Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller att få fästa B. o. Ad:s upmärksamhet på de skäl, som af Serskilda Utsk. blifvit i detta Betänk, anförda.
Utsk. yttrar att nödvändigheten bjuder att någon c
Den 1 Maj. åtgärd vidtages till förebyggande af de skadliga följder, som i fall de af Utsk. redan föreslagne vilkor för bränvinstillverkning gillas, skulle upstå utur denna tillverkningsdrift enl. nu gällande författning, under ett par månader straxt före den nyas inträde i verksamhet.
Men Utsk. säger derjemte, att ”den gällande förordningen tillförsäkrar rikets innevånare att intill årets slut tillverka bränvin på de stadgade vilkoren, hvaruti intet annat förbehåll om undantag finnes, än om högst vigtiga omständigheter föranleda inställande deraf”.
Nu är det visserligen sanni, att den omständigheten, det Serskilda Utsk:s förslag till ny bränvinsförfattning blifvit ,af K.
Ständer så godt som antaget, är en högst vigtig omständighet; men den kan väl icke 1111 åberopas, enär dessa vigtiga onäständigheter skola väl och hafva allt hitintills egt sin grund endast i skördens beskaffenhet.
Det vöre således i min tanka en inconseqvens att förorda bränvinsbränningens inställande under hösten blott med anledn. deraf, att Serskilda Utsk. och R.
St:r vidtagit en genomgripande reform i lagstiftningen för ifrågavande näringsgren.
. yttrar vidare att ”det enda, sorn med full lagenlighet och billighet kan, under innevande år, för ändamålet vidtagas, lärer sålunda vara om brän vinstill verkningen varder inställd under de båda höstmånaderna”.
Hvad lagenligheten beträffar, så vill jag icke bestrida att densamma visserligen kan på sitt sätt förefinnas.
Men hvad deremot billigheten angår, så bekänner jag att jag derutinnan hyser alldeles motsatta åsigter med Utsk.
Ty icke är det billigt, att derföre alt man antagit en så förhöjd beskattning, som från 1 sk. ända till 16 sk. b:ko pr kanna, de, som befatta sig med denna näring skola bestraffas derhän, att de icke fä densamma utöfva.
Det är icke bränvinstillverkarne, som dekreterat detta beslut, och det är icke jordbrukaren, som bör drabbas af dess följder.
Jag tror således, att billigheten krafvel', att man iakttager äfven andras rätt.
Vidare säger Utsk., att då det ”anser sig böra föreslå, att R.
Stil göra underd. hemställan om en sådan åtgärd, har Utsk. icke förbisett, att olägenheter, om denna tillverkning inställes, kunna upstå för dem, som beredt sig på tillverkningen och ställt sina hushållsberäkningar derefter”.
Deruti instämmer jag med Utsk.
Men Utsk. yttrar derjemte, ”att dessa olägenheter torde, i den mån öfvergången till en ny lagstiftning det medgifver, kunna undanrödjas, om bränvinstillverkningen biefve tillåten under en eller tvenne månader efter 1855 års utgång”.
Detta är således det remedium, som Utsk. föreslår för den af detsamma antydda olägenhet.
Jag anhåller att få fästa R. 0. Ad:s upmärksamhet derpå, att detta remedium icke verkar det ringaste på alla dem, som nu begagna sig af rättigheten att tillverka bränvin enl. gällande författning, utan endast på sådana, som förklara sig villiga alt underkasta sig den nya lagen.
Jag är förvissad derom att åtminstone tre fjerdedelar af dem, som nu utöfva bränvinshandleringen, icke skola underkasta sig denna lag, utan komma att Den 1 Maj. 7 nedlägga sin rörelse, och då frågar jag om det är rättvist att föreslå ett så beskaffadt lagstadgande, att många icke vilja eller kunna utöfva bränningen så som gällande författning medgifver.
