Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag yrkar icke ovilkorlig! qvarblifvande vid detta beslut, utan blott alt It. o. Ad., med afseende derå, må återremittera betänk., på det Utsktn må pröfva, om icke någon modification deri bör äga rum.
Jag måste tillkännagifva, att jag blifvit missförstådd af den siste talaren i afseende å mitt yttrande, att, i händelse af krig, den extra roteringen är mera tryckande för provinsen än den ordinarie, hvaremot den förra i fred är mindre känbar än den sednare.
En annan talare har kallat roteringsskyldigbeten för en pålaga, lika de extra gärderna i fordna tider.
Jag kan icke finna detta, då en så stor pluralitet sjelfvilligt åtagit sig densamma.
Att skäl till klagan nu finnes, har jag icke nekat, och jag har derföre förutsatt, att jemnkning skall äga rum; men då en sådan redan af föregående Ständer är föreslagen, är någonting för närvar, icke alt åtgöra, utan yrkar jag bifall till betänk.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansågo de gjorda anmärkningarna föranleda till ålerremiss.
Hr Dalman reserverade sig emot detta beslut.
Uppå derefter framställd propos. blef Stats- o. Oecon.- Ulsk:ns utlåt.
N:o 48 bifallet. lny/o föredrogs Banco- och LagUtsk:ns d. 11 dennes Den 2» December e. m. f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 3 i anledn. af våcktä frågor om ytterligare lagstiftning för R.
Enligt hvad jag har mig bekant, är detta betänk, af 3 Stånd bifallet, och jag ämnar icke yrka ändring i det slut, hvari Ulsktn slädnät, helst jag icke vill ingå i omdöme, huruvida resultatet är oriktigt eller icke.
Men Utsktns skäl äro fullkomligt oriktiga.
Ulsk:n hafva nemi. tydligen anlydt, att R.
St. icke äro ansvarsskyldiga för bristerna i Bankens förvaltning, och detta strider såval emot förut fattade beslut som det allmänna begreppet.
Det är derföre egentligen mot detta skäl, jag höjt min röst; och då återremiss numera är utan ändamål, skulle jag, för undvikande af att godkänna slika raisonnemenler, vilja tillstyrka, att R. o. Ad., utan vidare yttrande, må lägga betänk, till handltna, eller ock, om någon skulle finna sådant i grundlagsafseende betänkligt, yrkar jag afslag å betänk.
Jag är skyldig förklara, att jag instämmer med Utsk:n, hvad sjelfva hufvudsaken beträffar, men gillar likväl lill en del den åsigt, som den siste talaren yttrat.
Då likväl i Utsk:ns plenum en emot min rakt stridande åsigt i hufvudsaken sökte göra sig gällande, måste jag derstädes mindre afse framställningens forn) än sjelfva saken; och då 3 Stånd nu gillat betänk., tror jag, att R. o. Ad. kan stadna i det beslut, att någon vidare åtgärd i anledn, af detsamma icke erfordras.
Sedan upplyst blifvit, attén återremiss icke tjenar till något, vill jag ej yrka en sådan åtgärd; men jag delar deremot åsigt med Gr.
Posse deruti, att R. o. Ad. må ogilla de grunder, hvarpå betänk, är bygdt.
Uti premisserna finnas nemi. en mängd misstag, och conctusionerna stämma icke öfverens med de förra.
Betänk, bär i allmänhet stämpel af hastverk; ty man vet, att i BancoUtsk. icke saknas kännedom i ämnet, hvilket varit så förbered t, att man lätt kunnat komma till mera sunda raisonnemenler, i fall man varit benägen för stadga och ordning.
Bancosecret.
Helsingö förslag hade med fullkomlig tillit kunnat följas.
Bland andra anmärkntr förekommer jemväl den, att bankordning tydligen afser grundförfattningen af 1668.
Om man gjort sig möda efterse, huru densamma uppkommit, skulle man funnit, att den genom »Ständernas beslut är förklarad vara lika med civillag, hvadan den altså icke kan uppkomma genom något ensidigt beslut af den ena statsmagten.
Det kan val hända, att riksdagens framskridande mot ett förmodad! snart slut föranJedt Utsk:n att icke taga målet i närmare öfvervägande; men att kunskap deruti icke saknats, derom är jag Öfvertygad, och reservationerna utvisa det nogsamt.
Det har varit mig en fägnad att af Hr Helsingö reservation erfara en sträng - Den n December é. m. het i bedömande af statsmagternas rättigheter, utom iakttagande hvaraf man gör sig saker tilI orättvisa och ensidig-*- het.
