Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Förslag att Konungens Befallningshafvande måtte meddelas rättighet, att, efter hvarje Orts bruk och behof, tillämpa de i i8o5 års Skogsordning för skogshushållningen gifue föreskrifter.
Hvad Utskotten i afseende å förestående åtta Punkter hemställt, blef af Ridderskapet och Adeln bifallit. g:de Punkten.
Om förslag, att Ållmanningarne borde fördelas på de skoglöse hemmanen.
4i H. 9 Den 10 September e. lii.
Herr Danckvardt Magnus Georg j an» förde skriftligen:
Utskotten hafva uti deras nu afgifne Utlåtande sökt genom vidlyftiga deductioner försvara origtigheten af deras antagne satts, att, vid delning af en Härads-Allrnänning, alla hemman i Häradet efter oförmedlade hemmantalet deri höra få del, och deremot kullkasta den tanka jag med flere andre värda Ledamöter inom RiksStånden, lika med KammarCollegium, yttrat, att delegarne voro de skoglösa, som af Allmänningen endast fått sig begagna.
Jag skall nu gå, att undersöka halten af Utskottens skäl. 1:0
Uti mitt yttrande hade jag fäst Utskottens uppmärksamhet derå, att Allmänningar finnas, derifrån visse Socknar äro genom Domar och Resolutioner uteslutne såsom delägare.
Denna omständighet, hvilken Utskotten icke kännt eller betänkt, har nu gifvit dem anledning yttra: ”att der genom laga ”kraftvunne Domar eller Resolutioner är vor”det bestämdt, att blott några Socknar häfta del i vissa Allmänningar, måste vid ”delningen deraf dessa Domar och Resolutioner tjena till ofelbar efterrättelse, och ”att följaktligen någon ny rätt, genom antagandet af Utskottens förslag, ingalunda ”kan utan uppenbar misstydning af detsam”rna, uppkomma för sådane Socknar, sora.
Den jo September e. m. t3t ”lagligen varit uteslutne.”
Jag hemställer likväl, huruvida dessa Domar och Resolutioner rätteligen härvid kunnat efterlefvas, om det föreslagne stadgandet i Utskottens förra Betänkande meddelats, der det heter, att med Interessenter i Lands- eller Härads-allmänning vid uppkommande frågor om delning skall förstås samtlige hemmansegare i Länet eller Häradet, hvarvid oförmedlade mantalet bör tagas till grund.
Jag styrkes häri genom det tillägg till samm» stadgande, Utskotten nu i förevarande afseende föreslagit.
Detta tillägg synes mig Utskotten icke hafva bordt föreslå, om blott en uppenbar misstydning kunnat gjort det behöfligt; jag skulle således icke tro mig hafva gjordt mig skyldig till denna uppenbara misstydning; snarare Utskotten till ett förbiseende, härrörande från bristande kännedom om de flera olika förhållanderne i frågan. 2:0 Utskotten säga vidare: ”att de al— ”drig bestridt de skoglösa Hemmansegar”nes företrädesrätt_, att njuta utsyning från ”Allmänningarne, hvilket skulle egentligen ”grunda sig derpå, att Allmänningarne voro "otillräckliga att uppfylla alla behof, och ”derföre borde endast anlitas för att af"hjelpa de nödvändigaste.
Så skulle den "klara och obestridliga meningen vara af "16 Caj), 1 ByggningaBalken och Skogse 4* 9* i3a Den 10 September e. m. ”OrdningenDenna Utskottens tolkning är icke enlig med desse Författningar.
Äfven om en Allmänning medgåfve utsyning åt den, som egen skog egde, tillåta de alldeles icke, att den får honom tilldelas.
Det står bestämdt i Lagen: ther måga de, som ej hafva sådant pä egne egor, njuta mulbete, timmer, ved, gärdsel, &c.; Och i SkogsOrdningen: så ock att den ej må understöd af Allmänningen njuta, sorn finnes hafva egen skog, eller ock med egen skog illa farit.