Eller är meningen att tvinga dem, att underkasta sig den nya lagen?
Jag tror icke att detta varit Utsk:s afsigt, utan jag är tvertom öfvertygad att denna varit att söka åstadkomma en inskränkning i bränvins-tillverkningen.
Jag anhåller nu att få till närmare skärskådande uptaga de blifvande följderna af bränvinsbränningens inställande och de förhållanden, som skulle upkomma, ifall densamma finge fortgå.
Ett inställande af bränvinstillverkningen i höst kommer otvifvelaktig! att öka missnöjet med den nya lagen, och att menligt inverka icke blott på bränvinsbrännaren utan äfven på hela jordbruket.
Ty förutsättom, hvilket är ganska möjligt, att vi i år erhålla en likartad skörd med den, som erhölls 1844, då blir följden den, alt jordbrukaren måste under Nov. och Dec. månader se sin potates ruttna och att han icke finner afsättning för sin spanmålsproduktion, enär få kunna köpa den, då ingen bränvinsbränning får idkas, hvaraf naturligtvis måste följa, att han nödgas till vanpris och underpris afsätta den i småstäderna.
Jag frågar eder då, Mine Hrr, om detta kan alstra belåtenhet hos den jordbrukande delen af befolkningen?
Jag tror tvertom, att deraf skall upkomma ett välgrundadt missnöje.
Tager man nu i betraktande å ena sidan de följder, som jag här visat skola upkomma genom bränvins-tillverkningens inställande, och å den andra jemför dessa med de följder, som genom dess oafbrutna fortgång skulle alstras, så finner man att dessa hufvudsakligen skulle komma att bestå i öfverproduktion af den skadliga varan.
Det är visserligen möjligt att några, ja kanske många, torde begagna sig af detta förhållande för alt utvidga sin rörelse, men troligt är ej att flertalet skulle göra det.
Är det då rättvist, att derföre att några finnas, som vilja begagna sig af en medgifven rättighet, de andra derföre skola blifva bestraffade.
Dessutom vill jag fästa upmärksamheten på det förhållande, att denna åtgärd icke skall tillskynda fördel åt någon annan, än åt de börs-spekulanter, som hafva inköpt stora partier af bränvin, och vinsten skulle således komma att tillfalla några få köpmän, hvaremot förlusten kommer att drabba jordbrukaren.
Man säger alt den vinst, som skulle upkomma genom bränvinsbränningens [ortgång i höst skulle blifva skillnaden mellan den nu gällande skatten och den, som blifvit beslutad.
Jag bestrider detta arguments riktighet, ty det förespeglade köpepriset bestämmes hufvudsakligen af förhållandet mellan produktion och konsumtion, och att det, som härutinnan verkar någon rubbning är endast spekulationen; men dervid måste iakttagas, att på en sådan vara sorn bränvin, måste högst betydligt såsom leccage afräknas, och således förminska vinsten; dessutom måste spekulanten taga i betraktande jemnförelsen emellan prisen å rudematerierna för bränvinet under detta och nästk. år.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om 8 Den 1 Maj.
Hr Gr. o. Landtnäs propos. pä afslag å Utsk:s förevar:de Betänk.
Skulle detta kunna ske under en så lindrig form, som den Frih. af Ugglas föreslagit, så vill jag icke sätta mig deremot.
Jag får till en början tillkännagifva, det jag var frånvarande på permission, då delta Betänk, inom Utsk. tillkom, och har således icke varit i tillfälle att deltaga i ärendets behandling.
Den fråga, som nu är å bane, är ganska vigtig.
Om icke något annat medel funnes, än att antingen tillåta bränvins-tillverkningens oinskränkta fortgång intill årets slut under de vilkor den hittills blifvit utöfvad, eller att, på sätt Utsk. föreslagit, låta helt och hållet inställa den till nästa år, så bekänner jag, alt jag hellre skulle bifalla den sednare åtgärden.
