Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Uggla, Göran Gustaf: Förekommen af Friherre Anckarswärd i hvad jag ämnade anmärka emot ifrågavarande Memorial, vill jag nu inskränka mitt yttrande till att instämma med honom, och under åberopande af Herr Presidenten Poppii grundeliga reservation, begära afslag å berörde Memorial, såsom efter min tanka oförenligt med principen för den inom vårt Land gällande Lagtolkning, vid ansvars bestämmande för itererade förbrytelser.
Herr von Hartmansdorff', August: Enrot Utskottets Memorial har blifvit anfördt, att Den g April e. m. man snarare borde lätta rörelsen, än försvåra den, genom strängare vilkor för Assignering på Banken, Om detta är en grundsats, som bör iakttagas mot näringarne, så är det å andra sidan äfven nödigt, att BankoStyrelsen, som skall handhafva författningarne om assignering, måtte äga dem så bestämda, att hon må kunna förekomma, det allmänheten iake på Assignationer bedrages.
Från det ögonblick Banken’upphörde att vara omgifven af mörker, borde dess styrelse äfven upphöra att hålla hemligt med dem, som på Banken öfverassignera.
Allmänheten skulle eljest, i förlitande på öppenheten af BaneoStyrelsens förvaltning, snarare bedragas nu, än förr då ingen uppriktighet var att vänta hvarken öfver Bankens eller andras oförmåga att fullgöra sina förbindelser.
Då Banken är en allmän inrättning, synes den äfven böra skydda den allmänhet, som icke förstår alt sjelf bevaka sin rätt, och som dessförutan skulle oskyldigt gå miste om sin egendom.
Då man vet, huru assigneringen bedrifves, huru personer, som årligen assignera för i å 200,000 R:dr, kanske icke för dagen hafva större behållning än 2000 R:dr, men hela den öfriga massan utelöpande, såsom räntefritt rörelse-capital, utan annan afgift, än provision till Commissionairer, som postdagligen underrätta dem, huru Räkningen i Banken står; så njuta de så stora fördelar, att de väl böra få vidkän - -Den 9 April e. m. 153 nas något äfventyr, om de ej bättre bevaka sina affairer, än att behållning i Banken brister.
Man har anmärkt, att det vore liårdt, om en Lag stadgades, hvarigenom man blott för 6o
R:drs öfverassignering skulle förlora sin assignerings-rätlighet.
Men summan kan likväl vara 6ooo, och man bör ej fästa sig vid den minsta summa, som kan komma i fragg.
— Man har sagt, att det borde vara nog bibehålla de närvarande Författningarne, sådane de ärq, emedan erfarenheten visat att så få öfverassigneringar ägt rum.
Likväl har BancoFullmägtiges pluralitet ansedt författningen i sitt nuvarande skick oförenlig med Bankens säkerhet.
Det förslag till förtydligande, som BancoUtskottet uppgjort, är väl något strängare än Fullmägtiges, men det härleder sig dock från samma grundsats, att man ej bör hålla tyst med missbruken.
Jag tillstyrker sålunda bifall å Utskottets Memorial.
Herr von Hartmansdorff torde ursägta, att en BancoStyrelsen tillhörande person, som stått i rak opposition mot hvad Bankens Commissariat och Herrar BancoFullmägtiges pluralitet i detta ämne beslutit, äfven nu tager sig friheten att yttra sig i samma anda.
Genom Kongl. Kungörelsen den iq Aug.
1789 är stadgadt, att när en i54 Den g April e. ra.
Assignant tre serskilla gångor fått sine invisningar på Banken casserade för felande behållning derstädes, hör i allmänna Tidningarne kungöras, att samma Assignants invisningar på Banken hädanefter ej blifva derstädes emottagne.
På 4° år, som förflutit, sedan denna författning utfärdades, har dock ej mer än enda gång fråga uppstått, att tillämpa den; och vid detta tillfälle har jag ej kunnat dela deras mening, som ansett den casus verkligen hafva inträffat, som medför den genom nämnde förordning stadgade påföljd af kungörelse i Tidningarne om Assignations-rättens förlust.
Händelsen var nemligen den, att 3 assignationer på 3 dagar presenterades till inlösen i Banken, och casserades derstädes i anseende till felande behållning i Assignantens Bancoräkning; men jag kunde ej anse det vara en sådan öfverassignering, som i Författningen menas med 3:ne serskilta gångor, medförande förlust af Assignations-rätten.
