Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsman den händelse och det beslut, som hos Ridderskapet och Adeln föreföll och fattades, den 2 sistlidne, hwilket skulle kunna blifwa det första steget til frihetens undergång, om ej inbördes uplysning, genom sagtmodig öfverläggning, skulle kunna winnås, och all enskildt bitterhet och förföljelse gifwa wika för den goda saken.
Den af Herr Oyllensvaan framställa fräga, har blifwit ansedd säsom kränkande Ständers beslut, såsom enskildt förolämpande en Ståndets Ledamot.
Majoriteten af Ridderskapet och Adeln har salunda ansett denna händelse och derföre yrkat answar; klinoriteren deremot trodt Herr L^llensvaan icke gjort annat, än det, hwartil Regeringssättet berättigat honom.
At wara nya Regeringslagar icke äga all den fullkomlighet och tydlighet de kunnat fä, om längre tid til deras granskning blifwit lemnad, är wäl wist; de käla derföre förklaring, men denna tilhör konstitutions-Utskottet at gifwa, och af Konung och Ständer gemensamt at sanktionera, enligt 29 och 75 §- §- Riksdags-Ordningrn; mm ingalunda ar Majoriteten berättigad at påtruga Den 6 Mars. 195 Minoriteten sin tanka i Grundlags-frågor; det ar derföre jag, enligt den rättighet zz §. i RiksdagsOrdningen tillägger en Riksdagsman, at fa emot xlui-gliteten8 beslut lata anteckna lil krotocollet sin särskildta mening, anser detta bestut wara taget genom öfwermagtens bindande stämma, men aldeles icke enligt Lagens föreskrift.
Innan Lxps6ition af et bestut ar ju8tera6, ar man berättigad derwid göra anmärkningar, annars behöfde det icke til bifall framställas.
Detta har Herr 6yl!en-;v3Ln iakttagit; ämnet af dest anmärkning har jag wäl mitzbilligat, dels af det skäl at jag förutsäg det härigenom oro innom Ridderffapet och Adeln skulle upsla samt tidsspillan förorsakas, til undwikande hwaraf jag begärde det pä bordet, dels ock derföre, ar jag ansäg osäkert hwad tydning det order lagkunnig kunde fa, samt i alla fall anser Friherre ^snnerkeim, äga sa stora kunskaper, athan wärdigt kan upfylla den plats, han genom Herrar LieÄorel-8 förtroende erhållit; men ingalunda kan jag medgifwa, at Herr 6yllen8VLan mitzbrukar sin Riksdagsmans-rätt, at han kränkt Ständers bestut, eller personligen förolämpat någon.
Den sä kallade Nämnden, som i wista fall ut»ämnes äger Ständers magt, men LleÄo.er gro icke annat an Ständers c>'ommittera6e, som böra handla efter gifna föreskrifter och derifrån icke afwika, om deras ätgärd stal anses laglig och beståndande.
Jag wil anföra et exempel.
Til Tryckfrihets-Lommitkeen stal jemte ^u8titim Ombudsmannen 6 Ledamöter wchjas, hwaraf 2me böra wara lagfarne, men om LIeAorerne ej härpä skutte göra afseende, utan walde blott olagfarne, manne Riksens Stander wore twungne at godkänna et fayant - A§6 Den 6 Mars.
Vant ival, LtMo stridande emot io8 §.
RegeringsFormen och 65 §.
Riksdags-Ordningen- Man torde inwanda, at en sadan uppenbar afwikelse frän Lagen icke kan supponera aga rum; jag swarar derpå, at dä det är supponerat ar Konungens Högsta Embetsman kunna läka et sädant fel komma sig til last, och huru det bör beifras utstakas i ic>6 och 107 §.
H. af Regerings-Formen, sä äger en sädan supposition äfwen rum om Lleckorer.
Jag anser säledes Ick-Eoi-Li- j^e äga Ständers magt, titan sä wida de stMs följa de dem af deras irincipsler gifne föreskrifter, och som denna fräga icke bestämdt är i Grundlagen omnämnd, sä har jag med anledning af 8o H. i Regerings-Formen och 29 §. i Riksdags-Ordningen om förklaring häröfwer- wändt mig til Lonstitutions-UtskottetLika sä litet anwändbar emot Herr L^Uensvgan, anser jag det uttrycket, personligt förolämpande, wara, söm i 50 §.
