Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r hos K. M. i underd. anhålla, att, enär den vid Carolinska Institutet meddelade undervisning måste anses, icke allenast motsvarande, utan ock i flere delar fullständigare än den, som vid Universitetens medicinska fakulteter kan åstadkommas, de läkare, hvilka genomgått alla vid Institutet föreskrifna examina, må tillerkännas lika befordringsrätt med dem, som efter vid ettdera Universitetet aflagd medicinae licentiat examen, genomgått den s. k. operations-examen och erhållit chirurgiae magister-diplom»
Eör öfrigt hade visserligen Hr Cederschiöld gjort framställning derom, att, i händelse af bifall härtill, samma rätt till anställning i Statens tjenst, som sålunda blefve tillagd de läkare, hvilka genomgått de vid Institutet föreskrifna examina, borde tillerkännas äfven dem som undergingo fullständiga examina vid Universitet, men utan att dervid föreslå någon bestämd redaktion, hvarföre Hr Gr. o. Landtm, var osäker huruvida Ilr Cedersehiölds mening varit att derå erhålla propos. eller endast att framställa en anmärkn.
Min mening var endast alt framställa en anmärkn. emot Hr Ekströmers yttrande.
Det i afs. på förev:de punkt af Hr Ekströmer framställda förslag till beslut, blef härefter af R. o. Ad. bifallet. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. -J- på 4 e. m.
In fidem protocolli, Alberl Munck. 352 Den 15 Juli e. m.
Plenum kl. 0 e. m.
Justerades 2:iie prot.-uidrag för förmidd:s plenum.
Uplästes ett af Hr von Hartmansdorff, Aug.
Ed v. insiindt så lydande Mern.:
I ans. till inom min familj intråffad sjukdom, hvilken påkallar härv:de helsobruntis begagnande under några veckor, är det mig ogörligt att, så snart jag skulle önskat, återkomma till Riksdagen, hvadan jag nödgas härmed afsäga mig min plats som Suppleant i Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk.. under vördsammaste anhållan att vid min Riksdagsmannarätt varda bibehållen. Wimmerby och Södra Wi helsobrunn den 27 Juni 1857. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde utse en Suppleant i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Hr von Hartmansdorff.
Föredrogs ånyo Bevilln:sUtsk:s d. 29:de Juni och d. 13:de dennes på bordet lagda Mern.
N:o 11, i anledn. af RiksStåndens skiljaktiga beslut, ang:de behandlingen af frågan om debetsedelslöseu.
I afs. på den hemställan som BevillmsUtsk. gjort med ani. af RiksStms skiljaktiga beslut angrde behandlingen af frågan om debetsedlars lösen skulle jag tro att Const.Utsk. icke kan vidtaga någon åtgärd.
Det finnes nemi. i Grundlagen för alla fall föreskrifvet, då Const.Utsk. får upträda såsom skiljedomare i afs. på Grundlagens tolkning.
Sålunda är uti Riksd:sOrdti:ns 29:de §.
3:dje mom. stadgadt »att då hos RiksSt:n olika meningar upstå ang:de nya Utsk:s tillsättande eller till hvilket Utsk. upkomna frågor och ämnen böra remitteras och Stånden ej genom bestämd pluralitet kunna skiljaktigheterna afgöra, ege då Const.Utsk. att med R.
St:rs rätt och i deras ställe derom besluta.» Likaledes är åt Const.Utsk. updraget afgörandet huru förfaras skall då talman vägrar propos. och Ståndet sådant yrkar.
Men på intet ställe i Grundlagen finnes föreskrifvit att Const.Utsk. eger rätt afgöra, huruvida voteras skall eller icke i Förstärkt Utsk., då 2
Stånd stannat emot 2 i en dylik fråga.
Ser man tillbaka på huru i detta afs.