BancoStyrelsens pluralitet har likväl så ansett det, och BancoUtskottet har nu föreslagit en Lag af ytterlig stränghet till förekommande af all öfverassignering i framtiden.
Men jag frågar, när på 4o år ej mer än en enda sådan casus inträffat, att en Assignants Invisningar på Banken blifvit för bristande behållning casserade, hvad skäl har man väl då, att nu stadga strängare föreskrifter, än för 4°> 8o, ioo år tillbaka?
Utskottet och Herr von Hartmansdorff hafva Den g April e. m. 155 sagt, att Allmänheten derigenom skulle få större garantie.
Jag tror deremot, att en så beskaffad garantie icke är någon sådan, och att man derigenom snarare skadar Allmänheten; ty den tryggar sig då mera vid den tro, att hvarje enskild skall ovilkorligen i Banken inlösa sine invisningar, emedan den stadgade svåra påföljden för öfverassignering skall afskräcka en hvar att sådant sig tillåta.
Den strängare Lagen gif— ver icke någon större säkerhet; ty Allmänheten kan vara io gångor bedragen, innan öfverassigneringen i Banken upptäckes, och Kungörelsen utfärdas, och det kan i allt fall hända, att
Innehafvarne af assignationerne icke få en enda styfvers valuta derför.
Man bör här ej uppträda såsom Förmyndare för Allmänheten; det är bäst att låta den sköta sig sjelf.
Då tager ingen emot en assignation på Banken, utan att känna vederhäftigheten hos den person, som utgifvit assignationen; och skall han mottaga den af någon främmande, så begär han endossement derå, ty det är en vexel.
Han mottager assignationen med förtroende till utgifvaren, ej till Banken.
Ingen Bank i verlden åtager sig ett sådant förmynderskap; Banken sköter sine egne angelägenheter och de enskilta få sjelfve sköta sine.
Jag förenar mig med dem, som yrkat afslag på ifrågavarande Memorial, och får föröfrigt tillägga, att om än Rikets Ständer skulle besluta en så ytterligt sträng Lag, i56 Den 9 April e. m. sorn Utskottet här föreslagit mot öfverassignering på Banken, gör jag mig likväl det begrepp om klokhet och insigter hos Konungens Rådgifvare, att jag tror de aldrig skola tillstyrka Konungen att en sådan Lag sanclionera.
Det vore önskligt, alt en gång i vårt land, såsom i andra länder, den enskilta erediten finge utveckla sig sjelf.
Men vid hvarje Riksdag uppträder alltid någon, som, af fruktan att en eller annan skulle derigenom göra en för stor vinst, söker att binda händ erne:.
Så länge man ej tvekar, att bland Allmänheten emottaga assignationer, ställda på Banken, äro de ej skadliga.
Tagas de emot med begärlighet, så behöfvas de; tagas de åter icke emot, så visar det, attBancoSedlarne äro tillräck 1 ige.
Således tror jag, att de försigtighetsmått man nu föreslagit mot öfverassignering, äro alldeles öfverflödiga, och jag delar ej Herr von Hartina nsdorffs åsigter, dem jag finner vara af Friherre Anckarswärd och Grefve von Schwerin fullkomligt vederlagde.
Jag anhåller vördsamt om proposition till afslag på Utskottets Memorial.
Det är brydsamt att uppträda och motsäga en person af den erfarenhet i dylika frågor, som Grefve von Schwerin äger; men jag finner mig Den 9 April e. m. uppkallad att yttra mig, så godt jag kan.
Grefven har sagt, att under 4° år högst få gjort sig skyldige till öfverassignering på Banken.
Jag hemställer, om väl detta är bevis på Lagens öfverflödighetj och om icke snarare Lagens alfvarsamhet verkat, att öfverassignering ej ägt rum .så ofta, som sannolikt skulle hafva inträffat, om Lagen ej funnits.
Friherre Wrangel åter måtte hafva misstagit sig om sättet att stärka crediten, om han tror, att man, för att vinna detta ändamål, bör vara klemig mot öfverassignanter.
Jag gillar visserligen Assignations-rätten, såsom medel att befrämja rörelsen och näringarne i landet; men jag anser det vara vig tig t för allmänna säkerheten, att hafva garantie mot missbruk af Assignationsrätten genom öfverassignering.