Riksdags-Ordningen omnämnes, Vermed förstäs utbrott af invc-ckiver, hotelser och förklenliga uttryck, men ingen kan sinna sin heder derigenom, at man frägar om han fullgjort sine ^eaclemiska Lpecimina.
Detta är en fräaa, som bör göras hwarje Domare, hwarje ^Äoi-' m. fi. och säledes är för en Riksdagsman gansta tilständigt, såsom ägande enskildt samma rätt, som hela Ständer gemensamt.
För Friherre ZVlsnnk-rbeim har jag enskildt all aktning, men kan ingalunda finna, ar han i egenskap af )ustitiLOmbudsman är nägon kei-sous, 8scrL, emot hwitken yttranden kunna anses anstöteliga, som emot andra äro gansta oskyldiga och tillätne.
Af hwad jag nu yttrat, synes, at jag anser för - Den 6 Mars.
197 förfarandet emot Herr 6yllen8vaan, säsom en följd af det mitzhag pluraliteten af Ridderstapet och Adeln fattar til dest motion, men ingalunda säsom enligt med den ordning Regeringslagarne sörestrifwa. 5v §. i Riksdags-Ordningen innehaller, at man fritt får tala och utlära sig i alla frågor, som under öfwerläggande komma, och om lagligheten af alt som inom Ståndet sig tildrager; stall nu pröfningen af de stallen i Grundlagen, som tala förklaring eller ock tillägg, der alt stadgande saknas, tilhöra joriteten, sä blir deras behag den Lag, som saref" terlefwas och friheten säledes förswinna, dä man mäste lämpa sig efter den imponerande ron, som yllid räder hos öfwermagren, om man icke will ex. ponera sig för de obehagligheter, som äro ostilia ktige frän bullersamma öfwerläggningar.
Skulle Nidderstapet och Adeln ändock pröfwa Herr 6yllen8vaan hafwa förbrutit sig, yrkar jag, at emot honom, enligt iio §.
Regeringsformen, och 78 H.
Riksdags-Ordningen mätte proceclera8, MM prote8terar pä det högtidligaste (Mot
Det prestiöicrit, at enstilde Ledamöter, ja jemwäl plnrsliteten, ma efter behag pröfwa, hwad med personligt förolämpande förstäs, utan detta säsom bestämdt uttryck af Lon8titution8-Utstottet förklaras; Wär frihet ar fritt och uran farhäga fa utöfwa wär Niksdagsmanna-rätt, beror helt och hälli! häraf; ty hwarie magt som sätter sig öfwer lagar och ordning, är en wäldsmagt, när den fallit i en mans hand, är det enwälde, när fiere eller pluraliteten ryckt lil sig denna magt, ar det mängwälde.
Det förra är sivärt, det senare är odrägligt; — hafwa wi nu i stället för frihet fäkt et *98 Den 6 Mars. et mangwalde, sa hafwa wi störtat ost i den största af olyckor.
Härefter upstod bland Nidderffapet och Adeln mycken oro, hwarunber > Herr ^itinZboff och Herr klinspor, 6er6t, hördes förena sig med Friherre LtLel von wolstein.
Herr l>loiö6N8to!ps, -lnäer8.
Jag får aran tilkännagifwa, det jag helt och hållet förenar mig med Friherre 8mrck von llolLtsin8 anförande, at Herr 6MensvaLN8 motion icke ar emot Grundlagarne, och at i min tanka, Ridderffapets och Adelns beflut, at han flulle erhålla en waruing af Landtmarffalken, ej ar med Regeringsformen och Riksdags-Ordningen enligt, samt får ock jag tillägga, at witzt icke någon §. kan uplekas uti nägon af nämnde Författningar, som ssyddar det förfarandet, at da någon Ledamot wid et måls företagande och straxt i början af en ju8terinZ, anmält stg fä tala och göra nagra anmärkningar i förevarande ämnen, detta betages honom derigenom, at Ordföranden anser maler lagligen afgjordt, genom blotta upläsandet af det kionocoll, wid hwilket, som ofwan är nämndt, före justerinAen8 början anmärkningar wörö anmälte.