Den 15 Juli e. m. 353 afg. förut tillgått, skall man finna att Const.Utsk. vid 18 47 — 48 års Riksdag, för att afhjelpa denna brist i Grundlagen, föreslog att, vid tillfallen då 2 Stånd stannat emot 2 i fråga huruvida det borde voteras eller ieke i Förstärkt Utskott, Const.Utsk. skulle afgöra denna formfråga, men detta förslag btef af alla 4 Stånden genast förkastadt.
Deremot har vid mångfaldiga Riksdagar inträffat att 2 Stånd förklarat att det skall voteras i Förstärkt
Utskott och de 2:ne öfrige att så icke skall ske, men då 2 Stånd i en sådan fråga stannat mot 2, har man icke haft något annat stadgande att tillgå, än 75:te§ Riksd:sOrdn;n enligt hvilken saken ansetts förfallen och således ingen votering försiggått.
Vi torde sålunda påminna oss huru ofta det handt att 2:ne
Stånd beslutat att det skulle voteras i Förstärkt Utskott, men de 2:ne andra afslagit voteringsproposm.
Likaledes minnes jag rätt väl att BankoUtsk. föreslagit voter.-propos:r, som 2-.ne Stånd godkänt och 2:ne afslagit; och då sålunda 2 Stånd stannat emot 2 i frågan huruvida det skulle voteras eller ieke, har frågan ansetts förfallen.
Här är nu samma förhållande.
Tvenne
Stånd hafva yrkat på votering, 2:ne Stånd hafva icke velat det; sålunda 2 Stånd mot 2 huruvida skall voteras eller ej, och då måste man taga sin tillflykt till det enda stadgande, som på denna fråga kunnat tillämpas eller 75:te § Riksd:sOrdn:n.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte a Islå Utsk:s Mern., emedan frågan om votering bör förfalla.
Detta Bevilln:sUtsk:s Utlåt, har tillkommit, emedan Utsk. icke visste huru det i en sådan fråga skulle förhålla sig.
Det gafs nemi. icke några bestämda föreskrifter för ett dylikt fall, utan Utsk. nödgades leta sig fram efter obestämda stadganden i Grundlagen och ansåg sig i Riksd:sOrdn:s 44:de § 3:dje marn. möjligtvis hafva någon lednings
Der står nemi. »Vill Utsk. återlemna något från ett eller flera RiksStånd remitteradt mål, som till dess befattning ej hörande, åligge Utsk, att, sist inom åtta dagar, afgifva sitt Utlåt, med deruti anförde skäl till samtlige RiksStm, hvilka derefter böra skyndsamligen yttra sig under hvilket Utsk. de anse målet höra.
Aro de flesta RiksStm härom ej ense eller stanna 2 Stånd mot 2, afgöre Const.Utsk. hvarthän frågan bör förvisas.»
Det var egentligen BondeSLs ledamöter som ifrade för denna fråga och, för att vinna något slut derpå, beslöt man att hänskjuta frågan till R.
St:r och hemställa huruvida den borde gå till Const.Utsk. eiler icke.
Om nu beslutas att den icke skall gå till Const.Utsk., så måste detta beslut utvisa att frågan skall förfalla.
Jag för min del önskar att den finge gå till Const.- Utsk. såsom Bevilln.Utsk. föreslagit, men om Ståndet afslår detta, hoppas jag att Ståndet uttalar huru med densamma skall förfaras.
Vid detta tillfälle är endast en högst obetydlig sakfråga beroende af Utsk:s handläggning.
Det är nemi. endast fråga om en godtycklig förhöjning i afgiften för debetsedlar, men denna fråga har blifvit behandlad på ett sätt och råkat in i vii il n 351 Den 15 Juli e m. eli förhållande sådant att den kan icke på grund af Grundlagens rätta förstånd afgöras.
Den liar kommit i ett sådant skick att en anslagsfråga icke kan lagenligt afgöras, hvilket dock torde vara på det högsta af nöden.
Huru detta skall afhjelpas tillhör f. n. icke E. o. Ad. att afgöra, men jag förutser att antingen måste frågan helt och hållet anses förfallen, eller också mäste behandlingen af densamma i dess nuvide ställning föranleda till ganska krångliga och vidlyftiga åtgärder från E.
