Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. ville sanctionera de lagar, som för myntbestämningen och Bankens rörelse ansågos nödiga; då de öfverlemnade åt K. M. att, sedan Bankens metalliska fond blifvit ökad till den bestämda proportionen till sedelstocken, efter Dess höga godtfinnande bestämma tiden för realisationens början; då 2 §. af denna lag för Bankens rörelse öfverlemna!- åt den andra Statsmagten, Konungen, ett practiskt deltagande och afgörande i frågor om utvägarna att afhjelpa Bankens obestånd och garantera dess säkerhet; uti dessa åtgärder, säger jag, synas skäligen likartade deltaganden vara K. M. öfverlåtna, som de, hvilka nu här framställas såsom lagstridiga.
Från dessa ståndpunkter har motivernas författare velat utgå; och om deras meddelande skulle anses lagstridigt, anser jag, lika med Gr. v. Fersen, pröfningen deröfver härstädes nu vara lagstridig.
Hvad frågans närvarande behandling beträffar, så, aldenstund densamma, enligt 44 §■ Riksd.Ordn., icke kan omedelbarligen till pröfning förekomma, utan remiss deraf måste ske, anhåller jag, att denna remiss må till Lag- och BaneoUtsk:n verkställas.
Jag har begärt ordet endast för att förklara, att då jag sagt, att Stånden sedermera, när Utsk.’ns betänkanden återkommit, ägde att urskilja och bedöma, huru de ville behandla frågan, har jag dermed endast velat säga, att det är, när målet blifvit af LTtsk:n utred t, som Ståndens pröfningsrätt inträder.
Hvad åter angår mitt yttrande om de förtydningar, som ägt ruin, har jag icke sagt, att de skett inom RiksStånden, men utom dem; och för att öfvertyga sig derom, behöfver man endast att hafva läst vissa tidningar.
Att jag deltagit i öfverläggningen, då ifrågavarande banklagsproject afgafs, har jag aldrig satt i fråga och arnar aldrig söka undandraga mig ansvaret för de tillstyrkanden, jag afgifvit.
Det är endast för att besvara några ord af Gr.
Horn, som jag nu åter uppträdt.
Jag har icke velat bestrida Ståndet att låta alla de gjorda anmärkningarna åtfölja till Utskottet, eller påstå, att sådant skulle innefatta en förödmjukelse förUtsk., men att det skulle blifva det, om Ståndet lemnade föreskrift åt Utsk. att behandla målet med iakttagande af grundlagens stadganden; ty en sådan föreskrift hafva TJtskm redan uti Riksd,Ordn:s föreskrifter.
Äfven jag skulle, om jag ansåg mig hafva rätt att yttra något om formen af den K. Propos., hafva deremot ett eller annat att anmärka; men jag afhållen mig derifrån, emedan jag delar Gr. v. Fersens åsigt i detta afseende.
Discussionen har tagit en riktning, som jag anser grundlagsvidrig och som en annan gång kunde leda till ganska men - Den ii Mars c. m. iS3 iiga följder.
Jag ber derföre att i protocollet få nedlägga samma reservation som bemätde Hr Gr., under anhållan, att Hr Gr. o. Landtm., som icke lärer finna sig dertill af grundlagen förhindrad, täcktes framställa proposition å remiss lill Banco- och LagUtsktn.
Gr. Cronhjelm: Gr. v. Fersen liar fästat uppmärksamheten på hvad jag sjelf sagt och åtskilliga ledamöter i förra plenum yttrat, att nemligen 2 punkten i 2g §.
Riksd.- Ordn. bestämmer gången af discussionen , som bör äga rum.
Han har jeinnförelsevis äfven påmint örn en discussion, sorn här för några dagar sedan förföll derigenom, att motionären då återtog sin motion; men denna liknelse kan icke äga rum, emedan K.
M. troligtvis icke lärer vilja återtaga sin JNåd.
Jag vill föreslå en utväg, som kunde förlika alla interesse!), den nemligen, att motiverna qvarstadna, men det öfriga remitteras.
