Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till den siste Talaren hemsäller jag, i fall han medgifver, att ett Storskifte på skogen ej skall rubbas, livar dgn lotten skall få sin ersättning i skogsmark, som förlorar den uppodlade jor - Den 27 Augusti e. ra. 171 den.
Det är gifvet, att sådant icke kan verkställas utan rubbning af skiftet.
Vid de tillfällen då den ifrågavarande föreskriften kommer att tillämpas, skall en jemkning ske i storskiftet å skogen, och sådant är alldeles icke omöjligt.
Delägarne bibehålla det oaktadt sina hufvudlägen deri , och förlusten af ståndskog, äfven om den kommer dervid i fråga, blifyer obetydlig, och ersättes lätt genom värdering.
Sådant måtte likväl strida emot principerne i Stadgan, sorn säger, att utbyte emellan inrösnings- och afrösningsjord ej kan äga rum.
Jag får, i anledning af hvad Grefve Posse nyss begärt, äran upplysa, att, enligt de till Ridderskapet och Adeln i ämnet ankomne ProtocollsUtdrag, PresteStåndet bifallit, men Borgare- och BondeStånden afslagit
Utskottens tillstyrkande i förevarande fråga.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LändtMarskalken framställd proposition, blef hvad Utskotten i denna omständighet föreslagit, af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Angående Friherre TVrangels förslag, att en 5 §. måtte i 10 Capitlet tilläggas.
Jag anser verkeligen denna punkt af större vigt, Den 27 Augusti e, m. än vid första påseendet, då raan bar erfarenhet af de olyckor, sora flygsandsfälten medföra.
De skäl, hvilka Utskotten anfört, och deribland att de ej kunna gifva råd i afseende å jordens skötsel, finner jag olämpliga.
Jag tror, att det alltid är nyttigt, att i Författningar taga sådana mått och steg, som förekomma ondt.
Jag anser det vara högst nödigt, att Landtmätare och Gode
Män fästa deras uppmärksamhet på flygsanden.
Jag skulle tro, att vid de tillfällen, då man genom flere års erfarenhet sett, att den gör skada åt kringliggande trakter, det stadgande åtminstone hör vidtagas, att dämpa flygsanden genom planteringar, hvilka man använt i Halland till stor förmån.
Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln, om icke, åtminstone der olyckor äga rum, ett åläggande bör ske, att planteringar skola verkställas.
Den, hvilken har sett flygsand öfverhölja förut fruktbara fält, och öfverlemna trefna åboars hemvist till en ödslighet, som är påkostande äfven för ett främmande öga, kan ej annat än finna Friherre Wrangels anmärkning vara af stor vigt.
Jag delar dock Utskottens tanka, att Författningen angående flygsands hämmande icke här, vid debatten om SkiftesStadgan, bör förekomma; men det är en annan åtgärd rörande dessa localer, som förekommer mig lämpligare att här intaga, x §.
Den 27 Augusti e. m. i 10 Cap. af Stadgan talar om afskiljande af livad för inrösningsjord liiir anses.
Det är klart, att, enligt den, skulle tillfällen kunna inträffa , då en mark, som vore odlingsbar, och således blef antagen såsom inrösningsjord, vore så beskaffad, att den gåfve anledning till flygsand, om den odlades.
På denna grund tror jag, att här borde upptagas ett förbud för Landtmätare, att intaga sådan jord bland inrösningsjord.
Det ankommer sedan på öfriga Författningar i ämnet, hvilka mått och steg böra vidtagas för att hindra odlingen, och bibehålla deri skog, som derpå kan finnas.
Landtmätare och Gode Män synas mig bäst i tillfälle, att bedöma, om marken kan efter uppodling ge anledning till flygsands bildning; fruktar man delta, så bör frågan härom af någon authoritet pröfvas, och marken sedan ej blifva intagen bland inrösningsjorden.
