Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot har jag mig bekant, att frågan blifvit tagen i öfvervägande på enskild begäran af dylik person, och då man icke kunnat andraga något enda giltigt skäl för att bibehålla den nuv:de inskränkningen, anhåller jag fortfarande om bifall till Utsk:ts förslag.
Ha milton, Hugo:
Denna fråga är efter min tanke icke af så ringa betydelse som man synes vilja påstå, emedan här är fråga om det första afsteget från de principer, hvarpå den nuv:de bränvinslagstiftningen är byggd.
Denna hvilar nemi. ingalunda på hvarken en logisk eller någon rätts-grund, utan h. o. h. på en moralisk, och man har derföre ansett att sådana personer, hvilka böra på allmänheten utöfva ett moraliskt inflytande, icke borde befatta sig med denna näring.
Af den aktning, som är grunden för det moraliska inflytandet, är läkaren mera än de flesta andra i behof, och det vore väl att befara, att denna aktning kunde lida något afbräck, om läkarne började befatta sig med bränvins-bränning.
Jag instämmer alltså med Hr von Koch i begäran om afslag.
För min del anser jag att man bör så småningom borttaga alla de chikanösa hinder, som nu äro lagda för bränvins-bränningen, så att hvem som helst må kunna utöfva denna handtering, utan att förlora sitt medborgerliga anseende.
Sedan derföre frågan en gång blifvit väckt, anser jag rättast att bifalla Utsk-.ts förslag i detta afseende.
Det vöre en hård dom, om alla de, som icke äro upptagna i denna §, skulle anses vara i saknad af eller icke kunde göra anspråk på medborgerligt anseende.
Icke tror jag heller att en läkare skulle blifva mindre aktad af allmänheten, om han koper upp en massa potatis för att deraf göra bränvin, än om det vore för att tillverka sirap.
Deremot anser jag det vara en farlig sak att uppsätta skranker för försörjningsrättens utöfvande och göra undantag, der sådana icke behöfvas, och jag får derföre yrka bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utskits förev:de hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter förnyad propos. på bifall till Utsk:ts hemställan gjordes samt besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Dt ii 6 Maj f. m. 67 Utsk:ts tredje hemställan.
Som jag yttrade vid förra punkten, anser jag också nu, att alla dessa undantagsstadganden äro onödiga.
Jag tillhör nemi. icke dem, som vilja stämpla bränvins-bränningen som en immoralisk handtering, utan tvärtom.
Man bör lika mycket hedra hvarje näring, som ärligt bedrifves.
Derigenom kan man också få denna näring så ordnad att staten deraf vinner den största inkomst och landet den största fördel.
Det stadgande, som nn innehälies i denna pnnkt, är högst otydligt, och vi veta äfven, att det föranledt många komplikationer.
Jag, som helst vill hafva hela näringen fri under nödiga kontroller, skulle önska att liela punkten utginge; men då sådant nu icke kan vinnas, anhåller jag om återremiss för att få densamma omredigerad i enlighet med D:r Sondén* reservation.
Jag har begärt ordet, blott för att nedlägga min protest mot de alltför frisinnade åsigter i detta ämne, som Hr von Koch uttalat.
För min del anser jag bränvins-bränningen vara en näring af den art, att man bör önska att densamma måtte allt mer och mer inskränkas, och jag tvekar ej att bekänna, att efter min tanke det fordras ett temligen rymligt samvete för att bedrifva den.
Jag har kommit till denna åsigt vid betraktande af alla de olyckor och den förnedring.
Svenska folket, tillfölje af den skadliga drycken, varit underkastadt, och jag hoppas att man i afseende å denna handtering måtte gå i en motsatt rigtning mot hvad Hr von Koch önskar.
Jag vet att jag utsätter mig för att af Gr.
Liljencrants anses hafva ett alltför rymligt samvete; men jag får ändå förklara, alt jag tillhör deras antal, som önska denna näring fri, utan några i förväg lagda hinder och chikaner.
Deremot skall den regleras genom en hög tillverkningsskatt; och jag finner i det goda inflytande, som detta system under de sista 10 åren visat, en ytterligare anledning alt fasthålla dessa mina åsigter.
Någon otydlighet tror jag heller icke finnas i författningen, och skulle så vara, får den väl lösas genom högsta domstolens utslag.
Jag åtnöjer mig derföre med att yrka bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt.