Författningen derom bör vara tydlig; och mig synes det vara klart, att när 3 assignationer efter hvarandra i Banken presenteras till inlösen utöfver behållningen å Assignantens räkning, så är af honom 3 gångor feladt genom öfverassignering; ty jag inser ej, att förhållandet är olika, oin det är 3 dagar, 3 månader eller 3 år mellan hvarje gång en sådan assignation af Banken för bristande behållning casseras.
Följakteligen tillstyrker jag bifall på Utskottets Memorial.
När jag afstyrker den ytterliga stränghet, som nu af Banco - i58 Den 9 April e. m.
Utskottet föreslås mot öfverassignering på Banken, vill jag ej dermed säga, att de närvarande stadgandeme emot sådant missbruk af Assignationsrätten böra upphäfvas.
Men det är numera icke i Europa brukligt, att hopa stränghet på strängbet i dylika fall, utan behof.
Man har föröfrigt här så origtiga och olika begrepp om assignationer på Banken, emot åsigterne derom i andra länder.
Jag skulle önska, att man i Sverige assignerade på Banken tio gångor mer, än man nu gör.
Allt sammanlagdt uppgår icke ens till så mycket, som en enda person i London assignerar på Engelska Banken.
Här finnas knappast mer än 20 räkningar med Assignanter å Banken.
En sådan bagalelle är assigneringen på vår Bank; så ynkliga äro våra näringar och vår handelsrörelse; hvarföre skall man då ytterligare öka hindren för assignering?
Assignationsrättigheten är nödvändig i alla länder; ty det finnes ej något kändt land, der Riksmyntet ensamt är så tillräckligt till industriens befordrande, att assignationer ej behöfvas.
Man klagar här, att industrien ej går framåt; och man vill dock ej lemna frihet för användande af ofelbara medel dertill, utan lägger nya hinder deremot.
För verldshandeln behöfvas vexlar; för handeln inom landet assignationer, som också äro ett slags vexlar; och det vore liårdt, om Sverige ej
Den 9 April e. m. begagnade denna utväg till sine näringars upphjelpande.
Man kan väl icke, såsom Herr Lefren, draga den slutsatts, att jag vill, det man skall vara klemig mot Öfverassignanter, för det jag sagt mig vilja hafva fria händer att begagna den närvarande assignerings-rättigheten.
Men jag tror, att då man redan har goda och tillräckliga Författningar, så hör man ej tillskapa nya.
Det är jnst desse oupphörligen nya Författningar, som binda händerne och hindra industriens utveckling.
Herr Ribbing_, j4rvid:
Jag tror här egenteligen ej vara fråga om att stifta en ny lag, utan endast att förklara en gammal.
Frågan är, om cassation i Banken af 3 assignationer öfver behållningen inom 3 dagar skall anses såsom öfverassignering 3 serskilta gångor, eller blott såsom en gång.
Jag medgifver, att när Lagen utsätter förökadt straff för förnyade förbrytelser, förutsattes, att det först bestämda och ådömda straffet bör hafva drabbat förbrytaren, innan ännu ökadt ansvar kan äga rum.
Men här är ej fråga om straff-lagar utan om credit-lagar med hvilka förhållandet såsom i allmänhet är helt olika.
Man kan ej egentligen säga, att här är stadgadt serskildt straff för hvarje gång en öfver behållningen i Banken utgifven assignation presenteras, utan blott den påföljd, att om sådant 3:ne gångor inträffat, skall i allmänna Den 9 April e. m.
Tidningarne kungöras, att Banken ej vidare mottager och inlöser Öfverassignantens assignaiioner, i brist af fond dertill.
Det ar sannt, att denna åtgärd är sträng mot Åssignanten, emedan hans credit derigenom, minskas; men jag frågar, om den icke också minskas för den, sorn presenterar assignationen och får den casserad af Banken?
Jag tror, att crediten för honom är lika vigtig, som för Assignanten, om än den förre har mindre att röra sig med; och jag tillstyrker bifall å förevarande Metnorial, för att skydda denna credit, vigtig i allmänhet för dem, som vilja göra invisningar, och oundgänglig oftast för dem, som i förtroende till giltigheten af en assignation, hvarmed, hans arbete blifvit betalt, ingått förbindelser att gälda det, som han beliöft till ett nödtorftigt uppehälle.
Jag tillstyrker bifall å Memorialet, emedan man fram för allt bör söka, att skydda emottagare från olägenheten af öfverassignering, då de deruti äro alldeles oskyldige.