De skoglösas rätt är således ingen företrädesrätt, utan ensam och uteslutande rätt till Allmännings begagnande. 3:o Utskotten anföra derefter, att jag försökt en tolkning af 1647 års Skogsordning till de skoglösas förmon, och till inskränkning i Häradets gemensamma rätt till Allmänning, till hvilken tolkning Utskotten icke kunnat Upptäcka något spår.
Jag har citerat denna och 1664 års lika lydande Skogsordning, sådane de verkeligen äro, nemligen: "LänderneS Allmännin”gar, såsom de till Landsens inbyggares ”tarf och godz äro fordom af vittrade och ”förordnade, altsä stände de till Landsens ”inbyggares af högre och lägre ständ hus”tarf, till att nyttja med fäbete, fiskande, ”timmer och vedbrand; men icke till att ”förderfva och utöda; med samma rätt till”stå Hära ds ■ allin änn in garn e sina Härads”boer, och Sockne-allmänningarne sitta in - Den io September e. m. i33 ”teresserade Sockne-inbyggare att nyttja ”och njuta till Juistarfven j men icke att ”föröda och förderfva för androm eller ”efterkommandeLikaså 16 §. i Ad eliga Privilegierne, der det heter: "att Adeln "må nyttja Allmänningarne till deras nöd”torft efter 1664 års Skogsordning
Och i anledning häraf har jag sagt, att det vore Innebyggarnes hustarfj som efter desse Förordningar bestämde nyttjanderätten af Allmänningarne.
Jag hemställer till en hvars bedömande denna tolkning; ingen lärer åtminstone deri upptäcka något spår till en Häradets gemensamma rätt till Allmänningarnas begagnande, icke ens deraf att, såsom Utskotten säga, en del af Räntan å Uppodlingar ingick till Häradets Gassa, då derom icke lämpligen kunde på annat sätt stadgas.
Utskotten vttra vidare, ”att 'det skulle «/ . • 1 ”vara i högsta måtto felaktigt, att ifrån de ”skoglösas obestämda nyttjorätt till Allmän”ningarne vilja leda sig till en deras ute”slutande äganderätt."
Till svar härå framställer jag blott den motsatta fråga: vore det rättare att, då en äganderätt nu skall bestämmas, tillskapa den, der icke ens nyttjanderätten under sekler existerat, och i de fleste fall aldrig kommer att existera?
Är det icke rättare och billigare, att tillerkänna denna äganderätt åt dem, som njutit en bestämd nyttjanderätt, och sorn haft 134 Den 10 September e. m. utgifter för Alltnänningens värd och afmätning; är det icke derjemte ledande till allmän nytta, då det försäkrar de verklige beliöfvandes framtida bestånd.
Jag bekänner, att jag icke kan inse, huru svaren på dessa frågor kunna vara underkastade så mycken tvetydighet.
Jag kan icke annat än finna den största obillighet deri, alt de med tillräcklig, ja äfven öfverflödig, skogs- och betestillgång försedde hemman, ofta belägne i en skogrikare trakt af Länet eller Häradet, der hemmanen vanligen lia större utrymmen, nu skulle få del i en Laudseller HäradsAUmänning, deraf de aldrig hemtat, aldrig behöft hemta, och aldrig väntat sig få hemta förmån, och sådant på deras bekostnad, som äro skoglöse, ha inskränktare utrymmen, haft sitt ofta enda .skogsfång och bete å Allmänningen, och detsamma ensamt efter författningar åtnjutit.
Ett allmänt missnöje skulle ovilkorligen deraf uppkomma.
Också vore det, i afseende på skogsvården, skadligt, emedan de skogägande icke skulle sätta värde på bibehållandet af en skogs-lott så ringa och äfven oftast aflägse belägen. 4:o
Det starkaste stödet för Utskottens tanka hemta Utskotten deraf, att författningarne, såsotn Utskotten ansebestämdt förklara, att
Sockne-allmänningar tillhöra alla hemman i socknen.
Detta stödja Utskotten egentligen 1:0 på 10 §. i i8o5 års
Den 10 September e. m. 135 Skogsordning, som innehåller, att, intilldess Sockne-allmänningar blifva skiftade, skola alla des som Socknehemman äga och bebo, sammanträda och besluta om bästa sättet för Allmänningens vård och tillsyn; och 2:0 derpå att, enligt 1647 års Skogsordning, Härads-allmänningar innehafts med samma rätt som Sockne-allmänningar.
