Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna skäligt, alt särskild propos. framställdes i afseende på frågan om anslag af allmänna medel för ett större landtbruks-institut, och i sammanhang dermed rörtde Frih. von Krsemers motion angrde inrättande af ett sådant vid Ulltuna.
Andra frågan blefve om det årliga anslaget af 5ooo r:dr för att tilldelas 5 mindre landtbruksskolor; och hemställde Hr Landtm, nu, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtskcs yttrande, att icke något större anslag af allm. medel, till inrättande eller underhåll af ett större landtbruksinstitut, bör anslås.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att, på sätt Frih. von Kraemer föreslagit, 4ooo r:dr böra på denna hufvudtilel anslås, såsom ungefärligen motsvarande Ulltuna kungsgårds arrende, att från 1841 afsättas, helst räntebärande, till en fond för bildande af ett landtbruksinstitut i större scala.
Jag torde få fästa uppmärk samheten derpå, att mitt förslag äfven gick derpå ut, att Ulltuna kungsladugård mätte, då arrendet upphör eller då arrendatorn afstår från arrendet, förvandlas till landtbruksinstitut.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Frih. von Kraemer äfven föreslagit, att Ulltuna kungsgård vid arrendetidens slut, eller förr, om arrendatorn vill från arrendet afstå, må upplåtas till ett allmänt landtbruksinstitut lör hela Sverige, under öfverinspection af den särskilda styrelse, som K. M. i nåder kan finna för godt att dertill förordna; och hemställde Hr Frih. o. Landtm., om R. o. Ad. härtill behagade lemna sitt bifall.
Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk.vs förslag, rörtde ett årligt anslag af 5ooo r:dr till nästa riksdag alt tilldelas fem lägre landtbruks-skolor.
Jag utbeder mig att Hr Frih. o. Landtm, måtte göra propos. på det af Hr von Rosen framställda förslag, nemi. att de af StatsUtsk. tillstyrkta 5ooo r:dr för ifrågavar. ändamål måtte ställas till Konungens disposition att fördelas på sätt K. M. lämpligast finner.
D’e n i» Augusti f. m.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Åd., att ett årligt anslag af 5ooo r:dr intill nästa riksdag uppföres att af K.
M. disponeras till, och fördelas emellan sådana lägre landtbruks-skolor, hvilka visat sig hafva bildat ett capital af minst 20,000 r:dr b:co i penningar eller egendom, och hvilkas organisation i öfrigt af K.
M. pröfvas motsvara det dermed åsyftade ändamål.
Slutmeningen uti 5:te punkten.
Med hufvudsakligt gillande i öfrigt af hvad Utsk. i denna slutmening yttrat, fann R. o. Ad. att, i följd af Stån dets nu fattade beslut, den för Utskts afdelning: ”Under’’visnings-anstalter för jordbruket och näringarna” erforderliga summa borde bestämmas till 21,000 r:dr b:co. 6: te punkten.
Befrämjande i allmänhet af jordbruk och Iandtmanna-näringar.
Rör:de denna punkt har jag att framställa en sådan anmärkn. sorn jag redan gjort ang:de saltpeternäringen, nemi. att rättast varit, att StatsUtsk. fattat sitt beslut gemensamt med Ekon.Utsk.; ty då Ekon.Utsk:s beslut i detta ämne inkommer till Stånden, så lägger det beslut, som R. o. Ad. nu fattat, hinder i vägen för bedömmande af Ekon.- Utskts åsigt, som omfattar detta ämne i en utvidgad scala, men då 3:ne Stånd afgjorl saken på sätt StatsUtsk. föreslagit, så inskränker jag mig blott till en reservation till protocollet.
Utskottets tillstyrkande i denna punkt bifölls.
7:de punkten, flästa fvelns förbättrande.
Under vis nings-anstalter för slöjd erna.
I egenskap af ordför. uti Direclionen för Chalmerska slöjdeskolan i Götheborg, får jag nämna, att ehuru stort behofvet är af högre anslag för denna inrättning, vi likväl skola försöka att efter bästa förmåga hushålla med hvad som blifvit be vi I ja d t, då Utsk. icke funnit sig böra tillstyrka hvad som blifvit hegardt.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då denna punkt innehölle tvänne frågor, ansåg han sig böra fördela propos:na, och hemställde nu alltså först, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag rör:de Chalmerska slöjdeskolan.
Jag har ingenting emot att bifalla öfverflyttning till riksstaten af anslaget för teehnologiska institutet.
