Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå i anledn. häraf framsläld propos. biföll R. o. Ad. att Gr.
Taube finge bibehålla sin riksdagsmanna-rätt. H.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf all plenum komrae att fortsättas kl. 6. e. m.
Vid föredragning af StalsUtsk:s d. 16 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 01, i anledn. af väckle motioner, dels om framläggande- för R.
St. i ett sammanhang af hela Slats-regleringen, dels om densammas bibehållande oförändrad intill nästa riksdag, beslöt R. o. Ad. att vid detta utlåt, låta bero.
Vid föredragning af StatsUtsk:s d. 16 dennes e. m. på bordet lagda meni.
N:o 92, med älerlemnande af Hr W;erns inom Vällofl. BorgareSt. väckta motion om utsättande af liden för nästkommande riksdags början, ansåg R. o.
Ad. berörde motion tillhöra Exp.Utskis behandling.
Föredrogs Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.Ulskms d. 16 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 7, i anledn. af väckt motion om ändring af och tillägg uti K.
Stadgan om Jagt och Djurfång d. 13 April 1808.
Det tillägg till 16 § af 5 art. i Jagtstadgan, som Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk.-n tillstyrkt, kan jag icke gilla.
Jag tror att ingenting dermed kan vinnas, utan att tvertom möjligen en ännu ringare kontroll öfver Jagten derigenom skall komma att finnas.
Mig förefaller nemi., som skulle det blifva ett gemensamt intresse för säljaren och köparen att dölja förbrytelsen, hvarigenom det blefve om möjligt svårare än det tillförene varit, att i bevis leda en sådan förbrytelse. livar och en, som vistats på landet, vet ganska väl att det är ingen svårighet att taga reda på denna förbrytelse, alldenstund jagten under den förbndna tiden sker alldeles oförtäckt.
Orsaken hvarföre förbrytelsen icke angifves, är till en del den, alt, som vi veta, ägorna äro betydligt splittrade, och då villebrådet flyger från den ena marken till den andra, så tycker hvar och en att då det finnas på egen mark bör man väl få skjuta eller taga det, hvarigenom en angifvelse på annans brott icke kan ske utan egen risque att blifva an gifven, och till en del att vinsten af angifvelsen är alldeles för liten.
Böterna äro 5 r:dr, hvaraf angifvaren tillkommer ungefär 32 sk. b:co, hvilket, som sagdt är, visserligen är ett väl litet lockmedel för den, som skall befatta sig med, att genom en rättegång bevisa riktigheten af angifvelsen.
Jag tror sålunda att den föreslagna förändringen icke är till någon nytta, utan tvertom lill skada.
Skall något göras till jagtens skyddande, så böra böterna höjas Den 30 A pri 1 219 oell dessutom dubbla böter stadgas för dem, som göra dubbelt ondt, d. v. s. för den, som skjuter hönan.
Hvarföre jag det tror, är först derföre, att bortskjutandet af hönan verkar mycket skadligt på jaglen, emedan med detsamma bela kullen förstöres, och sedan derföre, att jaglen af bönan är lättare och mera lockande.
Utan att vara riktig jägare, skjuter jag icka tuppen mer än under en viss tid på året, en månads tid, då deremot hönan under den tid hon ligger på ägg och kullen växer, då hon borde vårdas, är lättast åtkomlig.
Jag skulle således önska återremiss af detta betänk., samt alt Lag- och Ekon.Utskm behagade i st. f. det tillstyrkande Utsk:n nu gjort, föreslå högre böter, och dubbla böter förden, sorn skjuter hönan, och borttager äggen, hvilket är ett ganska vanligt bruk på landet, och som hvar och en torde inse är ett af de mäst förstörande tilltag för jaglen.
Frih. af Ugglas, Kurt Gust.:
Såsom ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. har jag deltagit uti och varit närvande vid ifrågavar. besluts fattande.
