Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. härvid tillika hos K. M. i underd. anhålla, att, ”för erhållande af lättare öfversigt vid revisionen, de af ''delta förslagsanslag utgående summor måtte under sina "särskilda rubriker och titlar i räkenskaperna redovisas.’
Går jag vidare till den tabellen, som innefattar ett sammandrag af alla anslagen; så ser jag ej någonstädes anvisadt, att detta anslag är ett förslagsanslag.
Då det är angeläget att bestämdt få uttryckt, om detta är ett förslagsanslag eller ej, för att förekomma öfverflödiga anmärkn:såtgärder och derpå följande actioner, m. m., får jag fästa uppmärksamheten derpå, att i det återkommande beslutet mätte ytterligare bestämmas, att detta är ett förslagsanslag. 1 afseende på hvad Utsk. yttrat, att Utsk. ansett en så befi 11. a5 '94 Den 5 Maj f. m. tydlig summa, som 70,000 r:dr, höra vara tillräcklig för nämnda behof* fyllande, hvarföre det ej funnit skal tillstyrka någon förhöjning; så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att då Utsk. icke anfört några skal, hvarföre tillökningen icke vore behöflig, då erfarenheten visat, att den varit behöflig, och då controllerna i denna del varit så stränga som möjligt, och sträckt sig ända derhän, åtmins'one i det colhm der jag tjenstgör, att ingen bundt pennor, i.igen bok papper utgifves, för hvilken icke redovisning göres inför Kammarrätten; då det är kändt, att göromålen blifvit i hög grad ökade inom embetsverken och collegierna och att således skrifveriet oafbrutet ökas, så borde det vara lätt förklarligt, hvarföre anslaget behöfves; och ehuru det kan vara likgilltigt, om denna summa är för liten, då den står såsom en anslagssumma, bör den dock något så nära som möjligt motsvara det rikliga behofvet.
Att ifråga var. förslagsanslagssummor verkligen äro sådana, och icke kunna blifva bestämda anslag, följer af sakens .natur.
Man kan icke på förhand veta, huru mycket som årligen ålgar till skrifmaterialier och expenser för Rikets collegier, äfvensom reseoeh tracfaments-räkningarna årligen äro olika.
Det kan vara indifferent, om summan är större eller mindre, då detta är ett förslag, som i alla fall skall fyllas till hvad större eller mindie belopp det än blifver-erforderligt; men visserligen, för ordningens skull, instämmer jag med den siste talaren, att, då erfarenheten visat af räkenskaperna, att 70,000 r:dr icke varit tillräckliga, förslagssumma!! äfven bör böjas.
Vid 2:dra punkten i StatsUtsk:s ullål.
N:o 4°; vill jag taga mig den friheten att göra några amnärkn:r.
Utsk. har föreslagit, att rese- och tractaments-penningarna, hvilka utgöra ett förslagsanslag, nu upptaget till 11,000 r:dr, skola uppföras lill 12,000 r:dr, eller 1,000 r:dr mera än förut.
Då detta belopp är beroende af de inom alla fyra RiksSt:n väckta motioner ang:de skjutslegans förhöjning, får jag anhålla om återremiss af utlåt. i denna del, och fästa uppmärksamheten deruppå, alt detta anslag måtte uppföras till minst i5,ooor:dr, emedan det är anledn. att tro och hoppas, det skjutslegan blifver förhöjd.
Jag instämmer visserligen med Hr Rosenblad deruti, att bestämdt bör utsättas, att båda dessa anslag blifva förslagsanslag; men jag är ej af hans mening, att hushållningen med skrifmaterialier i alla verk är så god, lion kunde och borde vara.
Under den tid jag utöfvade Hofcancellers-embetet fann jag, att den tjensteman, som hade befattningen med skrifmaterialierna inom Konungens Cancelli, Hr Hildebrand, hade skött henne så val, att åtgången var vida ringare än under den föreg:de tiden.
Detta har visserligen också händt på andra ställen.