Jag tror derföre, att man kunde föreslå ett så lydande tillägg till 1 §. 10 Cap.:
Pröfva Landtmätaren och Gode Männen något odlingsbart fält äga den jordmån och det läge, att dess odling kunde gifva anledning till en för orten menlig flygsandsbildning, bör berättelse derom insändas till Konungens Befallningshafvande, hvilken efter anställd pröfning meddelar Skiftesmannen underrättelse, huruvida gällande Författningar lemna honom anledning, att förbjuda odling af större eller mindre Den 27 Augusti e. m. del af fältet, t hvilket fall en sådan förbuden mark ej får bland inrösningsjorden upptagas.
Detta vore ej främmande för SkiftesStadgan, men det öfriga kunde höra till andra Författningar.
Friherre Wrangel förenade sig med Grefve Spens. Grefve Posse: Lika med Grefve Spens och Friherre Wrangel anser äfven jag den jord, hvarå flygsand finnes, icke böra bland inrösningsjorden upptagas; men då ett flygsandsfält icke rimligen kan hänföras Lill sådan, i 10 Cap. 1 §. omförmäld, mark, hvilken bör såsom inrösningsjord beräknas, finner jag för min del något särskildt stadgande derom ingalunda erfordras.
Herr Hjerta, Gustaf: Grefve Spens har föreslagit, att då anledning vore till någon flygsands hildning, anmälan derom borde göras hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande.
Detta anser jag strida mot principen af den juridiska gången, och skulle då häldre vilja, att ärendet öfverlemnades till ÄgodelningsRättens pröfning.
I afseende åter å behofvet af en föreskrift, finner jag, lika med Grefve Posse, ett stadgande i ämnet mindre nödigt.
Jag tror det icke vara utan exempel, hvilket Friherre Wrangel dessutom kan bättre upplysa, att flygsandsfält i Den 27 Augusti e. m. 1 y5 finnas, som med ögonblicklig fördel för ägaren kunna odlas.
Vi bedraga oss mycket, om vi tro att de landsträckor, som nu äro öfverhöljda med flygsand, icke kunna odlas.
Annorstädes är händelsen, att flera och goda skördar kunna erhållas, fastäfi läget är så beskaffad^ att sedan matjorden genom vindkast bortföres, uppkommer ett flygsandsfält, som i mansåldrar blir skadligt för bela nejden.
Dessa faror böra förebyggas.
Beträffande den af Herr Hjerta yrkade ändring i mitt förslag, bar jag ingenting deremot.
Orsaken, hvarföre jag nämnde Kongl. Majrts Befallningshafvande, i stället för ÄgodelningsRätten, var, att jag ansåg frågan vara utaf ren administratif natur, men jag motsätter mig visst icke förändringen af authoritet, blott jag vinner mitt syftemål, att erhålla correctif mot skadliga odlingar.
I anledning af Grefve Spens’s uppmaning bör jag upplysa, att på stränderne af Halland, hvarest mycken flygsand finnes, många jordägare ofta äro hågade att göra odlingar, och kunna äfven understundom lyckas, att skapa goda ängar, men icke sädesfält.
Jag instämmer med Friherre Wrangel deruti, att ett stadgande, i afseende å förevarande fråga, är nödigt.
I Skåne hafva flera byar blifvit förstörda genom några tunnland flygsands oförsigtiga odling.
Om < 176
Den 27 Augusti e. m. man genom odling förvandlar flygsand till duglig äng, liar jag icke något deremot, men i alla andra fall kan odlingen blifva ganska äfventyrlig.
Det är mig likgiltigt, antingen Grefve'
Spenss eller Herr Hjertås förslag af Ridderskapet och Adeln antages; dock torde, i följd af den redan stadgade allmänna principen, ett dylikt ärende snarare böra till ÄgodelningsRätten öfverlemnas.
Ju mera jag begrundar förevarande fråga, desto mera öfvertygas jag, att det af Grefve Spens föreslagne stadgande icke behöfves.