Det är lämpligt, och anslaget bör bestämmas, på sätt Den i a Augusti f. m. sätt uti första betänk, är föreslaget, lill sammanräknade i4,44° r:dr; icke heller liar jag någonting emot, alt de till Gomrnerce-collegii disposition ställda 7000 r:dr minskas till 6,760 r:dr; men deremot kan jag icke annat än afstyrka att Manufactur-discontens behållning, efter afdrag af omkostningar, för hvarje år skulle till Riksg.cont. inlevereras; ty då denna disconts lånerörelse är sådan, att förluster stundom äga rum, som icke blifva synliga, förrän flera år efter det de inträffat, så kunde ett år så stora förluster uppkomma, sorn man icke hade beräknat, att disconten, till fyllande af den sålunda uppkomna bristen, behöfde den lill Riksg.- cont. inlevererade behållningen.
Jag tillstyrker derföre afslag påUtskts sednare betänk, och bifall till betänk N:o 61, i öfverensstämmelse med hvad jag nu yttrat.
Såsom ett ytterligare skäl till afslag, torde jag få fästa uppmärksamhet på, att de besparingar, Manufactur-disconten hittills gjort, kommit manufaclurernes lånerätt tillgodo, samt att det är på detta sätt, under längre följd af år den Manufactur-disconten enskildt tillhörande fond uppkommit, och i den genom sådan lill— vext efterhand möjliggjorda tillökning i utlåningen, hafva de dertill berättigade näringar ägt enda tillgången, alt icke se sin lånerätt minskad, i mån af näringarnas egen utvidgning.
Att nu, utan nytta för Slaten, borttaga denna lilla förmån i ett ögonblick, då man vill beröfva dem det förmenta skyddet af ett prohibitiv-systeme, torde finnas vara lira olämpligt.
Frih. von Kraemer instämde med Hr Rosenblad.
Lika med Hr Rosenblad anser jag det vara mera än illa, om den vinst, som Manufactur-disconten lemnar, icke skulle få tilläggas capitalet för denna discont; men jag kan icke med honom instämma uti anhållan om bifall till Utskts tillstyrkande uti denna punkt af betänk.
N:o 61, utan bör detsamma afslås och betänk.
K:o 217 bifallas med den förändring att R. o. Ad. låter sednare mom. rörtde vinstens öfverlemnande till Riksg.cont. förfalla; ty endast i denna händelse blir beslutet fullständigt och riktigt.
Då resultatet i det hela ungefärli gen blir lika, och då möjligtvis något af de Stånd, hvilka redan beslutat i ämnet, närmare följt sednare betänk.; så vill jag icke vara af skiljaktig mening med Frih.
Cederström, utan instämmer med honpm uti anhållan om afslag å förra och bifall till sednare betänk, med den af honom tillstyrkta förändringen deruti.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i sednare delen af 8:de punkten, upptaget på 6:le och 7:de sidorna i utlåt.
N:o 217.
Ropades nej. 11 H. 5o 3q4 Den 12 Augusti f. m. •
Uppå derefter framställd propus, blef samma förslag bifallet, med den förändring, att den under K.
Commerce® collegii förvaltning ställda Manufactur-Iåne-fondens behållning i årliga vinstmedel icke skall till Riksg.cont. inlevereras.
Då åtminstone ett men måhända tvänne
Stånd ännu icke beslutat öfver denna del af betänk., sä hemställer jag, om icke R. o.
Ad. skulle vilja inbjuda MedStånden att förena sig uti R. o. Ad:s beslut i denna punkt.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade besluta en sådan inbjudning, sorn Ilr Rosenblad nu föreslagit.
Ropades starka nej, blandade med ja. 9: d e punkten.
Bifölls. io:de punkten.
Då StatsIJtsk. tillkännagifva sig hafva följt principen att utföra anslagen i runda summor, och då under denna titel under de sistförfluten fem åren per medium utgått 19,600 r:dr, så synes mig som StatsUtsk. i denna punkt snarare bort utföra 20,000 r:dr än 19,000, emedan den förra summan är närmare 19,600 än den sednare, och 20,000 r:dr dessutom icke är för mycket.
Hr Nauckhoff, Joh. Otto, förenade sig med Frih. von Kraemer.
I anledn. af de upplysningar jag nu af Hr Frih o. Landtm, enskildt erhållit, afslår jag från den propos. jag begärde.
Som dessa upplysningar icke hun nit till mina öron, är jag icke i tillfälle att afstå från den i fråga var. propos:n.