Jag för - D c ii 5 Maj f. m. modar, nll då en annan fördelning af statsförvaltningen äger ruin, och en livar får sin egen chef, det blir lättare att tillse hushållningen i det omständliga. i 9: d e punkten.
, Hr von Röök, Gustaf, uppläste följande:
SlatsUtsk:s betänk, till R.
H. St. vid innevar. riksdag har jag erfarit i N:o 4° °ch afdelningen JN’:o 19, att, livad landtstatens tjenste- och embetsman beträffar, K. M. i nåd. föreslagit, oell Utsk. i allo deruti instämt , att desse tjenstemän, efter omkring 4» års tjenst och vid uppnådda 65 lefnadsår samt efter företedi läkarebevis öfver en försvagad helsa, vid afskedstagande undfå pensioner till följande belopp: nemi. för landssecret. och landskamererare 1,200 r:dr, landträntmästare 1,000 r:dr, kronofogde 800 r:dr och häradsskrifvare 4°° •'•‘dr.
Då förenämnde tjenstemän få åtnjuta en ganska betydlig fördel, som tryggar dem viden sorgfri lefnad under återstoden af deras tid, sedan de icke vidare förmå utöfva sina embeten och tjenster; så tager jag mig den friheten äfvenledes föreslå, det häradshöfdingarne må komma i dylik åtanka.
En åldrig häradshöfding, bland hvilka jag vågar anföra mig sjelf t. ex., som tjent Staten utöfver 48 år, har numera ingen annan fördel att påräkna, än att få begagna den indelta lönen, bestående af bostället och den ringa penningelönen 75 r:dr, hvilka inkomster på långt när icke uppgå till de 1,200 rtdr, som föreslagits till underordnade embetsmän eller landssecret. och landskamererare, icke ens emot hvad som tillagts en kronofogde eller 800 r:dr.
Flere härad shöldin gar, dels i norra och dels i södra delen af Sverige, hafva inga boställen, utan endast penningelönen 75 rtdr och någre häradshöfdingar i delade domsagor allenast rtdr 24 sk.
Landssecret. och landskamererare, som, lika med häradshöfdingarne, hafva särskilda sportlar af expeditionslösen , förrätta deras embetsgöromål i städer uti varma och beqväma embetsrum samt kunna således i det längsta bibehålla helsa och arbetskrafter, och på samma sätt förhåller det sig med borgmästare i städerna, som äro-* häradshöfdingarnes närmaste vederlikar; men en häradshöfding får deremot, för att samla inkomster till sin bergning, genom expeditionslösen flera gånger årligen göra många mils resor till ordin.- och urtirnating emellan sina tingsställen, utan afseende på väder och vägelag och kommer uti merendels oeldade kalla och dragfulla rum, der häradshöfdingen måste genast efter inställelsen sätta sig i utöfning af sina embetsgöromål och således är betagen nödvändiga beqvämliglieter, och erhåller på gästgifvaregårdar dessutom otjenlig och illa tillredd mat, hvilket allt förorsakar, att en häradshöfding, som i sina yngre år varit försedd med god helsa och kroppskrafter, fortare än andra embetsmän blir sjuklig och åldras, derom jag Dea 5
Maj f. m. måste beklagligen åberopa min egen erfarenhet.
Jag föreslår alltså ödmjukast, att häradshöfdingarne måtte erhålla 2000 r:drs pension, enär deras ålder 65 år och bevisliga sjuklighet förhindra dem att vidare utöfva deras embeten, och sedan de omkring 4o år varit använde till civila tjenster och embeten.
Något ökadt anslag till omförmälda pensionsrättighet har jag anledn. tro ej behöfves , enär, i följd af StatsLltskts yttrande, allmänna inöragn.statens tillgång lemnar betydlig besparing , så att anslagssumman på denna stat sannolikt redan är tillräcklig vid successiv omvexling af sådana ålderstigna pensionstagare, som efter naturens vanliga ordning allenast några få år deraf komma i åtnjutande.