Men jag föreställer mig, att det måste finnas en medelväg mellan dessa båda ytterligheter.
Att tillåta bränvinsbränningen att inom alla delar af riket fortgå intill årets slut skulle otvifvelaktig!, efter min öfvertygelse, medföra icke allenast de vådor, som Utsk. här har förespeglat, utan äfven, på sätt en föregule talare yttrat, upmuntra spekulationen att antingen anlägga nya brännerier eller utvidga de gamla.
Det vore således ett premium, som man beviljade en hvar, som ville befatta sig med denna handtering, och på samma gång man vill inskränka bränvins-tillverkningen, skulle man lemna medel i händerna på dem, som för det kommande året vilja inrätta nya brännerier, att bestrida sådan kostnad.
Ty närman vet att den skätt, som nu tre Stånd hafva bifallit, är så pass betydlig, att den för det största tillåtna bränneri, eller ett sådant, som tillverkar 1000 kannor om dygnet, utgör • 26,000 R:dr för tvenne månader, så är det lätt att inse huru stor bränvinsbrännarens vinst skall blifva.
Jag vill visserligen icke påstå att den skulle blifva hela denna summa, men den skulle dock vida öfverstiga det kostnadsbelopp, sorn vore erforderligt för att anlägga en förträfflig fabrik.
Hvad åter beträffar dem, som bränna i mindre skala, så utgör skatten för det, enl.
Utsk:s förslag, minsta bränneri 390 R:dr för tvenne månader.
Den, som således anlägger ett dylikt bränneri, får en vinst af åtminsstone 300 R:dr, då jag nemi. från brutto-inkomsten 390 R:dr afdrager 90, som åtgå dels till skatten och dels såsom ränta på förlagskostnaden att låta bränvinet någon tid ligga.
Dessa 300 R:dr vore mer än tillräckliga för att betäcka anläggningskostnaden för ett mindre bränneri.
Jag vill härvid hafva visat, att om man låter bränvinsbränningen ohejdadt fortgå intill årets slut, skall följden deraf blifva en sä betydlig vinst för hvar och en, som antingen anlägger nya brännerier eller utvidgar de gamla, alt man derigenom skulle åstadkomma just det, som man velat undvika.
Dessutom ber jag att få fästa upmärksamheten på ett annat förhållande, nemi. den moraliska sidan af saken.
Hvarför har man nemi. föreslagit den nya stränga lagen, om icke för att åstadkomma en minskning i förtärandet af bränvin?
Vi hafva f. n. ett högt pris på denna vara och Den 1 Maj. 9 vi hafva sett ilen lyckliga följden af ett dylikt högre pris, att konsumtionen blir mindre.
Men om vi skulle tillåta bränvinsbränningen fritt få utöfvas under instundande höst, så skulle bränvinspriset troligen falla och fylleriet otvifvelaktigt befordras.
På dessa grunder kan jag icke bifalla de föreg:de talarnes förslag att nu lägga Ulsk:s Betänk, till handlingarne, hvilket icke betyder något annat än ett afslag, d. v. s. ett ogillande af hvarje åtgärd, som afser att förminska bränvins-tillverkningen under loppet af hösten.
Deremot måste jag bekänna, att jag tror att ett totalt inställande af bränvinsfahrikationen kan medföra vådliga följder.
Jag vill åtminstone icke för min del tillstyrka en sådan åtgärd; ty det förhåller sig med bränvinsbränningen i afseende på Statskroppen, ungefär på samma sätt som en af kallbrand skadad lem förhåller sig till den öfriga organismen.
Man måste väl amputera den, men det är också nödvändigt att göra febern så lindrig som möjligt.
På samma sätt bör man förfara vid bränvins-lagstiftningen ; man bör söka göra öfvergången så lindrig som möjligt.
