Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det icke kan vara lämpligt att, till följd af förevande lags ekonomiska och civila beskaffenhet, särskilja densamma i 2:ne delar, torde ingen annan utväg förefinnas, än att biträda det af Hr Gripenstedt framställda förslag, hvilket jag för min del gillar.
Jag kunde icke i hast upfatta detsamma, men tror, att det var af följande lydelse: att R.
St. för sin del besluta, och i underd:het hemställa, det K. M , med uphäfvande af K. Kung. 1846 och K.
Förordn:n 1848, måtte utfärda en så lydande förfatln.
Här är medgifvet, att några §§:r i förevar:de lag äro af civil-lags natur, men jag skulle likväl tro alt, med bibehållande af 1848 års K. Förordn., hvilken är af K. M. och R.
St. antagen och hvars stadganden äro uti detta lagförslag intagne, hela den öfriga delen af förslaget tillhör den ekonomiska lagstiftningen.
Då man uti denna förfatln. intagit stadganden, som redan finnas i en annan civil-lag, utan att man derigenom uphäfver namnet civil-lag, tror jag att man mycket väl kan, när det uti ingressen icke blifver förklarad! att 1848 års Förordn. är uphäfd, antaga det förslag, som af Hr Gripenstedt blifvit framställdt.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., alt, i afseende på ifrågavande ingress, blifvit yrkadt,afGr.
Lagerbjelke bifall till Utsktns förslag, med den förändring, alt orden ”K, Kung. den 14 Jan. 1824, angtdc inrättande af enskilda Den 16 September e. m. 61 banker eller diskonter” skulle uleslutas, samt af Hr Gripenstedt, att redaktionen måtte blifva så lydande: ”att R.
St. dels för egen del besluta, dels hos K.
M. i underddiet anhålla, att, med uphäfvande af K. Kung. d. 9 Jan. 1846, ang:de enskilda banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar, och K. Förordmn d. 6 Okt. 1848, ang:de vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda banker, må utfärdas en sålydande Förorda., ang:de enskilda banker, som utgifva egna kredit-sedlar”; i hvilket förslag lill ingress äfven Frih.
Tersmeden instämt.
Lagerbjelke föreslagna uteslutning var en följd af R. o. Ad:s beslut, hvarföre Hr Gr. o. Landtm, nu först finge hemställa om R. o. Ad., med förbehåll om denna uteslutning, bifölle de sammansatte Ulsk.-ns förslag till ingress.
Denna propos. besvarades med starka Nej, blandade med Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga Hr Gripensledts förslag till ingress, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han funnit
Besv. o. Ekon.Ulsk:ns d. 9 och 13 dennes på bordet lagda Betänk. JVS 25, i anledn. af väckt motion om meddelande af lagfart och fasta å åboers bésillnings-rätt till de under bruk skalteköpta heraman m. m.
Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Då Utsk:n med sin hemställan icke synas hafva åsyftat någonting annat, än att det undantagsstadgande, som enl. nu gällande författn. är gifvet för redan varande åboer att få, oaktadt skatle-försäljningar, sitta orubbade vid de till skatte försålde hemmanen, måtte blifva utsträckt derhän, alt, sedan desse åboer aflidit, utan att lemna slägtingar efter sig, som äro berättigade att tillträda hemmanet, fråga sedermera må upstå derom, att till det åbo-lediga hemmanet antaga åbo på samma sätt, som vid kronohemman i allmänhet eger rum, men de, som köpt hemmanen till skatte, måtte under sådane förändrade förhållanden anses berättigade, att i afseende på nämnde hemman inträda i full utöfning af skattemanna-rätten, så anhåller jag alt R. o. Ad. mätte afslå Utskms hemställan.
Ehuru jag icke har någonting emot, att, på sätt den siste värde talaren yrkat, den föreslagna skrifvelsen varder afslagen, torde jag, som deltagit i behandlingen af denna fråga, likväl böra uplysa, att ledamöter af Hederv. BondeSt. tillkännagåfvo, alt ganska ofta tvister upstått huru förhållas skall när icke någon af åboslägten finnes qvar, utan en ny åbo skall antagas.