Jag anhåller, att R. o. Ad. må instämma till förkastande af Utsk:ns betänk., enär någon annan utväg numera icke finnes.
Jag skall icke vara vidlyftig i denna fråga, utan inskränker mig till det förklarande, att jag går ett steg längre än Gr. Posse.
Det slutliga resultat, hvartill Utsk:n kommit, ”att nemi. någon ytterligare ”lagstiftningsåtgärd för R.
St:s Bank, efter 87 §Reg.F., ic”ke under närvar, förhållanden bör äga rum,” anser jag bestämdt böra godkännas; men jag förstår då med närvar, förhållanden något helt annat än Utsk:n.
Jag förstår dermed omöjligheten att, under saknad af den erfarenhet, sorn är nödvändig för att kunna åstadkomma en god bancolagstiftning, nu ändamålsenligt kunna vidtaga en sådan; och derföre bör man icke nu binda händerna på sig derigenom, att man i civil lagstiftningsväg nu behandlar frågan.
Å andra sidan instämmer jag högligen i den önskan, att R. o. Ad. må genom afslag ogilla de obestämdheter i Ulskrns framställningar i öfrigt, hvarigenom Utsktn formligen sökt deducera tillvaron af ett laglöshetstillstånd, hvarifrån vi så nyligen velat befria oss; och det är med afseende derå, sorn jag vill ogilla betänk.
Sedan jag närmare genomläst 56 § Reg.F., finner jag det vara tvetydigt, huruvida ett betänk, kan endast läggas till handlingarna, utan att något annat beslut deröfver blifvit fattadt.
Jag är ock underrättad derom, att ett sådant sätt hittills icke blifvit iakttaget; och då jag icke vill åstadkomma något sådant prejudicat, inskränker jag mig till att yrka afslag å betänk.
Lika med Hr Stuart och Gr.
Posse erkänner jag, att Utsk:ns skäl icke äro riktiga; men resultatet, hvartill Utskrn i förra punkten af sitt utlåt, kommit, är vigtigt, och jag tillstyrker på sådan grund bifall till betänk., ehuru jag, i motsats med Utskms yttrande i sista punkten, anser Banken böra blifva föremål för lagstiftning.
Jag instämmer icke med Utsk:n hvarken i försatserna eller i slutföljderna.
Den, som läser reservationerna, tinner, huru nu var. grundstadganden för Banken tillkommit, och säkerligen jemväl, att Utsktn bort stadna i annat slut, än de nu gjort.
Med ogillande af UtsVtns premisser kommer jag dock till det resultat, att någon lagstiftning för Banken nu icke är behöflig, da vi haf - 456
Den aa December e. m. va lagen af år i83o.
Den är visst bristfällig; men förr än 72 § Reg.F. är ändrad, kan man icke komma längre.
Jag yrkar afslag å betänk.
Banco- och LagUtskms betänk.
N:o 3 blef af R. o. Ad. afslaget.
Till pröfning företogs Lag- och Oecon.Utskrns d. 11 dennes f. m. på bordet lagda belänk.
N:o 33 i anledn. af väckta frågor, angrde näringsfriheten.
Man behöfver vara ledamot i Utsktn för att begripa, huru det förevar, betänk, verkligen är stridande emot allas mening, som uti öfverläggningarna derom deltagit.
Jag anför denna premiss för att komma till den slutsats, att förslaget icke öfverensstämmer med deras tanka, sorn detsamma tillvägabragt, ty det kan tolkas till fullkomlig motsats af den mening, pluraliteten ville uttrycka.
Jag har i Utsk:n reserverat mig emot betänk., och jag anhåller nu att få uppläsa denna reservation.
Sedan reservationen blifvit uppläst, fortfor Hr Hjärne:
Om eftermeningen i förslaget får den lydelse, som jag sålunda uppgifvit, så förefinnes icke någon tvetydighet derom, att Ständerna i allo gilla den K. författningen i ämnet af d. 28 Aug. innevar. år, samt således icke önska någon återgång i afseende å grundåsigten.
Men att, med förbigående af den nämnda författningen, åberopa 1823 års underd. skrifvelse i frågan, med uttryckt opinion om ett möjligt behof af ändring i det då framställda förslaget, skulle, enligt min åsigt, innefatta ett, ehuru indirect, ogillande af den utfärdade författningen, hvilket jag anser icke böra äga rum; och för att erhålla rättelse härutinnan, yrkar jag återremiss af betänk.