Skulle Ridderskapet oell Adelil nödvändigt vilja föreskrifva något, bör man blott i allmänhet stadga, att flygsandsfält icke må såsom inrösningsjord beräknas.
Jag tror, att ett stadgande i den syftning Grefve Spens och Friherre Wrangel föreslagit, väl kunde vara nyttigt, men anser detsamma böra hafva sin plats i en allmän Författning, som föreskrifver, huru flygsandsfält böra behandlas.
Ämnet synes mig ingalunda höra till SkiftesStadgan.
Det är otvifvelagtigt, att flygsandsfält böra med största varsamhet och försigtighet behandlas, så att icke någon skada må tillskyndas kringliggande nejder; men det torde vara bäst-, att detta må blifva föremål för en särskild författning. prj_ Den 27 Augusti e. ni. 177 Friherre Wrangel:
I följd af hvad Friherre Sprengtporten yttrat, frångår jag för närvarande mitt förslag; men då det är af högsta vigt, att flygsand sfält icke någonsin må upprifvas, anhåller jag, att framdeles få, i afseende å detta ämne, framställa en ny motion.
Uppå derefter framställd proposition, hlef hvad Utskotten i afseende å förevarande omständighet yttrat, af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Angående de anmärkningar, sorn blifvit gjorde vid 11 Capitlet 1 och 2 Grefve Spens:
Jag gillar visserligen i det hela Utskottens Utlåtande angående desse §§, men anhåller, att få föreslå ett förtydligande deraf.
Författningen utsätter i 11 Cap. 1 §. bestämda ziffror för ägograder, nemligen: ”1, i£, ij, if, i|, 2, 3, 4 och så vidare.”
Jag får härvid fästa uppmärksamheten på, att 1807 års Författning, hvilken bestämde taxeringen efter tunnetalet säd, som kunde afkastas, innefattar ock ziffror, men har derefter uti § 4: ”siler hvad proportioner Landtmätaren och Gode
Män i ”samråd med jordägaren finna med sanna ”beskaffenheten instämmande, så att ett rätt ”förhållande desse ägor emellan vinnas må.”
Det är denna sista mening, som berättigar Landtmätare och Gode Män, att efter 1807 års Förordning bestämma andra proportio 39 H. iy8 Den 27 Augusti e. m. ner för graderingen, om det nödvändigt beliöfs; och då en .slik tillåtelse saknas i nya SkiftesStadgan, fruktar jag, att man deraf drager den slutsats, alt sådant 1111 mera är förbudet.
.Tåg föreslår derföre, att efter orden ”0. s. v.” sätta: eller hvad proportion Landtmätare och Gode Män finna lämplig.
Detta är så mycket nödvändigare, som, närde förmåner blifva allmänt kända, hvilka gifvit anledning till den skedda förändringen, att taxera den bästa jorden till 1 , i stället för till hogsta ziffr&n, blifva alldeles icke ziffrorne i|, ij &c. utan i stället ziffrorne irst irsi °ch så vidare, begagnade; ty Decimalsystemet tar nog äfven bär ut sin rätt en gång.
Alla proportioner kunna naturligtsvis icke i SkiftesStadgan uppräknas; men då Stadgan innehåller, ”att ägor”ne böra indelas i sådane grader eller proportioner, att ett till alla delar rigtigt förhållande emellan den sämre och bättre jor”den må uppkomma,” skulle jag tro, att Landtmätare och Gode
Män på grund häraf äga fullkomlig rättighet, att bestämma hvilka proportioner de kunna finna lämpliga.
Utskottens yttrande i denna del blef af Ridderskapet oell Adeln godkändt.
Angående de anmärkningar3 som blifvit gjorde vid 12 Capitlet 1 Herr Danckwardt:
Utskotten hafva i denna punkt vidhållit deras första förslag.
Den 27 Augusti e. m.