Man vill då gå till väga på samma sätt som med kroaohemman, samt att K. M:s Beflude således skulle tillsätta åboer.
För alt förekomma dylika tvister, och då det i sammandrag af stadganden, som ronde dessa hemman blef af K. Kammar-Kolhm år 1823 utgifvet, ingenting i detta afseende finnes omförmäldt, stannade Utskin i det beslut, alt förorda förevaride skrifvelse, hvilken dock 62 Den 16 September e. m. egentligen derföre tillkom, att man i annat fall blifvit tvuDgen föreslå en underd. skrifvelse, med den bestämda begäran, att med dessa hemman måtte förfaras på samma sätt, som med andra kronohemman eger rum.
Jag har aDsett mig böra uplysa härom, men vill, såsom jag nyss nämnde, icke motsätta mig Gr.
Hr Gr. o. Landtnäs härefter först till bifall å första punkten af förevar:de
Detänk. framställda ptopos. besvarades med
Ja, hvaremot den sedermera till bifall å sednare punkten gjorda proposm blef besvarad med Nej, och R. o. Ad. derefter afslog sistnämnde punkt.
Hr von Hartmansdorffs, Au g., den 13 dennes e. m. på bordet lagde hemställan, att de öfrige RiksSttn mätte inbjudas att instämma i de beslut, R. o. Ad. fattat i afseende å LagDtskts Betänk.
Sedan undert. Riddarh.-Sekret., på förfrågan af Gr.
Lagerbjelke, Gust., uplyst, att prot.-utdr. ankommit, som utvisade att PresteSt. bifallit, men Borgare- o. BondeSttn afslagit del i LagUlskts Betänk.
M 42 afgifna förslag, yttrade Gr.
Sedan nu uplyst blifvit, att frågan genom 3 Stånds beslut förfallit, kan R. o. Ad. med Hr von Hartmansdorffs förslag lill inbjudning icke vidtaga någon annan åtgärd, än att lägga densamma till handlingarne, hvarom jag vördsamt anhåller.
Frih. Creutz, Stephan: Då Hr von Hartmansdorff f. n. är sjuk, hemställer jag vördsamt till Hr Gr. o. Landtm., huruvida det icke må tillåtas, alt det af honom framställda förslag lill inbjudning måtte få hvila på bordet, lill dess hau tillfrisknar och kai) komma hit.
Då härvid Hr Gr. o. Landtm, erinrade att för förnyad bordläggning erfordrades 2:ne ledamöters begäran, förklarade Frih.
Cederström, Rttd., ochHrvon Francken, Georg Wolfgang, sig instämma i den af Frih.
Creutz gjorda begäran.
Föredrogos och lades till handlingarne Consl.Utskts d. 13 dennes e. m. på bordet lagde Mern.:
JYs 48, i anledn. af två Stånds återremiss af Mern.
JU 40, innehållande förslag till ändringar i 5G:te och 81 :sla §§:ne Reger:s Formen samt 29:de §:n l:sta mom.
Riksdags-Ordn:n, rör.de behandlingen af frågor om ändring i Grundlagarne; och JU 49, i anledn. af PresteSt:s återremiss af Mern.
JVs 41, innehållande voter:s-propos:r, ronde det i Mem:n N:ris 11 och 31 afgifna förslag till ändring af åtskilliga stadganden i Grundlagarne, i afseende på en del Regerings-ärenden.
Sep t emlie- e. m. 63 Föredrogos, meD bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StalsUlskis den 13 dennes e. m. på bordet lagde Betänk, och Utlåtm: JM 272, ang:de medels uplåning genom utgifvande af fonderade Slats-obligationer; JU 273, i anledn. af K.