För min del finner äfven jag den rigtning, hvari lagstiftningen i detta afseende gått, vara den rätta.
Någon otydlighet i författningen kan man icke heller klaga öfver, sedan numera lagskipningen tagit befattning med denna sak, och jag får derföre anhålla om bifall till punkten, sådan Utsk:t föreslagit densamma.
<S8 Den 6 Maj f. rtt.
Ändamålet med detta undantagsstadgande liar varit, att alla de personer, som hade befattning med denna närings öfvervakande, skulle vara från rättigheten att densamma utöfva uteslutna.
Detta undantag för deras personer har sedan återverkat på den jord de ega, och detta anser jag i så måtto orättvist, att om t. ox. en embetsman i Upland har en egendom i Skåne, så bör på denna sistnämnda, som icke ligger inom området för hans embetsmannaverksamhet, få utöfvas den ifrågav:de handteringen.
För att få ett förtydligande af punkten i denna syftning, anhåller jag om återremiss.
För min del anser jag denna undantagslagstiftning alldeles orimlig, så till vida, som den skulle hindra en embetsman att utarrendera sin egendom, med rättighet för arrendatorn att bränna bränvin.
Om t. ex. en landshöfding får ärfva en egendom, som redan är utarrenderad med detta vilkor intaget i kontraktet, huru skulle han då förhålla sig?
Skulle han taga afsked frän sin tjenst?
Jag kan emellertid ej finna, att det nu föreslagna stadgandet innefattar det hinder, som jag anser alldeles orimligt; och jag anhåller derföre om bifall.
Lika med den föreg:de talaren, anser jag ett utsträckande af denna undantags-Iagstiftning vara alldeles orätt.
I 2:dra mom:t är tydligen föreskrifvet, att på kronans jord ingen bränvinsbränning må ega rum, och R.
St:r i förening med K.
M. äro fullt berättigade att i detta afseende stadga ett förbud; men att låta detsamma vinna tillämpning äfven på embetsmäns enskilda jord innebär en orimlighet.
Om t. ex. en person, som redan utarrenderat sin egendom på vissa vilkor, befordras till en förtroendesyssla, skall då kontraktet anses brutet?
eller skall egandet af jord, som skötes på ett med det allmänna bruket öfverensstämmande sätt, utgöra hinder för egaren att bekläda statens embeten?
Jag anhåller för min del om bifall till sjelfva punkten, men icke till motiverna.
Hr von Mentzer, Carl Fredrik:
Sedan jag begärde ordet, hafva redan så många yttrat sig i denna fråga, att jag vill inskränka mig till att helt enkelt instämma med dem, som begärt bifall till Utsk:ts förslag.
Jag tillhör icke deras antal, som önska en ytterligare utsträckning af förbudet.
Något sådant kunde dock inträffa, om punkten bilölles, sådan den nu är, ty motiverna innefatta nästan ett godkännande till motionen.
På det att i denna ganska tvifvelaktiga fråga ett It.
St:rs beslut icke måtte kunna gifva anledning till oriktig tolkning, får jag således anhålla, det R. o. Ad. behagade, med godkännande af §:n, afslå motivern*.
Den 6 Mej f. m. 69 Frih.
Skulle man vilja förbjuda en embetsman att bränna på sin jord, så är ingenting lättare än att kringgå ett sådant förbud.
Han behöfver ju blott sälja en liten del af jorden, hvarest sedan ett bränneri kan utan fara anläggas, för att tillgodogöra egendomens produkter.
Någon otydlighet tror jag ej kan förefinnas, om man uppmärksamt genomläser motiverna, och jag anhåller derföre om enkelt bifall.
Jag har redan förut förklarat, att jag helst ville borttaga alla undantagsstadganden.
Då sådant emellertid icke låter sig göra vid denna riksdag, är åtminstone nödigt, att lagen blir tydlig, så att man må veta hvad som är tillåtet eller icke.
Att tankarne härom äro ganska olika, torde vara en känd sak, och det är derföre jag fortfarande vågar anhålla om återremiss.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels att R. o. Ad. skulle, med ogillande af motiveringen, bifalla det slut, hvartill Utsk:t kommit, och dels att förev:de hemställan måtte till lltsk:t återremitteras; hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, framställde propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och, då dertill svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Paragrafens text.
Godkändes, § 2.
Utsk:ts hemställan.