Jag hade föreställt mig, att om man stadgade straff för den, som under förbuden tid köpte vildt, så skulle man kunna vinna det önskade målet, nemi. att jagten blefve bättre vårdad.
Jag hade äfven föreställt mig, att, dä hittills det icke ansetts såsom brott att köpa vildt under förbuden lid, hade mängden af sådan anledn. icke derifrån afhållit sig, hvaremot, och om det såsom brott skulle anses, man i allmänhet säkert komme att nphöra dermed.
Jag kan icke se att någon skada kan upkomma af detta stadgande, hvilket, enl. min tanka, snarare skulle medföra nytta.
Uti hvad den siste värde talaren yttrat, ang:de nödvändigheten af att höja böterna, instämmer jag äfven, men tror icke att genom en återremiss något skall vinnas, då någon motion i denna syftning icke har blifvit väckt, utan Utskar endast haft att yttra sig öfver de motioner som, i den syftning Utsktns tillstyrkande i förevar, betänk, utvisar, blifvit väckta.
Af dessa anlednrr vågar jag vördsamt anhålla det Högloft.
Ståndet behagade bifalla betänk.
Vid oloflig jagt under förbuden tid ligger egentliga felet, hos den, som skjuter villebrådet, men man har äfven belagt försäljningen deraf med straffbestämmelser, emedan man fann, alt om man endast belade sjelfva skjutandet af vitlebrådet med straff, så skulle förbudet blifva utan verkan.
Man har således, såsom en nödvändighet för att få någon effekt af stadgandet, nödgats utsträcka detsamma äfven till den, som säljer.
Betraktar man nu förhållandet, så skall man likväl finna, att det enda möjliga sätt, att äfven med utsträckningen af straffbestämmelsen till säljaren åstadkomma effekt, är att -utsträcka den jemväl till köparen.
Det torde vara ett ganska stort antal personer, som nu rätt gerna köper villebråd, skjutet under förbuden lid, emedan de veta att sjelfva köpet icke af lagen anses för ett brott, hvaremot detta köp, belagdt med straff af lagen, visserligen icke skulle af dem företagas; hvarföre jag vördsamt får anhålla om propos. på bifall till Utskms förslag.
220 Den 30 April.
Jag skulle för min del önska ali kunna lenina ett bidrag lill skydd för villebrådet genom bifall till det föreslagna tillägget i nuvar.
Jagt-stadga, men det förekommer mig dervid, som skulle man måhända genom detta tillägg kanske verka mera mot än för sig.
Det tillgår gemenligen så, att då, under den förbudna liden, en jägare, som icke aktar lagens bud så mycket som vinsten, vill sälja skjutet villebråd, så utsattes en mötesplats med köparen, då ingen mer än de båda, nemi. köparen och säljaren, är tillstädes.
Villebrådet, förvaradt i en påse eller annat omslag, öfverlemnas till den förre, och när åtal derå vid domstol sker, finnes intet annat vittne att tillgå än köparen.
Honom gör man nu medbrottslig och följaktligen kan han icke vittna.
Jag hemställer då, om det är väl betänkt, att ingå på lagförslaget.
Jag tycker för min del icke det, utan skulle vilja sträcka straffbestämmelserna än längre, nemi. till dem, som förtära det vilda, och då tror jag att man kan bibehålla den enda bevisning som nu finnes, nemi. att kunna tvinga en säljare på värjemålsed, hvilket är det vanliga, då sådana frågor förekomma, enl. den erfarenhet jag såsom domare haft.
Jag hade trott att ganska många här skulle uplräda, intresserande sig för strängare bestämmelser, till förekommande af villebråds utrotande, då jag för min del anser att Utsk;n gifvit ett förslag, som leder till ett godt slycke på denna väg.
Jag har icke gjort mig det begrepp, att en köpare skulle få vara vittnesgilld, men erkänner icke att det tillgår i allmänhet som den siste talaren sagt, ty temmeligen öppet visar sig alt vildt köpes som man vet vara ganska nyligen skjutet.