Nauckhoffs sista yttrande får jag lemna honom den af Hr Frih. o. Landtm, mig meddelta upplysning, att det är från ränteberäkningen, som skilnaden härleder sig uti anslaget, hvilket sålunda rätteligen bör vara 19,000 r:dr.
Uppå derefter framställd propos. blef Utsk:s förslag af R. o. Ad. bifallet. ii:te punkten.
Bergsbrukets understöd.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad., att indelta räntor, kronotionde och spanmål in natura skola ut - Dm la Augusti f. m. 3t)5 gå enligt sednaste statsreglering, med de förändringar, sorn af R. o. Ad:s nu fattade beslut kunna föranledas.
Äfven fann R. o. Ad. för godt alt låta bero vid hvad Utsk. i utlåt.
N:o 217 yttrat derom, att möjligen ytterligare anslag komma att uppföras å denna hufvudtitel för navigations-skolor och undervisningsanstalter för skeppsbyggeri.
Jag anhåller om ursägt för det jag upptager R. o. Ad:s tid med ett anförande uti en fråga, som blifvit afgjord under det jag varit frånvarande.
I anseende till sakens vigt har jag skriftligen författat mina åsigler i ämnet.
Då jag vid återremissen hos R. o. Ad. af Bevilln.Utskls betänk, om tull-berilln:n ej var närvar, vid discussionen, i följd af erhållen permission, anhåller jag nu att få uttala mina tankar i denna vigtiga fråga, samt att de må få åtfölja återremissen.
Den hnfvudprincip, som H. Bevilln.Utsk., i likhet med Tull-comiteen, antagit som grund för sitt betänk., ang:de tu!lbevilln:n, biträder äfven jag, och kan ej annat än uttrycka min erkänsla emot detta Utsk., som sålunda vågat bryta de band, som alltför länge fjetlrat den Svenska industrien och förlamat dess rörelse.
Utsk. har härigenom öppnat en fri bana för täflan, som är det enda villkoret tor allt framskridande; och hyser jag derföre det hopp, att den frihet i både import och export, som Bevilln.Utsk. i sitt betänk, sålunda proclamerat, skall i framtiden, långt ifrån att, som många förespegla!, tillintetgöra Sveriges näringar, åt dem återskänka en lifskraft och en spänstighet, som de alltför länge saknat.
Då jag sålunda med verklig erkänsla instämmer i den hufvudåsigt, som af Utsk. blifvit följd i denna fråga, är det endast i vissa detaljer, och synnerligast i öfvergångssättet från det gamla till det nya systemet, som jag skiljer mig ifrån hvad Utsk. föreslagit.
Jag anhåller att få i korthet till Utsk:s öfvervägande, vid dess förnyade behandling af delta betänk., framställa mina tankar derom.
Till en början synes det mig nemi., att det goda, som Utsk. åsyftat, genom sitt förslag, att det nya systemet ej skulle taga sin början förr än den 1 Jan. 1844» hade säkrare och mera ändamålsenligt vunnits, om Utsk., i stället för att utsätta en bestämd tid af tre år, efter hvilken det nya systemet på en gång skall träda i verksamhet, hade föreslagit en successiv öfvergång dertill, på sätt Hr Lagerqvist motionerat, eller alt, med antagande att 100 proc. skyddstull svarar emot förbud, denna lull skulle årligen nedsättas med vissa proc., till dess för hvarje artikel det minimum af tull vore uppnådt, som Utsk. ansett böra bibehållas såsom ett 396 D e ii 12 Augusti f. in. för någon näring nödvändigt skydd.
— Detta sätt har, efter min förmening, det företräde framför det nu af Utsk. föreslagna, att fabrikanten eller näringsidkaren med visshet kan uppställa sina calculer och småningom minska eller öka sin rörelse, allt efter som han linner sin uträkning vara; att han nödgas genast vända sina tankar åt detta ämne och använda alla sina krafter för alt nu ifrån början ställa sig så, alt han kan molsta den brytning, som är oundviklig vid öfvergången från ett sysleme till ett annat, samt att denna öfvergång derigenom blir successiv och således mindre ingripande, än hvad den annars måste blifva, då den sker på en gång, -— delta må nu inträffa genast eller om tre år.