Med 2000 r:drs pension kan en häradshöfding anses vara belåten efter 4o tjensteår och 65 års ålder för sina mödosamnia arbeten, och sannolikt afgår han då från embetet, som han i annat fåll måste behålla intill sin död och låta domare-embetet förrättas af tillförordnade, ofta ombytta, vicarier, hvilket tingshållningssätt för rättsökande ej är fördelaktigt, hvaremot, efter afskedstagande!, tillfälle beredes åt en skicklig efterträdare, som egnat sin tid åt domareyrket och kan således påräkna en snarare befordran, hvarom han, såsom förhållandet merendels nu visar sig, allenast får göra sig förhoppning till en sådan framskriden ålder, alt dess bästa arbetstid är förfluten.
Med anledn. af de nu anförda skäl, anhålles vördsamt, det II. E. o. Ad. täcktes återremittera II.
StatsUtsk:s betänk, angtde pensionsanslagen till civile tjenste- och embetsman ; och jag vågar göra mig den förhoppningen , att fl. Utsk. behagade, i sammanhang dermed, taga i öfvervägande hvad jag har tagit mig den friheten anföra om pensionsanslag åt åldriga och icke mera tjenbara häradshöfdingar.
Jag kan icke annat än på det varmaste understödja den motion, som nu af Hr von
Röök blifvit väckt om pensionsrätt för ålderstigne häradshöfdingar.
Vi känna något hvar , mine herrar! åtminstone alla som bott på landet, olägenheterna af att hafva underdomare, de der icke äro tjenslbare.
Tjenstgöringen måste då skötas af vicarier, och olägenheterna deraf äro såtalande, att jag ej behöfver utveckla dem.
Under nuvar. förhållande kan ingen häradshöfding taga afsked.
De som blifvit tillförordnade, sedan nya pensionsinrättningen kom till stånd, äro pligtige alt deri ingå och betala sin afgift; men pensionsbeloppet är blott 5oo r:dr, och ingen domsaga är så klen, att icke inkomsterna äro större för den, som bibehåller sin tjenst.
Dessutom finnas ännu många, som icke äro delägare i denna pensionsinrättning, och således omöjligen kunna taga afsked.
I många domsagor finnas visserligen boställen; men de domsagor äro få, som hafva betydligare Den 5 Maj f. ra. »97 boställen.
Många domsagor hafva inga boställen , och den contanta lönen utgör endast y5 r:dr, som således skulle vara det pensionsbelopp, häradshöfdingen kunde erhålla.
I flera domsagor, som i sednare tider blifvit kinfna , är äfven lönen klofven, så alt, på sätt Hr von Röök uppgifvit, häradshöfdingen endast åtnjuter hälften af förenämnda lön , eller r:dr 24 sk.
Vid sådant förhållande är det för honom ännu mindre möjligt att taga afsked.
Jag tager mig friheten tillstyrka , att denna motion, då den kommer till StatsUtsk., dit jag förmodar att den i sammanhang med anmärkn:na vid förevar, betänk, blifver remitterad, måtte behjertas och, så vidt möjligt är, äfven bifallas.
En längre lefnadstid har öfvertygat äfven mig, huru litet fördelaktigt det är, när en domare af ålderdom blir hindrad att sjelf föreslå sin domsaga, nemi. så hindrad, att han beständigt behöfver vicarie; det ur onekligt, att målen alltid blifva bättre-behandlade af den gamle, crfarne, routinerade lagkarlen, än af den yngre.
Nyttigt och lyckligt är det för de yngre, att de någon gång kunna få ett förordnande; men att en domare skall behöfva intill senaste åldern bibehålla sin doijisaga, den han ej längre sjelf kan förestå, utan måste låta förvaltas af tillförordnade personer; det är icke lämpligt för landet, som af sina ordin.-domare hoppas och förväntar bättre resultat vid domstolarna, än man kan förvänta af extra-domare.
Jag kan således icke annat än på det högsta understödja den motion, som af Hr von Röök nu blifvit väckt.