Detta tror jag kan vinnas på det sätt, att man utan att förbjuda bränvins-tillverkningen på de vilkor nu gällande författning stadgar, likväl belägger den med en additionel skatt. K. M. eger visserligen, såsom en föreg:de talare redan nämnt, i sin makt att lagstifta i denna fråga; men Han kan dock icke utan R.
St:rs bifall vidtaga en sådan åtgärd som att pålägga en ökad skatt.
Man har ansett bränvinsbränningen icke kunna inställas, då derföre fordras högst vigtiga omständigheter, såsom t. ex. allmän missvext, m. m.
Jag får då, till försvar för Utsk:s förslag, fästa upmärksamheten derpå att högst vigtiga omständigheter äro nu förhanden; ty högst vigtigt måste vara att icke genom underlåtenhet öfverändakasta de goda verkniugarne af det förslag, som man antagit.
Åkerhjelm har yttrat att mängden visst icke skulle vilja utvidga sina bränneriet
Jag är af motsatt öfvertygelse med den värde talaren.
Jag erinrar mig att jag för några är sedan trodde att privatbankerna skulle uphöra derföre att sedelvalörerna ökades.
Men jag erfor tvertom; de uphörde ej, hvarföre?
Jo derföre att de erbjödo sina aklie-egare förtjenst.
Så tror jag äfven att det kommer att gå med brännerierna, och att de icke, såsom Frih.
Åkerhjelm förmenat, komma att uphöra.
Säkert är att de nog skola fortfara, så länge de lemna någon vinst.
Jag har sagt, att man bör låta näringen fortfarande intill årets slut utöfvas, men att man derå bör lägga en additionel eller serskild skatt.
Utsk. har befarat att en sådan utväg icke skulle kunna ega rum.
Jag tror likväl att häruti ligger ett misstag; ty meningen och afsigten méd föreskrifterna i 57—61 §§:ne R.F. lära väl icke hafva varit några andra, än att söka förekomma, det R.
St:r skulle underlåta att lemna bevillning, äfvensom att K.
M. skulle kunna pålägga någon sådan.
Men man har derföre, hvarken i andemeningen eller i ordställningen stadgat något förbud alt under pågående Riksdag pålägga en ny bevill - 10 Den 1 Maj. ning.
I detta afseende ber jag att, såsom stöd för min mening, få anföra åtskilliga prejudikaten Samma Ständer, som stiftade grundlagen, åtogo sig den 28 April 1810, med afseende derå, ”att de förra bevillningsförfattningarna nu (då) mera hvarken skulle hafva medfört ett efter hvarje medborgares förmåga och omständigheter lämpadt beskattningssätt, eller upfyllt ändamålet, — nödiga tillgångars anskaffande”, bevillning efter nya grunder att gälla för då ”innevar:deo år 1810”.
Ar 1850 d. 23 Januari utfärdades K. M:s Kungörelse angrde stämplade pappersafgiften, att gälla ”från och med d.
1 April 1830 intill slutet af det år, under hvars lopp ny Charta-Sigillata-bevillning blifver af R.
St:r fastställd”.
Ny allmän Charta-Sigillata-förordning utkom sedan icke, förrän d. 16
Maj 1835, att gälla ”från och med d. 1 Januari 1836”.
Men enl. K. Kungörelsen af d. 7 Mars 1835, skulle en ny tariff å det stämplade papper, hvarmed handlingar och ^expeditioner i K. M:s Kansli belädes, gälla från och med d. 1 April 1835.
Riksdag stadgades allmän bevillning d. 22 October för år 1849 och de följande åren.
Men samma dag beslutade R.
St:r alt, till godtgörande af krigsrustningskostnaden, äfven för då ”innevande år” (1848) samt för den tid, hvarunder en blifvande ny bevillnings-stadga kommer att tillämpas, böja all bevillning efter l:sta, 2:dra och 3:dje artiklarne med ^ eller 16| p/oc.
År 1851 d. 1 September anlogo R.
St:r en ny allmän Revillnings-stadga för 1852 och följande år.