Hvad det första beträffar, så, enär i sjelfva stadgandet i 1 §. om delningen af Sockne-allmänningar ingen bestämd delningsgrund utstakas, eller att alla hemman dervid böra vara med, synes föreskriften att, vid fråga om Allmänningens vård och bevakning, innan den är delad, alla böra derom öfverlägga, intet bevisa.
Dessutom hafva, såsom jag förut uppgifvit, vanligen alla hemman i socknen begagnat Sockneallmänningen, såsom närbelägne densamma, och med någorlunda lika skogstillgångar, och böra derföre utfå sin nyttjorätt vid delningen; men flere exempel äro ock, alt hemman dervid blifvit uteslutne.
När således detta skäl förfaller, förfaller ock det andra, att
Socken-allmänning innehafts med samma rätt som Härads-allmänuing. 5:o Utskotten åberopa såsom stöd för sin tanka, Rikets Ständers skrifvelse vid sista Riksdag i Skogsfrågan, deri Rikets Ständer yttra, alt då Härads allmänningar delas, "det borda ske emellan de socknar, som 136 Den io September e. m. deri anses äga del, och att frågan, om de sålunda uppkomne Socken-allmänningar fingo delas, borde bestämmas efter samma grunder, som i8o5 års Skogsordning innehåller i afseende å Socken-allmänningar.
Hvad bevisar detta, äfven om det vore af Kongl. Maj:t gillad t ?
Icke står bär, attalia socknar i Häradet skola få sin lott, och, såsom jag förut visat, innehåller ej SkogsOrdningen, att alla hemman skola ha del i en Socken-allmännings delning.
Men nu ansåg Kongl. Maj:t icke lämpligt och rätt, att af Lands- och Härads-alimänningar tillskapa Socken-allmänningar, utan förklarade, att delningen skulle ske emellan elem, sorn deri anses äga del, under förutsättning, att sådant på särskild pröfning i hvarje fall, hvilka och huru många de voro, borde äga rum. 6:0
Utskotten anföra vidare orättvisan deraf, att hemman, sorn i en framtid af hvarjehanda orsaker kunna bli i mistning af nödig skog, skulle mista den rätt, de nu ha att fä understöd af Allmänningen.
Af de uppgifne skälen kan jag ej godkänna andra än eld och storm; jorden är dock qvar, och det är oftast den do skoglösa sakna, att till skogväxt använda.
Deremot äger det visserligen grund, som Utskotten anföra, att SkogsOrdningen på ett ställe säger att hemmansägare för aflägsenheten kunde anses berättigade till utsyning för Den io September e. m. r37 livad som åtgår till allmänna broar eller byggnader.
Der sådant ägt rum, bör det ock ersättas, och de af KammarCollegium uppgifne grunder strida icke deremot; ty de berättiga alla dem, som fått utsyning, till lott vid delningen, 7:0 Utskotten yttra vidare: ”Om der"emot Utskottens förslag antages, uppkom”rner ingen obillighet.
Deraf kan, på sin ”höjd, det förhållande inträffa, att, der delning bestrides af de skoglösa hemmansegarne, der uteblifver den, och det urgamla förhållandet fortfar, men Utskotten ”kunna ingalunda medgifva, att, med antagande af deras förslag, ingen delning ”kommer alt äga rum.
Förutsatt, att
All”männingarne under enskild äganderätt blif”va bättre vårdade, än de hittills varit un”der Statens, böra de ock komma att gifva ”en långt högre afkastning, och denna på”räknade högre afkomst bör ej allenast trygga ”de skoglösa hemmansägarne mot ali minsk”ning i deras beräknade utsyningsbelopp, ”utan äfven förmå dem att medgifva delningen.
” Jag frågar: är det ingen obillighet, att delningen ej kan ske, derföre att grunderne äro så oriktige och orättvisa, att ingen delning kan af de egentlige Interessenter medges?
Icke kan en högre afkomst af skogen ersätta deras förlust i denna del och derföre förmå den till delningen. 138 Den 10 September e. 111.