Jag instämmer äfven med Hr von Röök, och anser det vara aktningsvärdt af denne domare, alt sjelf väcka en sådan fråga, då det vanliga förhållandet är, att innehafvare af domsagor bibehålla sina inkomster till döden och låta sina tjenster förrättas af extraordinarier.
Klagomål deröfver, särdeles hos allmogen, har jag i landsorten ofta hört.
Det är icke nog, att vid tjensten ovane, unge män komma i utöfning af domare-embetet, de äro äfven ovane vid folket och sederna i orten.
Den ene reser, den andre kommer.
A hörande till häradsrätt, och allmogen får hvarken sina saker afgjorda eller sina handlingar åter och i rättan tid expedierade.
Således tillstyrker äfven jag, alt Utsk. måtte taga denna sak i närmare öfvervägande.
Hr von Rosen, Erik Gabriel, hade inlemnat ettså lydande anförande:
Hindrad att bevista det plenum, uti hvilket H. StalsUtsk:s utlåt., i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om tillökning af ledamöter i Hofrätterna, och förbättring af samtlige ledamöternes lönevillkor förevar, utbeder jag mig att i korthet få anföra:
Uti K, M:s nåd. propos. om anslag till nya löner för Den 5 Maj f. m. 3:ne hofrälts-assessorer, innefattas Legardt anslag- för en till tjenstgöring i Svea Hofrätt.
Allt sedan år i8 5o liar Hofrätten, såsom fördelad på 4 divisioner, varit i saknad afen assessor, livars plats måst fyllas med en adjungerad ledamot, som derföre fått uppbära ett ringa arfvode. H.
StalsUtsk. har afslagit propos., af skäl, bland annat, att ett nytt lagverk vore att förvänta.
Om man förutsätter, alt nya lagförslaget kommer att antagas, så rätt douiföra antalet ej får vara öfver 7 oell icke mindre un fem på en gång närvarande.
Den ledamot, för hvilken nytt anslag nu är hegardt, komme sålunda icke att blifva öfverflödig, huru än Hofrätten efter lagförslagets antagande kunde komma att fördelas.
Tvertom synes antalet då komma att ökas än vidare med 4 nya ledamöter.
Emot all billighet är sålunda stridande, att denne för arbetets jemna gång nödige och oumbärlige ledamot, som delar lika möda och ansvar med de öfriga, skall fortfarande åtnöjas med ett lill tredjedelen emot den verkliga lönen beräknadt arfvode.
Jag hemställer vördsamt, att K. M:s nåd. propos. måtte bifallas, och full lön för en ny assessor i Svea Hofrätt anslås.
K. M:s nåd. förslag till förhöjda löner för Hofrätternas samtliga ledamöter, har äfven blifvit af H. StatsUtsk. afslaget på skäl, som dermed icke synas äga minsta sammanhang.
Ehvad förändring än må blifva uti Statsrådets organisation, och nya lagförslaget må antagas eller icke; så lara väl Ilofrälterne ändock komma att qvarblifva såsom domstolar i landet.
Att än längre fördröja en afbehofvet påkallad löneförhöjning, för en förmodad, åtminstone ännu för längre tid aflägsen spridning af Hofrätterna till ilikets provinser, innebär en obillighet, isynnerhet sedan, enl. sednare författningar, en mängd ärenden blifvit flyttade ifrån collegierna till Hofrätterna, hvilka med sålunda ökade göromål bibehållits vid samma löner, när de förra, med minskning i deras arbeten, sett sina villkor betydligt förbättrade.
Om någon skilnad i löneanslag för den ena Hofrätten emot den andra skulle kunna ifrågasättas, hvilket jag likväl anser olämpligt, vore visserligen Svea Hofrätt den, sorn i anseende lill lefnadsorlen dertill främst borde komma i fråga.
Jag anhåller vördsamt, att detta mitt anför, malte bifogas återremissen lill II.
