Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Statsverkets hittills fastställda anslag till minister-staten hafva under somliga tidskiften varit tillfyllest - Den 10 Augusti f. m. görande, då de deremot under andra befunnits otillräckliga.
Hvad det ena året för mycket medtagit, har af ett efterföljandes öfverskott någon gång blifvit ersatt; men i allmän-* liet hafva de i5 år, som närmast föregått mitt inträdande i det embete jag igenom E. K.
IYIts höga förtroende bekläder, cfterlemnat en ganska betydlig brist, hvilken, enl. hvad räkenskaperna utvisa, uppkommit dels af flera af behofvet oundgängligen påkallade hemliga utgifter, hvaröfver handhögarna äro af natur att endast kunna föreläggas ett Hems ligt Utskott, dels af åtskilliga högst kostsamma utomordentliga ambassader, dem Rikets värdighet icke tillåtit att åsidosätta, dels äfven i följd af de många under samma tidrymd med främmande makter afslutade handelstraclater och ans dra conventioner.
För att afhjelpa detta missförhållande emellan inkom-? ster och utgifter samt bereda en utväg för minister-cassan, att, jemte betäckandet af ytterligare tillkomna oförutsedda behof, tillika kunna successive befrias från ett under före-? nämnda ogynnsamma omständigheter åsamkadt tryckande deficit, har E. K.
M. till berörda cassas disposition och emot särskild und. redovisning, af extra utgifts-medlen årligen låtit i nåder anordna 4°>00° ■'•dr
Sv. b:co, samt dessutom tillsvidare anbefallt ett årligt afdrag af 10 proc. å de diplomatiska embets- och tjenstemännens tractamenten.
Förmedelst dessa åtgärder och inskränkningar har det blifvit möjligt alt ifrån och med år 1817, genom årligen uppkomna större eller mindre besparingar i mån af de tillfälliga behofvens större eller mindre kraf, kunna tillvägabringa en årlig förminskning af den balancerade bristen, så att denna sednare inom 5 å 6 år torde vara fullkomligen betäckt.
Skulle dessförinnan någon nedsättning komma att äga rum i de anslag och tillgångar, minister-cassan hittills haft att disponera; så vågar jag för min und. del yttraden till visshet glänsande farhåga, att oftanämnda cassa ånyo ti 11 baka fa
I ler i sjn fordna brydsamma belägenhet, lika äfventyrlig för utrikes ärendenas ändamålsenliga ledning, som omöjlig att åter upphjelpa för de embetsman, hvilka, i öfverensstämmelse med E. K. Rl:s nåd. afsigt, nu efter bästa förstånd söka att i förvaltningen vidmakthålla ordning och sparsamhet.” H. R. o.
Ad. torde häraf finna, att en så ansenlig nedr sättning, som den, hvilken af Utsk. blifvit föreslagen, icke utan vådliga följder kan antagas, och anser jag mig således på grund deraf böra vördsamt yrka, att det nuvar, anslaget till minister-staten mätte varda oafkortadt bibehållet.
I fråga om staters inre förvaltning och anslag i afseende på ekonomiska förhållanden kan man hysa olika tankar, och det oaktadt till en del hafva rätt på begge sidor; men i fråga 0111 den uppsigt Statens styrelse lior hafva på främmande makter, gifves det Den io Augusti f. m. 221 icke iner än en tanke, i afseende derpå att
Styrelsen bör äga tillräckliga medel för att på lämpligt sätt kunna iakttaga nödig vaksamhet mot möjliga försåt.
Jag hänvisar i detta fall till de händelser, som för ögonblicket utgöra talämnet inom Europeiska staterna.
Huru ser Franska tidningspressen ut i afseende på den tractat, som i England nyligen blifvit afslutad, och dervid Frankrike blifvit förbigånget?
Hur yttra sig tidningarna öfver ministerns tillgöranden, som oväntadt låtit komma sig det förhållande till last, att Frankrike icke erhållit tillfälle att yttra sig i frågan?
Kan man genom tillräckliga tillgångar förekomma sådant eller kan man icke?
Denna fråga måste utgöra föremålet eller gränslitiien, vid hvilken man bör fästa sig, för att bestämma hvad man för ändamålet vill bifalla eller icke.