I följd af hvad jag nu anfört, yrkar jag afslag å Utskottens Utlåtande, och gillande af KammarCollegii grunder för delningen med den tilläggning jag föreslagit, att det må bero på Kongl. Maj:ts pröfning att, i följd af särskildte förhållanden, deri göra jemkning.
Jag har deltagit i det beslut, sorn Utlåtandet innehåller, tror det vara riktigt, och kan således ej förena mig med Herr Danckwardt.
Utlåtandet upptager de skäl, hvarpå det grundar sig, och det torde då göra tillfyllest, om jag i korthet besvarar hvad Herr Danckwardt anfört.
Först har han fästat sig dervid, att genom särskilta domar och resolutioner särskilta förhållanden kunde vara föreskrifne, samt att Utskotten ej trott, att något hinder mot dessas gilltighet genom Utskottens förslag uppkommit; och Herr Danckwardt har ansett såsom sannolikt, att Utskotten varit okunnige om tillvaron af dessa resolutioner.
Jag, såsom Landshöfding i ett Län, hvarest flere SkogSregleringar de sednare åren blifvit verkställde, kunde åtminstone ej vara i okunnighet derom; och jag är ännu qvar vid den öfvertygelse, att Utskottens första yttrande ej lade något hinder i vägen för inneliafvarne af sådana domar eller resolutioner att få dem gällande.
För min del tror jag, att Herr Dauckwardts anmärkning denna gång varit Den jo September e. m. mindre behöflig, emedan han bordt vara nöjd, sedan Utskotten gifvit en förklaring, som är öfverensstämmande med hans mening.
I sjelfva saken har Herr Danckwardt först gjort anmärkning vid Utskottens yttrande, att de skoglösa hemmanen endast ägde företrädesrätt, men ej uteslutande rätt, till Allmänningarne.
Jag kan ej kalla deras rätt uteslutande, då det är obestridligt, att de hemman, på hvilkas ägor nu finnes skog, inträda, så snart denna egna skogstillgång af en eller annan orsak upphör, i lika rätt till Allmänningarnes begagnande, som den de nu varande skoglöse hemmanen äga.
Dernäst har han frågat, om det Amre rätt att tillskapa en äganderätt, der den ej finnes.
De skogsägande hemmanen hafva likväl haft rätt, att begagna Allmänningarne; de hafva haft rätt att få utsyning lill allmänna broar och byggnader.
Deras nyttjanderätt har således funnits, ehuru i mindre grad än för de andre hemmanen.
Man kan ej säga, att de icke haft någon äganderätt.
Herr Danckwardt har trott, att denna äganderätt skulle tillkomma på bekostnad af de skoglöse hemmanen, och förorsaka missnöje.
Efter hans åsigt åter skulle de skoglöse tilläggas en uteslutande äganderätt på de andras bekostnad, och missnöjet dermed skulle ej blifva mindre, om man ej kan antaga att de skoglöse hemmansägarnas antal är mindre, i4o Den 10 September e. ra. än deras, som äga skog.
Herr Danckwardt liar ej kunnat erkänna andra sätt att mista skog, än eld och storm; men han har ansett dem af mindre betydenhet, då jorden j alla fall är qvar.
Dervid bör anmärkas, att en stor del nu skoglöse hemman haft skog; de hafva jorden qvar; de borde då äfven uteslutas.
Hvad utsyningsrätten till broar och allmänna byggnader angår, har han yttrat, alt ingen obillighet vore deruti, att den förlorades, då, enligt RamraarCollegii förslag, ersättning för den skulle lemnäs.
Men hurudan skulle denna ersättning blifva.
Nu är berörde utsyningsrätt ofta ej mera än 3 å t\ stockar.
Huru skulle man kunna verkställa ett sådant Förslag?
Sluteligen fäster sig Herr Danckwardt vid Utskoltens yttrande om obilligheten af KamrnarCollegii Förslag, och frågar om det ej är obilligt, att föreskrifva så obilliga grunder, som Utskotten framställt.
Jag tror, att Utskottens grunder ej äro obilliga, men om också de voro det, synes det mig värre att antaga grunder, som äro orättvisa, och det måste sådana grunder vara, som bestämma, att man skall mista en förut innehafd eganderätt.