Gr. vqn Platen, Baltzar Julius Ernst:
Då jag, för min del, gillar betänk., sådant det nu lyder, kan jag altså icke vidgå den siste talarens förklarande, att detsamma strider emot allas mening.
Jag yrkar således bifall till förslaget och hemställer, huruvida det icke från alla sidor är klokast att nu fatta ett sådant beslut, helst då man påminner sig, att detsamma först efter särskilda voteringar, utaf hvilka åtminstone 4 afsågo mindre liberala förslag, tillkommit.
Jag anser Utsklns betänk, föranleda till flera anmärknlr.
Dä Utslcn företagit till pröfning den af R.
St. år 1823 aflåtna underd. skrifvelsen rör:de ifrågavar. ä.nne, hade det ock ålegat Utsk:n att föreslå de förändringar deruti, hvilka kunnat finnas af behofvet och' sedermera inträffade förhållanden påkallade. Utsk:n hafva dock Pen 22 December e. m.
437 dock uraktlåtit sådant och i stället öfverlemnat vidtagandet af dessa förändringar till Konungen, utan alt Utsktn närmare tillkännagifvit sin åsigt härom, än endast medelst antagandet deraf, att TJtskm ansågo if>23 års förslag numera icke vara i dess helhet antagligt.
För min del finner jag de åsigter i afseende på denna frågas behandling, hvilka på afdelningen gjort sig gällande och som innefattas i Hans Janssons reservation, vara vida riktigare ände, som TJtsk:ns majoritet godkänt.
Denna reservation innehåller just hufvudsakligen hvad som uti en framställning i delta ämne från Ständerna till Konungen, efter min tanka, bör uttryckas.
Besinnar man för öfrigt, att K. förordn. af d. 28 Äng. 18.34, ang:de försäljningen af landtmannaprodueter, uti flera afseenden står i strid med de vid 1823 års riksdag uttalade grundsatser, så torde det ej kunna förnekas, att det då tillkomna förslaget icke, utan en fullständig omarbetning, numera är tillämpligt.
Vid sådant förhållande och då riksdagen redan är så långt framskriden, anser jag, lika med bemälde reservant, 11.
St. för närvar, böra inskränka sig till meddelande af de hufvndgrunder, hvarpå, enligt R.
Sits åsigt, rättigheten till bedrifvande af handel och handtverkerier i Riket hädanefter bör stödja sig.
Jag anhåller i sådant afseende om återremiss.
Jag vill icke bestrida återremiss, såsom icke delande Utskms åsigter i ämnet, ehuru jag hellre velat närma mig till afdelningens, hvilka innefattas i Hans Janssons reservation.
Men då jag eftersinnar de brydsamma Öfverläggnipgar, som ägt rum i frågan vid dess behandling inom Utsk:n, så väntar jag i sanning icke mycket af en återremiss, oaktadt jag för min del visst inser, alt TJtskm borde kunna komma till ett mera rättsenligt utlåt.; ty det måste alltid innebära en oformlighet, att, då man anhåller om promulgation af en författning, på samma gång begära förändring deri och öfverlemna till Konungen att efter godtfinnande bestämma dessa, hvarefter författningen bör gälla som lag, helst då man besinnar, huru djupt ingripande den är i vår närvar, handelsbalk, en civillag, hvilken icke kan ändras utan medelst 3:ne Stånds bestämda beslut.
Afdelningen insåg detta och föreslog derföre, alt Konungen vid nästa riksdag måtte lemna Ständerna del af de utarbetade nya forfattningsförslagen i deras helhet, eller i de delar deraf, som kunna föranleda till ändring i civillagen.
Hvad sjelfva frågan vidkommer, önskar jag visserligen ali möjlig näringsfrihet; men det kan dock icke nekas, att man äger ganska eftertänkliga skäl för det påstående, att denna frihet nära ingriper i de borgerliga rättigheterna, hvilka, så länge
Representationen grundar sig på borgerliga skyldigheter, nödvändigt mäste considereras, 17 H. 58 4äS Den 22 December e. a. SA iiinge tiel åligger städerna att underhålla sin egen magistrat, sin polis etc., är det obilligt, att medborgare, under utöfning af enahanda rättigheter, likväl skola kunna undandraga sig dermed förenade onera.
Äfven detta förhållande har af afdelningen blifvit anmärkt på det sätt, att äfven å landet borde utöfningen af handtverk medföra skyldighet att vidkännas borgerlig tunga.