1848 års bevillningsstadga fortfor således, att i allmänhet gälla intill 1851 års slut.
Men Konung och St:r hade emedlertid redan beslutat, det den för krigsrustningarne åtagna serskilda bevillningen ”från och med (då) innevande år 1851” skulle upliöra, och att sålunda nedsätta bevillningsafgift före slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af R.
St:r blifvit fastställd.
Se K. Kung. d. 16
Maj 1851.
Vi hafva således härutaf sett, att föreskriften i 60 § Reg.- F:n icke lägger något hinder i vägen för att med bibehållande af den gamla beviliningsförordningen pålägga en ny beskattning.
Jag har föreställt mig att det skulle vara klokast, om man sökte tillvägabringa en serskild produktions-beskattning af 12 sk. b:ko pr kanna på det bränvin, som tillverkas under innevande år, och jag skall nu bedja få tillkännagifva min åsigt om sättet, huru härmed skulle tillgå.
Denna produktions-skatt skulle nemi. efter följande grunder utgå: ”På det sätt sammansatta, som bevillnings-förordningen af år 1851 föreskrifver, skola serskilda Taxerings-Komitéer, hvar i sitt distrikt, sammanträda under första hälften af instundande
December månad, för att med ledning ej mindre af de upgifter, som det skall åligga en livar, hvilken under den ifrågavar:de tiden bränvin tillverkat, att (ill Komitéen aflemna, än ock af de nplysningar Komiléens leda - Den 1 Maj. 11 kunna sig förvärfva om de begagnade redskapens afverkningsförmåga oell beloppet af det i hvarje bränneri tillverkade bränvin, efter bästa förstånd pä aflagd ed, bestämma det kannetal af sexgradigt bränvin, som skäligen kan anses blifva i hvarje serskildt bränneri, under bränningstiden tillverkadt, hvilket likväl icke i något fall får antagas lägre än följande tabell utvisar:
För redskap, som drifves omedelbart med eld l:sta Klassens redskap $ kanna i dygnet för hvarje kanna i pannerymden 2: dra » ^ » » » 3: eije » » » » 4:de » 2 » » » 5:te n 4 » » » samt för ali redskap, som drifves med änga 10 kannor för hvarje kanna af pannerymden i dygnet.
Innan Komitéen åtskiljes, skall den, på hittills öfligt sätt, välja ledamöter till en blifvande serskild Pröfnings-Komité.
Inom 8 dagar efter ofvannämnde Taxerings-Komités sammanträde, skall hvarje bränvinslillverkare, som blifvit taxerad för högre afverkningsbelopp, än minimi-tabellen utvisar, eller han sjelf upgifvit, blifva genom Krono-betjeningen bevisligen delgifven Taxerings-Komitéens beslut.
O A någon under första hälften af Januari månad 1S55 utsatt dag skall i hvarje län en serskild Pröfnings-Komité, kallad på sätt nu gällande!
Bevillnings-förordning föreskrifver, sammanträda för att granska Taxerings-Komitéernas förrättade upskallningar af bränvins-tillverkningen i länet.
De med Taxerings-Komitéens beslut missnöjde ega att till Pröfnings-Komitéen afgifva sina klagomål, hvilka då böra åtföljas, icke allenast af behöriga verificerade utdrag af de öfver bränvinet förda böcker (journaler) eller anteckningar, så att de fullständigt utvisa så väl beloppet af de produkter, hvilka blifvit till bränneriet använda, som af det bränvin, från bränneriet blifvit upmätt, utan ock af alla de bevis i öfrigt, som klaganden (bränvins-tillverkaren) anser uplysande för att styrka hans upgifter.
Den, som ej åtnöjes med Pröfnings-Komitéens beslut, eger att fullfölja sin talan på den väg, som föreskrifves i Bevillningsförordningen för fullföljd af besvär öfver de vanliga PröfningsKomitéernas beslut”.