Denna § har i Utsk:ts förslag blifvit så till vida förändrad, att terminerna, som förut voro 5 med 30 dagar i hvarje, numera skola blifva 10 med 15 dagar i hvardera.
Utsk:t föranleddes härtill af en motion i Bonde-St., som åsyftade att den som vill bränna på hösten, skulle kunna få börja den 1 November eller den 1 December.
Dock gjordes tillika den bestämmelse, att 6 terminer skulle vara den längsta och 2 den kortaste tid man finge anmäla sig för.
Några ledamöter af Bonde-St. anmärkte visserligen inom Utsk:t den häraf uppkommande olägenheten, att fabrikanten finge för s. k. öfver- och under-bränvin ligga i alltför täta liqvider med ländtränteriet; men denna olägenhet kan lätt hjelpas genom en liten omredigering af §§:na 22 och 23, och jag skall, då vi komma dit, icke underlåta att derpå fästa uppmärksamheten, anhållande nu om bifall till Utsk:ts förslag denna punkt. 70 Den 6 Maj f. m. Gr. Hamilton, Malcolm Walter:
Äfven jag skulle önskat, alt Utsk:t hade vågat föreslå alt lemna bränvinsbränningen till tiden fri, och jag har för denna åsigt icke några bättre skäl att anföra, än dem som återfinnas i åtskilliga, Betänkit vidfogade, reservationer.
Jag har dock en ytterligare anledning att begära återremiss af denna punkt, emedan den ingalunda är tydlig.
Efter ordalydelsen blefve den nemi. ett nonsens, då den först säger, att bränvinsbränning är tillåten under 10 terminer, och sedan att deri ej får utöfvas mer än sex.
Hvad åter mäskberedningen beträffar, så förstår jag mig ej derpå, men tycker endast det är bedröfligt, att R.
St:r skola behöfva taga befattning med alla dessa detaljer.
Stjernstedt, Johan Wilhelm:
Ett af de förnämsta syftemålen med 1853 års lagstiftning var att få bort husbehofsbränningen.
Utsk:t synes mig nu, genom det här föreslagna stadgandet, hafva tagit ett steg tillbaka, och det är utan tvifvel småpannorna, som man dermed afsett att gagna.
För min del anser jag att man borde fortgå på den en gång beträdda vägen, och att man borde, dock med iakttagande af nödig varsamhet, gifva hela rörelsen fri.
Nu önskar jag emellertid återremiss af punkten, och att Utslct måtte föreslå, dels att bränningen måtte bli fri under de 5 eller 0 månader, som meningen är att den skall vara tillåten, dels ock att en månad må blifva den kortasle tid, för hvilken anmälan kan ske.
Reutersvärd har redan gjort redo för anledningen till den af Utsk:t föreslagna ändring i denna §.
I allmänhet är det väl icke skäl att i en så ny författn., som denna, göra några genomgripande förändringar, aldraminsti den riktning som åtskilliga reservanter angifvit, då ingen motionär hade yrkat något sådant, och tvärtom flera dylika uttalat sig för en ytterligare inskränkning i tiden.
En talare har yrkat 6 månader, i stället för de 5, som Utsk:t föreslagit.
Det var också inom Utsk:t mycket tal härom, men man stadnade vid 5, emedan man ansåg den mindre gynnsamma temperaturen i alla fall lägga hinder i vägen för att börja bränvinsbränningen tidigare eller fortsätta den längre.
Jag skulle emellertid vara ganska benägen att antaga Hr Lemchens reservation, och troligen hade den kunnat gå igenom i Utsk:t, om han någonsin der framställt sin åsigt; men han reserverade sig, utan att hafva tillförene yttrat sig i ämnet.
Dock vill jag ej med honom yrka, att man skulle hafva rätt att bränna under hela tiden, Gr, Mörner, Carl Göran:
För min del kan jag icke dela deras åsigt, som önska att bränvinsbränningen må göras alldeles fri och befordras så mycket som möjligt, ty jag tror icke deri ligger någon lycka för landet.
Det var i en ganska lycklig stund som R.
St:r beträdde den bana, på hvilken vi nu i detta afseende befinna oss, och jag anser mig skyldig att af Ben 6 Maj f. m. 71 alla krafter motarbeta hvarje steg tillbaka.