179 att rubbning af storskiftad skog ej må äga ruin, om icke alla delägarne derom äro ense; då deremot SkiftesStadgan föreskrifver, att om delägarne härom äro af olika tanka, skola skiftesmännen, och vidare ÄgodelningsRätlen och Högsta Domstolen pröfva frågan; och om det befinnes, alt skogen till gemensam nytta för delägarne utan någons lidande kan skiftas, skall det för sig gå.
I allmänhet är det af stor nytta vid ett ägokifte, att alla ägor i skiftet ingå; deraf uppkomma de bästa och redigaste skiften; men man har likväl ansett ett undantag böra äga rum vid dessa tillfällen för ståndskog; och således icke ovilkorligt föreskrifvit, att den bör i skiftet intagas.
Då nu olika tankar i denna del hos delägarne uppstå, synes det ej rätt, att låta saken bero af en eller annan ofta ensidig delägares vägran, att skogen må intagas i skiftet; intet säkert resultat skulle deraf uppkomma för det rigtiga och rätta i frågan; man bör derföre härvid följa samma princip, som ligger till grund för andra beslut, hvilka delägarne enligt SkiftesStadgan äga fatta, att nemligen, när delägarne äro oense, o väldige män skola öfver saken döma.
Då en sådan föreskrift gäller för frågan om storskiftet å inägorne får rubbas, bör den väl äfven gälla för det å skogen.
.Tåg begär således afslag å Utskottens Utlåtande, och att SkiftesStadgan i denna elei må oförändrad bibehållas. 3q H. 11* iSo Den 27 Augusti e. ro. Grefve Posse:
Jag ifrar i högsta grad för fortgången af Enskiflesverket, men önskar den ej på bekostnad af Skogshushållningen, så mycket mindre som begge dessa goda ändamål lätteligen kunna på en gång vinnas.
Äldre Författningar om Enskiftesverket hafva alltid stadgat, att storskifte å skog är orubbeligt.
Genom 1807 års EnskiftesStadga gjordes häruti den ändring, att beståndet af skifte å skog skulle bero af de fleste delegarnes beslut derom.
Detta hav upphört i den nya Stadgan, och en ny princip blifvit införd, af hvilken jag icke kan inse behofvet, ty skiftet å skogen är oberoende af skiftet å inägorna.
Det har nyss blifvit stadgadt, att in- och afrösningsjord ej böra blandas; och det gör alldeles ingen ting, om den storskiftade skogen ej ligger tillsammans med inrösningsjorden.
Olägenheterna deremot äro stora; den , som förstört och vanvårdat sin skog, behöfver blott yrka enskiftning af densamma, för att åtkomma grannens väl skötta skogsmark.
Den ersättning, som med några Riksdaler betalas, motsvarar ej den förlust man får vidkännas.
För min del anser jag således Herr Danckvvardts förslag innefatta en skogsödande” åtgärd, som är skadlig för landet.
Jag önskar bibehållande af 1807 års Författning, der det står, att de fleste delägare afgöra saken.
Det synes mig vara en medelväg.
Jag anser det vara Den 2,7 Augusti e. ra. skadligt, att ingå på Utskottens princip, att en enda delägare må kunna motsätta sig skogens enskiftande; jag tror det deremot vara nyttigt, om Enskifte af skogen åstadkommes, och tillstyrker derföre, att man hör medla emellan de olika meningarne.
Jag hemställer derföre, att i stället för orden : yrkar någon, må införas: yrka de fleste &c. Friherre Sprengtporten:
Då jag besinnar den ringa del af Hemman, som äro enskiftade, skulle af Stadgans bifallande följa, att all jord, som kunde kallas inrösningsjord, blef uppodlad.
Jag vill ej bestrida, att mycken skogsmark kunde odlas, om den qvarblifvande tillräckligt vårdades; men jag tror det ej vara rigligt, att Lagstiftaren leder saken derhän.
Om man bibehåller Stadgans föreskrift, skola Enskiftningarne blifva vida kostsammai’e, då de utsträckas äfven lill skogsmark; och jag går så långt, att de på flera ställen icke låta verkställa sig.
