Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande, i ättledning af gjorde anmärkningar vid åtskillige till Utskottet återremitterade Betänkanden.
T-^ill Lag-Utskottet hafva, i anledning af gjorda anmärkningar, Utskottets nedannämnde LagVtskottets Betänkande N:o 64. *]§ Betänkanden blifvit återremitterade, nemligen: Fran Högvördige PresteStdndet, den -i ti Mars; N:o 32 , ofver Herr Contracts-Prosten Agrells Motion , om förnyande af Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 1823, angående vederbörandes åliggande , att tillställa så väl Konungens Befallningshafvande som Presterskapet förteckningar ofver dem , hvilka för lagbrott blifvit vid dornstolarne sakfällde eller under framtiden ställde 5 och fran Hedervärda BondeStdndet, den 26 Mars; N:o 5i , öfver Riksdags-Fullmägtigen Herr F, W.
Montans Motion , att Kongl. Förordningen den 13 Julli 1800, huru med städsel och lego af jord på landet förhållas bör, må utsträckas till arrenden af jord i städerne.
Den 13 April; Nio 37 , öfver Herr Friherre Gustaf Fredrik Åherhjelms och Herr Ja-, 76 LagUlskutiels Betänkande N:o 64.
Iian af Wingards Motioner om ändring af Kongl.
Kungörelsen den 18 December 1823, huru förhallas bör, då mot redan dömde personer yppas brott, hvarom ransakning tillförene icke varit anställd, samt N:o 41^ öfver de af Riksdags-Fullrnägtige Herrar P. Lindquist och A.
Landegren väckte motioner, om ändring af 2 och 5 §§. i 14 Gap.
MIssgerningsBalken ; Men som dessa Betänkanden blifvit a£ tre BiksStånd bifallne , nemligen N:o Sa, af Riderskapet och Adeln den 30 Mars : af Borgare-Ståndet af Bonde-Ståndet N;o 3i. af Ridderskapet och Adeln deri 30 Mars. af Preste-Ståndet den 26 Mars ; af Borgare-Ståndet den 23 Mars; N:o 67 i af Ridderskapet och Adeln den g April ; af Preste-Ståndet den 15 April; a£ Borgare-Ståndet den i3 April; den 25 Mars; LagThskottets Ifttänkandt N:o 64; N:o 4ij af Ridderskapet och Adein dea 9 April ; af Preste-Ståndet den 15 April; af Borgare-Ståndet den 9 April; sl j enär, enligt 87 § i Regeringsformen samt 3-'dje punkten af 4g § i Riksdags^ Ordningen, Tre
Stånds mening i dyli ka frågor utgör Rikets Ständers Beslut,' samt återförvisning från endast ett RiksStånd
I dessa mål ej betager samma beslut deras kraft och verkan till expedition, anser Utskottet, vid detta förhållande, något besvär rande af de serskilda anmärkningarne icke erfordras; hvilket Utskottet härmedelst får hos de respective Riks-Stånd, som återremisserne meddelat, vördsamt anmäla, med tillkänhagifvande derjemte, att tre Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln, Borgare-Ståndet och Bonde-Ståndet låtit bero vid Utskottets förfarande, i afseende på de återremisser, som i Utskottets Utlåtande, N:o 48, omformalas, deraf Utskottet hemtat ökad anledning ; att nu, vid enahanda förhållande, vidtaga enahanda åtgärd, ledande, efter Utskottets för-] menande, till betydlig besparing af tid, ar? bete och trycknings-kostnad.
Stockholm den 8 Maji 1829; STOCKHOLM.
Elméns och Granbergs Tryckeri, i8ag. £«g T/s kottets Betäniandt N:o 65» J§ Antora lill Expeil.
Utskottet ilen 29 Maji igijfc N:o 65.
Betänkande, i anledning aFRiks» fullmägtigen Från Hallands Län Börje Börjessons Motion om förklaring öfver uste Cap, z:dra §, Rätte g ä ngsBa Iken, r“r^ ■*- ill LagUlskottet tiar Hedervärda Bondén Ståndet, den 1 8!de sistlidne December, remit.'
