Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När således icke något af de fall, som Riksd.Ordnts 56 § förutsätter innefatta anledning för en riksdagsman, alt väcka motioner under riksdagen, för Gr:n förefunnits, alt väcka denna motion, så lärer väl icke rimligen det tredje fallet, som afser förhållanden, hvilka utom representationen kunna inträffa och hvilka äro omöjliga att förutse, hafva någon den ringaste anledning för Gr:n att väcka denna motion hvarom är fråga.
Man har här lemligen skarpt tillrättavisat, för att man varit nog djerf att erinra om det formvidriga i åtgärden och att fästa upmärksamheten på olämplighetcn af att yttra sig om sjelfva nyttan af motionen.
Jag tror att de Hrr, som meddelat denna tillrättavisning, hafva i det fallet handlat på ett sådant sätt, alt sjelfva tillrättavisningen faller på dem sjelfva.
Sjelfva begreppet säger mig att när fråga är om huruvida remiss bör och får ske, så skall man icke utlåta sig i saker eller de omständigheter, som derutinnan kunna vara mer eller mindre väsendlliga, utan man skall hälla sig lill den frågan huruvida formen är riktig eller icke.
Man skall då förgäfves hämta något bevis ifrån den omständigheten att i laglig ordning väckta motioner här få diskuteras, emedan fråga då icke är ora, huruvida en motion får remitteras eller ej.
När denna sistnämnda fråga icke kan upstå, så lärer väl hvar och en tala om hufvudsaken emedan formen då är gifven.
Sådant är här icke förhållandet, utan här är det formfrågan, som skall diskuteras och icke något annat.
Det liggger mycken vigt uppå att icke sammanblanda sakerna, ty man måste komma ihåg att hvarje fråga nödvändigt skall särskildt afgöras och man bör icke glömma bort den gamla satsen, ”Qui bene distinguit, bene docet”.
Jag kan icke annat ån anse motionen vara i uppenbar strid mot 56 § Riksd.Ordn. och anhåller derföre att R. o.
Ad. måtte afslå remiss på densamma.
Lagerbjelke har sjelf erkänt att öfver detta ämne intet föregående beslut af R.
St. blifvit fattadt.
När så är, har han följaktligen tagit bort ett af de alternativ, som finnas i 56 § Riksd.Ordn., och hvilka skulle gifva stöd åt hans handlingssätt.
Ad. omtalat, att resolutioner i fråga om naturalisation af utlänningar utfördes icke från Civil- utan från Just.-Depart:t.
Derigenom har han väl visat, att jag begått ett misstag, men ingalunda alt han sjelf har rätt, hvilket dock är hufvudsaken.
Mitt misstag härledde sig deraf att tillstånd för utländningar alt inom landet vistas utfärdas genom Civil-Depart:t.
Hr Bildt har erinrat huruledes R. o. Ad. måste omsorgsfullt 32 Den 17 Maj. tillse alt ingens grundlagaanliga rätt måtte förqvåfvas, men samme talare har icke erinrat om nödvändigheten att det allmännas rätt icke förnärmas, derigenom att lagen öfverlrädes. flans uttryck är ett vanligt yttrande af dem, som anse det enskilta vara det högsta och det allmänna underordnadt.
Det är icke min åsigt af saken men, om det är Gr.
Lagerbjelke lillsländigt att framställa en sådan motion, som han gjort, och om han vill hemta stöd för sitt förfarande af den nytta, som skulle upkomma genom motionens framgång, så måtte det vara mig tillåtligt att uttala min afsky derföre att man vill urskulda grundlagens öfverträdelse med den nytta, som deraf skulle följa.
Hr Bildt har sagt, att man icke haft något emot att Const.- Utsk. litlkännagifvit della förhållande.
Om Utsk. det gjort, i öfverensstämmelse med 107 § R. F., så hade ingenting varit alt deremot invända.