Lagerbjelke har redan tillräckligt uplyst hvad Grundlagen innehåller om det förslag Bevilln.Utsk. framställt, för att jag dervid skulle behöfva uppehålla mig, och jag instämmer helt och hållet i det resultat, hvartill han kommit, nemi. att afslå Bevilln.Utsk:s Mern.
I hvad skick befinner sig egentligen sjelfva frågan?
Tre Stånd, E. o. Ad. inberäknadt, hafva bifallit en förhöjd afgift på debetsedlar, men BondeSt. har afslagit densamma.
Sedermera ankom en inbjudning från BondeSt. om frågans återremitterande till Bevilln.Utsk., såsom varande af bevillningsnatur, Preste- och BorgareStm afslogo inbjudningen, men E. o. Ad., med ledning af en vidlyftig argumentation från 2:ne jurister, ansåg frågan vara af bevillningsnatur och att således deröfver borde i Förstärkt Utsk. voteras. E. o. Ad. som vid det tillfället var särdeles fåtaligt, förmodligen emedan det var i början af ett plenum som frågan förekom, skänkte icke densamma tillräcklig upmärksamhet, emedan sakförhållandet var så obetydligt, men jag är fullt öfvertygad att om det hade rört ett större anslag hade mera afseende fästats vid sjelfva formen och möjligen, ehuru den juridiska frågan deducerades af de nämnde juristerna, hade man då icke lyckats förmå Ståndet att fatta ett sådant beslut.
Härigenom kom också frågan i den besynnerliga ställning den nu befinner sig.
Detta var orsaken att Bevilln.Utsk. råkade i den af Hr Bildt påpekade dilemma och som föranledt detsamma att skrifva en ny Grundlagsparagraf, hvilket bevisar att formfrågan då kommit i en kinkig ställning.
Om det ginge an att vid detta tillfälle återgå till det första beslut E. o. Ad. fattat och således anse det sednare beslutet, rörande BondeSt:s inbjudning, såsom ogjordt, kunde det kanske reda saken och vore endast att erkänna det E. o. Ad. begått ett misstag.
Jag vill icke påstå att detta vore formenligt och således icke yrka propos. derpå, men jag öfverlemnar åt Hr Gr:s o. Landtm:s bedömande huruvida det vore förenligt med formerna att fatta ett sådant beslut.
Jag vill icke, såsom Gr.
Lagerbjelke, att då en fråga kommer i det förhållande att derom skall voteras i Förstärkt Utsk. och 2 Stånd stanna mot 2, beträffande voteringen, att då alltid förslaget om frågans afgörande af ConstUtsk. skall förkastas; ty jag anser det så vigtigt, att anslagsfrågor må kunna slutligen på ett eller annat sätt afgöras, att jag med det aldra första kommer att afgifva ett nytt förslag till Const.Utsk., på det att icke en dylik fråga må kunna göras om intet af ett Stånd som är emot anslag, och derföre afslår voter.proposm.
Man kan nemi. tänka sig möjligheten att, då en vigtig anslagsfråga, som ett Stånd icke vill bevilja, är före, 2 Stånd förklara det voter.propos. skall uprättas, Den 15 Juli e. m. men ett Stånd afslår densamma, emedan det vet, att då så skett, kan frågan komma i det skick att, enligt Grundlagen, ieke något medel mera gifves att få frågan afgjord och således Ståndet får sin vilja fram.
Som sagdt är anser jag frågan så vigtig, att man för framtiden bör söka förekomma dylika händelser.
Jag yrkar afslag å Utsk:s Mern.
Då detta mål första gången förevar var jag af samma tanke som den siste talaren, men jag gaf vika för de argumenter som fälldes af Z-.ne utmärkta jurister.
Beträffande samma talares uttryck att Bevilln.Utsk. velat stifta en ny Grundlagsparagraf, får jag hänvisa honom till Utsk:s Mern., hvaraf synes att Utsk. endast gör en hemställan till B.
