Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjjungfrur hos Skräddare: här hör tilläggas Skomakare.
Emedan dessa hafva på stora Verkstäder så kallade kanterskorj hvilka dock alltid trott sig origtigt beskattade under denna rubrik Syjungfrur,emedan Skomakare ej der stått nämnde.
Detta vare dock endast påstådt i den händelse ej hela Momentet skulle utgå; hvartill jag dock tycker att man äger fullt gilltiga moraliska skäl.
Ty om bland Stockholms och andre stora Städers många gatudrifvande Mamseller och Jungfrur, det skulle finnas några som på ett så godt, och moraliskt vackert, sätt vill föda sig, som att sitta för arbetslön hos Skräddare och Skomakare m. fl., så torde väl dessa Mamseller, såsom en uppmuntran åt sedligheten, vara från afgifter efter denna artikel fria, så mycket hellre som de, hvilka icke företaga sig denna sysselsättning, ej betala något efter samma artikel.
Tohaksplanterare och Plantage-ägare taxeras till afgift efter deras Jordlägenheters 'värden.
Denna föreskrift är i högsta grad ofullständig och felaktig.
Ty ej kan dermed menas afgiften för fastigheten, sorn är 2 per tusen; i sådant fall Don 17 De ceni bor f. m. behöfde det ej stå på detta ställe, då bestämdes det af följande nionde moment.
Äro de borgare böra de naturligtvis betala fem procent af behållen inkomst, men äro de det ej, så föreslår jag vördsammast att de kunde hänföras bill lika klass med Trädgårdsmästare, om NB. dessas beskattning erhålla flera grader såsom jag l>är nedanföre föreslår.
Trädgårdsmästare som ej äro borgare böra få ytterligare trenne högre klasser nemligen 20, i5, 10.
Delta är äfven af behofvet påkalladt, emedan det icke är billigt att en Trädgårdsmästare, som just derigenom a£t han ej är borgare, undslipper en mängd andra afgifter, ej skall betala, om Trädgården är aldrig så stor, mera än högst 5 B:dr eller minst 1 R:dr.
Sid. stdj Momentet 9; bär bör tilläggas att åtminstone Städernas hus och tomter hvart 5:te eller 8:de år af BeredningsComiteerne, och inom Stockholm, Taxerings Comite^ns särskildte afdelningar, skola undergå ny värdering, emedan egendomarne undergå betydliga förändringar, och synnerligen emedan Comitéerna ofta, genom några egendomars ökade köpeskillingar och Brandförsäkringsvärden, få anledning öka värderingssummorna af en del närliggande egendomar, hvarigenom det jemförlig» för - Den 17 December f. m. förhållandet, sorn vid Taxeringen bör vara egendomar emellan, under några år småningom försvinner, och gör en allmän Taxering efter genercla grunder alldeles nödvändig, att, med några år emellan hvarje sådan, företagas.
Inom Stockholm är egendomsvärdet så varierande, alt icke den minsta jemförlighet dem emellan kan äga rum.
Sid. 24j Momentet 10.
Städernas öfrige Innevånare &c. Detta Moment bör alldeles omskrifvas, ty hvar finues väl i något särskildt fall, föreskrifven grund, för ej nämde personers Taxering.
Detta kunde lämnas till Taxeringsmännens samvetsgranna bedömande eller uttryckas sålunda:
Städernas &c. . . . taxeras efter de af denna förordnings föreskrifter, hvilka Taxeringsmännen finna vara lill dessa personer närmast hänförbara.
Sid. 3y_, II Art. C) 2 Momentet.
Mjölnare &c.: här bör göras det tillägg att: vid hvarje Qvarn i Städerna bör alltid en person anses såsom Mjölnare och såsom sådan skatta.
Ty det är väl ej billigt att en fattig Mjölnare som sjelf rår om sin Qvarn, skallskatta både för Qvarnens värde och sin egenskap af Mjölnare, då deremot en Bryggare, som t. ex. arrenderar en stor Qvarn af Kronan, ej skall betala för någon Mjölnare. 6 H. 9 i3o
Den 17 December f. m. ,$*. 7j j/rf. 3gj Momentet 1. stadgar i början att för Testamente ^ gäfva &Cc. som gä öfver doo
R:dr skall erläggas i Bevillning sex procentj och längre ned att för ett sådant
Testamente > hvaraf jag blott njuter räntan, erlägges två procent af capitalsumman.
