Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter denna öfversigt af sistförflutne 5 års Regeringsåtgärder, lemnar jag åt hvarjes eget omdöme, att afgöra, huruvida Kongl. Maj.ts Regering under denna tiderymd verksamt ber främjat
Rikets sannskyldiga nytta* N:o 6.
Friherre Löwenjläöld, Salomon’.
I anledning af hvad sorn blifvit anmärkt emot StatsSecreteraren Herr Friherre Ehrenborgh utber jag mig vördsammeligen få anti föra, att lika som io:de och afrad utgå af Bergverks anläggningar har en viss afgift blifvit åsatt Mjölqvarnar, att qvarnräntor från de älsta liderne blifvit räknade bland Statens betydeliga inkomster, att på det, vid ett efter den natura T 90 Den i o Julii f. m. liga ordningen i mohn af tilltagande nyodlingar och tillökad Folkmängd, utvidgadt förmalningsbehof, Staten icke skulle komma att vidkännas förminskning uti en på detta sätt påräknad allt jemnt växande inkomst har det lika länge varit lagdt till grund vid beviljandet »f Husbehofsqvarnars anläggning, att de i mohn af deras husbehofs förmälning skulle till ränta skattläggas.
I öfverensstämmelse härmed hafva da derom utkomne älste Lagar och Författningar blifvit afpassade.
Uti Wexiö Stadga vid Räfsta Tinget år 1414 stadgas: att alla Fotqvarnar, som ej gamle qvarnställen äro, och ej upprefne eller skattade äro, efter Konungs och Riksens dom och samtycke skulle utkastas, och derefter ej byg-i gas vid 40 Mark.
Alla sedan den tiden utkomne Författningar hafva haft till föremål, att de Statsbidrag, som under namn af Qvarnräntor varit påråka nade att på denne väg i Statens Cassör ingå, antingen af besparad Tullifgift genom Husbehofs förmälning eller af Tulltäckten vid Tullqvarnar utan förminskning, der skulle inflyta.
Uti flere af de i Rikets Archiver befintlige äldste räkenskaper, upptagas och redovisas räntor af Sqvalte-qvarnar.
Den 10 Julii f. nt:
Enligt 1690 års Skattläggningsmethode för Westmanland belägges Spvalte-qvarnar, som brukas till husbehof med skatt i mohn af hushållets personal.
Vid QvarnCommisionsförrättningarne, som på Ständernes underdåniga anmälan på 1690- talet agde ruin öfver hela Riket skattlades med få undantag alla Husbehofsqvarnar som bibehöllos, och vid Hemmanens skattläggning icke blifvit beräknade, till serskildt ränta för Husbehofslönnalningen.
Att upprepa alla de Stadgar som i anledning af Ständers gjorde framställningar under loppet af 400 år utkommit rörande
Qvarnräntors utgörande af all Spsnnemål, sorn för— males antingen vid Tull eller Husbehofsqvarnar vore för vidlyftigt.
Ehrenborg har genom sitt i underdånighet tillstyrkte afslag å Rikets Ständers i anledning afjnågre RiksdagsFullmägtiges väckte Motion, önskningsvis framförde underdåniga anmälan om Husbehofsqvarnars anläggning utan ränta, vårdat helgden af de ännu gällande Beskattningslagarne.
Bifall å den anmälte befrielsen från en stadgad Grundskatts utgörande, hade haft den påföljd, att fyllnaden af den brist uti Statens ordinarie inkomster, som härigenom uppstått, kommit att såsom bevillning obehörigt öfverflyttas på andre medborgare. 192 Den 7 Julii f, m. N:0 7.
Friherre Ankarfvcird, Carl Henrici De Lagbundne Styrelseformernas garantier innefattas till största delan uti, för sine rådslag och handlingar ej mindre än för sin verksamhet eller overksamhet inför Nationens ombud ansvarsskyldige Rådgifvare.