Jag får derföre anhålla om proposition till bifall å Utskottens Utlåtande.
För att visa, huru osäker Lagstiftaren förut varit om det rätta i denna fråga, behöfver jag endast anföra, att 1812 års EnskiftesFörordning stadgade, det alta delägare skulle vara ense om skogens skiftande, innan det fick ske. 1807 års EnskiftesFörordning åter, att det berod - * Den 27 Augusti e. m. de af de flestas tanka.
Intetdera af dessa Stadganden anser jag vara det rätta, ty i Låda fallen Leror saken af en slump oell en eller annan delägares ensidiga omdöme.
Det enda rätta mätte vara, att opartiska män Ledömma förliållandet oell afgöra frågan; oell när skogsskiftet ej får rubbas, om icke det leder till gemensam nytta för delägarne utan någons lidande, synes ingen våda häraf uppkomma.
Samma grund är stadgad för pröfning af rubbning i Storskiften i allmänhet, och samma princip
Lör väl då följas i denna omständighet.
Vore fråga härvid blott om ståndskog, så vore saken af mindre vigt, men då i skogsorterne under ordet skog förslås mycken mark utom inägorne, och angeläget är, att de ingå i skiftet, för att läggas i sammanhang med inägolotten, så är Stadgandet af stor inflytelse.
Man hör icke fästa sig vid, att skogsöde skulle af detta Stadgande Lii en följd.
Skulle någon härvid mista ståndskog, så innehåller Stadgan, huru med ersättningen förhållas skall; och det börhesinnas, att om 60 å 70 år är annan skog uppväxt; då deremot ägodelningen om den väl verkställes, gäller för sekler.
Jag kan således ej frångå min anhållan om proposition tili afslag å Utlåtandet i denna punkt.
Ått 1812 års
Författning inskränkt rättigheten att enskifta skog, bevisar att 1807 års Författning
Den 2^ Augusti e. m. gick för långt, oell om vi nu åter anlaga Herr Danckwardts förslag, får älven troligen någon modification ske i vårt beslut.
Hvad åter angår betydelsen af ordet skogsmark, så bör jag påminna, att Charlor och Handlingar öfver de förra storskiftena finnas; och att det dessutom finnes någonting, som kallas profve Domaren.
Jag kan omöjligt ingå på Herr Danckwardts förslag, utan anhåller om proposition till bifall å Utskottens Utlåtande.
Jag anhåller få göra några anmärkningar mot de inkast, som af tvänne Utskottens Ledamöter blifvit anförde mot Herr Danckwardts förslag.
Grefve Posse har sagt, att det vore mindre vigtigt, om skogen låg nära intill Hemmanet.
Jag hemställer, om detta ej beror på localen.
Om en By har all sin åkerjord på ena sidan, och all skogen på en annan sida, då är det likgiltigt, om skogen enskiftas eller icke.
I couperade trakter åter är det af största vigt, alt skogen enskiftas; för att göra detta klart, torde det tillåtas mig få nämna ett exempel.
Om en By ligger i vester om en insjö, och derstädes har en sträcka jord tillika med en del af sin skog, samt på östra sidan om samma sjö en annan sträcka jord tjenlig till åker, samt äfven der en sträcka skog; frågas då, om det ej är nödvändigt, att den delägare, som blir förlagd på östra sidan af sjön, äfven får skog der - Den 27, Augusti e. in. städes.
Genom detta exempel tror jag mig hafva visat vigten deraf, att äfven skogen ingår i enskiftet; enär för öfrigt Författningens anda är, att allt ting skall vara öfverlemnadt åt Gode Männen och ÄgodelningsRätten, så ligger efter min tanka mera säkerhet i denna föreskrift, än i de föregående.