D. v. s., alt om en person fått Testamente af Capitalet och en annan på viss lid af räntan, så skulle den förra som ej hat den minsta inkomst af Testamentet betala 6 procent derå, men den sednare, sorn hade hela revenuen skulle endast betala 2 procent, men Kronan mot all billighet få 8 procent.
Detta går ej ann och måste tydligare bestämmas.
Ty nu står första och andra stadgandet i rak motsatts med hvarandra.
Sid. 58j Moment, ig. Husbonde &c..» försvar försedd Gesälls.
Här bör tilläggas och arbetares.
— Vidare står . .
. genom afdrag å Gesällens; bör tilläggas eller arbetarens; detta allt af det skäl att Mästare bunna äga hos sig fullväxte skattskyldige arbetare, sorn ej äro Gesäller, men för hvilkas utskylder Mästaren ej efter närvarande BevillningsFörordning kan lagligen bindas att ansvara.
Dessutom anhåller jag att 19 Momentet måtte få följande tillägg:
Alla vid Skattskrif ningen så kallade fjrige
Gesäller skola vara j efter hvad fordom äfven varit brukligt, försedde med försvarssedel af Ålderman, Bisittare eller någon t
Den 17 Decjemb<“r f. m. 131 rörelse-idkande Mästare inom Embetet eller Societeten; och denna försvarssedel, om den skall vara lagligt gällande, innehålla, att den sorn sedlen utgifvit ansvarar äfven för den fyrige Gesällens Kronoskatter.
Eller örn delta ej skulle blifva antaget, föreslår jag i dettas ställe följande tillägg:
Om vid Skatt skrifningen någre fyrige Gesäller skulle finnas, skola dessa såsom hitintills vanligt varit, vara försedde med Mästares eller Bisittares åi Embetets vägnar gifne försvarssedlar, men Embetet för sådan rättighet att försvara fyrige Gesäller vara förbundet att för deras Kronoskatter det året ansvara.
Derpå bör komma följande tillägg:
Om dessa vid Skattskrif ningen fyrige Gesäller skall Åldermannen, eller Hufvildmannen för Embetet , Skrået eller Societeten vara förbunden att till TaxeringsComite'ens första sammanträde ingifva en förteckning, sorn upptager hvarest dessa sedermera, d. v. s. efter Skattskrif ningen , kommit i arbete, på det Ta.xeringsmännen må äga en bestämdare vägledning för sitt bedömande af Handtverksmästares eller Rörelse-idkares större eller mindre rörelse, genom en bestämd kännedom af deras större eller mindre antal arbetare.
Såsom skäl till de här ofvan föreslagne tilläggen i detta Moment får jag äran anföra: att det missbruk starkt inrotat sig bos Mästare oell Rörelse-idkare, att några dagar före Skattskrifningen från - Den 17 December f. m. v slucka sig, lill Gesällherberget, största delen af sine Gesäller, dels derföre att Mästaren då ej behöfver ansvara för Gesällens skatter; dels och hufvudsakligen derföre att TaxeringsComiteerna då nödvändigt skola anse Mästarnes rörelse mindre än den bela året verkligen varit; emedan Comite'- erna endast taxera Rörelse-idkarne efter det ringa antal arbetare de äga vid Skaltskrifningen, och som just blifvit ringa derigenom, att Mästarne kort före Skattskrifningen frånskickat sig sine fleste Gesäller.
Såsom ett bevis på huru oerhördt detta missbruk begagnas, får jag äran exempelvis nämna, alt SkräddareEmbetet i Stockholms Stad ensamt ägde vid förlidet års Skattskrifning i83 stycken fyr i ge Gesäller på Herberget, för hvilkas skatter ingen ansvarade och genom hvilket stora antal, TaxeringsComileen nödvändigt skulle oriktigt bedömma Hufvudstadens fleste Skräddaremästares rörelse; då dessa Gesäller visserligen hela året arbetat på verkstäderna och sålunda förökat Skräddaremästarncs förtjenst, men nu vid Skattskrifningen voro, såsom det hette, alldeles utan arbete och man ej kunde få veta hvarest de förut arbetat.