Berat ett af Riksdagsfullmägtigen Borje Börjesson från Hallands Län afgifvet Memorial,' hvaruti han anmärkt, huruledes Allmänna Lagens stadgande 1 2jdra af n:té Cap. Bättegångs-Balken, att *'i ringa mål, der ej tvist är om jord eller hus, må den , sorn soles, rnunteliga stämmas. skall föranledt ovisshet ej mindre hos Domare än hos Parter, om, hvad med ringa mål rättligen bör förstås; och har Börje Börjesson derföre hemställt, om icke Lagutskottet kunde få sig uppdraget, att föreslå en sådan förändring af berörde <j), att någon misstydning deraf icke måtte ega rum.
Bih. till Riks-St, Fröt, tgig fich 182g, ySaml.l
Afd, jj gidra H\t, fjidra B:det. > i LagUtskotlets Betänkande Njo 65.
Dil Utskottet, vid förehafvandet af den* öa fråga, öfvervägat de omständigheter, a) att berörde lagrum ofta gifver
Par ter, som blifvit muntligen stämde , anledning till den invändning, att målets beskaffenhet fordrat skriftlig stämning, för hvilken invändnings bedömande någon säker grund ej kan af lagen hemtas; b) att någon på tillförlitlige och giltige skäl grundad förklaring öfver hvad med ringa mai bör förstås ej synes kunna tWlvägabringas; c) att det muntliga stämnings-sättet nu mera ganska sällan begagnas, hvartill orsaken tvifvelsutan lärer böra sökas dels i försiberörde omständig* het, oell dels i osäkerheten huruvida sökandens påståenden varda af den, som skall stämningen verkställa, fullständigt uppfattade och kungjorde den, sorn stämmes ; samt d) att då stämning ar grunden för rät tegång och bestämmer den gräns, hvarutöfver tvisten ej får sträckas, bägge parternes rätt och fördel kräfva, att ali ovisshet om stämningens L/rigUtskotetts Betänkande N:o 65. 3 verkliga lydelse undanröjes, hvilket sier derigenom att stämningen skriftligen författas , har Utskottet, med afseende tillika derå, att skrifkonsten nu för tiden är så allmänt spridd, att tillfälle att få sina stämningspåståenden skriftligen uppsatte ingenstädes saknas, funnit sig böra, i anledning af Börje Börjessons motion föreslå, att muntliga stämnings-sattet i tvistemål måtte alldeles afskaffas, och anira §:n i 11 Cap.
RättegångsBalken till den ändan hel och hållen upphäfvas samt, i följd deraf, utur 7:de $ i samma Capitel , orden : ”Muntlig stämning ä landet bör ske genom Länsman eller någon af Nämnden med en annan trovärdig man, som inom Häradet bor; och i staden af Rättens tjenare,” uteslutas.
Stockholm den 5 Maji 1829. XiägTJisiottett JSetiinAande Nio 66.
Ankom till Expert.
Utsk. elen 29 Maji l$l$. 66.
Betänkande öfver RiksdagsFullmägtige Herr Lars Gustaf Ålands och Pehr Erikssons från Kronobergs Län Motioner om den ändring i 2 och 3 af 3 Capitlct ÅrfdaBalken, att Syskonbarns rätt att, vid arftägt emellan sidoarfvingar, träda i sin aflidne Faders eller Moders ställe, må utsträckas till syskons barnabarn och deras afkomlingar. jrlos ValloA. Borgare-Ståndet har RiksdagsPullmägtigen Herr Alund och hos Heder vänla Bonde -Siandet RiksdagsFullmägtigen från Kronobergs Län Pehr Eriksson, i afgifne memorial, anfört:
Herr Alund: att den i afseende på sidoarfvingars inbördes arfsrätt i 2 och 5 af 3 Cap. ÄrfdaBalken gifne föreskrift , alt representations- eller, såsom den ock benämnes, istada-ratten upphörer med syskons barn, så att syskons barnabarn och fjermare afkorn - iLagUtsioilils Betänkande N:o 66. j lingar äro uteslutne ifrån rättigheten j att träda till arf i deras aflidne Faders eller Hoders ställe, länge varit öfverklagad såsom en orättvis och til! vidriga föijder ledande afvikelse från de allmänna grunder, hvarpå arfsrätfen hvilar.