Om detta är en obestridlig sanning af hvars ådagaläggande det ensamt beror, om Samhäilsfriheten är ett ordspel eller en genom sin verkan omisskännelig fördel; så intager säkerligen granskningen af desse ansvarige Rådgifvares handlingssätt, det aldravigtigastc rummet ibland,, Representantens alla åliggandem Riksens Ständers ConstitutionsUfskott erkänner, sorn jag tror för första gången, att Svenska Folket och dess Representanter uti StatsFörfattningen förbehållit sig, foch icke ConstitutionsUtskottet allena) att vid hvarje Riksdag, undersöka huruvida för att nyttja Utskottets bildrika språk, det ljus hvarmed StatsFörfattningen omgifvit KonungaThronen, uppfyllt sin bestämmelse att lysa, eller om de medelst ett dunkelt 6ken, snarare omkring Thronen underhållit en skymning, i anseende till Konungens och Folketsoskiljagtiga intressen.
Det är således med en verklig tillfredsställelse som frihets- Och Fäderneslandsvännen erkänner de framsteg, som af detta Constitutions Ut - Den 10 Juiri f. m. *93 Otskott blifvit gjorde S Constitutionaiitetens vig; för den som lifligt påminner sig en tid, då ConstitutionsUtskotlet ansåg sig uteslutande
Vara både granskare och opinionsDommare i anseende till Konungens Rådgifvares administrativa verksamhet, är det en verkelig tillfredsställelse, att finna huru CönstitutionsUtskottet ganska tydeligt anser sig af Riksens Ständer- öfverlåten, endast dsn första beredelsen af pröfningsrätten; det är således med tacksamhet Svenska Folket bör emottaga stadgandet af den grundsats, som Utskottet gjordt gällande, stt tolkningen af Grundlagarnes ordalydelse i Och för tillämpningen,synes likasom med uppsåt anförtrodd åt tidernas skick; och då tidens skick omisskänneligen visarsig uti ett, hos Folket mera utveckladt begrepp, ej allenast om enskildt» rättigheter, utan äfven om hvad Samhället för sitt välstånd kräfver, så är det utan tvifvel en följd af tidens skick, att den allmännna uppmärksamheten mera än någonsin är fästad å Styrelseorganernas handlingssätt, såsom mäst utaf allt inverkande å Samhällstillståndets beskaffenhet af hoppgifvande eller oroande, till lycka eller olycka.
Det sunda förnuftet biträder utom all tvifvel ConstitutionsUtskottets yttrade mening, att fel, förseelser och misstag kunna viga sig i mångfaldiga skepnader; och Lagstiftaren synes icke förlorat ett sådant tingens naturliga förhållande utur sigte, dä han genom 106 Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr, VI 13 Den 10 Julii f, m, och 107 §. §. uti RegeringsFormen sträckt sitt förutseende, till möjligheten af Lagens uppsåtliga öfverträdande, och derföre stadgat ansvar inför Laglig Domstol efter den förra af desa §. §.; äfvensom till de händelser der utan Lagens prositiva öfverträdande Rikets sannskyldiga nytta, icke uti rådslagen blifvit iakt. tagen, eller förtroendeEmbetet icke utöfvadt, med oväld, nit, skicklighet och drift, hvaremot den 107 §. synes vara uttänkt.
Vid det förra förhållandet åligger det ConstitutionsUtskottet, att inför RiksRätt låta den brottslige tilltalas; vid det sednare är det Folkets öfvertygelse om verkningarne af Rådgifvarnes negativa förhållandes som utgör hela grunden för missnöjet med Styrelseorganerne; hvadan beslutet om någon åtgärd i likstämmighet med den hänvisning ta fall aldrig kan blifva något annat äta ett opinions yttrande; och då jag erkänner rigtigheten af den tanke jag här vid något tillfälle hört uttryckas, att Representantens öfvertygelse tillhör Fäderneslandet, kan jag icke neka mig att äfven framlägga mina åsigter rörande detta lika vigtiga som grannlaga amne, oaktadt äfventyret att, uti mine omdömen mycket kunna misstaga mig om det fatta.