Propos., i fråga om Statens medverkan för jernvägars anläggning, jemte väckte motioner, ang:de sältet för dylika anläggningars åstadkommande; samt JM 274, i anledn. af väckte motioner om Slats-bidrag för jernvägs-anläggningar.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att i gårdagens Talmans-conference öfverläggning egt rum om någon dag, då Talmannen kunde föreslå RiksSt:n att samtidigt företaga till afgörande de 3 från StatsUtsk. inkomne mål, hvilka nu sednast blifvit af R. o. Ad. ånyo bordlagde, samt att Talmännen öfverenskomma att hemställa, det RiksStm måtte till afgörande företaga StatsUtsk:s Betänk.
JU 272 nästa Onsdag och samma Ulsk:s Utlåtm N:ris 273 och 274 i näst derefter inträffande plenum. R. o.
Ad. hade likväl förut beslutat alt främst å nästa föredragn:s-lista uptaga BankoUlsk:s Mern. JU 59, och således kunde, i afseende på StalsUtsk:s Utlåt.
JM 272, icke annat beslut fattas, än att del må lill nästa plenum upföras näst efter BankoUlsk:s nyssnämnde Mern.; hvarföre Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa, om R. o. Ad. behagade fatta ett sådant beslut, samt derjemte besluta, att StatsUtskrs Utlåtm N:ris 273 och 274 ej må ånyo föredragas före det plenum, som komme att hållas näst efter Onsdagen.
Ropades Ja. IL R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 på aftonen.
In fidem protocolli, Alberl Munck. 64 Den 20 September f, m.
Onsdagen den 20 September 1854.
Justerades 3 prot.-utdr. för den 16 dennes, samt pieni-prot. för den 17 sisll.
Hrr Elektorers listor vid val af Ulsk:s-)edamöter; och befunnos dertill utsedde i Stats-Ulskottet: att inträda under den ordinarie ledamoten J\i 8.
Åkerhjelm, Johan Carl, beviljade 14 dagars ledighet från och med d. 16 Sept.; JM 1,885.
Hr Arnell, Gustaf Fredrik. Bevillnings-Utskottet: efter JM 1,753.
Ilr Hedenstjerna, Johan Fredrik; 1,210.
Hr Reutersvärd, Patrik Oskar.
Lag-Utskottet: efter JM 1,901.
Hr Olivecreutz, Wilhelm Casimir; JM 100.
Hr Cederschöld, Robert Theophron.
Expeditions-Utskottet: efter JM 1,753.
Hr Hedenstjerna, Johan Fredrik; JM 1,519.
Jag är redan förut ledamot af BankoUtsk., och som min vistelse vid Riksdagen troligen icke kommer att blifva långvarig, anhåller jag att få afsäga mig förtroendet att vara ledamot af StatsUlsk.
I anledn. häraf blefvo Hrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodade att sammanträda för att utse en ledamot, att, i st. f. Hr Arnel), inträda i StatsUtsk. under den tid Frih.
Äkerhjelms permission komme att fortfara.
Uplästes ett af Ilr Knorring, Erik Oskar, inlemnadt sålydande Mern.:
Af Den 20 September f, m. 65
Af förekomne omständigheter hindrad alt hädanefter deltaga i riksdagsgöromålen, nödgas jag afsäga mig förtroendet all vara ledamot af Bevilln:sUlsk:t, samt suppleant i I3ankoUlsk:t, och får jag tillika hos Hr Gr. o. Landtm, och H. R. o.
Ad. ödmjukast anhålla att ändock blifva vid min riksdagsmanna-rätt bibehållen. R. o. Ad. biföll denna anhållan; hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, anmodade Hrr Elektorer alt vid deras nästa sammanträde jemväl utse en ledamot i Bevilln:s- och en suppleant i BankoUlsk. efter Hr von Knorring.
Utsk:t inkomne förslag till R.
Stirs underd. skrifvelser till K. M.:
M 127, angrde regleringen af utgifterne under RiksStatens Andra Hufvndtilel; och Ms 136, ang:de T ull-be villn: n; (ålföljdt af Tull-tarifer och Varu-förleckning, samt Tulllaxe-underrättelser).
Föredrogs till justering, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Exped.Utsk:s under Ms 134 afgifna den 16 dennes f. m. på bordet lagria förslag till R.