Och som lagarne om arfstägt borde rätta sig efter det förhållande , sorn egt rum emellan arflåtaren och arfvinge!), samt
Lagstiftarens anordningar häri kunde antagas desto närmare öfverensstämma nied' den dödes egen vilja, ju mera de afse dennes förmodade tillgifvenhet för dernj till hvilka hans qvarlåtenskap skall öfvergå ; så enär det ej vöre att förmoda, det någon omfattar sina syskon och deras barn med större kärlek än sina syskons barnbarn och öfrige efterkommande, helst erfarenheten tvärtom visade, att slägtkärleken liksom tilltager med ledernes antal , hvartill ock en naturlig orsak funnes i den spädare ålderns större behof af vård och uppfostran, samt i de förhoppningar en outvecklad ungdom ingifver, hemställde Motionairen om icke of'■panberorde Lagrum borde sålunda föränJ dras, att istadar ditten, i stället att vara inskränkt till syskons barn, utsträckes t ill syskons afkomlingar, utan afseende å d et led, hvari de sig befinna; och Pehr Eriksson: att till de stadganden i aliinanna Lagen, hvilkas tillärnpning ofta skall 6 Lagutskottets Betänkande N:o 66, åstadkommit ett rättvist missnöje, äfven borde förås a och 3 §jj, i 5 Cap.
ÄrfdaBalken , sä vidt genom dem arfsrätten för syskons afkomlingac inskränkes till syskons barn j och då någon naturlig grund till denna inskränkning icke stöde att uppvisa, helst den aflidne fränden desto mindre kunde förutsättas hafva älskat sina syskons barn mera än deras barnabarn, som blodsbandet merendels •verkar kraftigare i den mon lederna nedgå och behofvet af vård och uppfostran ökas; så yrkade Pehr Eriksson deri ändring af nyssornjormälde lagbud, att representationsrätten, eller rättigheten att i afliden skyldemans ställe träda till arf, ma utsträckas till syskons barn, och afkomlingar efter dem, utan åtskillnad af närmare eller fjerz mare led.
Dessa genom serskilda remisser från Vällollige Borgare Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet till LagUtskottet öfverlemnade Motioner, a,f hvilka den senare jemväl blifvit af Riksdagsfullmägtigen från Malmöhus Län Eils Marisson biträdd, har Utskottet i öfvervägande tagit, och får nu deröfver afgifva det yttrande, att, a) då allmänna regeln för arfföljd å sidone och i uppstigande led är dena ha gUt sko nets Betänkande N:o 66, j alt närmaste sido- eller bakarfvinge utestänger alla fjermare , b) då denna regel bär sin grund i den naturliga känslan af större ömhet för de skyldeman, med hvilka man är genom blodsbandet närmast förenad , c) då den i ofvanberörde lagrum stad gade representationsrätt, hvarigenom en afliden persons syskons barn ega att, vid arflall efter honom, träda i sin aflidne faders eller moders ställe och rätt, redan är ett till syskons barns förmon ifrån omförmälde allmänna regel gjordt undantag, för hvars utsträckande ingen rättsgrund lärer kunna anföras , och ej eller den naturliga käglan af blodsbandet åberopas; emedan om det, å ena sidan, ej må bestridas, att fader eller moder, sorn äifver ett aflidet barn, lika gerna skulle se sitt barnabarns barn , sorn barnet eller barnabarnet, med sig dela qvarlåtenskapen, det likväl, å andra sidan, lärer böra antagas, att den aflidne hyst större ömhet för sin efterlefvande fader eller moder, än för sitt syskon* $ L:ig Utskptteis Betänkande Nio 66. barnabarn samt i följd deraf, önskat, att hans qvarlåtenskap malie komma fadren eller modren, heldre än syskons barnabarnet till godo; ä) då det föreslagna utvidgandet af representationsrätten skulle leda till den med nämnde regel och dess grund oförenliga följd, att sido-arfvinge, i 4tde , 5:te och följande leder komtne att frän arf alldeles utestänga bakarfvinge i andra led , och e) då det till stod för förslaget anförde motiv, som är hemtadt från den spädare ålderns behof af vård och uppfostran, lärer fullkomligen upp. vägas af det motskäl, sorn företer sig i den bräckliga och hjelplösa ålderdomens behof af .Skötsel och understöd , 4 Utskottet anser allmänna Lagens nu gällande föreskrifter om syskons ättlingars arfsrätt böra oförändrade bibehållas, samt de t före tillstyrker, att Rikets Ständer éj må till ifrågavarande motioner lemna bifall; Bil, till LuqTJtskotteis Betänkande N:o 6G.