Då ConstitutionsUtskottet ansedt 6itt Betänkande påkalla en så Omständlig inledning, så torde det äfven benägit ursäktis mig , om jag sökt följa ett sådant efterdöme att, i förväg förklara grunderne för mine anmärk - Den iö Jutii /. m. *95 fiitigar, oeh för den tankeyttring jag öfver Sm-» het går att afgifva. jag förbigår alldeles ds delar, hvaruti ConstitutionsUtsköttet efter min tanka äger att handla med Riksens Ständers rätt, nemligen de fall för hvilka Utskottet funnit anledning ställa den felagtige under RiksRätt efter den lo6;te §. jag åsidosätter äfven att anmärka de tillfällen, för hvilka det möjligen kan synasmig> att Utskottet ägt anledning att, vid tillämpningen snarare afse den 106 än den 107 §., och jag anser mig af den Ordning
Utskottet iakttagit böra hemta vägledningen vid uppställandet af mina anmärkningar.
ConstitutionsUtskotfet har funnit anledning att. emot StatsRådets
Ledamöter och vederbörande föredragande göra åtskilliga anmärkningar, med hänsyftning till den påföljd 107 §. innebär.
Den första anmärkningen är Rådgifvande åtgärderne till de i Kammarexpeditionen den 22 Januarii, 23 April och 10 December 1822, fattade beslut om fastställd indragning, och förbjuden fortsättning af Dagbladen Argus, CoUriren från Stockholm och Argus, dm andra.
Utskottet ogillar dessa åtgärder, såsom icke grundade å sådane omständigheter, som Tryckfrihets Lagen stadgar för att påkalla de*ni men Utskottet uttrycker i min tanka en origtig lära, då det hyllar, hvad det, kallar Konungens arbitrernnde makt i dylika frågor.
I95 Den lo Julii f. m.
Då TryckfriketsLsgen tydligen bestämmer hvilka förhållanden som berättiga Konungen, att inskränka den, för aila andra tillfällen genom Lagen stadgade Tryckfriheten, så synes mig ett uti Lagen icke medgifvit arbitrerande hafva ägt rum, när Utskottet funnit, det ingen af de anledningar till trykta Skrifters indragning, som uti TryckfrihetsLagen finnes stadgade, förevarit, vid de af Utskottet anmärkte tillfällenj det cynes mig således, att
Föredraganden ägt full anledning att pligtenligt vägra sin contrasignation å ett beslut, stridande emot TryckfrihetsLagens ordalydelse och anda; det synes mig att Utskottet bordt uti sitt Betänkande utsätta, hvilken den föredragande för Kammarärenderne varit, som bebehandlat desse ämnen.
Jag finner således härutinnan anledning till en väsendtelig anmärkning emot Utskottets Betänkande.
Utskottet yttrar sin önkan, att StatsRådet fparjämmare tillstyrkt
Konungen begagnandet af indragningsmakten i anseende till Dagbladi Utskottet tillkännagifver i och med detsamma; att StatsRådet öfverflödigt tillstyrkt dessa indragningar, som efter Utskottets yttrade mening icke varit hyllade af allmänna tänkesättet, och af aktningen för Publiciteten.
Utskottet ådagalägger härigenom huru StatsRådet för Konungen undanhållit det allmänna tänkesättet, äfvensom afseende å aktningen för Publiciteten, såsom det dyrbaraste föremålet för Folkets ömtålighet, då den bildar det säkraste värnet för dess frihet; då den utgör den svag*res yttersta tillit emot allt mägtigt förtryck,'
Den lo fulii f. wt. *9? synes Publilitetens vanvårdande genom tillstyrkandet afen arbitrage, icke af lagen hemtad indragning, vara eu af de svåraste anledningar till klagan, som Folkets ombud å Folkets vägliar emot Styrelsen kunna framföra.
Huru skall uti ett lagbundet
Samhälle sanningens ljus framtränga till Thronen, om det derifrån utestänges genom Rådgifvares tillstyrkta inskränkningar i Tryckfriheten?