St:r, och den må utfalla huru som helst, kommer naturligtvis Utsk. att ställa sig R.
St:rs beslut till efterrättelse.
Denna i sig sjelf obetydliga fråga har olyckligtvis genom R. o. Ad:s beslut fått en så märkvärdig ställning, att Ståndet torde tillåta mig närmare redogöra för sakens gång. R. o. Ad. påminner sig troligen att Bevilln.- Utsk. tillstyrkt en obetydlig förhöjning af, jag tror, 3 öre i lösen för debetsedlar, hvilken förhöjning skulle tillfalla häradsskrifvaren.
Detta godkändes af de 3 öfriga St:n, men förkastades af BondeSt.
Bevilln.Utsk. inkom då med ett nytt Utlåt., hvari Utsk. förklarade, att då frågan icke vore af bevillningsnatur, var 3:ne Stånds beslut afgörande.
Att Utsk. häri hade rätt, torde icke kunna nekas, såvida med ordet bevillning förstås en afgift som, utgjord af hela nationen, ingår till Statsverket.
Den nu ifrågav:de lilla afgiften deremot ingår icke till Statsverket, utan utgör en dusör åt häradsskrifvaren för hans besvär att utskrifva debetsedlar.
Äfven detta Utlåt, godkändes af 3:ne Stånd.
BondeSt. deremot vidblef sin mening och ålade Bevilln.Utsk. att inkomma med voter.propos:r i ämnet, samt inbjöd de öfriga St:n att förena sig med dem.
Det egna förhållande inträffade då, att R. o. Ad. en dag, då huset liksom nu var temligen fåtaligt, biträdde BondeSt:s inbjudning.
Erågan gick således tillbaka till Bevilln.Utsk. med underrättelse att 2:ne
Stånd fordrat voter.proposms upsättanae, men 2:ne afslagil detta, ja, BorgareSt:s talman nekade t. o. m. propos. derå.
Utsk. hade då intet annat val än att inkomma med ett Mern. sådant som det nu förev:de. Hvad R. o. Ad. har att iakttaga, har Gr.
Lagerbjelke redan påpekat.
Hjärnes tankegång har jag deremot svårt att fatta.
Hvarje anslagsfråga måste ju afgöras och att denna redan de facto är det genom 3:ne Stånds beslut, tror jag mig hafva visat.
De stackars häradsskrifvarne torde således verkligen hafva rätt till den föreslagna storartade löneförhöjningen. R. o. Ad. kan derigenom ingalunda anses frånträda ett redan fattadt beslut; detta sednare innefattade alldeles icke ett erkännande att frågan vore af bevillningsnatur utan endast ett bifall till BondeSt:s begäran om voter.propos. upsättande.
Jag tror således, lika med 856 D en 15 J uli e. m. Gr. Lagerbjelke, att Ståndet bör afslå Betänk, med förklarande att då 2:ne
Stånd stannat mot 2:ne i fråga om voteras skall, har frågan förfallit; hvarföre jag anhåller om propos.
I händelse R. o. Ad. skulle bifalla det förslag Gr.
Björnstjerna framställt, skulle jag önska att detta skedde med det uttryckliga tillägg att man skall, vid hvad 3:ne
Stånd sammanstämmande beslutat, förblifva, emedan denna fråga, på sätt Gr.
Björnstjerna anmärkt, icke rörer sjelfva afgiften eller beslutet derom, utan huruvida votering i Förstärkt Utsk. skall ega rum eller icke, och det är denna fråga som förfallit, hvaraf måste följa att hvad 3:ne
Stånd beslutat i sjelfva saken bör lända till efterrättelse.
Vid närmare efterseende i prot. torde Gr.
Björnstjerna blifva uplyst derom, att då B. o. Ad fattade sitt beslut i denna fråga, förhållandet icke var sådant som lian föreställt sig. R. o. Ad:s beslut innefattade icke blott ett enkelt medgifvande till BondeSt:s begäran om votering i Förstärkt Utsk., utan detta medgifvande var baseradt på en ganska vidlyftig argumentation mellan 2:ne jurister för att bestämma om frågan var af bevillningsnatur.