Utsk:ts förslag är föranledt af motioner från Bonde-St., som vill blifva i stånd att bränna li månad, och deri kunde visserligen ligga en fördel; men detta förslag innehåller att liqviden skulle verkställas hvar 14:de dag, och det måste blifva en betydlig olägenhet för tillverkaren, som i början af bränningstiden alltid får mycket underbränvin.
Häraf skulle äfven följa behofvet af (lera kontrollörer, som kosta ej ringa summor i resetraktamenten.
I sådana län, der stora brännerier finnas, skulle det, enligt de uppgifter jag erhållit, blifva nödigt att anställa 2 öfverkontrollörer i stället för en, emedan den ene skulle nödgas hvar 14:de dag fara in till residensstaden, för att taga emot de nya kontrollörer, som då skulle börja sin verksamhet.
Han måste således afbryta sin inspektionsresa, och då ett sådant afbrott inträffar hvar 14:de dag, måste lian naturligtvis ersättas af en annan.
Staten blir då tvungen att anställa ytterligare en öfverkontrollör, och dennes lön blir då den förlust, som staten får vidkännas till följd af det föreslagna stadgandet.
För landskontoren blir det också ett dubbelt besvär att hvar fjortonde dag göra upp liqviden med alla brännerier, och likaså för Centralbyrån här i Stockholm.
Då man tager i betraktande dessa praktiska olägenheter, då dessutom det föreslagna stadgandet går i en syftning, motsatt den motionärerne afsett, och då detsamma skulle leda till en utsträckning, i stället för en inskränkning af bränvinsbränningen, kan jag ej annat än anhålla att det nuv:de stadgandet måtte varda bibehållet.
Då ingen motion vid innev:de riksdag är väckt om denna närings frigifvande, torde derom något beslut icke kunna nu fattas.
Andamålet kan dock genom återremiss vinnas, då nemi.
Utsk:t fortfarande har motionsrätt.
Att återremittera punkten anser jag så mycket nödigare, som denna § innehåller ganska mörka och otydliga stadganden, hvarpå äfven Gr.
Hamilton redan fästat uppmärksamheten.
För min del skulle jag vilja instämma i Hr Lemchens reservation, och rekommenderar densamma till Utsk:ts uppmärksamhet vid den återremiss, som jag förmodar blir Ståndets beslut.
Jag kan icke säga att jag är någon stor vän af bränvinsbränningsindustrien, men jag är deremot öfvertygad, att det bränvin, som i Sverige tillverkas, bör göras så bra och så billigt som möjligt.
Vi hafva sannerligen icke råd att här i landet hålla oss mera redskap och använda längre tid än som behöfves hvarken för denna eller för andra handteringar; deraf uppkommer ju endast ren förlust.
Jag har derföre ansett, att det borde vara hvarje Svensk man tillåtet att bränna hvilken tid som helst och under huru lång tid som helst.
Deremot är det genom tillverkningsskatten som K.
St:r hafva ett osvikligt medel att fördyra varan och hindra dess 72 Den 6 Maj f. m. förbrukning.
PS dessa grunder instämmer jag med dem, sorn yrkat återremiss.
Frih Raab:
Afven jag yrkar återremiss, hufvudsakligen på det Utsk:t måtte taga i öfvervägande, huruvida icke nu tiden är inne att medgifva denna närings bedrifvande under längre tid än som här stadgas, och af hvilken inskränkning ovilkorligen måste följa ekonomisk förlust.
Principenligt vore det visserligen att medgifva bränningen hela året om, men sådant är deremot icke praktiskt klokt, emedan det skulle alltför mycket gynna städerna på landsbygdens bekostnad.
Deremot skulle man tillgodose allas intresse genom att tillåta denna näring under 6 månader utan någon inskränkning.
På dessa skäl yrkar jag återremiss, med anhållan att Utsk:t ville dervid taga i öfvervägande Hr Lemchens reservation.
Hr von Ehrenhe irn, Per Jakob: Jag instämmer med de talare, som yrkat återremiss i syftning att bränvinsbränning må få utöfvas alla tider af året och huru länge som heldst.
Jag gör det i nykterhetens intresse, emedan bränneriernas antal derigenom minskas och med deras minskning bränvinssupandet äfven minskas, med lättheten att erhålla bränvin; jag gör det i nationalhushållningens intresse, emedan denna näring, såväl som alla andra, bör, såvidt sådant, utan uppoffrande af bränvinslagstiftningens moraliska ändamål, kan ske, få utöfvas på det sätt, som lemnar största möjliga vinst, och den gällande föreskriften om bränningens inskränkning till viss tid i flera afseenden ökar tillverkningskostnaden.