Huru skalldet lagbundna samhället vinna sin erforderliga utbildningom det hufvudsakligaste medlet för medborgare alt ömsesidigt bibringa hvarandra upplysningar på ett arbitrairt sätt inskränkes genom intrång uti Tryckfriheten?
Hvar är värnet och säkerheten emot förtrycket, om
Förtryckaren kan ansvarslöst få tillstyrka indragningen, eller förbud emot fortsättningen af den klagan, som hvarken varit vådlig för allmän säkerhet, eller förnärmande personlig rätt, eller af fortfarande smädlig egenskap?
jag hade utan tvifvel önskat att ConstitutionsUtskottet i anledning af ådagalagde Statsrådets handlingssätt vid frågor om TryckfrihetsLagens tillämpning, mera bestämdt utred t mot hvilka af StatsRådets Ledamöter anmärkningsrne i följe härmed borde rigtus.
Utskottet tillkännagifver val, att Föredraganden, Herr tillförordnade StatsSecreteraren Danckvardt, vid tvenne tillfällen, och StatsRåden Grefvarne Sköldebrand och Fleming vid ett tillfälle på grundliga skäl i nädevugaf6tyrkt förbudet mot vidare utgifning af en indra* gen skrift;men härvid förekommer det mig, som om Konungens Rådgifvare påkallat nåden der blott bordt vara fråga om rättvifan, Uti Den 10 Julii f m. det lagbundna samhället är rättvisan enda grundvalen för det fris samhällets bestånd, och Folkets frihetsälskande lynne uttryckes illa inför Regenten, då vid frågor om landets »tora angelägenheter, rättvisan åsidosattes, för att endast göra Nåden gällande å den punkt, hvarest förvexlingen af dessa båda vilkor så lätt kan bilda ämne till stridighet mellan Styrelse och Folk.
Utskottet ändamålsenligaye förfarit om det underrättat Riksens Ständer, hvilka de Rådgifvare varit, som tillftijrkt den indragning af Dagblad, som Utskottet icke funnit grundad å Lagens föreskrifter: det hade i min tanka varit af mera vigt för Riksens Ständer att tå erfara af hvilka rättvifan äMofättes, än att få veta utaf hvem nåd blifvit begärd} jag inser fullkomligen hvilka anledningar jag häraf borde hemta, för att begära en återremiss utaf Betänkandet, men jag anser den älven kunna undvikas, om Riksens Ständer skulle finna för godt, att blott i underdånighet underställa Konungen ConstitutionsUtskottets Betänkande i denna del, och att dervid bifoga en underdånig önskan, att Kongl, Majit täcktes nådigst finna, att rådslagen vid frågor om indragning af Dagblad, understundom icke uttryckt det allmänna tänkesättet, då de icke varit fotade hvarken å Lagens bokstafliga lydelse eller å dess anda, Constitu'ir nsUtskottets anmärkning rörande tillstyrkandet i KrigsExpeditionen den 13 September iS33 , af det^Nådiga förklarandet, Den lo Julii f. m. rörande en af JustitieCanzlersEmbetet emot Kongl. KrigsCollegium anställd talan i ett mål rörande med enskilt person upprättadt Contract om casseradt Gjutgods, i följe af hvilken verkställande magtens åtgärd, ansvarslöshet för ett Domrätts ägande Embetsverk ägt rum, och i sammanhang därmed mistning af den ersättning för liden förlust, som enskilta Parten i laglig väg sökt och påräknat, är af en si påtagligt lagstrid ig beskaffenhet, att det nödvändigt bör fästa den allmänna uppmärksamheten.
Att Utskottet härvid icke utmärkt hvilka de Rådgifvare varit som vid rådslagen så litet iaktagit hvad Grundlagen, hvad Allmänna Lagen och det sunda omdömet om rättvisa och billighet föreskrifver , skall tvifvelsutan sysselsätta omdömet.
Det förefaller mig härvid besynnerligt, att Utskottet icke en gång namngifver den Föredragande, emot hvilken Riksens Ständer af det uppgifne förhållandet böra hämta anledning, att handla efter royrde §,s föreskrifter.