Således tror jag alt man icke kan tyda R. o. Ad:s åsigter i denna fråga så som Gr:n synes önska.
Men om R. o.
Ad. anser sig kunna fatta ett sådant beslut som Gr.
Björnstjerna tillstyrkt med det af Hr Printzensköld äskade bestämda tillägg, då anser jag att R. o. Ad. fattar ett beslut, som innefattar just detsamma som jag önskade men icke ansåg mig kunna begära, nemi. att R. o. Ad. skulle återtaga sin förklaring att frågan vore af bevillningsnatur.
Om således Hr Gr. o.
Landtm, anser sig kunna framställa en sådan propos. som Hr Printzensköld begärt, anhåller jag att få med honom helt och hållet instämma.
Jag var icke tillstädes då BondeSt:s beslut och dermed sammanhängande inbjudning hos 11. o.
Ad. föredrogs, oeh jag måste beklaga om här kunnat uppträda några jurister, sorn ansett frågan om lösen för debetsedlarne varn af bevillningsnatur, enär detta, efter de rättsbegrepp som hos mig, på grund af juridisk erfarenhet, blifvit utvecklade, är en fullkomlig orimlighet.
Debetsedels-lösen är ju ingenting annat än en afgift af samma slag med dem, hvilka omförmälas i K. M.s Expedit.Taxa; af det enkla skäl, att debetsedeln är en expedition, som utfärdas af häradsskrifvaren, hvars besvär dermed man ansett förtjena en lämplig vedergällning, oeh huru denna lösen då kan tilläggas natur af bevillning, är för mig omöjligt att begripa.
Likasom expedit.- lösen i vissa fall höjer eller sänker sig allt efter antalet ark, hvaraf den består, likaså höjer eller sänker sig debetssedel-lösen efter utskyldsbeloppet.
Skola nu R.
St:r befatta sig med att stadga expedit.lösen, så är detta hvarken mer eller mindre ån en vanlig utgiftsfraga, der 3:iie
Stånds sammanstämmande beslut är R.
St:rs. Således och då man måste antaga att BondeSt. icke fullt redt frå - Den 15 Juli e. m. 35T gali eller insett dess verkliga beskaffenhet, innan det fattade sitt beslut att saken skulle gå till Förstärkt Utskott, samt att lt. o. Ad. af artighet mot BondeSt. antagit inbjudningen att instämma i detta beslut, hvaremot de 2:ne öfrige St:n afslagit densamma, så att 2:tie
Stånd stannat mot 2:ne, följer häraf helt naturligt, att all votering i Förstärkt Utsk. förfaller.
Då kan, efter min öfvertygelse, ingenting annat blifva af hela saken, än att det beslut som 3 Stånd sammanstämmande fattat, kommer att lända till efterrättelse, utan att blifva föremål för någon ytterligare votering eller jemkning.
Detta är också den enda möjliga utväg att komma ifrån detta ärende, ly eljest skulle tilläfventyrs förslaget om förhöjd debetssedel-lösen förfalla, hvilket icke allenast vore orätt i sjelfva saken, utan jemväl orätt mot dem, hvars rätt af denna fråga är beroende.
Jag anhåller således fortfarande och på grund af öfvertygelsen örn riktigheten af min åsigt, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propus, på Gr.
Björnstjernas förslag, med det tillägg jag tagit mig friheten framställa.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt, hurusom Hr Bildt yrkat bifall till Utsk:s Mern., och deremot Hr Printzensköld i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad äfven Gr.
Lagerbjelke och Gr Björnstjerna yrkat, föreslagit att Ståndets beslut måtte blifva så lydande: »B. o. Ad. afslår Utsk:s Betänk, med förklarande, att då, i frågan huruvida voteras skall, 2 Stånd stannat emot 2, denna fråga förfallit; kommande således vid det af 3:ne
Stånd fattade beslut om debetsedels-lösen att förblifva», blef propos. till bifall å förev:de Mein. först framstäld, men besvarad med Nej, och biföll lt. o. Ad. sedermera det af Hr Printzensköld framstälda förslag till beslut.
