenheten aftager med hvarje år, .peli det är på erfarenhet man bör grunda sådana praktiska öfningar, som de ifråga var.
Jag önskar derföre, att dea theori, sorn nu finnes i armeen, måtte få ett stöd och en tillämpning, medan ännu den krigserfarenhet finnes, sorn förvärfvades under de sista fälttågen.
Jag kan således ej annat än pä det högsta tillstyrka, alt StatsUtsk. måtte fästa sin lipp - D c n g
M ;i j f. m. 443 märksamhet vid detta nödvändiga anslag, och hoppas att armeen derigenom blir StatsUtsk. erkänsarn för den bildningsgrad, armeen derigenom kan erhålla till fäderneslandets trygghet och försvar. [fr Stjerngranat, Gustaf:
Jag liar begärt aidel för alt fästa uppmärksamheten på en missräkning, som synes mig hafva influtit uti den StatsUtskts utlåt, tillhörande bilaga Litt. B., oell som hufvudsakligen leder sin grund derifrån, alt Utsk. begagnat en från K.
Krigs-colhm meddelad uppgift, hvaruti bland antalet af indelta infanteriets rotenummer, enl. primaplan, icke äro upptagna sådana vacanta nummer, sorn t. ex. de 386 vid norra och södra Skånska infanlerireg:tena, hvilka redan från dessa regtters uppsättning blifvit bestämda att hållas vacanta på 5o år.
Det bestämda förhållandet med nummerstyrkan vid indelta infanteriet är, enl. stat: effeetive 20,436. indragna och anslagna n:r . . 3,263. alltså prima plan 23,699.
Indragna och anslagna nummer äro: fourrir-nnmmer 320 lönefyllnad åt underofficerare ....
197 gevärshandtverkare ........ go fältmusikanter 200 musikens underhållande 64g trumslagare 480 spel i nummer 368 _ , r 2,3 04 vid Westgötha reg:te till hingsthållning ... 7 ,, Dahls-reg:tet, tillsättas först vid inträffande krig 3 „ Westerbottens Fältjägare-rcg:te, till bildande af fond för cavallen ii5 „ Jemtlands Fälljägare-reg:te, till bildande af Hästjägare-corpsens 2,’a sqvadron . . . 200 lijelprotar 200 indragna corporals-indelningar .... 48 „ Norra Skånska infant.reg:tet, indragna på 5o år i83 ,, Södra Skånska d:o d:o 203 Suna 3,263.
Om till primaplan 20,699 lägges för Smålands Husar-reg:te . . . 5oo så blifver infanteriets primaplan 24,199
Om härifrån drages den effectiva styrka Utsk. bestämt \.
. 18,400 så skulle antalet af anslagna och indragna nummer komma att utgöra .... 5,799. 444 D e ii 9 Maj f. m.
De nu anslagna och indragna nummer utgöra enl. ofvan 3,263 hvartill komma vid Smålands Husar-reg:te indragna 55 S:ma 3,318.
Om från . 5,79g dragés . . 3,3 18 så återstå . 2,481, hvilket, enl. denna beräkning, skulle utgöra den tillökade indragna), som, om de 352 för volontärer m. m. afsedda, men för exercis-kostnad påräknade, nummer tilläggas, visar ett ökadt antal indragna nummer af 2,833.
Antager man, att alla nu indragna nummer böra till nu anvisade ändamål bibehållas, så utgöres den tillökade indragningen af, (förutom volontära nummerna), 1:0 de af Utsk. till indragning ånyo föreslagna s. k bergslagsrotarne vid i:sta Lifgrenad.- regttet 44; saint 2:0 de tidI vacance-afgifts erläggande för beklädnaden 2,800 Summa indragna nummer 2,844’ Summan af indragna och anslagna nummer blir då 6,162. och indelta infanteriets effecliva styrka 17,937.
Men om detta ej får äga rum, utan den efFectiva styrkan skall vara bestämd till 18,400 man, hvarigenom de indragna och anslagna nummernas antal blifver 5,799; så visar sig, att af detta antal 5,799 Utsk. endast anvisat till bland "Tillgång'’ i bil.
B angifna ändamål 2,548 till erläggande af vacance-afgift för beklädnad m. m., som under rubrik ”disposition" upptages 2,800 5,348 återstår alltså 4^i, hvilka 451 nummer äro till intet ändamål anvisade, men hvilka, då Utsk:s betänk, tyckes afse en på framtiden ställd organisation, torde, i det förnyade utlåt., som af en återrerniss kan föranledas, blifva vederbörligen observerade.