Jag känner äfven huru jag härvid kunde yrka återremiss utaf Betänkandet, men jag föredrager den utvägen att utan allt afseende till personen yttra min mening vara, att Riksens Ständer böra till Kongl. Maj:t skrifteligen anmäla deras önskan att Han ville ur StstsRådet och ifrån Embetet skilja den Föredragande för Krigsärenderne , som den 12 September »822 contrasignerat ofvan åberopade Konungens beslut, som otvifvelaktigt varit stridande emot Rikets sannskyldiga nytta, då det förnärmat enskilt mans rätt, 200 .
Dm ro Julii /, m. Emot Herr StatsSecreteraren Quiding har ConstitutionsUtskottet framställt så många anmärkningar, att Riksens Ständer efter mitt om-’ döme icke kunna undgå att hos Kongl. Maj:t skriftejigen anmäla deras önskan, att Han ville utur StatsRådet och ifrån Embetet skilja Herr StatsSecreteraren af Qviding.
Jag tror att Utskottet vid detta tillfäll® vidtagit den lindrigare utvägen då ic6ste §. kan hända för de i fråga varande anmärkningarne varit fullt ut lika så lämplig som den jojtde; jag yttrar detta blott anmärkningsvis och är af dea öf~ veriygdseti, att loytde §. alltid pä goda skäl bör kunna tillitas, äfven der ansvaret kan hänföras under den io6:te.
Jag skulle icke tro, att det vore Representationen värdigt att pbeifradt förbigå sådane omständigheter, att en StatsSecreterare tvärtemot Grundlagens bok-' statliga lydelse medverkadt tili en annorlunda sammansättning af RiksRätten, än den Grundagen föreskrifver; att en Stats-Secreterare annorlunda än 38 §.
RegeringsFormen föreskrift ver, sökt göra Konungens bud och befallningar gäHande; att en StatsSecreterare tvärtemot gällande Författningar befrämjat ett enskilt Contract med Kronan å den ej obetydligs summan 1 oo,coo R;dr Banco, i stället för att , genom offentlig
Auction eller förseglade anbud lämna tillfälle för flere
Spccubnter s hvaraf följden varit att andre personer af leverancen kunnat tillhandla sig vissa delar af Contractet , emot en betalning af iS procent till första Contrahenien, och hvarvid Kronans Den io Julii f. m. 201 och det allmännas dermed oskiljagtiga förlust påtaglig^n synes.
Huru StatsRådet vid alla dessa förhållanden kunnat vara overksamt, kan endast ConstitutionsUtskottet förklara; dess tystnad i den: na del anser jag likväl ganska vådlig för allmänna omdömet, som härvid försättes uti mycken villrådighet, när det tillhör menniskolynnet att vilja förklara alla förhållanden.
Hafva StatsRåden tillstyrkt de anmärkte åtgärderne, så finner man ej ordsaken hvarföre de icke blifvit framstälde till föremål för samma anmärkningar som StatsSecreteraren; hafva StatsRåden åter afstyrkt de fattade besluten, så skulle det visa sig såsom hade Konungen alle. na varit af den tanka, att StatsSecreteraren pligtenlig! förfarit, och StatsSecreteraren vore vid ett sådant förhållande så mycket brottsligare , som Konungens beslut icke utan dess biträde kunna äfventyras för ett lagstridigt innehåll: desse förhållanden hade i min tanka bordt vara upplyste genom Utskottets Betänkande.