— Slutligen, och delta är med vår statsförfattning ej det minst vigtiga, blir det mindre iätt för kommande Ständer, om, hvilket åtminstone ej är omöjligt, en reaction då skulle söka att göra sig gällande, att ändra det vid denna riksdag fattade beslutet, om dess verkställighet redan uti en följd af år fortgått, och näringarna saint handelsförhållandena börjat att rätta sig derefter, än om denna verkställighet då antingen nyss blifvit påbörjad, eller också, ifall den kommande riksdagen skulle inträffa inom år i844> den ej ännu skulle existera annat än på papperet.
Jag bekänner derföre uppriktigt, att jag tror det för hela det nya systemets bestånd vara af den yttersta vigt, att H.
Utsk. i denna del frångår sitt fattade beslut, och ingår på det förslag, Hr Lagerqvist gjort, ehuru med de modificationer i tid och proc.-nedsättning, som Utsk. kan finna lämpliga.
Förslagsvis skulle jag dervid vilja proponera, att den skyddstull, sorn nu år i84o anses lika med ioo proc., år 1841 minskas lill 80, år 1842 till 60, år 1843 till 4°) år 1844 ti11 3o och år i845 till i5 proc., såsom det minimum, som Utsk. anser sig böra tillstyrka.
Dernäst kan jag ej annat, än på det Ulligaste instämma i de reservationer, Hrr Hallbäck, Brunnius, m. fl. afgifvit emot det af Utsk. framställda förslag, alt de hittills till införsel förbjudna varorna endast skulle få till tre af Rikets hamnar införas.
Utom det jag, i likhet med en af reservanterna, tror, att de öfriga stapelstäderna ej lagligen kunna beröfvas den stapelrätt, de en gång erhållit, och som hittills medgifvit dem att få fritt handla med alla de varor, som i allmänhet äro tillåtna; så anser jag äfven, att en sådan inskränkning skulle alldeles borttaga den fördel, som det nya systemet annars obestridligen skulle medföra eller lurendrejeriets upphörande.
Tvertoin skulle detta, genom ett dylikt monopölium för endast trenne af Rikets städer, af mångå anses nära nog fullkomligt legaliseradt för de öfriga, och blifva ytterst svårt att motarbeta, då deremot nesan af tullförsnillning skulle blifva lika allmänt fruktad, om ingen ort af Riket kunde vid dess utöfvande, mera än någon annan, skylla på lika förnufts- som lagvidriga stadgande» i detta D c n ia Augusti f. m. 3r)j afseende.
Jag yrkar derföre på samma rättighet att kandla med alla slags varor, för den ena sorn för den andra af Rikets stapelstäder.
Ogerna ingår jag äfven på den restriction, som blifvit föreslagen, alt de nu tillåtna artiklarna ej skulle få införas annat än på fartyg af minst 3o svåra lästers drägtighet, emedan jag anser denna bestämmelse kunna hafva en menlig inflytelse på vår skeppsfart, alt den, efter min förmening, är irrationell, svår att controllera oell, lika med ofvannämnda föreskrift, lockande till lurendrejning.
Skulle likväl anliängarne af det gamla fästa alltför mycken vigt vid denna sak, så kan den kanske med mindre våda beviljas, men då endast för någon kortare period, hvarefter, enligt min tanke, äfven delta band bör lossas.
Slutligen kan jag ibland hufvudbestämmelserna ingalunda gilla, alt Utsk. ansett sig böra bibehålla export-tullarna på någon förädlad vara; ty derigenom försvåras ju den förut redan för oss alltför svåra täflan med utländningen.
Export-tull hos oss är verkligen ett praemium, betaladt åt andra länders fabrikanter, och bör således, efter min tanke, så mycket hellre förfalla, som andra länders styrelser derutöfver underhjelpa sina fabrikanter med export-prasmier.
Det enda undantag härifrån, som möjligen skulle vara för närvar, nödvändigt, är för de råämnen, eller blott i första graden förädlade råämnen, sorn äro för de högre fabrikationernas tillvaro af nöden.
Jag tror med visshet äfven, att den minskning i tuli-inkomst, som Utsk. befarat genom export-tullens upphörande, skall mera än ersättas genom de inkomster, Staten på andra vägar erhåller, genom en lifligare inländsk industri, en i mån af exporten stigande import-tull.
Sedan jag nu, så godt jag förmått, har yttrat inig öfver de allmännare principer, som legat till grund för Utsk:s betänk., anhåller jag att få uttala mina åsigter öfver några af dess detaljer, hvari jag ej kunnat biträda hvad Utsk. föreslagit.
Den höjning i tullen på caffe, som Utsk. tillstyrkt, tror jag vara mindre välbetänkt, och yrkar, att det måtte blifva vid den förra tariffen, eller 3 sk. per fé.