För mig synes det vara bäst, om under närvar, förhållanden stadgades, att alla inom en viss areal omkring staden borde, emot frihet att drifva borgerlig rörelse, deltaga i de borgerliga onera; ty någon bestämd distinction emellan landt- och stadsmannanäringar torde vara svårt att finna.
Sannt är det visserligen, att näringarnas stöd icke bör sökas i band på deras fria utöfning, och jemväl tror jag, att Borgerskapets privilegier icke äro af den beskaffenhet, att de böra närmare befästas; men innan reform i detta afseende med våx’a grundlagar vidtages, har Borgerskapet stor anledn. och billighet för sig, då det söker bevara sina rättigheter uti ifrå— gavar. hänseende.
Man har redan gått långt nog, om man förklarar förordn. af d. 28 sist!.
Aug. så, att landtmannen kan sälja sina tillverkningar i öppen bod, utan att deltaga i den borgerliga tungan.
Således, ehuru jag önskar förändring i förslaget, men tillika fruktar, att en återremiss af betänk, dertill icke föranleder, förenar jag mig dock med dem, som af denna återremiss vilja hoppas på något bättre.
En riksdagsman af BondeSt. har uti en betänk, bifogad reservation såväl utvecklat betänkts brister, att jag, likasom Hr Stuart, förmodar, alt Ständerna icke godkänna Utsk:ns åsigt, utan, i enlighet med nämnde förtjenstfulla reservation af riksdagsm.
Ilans Jansson, bestämma vissa allm. mera liberala grunder, hvaruppå de önska, att Regeringens författning i frågan må stödja sig.
Man har i sednare åren med tillfredsställelse förnummit, huru
Regeringen fortgått på en liberalare bana uti ifrågavar. afseende; och jag är öfvertygad, att Regeringen skulle fästa afseende på ett sådant förslag, som det Hans Jausson uppgifvit, om R.
St. för sin del anloge detsamma.
Äfven jag yrkar återremiss af betänk., inen utur skäl, motsatta dem, som föregående talare anfört.
Jag anser nemi. betänk, vara alltför liberalt.
Det har dock fägnat mig att höra en ledamot, Gr.
Horn, göra stadsmannanäringarna en rättvisa, som plägar vara sällsynt, då fråga tillika är om skråordningarna.
Hvilken tanka man om dem må hysa, så lärer väl ingen kunna neka, att det är af största vigt jemväl för landtmannen, att städerna befinna sig i blomstrande tillstånd, ty dessförutan kan han icke påräkna lönande af - Den aa December e. m. sättning å sina varor.
För att ernå denna stora fördel, måste man åt städerna bevilja sådana förmåner, hvarförutan de ej ens kunna bära deras dryga coinmunala afgifter, Behofvet och riktigheten att i författningarna bibehålla skillnaden mellan stads- och landttnannanäringarna bör ingen sålunda kunna bestrida.
Hvad dernäst särskildt beträffar städernas förkofran inom sig genom handtverk, så är det ‘för handtverkaren personligen och med detsamma både för städerna och Riket af väsendtligt gagn, att ingen verkstad må ägas eller drifvas af andra personer än sådana, hvilkas färdighet i yrket är behörigen ådagalagd.
Dertill fordras åter att sjelf hafva genomgått lära och prof i handtverket, icke blott derföre, att allmänheten må vara säker, alt hvar och en, som får uthänga skylt till bevis på sin behörighet att betjena henne med något visst arbete, jemväl innebar den dertill erforderliga skickligheten, utan äfven derföre, att den, sorn i sina händer äger konstfärdigheten, ej mätte blifva träl åt den, som, utan personlig skicklighet i yrket, blott äger penningen.
Öm dylika inskränkningar icke ägde rum genom skråordningarna, hvilkas väsendlliga fordringar just äro läran och pröfningen, så skulle förhållandet hos oss blifva detsamma som i andra länder, hvarest dessa ordningar äro upphäfna, att nemi. de personer, hvilka icke lärt yrkena, men som äga förlagscapital till deras bedrifvande, sätta sig i besittning af verkstäderna, dem de drifva genom de egentliga liandtverkarne, som då blifva, i stället för oberoende näringsidkare, legohjon åt de förra.
Sådant vore högst skadligt, emedan det hindrade den fattige, men skicklige att blifva sin egen och emedan handtverkare derigenom skulle nedsättas i samma hopplösa belägenhet, oell derigenom troligen i samma moraliska förfall som det, hvari fabrikshjon öfverhufvud befinna sig.