Mästarne pläga vanligen straxt efter Skattskrifningen återtaga Gesällerna.
Till detta Moment fordras ännu ett tillägg, nemligen:
Hvar och en Mästare eller Rörelse-idkare j hvilken antingen af myc - Den 17 December f. m. 133 ket hög ålder eller ock kändt utfattigt tillstånd blifvit af PröfningsComitéen en gäng befriad från afgift, oansedt han Burskap icke uppsagt, eller ock blifvit på nyss anförde skäl, en minimi-afgift beviljad, må icke vidare låta hos sig skattskrifva eller till arbete antaga någre Gesäller eller Lärlingar innan han först ställt vederhäftig borgen för kommande och löpande årets skatter.
Detta tillägg har jag föreslagit af det skäl, att flere Gesäller och Lärlingar hitintills begagnat sig af gamla, sjuke och utfattige
Mästares rättigheter och under deras försvar drifvit en betydlig rörelse, oansedt den gamle sjuke eller utfattige Mästa* ren, sökt och erhållit antingen befrielse från skatter, eller också en minimi-afgift; hvarigenom ofta den olaglighet Uppkommit, alt verkstäder med temlig betydlig rörelse ej till Kronan betalt ett runstyckes skatt.
Taxeringsmännen hafva naturligtvis icke kunnat förbjuda den gamle Borgersmannen alt hos sig skattskrifva arbetare; meli då alla Gomitéens Ledamöter, åtminstone af Borgare-classcn, varit fullkomligt öfvertygade om Mästarens fattigdom och hans oförmögenhet att betala, har man ej heller kunnat, helst mot fattigbetyg, påföra honom några skatter.
Sid. 5g, 45 §■ 2 Momehtet Stadgar, att i TaxeringsComitéen uti Stockholm skola deltaga, som orden lyda: fyrdtioätta af 134 Den 17 December f. m.
BorgareStåndet dessa ord böra förändras till: fjratioåtta af rörelse-idkande Borgare, af det skäl att det nemligen händt det gamle Borgare, som njuta Pensioner af sina Societeten som således af dem ära beroende, som längesedan nedlagt sin rörelse och som således ej kunna äga så noggrann kännedom om de öfriges handel, blifvit valde till Ledamöter i TaxeringsComiteen, der man af en rörelse-idkande Borgare skulle erhållit långt flere och fullständigare upplysningar.
Samma anmärkning gäller äfven om 3:dje Momentet af samma §. angående Rikets öfrige Städer.
Sid. 61, bör vid slutet af y:de
Momentet tilläggas:
De, hvilka vid valförrättningen erhållit flesta rösterne, skola genom Magistraternes försorg sd tidigt derom underrättas, att, i händelse de sig befattningen afsäga, nytt val kan hinna anställas, så tidigt, att vid Comiteernas första sammanträde någon plats inom Comiteen ej md vara obesatt.
Denna anmärkning grundar sig på den erfarenhet att åtskilliga gånger händt det Comiteerna ej varit fulltaliga förr än nära slutet af Comiteens sammanträden, och ibland har till och med händt, att Comiteen alldeles icke blifvit fulltalig; allt af orsak, dels att de valda alldeles icke blifvit underrättade, dels att de först sent blifvit det.
Den 17 December f. m. Sid. 62, Momentet 12s står:
Ej må under påstående Taxering, i de öjrige Städerne, &c. — De sista fyra orden eller: i de öfrige Städerna böra utgå; ty genom dem lemnäs Stockholms Taxeringsman tillfälle att godtyckligt bortovara från en befattning, som de sjelfvilligt sig åtagit; och jag kan ej inse hvarföre Stockholms Taxeringsman skola äga mera frihet än andra Städers, så mycket mera som följden varit att stundom ingen mera än Ordföranden, stundom blott en Ledamot jemte Ordföranden tillstädeskommit, Vidare står sid. 6y, Momentet g. Tolf Borgare; bör vara Tolf rörelse-idkande Borgare , af samma skäl som j;ig redan anfört om BorgareLedamöter i TaxeringsComiteer 4 §• 3 Momentet sid. $9, Sid. 68, Momentet 11.