I anledning af Utskottets anmärkning emot tillstyrkandet af besluten i KammarExpeditionen den 20 Febr. 1821 , och 14 Aug. 1822, om LandtRäntmästares och KronoFogdars, samt i Handels- och FinanceExpeditionen den 12 April 1820, om PostFörvaltareg tillsättande genom Kongl. Maj:ts egne Nådige Constitutorial, nödgas jag åter upprepa den anmärkning jag redan vid ett föregående förhållande yttrat, att Utskottet först'och främst icke namsgifver de Föredragande, som med de anjnärkteärenderne ägt att sig b,efatta}jäfvensom att 202 Den 10 Julii f. m . de Föredragande vid frågor om tillstyrkandet af beslut uteslutande framställas, utan att ens någon fråga i Utskottets Betänkande uppstår^ rörande StatsRådets ansvarsfull» medverkan till de beslut, för hvars tillstyrkande Utskottets Betänkande framställer ansvarsskyldigbeten va. ra i fråga.
Jag tror mig likväl äfven i denna del böra inskränka mig till en vördsam hemställan, om det icke skulle vara lämpligt att medelst underdånig skrifvelse till Hans Maj:t tillkännagifva det Riksens Ständer anse 28 §.
Regeringsformen vara misstydd genom StatsRådets tillstyrkande för Kongl. Maj;t att tillsätta andra tjenster, än dem, som af Konungen tillsattes vid 1809 års Regementsförändring.
Hvad som är anmäkt emot sådane före»» dragande, hvilka redan äro utur StatsRådet pkiijde anser jag ingen åtgärd i anledning af 107 §. kunna äga rum; men vid dessa anmärkningar förekommer samma besynnerliga förhållande, som vid de öfrige , att
ConstitutionsUtskottet aldeles icke ådagalagt hvad StatsRåden iakttagit för att aigtyra sådane beslut, som icke varit öfverensstämmande med rättvisa och med Rikets sannskyldiga nytta.
Det är möjligt att man häröfver bordt ytterligare infordra Utskottets utlåtande ; men det är ocksåmöjligt att man i följe deraf skulle kunna blifva försatt uti nödvändighet, att emot ett större antal af StatsRädets Ledamöter söka tillämpningen af 107 jjj:* föreskrifter, hvilket förhållande Utskottet synes vilja undvika , ehuru p« grunder dem
Den 10 Julii f ni.
205 jag icke delar, då jag tror att Nationens heder ingalunda kunde komma att iida däraf, att Folkets ombud funno sig nödsakade, att, som ConstitutionsUtskottet yttrar, om Konungens ansvarige Rådgifvare upplysa både Konungen och Nationen.
Vid detta ibland våra Constitutionela" förmer mäst högtidliga tillfälle, då Folkets Ombud påkallas, att i Folkets namn och å dess vägnar, lämna ett godkännande af StatsRådets handlingssätt under den förflutna tiden, påminnes Representanten om åliggandet, att härvid icke uraktlåta något för befordrandet utaf det helas bästa j öfverdrifven stränghet torde likväl vid ett sådant tillfälle vara lika litet förande till målet, som den allt Öfverseende efterlåtenheten.
Vid granskningen af de Rådgifvande» handlingssätt, torde Representanten ej sällan finna anledning att ransaka sitt eget hjerta, om han vid utöfningen af sitt ansvarsfulla kall aldrig vikit för Högsta magtens inflytelse, om han aldrig lyssnat till det egna intressets badrägliga röst, om han för sin öfvertygelse om förändringarne för Samhällets bästa åsidosatt alla andra beräkningar; och vid dessa betraktelser skall säkerligen icke finnas någon, som ej deraf hämtar anledning till var, samhet vid »lutbedömmandet; men tillika en alfvarsam påminnelse om pligten, att efter yttersta förmåga genom egen frimodighet stadga rättigheten att bedömma andras.
Svenska Folkets framskridande å den Gon* 204 Den 10 Julii f. tn, stitutionela banan'är tvifvelsutanjunderkastadt samma Lagar, som för den lefvande naturen bestämmer, de på hvarandra följande skiften, af bardomstid o;h af utbildning, för att hinna den mognade mannaåldern.
Om otåligheten någon gång klagat öfver uppehållet, då önskningarne alltid hastigare hinna målet, än dess uppnående tillåtes af möjligheten, så är denna otålighet lika fullt oundgängelig för alla framsteg; då den bekymmerslösa trögheten utgör dess oöfverstigligaste hinder.