Åkerhjelm liar uti i83o års
Ständers beslut och deras till följd deraf hos K.
M. gjorda und. anhållan om sanction å mvntbestämningslagen velat se en anledning till ifrågavar. motiver.
Jag tror icke, att i83o års Ständer, då de utöfver behofvet begärde nyssnämnde K.
M:s iVåd. sanction, derigenom begingo en grundlagsvidrighet.
Ännu limingen af de talare, hvilka yttrat sig emot mig, uppgifvit den J., som skulle hindra mig att få det af mig gjorda tillägg jemväl öfverlemnadt till Utsk. 44 §•
Riksd.Ordn. förbjuder
Stånden att till omedelbart afgörande företaga K. M:s Propos:r.
Men härom är icke fråga, utan endast att vid remissen få en tanke uttryckt örn gränsen för Utsk:s pröfning af frågan.
Mörner har icke förstått mig, då han trott min mening hafva varit, att Stånden, vid målets återkomst från Utsk., icke skulle äga att pröfva det grundlagsvidriga i förslaget; ty jag har blott sagt, att då är det för sent att söka befria sig från det grundlagsstridiga.
Ehrenborgh har ansett denna formfråga vara af föga vigt.
Jag deremot anser den för den vigtigaste, som förevarit sedan 1809, med undantag af en vid 1812 års Riksdag.
Den innefattar det farligaste prejudicat, som mot Svenska folkets i grundlagarna förvarade frihet kan stadgas.
Jag tillstyrker remiss med det tillägg, jag haft äran göra.
Det synes af fortgången af denna discussion, huru mycket det är af nöden att fästa Utsk:ns uppmärksamhet på den K.
Skrifvelsen, som till deras behandling öfverlemnas, enär en af de ledamöter, hvilka yrka remiss utan det af Gr.
Cronhjelm föreslagna tillägg, tydligen ådagalagt, att motiverna icke skulle innebära annat än ett lagligt och väl grundadt omdöme inom Conseillen om den nytta, som Ständerna skulle finna uti att hembjuda Re - iS4 Den ii Mars c. m. geringen deltagande uti Bankens förvaltning, ehuru motiverna tydligen utvisa, att nian åsyftat att genom banklagsförslaget vinna det resultat, som med 72 §:s förkastande skulle gå förloradt.
Jag är icke bland dem, som kunna gilla ett dylikt försök, ehuru jag gerna medgifver, att K.
M:s veto uti bancolagstiftningen är lika nödvändigt som vid stiftandet af civil- och criminallag.
Men det är likväl ett gifvet factum, att om detta lagförslag i den anda, som motiverna utvisa, kommer att af Ständerna antagas såsom ett civilt lagförslag, står det i opposition mot grundlagsbudet i 72 §.
Reg F., så mycket mera som det i första §. innehåller ordagrannt den afslagna nya redactionen till nyssnämnde 72 §.
Men då den förutsättningen, att olika tankar om förslagets lagenlighet framdeles kunna föranleda till ytterligare debatter inom Stånden, i fall Utsk. kunde inkomma till Ständerna med förslag till banklag, deri någon supponerad grundlagsvidrighet skulle förefinnas; så finner jag, att Ståndet på förhand bör fästa Utskottens uppmärksamhet härpå, och att således det af Gr.
Cronhjelm föreslagna tillägget ingalunda är olämpligt.
Hvad åter vidkommer den af flera talare gjorda påminnelsen om en förmodad olaglighet i discussionen, hvarigenom, med hänsyftning på 29 §•
Riksd.Ordn., man velat begränsa vår yttranderätt, torde det tillåtas mig få erinra, att de måhända något för långt utsträckt deras farhågor.
Meningen i förenämnde §. är tydlig och klar.
Ofvanföre den citation af 2 morn., som Gr. v. Fersen gjorde, står nemligen: ”Frågor i detta ämne (nemi.
StatsRåds-ledamöternas entledigande), kunna i R.
St:s plena väckas och af andra R. St:sUlsk., än GonstitutionsUtsk., hos Stånden andragas, men icke af R.