Föreskrifver alt Städernes Uppbördsman, Häradsskrifvare och öfrige Tjenstemän, hvilka vid Mantalsskrifning och Taxering genom flit och noggranhet gjort sig deraf förtjente, skola erhålla såsom gratificationer 1 procent af hela Länets Bevillning, Men längre ned i samma Moment föreskrifves alt Stockholms Uppbördsverk blott får tillgodonjuta trefjerdedels procent af Hufvudstadens Bevillning, och detta i anseende dertill, som orden lyda, att dit hörande personer erhållit förbättrade löner. 136 Den 17 December f. m.
Detta är både alldeles oriktigt och högst obilligt.
Om man med orden förbättrade löner menar, att Stockholms Uppbördsverks Tjenstemän år i8i5, ifrån att af Staten ej äga någre löner, då fingo af Statsmedel ett ringa anslag, så har man menat rätt; men att de hafva större ansvar, mycket vidlyftigare göromål, hvaribland t. ex. må nämnas att dagligen i Hufvudstadens innevånares snart sagt otaliga Concurser, bevaka Kronans rätt; och alt de ej äga så stora Löner som Häradsskrifvare och öfrige Tjenstemän vid Uppbördsverket i Riket redan äga, är en obestridlig sanning.
Då härtill lägges att Kongl. Majit i Sin Nådiga Proposition om StatsVerkets behof begärt högre Löner för Landtstaterna, så, om detta, sorn jag förmodar, bi fa lies, erhåller öfrige Tjenstemän vid Uppbördsverket i Riket ytterligare högre Löner än Stockholms Uppbördsverks Tjenstemän, hvilka dessutom ej heller fått tillhöra Pensionsstaten; vid betraktande hvaraf allt, det för mig synes högst obilligt att ej desse sednare Tjenstemän få, lika med Provinsernes, beräkna 1 procent på deras uppbördssumma, och vågar jag på alla dessa stora skäl denna förändring föreslå.
Hvarjemte jag såsom ganska behöfligt anser vara ett bestämt stadgande huru långt delaktigheten af de gratificationer PröfningsComiteen i Stockholm utaf denna procent utdelar, får sträcka sig.
Sä har t. ex. handt att StadsNotai ien, sorn ej D e ii 17 D c c c m b e r f. m. i37 i ringaste nion hörer till Uppbördsverket, erhållit gratification för det han lemnat underrättelser i Concursmål, hvilket han i alla fall såsom Embetsman är skyldig göra.
Jag vågar derföre ödmjukast föreslå det stadgande: att endast
Ma ntalsCommissarierna och de vid Pröfnings- och TaxeringsComiteerna tjenstgörande Tjenstemän och Betjening skola komma i åtnjutande af de gratificationer PröfningsComite'en äger att närmare bestämma.
Sid. 72j Art. IV, §. 2. 1:0 står: . . . efter I.
Art. i denna stadga kommer att försvinna; der bör tillgggas: äfven som Bevillning efter II.
Art. bör efter
Rörelse-idkar ens död försvinna för sådan rörelse, hvilken ej kan af Arf bingarne fortsättas ; men dör &c. Samma §. och Moment står: 2:0
För Gesäller och Arbetskarlar; bör stå:
För Gesäller och andre arbetsföre personer af båda könen.
Sid. y3, Momentet 2. står:
Ilar skattskyldig efter Mantalsskrifningen; bör vara:
Ilar skattskyldig efter börjad Mantalsskrifning &c. af det skäl att
Borgenärerna kunna anse sig fria från ansvar för Bevillningen, om Cessionen eller dödsfallet inträffar innan Mantalsskrifningen är slutad.