Min öfvertygelse i detta fall är hemtad från häfderna, som utvisa, att hvarje samhälle, sorn varit för njuggt i anslag, som erfordras för uppsigten öfver främmande makters förhandlingar, ofta fått med sin sjelfständighet umgälla en sådan hushållsanda; och hushållningen för sådant ändamål med en sådan lumpenhet som 100,000 r:dr, bade jag icke tilltrott Svenska nationen och icke väntat af Utsk. efter de upplysningar detsamma vid återremissen fått emottaga och deraf Utsk. bort finna, att det icke gjort sig ringaste begrepp om hvad det vill säga att hafva uppsigt öfver främmande makters tillgöranden.
Jag kan icke fatta, att Sveriges representanter kunna vara så obekante med Sveriges förhållande till främmande makter, hvarpå Sveriges framtida öde beror, att de icke kunna inse den med en sådan obetydlighet som 100,000 r:dr ojemförligt stora vigten af en noggrann vaksamhet på de landers ömsesidiga förhållanden, af hvilkas politiska transactioner
Sveriges sjelfständighet eller statsekonomiska fördelar ovedersägligen äro i mer eller mindre mån beroende.
Jag yrkar afslag på Utsk:s betänk., och att 18 >4 års stat må oförändradt bibehållas.
Mer än ly år äro förflutna, se dan jag första gången log mig den friheten att påyrka den sparsamhet inom minister-staten, som jag ansåg möjligen kunna ernås genom användande af chargés d’affaires i stället för ministrar; och det torde således tillåtas mig att känna en viss tillfredsställelse vid erfarandet att Rikets nu församlade Ständers StatsUtsk. delat samma åsigt och framställt den till R.
St;s öfverläggning och bepröfvande.
Cederström har från dagens händelser inom åtskilliga Europas stater, tecknade uti tidningarna för dagen, velat söka en anledn. till eftersinning af de vådliga följder, som ansetts kunna härflyta från bristande uppsigt, såsom jag tyckte orden föllo, på främmande makters politiska förhandlingar.
För min del tycker jag mig finna, att Frih.
Cederström just genom detta sitt anförande åstadkommit ett skäl, snarare 2 12 Den ig Augusti f. nr. mot iin för ilen åsigt lian söker försvara, emedan ingen lii— rer kunna påstå, att Frankrike under närvar, lid saknar diplomatiska agenter af den betydenhet och försedde med så betydliga löne-inkomsler, att någonting i dessa hänseenden återstår att önska, hvaraf följer att de af Frih.
Cederström antydda förhållanden icke kunna anses härleda sig från nå gon sådan bristande egenskap hos de ifrågaställa diplomatiska agenterna, som Hr Frihtn velat förmoda.
Behandlingen af denna allmänna fråga påkallar sålunda ett djupare och grundligare inträngande i sjelfva diplomatiens historia: men då det å en annan sida måhända torde synas olämpligt att inom ett Hus, hvars medlemmar aga en så fullständig och mångfalldigt utbildad kunskap och kännedom i alla hänseenden, ingå uti en djupare granskning lör diplomatiens bedömmande, och för att söka något stöd för de sympathier, som den kan äga anspråk att hemta från folken; så torde mig tillåtas att blott i korthet få framställa den satsen, att statsrätten, hvars förebild diplomatien egentligen torde vara, förnämligast utgått från långvariga strider och derpå följda fredslut, som inom Europa under särskilda epoker och tidskiften ägt rum.
Sålunda kan man antaga, att YVestphaliska freden blef en grund eller utgångspunkt för en nyare statsrätt och för Europas fredstilNlånd efter trettioåriga kriget; att Utrechtska freden föranledde nya stadganden efter sussessionskriget och att Wienerfreden iya5 och Aachiska freden 1748 åslailkommo nya modilicationer i afseende på den statsrätt, som sedermera blifvit åberopad för den Europeiska jemnvigten; men oaktadt alla dessa tractater med deras bestämmelser i afseende å statsrätten, förmådde likväl inga diplomatiska bemödanden inom det motsatta intresset förhindra delningen af Polen, som försiggick 177'3; hvarefter inträffade Franska revolutionen, ett foster af de på den uppenbarade religionens område utvecklade philosophiska grundsatsernas tillämpning på statsrätten, och till sina följder åsyftande ett afgörande slut på striden om statsrättens bestämmande efter frihetens eller enväldets grundsatser.