I det hela medföra visserligen båda förslagen sina olägenheter, men skillnaden är den, att det af Herr Danckwardt och KammarCollegium föreslagne är orättvist, då Utskottens på sin höjd kan medföra den händelse, alt Allmänningarue ej blifva delade.
Om vi böra antaga, Den 10
Sep tern lier e. m. r 4 f att en allmän bättre skogsvård på dem blir använd, sådan som Kongl. Maj:t låtit införa å Kronans parker, tror jag dock, att den uteblifvande delningen blir mindre farlig.
Friherre Sprengtporten Jacob Wilhelin : Grefve Posse liar så fullständigt vederlagt de inkast» sorn af Herr Danckwardt blifvit gjorda, att jag måhända bade bordt afhålla mig ifrån allt yttrande; likväl, som jag är lifligt öfvertygad om rättsenligheten af Utskottens satts, vill jag för egen tillfredsställelse tillägga några ord.
Herr Danckwardt synes vilja fortsätta sin strid med Utskotten om andan af äldre Författningar.
Jag inser visserligen, huru ändamålslös denna tvist numera är, sedan Utskotten i sitt nu afgifna Utlåtande hämtat sin bevisning från närvarande förhållanden, men för alt gå Herr Danckwardt till mötes, anhåller jag att få citera en af Utskotten förut ej åberopad Författning, hvilken kanske af detta skäl undfallit uppmärksamheten.
Jag menar 1681 års Husesyns-Ordning, sorn slutar med de orden:
Derföre skola alla Häradsrätter veta sina Jllmänningars rå och rör, dem förvara såsom byamark till hela Häradets egen nytta.
Vi äga således i denna Författning en ganska bestämd definition på beskaffenheten af Häradets rätt till Allmänningen; den skall nemligen anses såsom byamark till hela Häradet, hvaraf ock jag en - Den io September e. m. keit drar den slutsatts, att då byamarkera skiftas, måste den delas på alla hemman i häradet, eller på hela häradet, som är det samma.
Herr Danckwardt har sagt, att, då ingen äganderätt finnes, och den nu skall hestämmas, vore det billigt, att de skoglösa hemmanen som innehaft nyttjanderätten, företrädesvis borde komma i åtanka.
Grefve Posse och Utskotten hafva visat, att denna mildhet reducerar sig till en orättvisa; i öfrigt skulle jag tro, att om ock ingen äganderätt till Allmänningar förr varit stadgad, finnes likväl en sådan nu, sedan genom 1824 års Circulairbref det förklarats, att Allmanningarne äro Länets och Häradets tillhörighet.
Herr Danckwardt har äfven sökt tolka 8 och 10 §§. af i8o5 års Skogsordning på ett sätt, som jag lemnar åt hvar och en att bedömma.
Jag medgifver, att 8 §. ej så fullständigt bestämmer hvilka äro intressenter; men, då en otydlighet äger rum i en §., äger man rättighet att jemföra den med en annan § ; och om man jemförer den 8:de med den io:de, så lärer intet tvifvel kunna uppstå, att ju Allmänningarne böra delas på alla.
Det är ej eller någon billighet deruti, att Allmänningarne delas endast på de skoglöse.
Det är väl sannt, att de, sorn ej hafva skog, bäst äro i behof deraf, men om man vill göra jemförelse emellan värden på olika hemman, tror jag ej, att skogshemman äro de, som äro mest värde.
De skoglösa hafva in - Den io September e. m. 143 skränktare utmark, det är sannt, men större och bättre åkerjord, och jag inser ej, att det är billigt att tilldela dessa en förmån på de andras bekostnad.
Yi böra äfven erinra oss, att vi nyligen godkänt en författning, Skiftesstadgan, som ej allenast utgår från principen af utmarkens uppodling, utan äfven nödgar en hemmansägare att på sin lott emottaga sin granöes förstörda skog i stället för sin egen sparade.
Yore det då billigt, sedan man utgått från Lagstiftningsprinciper, som gynna misshushållning med skogen och straffa den omtänksammare vården, att äfven fråntaga denne hemmansbrukare den rätt han haft, att från Allmänningen blifva hulpen, då lian i följd af denna författning ser sig skoglös.