Utom det att en förhöjning häruti säkert skulle medföra en betydligt minskad tullintrad, ett factum, som är af erfarenheten vid den föreglde nedsättningen i tullen å samma vara nogsamt styrkt, ehuru i motsatt förhållande, så är denna vara numera ej en luxartikel, hvarvid således en höjning eller sänkning i priset, såsom endast träffande de förmögnare samhälls-classerna, kan vara mindre vådlig, utan den utgör en verklig nödvändighetsvara äfven för de minst bemedlade, särdeles i städerna ; och skulle dessa betydligt lida genom den föreslagna förhöjningen.
Lika litet synes mig något skäl vara till den ännu högre afgift, som Utsk. föreslagit på de caffe-surrogater, särdeles cichorie, som med stor fördel begagnas i an - Den 12 Augusti f. m. dra lander, synnerligast i Tyskland, och som kunna lemnäs för vida bättre pris än det Amerikanska calfet, och äro lika stinda.
Om folket vande sig vid att mera allmänt begagna dem, hvilket endast kan ske genom en lättad import, så skulle säkert snart de dertill hörande vexter äfven hos oss komma att odlas, lill verklig nytta för landet.
Af samma skäl, sorn de ofvananförda, eller att man i möjligaste måtto bör, genom nedsättande af tullen å de varor, som höra till de fattigare classernas uppehälle, bereda åt dessa en lättnad, anser jag, att tullen bör så mycket sorn möjligt nedsättas på art. fisk, nemi. sill, der den föreslagna afgiften 32 sk. synes böra nedsättas till högst 24 sk., och gråsidor eller sey till 8 sk.
— En ökad consumtion ersätter snart den minskning i intrad, detta kan åstadkomma, och en större lättnad för det fattigaste folket att lifnära sig, bör i alla fall först och främst afses.
Ännu mera synes mig en sådan nedsättning både vara nödvändig och genom ökad comsumtion lätt ersatt å art. koksalt.
Beräknad efter ett medelpris på denna vara, hvilket väl ej bör antagas högre än 4 r:dr b:co, hvartill den sällan stigit, synes mig den föreslagna afgiften af 36 sk. b:eo per tunna, som utgör circa 20 proc., vara en alldeles för hög afgift på denna nödvändigaste vara af alla import-artiklarna.
Om den fattige nödgas hushålla härmed mera än han behöfde, om tullen vöre lägre, så kan det hafva ett högst menligt inflytande på hans helsa, och om han deremot kunde för samma penning skaffa sig ett större qvantum deraf, så vore det äfven i ekonomiskt hänseende för honom af största vigt, då salt är en nästan lika oumbärlig artikel i ladugården äfvensom för conserverande af höet i våta år.
På dessa skäl får jag föreslå, att import-tullen å denna vara nedsättes till 16 sk. b:co, och anser jag det vara fullt säkert, att en betydligt ökad consumtion äfven vid denna artikel skall visa, att lägre tullafgifler på allmänt behöfliga varor lemna högre tull-intrader.
Den på art. potates föreslagna införselstullen af 16 sk. b:co anser jag likaledes böra nedsättas till 4 sk- b:co per tunna, då någon import deraf ej kan komma i fråga, annat än i verkliga missvextår, och den då utgör det nödvändigaste födoämnet just för den fattigaste folkclassen, på hvilkens bekostnad i sådant fall väl ingen lärer med skäl kunna vilja rikta Staten.
Någon farlig medtäflare för Svenska åkerbruket i detta fall kan ej deraf uppstå, dels för det att polates-odlitigen numera är alltför utsträckt för att befara någon medtäflare, dels ock för det att denna varas svåra och dyra transport verkligen kan anses såsom ett importförbud.
Stenkol, såsom så högt behöfliga för ångmachinernas fördelaktiga drift, skulle jag vilja anse lika med de aldra nödvändigaste råämnena, och derföre föreslå till erhållande
Den 12 A u g u s t i f. m. 399 af fullkomlig tullfrihet, så väl för de vanliga, som för coakes.
På ofvananförda, som jag tror, rent statsekonomiska skäl, yrkar jag vidare borttagande af all export-tull å Sveriges båda största exportartiklar, nemi. stångjern, nu föreslaget lill 16 sk. per SS, och trävaror.