Föredrogos ånyo och biföllos Bevilln:sUtsk:s nedannämnde d. 29 Juni och d. 13 dennes på bordet lagde Betänk.n: N:o 12, ang:de den s. k.
Kurhus-afgiften; och N:o 13, ang:de Städernes Salu-accis.
Ånyo föredrogs StatsUtsUs d. 4 och 13 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 7fi, i ani. af väckt motion om anslag till beredande af tillfälle för Officerare af Armén att ingå i utlänsk krigstjenst.
Det är visserligen med en särdeles fägnad som jag erfarit att StatsUtsk. slutligen insett att detta ärende, för hvilket jag vid flera tillfällen väckt fråga om anslag, icke längre bör förbises.
Jag hade likväl trott att någon afprutning icke skulle komma i fråga, utan att hela det anslag, hvilket jag i min motion för det äskade ändamålet begärt, skulle oförändradt tillstyrkas.
Jag trodde att detta så mycket heldre borde hafva egt rum, som lefnadskostnaden till den grad ökats att den 358 D en 15 Juli e. m. föreslagna summan, hvilken, då motionen för 3 Riksdagar sedan väcktes, kunde anses tillräcklig, numera icke kan förslå.
Vi hafva här hemma vunnit temlig erfarenhet om de ökade lefnadsbehofven och sådant är till en stor del förhållandet i andra länder, och då man dessutom besinnar hvilken mödosam väg den beträdt, hvilken valt ett yrke hvari insigt bäst förvärfvas genom en lämplig krigstjenst, tror jag att detta äfven bör utgöra ett skäl att icke pruta på det begärda anslaget.
Af sådan ani. anhåller jag att R. o. Ad. måtte oförminskad bifalla summan, sådan den i motionen blifvit begärd.
Hvad i öfrigt angår de vilkor som StatsUtsk. för summans beviljande upställt, skulle visserligen kunna finnas åtskilligt att dervid anmärka afvikande från min motion, men som dessa anmärkn:r äro af mindre maktpåliggande natur, vill jag förbigå dem och endast fästa mig vid ett ord sorn icke bör tilläggas såsom vilkor för anslagets beviljande.
Det är ordet »krigförande».
Det kan nemi. inträffa ett sådant förhållande att krig icke förefinnes, men likväl en tjenstgöring i en främmande
Armé kan medföra samma nytta.
Jag vill blott såsom exempel åberopa förhållandet med Österrike under kriget mellan Ryssland och Vestmakterne, då Österrike ockuperat Donaufurstendömena.
Ehuru man då icke kunde anse Österrike såsom krigförande makt, tror jag dock att en tjenstgöring vid en sådan här, der allt var stäldt på krigsfot, skulle varit af ganska stor nytta.
Likaså skulle förhållandet vara med spanska Armécorpsen vid Pyrénéerna.
Skulle nu ordet »krigförande» qvarstå, kunde icke någon tjenstgöring under fredliga förhållanden komma i fråga.
Af sådan ani. föreslår jag att detta ord måtte utgå, men deremot ett tillägg göras att dylika understöd skulle lemnäs för tjenstgöring i sådane makters härar, hvilka befinna sig på krigsfot.
Jag skulle derföre önska att dessa ord i StatsUtskis Utlåt, »hvilka inträda i aktiv krigstjenst hos någon krigförande, i vänskapligt förhållande med Sverige stående makt, med rättighet etc.» måtte utgå och i stället erhålla denna lydelse »hvilka inträda i aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående makt, hvars Armé befinner sig på krigsfot.»
Det är å denna förändring äfvensom å hvad summan angår, som jag utbeder mig propos.
Hr af Klint, Erik:
Med ani. af det förslag som nu är föremål för öfverläggning, får jag hemställa hos den värde motionären, huruvida icke någon utsträckning af detsamma kan cga rum.