Franska frihetsvapnens segrar hade satt den dåvar. styrelsen i Frankrike i tillfälle att grundlägga en statsrätt lör de fria folken, och Directorium uppfattade visserligen den stora ideen af sin ställning, men, utgången från terrorismen, förfelade denna styrelse sin kallelse och Napoieons snille, understödt af oerhörda segrar men förvilladt af en gränslös ärelystnad, förbisåg de fria folkens anspråk på fördelarna af revolutionen och aktade på ingen annan Europeisk statsrätt än Frankrikes öfvervälde.
Denna statsrätt pller den Napoleonska eröfringsandan föranledde omsider 1812 års motpolitik samt i8t4 och i8i5 årens s. k. statsrätts-grundsatser, enl. hvilka de besegrade förtryckte och förödmjukade furstarne togo sin tillflykt till folkhänförelser, gom vid löften om fri- och rättigheter glömde sina besvärs - Den io A u g ii 3 t i f. m. punkter och följde furstarna alt hämnas deras oförrätter, Iroende sig äfven hämnas sina egna lidanden.
Napoleon föll, och 1814 samt i8i5 årens diplomatiska verksamhet började att ånyo reglera folkens öden efter den gamla feodalrättsprincipen, och de smärre staterna eiforo snart, huru de blott ombytt öfverherrskap och huru den Europeiska jemnvigten åtminstone i diplomatisk mening åter inträdt såsom en meningslös fiction, när man i den sednare tidens s. k. protocoller aldrig hört omtalas något annat än de fem stora makternas beslut, ibland hvilka vi nyligen af omisskännelig diplomatisk hand läst i tryck, att endast ministrarne äro accrediterade hos monarken och charge'd’affaire’n blott hos ministern.
Af sådan anledn. säges det vara oförsigtigt af Sverige och möjligen föranledande till fiendskap eller åtminstone till någon brytning af det vänskapliga förhållande, hvaruti Sverige befinner sig till utländska makter, om Sverige uti sin diplomatiska ställning vidtog någon förändring; en öfvertygelse, som jag ännu icke lyckats bibringa mig; ty med blicken fästad på mitt fädernesland, och vid erinringen om dess olycksdigra öden under de sednare 120 åren, torde det böra förlåtas eller åtminstone ursägtas, om man icke finner sig särdeles böjd att alldeles obelingadt antaga någon undergörande förmåga hos våra diplomater, då deras tillgöranden under denna sednare epoken förnämligast inskränkt sig till undertecknandet af de tractaler, genom hvilka Sverige afträdt det ena landskapet efter det andra till det inskränkta insulära område det nu omfattar, jemförelsevis med fordom.
Man talar om frihetstiden, och man skändar den, kanhända med rätta, synnerligast i det fall der diplomatien spelat hufvudrolen, eller i afseende å mäklandet om corrnptionsmedlen för vinnande af helt andra än fosterländska mål; men jag frågar om diplomatien någonsin mäktat förebygga Sveriges olycksöden under de sednare 120 åren.
Månne det år 1808 gått oss sämre, 0111 vi uti Petersburg haft en charge' daffaires, än det gick da vider hade en ambassadeur?
Kunde diplomatien rädda Åland vid slutliga fredsfördraget, eller hvad inverkan hade diplomatien på utgången af den ryktbara skeppshandeln?
Det förekommer något besynnerligt, alt från känd diplomatisk hand i tryck få erfara, att frågan om anslaget till ministerstaten måhända för lång tid algor Sveriges ära och anseende.
Jag kan visserligen förstå, liuru möjligtvis ett lands ära och anseende kan sättas på spel genom ouppfyllda förbindelser mot andra stater; men jag kan icke förstå, huru ett lands ära kan förspillas eller äfventyras genom en ådagalagd afsigt att hushålla.
Det förutsattes från samma hand som jag redan antydt, att hvar och en vet huru stor vigt i det monarkiska Europa fustes vid monarkiska staters inbördes representation; att den Europeiska stat, som icke representeras af ministrar, icke mera skulle vara ibland dem, som anses något betyda.
Man fia - Den io Augusti f. m. gar om Sverige af Europas öfriga makter skall föraktas för 100,000 rtdr; man frågar, om
Gustaf den stores gamla ärofulla fädernesland skall afsäga sig sin hedersplats ibland Europas monarkier för 100,000 r:dr.
Jag förbigår en hel mängd dylika frågor för att ytterligare fasta mig vid den förutsätt» ningen att man skulle vara trångbröstad och föga känslig för Sveriges aktning och anseende hos främmande nationer, om man skulle vilja gifva till spillo Svenska nationens snart sagdt heder och ära för 100,000 rtdr.