Utsk. hade handlat lagligt och R. o. Ad. hade beslutat i saken efter sitt godtfinnande; men Utsk:s förfarande att efter 107 §:s förbigående handla på ett sätt, som af ingen § göres lagligt, är felet, och skälet, hvarför Ståndet ogillat Utsk:s åtgärd.
Man har sagt att ingen kunde af tidningen erhålla säkra underrättelser och att på dem icke vore alt sig förlita; men om man vändt sig lill det Depart., som ntfärdat tillståndsbrefven, så hade man fått se, icke allenast koncepten till dem, utan äfven erhållit fullständiga uplysningar om allt hvad lill saken hörde utom Statsråds-ledamöternas yttranden deröfver.
Jag tror mig hafva vederlagt de invändningar, som blifvit gjorda och förnyar min begäran att remiss å Gr.
Lagerbjelkes motion måtte vägras.
Jag är förekommen af Hr von Hartmansdorff uti afgifvandet af den uplysning, han meddelat rörande sitt begångna misstag ang:de det Stats-Depart., genom hvilket naturalisationen expedieras.
Deremot tror jag att Hr von Hartmansdorff ganska väl hade kunnat bespara sig att icke en, utan tvänne gånger förklara sin ajsky för de personers handlingssätt, som med honom äro af olika tanka; isynnerhet som denna svåra känsla grundar sig på en den besynnerligaste förutsättning man kan tänka sig; — den nemi. att Gr.
Lagerbjelke utvecklat nyttan och gagneligheten af sin motion, med insedd kännedom att den vore olaglig; enär nyttan eljest icke bordt nämnas, om icke för öfverskylande af olagligheten.
Så ungefär har Hr von Hartmansdorff tilltrott sig kunna upfatta motionärens förfarande, hvilket han på denna grund så strängt fördömmer, och, än mer, nog summariskt deröfver på förhand betygar Ståndets förkastelsedom.
Men värre än medelst förberörde förutsättning, kan man väl knappast någonsin förtyda sina motståndares åsigter.
Det innebär såsom jag redan antydt, en bestämd förutsättning, att vi a priori skulle inom oss hafva erkänt, att allt hvad vi hafva sagt till bevisande af frågans laglighet icke ägde någon verklig grund; hvadan vi skulle Den 17 Maj.
33 skulle hafva i denna punkt helt och hållet godkänt våra motståndares åsigt; men att vi icke destomindre, emot bättre vetande, sökte genomdrifva saken medelst fästande af upmärksamheten å dess förmåner om den komme till stånd.
Till denna förutsättning, för oss högst oväntad, är ingen anledning af oss gifven.
Och dä förutsättningen jemte de derpå grundade föreställningar alltså genast mäste ramla, hoppas jag den betygade afskyn hasleligen må följa samma väg efter.
I motsats lill det påstående att 56 § Riksd.Otdn. vid detta tillfälle icke vore tillämplig, anser jag fastmera att antingen torde den 56 § böra uteslutas ur vår Riksd.Otdn., eller också dess tillämpning vara och blifva en sanning; äfvensom jag svårligen kan föreställa mig något tillfälle, då dess användande synes mera giltigt, än just nu.
Till bekämpande af denna mening har blifvit anförd!, hurusom man icke skulle kunna nr ett betänk., som icke vore lagligt, hemta anledning till en motion, sorn vore laglig.
Detta innefattar ett förbiseende af den R. o. Ad. meddelade uplysningen om ett faktiskt förhållande, som R. o. Ad. icke på annat sätt kan officiell och tillförlitligt känna.
Visserligen har jag hört Hr von Hartmansdorff, lill min rätt stora förvåning, åberopa lidningarne såsom utgjorde de någon tillförlitlig och osviklig ledare i detta fall; i följd hvaraf den värde ledamoten ansett en motion i ämnet kunnat, med stöd af deras upgifter, inom den ursprungliga motionstiden afgifvas.