För min del skulle jag önska, att högre straffbestämmelser kunde påyrkas, men fruktande att sådant kunde anses som en serskild motion, inskränker jag mig derföre till att önska att Utsk.-ns förslag i sednare afdeln. måtte bifallas, så väl som den första afd:n. vid hvilken intet annat än bifall kan komma ifråga, emedan, hvad motionären åsyftat, vore mera skadligt än gagneligt, så vida man icke ville stadga, att den förbudna tiden borde räcka till medio af Augusti, men icke derutöfver förlängas, ty om Utsk:n yttra sig, har det den följden att då skulle villebrådet mycket lättare kunna förstöras.
Jag yrkar bifall till Utsk:ns betänk.
Inom de sammansatta Utsk:n gjorde den åsigt sig gällande, att då det enl. erfarenheten vanligen lärer vara de förmögnare på landet och i släderne, som köpa det vilda, så trodde man att det skulle hafva sin betänklighet med sig för en man, som inom sin familj försökte att göra gällande skicklighet i upförande, låglydnad och andra goda egenskaper, som hvar och en anständig husfader iakttager, för en sådan säger jag, att sätta fram på sitt bord en sådan rätt för sina barn och tjenstefolk, hvarigenom han öppet visar dem att han trotsar lagen och begår ett brott.
Denna åsigt har för sig, som jag tror, så goda skäl att jag icke kan annat än bifalla densamma, och hvari jag önskar att R. o.
Ad. äfven måtte instämma; utbedjande Den 30 April. 221 mig derjemte, att Hr Ridd.-Sekret, ville uplysa, huru ärendet blifvit afgjordt i de öfriga Standen. [ anledn. häraf tillkännagaf lindert. Ridd.-Sekret., att enl. ankomne prot.utdr., Borgare och BondeStm bifallit ifrägavar. betänk.; men PresteSt. endast bifallit
Utskms tillstyrkande i första mom. och afslagit det i andra mom. framställda förslag till tillägg i 16 § af 5 art.
Jagt-stadgan.
En värd talare har yttrat, att genom antagande af Utskms förslag skulle man stänga det enda tillgängliga vittnet, som var att tillgå.
Ilan har nemi. berättat att vid köp af vildt skulle så tillgå, att köpare och säljare råkades på ett afsides ställe och der afgjorde saken sins emellan.
I fall så är förhållandet, är köparen redan stängd från vittnesmål, emedan han såsom angifvare, enl. nuvar. lag, icke eger att vittna.
I fall man skulle, såsom samme talare föreslagit, utsträcka straffet lill alla dem, som förtära vildt, så skulle man derigenom göra än flera jäfviga, ty det är onekligen flera, som förtära än som köpa det vilda.
På dessa skäl, äfvensom på dem jag förut anfört, får jag vördsamt anhålla om bifall till Utskms betänk.
Sedan jag hört huru de andra Stånden afgjort denna fråga, anser jag så mycket angelägnare att R. o. Ad. bifaller detta betänk., som, om den andra punkten här afsloges, så stanna 2 Stånd emot 2 och då förfaller den vigtiga frågan.
Förhållandet är nemi. icke såsom en talare tillförene CO O yttrat, att försäljningen af fogel sker endast mellan fyra ögon.
Åtminstone i den ort, som jag har mig närmare bekant, och der mycket fogel finnes, säljes den på det viset, att man ogeneradi går fram till Herregårdarna och säljer den, ehuru skjuten under den förbjudna tiden, och ingen menniska fäster sig dervid, emedan ingen skulle hafva någon nytta af att angifva tjufskytten, och då han icke har någon nytta af att göra det emedan köparen icke kommer till något ansvar, så uteblifver angifvelsen.
Sådant anser jag förhållandet nu vara.
Jag anser den saken så onekligen vigtig att äfven köparen beläggas med straff, att jag vördsamt anhåller det Utskms betänk, måtte i den punkten blifva bifallet.