St. afgöras, förrän sistnämnde Utsk. deröfver blifvit kändt.”
Men här har, mig veterligen, ingen väckt fråga om att skilja någon af StatsRådets ledamöter från ernbetet, hvarförinnan jag anser den förenämnda begränsningen af yttranderätten icke kunna äga rum.
Jag får vördsamt hemställa till de Hrr, som ansett discussionen hafva fått en olaglig form, om icke dessa värda ledamöter skulle finna det lämpligt, att denna fråga icke vidare discuteras, på det vi icke må inledas i en annan obehaglig formfråga, utan att vi må komma till den egentliga frågan om remiss, som jag ytterligare tillstyrker må ske med det af Gr.
Den satsen, att K. M:s Nåd.
Propos. måtte remitteras, anser jag vara så utredd, att jag derom icke vill orda något; men jag begärde ordet, då jag hörde en ledamot åberopa praxis för den anhållan, att målet måtte remitteras blott till ett Utsk. 56 §.
Reg.F. säger nemligen, att innan ett ämne till afgörande företages, skall det förvisas till vederbörligt, icke vederbörliga, Utsk.
Lag stif - Den 11 Mars e. m. stiftaren liar ej ansett någon remiss till flera Utsi. behöfvas, inen deremot i 43 §•
Riksd.Ordn. lemnat Utsk. rättighet att med annat Utsk. sammanträda, i fall målets beskaffenhet så fordrade.
Nu är ifrågavarande ämne af den egenskap, att det af Banco- och LagUtskm bör behandlas.
Det beror således på It. o. Ad., lill hvilket af dessa Utsk. remiss skall ske.
Af sakens natur finnér man, att BancoUtsk:s behandling tillhör den materiella delen af frågan och LagUtskrs den formella, så att, om Ståndet remitterade frågan antingen till LagUtsk., eller Lag- och BancoUtsk., blefve ändå följden, att BancoUtsk:s beredning af målet korame att föregå den öfriga handläggningen deraf; hvadan jag således tillstyrker remiss till BancoUtskottet.
Här har älven blifvit föreslaget ett tillägg, som borde åtfölja remissen till förekommande af en grundlagsvidrighet; men jag hemställer, huruvida denna åtgärd är grundlagsenlig.
När ett ämne till remiss förekommer, äger ju hvar och en att göra sina anmärkningar, hvilka åtfölja till Utsk. och deruti så många ledamöter, som behaga, kunna förena sig.
Men att hela Ståndet, såsom en enda moralisk person, aflemnar ett yttrande, innan målet från Utsk. återkommer, finner jag mindre grundlagsenlig!.
Om vi dessutom närmare betrakta tillägget, innefattar det icke annat än en påminnelse för Utsk. att behandla frågan i öfverensstämmelse med grundlagen , som Utsk. besvurit; och upplyst af de åtföljande anmärkningarna, bör det icke kunna fela af okunnighet.
Kan Utsk. således icke af sjelfva grundlagen tvingas att följa den, tror jag, att det icke heller ledes derhän af detta postscriptmn.
I öfrigt torde jag få fästa uppmärksamheten på en Rådgifvares yttrande om Ständernas oinskränkta lagstiftningsrätt för Banken, hvilket jag skulle trott mig hafva orätt fattat, om icke äfven en annan haft lika yttrande.
Jag har, sedan jag började befatta mig med riksdagsgöromål , förgäfves sökt utforska, hvaruti denna obegränsade rättighet består; ty jag finner uti 87 §.
Reg F., huru allmän civil-, criminaloch kyrkolag genom båda Statsmagternas samverkan stiftas.
Det måtte dä följa af sig sjelf, att ingendera af dem kan i verkställigheten åsidosätta en sådan lag.
Likasom Konungen, då han enligt 4 §■ Reg.F. ensam styr riket, är bunden af hvarje gällande lag, måste äfven R.
St., då de enligt 72 §. ensamma förvalta sin Bank, ställa sig gällande lagar till efterrättelse. 725.