Då ingen af de många talare, som uppträdt i detta ämne, med undantag :af H. Ex. Hr General-adjutanten för arméen, speciel t fästat sig vid en fråga, som afhandla® i förevar, betänk.
, och som jag anser vara af vigt; anhåller jag att derpå få uppkalla ej mindre R. o. Ad:s än Utsk:s uppmärksamhet. K. M. har i sin nåd. propos. föreslagit en tillökning af 1,897 r:^r ^7 4 r:st. i Gottlands national-bevärings stat, till aflöning för underbefäl och spel, samt 3oo rrdrs förhöjning för extra utgifter.
Gottlands läge är oss alla väl bekant, äfvensom att, j följd deraf, vissa tider af året undsättning från Sverige der icke kan påräknas, och ofta kunde det hända, såsom t, ex, om vi icke voro mästare i sjön, alt icke någon und - Deli <) Maj f. m. 445 sättning kunde komma till denna ö.
Dess försvar måste då i första rummet beräknas på dess egen befolkning.
Det kan följaktligen icke vara likgilltigt, hurudan den sinnesstämning ar, som der blifver rådande, icke likgilltigt på hvad sätt dervar. befolkning anser sina angelägenheter betraktade och sitt försvar understödt af det öfriga Svenska folket.
Den kostnad, som i närvar, stund utgår för Gottlands försvar, är obetydlig, jemförelsevis med del försvar, som Gottland erbjuder, ilhy att t. ex. bevärtn bekläder sig sjelf och gör icke obetydlig omkostnad för sitt underhåll.
Jag skulle då tro, att en så ringa uppoffring, som de af K.
M. föreslagna 1,900 r:dr, dels till aflöning för underbefälet vid denna beväring, dels till andra nödiga utgifter, såsom målskjutning m. m., är af så ringa vigt, jemförelsevis med det moraliska inflytande, som afslaget derå kan medföra, att jag ej kan annat än i hög grad ogilla StatsUtsk:s tillstyrkande i denna fråga.
Jag vågar, vid detta tillfälle, framställa hvad armeens sist församlade fullmäktige i detta afseende, i hvad på dem ankom , hafva tillgjort.
Gottlands national-bevärings befäl fick delaktighet i armeens pensionscassa först vid iÖ34 års början.
Det har således endast i ringa mån kunnat bidraga till det skick, hvaruti denna cassa sig befinner.
Samma befäl hade ingått till K. M. med und. ansökning, att K.
M. täcktes föreslå, att bevärrs-befälets pensionsrätt måtte ökas lill halfva beloppet af dess nu innehafvande löner.
Den föreslagna förhöjningen besteg sig till -ytdel af de pensioner, hvartill detta befäl förut hade rättighet; men armeens fullmäktige ansågo sig, med afseende på den politiska synpunkten, ur hvilken de betraktade frågan, böra göra den uppoffring att medgifva hvad national-bevärts-befälet hade sökt.
Jag vågar för min del tro, att denna uppoffring, nedlagd på fäderneslandets altare af en Corporation, som ofta stjufmoderligt nog blifvit behandlad af National-representationen, kunde förtjena afseende och efterföljd af StatsUtsk., och det är af sådan anledn. jag vågar begära återremiss af detta betänkande.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande:
Rikets säkerhet, med möjliga minsta uppoffring, är det af Utsk. framställda föremålet.
Det är allas, — det är mitt.
Men vägen dit fattar jag helt olika med Utskottet.
Jag anser som alldeles oförenligt med Rikets säkerhet all minskning af stående armeens manskap, af dess befäl, af dess öfningstid.
Dock icke så, som i min tanke Carl XI:s institution ännu allt vore den oöfverträffliga; och än mindre tillfredsställer mig vårt bevär:s-systeme.
Jag tänker mig Preussiska systemet; och indelningsverket som tillgång — och omöjligheten skulle mig bevisas, innan jag på listan af mina uto - 44« Den 9
M n j f. m. pier utströk en försvars-inrättning, hvilken, i mån af det som påkostades, skulle successive bilda hela vår tjenstbara befolkning till fullständiga stridsmän.
Men medan kommande generationer mogna för denna inrättning , måste den närvar, göra hvad dess frid tillhörer; och dertill fordras, att bäst begagna det som är; och dit hörer att hellre öka än minska stående armeen.