Det är visserligen ganska lyckligt att KrigsStyrelsen får till sin disposition en summa för att lemna understöd åt de Officerare, hvilka inträda i krigstjenst i främmande Arméer, men nog kan man tänka sig förhållanden sådana att icke någon effektiv anställning vid främmande Arméer kommer i fråga, och det i alla fall vore både nyttigt och ändamålsenligt att Officerare utskickades för att taga kännedom om de särskilda Arméernas och vapnens organisation.
Jag fruktar att det goda ändamål, som motionären åsyftat, skulle motverkas genom en sådan distinktion som han föreslagit.
Jag anhåller derföre om Hr Gr:s o. Landtnäs propos. på följande Don 15 J uli e. m. 359 ändring af morn. »att ett anslag af 9000 Edr Ernt må af K.
St:r för hvartdera af nästk:de 3 år å EiksgäldsKontoret anvisas för att, stäldt till K.
M:s disposition, användas till understöd åt Officerare af Arméns särskilda hufvudvapen, i främsta rummel åt dem, hvilka önska anställning i främmande helst krigförande makters arméer och, om sådant icke låter sig göra, åt dem, hvilka för Icrigsvetenskapliga ändamål resa i främmande länder, samt med rättighet för I(.
M. all hvad af anslaget under eli år besparas, använda för det följande året.»
På detta förslag anhåller jag om propos.
På sätt den Betänk, vidfogade reservation utvisar, har jag icke kunnat instämma i StatsUtsk:s förev:de förslag.
Jag har ansett att Utsk. begått ett misstag dels med afs. på sjelfva summan, dels med afs. på de vilkor som blifvit utfästade för dessa stipendiers erhållande.
Beträffande först summan så tror jag icke att Utsk. träffat den rätta, då meningen är att utskicka Officerare af alla vapen, kavalleri-, artilleri-, infanteri-vapnet, för att vara ute i minst 2: ne år, emedan det är påtagligt att endast en tredjedel af denna summa kan disponeras årligen eller en summa af 9000
Edr på hvart vapen under hvarje statsregleringsperiod.
Denna summa är under närv:de förhållanden alldeles otillräcklig, isynnerhet som främmande Officerare, hvilka tjenstgöra i utländska Arméer, aldrig få någon lön eller något traktamente af den makt hos hvilken de tjenstgöra, och artilleri- och kavalleriOfficerarne dessutom måste hålla sig med häst.
Jag har sjelf vistats uti främmande arméers läger och vet att den ifrågav:de summan icke räcker till att betala endast några månaders vistande vid en främmande armé, och således blir ännu otillräckligare för att der tjenstgöra hela året om.
Med afs. på vilkoren tror jag att Utsk. föreslagit ett, som saknar verklig mening.
Andamålet med förslaget måtte vara att åt Armén förvärfva militärisk bildning och hos densamma sprida kunskap om den ståndpunkt, på hvilken de utländska arméerna befinna sig i militäriskt hänseende.
Det är visserligen sannt att uti krig denna kunskap inhemtas i större grad, men föres icke krig, såsom i närv:de ögonblick är fallet, skulle, om detta förslag bifalles, inga officerare komma att utskickas.
Det är således orätt att här införa ordet krigförande utan bör det utgå om man vill vinna hvad man åsyftar, ehuru jag med afs. på summans otillräcklighet ej tror att man vid innevide Eiksdag skulle riskera just mycket om man lät des§a vilkor qvarstå oförändrade.
Det förslag till redaktion, som Hr af Klint framställt, är mera vidtomfattande, emedan dymedelst officerare kunna utskickas för att genom resor inhemta kunskap och kännedom om andra'länders Arméer.
Detta sätt att förvärfva insigt i militärväsendet är det bästa näst det att under en längre tid tjenstgöra vid Arméer på krigsfot, emedan man genom att utskicka flere officerare på resor, kan göra bildningen mera allmän, och jag anser derföre att, om frågan vore fri, Hr Klints förslag borde godkännas.
Men ser man frågan ur riksdagssynpunkt lemnar jag