För min del bar jag likväl, jag erkänner del, icke för denna slags auctoritel kunnat fatta en så djup vördnad.
Deremot läser jag utländska tidningar, emedan jag finnér dem bättre redigerade och ofta rätt uplysande.
Jag har der funnit en berättelse af ingen motsagd, åtminstone ej mig veterligen, huru det tillgick i Grekland, der en person med det fredliga namnet Pacifico, men af en ganska stridande karakter, höll på att försätta hela det lilla landet i största äfventyr, genom påkallande af en utländsk makts biträde för ulkräfvande af hans bistra anspråk.
Med kännedom om denna, genom en naturaliserad eller i landet bosatt främlings af så mäktiga välgynnare understödda fordringskraf åstadkomna, för Grekland i materielt och pekuniär! hänseende ganska vådliga episod, synes det vara en skyldighet för Svenska folkets ombud alt med fördubblad vaksamhet betrakta tidens tecken; och ehuru Hr von Hartmansdorff velat bestrida mig rättigheten alt få yttra mig i en sak, hvarom jag likväl, i anseende till dess samband med förevarande ärende, anser mig äga anledn. vid detta tillfälle något orda, hälst som Hr Frih. o. Landtm, icke heller funnit sig böra afbryta min framställning derutinnan, så torde R. o. Ad. tillåta att jag i detta hänseende jemväl tillägger några ord.
Frågan om naturalisation af främlingar synes mig nemi. böra i vår lid vinna en mångfaldigt ökad vigt, då man besinnar åtskilliga omständigheter, som påkalla den största vaksamhet, t. ex. den förslagenhet och djerfhet, hvarmedelst de mest samhällsstridiga läror utspridas och förfäktas, hvilka en talrik och makllysten propaganda icke lärer underlåta att, med 7 H. 3 34 Den 17 Maj. rikligt utdelande af penningar eller andra dera till buds stående lockelsemedel, efter förmåga söka inom hvarje land insmyga och innästla.
Således synes man böra vara serdeles upmärksam på dessa varningsrika förhållanden och söka att, åtminstone så mycket man genom lagstiftning förmår, motverka de samhällets möjligen från dessa håll hotande faror.
Jag vill likväl icke gå Utsk. i förväg i afseende på denna frågas slutliga utredning; men hoppas emedlertid alt R. o. Ad. icke medgifver någon ledamot, eho det vara må, att tillmäta sig någon rätt att handla och tala i detta Stånds namn, samt med en sådan sjelftillvällad rättighet afskära andra ledamöter rättigheten alt sig yttra inom de af grundlagen utstakade gränser, eller alt få de af dem framslälda förslag under öfverläggning och pröfning.
Alltså bör det också vara tillåtligt att beledsaga denna motion såvida den såsom jag tror, är laglig, med omdömen om dess gagn och värde, som sådant alltid plägar medgifvas vid andra motioners remitterande, de må för öfrigt angå hvad ämne som helst.
Jag har påstått och påstår ännu att det fins uti vår grundlag en §, sora säger hvad R.
St. hafva att göra till följd af tagen kännedom om decharge-betänk.
Denna § heter den 107 R.
St. kunna om de finna rikets väl det kräfva hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan att Han ville ur Statsrådet och ifrån Embetet skilja den eller dem emot hvilka anmärkn. blifvit gjord”.
Detta slår i den 107 § R.
F. och 107 § är skrifven just för R.
St:s handläggning af decharge-betänk.
Det är i stöd af den, som jag yrkar att R. o. Ad. måtte vägra remiss af Gr.
En hvar torde lätt inse hvad följden skulle blifva om Const.Utsk., om det vore ett sådant Const.Utsk. som 1840 års, i sitt dechargebetänk. kom fram med hela Statsråds-prol:ne, och sedan, inom detta hus, dessa ledamöter stego upp och yrkade att K.
M. ville vidtaga den åtgärden och den åtgärden och sålunda sökte styra riket.
Jag anser att detta är en farlig hana, som beträdes om vi bevilja remiss på Gr.