Sl:rs underd. skrifvelse till K. M., ang:de inrättande af ett Ecklesiastik-Kolhm.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, BankoUtsk:s den 16 dennes f. m. på bordet lagda Alem.
MS 59, ang:de dispositionen af medel, hvarmed Bankens låne- och kredilivrörelse är vorden förminskad.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s den 13 och 16 dennes på bordet lagda Betänk.
Ma 272, ang:de medels uplåning genom ingifvande af fonderade Slats-obligationer.
De af Utsk. i detta Betänk, föreslagne beslut och stadganden företogos punktvis till afgöraude.
1:sia punkten.
I den nu föredragna första punkten, omförmälas Irenne serskilda föremål, nemi. slats-lån, jernvägar och andra allmänt gagnande större företag.
Hvad är i detta hänseende ändamål, och hvad är medel?
För åtskilliga Riksdagsmän, hvilka anse statslån såsom någonting i och för sig sjelft godt och nyttigt, äro dessa utan tvifvel ändamål, och jernvägarne medel.
De äro blott en lockbeta, som man begagnar, emedan många Riksdagsmän önska att dylika fortskaffningsmedel måtte komma till stånd.
Andra åter anse jernvägars erhållande vara hufvudsak, och 12 H. 5 66 Den 20 September f. m. för dem äro statslånen allena medel.
Man har förmodligen icke ansett sig kunna locka nog många med statslån och jernvägar, emedan de sednare icke kunna sträcka sig till alla orter inom riket; derföre har man tillagt allmänt gagnande större företag, hvilka kunna sträckas hvart som helst och följaktligen få så många flere anhängare.
Det är för den skull klart, att äfven de gagneliga företagen blifva ändamål för somliga och medel för andra, samt att, när man slätlt så klokt till, att man har tre väldiga ändamål och tre väldiga medel, man icke skäligen bör kunna misslyckas.
Jag vågar likväl göra några invändningar emot detta förslag att för alltid skuldsätta Sveriges rike; ty här är ett hufvudsyfte att införa stats-Iån, oupsägbara å fordringsägarens sida.
^ Jag skall begynna med den första frågan, nemi. den, sorn rörer statslån i allmänhet.
Skuldsättningsbanan är så förledande att beträda och fortsätta, emedan man icke behöfver anskaffa mer än räntan och något obetydligt tillägg för kapital-skuldens årliga minskning.
Sålunda ser man, huru en fidei-kommissarie, hvilken befinner sig i välstånd, icke drager i betänkande, att begagna sig än af en, än af en annan utväg, för att belåna sitt fideikomiss, ehuru sådant är förbjudet.
Mången gör det- ulan tvifvel i den ärliga afsigten, att dermed förkofra sitt välstånd.
Men jag hemställer till eder egen erfarenhet, Mine Hrr, huru många fidei-kommissarier, sora börjat att skuldsätta sin egendom, betalt denna gäld under sin lifstid.
Ilon blir eljest en börda för hans efterkommande och vanligen grunden till fidei-kommissets uplösning.
På samma sätt förhåller det sig med samhällena.
Man kan, genom statsskuld, uträtta, så att säga, allt hvad man behagar, ty man behöfver, såsom sagdt är, blott anskaffa tillräckliga medel för räntans och någon kapital-afbetalnings liqviderande, på sätt man gjorde, när 5 miller anslogos till den år 1851 beslutade jernvägen, och då man blott behöfde bevilja 250,000 R:dr årligen.
Man påstår, alt penningevärdels bestånd i ett land, der, såsom i Sverige, rörelsemedlen utgöras af Riksbankens sedlar, kan bättre än eljest uprällhållas genom statslåns införande, och om man har dem att tillgripa i nödens stund, när man behöfver vidare skuldsätta sig.
Detta skäl är dock endast sanut, under mindre vigtiga omständigheter.
När de stora pröfuingnrne påkomma, håller det icke stånd.