Reg.F. vill, så vidt jag kan förstå, icke säga något annat, än att Ständerna äro Bankens ägare och kunna, på samma sätt som enskilda bankierer, stifta reglementariska ordningar och författningar för Bankens styrelse; men alldeles icke, att Ständerna kunna våga tillåta sig någon afvikelse från en i grundlagsform tillkommen lag.
Jag styrkes i denna öfvertygelse ännu mera af de i sistnämnde grundlags-^, förekommande orden: hädanefter som 4'll. 24 Den 11 Mars e. ra. hittills.
När jag går tillbaka till Bankens stiftelse, linner jag, att Svea Hofrätt bestämdes tili Bankens forum, antingen den sjelf kärade, eller någon annan kärade å densamma.
Detta sistnämnde utvisar tydligen, att Banken enligt lag kunde dömas att fullgöra sina förbindelser.
1668 års banco-ordning var dessutom af båda Statsmagterna fasjställd till obrottslig efterlefnad, d. v. s. den var lag.
Det missförstånd i opinionen örn lätta förståndet af 72 §.
Reg.F., som nu är allmänt gängse, tror jag hafva till en del tillkommit genom det orätta sätt, hvarpå 1818 års moratorium promulgerades.
Af ordalydelsen i Regeringens kungörelse ser det ut, som den sjelf hade ansett sin sanction å detta R.St:s beslut öfverflödig, hvilket, enligt min åsigt, innefattar ett stort misstag.
Jag anser det vara utan all fråga, att, enligt nuvarande stadgandet i 72 §.
Reg.F., en lag för Banken kan stiftas; och jag tillstyrker derföre remiss till BancoUtsk.
Jag har ånyo uti Gr.
Cronhjelms anförande sett ett misstag uti en apostroph mot det sätt, hvarpå jag önskade tillvägabringa en lagstiftning för Banken och dess rörelse.
Jag erkänner, att så hinge jag har någon befattning med Banken, någon rätt att yttra mig i dess angelägenheter, skall dess förbättrade lagstiftning utgöra ett dyrbart föremål för mina bemödanden, oberoende af andras mot mitt stridande begrepp 0111 hvad som i detta afseende är lämpligt och rätt.
I öfverensstämmelse härmed har jag funnit och finner ännu 72 §:s närvarande redaction icke hindra Ständerna att underkasta sin lagstiftning för Banken samma band, som i andra frågor af allmän beskaffenhet.
Det har fagnat mig att höra den siste värde talaren så fullständigt utreda, huru ingalunda ganda redactionen af 72 §. hindrar Bankens ställande under lagar, stiftade i form af civillag, att jag ingenting behöfver tillägga.
Men skulle jag behöfva flera skäl, funne jag dem tillräckligt i de olika begrepp, de värda talare, som i dag yttrat en olika åsigt af denna §., gjort sig om vidden af den befrielse från annan lagstiftning, densamma skulle lemna.
Cronhjelm, fann i förmiddag i myntbestämningslagen af d. 1 Mars i83o en garanti för Banken, som gjorde öfverflödig den, andra sökte i nya redactionen af 72 §.
Han erkände således lagligheten af nämnde lag, stiftad under gamla redactionens af 72 §. gällande magt.
Sedan efteråt en annan talare fann denna redaction lemna Ständerna så vidsträckt magt, att de ej behöft Konungens sanction för myntbeslämningen till ett beslut, som tillät Banken betala med 18 sk. hvad den förbundit sig betala meri sk., har Hr Gr. i afton yttrat sig, att måhända Konungens sanction varit obehöflig.
Vore det så, och då samma 72 §. nu qvarstår som 1829, så kunde Ständerna nu med lika rätt ensamma ändra nu stadgade inlösningsgrund för Bankens sedlar; och då Den ii Mars c. m. 187 frågar jag
Ilr Gr., huru stor garanti i83o års myntbestärrlliingslag Jemnar. Gi'.
Cronhjelm har, under mycket ordande om sin moderation, med en moderation, hvars beskaffenhet jag lemnar åt den ädle Gr:s egen lugnade pröfning att bedöma, riktat ett anfall mot en af realisationens sak högt förtjent embetsman för det olagliga, Hr Gr. trott sig finna i det aflemnade förslaget till banklag och särdeles i motiverna.