9 Åtskilliga Ledamöters serskilda mening bifogas.
Stockholm den 22 Maji 1829.
Reservation: af Herr Hof Rätts Rådet Berg von Linde’, För min del tillstyrker jag bifall lill motionerne, sä att representations* eller istadarätten mätte, i öfverensstämmelse med LagComiténs förslag till 1 Cap. 6 och 9 Arfda-Balken, utsträckas till och med nionde led.
Till stöd härföre anser jag mig endast böra anföra hvad Lag-Comitén i motiven härom yttrat, så lydande:
"Det "låter föga tänka sig, att en person, som i ‘'saknad af egna bröstarfvingar, sage i sina "broder, eller systrar, eller deras afkomlingar "de närmaste föremålen för sin tillgifvenhet, "skulle känna blodsbandet mindre starkt, i ”den mon lederna nedåt ökades , eller att "den af Föräldrarne, som ärfde ett ailidet "barn, icke lika gerna skulle se sitt barna”barns barn, som barnet eller barnabarnet "med sig dela qvarlåtenskapen.
Då nu arfs"rätten bör utstakas och bestämmas efter "prsesumtion af det närmare förhållande, io LagVtskottets Betänkande N:o 67. ”sorn egt rum emellan den aflidne och den ''person, åt hvilken hans egendom skulle öf”vergå, och, genom istada-rättens förenärrin”de utsträckning, någon oreda vid tillämp”ningen i förekommande fall icke kan inträffa , anser Comitén den föreslagne för”ändringen rättfärdigas af desse skäl, oell äf’’ven hafva för sig allmänna omdömet, sorn ”ej sällan missbilligat de mindre rättvisa följ”der , hvilka af förra Lagens inskränktare ”stadgande uppkommit.”
Uti denna mening hafva sig förenat Herrar ContractsProsten Nordin och Borgmästaren Alund samt alla Ledamöterne af Hederv. Bonde-Ståndet.
Ankom till Exped, Utsk. don 30 Maji 1819. <57.
Betänkande öfver RiksdagsFulL mägtigen från Kronobergs Län Pehr Erikssons Motion om inskränkning af den, i 1$ Cap. 5 $ ÅrJdaBalken, stad - LagUtskottcts Betänkande N:o 67. 11 gade prcescriptionstid för inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd, samt om föreskrift, huru hans rätt under nämnde tid mu bevaras, RiksdagsFullmägtigen fran Kronobergs
Län Pehr Eriksson, liar hos Hedervärda BondeStåndet, i afgifvet och till LagUtskottet den 5 sistlidne Januarii rernitteradt Memorial, anmärkt, att AlImänna Lagens stadgande, hvarigenom Svenske Utrikes vistande medborgare blifvit försäkrade om rättighet till arf, sorn, un. der deras frånvaro, dern tillfaller, vore, ehuru billigt, i dess närvarande skick , alltför obestämdt, och möjligen ledande derhän , att arfvet ginge förloradt för inom Landet boende arfvingar, utan att komma den utrikes vistande till godo.
I 5 J af t5 Cap. ÄrfdaBalken, der prtescriptionstiden för inländsk arfvinge, hvars vistelse är okänd , bestämmes till 10 år, vore väl förordnadt , att arfvet bor under tiden sättas i förvar , eller, emot full borgen, af fjermare lyftas; men föreskrift saknades deremot, huru och hvar arfsmedlen skola förvaras, hvilkendera af fjermare arfvingar skall anses berättigad att dem lyfta, och hvem det, i händelse af dens dödsfall, som arfvet Iyftat, eller dens, som för lyftningen gatt i borgen, skall å!ig>? 12 LagUtskoltets Betänkande
N:o 67, ga att bevaka elen frånvarande arfvinge»* rätt.