De värde Talare, som yrkat äfslag på ifrågavarande Memorial, tyckas icke ihågkomma, att här blott är fråga om en förklaring, som BancoStyrelsen funnit sig behöfva öfver 1789 års förordning.
Om nu Memorialet afslås, står Författningen qvar, och BancoStyrelsen befinner sig då i samma villia - \
Den g April e. m. 161 rådighet, som förut, om rätta meningen deraf.
Det förefaller mig, som här skulle i sådant fall inträffa ungefärligen samma förhållande, som då någon en gång hos Vederbörande begärde förklaring öfver tvenne mot hvarandra stridande författningar, och lick till svar, att han skulle ställa sig begge till ordagrann efterrättelse.
I 1789 års Förordning står: ”Enär någon enskild perjons invisningar på Banken blifvit, genom ”hans eget förvållande, för felande behållning, tre serskilta gångor casserade, bör ”i allmänna Tidningarne kungöras, det sam”ma Assignants invisningar på Banken dädanefter icke blifva derstädes emottagne.”
Hvad är det väl här som skall förstås med första, andra och tredje 'gången cassation?
Derom är ej någonting i Författningen uttryckt; och derföre är förklaring af BancoStyrelsen begärd.
Om icke en sådan meddelas, skola olika BancoStyrelser komma att olika tillämpa Författningen vid serskilta tillfällen; och denna oreda och obestämdhet är skadlig och bör förekommas.
Den Lagpraxis, som Herr Poppius åberopat, synes här icke vara tillämplig, då ej ansvar för hvarje gång öfverträdelse sker är bestämd, och det åtminstone ej är stadgadt, när den handlingen 3;dje gången är fulländad, som medför ansvaret.
Dessutom är det ej utan exempel, att dylika slags Lagstadganden äfven af Högsta Domstolen for20 H. ti 162 Den 9 April e. ni. ståtts annorlunda, än Herr Poppius uppgifvit såsom allmän grundsatts.
Friherre Wrangel synes af mitt sista yttrande hafva dragit den slutsatts, som skulle min åsigt vara, att lemna mindre fria händer till industriens upphjelpande genom assignerings-rättigheten på Banken.
Derom har jag icke yttrat mig och vill icke yttra mig; men jag har trott och tror, att man ej hör lemna fria händer till assignerings-rättighetens missbruk genom öfverassignering.
Det är redan nog mycken mildhet att tillåta cassation af assignationer utöfver Assignantens behållning i Banken 3:ne gångor, innan rättigheten att assignera förverkas.
Det rätta vore, att den, som en gång blifvit beträdd med öfverassignering, ovilkorligen förlorade rättigheten att vidare assignera på Banken.
Att få ansvarsfritt öfverträda 3 gångor har ej mera skäl för sig, än att få göra det 3oo gångor.
Terminen af 3 gångor räddar Assignanterne mer än tillräckligt ur sjönöd.
Jag fortsätter yrkandet om bifall till Utskottets Memorial.
Jag instämmer i hvad Herr Lefren nyss yttrat, och får fästa uppmärksamheten derpå, att, såsom Herr Cederschjöld redan anmärkt, man tvekar om hvad i Förordningen förstås med casserahde af assignationer 3:ne serskilta Den g April e. m. i63 gdngor i anseende till bristande behållning* och det är derom man också nu processar inför Domstol.
Jag anser fördenskuld olämpligt att afslå detta förslag till förklaring öfver det tvätydiga.
Vill man ej bifalla det, så bör det åtminstone återremitteras, för att i stället annorlunda uppgöras, sä att tvätydigheten undanrödjes, Det anses måhända förmätet af mig, som icke längre tid haft med Bankens äreiider att göra, än jag varit Ledamot af BancoUtskottet, att vilja motsäga Grefve von Schwerin, hvilken äger så stor erfarenhet och så vidsträckta kunskaper deri; men om Herr Hjerta, hvilken äfven är medlem af BancoStyrelsen, och tillhört pluraliteten bland Fullmägtige, nu vore här tillstädes, skulle lian med sin större kännedom af desse ämnen kunna vitsorda, att alfvarsamma stadgar mot assignations-rättighetens missbruk böra finnas, och kunna intyga, att Fullmägtige och Commissariatet i det hela varit för de strängare åtgärder, Grefve Von Schwerin ogillar.