Hr Nordenfalk, Carl: 1 likhet med hvad här egt rum, hafva äfven inom Utsk:t höjt sig röster för en friare lagstiftning i afseende å denna handtering, men motståndet var så kraftigt, att man ansåg det bästa medlet vara att så småningom lossa de band, som hvila på densamma.
Emellertid uppstå åtskilliga svårigheter, t. ex. genom stadgandet om uppmätning för hvarje termin, och, för att afhjelpa dessa, har Hr Lemchen gjort sin reservation, som dock äfven innehåller utsträckning af tiden.
En sådan utsträckning tror jag icke kunna vinnas, men för att häfva svårigheterna, tror jag det bästa vara att bibehålla lista mom:t af § 2 i 1860 års författn., och tillägga ett mom. af följ:de lydelse:
Rränvinstillverkare ege att under alla ofvannämnda terminer eller under en, en och en half, två, två och en half, tre eller fyra terminer handteringen utöfva, dock icke under kortare tid än en termin; och må bränvinstlllverkning jemväl börjas den 1 November kl. 12 på dagen samt fortsättas till den 1 eller 15 December vid samma timma.
Derigenom vunnes det åsyftade målet, att man kunde börja den 15 September och bränna till di n 15 December.
Aterremiss tror jag deremot icke leder lill något, då ingen motion blifvit väckt om utsträckning af tiden.
På dessa grunder an - Den fi M»j f. m. 73 håller jag örn propos. på bibehållande af lista mom:t, med ett sådant tillägg sorn innefattas i Hr Lemchens reservation.
Hr von Mentzer:
Jag tror icke den föreslagna §:n är tjenlig eller ledande till ändamålet.
Då man i alla fall måste anmäla sig för två terminer på en gång, så blir det nästan lika sorn förut.
Att uppmäta brärivinet 2 gånger i månaden, i stället för en, är blott en ny olägenhet för tillverkaren.
I afseende å tiden tror jag också att bestämmelserna i den gamla författnm äro riktiga.
Rättast gör man enligt min tanka genom att bibehålla de stadgande!), vid hvilka man redan är van, och det är i detta syfte jag också instämmer i begäran om återremiss.
Jag har visserligen icke någon förkärlek för Utsk:ts förslag om förändrade bränvinsterminer, men då det yrkats, att man skulle kunna hörja den lista eller den 15:de i månaden och då detta har goda skäl för sig, tror jag att man icke borde förkasta förslaget.
Jag har emedlertid ingenting att erinra mot en återremiss af denna punkt, och anser densamma böra ske i den syftning som uttalas i Hr Lemchens reservation.
En talare har velat bibehålla l:a mom:t af den gamla §:n med ett tillägg, hemtadt ur Hr Lemchens reservation, men det tror jag icke går an, ty i detta tillägg talas om en half termin, och det är icke förut sagdt, hvad dermed menas.
Hvad beträffar frågan om en friare tillverkningsrätt, så har denna varit föremål för mycken diskussion inom Utsk:l; men det var blott ledamöter af R. o. Ad., sorn yrkade derpå, och en sådan åtgärd har icke några utsigler för sig.
Om man emedlertid återremitterar §:n i den uti Hr Lemchens reservation angifna syftning, så kan Utsk:t af densamma upptaga så mycket som anses lämpligt.
Hr Nordenfalk har uttalat mina åsigter i detta ämne.
Inom Utslct höjde sig röster för en större frihet, men en stor öfvervägande majoritet var deremot, och man stadnade derföre vid det beslut, som Retänk:t innehåller.
Jag tror det sål. föga gagna att med ett sådant yrkande återremittera Betänk:t.
Deremot instämmer jag h. o. h. med Hr Nordenfalk deri, att man hör bibehålla 1:a mom. af § 2 och dervid göra det tillägg, som innefattas i Hr Lemchens reservation.
Man säger att det skulle gagna till ingenting att fördela tiden i halfva terminer, då man i alla fall måste anmäla sig för hel termin.
Utsk:t har dock haft goda skäl för sitt förslag, nemi. att man derigenom får rättighet att fortsätta bränningen för en half månad, och man kan då lättare rätta sin tillverkning efter tillgången på rudimaterier.