Skulle Utsk. ej anse sig böra ingå härpå, så yrkar jag åtminstone nedsättning till hälften af de föreslagna afgifterna, såsom i min tanke högst skadliga för Sveriges välstånd, och lätt ersatta genom dea ökade liflighet, dessa näringar derigenom skola erhålla
Den föreslagna import-tullen å dessa artiklar må deremot qvarstå, sådan den är föreslagen, ehuru jag anser den obehörigt liög å stångjern.
Vid artikeln ull får jag anmärka, alt jag, lika med flere reservanter, anser det vara för stor skilnad emellan tullen å den gröfre och den finare ullen, relativt till dess värde.
Jag tror, att vår gröfre ullproduction krafvel' samma skydd som den finare, om den skall kunna utveckla sig till den höjd, våra fabriker fordra, och föreslår derföre, att tullen bestämmes å Jutländsk ull till 4 sk. b:co, hvaremot densamma å den fina ullen bör kunna nedsättas till 8 sk. b:co.
Jag tror detta vara billigt på den grund, att, efter min förmodan, åtminstone den svåraste täflan, som våra klädesfabrikanter komma att utstå, blir just i och för half-eller helfina kläden, hvilka utomlands säljas till betydligt lägre pris än här, och det väl ej är rätt, att på samma gång, som denna täflan uppstår, alltför mycket försvåra densamma genom att fördyra det dertill nödiga råämnet.
Såsom sjelf producent af finare ull, är jag visserligen tacksam för det skydd, som derigenom tillämnats denna handtering, men tror, alt den bör kunna skydda sig sjelf, sedan så mycket blifvit gjordt för densamma, eller att den också må falla.
Vi böra akta oss att här fortgå på samma bana, som vi just söka att komma ifrån, den nemi. att tillkonstla näringar, som ej kunna sjelfva bestå då skyddet borttages.
Vid artikeln väfnader har jag ingenting att tillägga till hvad jag i början af mitt anförande nämnt om en successiv öfvergång till den här föreslagna import-friheten, genom en på förhand bestämd minskning i importafgiften med vissa proc. om året.
Det återstår då endast för mig alt yttra mig om de tvanne artiklar, som, näst frågan om import af väfnader, väckt de mesta stridigheterna så väl inom Stånden som hos hela allmänheten, nemi. den tillstyrkta exporten af lackjernet och importen af brännvinet.
Dessa begge artiklar kunna i ett fall betraktas ur samma synpunkt, och det är besynnerligt nog, då det rörer de båda fabrikationer, sorn äro allmännast bedrifna i vårt land, oell i hvilka utan tvifvel de största eapitaler äro använda , och som derföre hade haft behof alt behandlas på det mest
D c n ii A »gusti f. m. rationella salt, nemi. jerntillverkningen och brännvinstillverkningen.
Båda två hafva alltid, ehuru af olika skäl, ansetts vara af den vigt, att Styrelsen trott sig böra omhägna dem med ett särdeles förmynderskap, och hafva de derigenom förbiifvit de enda näringar, som ej fritt fått utveckla sig på den enda rätta vägen, den att öfverlemnas åt den enskilda omtankan.
Den naturliga följden af detta systeme har ej heller uteblifvit för någondera, ty i båda dessa hufvudnälingar inom vårt land stå vi ännu långt tillbaka, och kunna i det skick, de nu befinna sig, visserligen ej uthärda täflan med ulländningen.
Det är troligen af detta skäl, eller att de hittills ej fritt fått utveckla sig, och derföre ännu behöfva ett skydd, hvilket annars ej vore af nöden", som Utsk. ansett sig böra omhägna dem med skyddsafgifter, som i sjelfva verket äro jemngoda med förbud, och egentligen endast skilja sig derifrån i ord, ej i sak, då råämnet för den ena handteringen, tack jernet, är belagdt med en så stark export-tull, att all utförsel sannolikt blir omöjlig, och sjelfva varan, brännvinet, i det andra fallet med en så stark import-tull, att den kan anses svara mot mer än 100 proc. af dess värde.
I det skick, dessa näringar, i följd af ett välment, ehuru, efter min tanke, lika menligt som irrationell fönnyndare-systeme, ännu befinna sig, måste jag gilla denna försigtighet, emedan det vore obilligt att ej skydda näringar, som, i följd af oriktiga principer, ännu befinna sig i ett barndomstillstånd; men så mycket större skäl är det, att så fort ske kan frigöra dessa näringar från de band, som nu hindra deras rätta bedrifvande, och då skola de också inom kort kunna bestå, utan ett så starkt skydd, som nu är föreslaget.
För det närvar, tror jag likväl, att Bevilln.