Sluteligen önffar jag, at de som haft uttrycket om en talande tafla, som förmodligen anses mörkt eller obehagligt, mätt? i en framtid fa se sin egen tafla, mälad med de ljusa färger, som de sig nu föreställa, hwarpa jag dock rwifiar.
Herr Den 6 Mars. 159 Herr von Lebult^enbeim, Oavicl.
In» gen ventilation kan nu mera om det för nägra dagar sedan afgjorda samt i dag fusrerscle och werkstälda beslut, aga rum; och wore det bade et owarVigt och fåfängt försök, at wilja kränka en formlig lieci.-äon.
Jag har blott anmält mig at rala, för at göra någon anmärkning wid wissa af Herr Baron 5tael nyttjade Uttryck.
Herr Baron har först behagat nämna om en lvi^orttö och rVlinoritö wid bedömmander af Herr LMensvaans gjorda motion, men wid det ämnet war stätt ingen fräga om någon i^Ljorite, Utan widtogs twärtom et allmänt och gemensamt beslut förutan all ästad omröstning.
Om ock iwa eller tre personer welat ursäkta nystnämnoe Ledamots afsigt och mitigera andra talares strängare pästäende, sä kan ingalunda sa fä medlemmars anförande fä namn af en minoritet ranka, mycket mindre en approbation af Herr 6^llen8vaan!> tbese, dä Herr Grefwens och Ordförandens stuteliga proposition icke jäfwades.
Sedan pästäs, at det alltid warit öfiigt fä göra reservation emot de beslut som blifwit emot wista Ledamöters öfwertygelfe widtagne.
Jag medgifwer, at jag ock någon gäng salunda welar förwara min särskildt yttrade tanka til protokollet; men bäve jag och andre hafwa icke destomindre respeck.-rat wärt Scänds och änyu mera Riksens Högloft.
Ständers gemensamma beslut.
Herr tHllensvaans motion war deremot icke en enkel reservation, utan el uppenbart klander af Ständernes befullmägtigave klleckorers gemensamma wal, och detta förenadt med det märkeliga pästäendel, at til ändrings minnande fä wända sig til de öfrige Riks-Ständen.
Slmeligen kan jag icke ingä i Herr Barons äskade - 2oo Den 6 Mars. de beskaffenhet och art af ^ustitise.
Ombudsmannens Lagkännedom.
Jag menar at Riksens Högloft.
Ständers Ledamöter aro L gemen erkände för Lagstiftare och således förutan uptedde -mestata af juricliff insigt wid sjelfwa Utöfningrn bewisa sig wara lagkunnige.
Om ock nu den wördnadswarde Ledamoten, som pa et lagligt sätt blifwit utnämnd ril Riksens Ständers ^titi-e - Ombudsman, icke är en egentligen sa kallad jurist, eller innehaft et lagskipande Domare-Embete, sa har han dock wisat sig wara en wärdig och kunnig
Ordförande i con8titution3- Utskottet, hwarest alla Rikets Grundlagar, öfwer hwilkas obrottfliga helgd .st^titi^- Ombudsmannen i synnerhet äger at waka, blifwit författade.
Stael von Notteln och flere Ledamöter hafwa begärt, at til krotocollet fa inlemna sina reservationer.
Detta har ej kunnat nekas, men nägon ytterligare 6iscussion öfwer detta ämne kan ej äga rum, utan är saken nu flur.
Friherre Stael von wolstein wille härefter rala, men hwilket honom wägrades, sa wäl af Herr Grefwen och Landtmarskalken, som Högloft.
Ridderffapet och Adeln, hwarefter Friherre Stael von wolstein, under protest emot et sadant wägrande, afgick ifrån Riddarhuset.
Oron warade en lang stund, hwarunder flere talade pa en gäng, men ingens yttrande til l'ro° tocollet kunde fattas.