Det må väl vara så, sorn den siste värde talaren yttrat, att det kan så förhålla sig på de flesta ställen, men det mästa vilda, som försaljes inom städerna, tror jag, såsom boende nära en stad, der mycket vildt försäljes från en skogrik ort, sker på det sätt jag nyss nämnt, att vanligen köpare finnas, som i hemlighet tillhandla sig fogel och sedan hålla hushållen i städerna detsamma tillhanda.
Här har af 2:ne andra talare framställts anmärkmr i afseende på hvad jag ang:de viltnesmåls aflemnande i dylika frågor framställt.
Den första anmärknm gjordes af Gr.
Posse, då han yttrade, att nemi. den, som köpte, icke skulle vara vittnesgilld, lika litet som den köpande är det i mål ang:de brännvins minutering.
Det är likväl händelsen, att vid dessa mål serskilt stadgats såsom en undantagslag, hvilken hittills har gällt, 222 Den 30 April. att köparen icke skulle få vittna om de brännvinssupar han köper.
Men jag vill med visshet påminna mig, att vid denna riksdag är en lagförändring just i det hänseende af de förenade Lag- o.
Ekon.- Utsk:n föreslagen, så att en köpare skulle blifva viltnesgilld, hvilket, i fall det vinner framgång, eller om den icke det gör, i alla fall vederlägger hvad Frih.
Ugglas nämnde, att en köpare nödvändigt skulle vara jäfvig derföre, att han är angifvare, hvilket icke är af någon betydenhet, ty utom köparne kunna ganska många andra angifvare linnas, nemi. de som selt att rict vilda skjutits, som har sig bekant att det skjulits, o. s. v. Åklagaren framträder också såsom angifvare,och då blir en köpare i dessa mål ojäfvig såsom i alla andra, utom som jag nämnt i brännvins-minuteringsmål, hvilket nu lärer vara föreslagit till uphäfvande eller förändring.
Gr af Ugglas:
Vore det så, som Gr.
Lagerbjelke supponerat, att försäljningen af under förbjuden lid skjutet vikit skulle genom det nu föreslagna lagstadgandet hindras, så skulle det visserligen vara eli stort steg för jagtens vårdande, och jag för min del skulle förorda detsamma.
Min fulla öfvertygelse är likväl, såsom jag förut yttrat, att med denna lag ingenting uträttas.
Grin har sjelf uplyst, hurusom förbudet blifvit utsträckt till försäljningen af det vilda endast under några månader, och förbudet skulle nu utsträckas till köparena.
Enl. min fulla öfvertygelse blir det lika mycket fogel köpt för det, och hela skillnaden är den, att det blir en klass lag brytare lill, som förut icke kunnat jäfvas.
Jag vill icke fritaga mig sjelf, och kan öppet erkänna min förbrytelse.
Det är visserligen förbjudet alt skjuta lupp på våren, och jag har likväl gjort det många gånger, och vill bevisa att dervid ingen skada tillskyndats jagten.
Jag skjuter dermot icke hönan under någon tid på året.
Hvad tuppen beträffar, så är det så, att om dessa tuppar fä vistas på leken, förstöra de leken genom att jaga bort annan fogel.
Jag trotsar någon atl, oaktadt jag erkänner att jag skjutit gamla tuppar om våren, upvisa i dessa trakter sådana fogellekar som hemomkring, och jag påstår, att om tuppen icke skulle linnas till, så skulle dessa lekar blifva bättre.
Jag vill sålunda göra en stor skillnad mellan att skjuta lupp och alt skjuta hönan.
Som jag tror, alt, pä grund af de anmärkmr, som blifvit gjorda, Utsk:n, vid en möjligen blifvande återremiss, sjelf skulle kunna föreslå en sådan förändring, som den jag åsyftat, fortfar jag att motsätta mig Utskms afgifna förslag, såsom enl. min tanke icke medförande det ringaste gagn, utan endast görande till förbrytare en klass menniskor, som under nuvarande förhållanden icke är det.