Det är möjligt att det bevisar en iner än vanlig trängsel inom bröstet, ifall man icke begriper att ett lands ära, anseende, till och med heder kan hos utländska potentater komma att bero af den för ett vanligt menniskoförnuft högst obetydliga omständigheten af en titel utaf minister; personen må för öfrigt vara hvem han vill.
Det är sagdt, att diplomatiska agenter af underordnad rang icke äga tillträde till regenternes personer, och att de icke ens äga samma tillträde lill ministrarna, som personer af högre rang.
Jag kan icke föreställa mig att våra statsrättsliga förhållanden i Europa öro sådana, att de bero på rangen hos den person, som representerar en stat; ty det förekommer mig nära nog obestridligt, att de politiska relationerna måtte vara byggda på förhållandet af ömsesidiga intressen; och jag kan icke föreställa mig, att numera, med den upplysning som råder inom Europeiska staterna, man ens kan ifrågasätta en sådan politisk uppsigt staterna emellan, hvarpå en talare syftat; ej heller kan jag tro, alt det vore möjligt för en diplomatisk agent af huru hög rang som helst att inom de stora makterna kunna öfva den ringaste inflytelse till fördel för sitt fädernesland, ifall dess fördel vore stridande mot det landets intresse, hos hvilket han representerade.
Jag tvekar ej att oförtäckt uttala mitt tvifvel i detta hänseende; och jag tvekar icke att öka mitt öfverdåd med den öppna förklaring, att jag anser diplomatien ifrån de smärre och mindre mäktiga staterna, nu likasom förr och fordom, blott såsom ett aggregat till de monarkiska staternas lux, hvarifrån folken hemta föga ellet* ingen båtnad.
Om jag icke bedrager mig alltför mycket, så har sednare liders oerhörda industri-utveckling åstadkommit äfven i afseende å diplomatien de mest väsendtliga förändringar.
Tidningspressen, ångbåtar, telegraph-inrättningai och till och med dufposter hafva tvifvelsutan i högst betydlig mån för alla smärre stater minskat behofvet af dessa dyrlegda, förnäma nouvellister eller af våra s. k. diplomater.
Jag föreställer mig, att det måste vara en bestämd skilnad emellan nu och fordom, då man besinnar, att nu för tiden erfordras lika många dagar att coinmunicera sig med främmande makter, som fordom månader, och att det diplomatiska bestyret numera förmodligen hufvudsakligen inskränker sig till ett flitigt läsande af tidningarna; ty ias Den io Augusti f. m. jag tror, att de fleste diplomaterne, vare sig af högre eller lägre tang, derifrån hemta sina hufvudsakliga uppgifter.
Man har medgifvit, att besparingen å ministrarnes utbyte emot eharge's d'affaires blefve någon, men icke till belopp motsvarande löne-differeneen, emedan de afgående ministrarne skulle pensioneras och emedan eli argds d’affairerne skulle så aflönas, att de kunde hjelpa fattiga Svenskar, hvilka man icke kunde hafva för afsigt att afvisa utan hjelp.
Så gerna jag unnar mina fattiga landsmän hjelp, när de deraf kunna vara i behof, så uppriktigt bekänner jag, att jag icke kan anse diplomatiska missioner vara dertill inrättade, eller att i deras tillvaro kan ingå beräkningen att understödja fattiga Svenskar på utrikes ort, hvilka måhända i sådan beräkning begifvit sig utomlands, och hvilkas behof sålunda icke härleda sig från oförutsedda, under utrikes vistandet iråkade, omständigheter.
Jag värderar obeskriflig! denna hjelpsamhet, och tror äfven, att den för ett eller annat fall ägt rum; men såsom allmännelig må det tillåtas mig alt betvifla densamma.
Man har sagt att en charge' d’affaires med sina svaga Iöne-inkomster icke förmår att i vettenskapligt, litterärt, artistiskt, teclinologiskt och indnstrielt hänseende gagna fäderneslandet, och att det skulle vara härtill som den kostsamma representationen isynnerhet erfordras.
Jag värderar och erkänner i högsta måtto de utmärkta egenskaper, hvarigenom åtskilliga af våra diplomater, och kanske isynnerhet en enda, i dessa hänseenden gagnat fäderneslandet; men jag kan icke antaga detta förhållande såsom en tillräcklig grund för påståendet om behn Ivel af de högre, och således mera dyrt betalte, diplomatiske agenternes tillvaro.