Ibland dessa war aswen Den 6 Mats. 2dtz Friherre Ltäernsteät, Iägr8 6u8tak, hwilk^n sedermera tilprotokollet inlemnar följandi sit anförande stristeligt:
Utur samma stal, som jag uti Ridderstapets och Adelns plenum eftermiddagen den 2 Mars nastledne, wägrade mit bifall dertil, at Herr Lallenkunde för sit yttrande, om och huruwidä Friherre slsunerbeim agde den lagkunstap, som Regeringsformen uti 96 H. förutsätter såsom en egenstap hos Riksens Stanvcrs su8tit?n-Ombudsman, til folie af 50 §. i Riksdags-Ordningen, gjort sig stylvig , at af Landtmarstalken erhålla föreställning och warnmg, pä enahanda stal protesterar jag emot werkställigheten deraf.
Om också Herr Qpllensvaan felat i och för nämnde murian, hwilket jag icke medgifwer bör sträcka sig til annan påföljd, an at Landtmarstalken kan wägra proportion, i det fall dä han finner en wäckt fräga bokstafweligen strida emot Grundlagens lydelse, anser jag ofwannämnde ;o H. här wara aldeles otillamplig, sa widt der icke innebär nägot personligt förolämpande, hwad Herr6pllensvgctn yrkat, rörande den i fräga satte lagkunstap, och dä jag i denne del förenar mig uti hwad Herr Baron Ltael von klolstem likasä rättwist som wärdig! anfört, kan jag icke förbigä at anmärka, det jag i högsta märto ogillar de under 6ebarten härom til l'iotocollet förde mindre passande utlätelser, hwilka med stal hänföras under kubriguen i flutet gf 52 §. uti Regeringsformen.
Larl 6. 8tjsrn5te6t.
Herr 222 Den 6 Mars.
Herr käklman, Otto kreäric, framträdde til krotocnllet, och piotestelaäe deremot, at Friherre Stael blifwit förnekad at rala, såsom närande en inskränkning i hans och allas Riksdagsmanna-rätt.
Härefter fortsattes justeringen af krotocollet til flur.
Fortsattes granskningen af Riksdags - Ordningen. 2Z. §.
Herr Gothlieb, (larl ^reäric, föreslog, at i stället för, ufgär Bänkman under Riksdagen, da ater tilsättes hans rum rc., detta stallepa följande sätt matte recligeras:
Afgår Bänkman under Riksdagen, wälje den afdelning, ti! hwilken han hördc, en annan i hans ställe, pä sätt stadgadt är, hwilket nya walrc.
Widare yttrade Herr Rothlieb, at VM det i allmänhet anses för en wedmaden grundsatts, at minoricecen bör gifwa efter för majoriteters beflut, synes detta stadgande ej med denna princip-- öfwerensstämma.
I händelse af ffiljaktigt tänkesätt skulle, när i denna §. stadgas, ar wid wal af ^lektorer minst z6 bänkman böra wara tilstädes och i walet deltaga, följden blifwa, at 15 Bänkmans fränwaro skulle försätta de Z5 församlade uti inEiväet.
Herr ttotbl-el) ansäg derföre, den förändring nödig, at minst 25 Bankmän borde wara tilstädes och i walet deltaga.
Herr Den 6 Mars. Loz Herr Hiaini ?okr. I denna §. förekommer uttrycket: bland Grefwar och Hrcherrar; Deraf stuve någon kunna stuta, at de Adelsmän, som surte för Grefwelig eller Friherrlig Fullmakt fran wal til LleÄorer kunde Utestängas.
Sora detta ej kan wara meningen, wil jag förestå det uttrycket: bland dem som Gresweltgr eller Lriherreligt säte innehafwer.
Friherre koZenkane, Llrering, trodde at detta af sig fjelsi stuve förstas.
Samma uttryck hade altid förr warit nyttjadc. Hwad Herr kockliebs anmärkning anginge, hade han ingenting emot, om den antoges.
Grefwe ve 1» 6ar6is trodde at all föreskrift om antalet af närwarande wäljande Bankmän kunde aldeles utgå.
Wid detta tilfälle wille han föreflä det förordnande, at Bänkmän altid wid voterinZarne stulle wara närwarande.
Det hade ej altid gatt ordentligt til wid voteringar.
Flere hade klagat, at de ej blifwit upropade.
Han vnstade derföre, at hwar Bänkman borde inträda inom stranket med en lista, för at conrrollera, at hwar och en rigtigt blefwe upropad. Wore Bänkman borta eller hindrad, kunde han sätta en i sil ställe.