I afseende på hvad Friherre Sprengtporten yttrat, att det skulle lända derhän, att all jord varder uppodlad, får jag endast invända, att det icke är sagdt, att all jord skall blifva uppodlad, för det den kommer att ligga i redigare skiften.
Det är icke eller sagdt, att man kommer att odla jorden mera, för det den ligger nära.
Den jord, som bör odlas, odlas i alla fall förr eller sednare.
Jag instämmer med Herr Danckwardt deruti, att Författningen i denna del må blifva orubbad.
Då jag hört Ledamöter yrka, att Utskottens förslag borde bifallas, är jag för min del heldre färdig att öfvergå på hvad Stadgan nu innehåller, enär det just är de skogbeväxta delarne af landet, som mest lida af de hinder man lägger för Enskiftesverket.
Jag har sökt skaffa mig underrättelse om, till hvad grad Riket är enskiftadt, och enligt de uppgifter jag fått uti Akrells Statistik, skulle £ eller | af skogsbyggden, med undantag af de Nordligaste Länen, och ~ af de Södra provincerna, vara enskiftade.
Om så är, kan jag ej Den 27 Augusti e. m. 185 finna annat, än att, om ett enda hinder förefinnes för de skogbeväxta trakterna, skola dessa i långliga tider komma att stå tillbaka.
Om de, som vilja vårda skogen, besinna , att genaste vägen att göra skogen mindre värd, är att låta skogen hindra odling, och att det just är odlingen, som skall ge skogen värde, så borde de säkerligen ingå på skogens enskiftande.
Yi skola ej blott tänka på slättbyggden, utan äfven på skogsbyggden, och söka tillställa så, att skogen får sitt rätta värde, hvarföre jag heldre ingår på Stadgans nuvarande föreskrift, än på Utskottens förslag, ehuru jag tillstår, att 1807 års Författning innehåller en medelväg, som ej vore opassande att underställa Kongl.
Maj:ts Nådiga pröfning.
Jag anser SkiftesStadgan i denna del vara så förstörande för Skogshushållningen, att jag icke kan annat än insistera till bifall å Utskottens Utlåtande.
Det faller af sig sjelf, att, der skifte ej ägt rum, kan ej eller någon skogshushållning äga rum.
Detta stadgande kan visserligen vara nyttigt för vissa orter såsom Jemtland, der ofanteliga ouppodlade skogstrakter finnas af odlingsbar beskaffenhet , men på det hela är det skadligt.
Jag yrkar således, att det generella stadgandet Utskotten föreslagit måtte blifva gällande, då det i alla fall är Konungens Befallningshafvande -obetagit, att, der så nödigt finnes. i I j86 Den 27 Augusti e. in. lios Kongl. Maj:t göra anhållan 0111 undantag för vissa delar af Riket.
Af dc skäl, som blifvit anförde för bifall å Utskottens Utlåtande har jag ej blifvit öfvertygad om detsammas företräde framför Stadgan.
Jag vet ej, hvarföre den princip, som ligger till grund för hela Skiftesverket, just skall rubbas i afseende på skogsmark, då Stadgan uttryckligen föreskrifver, att, när alla åtnöja sig med skogens storskifte, något enskifte ej skall äga rum.
Då deremot en tvistefråga om nyttan af skogens skiftande uppstår, vet jag ej, hvarföre den citerade regeln prof ve Domaren ej skall få iakttagas.
Hvarföre skall man bär frångå den generella princip, som öfverallt synes i Skif— tesStadgan.
Jag nödgas derföre äfven motsätta mig Herr Hjertås förslag, att de fleste skola afgöra saken, ty äfven der kan ofta rättvisan ligga på minoritetens sida.
Jag anser saken böra afgöras af ÄgodelningsRätten, eller oväldige män.
Jag finnér ali möjlig trygghet för ägande-rätten vara förvarad uti denna §. då den stadgar, att skiftet ej får för sig gå, om någon enskild deraf kan lida.