Hvad en värd talare, Hr Ribbing, har yttrat om huru det tillgår i städerna, vill jag gerna medgifva, om dermed menas småstäderna, i hvilka finnas s. k. tjufköpare, men vi hafva dock en stad, som är temmeligen befolkad, nemi. hufvudstaden, och det är icke sällsynt alt under den förbudna tiden se fogel hänga utanför bodarna och förmodligen äfven köpas.
Beträffande det Gr. af Ugglas sednast yttrat, ang:de skillnaden uti att skjuta tup - Den 30 April.
223 pär eller hönor, vill jag icke ingå i pröfning deraf, emedan jag anser att han förstår det bättre än jag.
Jag får endast hemställa hvad en återremiss skulle tjena till.
Sedan 2:ne
Stånd bifallit denna punkt, så fruktår jag verkligen att tuppen och hönan icke skulle tagas i betraktande, utan alt följden blefve den, att betänk, blefve afslaget.
Om deremot II. o. Ad. behagar bifalla betänk, så blir det 3 Stånd som hafva bifallit detsamma, och dä är saken afgjord.
Hr Th am, Casper Wolrath:
Utan att egentligen vilja inlåta mig i diskussion om hufvudsaken, hvarom jag icke eger nästan någon erfarenhet, anhåller jag dock alt få med ett par ord bemöta hvad Hr Ribbing anfört.
Den enda erfarenhet jag har af jagt, är hemtad just frän den ort hvarom Hr Ribbing talat.
Inom Mo härad, hvilket jag förmodar den värde talaren menade, finnas få eller inga herremän, utan till det mesta endast rika bönder.
Just dessa rika bönder är det, som af sina egna drängar, för ett ringa och lågt pris, köpa det vilda och sålunda upmanar dem att fälla villebrådet, för alt pä så sätt skaffa sig förlager af vildt.
Genom ett sådant beslut, som det Utsk:n föreslagit, tror jag alt dessa s. k. rikare bönder i den trakten, skulle blifva afskrämde, om icke från att köpa, likväl från alt upmuntra sina egna drängar alt under förbuden tid skjuta vildt.
Jag yrkar bifall till Ulsk:ns betänk.
Jag fattade icke hvad den siste värde talaren an förde.
Här är fråga om böter för den, som köper, och Hr Tham talade om säljare, nemi. bönderna och deras drängar.
Jag inser visserligen alt åtskilligt kan vara att säga mot det lagsladgande, som föreslås, nemi. en egen och ovanlig form, att bevisningsskyldigheten, huruvida det vilda var fångadt eller skjutet under förbuden lid eller icke, skulle åligga den tilltalade.
Detta är likväl ett af dessa undantag, som omständigheterna någon gäng bjuda oss att medgifva, och ur den synpunkten vill jag icke motsätta mig detta stadgande.
Vi känna allmänt att man icke gör sig den minsta skrupel vid alt ännu under den förbudna tiden köpa vildt lill hvad belopp som helst.
Jag tror likväl (och Gr. af Ugglas må säga hvad han vill) att om lagen förbjuder det, så hyser han någon betänklighet att göra det, ty den större kännedom han må hafva om jagtyrket, kan likväl icke förhindra eller befria honom från alt blifva en lagbrytare, då han bryter lagen.
Innehåller lagen ett oriktigt stadgande, låtom oss då försöka ali ändra detsamma, men icke att advocera oss från det genom vårt eget lugna medvetande att vi icke gjort någon skada.
Otvifvelaktigt kommer detta stadgande, af ansvar för köp af vildt, alt motverka denna handel, derom kan väl icke blifva något tvifvel.
Om lagen säger att jag begår en förbrytelse eller lagen ytterligare belägger denna handel med ansvar, så undviker ju den laglydige densamma.