Jag föreställer mig äfven, att det icke kan vara så särdeles stort behof af de ministeriella meddelanden, som man sålunda afselt; ty med den tillgång på journaler öfver upptäckter, som dagligen tillkomma oss, finnes troligen icke något lands lechnologiska institut, som icke har fullkomlig reda på de upptäckter, som göras, och med mera säkerhet kunna meddela desamma, än de utrikes vistande diplomatiske agenterne eller ministrarne.
Man har sagt, att de båda förenade Rikenas bidrag till minister-cassan skulle blifva, efter StatsUtskts förslag, 258,ooo r:dr, och att, då 18J7 års förslag för löneslaterna ensamt upptager 2^0,000 r:dr, otillräckligheten af 18,000 rtdr til!
extra-utgifler af detta förhållande skulle inses.
Om inga indragningar kunna äga rum, är det gifvet att anslaget är otillräckligt ; men under förutsättning att besparingar äro möjliga och verkställbara, torde måhända ett tillräckligt belopp erhållas föi- extra-utgifter.
Man vill bevisa orimligheten af den föreslagna ändringen dermed, att Portugal skattar till sin minister-stat 47°>G6ö r:dr 02 sk., Holland 372,000, och Belgien 342,000.
Men härvid torde få frågas, om jemförelsen är fullkomligen adseqvat; om behörigt afseende dervid 11 H. 29 2l6 Den io Augusti f. ni. blifvit fristadt vid de respeclive ländernas frii mogenhet i allmänhet och vid skatteförhållandcna, samt vid dessa länders utvägar till förökande af sina inkomster och skattebördornas lättare utgörande.
Utan att ingå uti en detaljerad jemförelse emellan Sverige och dessa länder, vill jag blott i förbigående antyda en ganska väsendtlig skiljaktighet, bestående uti vårt hårda klimat, sorn bjuder oss att under 5 ä 6 månader om året söka förskaffa oss de lifsförnödenheter, som erfordras för de öfriga 6 ä 7 månaderna; och jag frågar då, om ett sådant land kan jemföras med dem, hvarest vegetationen fortgår nästan hela året om.
Man nämner bland extra utgifter kostnaderna för ambassader och beskickningar vid vissa tillfällen, och man synes hafva förutsett inkastet, då man förskottsvis anfört, alt för bevarandet af sin rang och sitt anseende måste ofia en svagare och fattigare stat i vissa fall, så väl vanliga som oförutsedda, göra lika stora uppoffringar, som en rikare och mäktigare.
Jag vågar betvifla att ett sådant colibradoseri kan äga rum stater emellan.
Jag tror att en stat bör värdera andra stater för hvad de verkligen äro, för redbarhet hos folket , och jag skattar bland bevisen på redbarhet hos ett folk, alt det icke sträfva!' efter en rang, som är högre än dess krafter understödja; att det icke begär ett högre politiskt anseende bland fr ämmande stater, än hvartill det är berättigad!
Lill följd af sin förmåga och sin bestämda öfvertygelse 0111 nödvändigheten alt försvara sin egen frihet, utan att blanda sig uti de storn Europeiska makternas stridigheter, uti hvilka vi böra vara angeiägna att undvika allt deltagande efter de olycksdigra öden, hvarigenom vi blifvit undanträngde inom det område vi äga, med hafvet till gräns och vår kalla nord till klimat; men i afseende på dessa ambassader tager jag mig friheten på samvetet fråga en hvar, som dertill vill lemna något svar, huruvida Sverige medelst en oerhördt dyr och kostsam beskickning behöft bidraga till glansen af Kejsar Nicolai k röning.
Jag tror icke att Sverige skulle ådragit sig en förebråelse, derföre att det, med minnet på en icke så aflägsen förfluten tid, undandragit sig att vara vittne till en på dess bekostnad uppstigen storhet.
Jag frågar om Sverige verkligen bevarat sin rang och sitt anseende genom beskickningen till Alexander-monumentets aftäckande på sjelfva Pultava-dagen, örn jag rätt minnes.
Jag tior, alt Sveriges diplomati varit fullkomligen ursägtad, om den afhållit sig från deltagandet uti denna för dess minnen så föga tillfredsställande segerfest.
Det torde äfven tillåtas mig få fråga, om Sveriges rang och anseende hade blifvit satta på spel, derest Sveriges ambassad vid Garl X:s kröning i Frankrike uteblifvit, då det lyckligtvis ej försports, att Sverige känt några menliga följder af den Bourbonska dynastiens sednare aftåg från Fiankrike.