Sid. y3, ,$*. 3, Momentet 1. och 1:0 slår:
Ynglingar som vid Akademier, Gym - 138 Den 17 December f. m. nasier och Allmänna Scholor studier idka* Bör vära:
Ynglingar sorn vid Akademier Gymnasierj allmänna Scholor och andre Läroverk af alla slag , studier idka.
Ty det har t. ex. handt att de vid Carolinska Institutet i Stockholm studerande så kallade Pharroacepter blifvit taxerade, emedan de ej varit ansedde höra till det i Bevillniogsförordniogen stadgade undantag.
Sid. y4:> Momentet 2, 1:0 står: / tje?ist varande &c, , . . jemte håtsmanshållet.
Här bör tilläggas: äfvensom ock för sådanepersoner hvilka vid Mantalsskrifningen ägt försvärj, men derefter antagit värfning.
Ty ofta har besvär och oreda uppkommit derigenom attén Soldat, som vid Mantals-* skrifningen ej var Soldat, har ansetts böra erlägga skatter.
Sid. ySj Momentet 3.
2:0 stadgar befrielse efter II.
Art. för Lärlingar i handtverk.
Derigenom har det besynnerliga och obilliga förhållande uppstått, attllandtverkslärlingar befrias och Fahrikslärlingar taxeras efter II, Art.; så att t, ex. Lärlingar hos Snickare, Skomakare, Skräddare, Källarmästare m. m. äro frie, men Lärlingarne hos en Hallvätts-skomakare, Hallrättssnickare, Lackfabrikör, Kortfabrikör m. m. skola taxeras vid i5 års ålder såsom Arbetare, se pag. 14.
Detta förhållande måste nödvändigt förekomraas och Bevillnings - Den 17
December f. m. *39 förordningen häruti blifva mera tydlig, bestämd och utgående från en princip.
Sid. j5j /po bör närmare bestämma om sådane Lägenheter och Hus som t. ex. tillhöra Stockholms Stad, som genom
Testamente eller Köp tillfallit
Staden, som ej begagnas till någre publike inrättningar och hvaraf Stadens Cassa erhåller revenuer, ej böra beskattas.
Mig synes att de böra beskattas; så har likväl icke tillgått, förmodligen emedan Bevillningsförorduingen äfven i denna del är otydlig.
Då jag sålunda nu slutat granskningen af sjelfva den nu gällande Bevillningsförordningen, bör jag likväl icke lemna oanmärkt att den saknar stadganden, hvilkas uraktlåtande för mycket ingriper i medborgarnes, så väl moraliska, som juridiska rättigheter, för att icke fästa Rikets Ständers uppmärksamhet, och utan hvilka Rikets Ständer säkerligen skola erfara, alt ganska få, om ej inga Medborgare vilja påtaga sig det samvetsgranna och litet tillfredsställande åliggandet att Taxera andre Medborgare, och utan hvilka stadganden den skattdragande ständigt behöfver frukta att, ehuru efter aldrig så lång tid, aldrig så mångå år, ej äga säkerhet för sig, ej äga säkerhet alt Enka och Barn få behålla de skärfver inan måhända på sin dödsbädd lemnat dem.
Jag menar 1:0 alt en gräns
Den 17 December f. m, sättes för KammarRättens godtyckliga behandling af "Rikets Ständers Deputerade’* nemligen Taxerings- och PröfningsComiteerna, och 2:0 att en viss tid fastställes, eller, örn den redan är fastställd, i Bevillningsföiordningen utsattes, efter hvilken, örn också KammarRättens RevisionsContoirs anmärkningsprocent vore mera än 25 procent* inga anmärkningar mot de skattdragande eller Upphördsmännen få göras.
Och dito en viss tid för de hegge
Domstolarne, sorn öfver antnärkningarne skola döma, efter hvilken tid, om slutlig dom då i saken ej är fälld, den Embetsman som med saken fördröjt, men ej den skattdragande och Upphördsmännen eller deras Enkor och Barn, kunna lagligen förbindas att restantierna betala.