Den 3:dje vigtiga omständigheten, som bör iakttagas, är, att icke hvarje handtverkare må, ehuru personligen skicklig, vara berättigad att, utan afseende på ortens behof, eller följaktligen å utvägarna till bergning, jemte dem, som redan idka samma handt- V^_ verk, inrätta verkstäder.
Följden blifver eljest, såsom erfarenheten visar och Rådman Holm åberopat, att efter några år återstår af den nya verkstaden blott fattighjonens förökning med en öfvergifven hustru och några värnlösa barn.
Jag önskar altså, att inskränkningarna i näringsfriheten måtte icke efter misbruken, utan efter de gamla författningarnas anda fortfarande bibehållas.
Val har man sagt, att inga band borde finnas på näringarna.
Det låter bra och synes vara lätt. verkställbar^; men om dylika band befordra ordning och trefnad i städerna, afsättning och vinst för landtmannen, så böra de vidmagthållas, äfven om det kostar något besvär.
Då landtmannen har bestämda gränsor för sitt ägovälde, inom hvilket hvarken grannarna eller nykomlingar få arbeta och skörda till haris förfång, 46o Den aa December e. m. så måste det vara orättvist att icke utsätta några gränser, inom hvilkas omfång stadsmannen är säker för intrång af andra.
Hvarföre skulle han betala näringsskatt, om hans område vore en allmänning, der hvar och en finge fara fram och rycka åt sig de näringstillgångar, som funnes.
Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja återremissen till den närmare utveckling af dessa åsigter, sorn jag förmodar
BorgareStrs ledamöter skola utföra bättre än jag.
Under den långa striden sedan 1823 års riksdag emellan det prohibitiva och liberala systemet har jag befunnit mig i den ofördelaktiga ställning att få orätt i båda.
Jag har nemi. yrkat frihet i näringar inom landet, såsom enda vilkoret för möjligheten att täfla med utlandningen, och jag har trott, att vi gått bakvändt till väga, då vi lossat banden å införseln af främmande tillverkningar, men deremot bibehållit dem å handeln inom landet.
För frihet i detta sednare afseende har jag alltid ifrat, och jag skulle gerna i sådan åsigt nu biträda yrkandet om återremiss, så framt jag icke, såsom förhållandena nu äro, snarare fruktade, att genom återremissen möjligen kunde åstadkommas ett betänk, i ännu mera illiberal anda än det förevar.; hvarföre jag tror, att det är försigtigast att nu nöjas med betänk., sådant det ar.
Hvad åter beträffar den omständighet i förslaget, att Konungen, efter vidtagen pröfning och jemnkning af det vid 1823 års riksdag framställda förslaget, mätte utfärda författning i frågan, anser jag, att uti ett ämne af så invecklad beskaffenhet som detta, och deri man endast steg för steg kan närma sig målet, kan någon framgång icke väntas, med mindre man hyser förtroende till Regeringens åtgörande derför.
Genom den gifna författningen i sisth Aug., har Regeringen visat, att hon vill gå framåt härutinnan; och alt hon skulle ti11— vägagå för våldsamt och utan behörigt undseende med gamla vanor och fördomar, torde man icke behöfva befara.
Hr v. Hartmansdorffs sats, att städerna uppehållas genom skråordningarnas fortfarande, får jag förklara den öfvertygelse, att om frihet i handel och näringar lemnäs, skola städerna eller åtminstone vissa af dem framstå såsom det starkaste stöd för näringarna, under det åter andra möjligen falla.
Men det är likgiltigt, om man har flera eller färre städer, då det deremot ingalunda ar likgiltigt, alt capitaler kunna använda sig i näringarna och uppbära dem till täflan med utlandningen, Skråordningarna lägga nu hinder i vägen för capitalisten att. understödja skickligheten; hvadan denna ofta saknar tillräckligt fält för sin verksamhet och förkofran.
Förlag fordras alltid för hvarje rörelse, om den skall kunna stiga till någon höjd, och förläggarne åstadkomma i andra rummet afsättning, emedan deras intcressen alltid äro mångsidiga; och eler ca?
Den 22 December e. ra. pitalisterna direct befatta sig med näringarna, der brister dein aldrig afsättning, då deremot deras interesse deri, endast såsom handlande, aldrig kan vara nog starkt för att öppna samma utvägar för afsättning som i förra fallet.
För min del kan jag icke inse, hvari nyttan skulle bestå, hvarken för den ena eller andra, alt längre fortfara med dessa skråordningar, hvilkas närmaste anförvandter äro fattig—di— rectionerna.