Jag hade icke ämnat att nu ingå i den förras detailler, aldrig att vidröra hvad som blott var redaction; men arten af det anfall, som nu blifvit deremot riktadt, har förmått mig att upptaga ämnet litet närmare.
Jag erkänner sålunda, att då jag fick tillfälle se lagförslaget någon tid, innan det aflemnades, ogillade jag 1 §. såsom öfverflödig, i händelse nya redaetionen af 72 §. antogs, och i motsatt fall olämplig; jag erkänner vidare, att jag ansett förslagets aflemnande under närvarande förhållanden och motivernas uppställning olämpligt, oklokt och hvad dylikt ndjectivum man behagar, endast icke olagligt; och delta skall jag bevisa.
Man har isynnerhet velat finna olagligheten deri, att ett lagförslag, framstäldt till möjligt antagande genom 3 Stånds pluralitet, ordagrannt upptog stadganden, hvilka såsom grundlagsförslag underkastats 4 Stånds enhälliga afgörande, såsom vilkor för bifall, och att motiverna just förutsatt att på detta sätt suppleera möjliga förkastandet i grundlagsväg.
Jag har redan medgifvit den brist på riksdagsklokhet —- riksdagstaktik —, detta öppna, ärliga erkännande af författaren till motiverna förråder; men olaglighet ligger icke deri.
Grundlagen förbjuder på intet ställe att på samma gång föreslå ett stadgande till upptagande i grundlag eller bland allmänna civila lagar.
Den föreskrifver bestämda vilkor för antagandet i begge fallen.
Dessa vilkor uppfyllda, äro besluten lagliga, äfven om man i civil lagstiftningsväg antagit, hvad man såsom grundlag förkastat.
Endast då medgifver jag, alt en civil lagstiftningsfråga ej kan blifva föremål för antagande, när den står i strid med gällande grundlag; men att så ej här är fallet, har redan Hr v. Troil fullständigt visat och, hvad som mera är, alla 4 RiksSt. erkänt, då de 1829 underkastade Banken en civillag för densamma.
Skälen, hvarför man kunde antaga i ena vägen, hvad man förkastat på den andra, kunde vara mångfaldiga, och äro ensamt beroende af hvarje voterandes individuella omdöme.
Jag skall dock uppgifva några, hvilkas lämplighet icke lärer af Gr.
Cronhjelm bestridas.
Oberäknadt, att omdömet i sak möjligen kunde utfalla annorlunda, då man en längre tid ägt tillfälle med lugn betrakta densamma, än då detta sker under de häftigaste inverkningar på farhågor, passioner oell till och med hederskänslan, kunde man ofta äga betänklighet att med grundlagens större oföränderlighet omgärda ett lagstadgande, man väl i vanlig lagstiftningsväg kunde vilja i88 Den ii Mars e. ra. bifalla; och dessutom — i närvarande fall — bunde mangen, just i livad Hr Gr.
Cronhjelm anfört vara ett af hans hufvudskål mot antagandet af nya förslaget till 72 §. eller den ännu icke afgjorda silfvervexlingen, linna en betänklighet mot Konungens deltagande i lagstiftningen för bankrörelsen, som skulle försvinna, när lagen kom att afgöras, sedan utvexlingen redan vore afgjord.
Det är ingalunda min afsigt att vilja förlänga en discussion öfver ett ämne, som blifvit betrnktadt nästan under alla synpunkter.
Det är blott en pligt, jag går att uppfylla genom detta yttrande.
Man har framkastat tvifvel 0111 det sätt, hvarpå Konungens Rådgifvare fullgjort sin skyldighet, då det förslag, som nu är under öfverläggning, i StatsRådet föredrogs.
Det är icke i den form, frågan framkommit eller i dess närvarande skick, som det tillkommer mig att deröfver yttra mig.
Åkerhjelm och II.