Frankrike hade, vid sin första statshvälfning, icke allenast en betydlig statsskuld, utan var äfven väl bevandradt i alla dithörande angelägenheter.
Det hade jemväl klingande mynt; men då samhällsordningen kastades öfver ända, förlorade slaten sin kredit och kunde, oaktact den bemäktigade sig Adelns och Presternas egendomar, icke bestrida sina utgifter, utan mäste tillgripa pappersmynt eller de s. k assignaterna.
Dessa sedlar, som folio till ytterligt vanvärde, bevisa huru litet en rik stat kan, i nödens slund, hjelpa sig med ett slalslåne-system, Det hade i Frankrike åtminstone den nyttan med sig, att det i Fransmännen salle en sådan skräck för pappersmynt, att något sådant af dem ej mera godkännes.
Men låtom oss betrakta förhållandet i sednaste tider, t. ex. när Ungern och Italien 1848 reste sig mot det stora, mäktiga Den 20 September f. m. 07 Österrike, så atl Samhällets bestånd sväfvade i fara.
Då hjelpte det icke att förut hafva ett väl ordnadt statslåne-system, eller atl förut äga klingande mynt.
Staten fick ändock inga lån.
Österrike måste utgifva sedlar utan fond, och dessa föllo till vanvärde.
Man kunde icke ens få skiljemynt, ty äfven kopparslantarne försvunno.
Det gick så långt, att man klippte gulden-sedlar i fyra stycken och mottog hvartdera för j- eller 15 kreutzer.
Men icke nog dermed, värdshusvärdarne i Carlsbad kunde ej gifva tillbaka åt sina gäster för brist på skiljemynt.
De gjorde då mynttecken af papper, tenn eller jernbleck, hvilka de gåfvo tillbaka åt spisande gåster, eller mottogo_ i betalning af dem.
När dessa någon påföljande dag gingo till ett annat värdshus, k unde de äfven der betala med mynttecken, hvarpå stod något spisqvarters namn, hvarefter mynttecknen utvexlades värdshusvärdarne imellan, såsom kontanter.
Jag kan ytterligare nämna Frankrike, hvars välstånd var utmärkt under Ludvig Philip.
Men när Frebruari-hvälfningen utbröt, försvann all kredit, och dermed det klingande myntet.
Eli hvar ville, i nödens stund, behålla den enda penning han egde.
Våra landsmän, som då voro i Paris, kunde blott med största svårighet komma derifrån genom Engelska vexlar eller andra dylika omvägar, ty bankirer och vexlare stängde sina kontor.
Hade denna Statshvälfning varat längre, så hade man förmodligen' fått lika beskaffade assignater som efter 1789 års omstjälpning.
Således är det eli skenfagert skäl, som icke håller stånd, då man säger, att med ett väl ordnadt statsskuldssystem kan man reda sig, då nöden inträffar.
Kan man föreställa sig att det fattiga Sverige, hvilket icke ens i fredstid har klingande mynt, utom för småliqvider, och som för öfrigt är belastadt med Riksbanks- och Privatbankssedlar, kan man föreställa sig, frågar jag, att detta rike förmår, i nödens stund, hjelpa sig med statslån, när det redan på förhand måhända vore öfverhopadt med skuld?
En dylik finans-operation är att förlikna vid det gamla ordspråket ”att gifva en tiggare ål de fattige.”
Man säger sig underlätta möjligheten att erhålla statslån derigenom att man redan har sådana förut.
Men kan man tro, att någon enskild person skulle hellre vilja utlåna sina penningar på en redan intecknad egendom, hvars egare vore väl förfaren i all slags låne-rörelse, än inteckna dem i en ograverad egendom, hvars egare, ehuru obekant med omsättningar och dylikt, vore en redbar man?
Lika som den enskilde förhåller sig mot inteckningsgifvarne, lika så förhålla sig de stora redbara kapitalisterna, som anskaffa lån åt stater; ty ingen annan än en procentare lärer önska få alt göra med någon, som redan är hvad man kailar kommen på kneken.