Öfverdrifvom icke vår på bevärms närvar, inrättning grundade tillförsigt.
Varom dock rättvisa: bevärls-lagen är hvad den kunde blifva.
Den af t8io erhölls under nationens intryck af sorgespelet med landtvärnet.
Blotta principen af befolkningens deltagande i försvaret var allt hvad då kunde vinnas.
Men detta försvar med massor är en overkställbar poesi.
Massor uppbryta i länder, der bonden ager intet och är sjelf en egendom; massor uppbryta i länder, der odlingen är ringa och föga förtjena!' skydd; massor uppbryta i länder, eler Catholsk fanatism brinner, der hetsiga lynnen låga af partihat, och der befolkningarna, lata vid arbete, trifvas vid guerilla-lifvet, som der gynnas af klimatet.
Försvar med massor förutsätter medgifvandet af invasion, vid hvilken usla länder föga hafva att förlora, och efter hvilken högst yppiga länder fort repa sig.
Men intet af allt detta är användbart på Sverige.
Våra lynnen äro de Germaniska stammarnes.
Under de sednare 5o årens revolutions-krig lemnade de Tyska befolkningarne de ädlaste vedermälen af fosterländskhet, men de lupo icke tillsammans i massor — och, lika dem, uppblossa vi mindre än söderländningen, men vi framhärda manligare.
Vårt lynne är att stadigt tillvägagå.
Endast till ett ordnadt krigsväsende hysa våra befolkningar förtroende; och deri leder deras instinct dem rätt.
— Det låter bra att omtala, huru man åt fienden öfverlemnar landsträckor, och slår sig på central-försvar.
Visst måste central-befästning ägas och anlitas i det olyckliga fallet af oemotståndlig invasion; och högt strategisk är den vishet, som denna styrka i motgången åt oss beredt.
Men icke dess mindre måste vi först och i det yttersta försvara angripna landskaper, som efter en fiendtlig, äfven kort, härjning, skulle så långsamt repa sig; och i frågan om fiendens förgörande, är ju i alla afseenden bäst att försöka detta på gränsen.
Hvarjemte det ålen nu, ända till trivialitet allmänt känd sats, att den sorn intet kan vedergälla anfall med anfall, den kan sig vid lidet anfall icke rätt värja.
Men allt hvad här nu antydt blifvit, det sker icke med oöfvade hopar; endast med väl ordnade bataljoner och sqvadroner är det tänkbart; och till en nödvändig förstärkning åt dessa föreslogs 1812 års bevär:s-lag.
Väl oss, om vi då ägt Finska folkets redbara åsigt i ämnet.
I många år före öfverrumplingcn 1808 petitionerade
Finnarne ifrigt om vidsträcktaste conscriptions-författ - l)cn 9 Maj f. m. 44/ ning, och 0111 de fått den, voro de sannolikligen Svenska ännu.
Men så som vi 1812 voro i ämnet lynte, var lycka nog att få den lag vi hafva.
Beräknom dock dennas brister, innan vi gå att rubba vår stående annee.
Vår beväring får ej förstärka värfvade armeen, icke ens (om ej frivilligt) vårt artilleri, detta vapen, som högst påkallar urvals-folk.
— Må jag i förbigående uttrycka hopp om rättelse i denna föreskrift, som 1812 var förklarlig, men som saknar all grund vid det skick, till hvilket värfvade a unden nu höjt sig, och för hvilket General- B.eg:ts- och Compagni-befäl så högt förtjena heder och tack.
I krig är bevärts-soldaten berättigad till afsked, när han fyllt 2.Ö år; d. v. s. när han jemnt hunnit blifva soldat.
Vi taga pojken när han fyllt 20 år.
Men då är han ännu en kart.
Det synes af de målade mustascherna.
Må den åldern vara, på lynnets vägnar, den bästa att föra i krig.
Det är icke lynnet, som bär geväret och packningen, och strapserar, och ombyter den från barndomen lillvänjda föda, och vid bästa anstalter ofta svälter. — Den Svenska 20-åringen är en sjukhus-candidat.
Delta vela vi af bedröfliga rön.
Och hvad sist angar den ål beyärtn beredda öfning, har man derom dömt det bästa, när man ansett den vara ändå bättre än intet.