Den åter, som icke är rädd för att blifva lagbrytare, han bryter mot lagen, men handeln blir åtminstone icke uppenbar.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, först hemställde om R. o. Ad. biföllo
Ulsk:ns tillstyrkande i förra mom. af ifrågavar. betänk.
224 Den 30 April. ropades ja; hvarefter Fl.
Ex. framställde propos. till bifall å den hemställan, som blifvit gjord i belänk:s sednare morn., samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja blandade med nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulskms nedannämnde d. 16 dennes e. m. pä bordet lagde betänk:n: N:o 8, i anledn. af väckt motion om ändring af Kongl. Bref vet d. 19 Juni 1830, ifräga om beräknande af ”matlag” eller ”rök”; N:o 9, i anledn. af väckt motion om ändring af gällande stadgande ang:de tiden för af- och tillträde af de till Ecklesiastik-staten anslagne hemman och lägenheter: samt N:o 10, i anledn. af väckt motion om ändring i K.
MilitiaeBoslällsOrdnm, d. 23 Januari 1836, ifräga om tiden för af- och tillträdes husesyners hållande samt dervid ådömde reparationers fullgörande.
Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 16 dennes e. m. på bordet lagde utlåtm:
N:o 85, i anledn. af väckt motion om beredande af ersättning åt. enskilde personer, som genom förändringar i ekomiska lagstiftningen tillskyndas förluster m. m.:
N:o 86, i anledn. af väckt fråga om uphörande af den till förekommande af tullförsnillning och oloflig införsel vid Norrska gränsen inrättade tullbevakning; N:o 87, i anledn. af väckt fråga om inrättande af en daglig postgång emellan Stockholm samt Skåne och Götheborg, äfvensom emellan sistnämnde stad och Skåne, m. m.; samt N:o 88, i anledn. af väckt motion om Fabriks- och Handtverks- samt
Handelsföreningars befriande från expeditions lösen i rättegångsmål.
Föredrogs och bifölls, StatsUtskis d. 19 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 110, ang:de Stats-kont:s, ersättande för de under år 1850 utbetaldte medel till Kolonien S:t Barthelemys förvaltningskostnader.
Vidare föredrogos och biföllos BankoUtskis nedannämnde d. 19 dennes på bordet lagde utlåtm:
N:o 30, i anledn. af kommendanten, Majoren F.
Bergenstråhles ansökning om eftergift af skuld till BankoDiskont-verket.; N:o 31, i anledn. af väckt motion om afskrifning af Repslagaren i Umeå F. Bäckströms skuld till Banko Diskonlverket.
N:0 Den 30 April. 22 5 N:o 32, i anledn. af förre hemmansegaren, G. F.
Tliomsons ansökning om eftergift af öfverränta ä ett diskontlån; samt N:o 33, öfver ett af förre gårdsegaren Sven Carlsson Kastman gjordt ackordsanbud.
Föredrogs men lades, på begäran af Frih. P a 1 m s t j e r n a, C a r I Otto, Frih.
Cederström, Rud. m. fl. ledamöter, ånyo på bordet, Const.l]tsk:s den 23 dennes f. m. första gången bordlagda mern.
N:o 6, ang:de verkställd granskning af de uti Statsrådet förde prof.
Föredrogs och lades, på begäran af Frih. af Ugglas, Kurt Gustaf m. 11. ledamöter, ånyo pä bordet, StatsUlskis d. 23 dennes f. m. första gången bordlagde utlåt.
N:o 111, i anledn. af väckt motion om ett län för beredande af sunda och ändamålsenliga bostäder åt den arbetande klassen inom hufvudstaden.
Äfvenledes föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af Frih. Cederström, Rud. m. 11. ledamöter, Revilln:sUtsk:s d. 23 dennes f. m. första gången pä bordet lagda betänk.
N:o 4, ang:de grunderne för den blifvande allmänna bevillnm samt föreskrifterne för deras tillämpning.
Föredrogs LagUtslcs d. 23 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 21, i anledn. af väckt motion om stiftande af en lag, angille serskild nämnd för bestämmande af skadestånd i hvarjehanda fall.