Friherre Le6er8tröm, ^scob, wille derLil gerna samtycka, allenast denna inrättning wore rilräckelig at förekomma all oordning.
Det stulle efter hans ranka wara mera ledande til ändamålet, om såsom controll afwen et b'rotocoU öfwer de voterAnäe fördes.
2^4 Den 6 Mars. Grefwe ve IL 6rrrclis trodde, at deriges
Nom ej den olägenheten kunde förekommas,ar, näs gon nummer tvid upropet öfwerhoppades.
Herr Silverstolpe, kreclric, uplyste, at den gamla procecluren warit den, at man wid bordet dra upropet sedan blifwit a nyo framkallade.
Någon annan controll ansage han icke af nöden.
Friherre Legerström, ^acob, wille nogare förklara sin mening.
Om et krorocoll hålles öfwer de närwarande och et öfwer de franwarande, kunde altid genom jemnförelse dem emellan uptäckas om någon oordning förelupit.
Detta stadgande trodde Friherre Legerström dock lämpeligare j en annan tz. kunna införas.
Grefwe ve IsLlLrgie förklarade, at, om Högloft.
Ridderffapet och Adeln wore emot hanö morian, wille han gerna derifrån afstä.
Han hade äfwen har densamma nämnt, endast emedan sräga upstätt om Bänkmän.
Herr Grefwen och Landtmarskalken giorde proposition lil gillande af Herr kotnliebs anmärkningar, samt at wid wal af lckeAorer minst 26 Bänkmän ffulle wara närwarande.
FriherreKossnkiLne, 8ckerin§, trodde, at man ej ffulle behöfwa befara, at icke Bänkmännen til LleÄors-wal ffulle infinna sig, emedan detta - Den 6 Maks.
S05 ta ival skedde wid Riksdagens början.
RiddarhusUtstottet hade wid sic Förslag följt gammal xrsxis och 1762 ärs Riddarhus-Ordning. 24. §.
Bifölls. 25. §.
Herr Rothlieb anförde til krotocollet följande:
Deraf Riddarhus-Utffottetframställa Forsing/ ar Ordföranden i Utskotten stola wäljas, synes wäl wid första påseendet innefatta oskattbara fördelar för framtida Riksdags-öfwerläggningar; men om man närmare granstar saken, torde man sinna dessa fördelar wara mera stenbara än werkliga.
För min del wagar jag tro detta nya sätt ar wäija Ordförande / hwars förmanliga eller stadliga följder, man endast genom erfarenheten fullkomligt kan lära, känna, icke sä twärt bör uttränga det, som i Arhundraden warit brukadt, och mig wemrligen aldrig medfört nagra betydliga vlägenheter.
At Utstötts-Ledamöterne sins emellan stola wälin Ordförande, anser jag för det minst lämpeliga och medförande de flesta olägenheter.
Uti de Utstött der Ridderstapet och Adeln endast har 6 Ledamöter, kan ju lätteligen den händelsen inträffa, at blott 2, g eller 4 Ledamöter äro tilstädes och de öfrige för längre rid franwarande.
Om et wal af Ordförande da skulle förefalla, sa blef ju detta wal högst oformligt?
Dessutom sinner jag intet stäk, hwarföre man stal satta större förtroende til Utstötts-Ledamöterne, än til LleQorcrns, hwilka 206 Den 6 Mars. böra kunna sa wäija/ aken skicklig person blir Ordförande.
De wäljande kunna ock stanna i paria vota:
Huru stall da clecision erhallas?
Det skulle medföra mycken tidsutdrägt, och blifwa högst obehagligt för Ståndet, at wid et dylikt tilfälle gifwa stecision.
Den fräga upstär äfwen, i fall Ordförande stal wäljas, hwem stal föra ordet när twänne Utstött sammanträda.
Härom finnes ingenting stadgadt, och om ej afwikelse stal ste fran principen, borde wal dä anställas uti bada Utskotten samfält, som skulle förorsaka mycken tidspillan och blef altför oformligt om walet föll pä ingendera af de förra Ordföranderne.