Genom dem gör man sig icke lill Allmänhetens Förmyndare; men likasom en fyrbåk varnar sjöfarande för att stöta på grund, så varnar en Kungörelse om en Assignants förlust af sin assignatiohsrätt
Allmänheten att äfventyra sin egendom genom emottagandet af hans assignationer.
Det är anmärkt, att assignationsrörelsen hos oss 6r en ömkelighet i jemförelse med hvad t i * i64 Den 9 April e. m. den är i andre länder.
Men så är ock näringarne och handeln i Sverige, jemförelsevis till andra länder, icke ansenligare.
Då det ena rättar sig efter det andra, äro de här kringlöpande assignationerna dock betydliga nog, för att bristande betalning skulle medföra de svåraste följder.
I Dalarne hafva Litströms assignationer varit utelöpande tili den mängd, att jag hemställer, hurudan pro vincens belägenhet blifvit, om vid Litströms död hans förmögenhet ej varit tillräcklig att infria dem.
Då jag vistades i Norrige, cederade der en köpman, som till allmogen utgifvit assignationer till stort belopp.
Verkan af deras protesterande var så förderflig, att
Styrelsen mäste komma emellan för att rädda en mängd enskilta från undergång.
Här är sagdt, att man ej bör emottaga assignationer, utan att antingen vara försäkrad om utgifvarens vederhäftighet eller ock begära endossement af den person, som lemnar den.
Jag befarar, att den sednare utvägen skulle i allmänhet möta stora svårigheter.
Om t. ex. en Bonde på Oxmarknaden i Skenninge eller Örebro ville begära endossement på en assignation, som bjödes honom i betalning, så tror jag väl, att han det kunde få, men på en annan rygg, än assignationens.
Friherre dnckarswärd:
Jag finner mig ej öfvertygad af de värde Ledamöter, som talat för bifall å ifrågavarande Memorial.
Den 9 April e. m. i65 Jag förblifver vid den mening, att strafflagar böra stå i möjligaste förhållande till förbrytelserne; och jag hemställer, om väl Lagstiftarens mening kan hafva varit, att en Assignant på Banken skulle anses hafva 3 gångor förbrutit sig derigenom att på en dag 3 assignationer i Bankens lucka presenteras till inlösen utöfver hans behållning i räkningen med Banken.
Det vore för hårdt, om en från hufvudstaden aflägse boende Assignant skulle sättas i sådant beroende af en Commissionair, att han, för underlåtenhet af denne att dagligen i Banken efterfråga, huru hans räkning står, och fylla bristen, skulle blottställas att förlora sin assignationsrätt och få sin credit förstörd genom en Kungörelse derom i allmänna Tidningarne.
Jag tror, att då ingen här kunnat visa sådane omständigheter hafva förekommit, som göra en skärpning af närvarande Lagstadgande i detta fall nödvändigt, så bör man antaga, att
Författningens mening med den stadgade påföljden för öfverassignering 3:ne gångor är den, att endast den Assignant är ett sådant ansvar underkastad, som 3:ne serskilta gångor underlåter, att inom 24 timmar fylla sin cassabrist i Banken till sine assignationers inlösande.
Jag stödjer denna min mening ytterligare derpå, att, om jag ej misstager mig, Bankens Författningar stadga böter för första och andra gången så beskaffad öfverträdelse, innan den svåra på - i66
Den 9 April e. m. följden afAssignationsrättens förlust för 3:dje gången förnyad förseelse inträffar, hvilken helt och hållet, genom Kungörelsen i Tid-* ningarne, förstör Assignantens credit.
Jag är visserligen ej bland dem, som vilja gynna vingleriet; men då nuvarande straffbestämmelser uti ifrågavarande fall synas vara tillräckliga, hälst inga anledningar att skärpa dem förekommit, tror jag det vara häst att låta dervid förblifva.
Hvad sjelfva det här åberopade speciella fallet angår, så kan man väl låta bero vid den tydning Konungens Högsta Domstol i detta afseende gifver Författningen, när rättegången der afgöres; och jag ser ej, att Rikets Ständer dervid äfventyra något, om de nu afslå Memorialet, ty det kan ej inverka på Högsta Domstolens beslut.
Beträffande åter att genom ett sådant afslag BancoStyrelsen skulle förblifva i osäkerhet om rätta förståndet af författ ningen, så anser jag det ligga i sjelfva afslaget ett förklarande, huru Rikets Ständer ansett saken, då de ej ingått på BancoUtskottets åsigt, att 3:ne ÖfverAssignationers presenterande i Banken på en dag är hvad i Författningen menas, med öfverträdelser 3:ne gånger.