Ex. Hr Gr. af Wetterstedt hafva redan utvecklat, under hvad förhållande förslaget till Ständerna öfverlemnades.
Äfvenledes har Frih.
Åkerhjelm upplyst, under hvad förhållande de så mycket omtalade motiverna tillkommit.
Likväl skall jag ingalunda vilja undandraga mig det ansvar, hvartill de kunna föranleda; men jag förenar mig med Gr. v. Fersen deruti, att det gifves en stadgad väg för anmälan till detta ansvar.
För öfrigt vill jag ej vidare omtala målets behandling.
Derom hafva många redan yttrat sig.
I öfverensstämmelse med 44 5.
Riksd.Ordn. anser jag, lika med flera talare, att remiss af förslaget bör ske; men då flera talare ansett lagförslaget, sådant det nu befinnes, stå i strid med grundlagen, och andra åter hyst en motsatt åsigt, finnér jag det vara min pligt att till protocollet förklara, det jag anser ifrågavarande lagförslag, som nu kommer att remitteras, vara stridande mot grundlagens stadgande i nu gällande 72 §. af Reg.F. Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja till BancoUtsk., dit jag anser förslaget böra remitteras.
Jag skall ej länge upptaga tiden.
Horn mot mig yttrat, skall jag vara ganska fåordig.
Jag är lika mån som den ädle Gr:n 0111 yttranderättens helgd och tror mig ej i min reservation hafva trädt dess grundlagsenhga rättighet för nära.
Hr Gr:n har framställt till mig den anmodan att icke vidare yttra något i formfrågan.
Jag går Hr Gr:s önskan till mötes och ställer mig Hr G:s uppmaning till efterrättelse, helst jag redan förut yttrat grunden, hvarpå min yttrade öfvertygelse stödjer sig.
Egentligen har jag begärt ordet i anledn. af Gr.
Cronlijelms påstående, att ingen uppgifvit något på grundlagen grundadt motiv för vägran till Hr Gris begäran, att tillägget skulle få åtfölja propositionen af remissen.
Jag han likväl, då jag bestred proposition å Hr Gr:s framställning, Den ii Mars c. m. åberopat 44 §•
Riksd.Ordn., hvari står: ”må ej i R.
St:s plena till omedelbarligt afgörande upptagas, utan skola öfverlemnas till utredande af behöriga Utsk.;” och jag hemställer, om ej denna grundlags-^, kan tillämpas på detta fall, och om icke Gr.
Cronhjelms förslag står i strid med detta stadgande.
Slutligen vill jag blott tillägga, att jag ingalunda anhållit om proposition å remiss, för att i civil lagstiftningsväg söka insmyga något, som skulle vara i strid med våra grundlagar.
Sedan det hade lyckats mig att bringa saken derhän, att man erkänt, det lagförslaget vore stridande mot 72 §:s Reg.F. närvar, redaction, var jag tillfredsställd.
Men då discussionen nu börjat taga en annan vändning, och mina motståndare tyckas hafva repat mod att vilja förklara hela saken blott såsom en ”obetänksamhet” eller ”oskicklighet” eller något dylikt, har jag nödgats ånyo uppträda, blott för att fråga, hvad man för framtiden skall liafva att vänta efter ett sådant förfarande; hvilket jag öfverlemnar icke allenast till R. o. Ad:s, utan äfven till de öfriga Ståndens och till hela allmänhetens behjertande.
Yi känna blott ryktesvis, att a:ne
Stånd afslagit 72 §:s nya redaction; men vi känna bestämdt, att R. o. Ad. lemnat sitt bifall dertill.
Om vi i förra afseendet ägde officiel visshet, skulle jag med min röst biträda Gr.
Cronhjelms och deras mening, hvilka, lika med honom, ansett Ståndet höra erinra Utsk. att vid målets behandling ur förslaget utesluta, hvad som finnes stridande mot grundlagen.