På detta sätt har jag tänkt mig att man skulle kunna tillämpa en författning, ang:de en serskild produktions-beskattning.
Jag har visserligen hört invändas, att en dylik åtgärd skulle vara vexatorisk, att man svårligen torde vilja underkasta sig en ny beskattningsmethod under ett och samma afverkningsår.
Men då å ena sidan brön vinst) rännaren hade öppet att bevisa det han icke tillverkat så stort belopp, som tilläfventyrs kunde blifva honom debiteradt, samt å andra sidan en minimi-tabell vore antagen, som bestämde det kannetal af bränvin, som för hvarje serskildt storlek och klass af redskap antages såsom det minsta, för 12 Den 1 Maj. hvilket han skulle beskattas, så tror jag att man icke trädt rättvisan och billigheten för nära.
Jag har nn tillkännagifvit de grunder, på hvilka jag föreställt mig att mitt förslag skulle kunna realiseras; och får hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla om följande propos.: ”alt R. o. Ad. ville återremittera Serskilda Utsk:s Betänk.
JYs 9 med förklarande af den åsigt, att bränvins-tillverkningen icke bör under instundande höstmånader inställas, men att den bör beläggas med en serskild skatt af 12 sk. b:ko för hvarje tillverkad kanna 6-gradigt bränvin, hvilken produktionsskatt jemväl bör tillämpas på de i Riket varande pressjästfabriker, från l:sta instundande Juli, för den bränvins-tillverkning de åstadkomma.
Att jag låtit pressjästfabrikerna inflyta, har skett derföre, att jag ansett orättvist att de skulle undantagas från de allmänna föreskrifterna; ty billigheten fordrade att äfven de borde åläggas samina beskattning, som de öfrige fabrikerna.
Jag vill endast gifva ^tillkänna, att jag till alla delar förenar mig i de åsigter Frih.
Åkerhjelm yttrat, och att jag skulle anse det vara högst vådligt om förevar:de Betänk, blefve antaget.
Bland de skäl, som blifvit anförda för antagandet af förevande förslag är äfven det, att om man tillätes att bränna i höst, skulle bränvinsfloden ökas.
Jag anhåller alt närmare få granska detta skäl.
Anledningen till en dylik händelse skulle bestå deruti, att då man framdeles kunde påräkna ett högre pris, skulle man forcera bränningen så, att man kunde vara förvissad om att vinna så mycket, som möjligt.
Nu är det gifvet, att detta beror af tvenne omständigheter, nemi. dels priset på råvaran, dels skatten på tillverkningen och försäljningen.
Nåväl, Mine Hrr! vi håfva under någon tid sett huru bränvinspriserna varit mera omvexlande än någonsin, och alt de nu stigit mycket högre, än den skatt, som skall läggas på tillverkningen.
Dessa priser hafva nemi. gått lipp ifrån 1 R:dr ända till 1 R:dr 16 sk.
Om man nu förbjöde bränvinsbränningen under instundande bost, hvad skulle då inträffa?
Jo, att råvaran, af hvilken bränvinet skulle tillverkas, faller till vanpris och att den, som vill bränna bränvin efter julen, får köpa sin råvara för så lågt pris, att en högst betydlig minskning i tillverkningskostnaden deraf skall upstå.
Vidare är det klart, att om man antager Utsk:s förslag, skall en hel klass af personer, som nu icke få bränna, af nyfikenhet slå sig på bränvins-industrien och derigenom än mera öka produktionen.
Jag tror således icke, att den föreslagna åtgärden på något sätt skall verka till befordran af det åsyftade ändamålet alt minska tillverkningens mängd.
Men jag får fästa upmärksamheten på eli annat förhållande.
Utsk:s förslag antages, så skall bränvinsbränningen komma att fortgå fyra månader på ett år, Januari och Februari samt 2 månader på hösten.