Herr Uggla:
Jag förenar mig alldeles med hvad Friherre Anckarswärd nu anfört och får i anledning af den af Herr von Hartmansdorff omtalade fyrbåken, vördsamt tillägga, det jag fruktar att BancoUtskottet
Den 9 April e. m. 167 i förevarande fall sjelf strandat emot de klippor, som omgifva den varnande fyrbåken, då Utskottet föreslagit ett stadgande, som efter mitt begrepp icke kan stå väl tillsammans med de, vid Lags tillämpning, i allmänhet hittills gällande grundsaltser.
I anledning af Friherre Anckarswärds sednaste yttrande, hemställer- jag, om icke Rikets Ständer, i afseende på Banken, höra vidtaga sådane författningar, att andra Lagförklaringar än dem, som utgå från Rikets Ständer sjelfve, blifva öfverflödiga.
Då jag icke tror, att den af BankoUtskottet nyttjade ordalydelse är den rälta, eller att med de i författningen omnämnde 3me gångor böra förslås 3:ne stycken Assignationer, men jag deremot anser, att desse 3:ne gångor böra förklaras med 3:ne serskilte dagar, kan jag ej tillstyrka, hvarken bifall eller afslag å Ulskollels Memorial, utan anhåller om alerrémiss deraf.
Jag vill blott upplysa, att den af Herr Lagerhjelm nu yttrade mening, att med 3:ne gångor borde förstås 3 särskild te dagar, är den som varit rådande bos Commissariatet, och, såsom jag tror, äfven bland BankoFuIlmägtiges pluralitet; hvarom Grefve von Schwerin torde hällre kunna upplysa.
Jag liar i68 Den g April e. ra. ej emot återremiss, på det åtminstone någon mening må blifva bestämd; men att lemna författningen i det obestämda stick, hvari den för närvarande be.finnes, kan jag ej tillstyrka.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition först till bifall, sedan till afslag, oell derefter till återremiss af BancoUtskottets ifrågavarande Memorial, men alla dessa propositioner besvarades hvar efter annan med Ja och Nej.
Jag begär votering med proposition till bifall eller återremiss.
Kanske de Herrar , som med mig önskat ogillande af Memorialet, kunde förena sig med dem, hvilka begära återremiss, för att undvika votering.
Jag anhåller derföre om förnyad proposition till återremiss.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förnyad proposition, blef BancoUtskottets Memorial, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Föredrogs ExpeditionsUtskottets
Utlåtande i anledning af återremiss utaf Utskottets under N:o 41 uppgjorde förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse « Den 9 April e. m.
16g angående afskrifning i räkensbaperne utaf NummerLotteriets fordran hos HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg, deruti tillkännagifves, att, enär missskrifning utaf ett ord i omförmäldte förslag inträffat, Utskottet funnit sig böra samma förslag, behörigen rättadt, till justering och godkännande af Rikets Ständer å nyo öfverlemna; och Lief sistnämnde förslag nu uppläst, samtaf Ridderskapet och Adeln godkändt.
Upplästes till justering och godkändes följande från ExpeditionsUtskottet in» komne förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 48.
Angående gjord ansökning om beviljande af frihetsår från Tiondes erläggande af Lovers Alunverk på Öland, m. m. N:o 4q.
Angående väckt fråga om Stipendiers inrättande för Arme'ens Officerare till bivistande af krig utrikes.
Angående en förste Kammar» Musicus Crusell beviljad pension.
I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Bref angående inköp af Landsorts och Korsö Fyrbåkar.
Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: 170 Den 9 April e. ra.
Från Stats- och Banco-Utskotten:
Af dea 8 dennes: v N:o 103.
Rörande anmärkningar vid Utskottens under N:o 92 afgifne Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:,ts Nådiga Proposition om ytterligare anslag utaf allmänna medel till Götha Canal-byggnads fullbordande, så vidt den rörer ett förskott af 100,000 R;dr.
Från B a n collt skot te t :
Af den 3i sistlidne Mars: N:o 34.
I anledning af hvad uti 182b års Revisions-Berättelse blifvit framstalldt, rörande den i Maij månad i8a3 tillförordnade och intill
December månad 1824 fortfarande serskilda administration, till fullbordan af de efter 1822 års Revision inställde Byggoads-arbeten.
Af den 4 dennes; N:o 35.