Det är det farligaste steg man kan taga och jag hoppas och tror att R. o. Ad., likasom jag, skall inse att
Ståndet icke kan bevilja remiss på en sådan motion.
Jag tillstyrker fortfarande att R. o. Ad. vägrar remiss af motionen.
Hr Cederschiöld, Robert Teophron: Dä Const.Utsk:s betänk, förevar, var jag en ibland dem, som yrkade bifall till det gjorda förslaget till underd. skrifvelse, hvilket bestriddes af det skäl alt man ansåg att Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. borde deröfver afgifva yttrande, emedan det var ett önskningsmål.
Jag sökte försvara Const.Utsk:s rättighet, men lyckades icke alt göra min åsigt gällande inför' pl ural i te ten.
Man har nu åter börjat omtala Const.Ulsk:s befogenhet ali inkomma med sin framställning eller icke; men del är icke föremålet för denna diskussion utan fråga är nu endast huruvida de af Gr.
Lagerbjelke väckta motioner äro lagliga eller ej, d. v. s. huruvida han varit behörig att väcka dem
Den 17 Maj. 35 eller icke.
För att afgöra detta återigen erfordras endast alt tillämpa 56 § lliksd.Ordn. som uttryckligen tillåter motioners väckande efter motionstidens slut, ibland annat i de tvenne fall, att motionerna äro föranledda af redan uptagoa ärenden eller redan fatlade beslut.
Frågas således: är detta eli redan uptaget ärende? dertill har man å andra sidan svarat nej:
Jo, emedan betänk, i den delen blifvit lagdt till handlingarne; men om den pra:missen är riklig att Const.Utsk:s betänk, i denna punkt icke är ett uptaget ärende emedan den blifvit lagd lill handlingarne, så skulle deraf följa att hela decharge-betänk., d. v. s. äfven den under Litt.
A afhandlade delen, icke vöre ett uptaget ärende; men äfven om man häruti hade rätt, så uphäfves derigenom dock icke det andra skälet, som finnes i 56 § nemi. alt motioner kunna väckas om de äro föranledde af ett redan fattadt beslut.
Frågas således om dessa motioner äro föranledda af ett redan fattadt beslut eller icke.
Jag svarar dertill ja om framställningen bade blifvit antagen alt till K.
M. afgifva underd. skrifvelse i ämnet på sålt Coust.Ulsk. föreslagit, så hade dessa motioner icke erfordrats.
Nu antog man dem ej, emedan man icke ansåg Coust.Utsk. behörigt att föreslå underd. skrifvelse och delta var anleda, hvarföre man lade punkten lill hanlingarne, men man ingick ingalunda i pröfning derom huruvida icke de underd. skrifvelserna voro af behofvel påkallade, ulan man förklarade endast att Allm.
Besv. o. Ekon.Ulsk. bort häröfver höras och i anleda, deraf var det som man lade, punkten till handlingarne.
Del var detta beslut om merms läggande till handlingarne i denna del, af det skäl jag nyss nämnde, som gaf anleda, till motionernas väckande och sålunda äro de föranledda af ett redan uptaget ärende.
Obefogenheten å andra sidan att bestrida remiss synes också lör hvar och en vara påtaglig, dä man tager i betraktande de skäl, som derför blifvit anförda.
Hvilka äro dä dessa skäl?
Jo! man har sagt all representanterna kunde gä upp i Stats-Depart:ne och der göra sig underrättade om förhållandet.
Kan det vara meningen att hvarje representant skall gå upp i Deparlme för att genomläsa alla handlingar och laga kännedom om alla mål eller genomse diarierna, för alt deraf se huru hvarje mål sig befinner?
Jag kan icke tro, att det kan vara den värde talarens mening.
Ilr von Hartmansdorff har hänvisat lill tiduingarne, der man skulle hemta uplysningar i frågan, jag får då fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att det icke är representantens pligt att läsa tiduingarne.