Oaktadt jag saknar den erfarenhet och de studier, som egentligen tillhöra domaren, kan jag likväl icke annat än finna, att det förslag, som nu blifvit upläst, åsyftar, att vid underdomstolarne lemna utväg och tillfälle till sådana intriger, som man istället borde så mycket som möjligt är, förebygga, isynnerhet bland allmogen.
I allmänhet är detta min åsigt, och jag kan utan att ingå i närmare pröfning af detaljerna i förslaget endast på detta skäl afstyrka detsamma och kommer att lägga mig emot dess antagande.
För det närvar, tillgår i de fall, då skadestånd, som domstol pröfvar part skyldig till annan utgifva, sålunda, att domstolen öfverlemna!' ät gode män, af hvilka parterna utse hvardera en och desse tillsammans den tredje, att bestämma skadans belopp.
Utsk. har velat stadfästa denna sed genom lag, men har härvid, som ofta händer i lagstiftningsfrågor, stadgat så många formaliteter att jag fruktar, att Utsk. i st. f. att åstadkomma något godt, försämrar vårt rättegångsväsende.
Förslaget är hemtadt från lagberedningens förslag till rättegångsbalk.
I detta förslag antages att Häradsrätten skulle blifva permanent, d. v. s. hålla ett sammanträde i månaden.
Vid sådant förhållande låter det sig göra, att på sätt i förslaget stadgas, Nämnden viii jes vid ett ting till hvil6 11. 15 22 6 Den 30 April. ket parterna skola åtnjuta stämnings-tid, sammanträder för att aflägga eden vid ett annat, och således äfven nämnden meddela sitt beslut, och detta beslut genom rätten afkunnas vid det tredje sammanträdet, och delta blir således tillsammans icke mer än tre månaders tid.
När vi för det närvar, icke hafva mer än 2 å 3 ling, om året, så skulle upskofvet mellan tingen göra tillsammans en tid af ungefär H år.
Dessutom skulle det af Utsk. framställda förslaget, på sätt jag i min reservation anmärkt, sannolikt ganska ofta leda till förnyade långvariga processer om Nämndens tillsättning m. m. d., sedan man en gång lyckats gå genom alla inslanlierna och fått Högsta Domstolens beslut i en invecklad och långvarig process.
Pä detta skäl och de, hvilka den siste värde talaren jemväl anfört, vågar jag för min del tillstyrka all R. o. Ad. ville afslå betänk. lifter först till bifall å förevar, betänk, framställd, men med nej besvarad propos., blef detsamma af R. o.
Föredrogos och lades till handlingarne LagUtsk:s d. 23 dennes f. m. på bordet lagde mern.
N:o 22, i anledn. af återremiss utaf LagUtsk:s betänk.
N:o 9, öfver väckt motion om förändring af det uti 17 kap. 16 § R.B. föreskrifna formulär lill vittnesed; och N:o 23, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk.
N:o 13, öfver väckt fråga, angtde dels förändring i ordningen för val till Häradsnämnd, dels och minskning i det antal Nämndemän, sorn fordras för fullsuten rätt.
Hr Cederschiölds, Rob. Theophron d. 24 dennes väckta och på bordet lagda samt sedermera skriftligen aflemnade motion af följande innehåll:
Uti den återremitterade första punkten af StalsUtsk:s utlåt.
N:o 87, har StatsUtsk. hemställt att anslaget för K.
Bergs-colhm mätte nedsättas med 3,504 r:dr, (motsvarande det belopp, som för Presidenten är i Stat såsom lön anslaget), till hvilket förslags framställande StatsUtsk. dock enl. min åsigt ej varit berättigadt, enär fråga derom hvarken uti den K. propos:n blifvit väckt, eller från något af RiksSt:n till Utsk. remitterad.
Som emedlertid StatsUtsk. uti sitt utlåt, meddelat R.