Men då vi icke officielt känna förhållandet rör:de 72 §. uti de öfriga Stånden, föreslår jag, för att komma ifrån denna discussion, att R. o. Ad., till följd deraf, att Ståndet antagit 72 §:s nya redaction, remitterar förslaget utan tillägg, helst Utsk. skall finna tillräcklig upplysning af den åtföljande discussionen, äfven om de Stånd, som hafva afslagit 72^., underlåta att beledsaga remissen af banklagsförslaget med ett sådant tillägg, Gr.
Cronhjelm uppgifvit.
Jag tillstyrker derföre helt enkelt remiss till LagUtsk.
Jag ber endast att i största korthet få göra ett tillägg till hvad jag yttrat.
Jag vill påminna mig, att Konungens promulgation af en lag icke gifver den egenskap af att vara af Konungen sanctionerad.
Konungen utfärdar Brännvinshevilln.Förordningen; men jag kan icke tänka mig, att den är af Konungen sanctionerad.
På samma sätt skedde promulgationen af 1818 års moratorium såsom ett Ständernas beslut.
Cronhjelm har anmärkt, att 1818 års moratorium af K.
M. promulgerades såsom ett Ständernas beslut.
Detta var just, hvad jag ansåg för ett misstag af Regeringen.
Deraf lärer raan icke kunna sluta till den igo Den n Mars e. m. sats, Gr.
Cronhjelm yrkar.
Jag erinrar mig, ^tt Ständerna 1S09 i önskningsväg anhöllo örn upphäfvande af vissa tull— afgifter.
Sådana misstag kunna äga rum emot grundlagarnas rätta mening, men förändra dem derföre icke.
Det linnes en §. i Reg.F., som bestämmer, huru härmed skall förhållas, och icke annorlunda. H. Ex.
Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att då inom R. o. Ad. skiljaktiga tankar uppstått i afseende på den nu uppkomna formfråga, rörande remissen af K. M:s Nåd.
Skrifvelse med förslag till lag för Banken, ansåg H.
Ex sig skyldig att göra R. o. Ad. reda för sin öfvertygelse derom.
Hvad först anginge det förslag, att denna Nåd.
Skrifvelse icke skulle remitteras, utan förblifva på R. o.
Ad:s bord, tilldess förslaget till ändrad redaction af 72 §.
Reg.F. antingen blifvit afslaget, eller af R. o. Ad. antaget och af K.
M. sanctioneradt; så och enär med den Nåd.
Skrifv. ett förslag är öfverlemnadt, öfver hvilket R.
St. skola sig yttra, ansåg H. Ex. sig, till följd af 44 oc^ 49 SS- Riksd.Ordn., icke kunna meddela proposition å förslaget, att den Nåd.
Skrifv. skall förblifva livilande.
Hvad åter anginge det förslag, som blifvit gjordt, att vid remissen lemna det eller de Utsk., till hvilka den Nåd.
Skrifvelsen remitteras, någon föreskrift att i visst fall icke till behandling upptaga den eller den delen af förslaget; så och enär grundlagen icke lemnar någon anledning till ett sådant handlingssätt, utan tvärtom i alla de §§., der Utsk. omtalas, lemnar dem den friaste pröfning af de till dem öfverlemnade ämnen, och antagandet af en sådan princip skulle kunna leda derhän, att, vid målens slutliga behandling af RiksSt., beslut skulle kunna fattas i ämnen, öfver hvilka TJtsk. ej blifvit hörda, ansåg IT.
Ex. sig ej heller å detta förslag kunna meddela proposition.
Beträffande slutligen frågan om bestämmandet af det eller de TJtsk., till hvilka denna Nåd.
Skrifv. borde remitteras, ansåg H. Ex., till följd af 53 och 81 §§.
Reg.F. samt 29 och 44 SS- Riksd.Ordn., att någon remiss till Constit.Utsk. af den ifrågavar.
Skrifv. icke kunde äga rum, men trodde deremot, ehuru det under loppet af denna Riksdag varit i allmänhet antaget att remittera Jivarje fråga endast till ett TJtsk., intet hinder möta, att ju R. o. Ad. kunde remittera den Nåd.
Skrifv. vare sig till Banco- och LagTJtskm gemensamt, eller till ettdera af dessa Utsk. särskildt.