Om anskaffande af erforderlige löliesförbindelser för en tidrymd af ej mindre hn ao år redan torde möta svårigheter ; så vore det ännu mycket svårare att erhålla löftesman för en så obegränsad tid, som deri, hvilken antydes af slutmeningen i nyssberörde §, att, i händelse deri frånvarande återkommer efter nämnde tids förlopp , men visar laga förfall, han ej skall vara från arfvet skiljd.
De inom landet varande arfvingarne kunna derföre icke våga lyfta eller begagna en så osäker egendom, den der följaktligen komrne att antingen qvarblifva på depositions-stället, eller ock innestå hos boets utredningsman , för hvilken ingen skyldighet att medlen nedsatta är stadgad, och ofver hvars åtgärder ingen con— troll ar föreskrifven.
Af dessa anledningar liar Motionairen yrkat den förändring a£ berörde §, att deruti bestämmes så väl stället, hvarest arfsmedel, tillfallne utrikes vistande arfvinge, böra nedsättas, sorn ock viss tid, efter hvars utgång samme arfvinges arfsrätt skall upphöra, samt inrikes varande arfvingar anses berättigade, att arfvet efter lag skifta, och hvilken tid borde inskränkas till tio år, dock så att den utrikes vistande bibehölle sin arfsrätt, om han, inom den tiden, hos Konungens befallningshafvande i det Län eller Kyrkoherden i den Försam; Laglftskottets Betänkande N:o 67. 1J ling, hvarest han 1 Riket senast haft bo osh hemvist, gåfve sin vistelseort tillkänna.
Utskottet, som, vid öfvervägande af den-' na fråga, funnit lagen om arfsrätt för veterlig inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd, vara i sa matto ofullständig, att når got sätt, huru den frånvarande arfvingen skall om arffallet kungöras, ej blifvit forefski ifvet, samt att icke stadgadt är, hvem vården otn arfvingens rätt skall åligga, liar ock, i betraktande af de olägenheter, som åtfölja en långvarigare ovisshet om eganderätt till arffallen egendom, ansett sig ega fog att understödja Molionairens yrkande om förkorrtning af den i 15 Cap. 5 § ArfdaBalken utsatte prsescriptionstid, inom hvilken arfvingen har att sin talan bevaka.
Jemte det Utskottet således tillstyrker, att i Lagen må bestämmas huru Kungörelser om arf, som tillfaller frånvarande arfvingar, skola ske, samt hvars omsorg den arlfallne egendomens förvarande skall tillhöra, föreslår Utskottet tillika, ej allenast att tiden, inom hvilken arfvingen lior, vid talans förlust, sin rätt bevaka, rnåtte, i öfverensstämmelse med Kongl.
Förordningen den 10 Junii 1800, om förkorrtande af den i 9 Cap. 12 § HandelsJfalken utsatte tid, inom hvilken fordringar emellan enskilde kunna blifva gällande, inskränkas till tio år, utan ock att prasscrip - i4 LagUtskottets Bttänkande N:o 67. tionen stadgas så ovilkorlig, att förfall, soia efter den tiden anmäles och åberopa* , ej får gällaé I anledning häraf hemställer Utskottet till Rikets Ständers pröfning följande Förslag till ändring af 5 § i l5 Cap. Ärfda-Balken :
Nu vet man hans inliindsha arfvinge, men ej hvar lian är , läte dd Domaren i allmänna Tidningarne, tre gånger, minst en månad emellan hvarje gång, och första gången sist inom tre månader ifrån den dag, dd Bouppteckningen till
Rätten ingi f ven blifvit kungöras, att arf fallit honom till; sätte ock arfvet i säkert förvar, eller under god mans vård, till thes han kommer.
Kommer ej then frånvarande arf vingen inom Tio dr ifrån then dag, tå kun - LagUtskotteti Betänkande N:o 67. 15 gör ehen tredje gången i Tidningarne införd år; vare fran arfvet skiljd, ehvad han laga förf all visar eller ej.