Ty billigt är det väl att de skattdragande, som löna Domstolarne, skola äga den pretention att dessa
Domstolar ej möjligen kunna så utdraga med målen på liden, att t. ex. de skattdragande kunna 2Ö år efteråt blifva nödsakade skatter betala.
Motiven hvarföre jag anser dessa stadganden nödvändigt höra i Bevillningsförordningen finnas, skall jag, som jag tror, ganska öfvertygande gå att för Rikets Ständer framlägga, livarvid jag dock icke bör underlåta att nämna den sorgliga förbindelse, hvaruti jag står hos de Embetsverk , sorn genom sine behandlingssätt af Upphördsanmärkningsmålen, lemnat så öfvertygande Den 17 December f. m. skäl i mina liander, skäl, förutan hvilka jag visserligen icke tilltrott mig att inför Rikets Ständer kunna så ofelbart ådagalägga nödvändigheten af de nämnde Stadganderne.
Såsom skäl till det första stadgandet eller såsom jag yttrade mig att sätta en gräns för KammarRättens godtyckliga behandling af ”Rikets Ständers
Deputerade” nemligen: Taxerings- och PröfningsComiteerna; får jag äran framlägga att KammarRätten mångfalldiga gånger återremitterat mål till de redan åtskiljde Comiteerna och, med upphäfvande af grunderna för deras beslut, förelagt dem att ånyo företaga vissa måls handläggning.
Mig synes att BevilIningsförordningen bordt så förstås, att Taxeringsmännen och PröfningsComiteens Ledamöter äro, såsom Bevillningsförordningen tydligen stadgar, Rikets Ständers
Deputerade j att de ej äga någon ansvarighet annat än inför Gud och sina egna samveten, och att då de en gång på sin aflagde ed sam^ vetsgrant afgjort Taxeringsmålen, finnes det icke inom Sveriges Rike någon auctoritet, som kan ålägga dem att ändra sitt beslut; att å nyo företaga målet till afgörande; att efter andra gimnder än ed och samvete afgöra det.
Taxeringsmannens rätt måste det väl vara att i Bevillningsförordningen äga en borgen att, om då ingen ting annat äger anspråk att vara fritt från KammarRättens anmärkningar, Taxeringsmannens
December f. m. samvete åtminstone måtte vara det.
Till stöd och bevis för hvad jag nu anfört skulle jag visserligen kunna framdraga 5 särskildte KammarRättens utslag och skrifvelser, stälde blott till ett enda års PröfningsComile, men då 90 §. af RegeringsFormen möjligen så kan tolkas, att det ej tillätes mig genomgå dem, skall jag blott problematiskt omtala händelserna, och nämna förhållanderne sådane, sorn de möjligen genom Bevillningsförordningens otydlighet eller origtiga til 1- lämpning, skulle kunna framställa sig.
Låtom oss t. ex länka oss, alt den nu gällande
Bevillningsförordningen genom sin otydlighet eller brist på föreskrifter skulle kunna lemna KammarRätten tillfälle, att KammarRätten skulle kunna till en PröfningsComité aflåta en skrifvelse, hvarigenom denna blef nödsakad att tvänne år sedan den slutat sine förrättningar åter sammanträda, för att omgöra en del af hvad den redan enligt ed och samvete gjort; låtom oss antaga att denna skrifvelse t. ex. hade denna ordalydelse: ”Fördenskull och i anseende lill *’förekomne skäl och omständigheter finnér ”Kongl.
KammarRätten rättvist att med un”danrödjande af PröfningsComiteens Beslut ”till densamma målet återförvisa att” (märkom dessa ord mina Herrar) ”utan hinder ”af sin förut tagne åtgärd” (en åtgärd som likväl var grundad på aflagd ed) &c. — —• ”å nyo ingå i granskning af ”grunderne för den klagandes Taxering, och Den 17 December f. m. i43 ”bestämma den Bevillning lian rätteligen ”borde draga,” (märken här å nyo dessa ord) ”med iakttagande af ett noga jemför”ligt förhållande emot Vederlikar och med ”afseende å de inskränkningar, som i hans ”rörelse kunde äga rum»”
Dessa sista orden fullkomnar saken; ej nog att Rikets Ständers
Deputerade kunna flere år efter sedan de fullgjort sine åligganden blifva anmodade d. ä. detsamma som anbefallde alt sammanträda; ej nog dermed att man kan befalla ”att utan hinder af förut tagen Utgärd” å nyo ingå i granskningen af målet, utan man kan slutligen föreskrifva huru och efter livad princip den nya pröfliingen skall ske.