Jag förbehöll mig, då den punkt, som rörer minister-staten i förra plenum förevar, att få framdeles göra några tillägg, och anhåller nu få uppläsa ett skriftligen författadt yttrande, som jag tagit mig friheten att till en början gifva namn af species facti.
Species facti. 1:0 Enl.
StatsUtsk:s oemotsagda calcul och allmänt till - Den 5 Maj f. na.
'99 gängliga offentliga handlingar , hafva minister-statens inkomster alltsedan och före 1828 varit: af Sverige b:co r:dr 266,666: 32.
„ Norrige 40,000 Sp.dal. . „ „ 77,5oo: — „ 8:de hufvudtitelns extra ut sif', ,"c,lel ” Ti.
S* Hvaremot utgifterna varit af den beskaffenhet, att då ulrikes-beskickningarnas aflöning, inberäknade diplomatiska pensioner och sorgepenningar, icke öfverstigit circa 24^000: — så att en årlig besparing bort uppstå af circa . 141,000:
— Men då en sådan icke tinnes, utan försvunnit till utgifter, som man vill och till en del lyckats hålla hemliga, aro, utan motsvar. för Piikets sannskyldiga nytta uppgifvet och godtkändt föremål, under näslförflutna 12 åren använda af Statens medel uti capital .... rrdr b:co 1,716,000: eller, om man skulle anse årliga Utgiftssumman 143,000: såsom nödvändigt fortfarande sådan, vore den motsvar. en ränta å 5 proc. till ett skuldcapital icke mindre än 2,860,000 r:dr. 2:0 Utom det factum, att K. M. i dess nåd. propos. till R.
St:s StatsUtsk. icke föreslagit någon nedsättning i förenämnda årliga utgifter, finnas följande anledn:r till deras fortfarande under en för närvar, troligen obestämbar tid, nemi.: att Rikets colonial-tillhörighet, Vestindiska ön St.
Barthelemy, sedan 1812 skiljd från Sveriges öfriga statsförvaltning, uppgifves vara iråkad betydlig skuld; att till reglerande af denna skuld, om hvars rätta tillkomst och belopp R.
St. sakna bestämd kännedom , likväl yppats, genom befunna documenter i penningeförvaltande verk, det obligationer till innehafvaren blifvit utfärdade och ännu äro utestående.
Varandes i öfrigt obligationsallegalerna till deras form så beskaffade, att de onekligen torde böra anses ej allena såsom colouial-slatspapper , utan jemväl för constitutionelt legala förbindelser för Svenska minister- eller cabinetts-cassan, hvilken, såsom icke utgörande någon permanent och sjelfständig fond , naturligtvis endast är en af R.
St:s anslag beroende del af Svenska statscassan.
På grund af ofvanstående species facti, hvars saknade fullständighet R.
St:s Utsk. framdeles närmare torde komma i tillfälle att afhjelpa, anser jag mig böra, emot StatsUtsk:s utlåt., i afseende på minister-staten, anmärka: att under det
Rikets skattemedel på ett för statsreg)er:n främmande och af R.
St. icke pröfvadt sätt, dels äro, dels ytterligare kunna blifva föremål för anspråk, dem Svenska Staten hvarken torde kunna eller vilja undandraga sig, helst i förra fallet constilutionella former ålägga juridiskt bindande 200 Den 5 Maj f. m. tvång, och i det sednare, vården om Rikets anseende, såsom medlem af bildade nationers statsförbund, måste öfverväga alla betänkligheter af pecuniär art och efter sig företeende omständigheter, nu eller i en framtid anses peremptoriskt bjudande , så väl i afseende på colonien, som moderlandet; så har StatsUtsk. underlåtit att till R.
S,t:s granskning framlägga ett, sådant förslag till reglering i förenämnda hänseenden att, å ena sidan, Rikets credit icke varder vidare invecklad uti onödiga utgifter och transactioner, som icke bero af R.
St., och å den andra, att alla gilltiga, eller åtminstone skäliga anspråk varda utan tidsutdrägt tillfredsställda.