Stockholm den ss Maji 1829* STOCKHOLM, Elméns och Granbergs Tryckeri, 1829. « ■ * _i.r, • VV ■/'.
• ■7 ■' * 1 ‘ . ' '' 7/71' , . V i..,. -Ti \ 1 . ■f -• ■ ■ ■■ . .v . '' " ’: : 7tV7 ''-'U v ' -,.'777- 7. ' - - ■ ■v':7i-7:717°'-:-.77,.,, ,■. - ,,-7 V , 7: \7'- - ■ ' ' J - . : T ,7,77- ■ “ ■ '' . ‘ ' , ' .V-;-7rf5?:'^*;:. ... • -x,:. ,; r ,I-S7 ' •- ■ ‘ . t :''V\ \ ' 7"' 77- I ■ <v*p- ' " - 'v7'7‘-:'.7 -. •’ .. * '.-/x.'7;*-7 ' 7'.
■ 7;77- -7'7;x-w^:W. ■- : ■ ■ . ; ■ ■ I fjagUtskottets Betänkande N:o 6g, i Ankom till Exped.
Utskottet den 6 Junii 1823, N:o (58- Betänkande, i anledning afRiksdagsfullmägtigen från Jönköpings Län Petter Petterssons Motion, att, i arfsrätt, ingenskillnad emellan kön mä ega rum.
Grenom Remiss den 11 sistiidne December har Hedervärda Bonde-Ståndet till Lag-Utskottets behandling öfverlernnat ett af Riksdagsfullmägtigen från Jonköpings Län Petter Pettersson till Ståndet afgifvet, så lydande anförande: ”JEhuru redan från äldre tider den princip varit gällande inom Fäderneslandet, att i arfsrättighet m. m. man varit gynnad och qvinna deremot vanlottad, förmodar jag likväl nu de politiska åsigter vara annorlunda,' sora stiftade denna Lag, och som troligen, i beräkning af den högre eller vidsträcktare bildning mannen fordrade för det stora gagn han derigenom vore i förmåga att lemna Star fih, tilL'Rils-St.
Prot, JS28 oc/i 1819» 7 Simi. i Afi, * y.dje Hit, a -.dra B-.det.
LagUtskottets Betänkande N:o G8. ten, lemnade Broder tvänne lotter i arf och Syster den tredje efter landsrätt ; hemställer jag, att, pä grund af sä väl naturlig jemlikhet som äfven i öfvertygelse om medborgares önskan i detta fall, i följd af tidernas förändrade skick och tänkesätt, inom alla stånd gällande, Allmänna Lagen i fråga om arfföljd vid nu förekommande nya Civil Lagstiftning , måtte undergå den förändring att Syskon i allmänhet taga lika del.” Då Utskottet , vid företagande af den sålunda väckta, vigtiga och mycket omtvistade frågan, huruvida vid arftägt skillnad må göras emellan arfvingar af olika kön, efterforska! orsaken till den olikhet,som nu eger rum, har Utskottet vunnit den upplysning , att ehuru det i en aflägsen tidsålder nog allmänna misskännandet af qvinnans värde och sjelfständighet kan anses hafva bidragit till uppkomsten af ifrågavarande olikhet i arfsrätt; så måste likväl grunden dertill förnämligast sökas i det af ålder i norden rådande odalsystemef, hvars hufvudsyfte och grundsatts var att bibehålla eganderätten af en viss fastighet inora en och samma slägt.
Att denna grundsatts fordrade qvinnokönets uteslutande från arfsrätt, till jord, är lätt att inse.
Men då vigten af jordegendornarnes fästande inom familjerne småningom, i följd af tilltagande odling och förändradt lids-skick, min - LagUskoitels Betänkande N:o 68. 3 skades, bortföll äfven hufvudskälet för qvin» nans utestängande från delaktighet i arf, hvarföre ock hennes rättighet dertill i all 'slags egendom, fast endast till hälften emot mannen, redan i i3:de seklet erkändes.