— Maktpåliggande är otvifvelaktigt, att den förlänges; men så länge det endast handlar om sammandragande af bevärtn en gång under hela bevärtstiden, och sedan aldrig mera, blir fördelen icke ens jemförlig med den ofantliga skadan af reduetion i stående armeen: — en utväg, som förfelar äfven det sekundära ändamålet, enär ingen börda dervid skulle lättas.
Den äfven ifall af den föreslagna, och t. o. m. af den högsta vid närvar, bevärts-inrättning möjliga öfning, ändå oölvade beväi :s-massa, hvars användande annorlunda än i den stående armeens leder icke är tänkbart, den kan åtminstone intet under första cainpagnen, som 1111 för tiden oftast blir den enda — den kan icke, säger jag, föras mot fienden med hopp om den framgång, hvartill den berättigas af sitt mod, 0111 stående armeen icke räcker till första ledet, till flygehotar och till befäl-reserver.
Utom denna infattning, skulle bevärrn sakna all hållning, och dertill räcker stående armeen knappast nu.
Skall den blifva alldeles otillräcklig dertill, må den då hellre få ensam utfäkta fosterlandets strid.
Försvaret blir icke sämre för det, men krigsäran far dervid bättre; ty hon lider mer, i den mån flera äro med om nederlaget.
”Men” — kan invändt blifva — ”hvadan denna miss”förtröstan till en, efter möjlighet öfvad beväring, och deilia förtröstan till indelta trupper, som så föga öfvas?” — Svar: ”den lika med dem öfvade bevär:s-karlen blir ändå 448 Don 9 Maj f. m. ”iclte lika soldat.’’
Detta härrör ej blott af den indeltes icke sällan inträffande utconnnendering emellan mötena.
Det ligger synnerligast i hans umgänge hela året med sitt befäl; och af sjelfva vetandet, att han är en hvarje stund disponibel soldat.
— Med bildningen till soldat menar jag nemi. icke blott inlärandet af handgrepp och rörelser.
Jag åser soldat-andan, som icke af möten bibringas den emellan dessa icke under befäl och m i I i tär—pligt lefvande soldaten Allt hvad jag nu sagt mot reduction af indelta arme'ens manskap äger rakaske tillämpning; ja det gäller uppenbarligen i än högre grad mot all reduction af dess befäl, och gäller likaså mot all minskning af dess öfningar.
— Hvad är allmännare kändt och insedt, än att brist på öfningstid utgör, i hvad på våra stridsmän ankommer, vårt försvarsverks vådligaste brist; ehuru, — tack vare vår förträffliga befolknings krigiska naturanlag, — dess enda brist.
Men finnes annat correctiv än att vårda och, efter förmåga, öka antalet af dem, som i fredstid bilda och som i striden leda?
Det är i alla armeer erfaret, att officerarnes stupande i striden verkar menligare i den mån soldaterne äro oöfvade.
— Allian då hjertnjupnare denne soldat, hvars tilltagsenhet förlamas när officeraren faller?
Nej! han brinner af begär att hämna sin lieutenant.
Men känslan af oerfarenheten vållar i lederna ett intryck, hvilket så här kan öfversättas: ”Nog kunna vi gå på och komma dit upp; men när vi äro ”der, hvad skola vi då göra?
Vi hafva ingen officer, ”sorn säger oss!” och — så der kallnar det muntert begynta anfallet.
I hvad på befäl ankommer, hor armeens styrelse, på det berömligaste, genom bildning förstärkt försvarsverket.
— Den förra på all nytta alldeles tomma gradpasseringen halsa förvandlats, att hvarje grads vinnande alltid föregås af duglighetens pröfvande.
Våra underofficerare utbildas till skicklige eompagni-officerare; — ja, corporal-skolorna dana fullständiga pluton-chefer, och än iner: — instructioner, lämpade till soldatens fattning, examina och uppmuntringar af alla slag sprida ända ned i lederna kunskaper, som jag fordom såg icke alltid åtfölja ringkragen.
Deri ligger en verklig förstärkning af vår försvars-förmåga.
— Numera tillgår kriget icke blott mekaniskt: intelligenta soldater höfvas nu att väl föra krig ; och oeftergiflig är denna fordran.
— Men om vår ifrån tungt arbete kallade och dervid härdade soldat lemnäs åt sin fallenhet, lägger han hellre fem alnar stenmur, än han i fem minuter tänker.
Armarna anstränger han hellre än hjernans fibrer.