Vill procentaren likväl inlåta sig med sådana låntagare, så gör han det naturligtvis icke i någon annan afsigt, än för att preja dem så mycket värre.
Det är dessutom i närvande tid omöjligare för en Stat, än för en enskild man, som har skuld, alt dölja det.
Derigenom att finanserna i alla grundlagsbundna samhällen behandlas offentligt, känna kapitalisterna, på det nogaste, hurudan! tillståndet är.
Jag har en gåDg i Hamburg fått erfara det, då jag talade med 5* 6 S Den 20 September f. m.
Salomon Heine om Svenska banken; Iian visade då, att han kände dennes tillgångar nästan lika väl som jag, hvilken äfven då var Hankofullmäklig.
Skälet, hvarföre England, Holland, Frankrike och andra skuldsatta samhällen hafva kommit till en sådan välmåga, Iivari de f. n. befinna sig, år icke det, att de hafva statsskuld, ulan emedan deras innebyggare äro företagsamma, flitiga, hushållsakliga och af naturen i åtskilliga hänseenden gynnade.
I England och Holland, der statsskulden är så stor,. att utgifterne till ränte och kapital-afbetalningar öfverstiga hela Statsförvaltnings-kostnaden för året, der är dyrheten större än i andra länder.
Efterfrågar man skälet härtill, så svaras, ali det är statsskulden, som trycker samhället, och de stora skatter, sorn detta fördenskull måste bära.
Hurudant förhållandet i detta hänseende är, vill jag till siffran upgifva, på det man icke måtte tro, alt jag här talar efter godtfinnande.
Den lilla bok jag håller i handen är Almanach de Gotha, för innevartde är.
Dess upgifter pläga anses vara så tillförlitliga, att jag icke tror någon drager dem i tvifvelsmål.
I England äro utgifterna beräknade till 52,183,000 Lé?
St., hvaraf till den fonderade statsskulden åtgå 27,500,000 L# St., samt till den öfriga 2,800,000, sålunda tillsammans mer än 30,000,000 L$, eller nära f af Englands bela statsinkomst.
Kan sådant anses för annat än en stor olycka?
Hvad Holland beträffar, så har denna lilla stat, hvars folkmängd knappast år så stor som Sveriges, en statsutgift för innevarande år af 70,000,000 gulden, hvilket är detsamma som 70,000,000 R:dr b:ko.
Det skulle vara otänkbart, att ett så litet samhälle skulle kunna bära en sådan tunga, om icke Holland hade kolonier, som kunde understödja detsamma.
Af dessa 70,000,000 gulden åtgå 35,993,700 gulden, d. v. s. nära 36,000,000, eller mer än hälften af statens hela inkomst, till skulders betalning.
I detta hänseende har Holland gjort en patriotisk handling, som svårligen har sin make i nyare tidens historia.
Ar 1843 måste nemi. regeringen för general-staterna tillkännagifva, alt statskassan saknade medel ali betala de förfallna räntorna på statskulden.
Man vågade icke göra upsägning, emedan man icke visste, hvar medel skulle lagas för att betala de fordringsägare, som möjligtvis kunde säga: ”tåg bil penningar!”
Efter del åtskilliga förslag till bristens fyllande blifvit förkastade, ntgick slutligen en upmaning till hela nationen, att genom frivilliga lånebidrag hjelpa staten ur sitt betryck.
Konungen sjelf lät teckna sig för 10,000.000.
Andra, från honom ända ned lill tjenslehjonen, tecknade sig, så alt, när inskrifDingsterminen var slutad i Mars månad 1844, befunnos de å samtlige listorna tecknade bidragen opgå till 126,000,000 gulden.
Staten var räddad.
Men endast på delta sätt kunde man nedsätta statslånens räntefot.
Sjelfva skulden mäktade man likväl icke miuska.
När man har sådana exempel för ögonen, är det då skäl för oss, som ännu icke äro i nöd, att blottställa oss för att komma i samma fördömelse?
Om statslån här nptagas, hvad skall dermed vinnas?