Hvad äler angår de förskräckliga vådor, som Hr Brakel förespegla! R. o. Ad., hvilka skulle upsla om man hår beviljade remiss på Gr.
Lagerhjelkes motion och den farliga bana han ansett derigenom beträdas, så kan jag ej föreställa mig att den ringaste våda skulle upsla deraf, alt man i linderddiel framställde sina önskningar inför thronen.
Så vidt jag känner, har man, sedan uråldriga tider va lil van att hafva en Konung, som älskar alt låta representationen närma sig med sina underd. önskningar och 3* 36
Den 17 Maj. jag hoppas för ruin del att icke uplefva den dag, då thronen innehafves af en Konung, sorn hade motsatta önskningar; likasom jag ock hoppas alt vi aldrig matte få se vår Konung omgifven af sådana rådgifvare, som finna sig förnärmade deraf, att liepresentationen till Konungen frambär sina önskningar.
IIr Lagerhjelm, Pehr:
Jag har länge tvekat huru jag skulle tänka i detta ämne, då jag blott läste den 56 § Riksd.Ordn. men då jag derjemte läst den 107 § i li.
F. till slut, så har det synts mig lätt alt i detta ämne bestämma min öfvertygelse.
Jag ber att få upläsa de sista raderna af sistnämnde §.
De lyda sålunda: ”under 11.
St:s öfverläggningar derom, skola icke Konungens beslut uti mål, som röra enskilda personers eller korporationers rättigheter och angelägenheter kunna ens nämnas, ännu mindre någon R.
St:s pröfning underställas”.
Jag ser icke huru det skulle komma att förhålla sig i en framtid om man öpnade denna bana.
Gonst.Ulsk. finnér någon regeringsåtgärd icke vara af beskaffenhet att kunna påkalla tillämpning af 107 §; men Utsk. vill ändå, under en partitid, och lyckas med en rösts pluralitet alt komma derhän att underlägga ett eller annat regeringsbeslut R.
Då heter det: R.
St. få icke pröfva detta beslut.
Utsk. följer då den method, som nu är vald.
Det inkommer med sin berättelse till R.
St., då finnes inom Riks-Stånden en laglolkare, sådan som nu motionären är.
Han tager upp ämnet.
Motionen remitteras till ett Utsk.
Utsk. skall naturligtvis taga upp frågan, innan den kommer in till R.
St. och underkastas deras pröfning.
Nu säger man: denna pröfning rörer icke Regeringsmålet utan endast saken i sin allmänlighet utgjorde sjelfva källan och skulle leda derhän att R.
St. skulle gå in lill K.
M. och säga: Eders Maj:t, det der duger icke.
Då frågar jag, om man icke med detsamma har lagt hand på sjelfva Konungens beslut.
I reciten berättar man att så och så har det skett, att hos oss har Gonst.Ulsk. anmält det och det; det har icke föranledt anmärkn. enl. 107 § men det har genom motions väckande öfvergått lill en ny behandling och nu anhålla vi att Eders Majit måtte hädanefter handla så eller så.
Jag frågar: om man då icke har pröfvat den regeringsåtgärden: 107 § säger att sådana beslut icke kunna nämnas.
Här äro de nämnda och hafva äfven blifvit diskuterade.
Det der medgifva vi men 56 § är här klar.
Hvad Hr Lagerhjelm säger mer är icke så bestämdt och så klart, men 56 § är klar och dess mening är att innehålla en utvidgning af motionsrätten.
Detta är en fördel men man må betänka hvad som år föremålet för Const.Utsk:s tillgöranden.
Det är icke några småsaker, icke heller några enskilta beslut såvida man icke kan visa att rikets sannskyldiga nytta eller något dylikt dervid äfventyrar.
Det är större förhållanden, som härvid afses och således har Utsk. från början utgått från en felaktig grund och med delamraa Utsk. ansett R.