Vi hafva en Statsförfattning, som innebär många förträffliga egenskaper, och hufvudsakligast den, af Statsmagternes billiga afvägning de lagstiftande och verkställande magterne emellan5 men genom våra föråldrade, till tiden icke mera lämplige StåndsOrdniogar, till intet göres snart sagt allt det goda, som åsyftats uti våra GrundLagar.
Våra sammanträden förlängas under etfc olidligt arbete för
Oss sjelfve, till tunga för Folket, och till föga båtnad för det allmänna; vi sitta skiljde på fyra rum, vi se ej hvarandra, vi höra ej hvarandra, vi besluta hvar för sig, och det åren lyckoträff oär hän3 delserne foga öfverensstämmelse i de beslut, hvars satnmanjämnkande ofta fordrar så vidlyftiga omvägar.
Våra sammanträden kunna under närvarande omständigheter ej så ofta som vederborde förnyas, öfverläggningsämnanas mängd ökas under den långa tiden, och arbetet blifver vid deras utredande oftast ofullständigt genom omöjligheten, att under så3 Den io Julii f. m, 2o5 dane förhållanden medhinna att öfverfara alltr Riksens Ständer sammanträda och hafva hitintills funnit de stora, de mest riksvårdande föremålen vid sine sammankomster allt'för li. tet eller allsintet utarbetade.
Ständer hafva börjat yttra sine anspråk på Ministérenj och Ministrame hafva ej sällan med missnöje upptagit desse Representationens fordringar.
Om det är Konungens Rädgifvares pligt att upplysa Konungen, så är det Riksens Ständers, att äfven oförstäldt förelägga Konungen och Ministéren sina tankar om Landets tillstånd, och jsg skulle för min del tro, att det tillfälle då décharge för den framfarna förvaltningen för Konungens StatsRåd begäres, vore lämpligt, att till Kongl. Maj:t i underdånighet framföra hekymret öfver det stillastående, hvarunder Svenska Folket hotas att digJ na, genom åtskilliga af dess Statsinrättningars olämplighet till tiden och dess fordringar.
Jag skulle tro, att Svenska Folkets Ombud vid detta tillfälle skulle äga full anledning att hos Kongl. Majit framställa den önskan, att dess Minisfére ville hädanefter verksammare än hitintills, arbeta på Förslag till en förändrad Representation, eller åtminstone förbät-i träd arbetsordning för den närvarande, hvartill Styrelsen äger rättigheten, och må hända i följa dermed skyldigheten förvarad i Grunda lagens föreskrift.
Jag skulle tro att Folkets Ombud vid detta tillfälle skulle kunna hos Konungen anhålla, om
Ministérens verksammare medverkan till fullbordandet af det nya Lagverket, då bristerne uti det gamla, torde 2f)6 Den io Julii f, m. vara mera än något annat vållande, till dlett öfverdrifna kostnaden för blotta fångars tränsporterande, sorn det 6ist förflutna året upp-- gådt til! den Oerhörda summan af nära 170,000 Rdr.
Jag skulle tro att Folkets ombud skulle hos Konungen kunna anhålla att Ministéren sorgfälligt ville undvika, att genom tillstyrkandet af illa beräknade handelsföretag förordsaka Landet kännbara förluster.
Jag skulle tro att Riksens Ständer kunde hos Kongl. Maj:t anhålla, att de vigtige StatsSecreterareEmbetena blefvo, enligt Grundlagens lydelse, tillsatte, medelst ordentlige Fullmakter.
Jag skulle tro, att Folkets ombud kunde i underdånighet hos Konungen anhålla, att all onödig pragt och kostnad å Ryttare- och Soldatbeklädnad borde sorgfälligt undvikas, såsom högst menligt verkande på Landtbrukaren välstånd.
Jag skulle tro, att Folkets ombud kunde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att Ministéren vid PassevolanceCassans behandlande bör komma i hog till hvad ändamål, och af hvars bidrag denna Cassa är tillkommen.