Jag tror icke att Sverige förlorat sin rang och sitt anseende, om ingen annan än den vanliga ministern Den 10 Augusti f. m. bevislat Drottning Victorias kröning, hvarvid man likväl mäste medgifva, att ansträngningarna ifrån den Svenska calli netts-cassans sida varit ojemförligt mindre, än vid den Ryska Sjelfherrskarens kröningsfest, möjligen derföre, att Svenska folkets sy m pal
Ii ier voro vid förstnämnda tillfället ojemförligt större.
Det skulle vara intressant att äga tillgång till jemförelse emellan kostnaden för ambassaden till kröningen i Moscau och för beskickningen i enahanda ändamål till London.
Jag tror alt utslaget skulle blifva ganska betydligt talande för min åsigt.
För en tviflare, såsom jag, har det omöjligen kunnat undfalla uppmärksamheten med hvilken ospard kostnad Svenska cabinetts-cassan bestrider giftermälsgratulationer, sorgebetygelser och lyckönskningar; och min anmärkn. torde icke anses alldeles obefogad, när jag hänvisar lill vår egen Statstidning för den 6:te Augusti, hvaraf synes huru Preussens charge' d’affaires i Paris aflagt tacksägelse för Fransmännens Konungs condoleancebref och lyckönskningsadress.
Då Frankrike, utan att förlora något af sitt anseende, kan genom en enkel skrifvelse lemna sin condnleauce och gratulation, och då dessa kunna besvaras, icke allenast icke genom en minister, ulan genom en charge' d'affaires; så synes detta förhållande till någon del motsäga det förmenandet alt charge' d’afFaire’n ej skall äga tillträde till molini kens person, till följd af 1815 års beslut vid congressen i Wien, om jag minnes rätt.
Om jag med skäl får uppbära tillmålet alt vara trångbröstad, derföre att jag anser en så beskaffad hushållning med cabinetts-cassans genom folkets svett och möda sammanbragta medel såsom onyttig, så äger jag åtminstone den tillfredsställelsen, att dessa mina åsigler delas af flertalet ibland mina medborgare; och jag får således med tålamod underkasta mig motsidans förebråelse att vara trångbröstad.
Utrikes Statsministern bar ytligt emot ministrarnes ersättande genom charges d’a (Faire*’, alt det nuvnr. förhållandet är ett bruk, som grundar sig på ömsesidig grannlagenhet och de resp. staternas gemensamma och sanna fördel, hvars frånträdande skulle sätta de förenade Rikenas förhållanden på spel, och att allas erfarenhet skall vitsorda påståendet.
Jag vågar härtill svara, alt jag icke tror härmed vara så särdeles farligt, och jag föreställer mig att de fleste potentaterne utan tvifvel skulle mera gilla, om Sverige kunde öka sina försvarsanstalter med kostnaden för dess diplomati.
Och månne man ej inom främmande länder skulle komma på andra tankar, än förakt för en fattig nation, som ville hushålla, ifall våra ministrars intima förhållande till de resp. monarkerna kunde upplysa deni derom, att Sveriges och Norriges diplomati årligen kostar så mycket som nybyggnad och full utredning af 4° kanonslupar, fem gånger så mycket, som det anslag
Sverige mäktar lemna lill bevär.-exercisen samt åtta gånger så mycket som Sverige kati åstadkemma till flottans exercis.
Efter det be - Den 10 Augusti f. m. grepp, sorn jag gör mig om de stora mäktiga potentaternes upphöjda tänkesätt och stora upplysning, kan jag icke göra för mig fattligt, alt Sveriges ära och anseende hos dem skulle nedsättas, derigenom att Svenska Styrelsen för dessa makter förklarade, att Sverige, i anseende till sina behof, icke funnit sig böra bekosta så dyra diplomatiska agenter, och att Sverige derföre önskade att få bestrida sina relationer till dessa makter genom diplomatiska agenter af lägre rang, sorn medtogo mindre af statsanslaget; och jag tror, att all den uppsigt på de resp. hofven, (jag ber herrarna vara så goda erinra sig att ordet uppsigt icke är mitt, ulan den talarens på andra sidan, som önskat denna slags polisuppsigt, ty jag vet icke att det kan vara någon annan, som kan komma i fråga,) som kan anses behöflig, lika väl och så grundligt som Sveriges förhållanden det behöfver, kuude verkställas af mindre kostsamma personer.