Jag anhåller sål. om propos. på det af Hr Nordenfalk fiamställda förslag.
Derest R. o. Ad. anser denna näring böra frigifvas, så torde Ståndet höra äfven uttala en sådan åsigt.
Ett 74 Den 6
Maj f. m. framåtskridande i denna riktning har redan förut egt rum, då vid förra riksd. tiden bestämdes till 3 månader i st. f. 2.
Vinsten af rörelsens frihet torde jag icke behöfva vidlyftigt bevisa, ty förr än denna vinnes, lärer vä! staten icke kunna kontrollera densamma.
Blir rörelsen fri, så upphör naturl. producenten med sin handtering, så snart denna ej längre lönar sig; nu deremot uppstår det ena året en öfvertillverkning och det andra året en brist, och sådant gynnar börs-spekulationerna, som sedermera öfva ett olyckligt inflytande.
Ar deremot näringen fri, så bränner enhvar efter konjunkturerna, och då kan staten med lätthet reglera skatten.
Det finnes äfven ett annat särskildt skäl till att vid innevarande riksdag i detta afseende något åtgöra.
Enl. min tanke måste nemi. bränvinsskatten nu höjas, ty jag vet eljest icke hvar man skall taga medel för betäckande af statens utgifter; men då kunna producenterne med skäl klaga, ty huru vill man att de skola kunna konkurrera med utländningen i afs. å en vara, för hvars tillverkande de betala högre skatt än i andra länder, och som håller deras kapitaler året om fastlåsta, under det den lemnar ränta under blott ett par månader?
På grund af dessa skäl yrkar jag, i likhet med åtskilliga föregående talare, återremiss af denna §.
Jag anser fortfarande att R. o. Ad. gerna kunde antaga denna §, men har dock ingenting emot att förena mig med Hr Nordenfalk.
Hr Lemchens förslag var för Utsk:t obekant innan beslutet fattades; eljest hade det säkert vunnit sympatier inom Utsk:t.
Hamilton har förebrått Utsk:t, att författn. skulle vara otydlig.
Utsk:t har dock icke gjort i denna § någon annan ändring än att sätta 6 i stället för 3, och 10 i stället för 5. och för öfrigt äro ordalagen alldeles lika med förut.
Mörner har sagt att det nya stadgandet skulle leda tili en utsträcktare bränning, men jag har svårt att förstå, huru en sådan följd kan uppkomma deraf, att man skall anmäla sig för 6 terminer, i stället för 3.
Flera talare halva yrkat, att man skulle göra handteringen fullkomligt fri, men en sådan reform anser jag alldeles omöjlig att genomdrifva inom Utsk:t, och till bevis härför behöfver jag blott åberopa motionerna af åtskilliga Bonde-St:s ledamöter, som frukta konkurrensen med de stora fabrikerna.
Jag skulle derföre önska, att de Hrr, som yrkat återremiss i denna syftning, ville derifrån afstå, och mig synes att R. o. Ad., om St:t icke vill åtnöjas med Utsk:ts förslag, ganska väl kan nu genast bifalla det af Hr Nordenfalk framställda.
Gederström, Rudolf:
När man ihogkommer de långvariga strider, som föregingo antagandet af 1853 års lörfattn., och tillika minnes det sorgliga tillstånd, hvari landet före densammas utfärdande hotade att i förevarande hänsigt nedsjunka, måste man med största tacksamhet erkänna sin förbindelse hos de män, som åstadkommit denna lag, och vara angelägen, att icke deri göra väsendtliga, ej af verkligt behof påkallade andrin - Den 6
Maj f. ro. 75 pär.
Mörner har också framställt de olägenheter, sorn vidlåda Utsk:ts förslag; och i likhet med honom hemställer jag, att R. o. Ad. må hvarken bifalla eller återremittera, utan afslå detsamma, och bibehålla det hittillsvarande stadgandet i § 2.
Hr De Maré:
Med tillfredsställelse har jag af flere ledamöter af Utsk:t hört förklaras, att förslaget örn denna närings fullkomliga frigifvande icke kan lå någon framgång.
En utsträckning af tillverkningstiden ligger icke heller i bränvinsbrännarnes sanna intresse, och jag för min del skulle snarare vara böjd för en inskränkning.
Bäst anser jag dock att förblifva vid de 3 månader, som nu äro stadgade.