Med anledn. af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 36, rör:de de för underhållandet af de K. slotten och byggnaderna nödiga statsanslag, äfvensom med anledn. af K.
M:s nåd. propos., omrörd uti 5:te punkten af StatsUtskrs utlåt.
N:o 4°, om ett statsanslags beviljande till bevarandet af den del af Svenska folkets historiska minnen, som förvaras uti det s. k.
Riksarchivet, vågar jag föreslå, att R.
St. ville bevilja ett anslag, till så stort belopp, som efter af StatsUtsk. af vederbör. embetsmyndigheter inhemtade upplysningar kan finnas nödigt , för inredande af någon passande local uti någon af Statens byggnader, för att derstädes ordna och förvara den del al Svenska folkets historiska minnen, hvilken utgöres af den s. k.
Riksarsenalen eller Lifrustkarnmaren.
Af en på Krigs-collegii beslut af den i Juni 18i8 utaf Hrr Wall och Kruskopf företagen inventering af samma Riksar-- serial eller Lifrustkammare och af samma inventering i tidningen Dagk Allehanda för den 8 April i83g intagen barbos bifogad beskrifning och transsumt finner man, att samma rikslillhörighet, då denna inventering företogs, icke befanns i det skick, man synes kunna hafva ratt att fordra: i:o saknades flera densamma tillhörande saker af högt både historiskt och pecuniärt värde; 2:0 voro andra bristfälliga; 3:o var det hela utan all ordning inkastadt på några rum å K. slottet Ulriksdal, hvarest denna Lifrustkammares tillhöriglieter icke blott ej kunde såsom tillförene förevisas allmänheten , utan hvarest man icke en gång kunde vara säker på, att de ej vidare förskingrades.
Jaganhåller derföre, att, sedan H.
StatsUtsk. af vederbör, embetsmyndigheter inhemtat i hvad skick ofvannämnda Riksarsenal eller Lifrustkammare sig för närvar, befinner, "det måtte R.
St. derom underrätta, samt tillika om hvilka åtgärder det anser nödiga att vidtaga för samma Riksarsenal eller Lifrustkammare tillhöriga dyrbarheters förvarande och ordnande, på det, om något statsanslag dertill skulle anses behöfligt och Utsk. till R.
St:s Den 5 Maj f. m. 20 t R.
St. inkommer med förslag och tillstyrkan till ett sådant beviljande, R.
St. må sjelfve kunna inse och pröfva behofvet deraf.
Utdrag af N:o 80 för Mundagen den 8 April 1839 af tidningen Dagligt Allehanda i Stockholm.
Svenska Livrustkammarens närvar, tillstånd.
Bland de visserligen mindre betydliga, men i sin genre karakteristiska bidrag nog till det administrativa ”systemet” i sednare tider, är äfven vården om de tropheer, segertecken m. fl. dyrbara minnen från Sveriges ärorika tider och framfarne Konungar, livi Ika fordom bildade den s. k.
Lifrustkammaren.
Denna rustkammare hade först sin local på Fredrikshof, derifrån den likväl i8o3, då Fredrikshof uppläts till gardescasern, flyttades till det s. k. orangerihuset vid Kungsträdgården, hvilket nu erhöll namnet Arsenalen.
De intressanta och dyrbara föremålen ordnades der både på ett smakfullt sätt och efter en historisk plan; och rustkammaren , som ställdes under uppsigt af en egen lifruslmästare, var allmänt tillgänglig för allmänheten och utländningen.
Men nu uppkom fråga att förvandla arsenalen till en brunnssalong, der Stockholms ”vackra verld” kunde få dricka varmt vatten om sommarmånaderna,— och genast beramades (vi tro jemväl under förebärande att arsenalen var alltför fuktig) att Lifrustkammaren skulle flyttas, eller rättare sagdt, upplösas.
Riksmarskalken erhöll sålunda uppdrag alt frånskilja hvad som kunde tillhöra klädkammaren å Stockholms slott, eller hvad som eljest borde föras upp på slottet och förenas med dervar. samling af minnesmärken.