Jag tvekar ej att förklara, det jag hyser ganska liberala tänkesätt i förevar, ämne, och i följd deraf gerna skulle instämma med dem, som önska en återremiss, om jag dermed kunde förena öfvertygelsen, att en ytterligare utsträckning i näringsfriheten dymedelst kunde vinnas.
Men tankarna i afseende å nyttan deraf äro delade, och då man nyss hört Hr v.
HartmansdofF uppträda till försvar för en emot min och den liberalare åsiglen stri dande tanka, må det ursägtas, att den farhågan infinner sig, att äfven i detta fall med Hr v. Hartmansdorffs likartade åsigter möjligen kunna göra sig gällande vid den förnyade pröfningen i Utsktn, som återremisseu föranleder, och ett mindre liberalt betänk, än detta, i följd deraf, till Stånden från Utskrn skulle kunna inkomma.
Äfven af denna anledn. tror jag bäst vara att nu bifalla detta betänk.
, och jag styrkes deruti desto mera, som Hederv.
BondeSt. redan detsamma bifallit.
Betänk, innehåller ju tillstyrkandet af en underd. skrifvelse om verkställigheten af hvad R.
St. vid 1823 års riksdag, således redan för 12 år sedan, beslutade; och då vi äga den erfarenheten, att Regeringen i detta afseende fortgått uti en liberalare syftning sedan den tiden och småningom sökt lossa de band, som fjettra industri och näringsflit, synes mig ett sådant beslut, som det af Utskm tillstyrkta, vara det lämpligaste, helst detsamma synes antyda en önskan för fullföljandet af det system, som iÖ23 antyddes, och otvifvelaktigt skrifvelsen, sedd ur en slik synpunkt, skulle gifva Regeringen ändå mera kraft att med större steg fortgå på den bana, som den beträdt till mera närings-och handelsfrihets vinnande, ehuru än detsamma kunde vara i strid med verksamma och mägtiga interessen.
Frågan i dess princip discuterades så vidlyftigt för några månader sedan och, efter hvad mig syntes, till så fullkomlig vederläggning af de illiberala åsigterna, att jag ej vill återupptaga denna del af ämnet.
Att befordrandet af afsättning är ett verksamt och angeläget befordringsmedel för industrien nekar jag visserligen ej; men ensidigt tillämpad förlorar denna sats allt sitt värde.
Ett vigt sätt — då man ej sträcker tankarna längre än till de ämnet närmast liggande omständigheterna — för att bereda afsättning pr visserligen det, att, ulan att taga i betraktande varans beskaffenhet och pris, anbefalla den consumerande delen, hos hvilken det} 46a Den aa December e. m. skulle uteslutande köpa sina behof, vare sig att consumentens fordringar å varans beskaffenhet eller å priset äro uppfyllda eller ej.
Om på detta sätt tillverkningens förädling eller förbättrande går i bredd med tillverkarens fördel kan en hvar något nära bedöma; men vågar man betvifla detta och anse tillverkarens fördel och beqvämlighet ej utgöra det enda syftemålet, man bör äga, utan den consumerande delens billiga och rättvisa fordringar äfven böra tagas i betraktande, torde bäst synas, om Hr v.
Hartmansdorff!! argumentation leder till vinst för staten, i dess helhet betraktad, eller blott till några få individers, statens väl underordnade fördel.
Den er fa ren hetssanning torde ej den värde talaren, hvilken, såsom embetsman, äger en nära beröring med fattigvården, bort förgäta, att ju mera tillfälle till arbetsförtjenst, desto mindre bör fattigdomen vara; och att genom vidgad näringsfrihet arbetsutvägarna böra kunna blifva flerfaldigare torde icke kunna hänföras till blotta suppositioner.
Äfven en liknelse har Hr v. Hartmansdorff framställt, hvilken icke torde vara ur vägen att med ett par ord illustrera.
Liknelser och exempel äro visserligen goda att framdraga; men ett requisitum är dervid nödvändigt, det nemi., att de böra stå i någon analogi med hvad man genom exemplet vill bevisa.
Hr v. Hartmansdorff utgick derifrån att jemnföra jordbrukaren och slöjdidkaren, och framställde såsom exempel, huru den förre var skyddad i sin näring, att ej den sednare kunde så och skörda på den förres åker.
Men jag frågar: har man velat tillerkänna hvem som helst eller ens någon rättigheten att intränga i slöjdeidkarens verkstad och begagna dess verktyg och der befintliga rudimaterier?