Utskottets Förslag at wid yppad ledighet af Ordförande, eller under dest fränwarö, den äldste Riddersman stal föra ordet, ar aldeles stridande emot Utskottets egen princips för Ordförandes tilsättande, och framställer en ytterligare bristfällighet, uti den af flere högt beprisade nya methoden.
För öfrigt är projeÄet, at Ordföranderne stola wäljas, för Ridderstapers och Adelns uteslutande rättighet härtil högst wädligt: och man kunde sä gerna genast hafwa föreslagit, atRidderstapet och Adeln skulle afsäga sig denna rättighet och samtelige Gränden utse Ordförande.
Nästan samma olägenheter upkomma, om Ridderstapersoch Adelns LIeÄorer stola utse Ordförande.
I synnerhet skulle wid manga tilfällen, hälst wid ombyte af Ordförande, mycken tid förspillas genom de flere formaliteter, som derwid mäste iakttagas.
Desse med flere swärigherer blefwo säkra följder af det förestagna nya sältet at utse Ordförande, Den 6 Mars. 207
Le, dä deremot alt hwad man anförer emot den gamla metKoiZen lätteligen kan undwikas, inträffar sällan, och ar endast byggdt pa suxpositioner.
Man säger t. ex. at en aldeles officklig person kan bli Ordförande.
Detta tror jag aldrig har handt, och bör aldrig kunna hända, dä LleÄorerne ^pfylla sin enda och förnämsta skyldighet, den at til Utffotts Ledamöter utse fficklige och redlige man, och aldrahälst sa wälja, at en skicklig ^Person blir Ordförande.
Om klcckorLrne någonsin skulle uraktlåta denna ffyldigher, wore de icke mera wärdige Nidderffapets och Adelns förtroende, och om denna oförmodade händelse inträffade, sä är all anledning at förmoda, at den person, som genom et dylikt illa beräknadt wal blefwe Ordförande, agde sä mycket medwerande af sin mindre fficklighet, at han afsade sig förtroende!.
Man inwänder ock at tilfällen förekomma, dä LlLÄorerne icke kunna wälja en skicklig Person til Ledamot i Utstött, emedan han innom Riddarhuset har ett främre säte, än den, som redan fört ordet, hwarigenom han skulle clexlacera den sednare.
Utom det en dylik C38U8 högst sällan inträffar, medförer den icke nagra swära följder, emedan den person, som för nämnde orsak icke kunde inwäljas i ec Utskott, klef snart emploxeracl i et annat, och hans egenskaper skulle werkeligen öfwerträffa dem, som jordens barn manligen äga, om allmänna arenderne skulle lida för det en enda In6ivi6u nagra dagar förr eller sednare blef wald til Utffotts Ledamot.
Dessutom anser jag det wara en öswerdrifwen artighet, at icke wälja en skicklig person, för derhän läeplgcersäe en Ordförande:
Den fednare skulle äga en mindre passande fåfänga och förtjena föga aktning, vm han fann sig deraf stött.
Slu - SO8 Dell 6 Mars.
Slutligen har jag hörk sagas, at en sä ung person kunde bli Ordförande, at han i anseende kil sin ungdom och oerfarenhet icke dertil wore passande.
Men genom det stadgande, at jngen får wara Riksdagsman, som icke fyllt 25 Ar, synes äfwen denna inwändning warahäfwen, hälst hwar och en wid denna alder wanligtwis, har förwärf wat den erfarenhet och de kunskaper, som fordras til ifrägawarande befattning; och da man ansett äldste närwarande Grefwen, äfwen wid denne alder kunna föra order in plerw, lärer den ester Matrikeln äldste närwarande Riddersman kunna bestrida Ordförandeskapet i et Utskott.
Härtil kommer, at dä en antagen princips altid bör följas i alla delar, som under densamma böra och kunna hänföras, och, enligt hwad jag nyss nämnde, äldste närwarande Grefwen är Ordförande hos Rivderskapet och Adeln under Landtmarstalkens franwaro, bör ock den i et Utskott närwarande äldste Riddersman föra ordet.
Kan äldsta Grefwen nästan under en hel Riksdag (Landtmarskalken kunde wara sjuk) föra klubban pä Riddarhuset; sä skulle det wara beklagligt, om icke den äldste Riddersman kunde göra det i et Utstött.