Man säger, att vi skola göra inrikes lån, ty de äro icke så farliga, sorn Den 20 September f. m. 6!) de utländska.
Men då tillgång å inrikes lån icke finnes, emedan våra HypolheksföreriiDgar icke ens kunna på fastigheter få låna en eller två miller, ulan måste taga dera utifrån, hurti skola då större lån kunna inrikes fås för Statens räkning?
Det kunde icke tillgå på annat sätt, än att man lånade så sora vore det inhemska lån, ehuru utländningen ändock underhand tillsläppte penningarne.
StatsUtsk. har ju sjelf! föreslagit, att valörerna å de blifvande stats-obligationerna skulle utsättas, icke blott i R:dr Riksmynt, hvilket ntländningen icke torde förstå sig på, utan äfven i R:dr Silfver-Specie, hvilket mynt motsvarar en R:dr Ramb. B:ko.
Afsigten är således att göra värdet äfven för utländningen begripligt och få honom till långifvare.
Om vi ej kunde vederbörligen betala hufvudstol och ränta å våra skulder, och de utländska fordringsegarnes Regeringar lade sina krigsskepp framför våra förnämsta hamnar, för all tvinga oss lill betalning, såsom
England gjorde för några år sedan med det lilla Grekland, huru ginge det då med Sveriges sjelfständighet?
Om Staten gör lån i ett land, sorn är så kapitalfattigt, att icke ens Hypotheksföreningar kunna på fastighet erhålla hvad de behöfva, hvad blifver då följden för näringsidkaren, hvilken fili sina förlag jemväl behöfver lån, utan förmåga alt derföre ställa säkerhet i jord?
Otvifvelaktig! lemnar kapitalisten hellre sina penningar åt Staten, som icke så snart gör bankrutt och sorn betalar räntan två gånger om året, än han vill utlåna dem åt den enskilde näringsidkaren.
Afven nu klagar denne, oaktadt landets blomstrande ställning, öfver svårighet att få låna penningar; huru mycket större skulle icke då hans förlägenhet hädanefter blifva, om Staten genom sina lån borttoge de penninge-lillgångar, som eljest kunde finnas inom Riket.
Ifrågavaride låneförelag skulle sålunda blifva gagnelig! endast för dem, som hodde nära jernvägarne och kunde begagna dem ; men skadligt för alla de öfrige, och dessa äro likväl och komma i långliga tider att blifva de fleste.
Här säges, att de anslag, som skola gifvas till lånens liqviderande, böra på ändamålsenligt sätt förräntas, intill dess lånen kunna infrias.
På hvad sätt?
Jo, så alt räntebärande papper upköpas.
Men nu har det, vid denna Riksdag, befunnits, alt
Hypotheksföreningarnes obligationer icke äro säljbara, när man vill blifva af med dem, emedan det här icke, såsom i andra länder, linnas nog mycket rörliga kapital till statsobligationers uphandling.
Derföre har ock RikSg:s-kont. varit nödsakadt alt, enl. R.
St:s beslut, uplaga lån för att betala krigsruslningskostnaderne.
Om de statsobligationer, som för jernvägarne utgifvas, icke äro osäljbara nu,Nså kunna de blifva det framdeles, hvaraf följden vore, att Riksg:s-kont. nödgades låna ånyo för att kunna betala kapital och ränta.
Jag kan således icke annat än afstyrka Statsverkets skuldsättning onödigtvis, såsom jag anser händelsen för ögonblicket vara.
Utsk. har sjelft sid. 9 medgifvit det vara ”orätt, att, för fyllandet af samtidens behof och beredandet af eljest saknade tillgångar för ifrågasatta statsanslags beviljande, ådraga efterkommande ökade skattebördor, heltst hvarje generation, såvida icke samhällets fortfarande bestånd fordrade så stora upoffringar, ali' de ovilkorligen måste på 70 Den 20 September f. m. en längre tid fördelas, vore skyldig sjelf utgöra de bidrag, sorn för landets styrelse och försvar samt intellektuella utbildning och ekonomiska förkofran erfordrades.”