De återstående tillhörigheterna fördes år 1823 till Ulriksdal, der de huller om buller inlades och upphängdes i dervar. gamla theaterhuset, confidensen kalladt.
Ett inventarium upprättades och underskrefs af Ofverste-lieutenanten lirelin, Hofauditeur
Elgström och Katnereraren Bask, hvarefter effeclerna till närmare vård öfverlemnades till Kamereraren Ax.
Fröling, som jemväl, efter inventariets jemförande med hans anteckningar, deri afgaf ett ”för antalets riktighet gällande” qvitto till Riksmarskalks-embetet.
(Hr Fröling, som för denna befattning åtnjuter 100 r:drs ari. arfvode, är ännu den redovisande.) Krigs-colbm hade särskildt erhållit öfverinseendet öfver effecternas vård, och anbefallde, i anledn. deraf, upphördsmannen Hr Fröling, alt ari. i Dec. månad inkomma med berättelse, huruvida några förändringar förelupit eller icke, samt om några åtgärder för elfecternas behöriga conservation varit af nöden och blifvit vidtagna.
Dylika rapporter hafva ock för hvarje år blifvit till collini afgifna, och inhemlas deraf, alt åtskilliga inventarier tid ef6 H. 26 203 Den 5 Maj f. m. ter annan blifvit flyttade till Gripsholm, samt Gustafi!
Adolphs baner och hans vid Lutzen burna svärd uppsatta i Riddar* holmskyrkan; hvaremot de under"
1808 ocb 1809 års Finska fälttåg af landtvärns-bataljonerna begagnade fanor ökat samlingen på Ulriksdal.
Någon vidare ”åtgärd”, än att lägga nämnda rapporter till handlingarna, ansåg
Krigs-coll:m till fullgörande af sin inspectionspligt ej af nöden, förrän, obekant al hvad anledn., colltm under d. 1 Juni sisth år beslöt , att Lifrustkammaren på Ulriksdal skulle inventeras ”till utrönande af de derstädes förvarade trophe'ers och andra minnesmärkens när”var. tillstånd.”
Det är denna inventering, som med berömvärd noggrannhet helt nyligen blifvit verkställd af 2:ne tjenstemän inom eollrm , Ilrr Wall och Kruskopf, hvarföre vi nu, efter anteckningar ur inventerings-instrumentet, gå att i korthet redovisa, och hvaraf resultaterna äro i mer än ett afseende anmärkningsvärda.
Sålunda hafva inventeringsmännen anmärkt.- att den för Lifrustkammaren år 1828 occuperade och allt hitintills bibehållna local är i alla hänseenden för inskränkt, emedan den ej lemnar ett på långt när tillräckligt utrymme för en planmessig och ändamålsenlig uppställning af de många och olikartade effecterna, hvilka derföre befinnas om hvarandra och trångt inslufvade i alla vinklar och vrår samt till en del i hogar ofvanpå hvarandra staplade.
Orsaken lill denna trängsel är, att of de i theaterhuset befintliga 12 rum, endast 3 upptagas af Lifrustkammaren, men de öfriga bebos af befälet vid Aggerhuus Norrska jägarcorps.
Inventrs-förrättningen erinrar härvid ganska riktigt, att då de ofvan och bredvid rustkammaren upplåtna rummen eldas, en större fara derigenom uppkommer för vådeld, hvilket kunde föranleda en oersättlig förlust, äfvensom faran för persedlarnes förskingring eller förlust genom inbrottsstölder är, i anseende till husets afskiljda läge och obevakade tillgångar, icke ringa, helst fönsterna till de i nedra våningen belägna rummen hvarken med luckor eller annat stängsel äro försedda.
Vidare liar inventerts-förrättningen vid den speciella granskningen och jemförelsen med inventariet upptäckt följande hufvudsakliga brister, nemi.: 1:0 på hölslerkapporna till en Carl X Gustafs ridsadel (N:o 666) saknas 2:ne rader guldgaloner och en frans.