St. icke böra tillämpa 107 § så bör frågan vara slut.
Att åter uptaga den tror jag kommer att föranleda ett sådant missbruk, sora här är i fråga.
Visserligen
Den 17 Maj. 37 är det af vigt alt hafva motionsrätt, men skulle man vilja tolka grundlagen derhän, alt man utsträckte motionsrätten så måste man äfven visa att det är behöflig!.
Här kan icke vara fråga om annat än kända förhallanden.
Kunna de icke vara tillräckligt kända innan riksdagen hörjås eller under den liden, som motionstiden räcker för alt gifva anledn. till att en motion väckes.
Då frågar jag om det går an, att utsträcka motionsrätten derhän som man här velat göra utan att handla i strid mot 107 § R.
F. och hvarthän det skulle leda under partitider.
Gyldenstolpe, Anlon Gabriel:
Jag instämmer med dem, som anse att remiss på Gr.
Lagerbjelkes motion icka bör beviljas.
Jag utgår från den synpunkten att t. ex. om en fråga hade förevarit inom Cousl.Uisk. hvarom någon af ledamöterna ansett anmälan böra göras till R.
St. denna fråga hade blifvit af Utsk:s majoritet underkänd och således icke kommit till R.
Sl:s kunskap.
Då upträder en reservant och reserverar sig emot det inom Utsk. fattade beslut samt lemnar R.
St. kännedom om ärender, som hade förekommit inom Statsrådet.
Sådant är i miu tanka icke lagligt, och skulle då en motionär hafva rättighet, att på grund af den olagliga framställningen väcka en molion så hade han, med samma rätt som Gr.
Lagerbjelke, kunnat säga: enhänhändelse har inträffat derigenom alt en reservant har meddelat något för R.
St., som är olagligt att uttala och på grund af denna händelse, väcker jag molion derom, att R.
St. skola ingå till K.
M. med underd. anhållan att
Han mätte styra i en annan riktning, än den sorn jag genom den inträffade händelsen har förnummit.
Jag hemställer om R. o. Ad. i sådant fall skulle vilja bevilja remiss på en dylik molion.
Saken är nu densamma. Const.- Ulsk. har, utan att göra någon anmälan mot Konungens rådgifvare, på grund af 107 § anmält de åtgärder, sora förekommit inom Statsrådet, regeringsbeslut, som blifvit vidtagna.
Dertill har i min tanka Gonst.Utsk. icke någon rätt och således kan jag icke heller anse att någon ledamot inom RiksStåndeu har rätt att, pä grund af den sålunda inträffade händelsen väcka någon motion.
Jag afslyrker således remissen.
I anledn. af Hr Cederschiölds yttrande, anhåller jag att få säga några ord.
Han påstår att Const.Utsk:s utlåt., rörande dessa frågor, vore en under riksdagen inträffad händelse, hvilken berättigade Stms ledamöter all, i anledn. deraf, väcka motioner.
Om så vore förhållandet skulle ju Const.Utsk:s yttrande ang:de 107 § eller dc händelser, som äro hänförliga dit, jemväl berättiga hvilken rikdagsman som helst att göra molion i samma väg.
Kan någon medgifva grundlagsenligheten af ett sådant förfarande?
Hr Cederschiöld frågar: ”kan det vara meningen att vedel bönde, som vilja göra motioner, skola i Siats-Depart:ne skaffa sig uplysningar”?
Ja, det är verkligen min mening, att en hvar, som vill väcka motioner, skall för att grunda dem, skaffa sig erforderliga uplysningar, han må söka dessa i StatsDeparlme, Collma eller hvar som helst. 38 Den 17 Maj.
Hr Cederschiöld har, förmodligen missledd af mine värde molstäudares yttranden, trott att jag velat hindra någon söka uplysningar i lidningarue.
Det är icke förhållandet, såsom de, hvilka under mitt yttrande voro tillstädes, vål veta.