Delta är mera än en ÖfVerDomstol kan göra emot en UnderDomStol, och hvartill tjenar på sådant sätt Taxeringsmannens aflagde ed.
På sådant sätt lärer väl ingen vilja blifva Taxeringsman och såsom sådan aflägga ed, ty åtlydde man sådane skrifvelse!’, vore mali ju ingenting mer och ingenting mindre än •—menedare* Jag vill ej vidare trötta Ridderskapet och Adeln med andragande af flere skäl; jag tror att det nu andragne är, såsom skäl för det föreslagne stadgandet, mera än tillräckligt.
På dessa grunder vågar jag ödmjukast föreslå, alt uti den nya Bevillningsförord - t 44 Den 17 December f. m. ningen tydligen malte stadgas: att Pröfnings- och TaxeringsComite'ernas Ledamöter, såsom varande Rikets Ständers
Deputerade, ej pä något sätt kunna anses std under Ka mmarRätten; att de aldrig kunna åläggas att omgöra en Taxering, som de en gång efter ed och samvete verkställt; att en blifvande Comité’ ej kan åläggas omgöra hvad en redan upplöst Comité' redan gjort; emedan hvarje Comites verkningskrets tydligen är och hör vara inskränkt inom ett år; och slutligen att KammarRätten ej äger annat åliggande med Taxeringsmålcn, än att pröfva och afdöma de anmärkningar, som vid revisionen af uppbördslängderna kunna af RevisionsContoiren blifva gjorde, samt att afdöma alla de klagomål, som göras öfver PröfningsComiteens utslag i Taxerings-mål.
Det andra stadgandet jag föreslog var en viss prescriptionstid, efter hvilken inga anmärkningar få af KammarRätten göras, mot de Skattdragande och Uppbördsverket; och en viss tid, inom hvilken Domstolarne skulle föreläggas att anmärknings-mål afgöra.
Jag tror, ehuru jag ej bestämt vet det, att en Kongl. Förordning af år \r]\i finnes, som i första afseendet bestämmer tre år.
I sådant fall bör detta stadgande införas i Bevillningsförordningen.
Om i det sednare afseendet 1 eller ii år för hvarje Dom - Den 17 December f. m. i45 Domstol blef i önskningväg föreslaget och antaget, hvarigenom uppkom en *:d af 3 år, som, tillsammans med de nyssnämnde 3:ne för anmärkningar tillåtne år, gjorde 6 år, så skulle Embetsverken äga tillräcklig tid och de Skattdragande samt Uppbördsverket äga någon tid, hvarefter de med säkerhet visste sig vara från allt kraf fria.
Såsom bevis på det stora behofvet af en dylik prescriptionstid skall jag hafva äran först anföra, att personer finnas, som i år och förledne sednaste åren blifvit afkrafde KammarRättens anmärknings-medel för åren i8o5, 6, 7, 8 och 9, och ytterligare ett annat exempel, hvarpå jag vördsammast anhåller om Ridderskapets och Adelns odelade uppmärksamhet, emedan exemplet är af, som jag tror, en oerhörd natur i Svenska beskattningens annaler.
Maj:ts Nådiga Förordning af den 6 September 1815 om Husbehofsbrännin gen stadgade i 3 §.
Mom ”att ”Krogar och Näringsställen (sålunda ej Trac”teurer och Vinskänkar), der de tillåtas ”skola i branvinsminuterings-afgift betala ”från 10 lill 3o Riksdaler.” Taxeringsmännen för Stockholms Stad hafva också alltid tillämpat denna Nådiga Förordning till Krogar och Näringsställen; men till T rar - te ursställen hafva icke Taxerings- och Pröf6 H. 10 i4 6