Jag förmodar at hwarken Ridderstapet och Adeln eller de andra respeäive
Standen under denna eller förra Riksdagar haft skäl at klaga öfwer Ordföranderne i Utskotten, fastän de icke warit genom wal utkorade.
Jag förmodar, at de til egen och Ridderskapets och Adelns heder upfyllt detta kall; och man kan tyda hwarje sädant Förslag, som detta innefatta et slags misstroende til Den 6 Mars. 209 til den OZss bland Ridderstapet och Adeln, som bade äger och bör aga innom sig sa manga stickliga personer, at Utstotten hädanefter, som hittjls pä gammalt satt kunna förses med Ordförande.
Jag wagar således utbedja mia Herr Grefwens och Landtmarstalkens kroposickon pä afstag ä det nya sattet, at utse Ordförande i Utstotten; och deremot at det gamla ma bibehallas.
Friherre konenbsne, 8c bering, pch Friherre L^IIenstierna, Lric, conkormerLäc sig med Herr kotblieb.
Grefwe körner, ^6oIpb Loran.
Sä wida Högloft.
Ridderstapet och Adeln, sturle finna mera tjenligt, at bibehälla det hirtils wanliga bruket, stall jag wihr ej wara den, som genom enträgna inwändningar uppehåller tiden, men jag får hemställa om dec icke i sjelfwa werket ar angenämare, at wara wald til Ordförande i et Utstött af sina medbröder, än at blifwa der endast til följe af en äldre nummer innom Ståndet.
Jag stulle wilja fraga, om en hög födsel alkid kan anses såsom en borgen för skicklighet, och om icke, sä lange den nu gällande principen följes, Lleckorerno altid stola möta swärigheter wid walet af UtstöttsLedamöter.
Om wåler af Ordförande stulle öf. werlemnas at Ledamökerne i Utstottet sjelfwe, förlorar Ridderstapet och Adeln derigenom ingen rättighet, men det ar at förmoda, at mera ordning i ärenderne winnes.
En redlig och kunnig man, är säfom sadan möjligen berättigad, at waljas ril Sjette Bandet.
Ut - 2lo Den 6 Mars. Utskotts Ledamot, men han ar derföre icke altid skicklig at wara ordförande.
Dertil fordras drift, redlighet, kunskap och en färdighet i ärender och göromål, som ej alla utan öfning kunna aga.
Och da Ledamöterne i et Urstott bast kanna hwarandra sjelfwe, wore derföre min önskan, ar walet af Ordförande dem updrogs.
Herr 8trZ1e, Larl ^l3ANU8, conkormerkläs sig med Herr Grefwe kölner.'
Grefwe I>3Ntin^8bLU8en, Albreckt, conkormeiaclL sig med Herr Kotbliek, tiliaggandes at dä antalet af Ordförande i Utskott ej utgjorde mer an 8 högst 9 personer, storde man förmoda, at detta ringa antal skicklige man, afwen bland de äldre numrorne borde finnas.
Friherre Legerström, kacob, coniormeracle sig med Grefwe körner.
Friherre Kugbeck) e^lexLnger, instämde til aila delar med Herr Kotblieb.
Da Herrar Lleckorer hittils altid utmärkt sig med sa granlaga wal af Ordförande i Utskott, sag Friherre Knäbeck ej anledning, hwarföre man hädanefter för dem skulle wisa mera misstroende.
Han hade aldrig hört, at någon öfwer deras wal haft stal at sig beklaga.
Grefwe klörner, Häolpb Loran, förr klarade sig ej wilja wara enwis, och önskade nu .allenast fa gifwa tilkänna, at om han skulle rådfråga sin egen erfarenhet i de Utskott, hwari han wa - Dcn 6 Mars. sn warit Ledamot, skulle han deraf wara böjd, at önsta samma walsatt, som förut.
Likwäl wisjte han ej om denna regel altid wore giltig.
Herr koek lie K anförde, at om Ledamöterne sins emellan stulle walsa Ordförande, kunde lotten, af manga LonsiclerLtjonLr, latt falla pä en mindre passande person.
Til LIEoeernss urstiljninq, kunde man hafwa mera förtroende, da Vesta walde Ordföranden pä samma gang, som de öfrige Ledamörerne.