— ”Men” — het eidet hos några ännu: ”er kunnige soldat skall bedomina ”sina officerare!” — ”Ja, utan tvifvel; men han skall döm”ma klokt, medan er okunnige knekt skall dömmn skeft ”oell dumt; ty bedömd blir i alla läll den som går framför ”an - Den g
Maj f. m. 449 ”andra.”
— Sa svarade jag i krigsmanna-sällskapets handlingar, när jag för 4° år sedan anlade inslructionen i Lifgardet till häst.
Glädjande i högsta grad .är det i arme'en pågående framskridande i bildningsväg.
Men, armeen har på alla vägar gatt till förkofran.
Må jag, för att undvika npprepanden, åberopa Hr von Hohenhausens i förra f. m. plenum uppdragna tafla.
Detta inom armeen och af arme'ens sakkunniga vänner lifligen erkända , har jag föga eller icke sett offentligen erkännas.
•— Att stundom berömma något vore ju ändå bra, om än endast för ombytes skull? — Jag, gamle veteran, och snart invalid, som längre än ett halft århundrade lifvats för vår annee af en tillgifvenhet, mångdubbelt utöfver det ringa mig för dess välgång och rykte blifvit beskärdt alt göra — jag, som kumraterne aldrig tilltrott ett tal jäfvadt af tanken, — jag begagnar detta tillfälle att offentligen till vår armees styrelse egna ärebetygelse och tacksägelse.
Sedan jag nu framställt mina allmänna åsigter af försvarsverket i hvad angår armeen, skrider jag lill granskning punktvis af Utskts förslag.
Ofta blifver jag upptagande meningar, hvilka icke af Utsk., ej heller inom detta rum blifvit framställda, men hvilka jag funnit i reservationerna eller förnummit vara i andra Stånd yttrade.
— Att med sålunda föranledda anmärkntr beledsaga återremisser, är, vid den olyckliga likti — digheten af ärendenas behandling i alla Stånden, den enda utvägen alt till de 3:nes begrundande befordra de speciella notioner, som alstras af sakkunskapen inom det 4;de. 1.0 Krigs-collegium.
Utsk. ”afstyrker lön på civila aflönings-staten åt Presi”denten, derföre att Vestmanlands regttes Chefs-indelning är ”dertill anslagen.”
Före den organisation af General-befälet, hvilken föregick den närvar., var Krigs-presidenten lika med de öfriga uppförd till lön å aldra hufvudtiteln.
HvL skulle ej åter så blifva, när den organisation, som det ändrat, numera är afskalfad ?
Utsk. anförer den nu beslutna styrelse-organisationen.
Men huru än denna blir beskaffad (ty aldrig mer, hoppas jag, vandras den länge och värst 1809 oss älskeliga egna vägen) förblifva liufvudafdelningarna 3:ne; cancelliet (nuvar.
Krigs-expeditionen) — armeens personal och commandomål (nuvar.
General-adjut.-expeditionen) och armeens materiel samt förvaltning (nuvar. Krigs-colhm).
Vigten och mängden af göromålen blifva för hvardera detsamma, och oförändrade måste således Chefernes, således också Krigs-presidentens rang och villkor förblifva.
Bör denna öfverste-indelningen för alltid frångå armeen, 6 H. 57 O (n o M i* j f. in. sorn lindel' dc sednare 5o åren så menligt för sig måst rikta statsverket ? såsom t. ex. med de många 1000 t:r span mät detta, såsom liåstvaeance-afgift, årligen uppbär alltsedan de föista cavalleri-afsittningarna 1791.
— Må åtminstone detta förhållande tagas i beräkning vid de ständiga beskärmelserna öfver den så dryga 3:dje hufvudtiteln. 2.0 Krigs-hofrätten.
Utsk. klandrar dess sammansättning, enär ”blott en af dess ledamöter måste vara lagfaren.1’
Denne ene är alldeles nog till ledande af laga rätlegångs-ordning i purt militära mål; och jag skulle anse ganska riktigt att, i mål sorn böra linder allmänna lagen, militär-personer dömdes af pui t civila domstolar, då, välförståendes, den vidare behandlingen af dem, hvilka för nesligt brott blifvit fallde, förblef den civila maktens ensak.
Fullkomligen, för öfrigt, delar jag Utskts tanke i anseende till obehörigheten afalla fora pri v i — lesia t a.
Men icke ina som sådana anses de militär-öfverdomstolar, hvilka i alla stater förefinnas måste.
Vi voro på rätt väg, när vi agde General-krigsrätten och Amiralitetsrätten.