Jo, att den der omtalade feberspän - Den 1 Maj. 13 ningen hos speknlanterne just då skulle inträffa, och att följden af bränvinsbränningens inställande under hösten således, långt ifrån att förorsaka minskning af varans tillverkning, snarare skulle bidraga till dess förökande.
Vidare har man sagt, att det för den enskilde skulle medföra en alltför stor vinst, att under hösten få idka sin bränvinsbränning nästan skattfri.
Jag anser icke lämpligt att uptaga detta skäl till besvarande, ty jag kan icke inse, att det vore med R.
St:rs värdighet förenligt, att så der gripa efter folkets fickor.
Jag tror således icke att detta skäl tarfvar något annat svar.
Jag ber eder 1111, Mine Hrr! gifva akt på ett annat förhållande.
Om nemi. bränvinsbränningen inställes, så blir det egentligen blott en klass, som kommer att skörda en oskälig vinst derpå, en klass, hvilken jag icke tror, att man bör öfverhopa med några serskilda förmåner, och denna klass är börsspekulanterne.
Det är dessa personer, som komma i åtnjutande af den stora vinst, som man icke unnar bränvinsbrännaren, eller som man synes vara så angelägen om att fråntaga honom.
Men jag ber, att få fästa upmärksamheten på ännu en sak, nemi. att om nu detta förslag antages, så är det troligt att de, hvilka under denna tid handla med bränvin, skola, så att säga, slå under sig hela bränvinshandeln, och att således de, som efter julen ville -anlägga brännerier, icke kunde göra det på annat sätt, än alt de ställde sig i beroende af bränvinshandlaren.
På delta sätt skulle den klass af jordbrukarne, som, i följd af sin ställning, icke kan underlåta att anlägga brännerier, till större delen komma i bränvinshandlarnes händer.
Jag tillstyrker af dessa skäl afslag på Betänk., och ehuru här (lera förslag lill amcndementer blifvit gjorda, tror jag likväl att ett enkelt afslag är det bästa, dervid ihågkommandet
Fran syska uttrycket: ”la mort sans phrase”.
Det må vara en sanning, att Serskilda Utsk:s förslag i detta Betänk., ang:de bränvinsbränningens inställande under innevande år, är en nödtvungen följd af det beslut, R.
St:r nyligen i sjelfva hufvudfrågan fattat.
Men jag tror likväl att denna åtgärd, hvarken ur rättvisans eller billighetens synpunkt, kan f. n. försvaras.
Långt mindre kan den af moraliska skäl erhålla något stöd.
Då Serskilda Ulsk. i sitt Betänk.
JVs 8 tillstyrkt tvenne hufvudsakliga medel för att åstadkomma en minskning i bränvins-lillverkningen, nemi. å ena sidan att inskränka tiden och å den andra att höja skatten, så lärer det väl komma att väcka serdeles stor belåtenhet hos allmänheten, att den första åtgärd, sorn vidtages, sedan författningen utkommit i trycket, är, att kringgå stadgandet ang:de tiden; hvarföre? jo, för att göra det andra, i afseende på skatten, desto mera vinstgifvande.
När Utsk:s ifrågavande Betänk.
JV2 8 blifver lag, lärer det väl ändå komma att misstydas af allmänheten, utan att man beliöfver lägga ytterligare sten på börda.
Jag är fullt öfvertygad derom, H Den 1 51 a j. att i allmänhet för opinionens utbildande i detta fall verkligen icke skall behöfvas mer; ty Serskilda Utsk. har genom sitt ifra— gavar:de lagförslag förmått intet annat, än att, fastän under förändrad form, bär i Sverige åter införa de från det absoluta väldets tidehvarf så bittert och så rättvist hatade krono-arrendebrännerierna. 0
Af dessa skäl äfvensom på de af Frih.
Åkerhjelm anförda, får jag yrka afslag å Utsk:s nu ifrågavar:de Betänk.