Derigenom var nu arfvejords-systemet i sjelfva verket rubbadt och grundsatisens ogiltighet medgifven, fastän fullständig förändring af lagstiftningen härutinnan icke kunde på en gång tillvägabringas.
Att sjelfva grundsattsen ej varit såsom allmängiltig ansedd, visar sig deraf, att i städerne, der något hufvudsakligt afseende å jorden ej kunnat fästas, en sådan skillnad i arfsrätt aldrig egt rum } och att denna skillnad ej eller i senare tider funnits nödig eller gagnelig, derom vittna de vid Xonung Johan lilis kröning år 156g för Presterskapet utgifne artiklar, i hvilka Presterskapet, uppå dess egen anhållan, den frihet Iemnades, att Presters barn skulle få dela arf efter stadsrätt , hvilket stadgande sedermera upptogs i PresteStåndets Privilegier och derefter jemväl i allmänna Lagen infördes.
Hvad emedlertid af sjelfva odalsystemet i Allmänna Lagen ännu qvarstår, synes väl åsyfta arfvejordens bibehållande inom slägterne ; men då likväl den fordna åtskillnaden emellan könen är i så måtto upphäfven, att begge hafva arfs- och börds-rätt till arfvejord; så är grund derigenom redan lagd för lagens ytterligare jemkande till öfverenssiäm» 4 LägUtsioCteii Betänkande N:o 68. melse med rättvisans och naturliga billighet tens fordringar.
Enar således den skillnad i rätt till arf för serskilda kön, sorn finnes i Allmänna Dagen bibehållen, eller arf efter landsrätt, leder sitt ursprung från förhållanden, hvilka nu mera ej finnas till , har Utskottet, efter noggrannt öfvervägande af delta ämne, funnit sig ej böra tveka att understödja Motionen och tillstyrka, att omförmälde skillnad nu må alldeles upphäfvas.
Det inkast emot en sådan lagförändring, som hemias från farhåga för olägenheterne af för långt drifven klyfning af hemman å landet, vederlägges af den erfarenhet, att inga sådane olägenheter försports i den landsort, der i snart sexhundrade år den lag varit gällande, att hustru skall giftas till hälften i bondes bo och syster med broder njuta lika arfvelott, (nemligen i de fem härader af Småland, som utgöra det gamla Värends land).
Dessutom Synas de serskilda Författningarne om ©besutenhet samt Allmänna Dagens föreskrifter om rättighet till lösen af arflotter innehålla tillräcklige och ändamålsenliga stadganden mot öfverdrifvet sönderstyckande af jordegendomj och för öfrigt kunna några mindre olägenheter, som tilläfventyrs sig förete, ej uppväga rättvisans oemotsägliga kraf af syskons jemnlikhet i arfsrätt.
BagUiskottets Betänkandt N:o 68.
Men om rättvisan oeftergifligen fordrar «Sen af Utskottet nu tillstyrkta förändringen af Lagens stadganden om olika arfsrätt för olika kön, och om derjemte, såsom Utskottet tror sig hafva med visshet erfarit, införandet af denna förändring nu af allmänna tänkesättet högt påkallas; så, enär de åsigter, hvilka legat till grund för skillnaden i arfsrätt, föranledt enahanda skillnad i ett annat likartadt rättsförhållande, nemligen makars giftorätt, ooh Lagstiftaren , efter Utskottets tanka, skulle förfara följd vi d rigt , om hant nied ogillande af en förut gällande rättsgrund, borttoge en del af stadganden , som utgått från samma grund, roen lemnade en annan, del orubbad, anser Utskottet det vara för enhet och likstämmighet i lagstiftningen alldeles nödvändigt, att den olikhet i giftorätt, som, efter landsrätt, nu är gällande, jemväL varder undanröjd.
Alla de omständigheter , som tala mot det förra missförhållandet äro af lika, om ej större, vigt i afseende på det senare.
— Äktenskapet kan dessutom från en synpunkt betraktas såsom ett bolag, der gemensamma krafter användas för gemensam välfärd; och då makarnes inbördes pligter och förbindelser äro jemlika, kan det ej stå tillsammans med denna förenings väsende, att rättigheter och förmoner skola dern emellan olika skiftas.