— Revisorernes tillstyrkan, att K rigs-hofrät tens befattning mätte ölverfiyttas på llof rätterna, tyckes utvisa, att ieke ens en lagfaren man den gången deltog i revisionen.
Jag tänker, att ingen lörstår det lian ej larl, och att ingen kan ratt domina i det lian icke förstår.
Derföre fördömmer jag inrättningen af våra borgrätter (riksmarskalk, hofmarskalk och bofcaval jerer) och af slottsrätten (en kammarherre, tre capitaine!' och en lieutenant'.
Derföre bar jag motionerat emot landtoflicerares sittande i Krigs-hofrätten öfver sjömål och vice versa.
Derföre beklagar jag Högsta
Domstolen, som nu skall i sista instansen dömma öfver Odens förolyckande; och som visserligen sedan September-dagen 1 ö36, då Oden strandade, kunnat binna absolvera en rätt artig navigations-cursus, men förmodligen va 1 i t af kuranta ärenden hindrad att den genomgå.
Derföre ämnar jag mnvera afskaffandet af opinionsnämnden, som främst bör anföras bland fora, hvilka dömma det de icke förstå. 3:0 ÖJver-eom me nd a nt s-c.rpedi ilonen i Stockholm.
Utsk. föreslår att ”öfvercommendantens arfvode indra”ges, enär garnisonen, dels i dess egenskap af lif- och hustrupper, dels såsom tillhörande en fördelning af armeen, ”icke saknar det samband, som är afsedt genom tillvaron af ”ett högre generals-befäl.”
I hela den reguliert rnilitäriska verlden finnes ingen garnison, som icke står under ett generalbefäl, men der icke ändå ett commendants-befäl ansetts fordradt af garnisons-tjenstgöringens väsende.
Aren 1783 och 1784 skref General Sinclair tjeostgöi ings-reglementet.
Nyss hemkommen utur en ärofullt fullgjord utländsk tjenstgöring, trodde han detta reglemente bestäldt för alt eftet lefvas; lian Den g
Maj f. ra. 45, lande icke vår fallenhet f'>r den egna vägen.
Hans reglemente, som gick den Euiopeiska vägen, grundade hela garnisons-tjenstgöi ingen pä till varon af en commendant och en place-major.
Ingendera tillsattes.
Gustaf lii, genialisk, men ostadig, lade sig till en general-adjutant, som, med framvisande af en commando-staf, documenterade sig såsom alltid förande Konungens hild och befallningar.
Ar 180g ldef denne general-adjutant Reg.Ftns föredragande i commando-cmäl, men kallades ändå general-adjutant för armeen, Enär denne ej medhann - garnisons-bestyret, hade delta redan uppdragits ut en ytterligare general-adjutant för garnisonen, utrustad med en commando-staf af enahanda kraft med den nyssnämnda.
Sålunda hade vi 2tne general-befälhafvare, af hvilka den, sorn först för den andra framhöll slafveri , var den, som i Konungens namn befallte och sålunda kunde till och med arrestera den andra.
— Omsider bIef det... sällsamma häri insedt, och denne sednare blef' öfvercommendant , en oegentlig benämning; fy öfvei commendant. är endast den, som har andra mindre platsers commendanter under sitt befäl: item slå icke Vaxholm och Dalarö under Stockholms öfvereommendant (dock hvarföre icke ?
— Vi hafva ju nedre revision oell ingen öfre, förste expeditionssecreterare oell ingen andre m. m.).
Harvid blef den ditintills under general-adjutanten tjenstgörande general-adjutanten af flygeln litulerad commendant.
— Det verkliga i saken är, att de liro, den förre commendant, den sednare place-major, hvarmed reglementet och t jens Igor i 11— gen (föreskriften och verkställigheten) kommo till sammanstämmelse.
Dit lända väl omsider alla vära organisationer.
Emedlertid måste öfvercommendanten bibehållas, eller reglementet omski ifvås, och ett nytt på vår egna väg uttänkt g ar nisons-tjenst göring s-sy stéme författas. /f.o Co nimen daid s-nl ut al.
Etsk. uttrycker sin önskan, alt commendants-heställningarna , i mån af afgång, indragas, enär ”deras tjenstgöring i obefästade platser, med ringa eller ingen garnison, är af mera civil än militär egenskap, och kan af civila myndigheter förrättas.’’ — Jag medhåller Ulsk. i fallen af ingen garnison.