Jag har blott sagt, att den händelse, som påstås hafva varit riksdagsmän obekant innan Consl.Utsk. meddelade de underrättelser derom, som blifvit inhämtade vid Statsråds-prot:ns genomläsning, hafva omlormälls i allmänna tidniugarne, och således varit för en hvar, äfven utom Consl.Utsk. bekanta.
I afseende pä Frih.
Cederströms yttrande, får jag säga alt ingen vet och ser bättre än jag huru litet min mening f. n. gäller på detta runi, men sådant kan ingalunda afhålla mig alt hädanefter, såsom hittills, yttra mig i de frågor, uti hvilka jag anser mig böra uttala min tanka, ty jag förutsätter att R. o. Ad. afser rätt i sak, och laglighet i form äfven om erinringar i sådana hänseenden skulle komma ifrån mig.
Icke närvarande då det s. k. decharge-betänk. förevar, till öfverläggning, bar jag ingen annan kännedom om det ämne, som här diskuteras än jag genom berättelser kunnat inhämta.
Jag anser det vara eli faktum, alt den fråga, hvarom nu öfverlägges blifvit af Consl.Utsk. framställd och af R. o. Ad. lagd till handlingarne.
Deraf kan slutas att Ståndet anser Const.Utsk:s behandling af frågan olaglig.
Måhända har Consl.Utsk. i detta utlåt, öfverskridit de bestämda formerna för anmälan till R.
St. af hvad de funnit i Slalsråds-protma anmärkningsvärd!; men om en sådan anmälan äfven i riklig form förekommer, så är det likväl ett faktum att så har skett, och när en framställning af Consl.Utsk. blifvit gjord och detta faktum konstaterad!, så anser jag den händelse vara inträffad, hvarpå motionären slöder sig, och ehuru jag icke är någon vän af en utsträckt motionsrätt och ännu mindre af fruktlöst riksdagsarbete, så anser jag mig likväl pligtig all vid detta tillfälle understödja motionen för den händelse att R. o. Ad. skulle till en minoritet eller majoritet vara af den lankan, alt remiss bör vägras å framställningen.
Jag anser utan all fråga, att Gr.
Lagerbjelkes motion bör behandlas af Consl.Utsk.
Visserligen är del framställd) af en ledamot huruledes, när Consl.Utsk. icke anmält denna fråga efter 107 §, det skulle vara obehörigt af R.
St. alt densamma uptaga, men jag vill framställa för R. o. Ad. ett annat förhållande, som likväl ger R. o. Ad. samma rätt, som Gr.
Gyldenstolpe vill bestrida dem, nemi. om en anmärkms-auledn. inkommer från ett RiksStånd lill Consl.Utsk. och Consl.Utsk. underkänner denna anmälan, så står det Ståndet fritt att denna anmälan uptaga och derom besluta.
Det är således icke Consl.Utsk., som ensamt vid detta tillfälle har afgörande rätt.
Jag kan följaktligen icke annat än understödja remissen.
Gyldenstolpe har gjort invändning emot vår bevisning med det yttrande, att om en reservant skulle framlägga upgifter, som han hämtat ur Statsråds-prolme, så skulle
Den 17 Maj. 39 det kunna föranleda till nya motioner.
Det är väl dock någon skillnad emellan hvad en reservant sig i detta fall tillåter, och hvad som lillgöres af Const.Utsk. sjelf!, denna höga myndighet, som har sig anförtrodd värden om grundlagarnes tydning och tillämpning.
I detta hänseende vädjar jag till dem, som vore närvarande i det plenum, då decharge-hetänk. förekom, huruvida man har glömt hort att, ehuruväl de tre punkterna under Littera B då lades till handlingarne, innehållet ändock oss offentligen vardt delgifvet, ej blott genom betänkandets utdelning lill hvarje ledamot, som det önskade, utan jemväl på ett sätt, som ej kunde undgå någon med öppna öron försedd, i Ståndet närvarande persons upmärksamhet.