Jag finner i annat fall icke möjligt, att något skifte kan äga rum, enär alltid någon kommer att förebära hinder deremot; derföre och då den nya redactionen således i min tanka bereder allt möjligt hinder för Skiftesverkets fortgång, kan jag ej annat än Den 27 Augusti e. m. 187 yrka afslag ä densamma, och bibehållandet af Stadgans nuvarande föreskrift.
Då, vid alla tillfällen af skifte, all mark deri hör ingå, finner jag icke, hvarföre undantag bör göras för skogen.
Författningens grund tyckes vara så vigtig, att jag icke ser, det någon exception derifrån kan medgifvas.
Man har åberopat såsom skäl dertill skogens vård.
Jag tror mig dela lika nit och omvårdnad för skogen, som någon annan, men anser Utskottens förslag snarare motverka än befrämja det uppgifne ändamålet, och önskar derföre, att Författningens stadgande mätte' i denna del oförändradt bibehållas, med förkastande af Utskottens deri projecterade förändring.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till godkännande af Utskottens Utlåtande i förevarande omständighet.
Uppå derefter framställd proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln, att 12 Cap. 1 §. af nuvarande SkiftesStadga borde bibehållas oförändrad.
Angående de an märlin ingar j som blifvit gjorde vid 12 Cap. 2 Herr Hjerta:
Här är en ganska besynnerlig fråga, som förefaller vara af föga vigt, då man ej ser på tillämpningen.
Det åsyftas nemligen, att naturlig äng skall gå i 188 Den 27 Augusti e. ,ni. jemnt byte med åker, ja till och med högland åker.
Jag är visserligen icke åkerbrukare, och kan således blott bedöma frågan efter den erfarenhet, jag har af de skiften jag sett verkställas.
Vid de trenne tillfällen, då jag varit vittne till skiftesförrättningar, har jag förmärkt lidande uppkomma genom förluster af naturlig äng emot mark utan någon afsättning, emedan den varit omöjlig att bestämma; Jag har derföre, redan förra gången ärendet var under öfverläggning, tagit mig friheten hemställa, att det af Utskotten föreslagna tillägg måtte sålunda förändras, att efter orden ”bättre mark,” kunde tillsättas, ”så att han erhåller ”behörig andel så väl af äng, som af åker, elller dertill odlingsbar mark.”
Derigenom skulle det åligga Skiftesmannen och Gode
Männen att tillse, det en delägare icke erhöll blott åker, utan äfven naturlig äng, och i allmänhet afse sådana förhållanden, hvarigenom alla tillskyndades jemngoda lotter.
Nu är föreskriften härom hegränsad, då Utskotten säga: ”Hvarje delägare skall, så i inlösnings-som afrösningsjorden, tilläggas hvad ”i rymd och godhet mot hans egolott efter ”delningsgrund och uppskattning svarar, och ”det med någorlunda jemn blandning af ”sämre och bättre mark, så att han må er’’hålla dess tillständiga andel så väl af åker ”och äng, eller dertill tjenlig och odlingsbar jord, som af skog och betesmark.”
Då man läser detta, blir man verkligen villvå - Den 27 Augusti e. ra. dig, om Utskotten antagit mitt förslag eller ej, ty Utskotten ogilla tydeligen mitt förslag, enär de säga sig anmärkningarne oaktadt förblifva vid sitt förra Betänkande; hvaremot i slutet af den nu föreslagne Redactionen Utskotten tyckas åsyfta samma ändamål som jag.
Det vore önskligt, om upplysning, hvilket Utskotten egentligen mena, kunde erhållas, emedan frågan verkligen är vigtig.
På sätt Utskottens först afgifne Betänkande innehåller, hade Utskotten då icke uppgjort något redaclionsförslag, utan blott antydt den allmänna åsigt: ”alt vid skif”te iagttagas bör, att hvarje hemmanslott erhåller dess tillständiga andel, så väl af åker "och äng, eller dertill tjenlig och odlingsbar ' jord, som af skog och betesmark.”