Sluteligen får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att frågan, så vida man icke kan tolka i8o5 års Författning annorlunda, än att alla skola ingå i delningen, kan sägas vara afgjord genom Rikets Ständers Beslut vid i8a3 års'Riksdag, enär de äskat, att samma delningsgrund, hvilken i i8o5 års Författning för Sockneallmänningarne är antagen, skulle följas.
Jag öfverlemnar för öfrigt åt hvar och en af Ridderskapet och Adeln att finna sig öfvertygad af Utskottens skäl, eller af de Herr Danckwardt anfört, och anser mig hafva sagt tillräckligt för att motivera min begäran om proposition till bifall å Utskottens utlåtande. .44 Den io September e. m.
Det var icke underligt, att jag fästat mig vid hvadUtskotskotten anfört om dea uppenbara misstydning af Utskottens beslut, sorn de ansett vara en följd af den tydning, jag gifvit detsamma.
Det var endast i det afseendet jag yttrade, alt jag ej trodde en misstydning kunna med skäl mig påbördas, då Utskotten sjelfve funnit ett tillägg till samma beslut, i likhet med hvad jag uppgifvit, vara behöfligt.
Hvad Grefve Posse yttrat om sin erfarenhet i förevarande afseende inom Skaraborgs Län, vill jag ej bestrida; men jag bör dock fästa bans uppmärksamhet derpå, att här icke är fråga om Kronopnrker, utan om Allmänningar, och någon reglering med dem liar inom nämde
Län ännu ej ägt rum, så att Herr Grefven ej varit i tillfälle, att i anledning deraf vinna någon erfarenhet om förhållandet med dessa skogar.
— Man har klandrat, att jag påstått, det den rättighet till Allmänningarne, som de skoglösa hemmanen äga, ej vore, såsom Utskotten säga, en företrädesrätt, utan en uteslutanderätt.
Jag håller mig emellertid vid hvad Förfaltningarne innehålla om Allmännings begagnande.
Jag har ej sett någon, som bestämmer, att, om Allmänningens årliga skogstillgång öfverskjuter behofvet, utsyning derifrån kan tilldelas de skogsägande hemmanen, och det är på denna grund jag anser, att de skoglösa hem - Den 10 September e. m. i45 hemmanen hafva till skogarne en uteslutanderätt.
— Man har frågat, huru det skulle tillgå, att vid delningen lemna ersättning åt de hemman, sorn hittills fått utsyning till allmänna Broar och Byggnader.
Jag för min del ser icke någon svårighet dervid; deras ersättning kan sammanslås, och en särskild lott åt dem derför afskiljas.
Man har anmärkt, att jag sagt, att ingen Häradernes äganderätt finnes till Allmänningarne; och man har velat citera 1824 års Kongl. Bref om Kronoskogarne, som skulle derigenom en sådan äganderätt vara Bestämd.
Bref uppräknar de särskilta allmänna skogarne, och definierar förhållandet med hvardera af dem.
Om Härads- och Landsallmänningar, heter det att nyttjanderätten deraf tillhört intressenterna deri, med förbehåll för Kronan af Bärande träd ochmasteträd, af ränta för derå gjorda uppodlingar och intagor, äfvensom af dessa Allmänningars begagnande till vissa allmänna Behof, och hvilka Allmänningar således böra såsom Landets och Häradetstillliörighet anses.
Det bevisar dock ingen äganderätt för alla Lands- eller Häradsinnevånare, minst då dermed jemföres hvad i det Kongl. Brefvet vidare förekommer rörande grunden för delningen af dylika Allmänningar eller att det skall ske emellan dem, som deri anses äga del.
Nyssnämde definition på Lands- och Härads-allmän4i H. 10 i4<3 Den 10 September e. m. ningar förekommer här derföre, att Rikets Ständer vid 1818 års Riksdag beslöto försäljning af dessa Allmänningar, såsom ansedde tillhöra Kronan; hvilket genom denna definition blifvit vederlagdt.
Någon äganderätt till Allmänningar är ej derigenom tillagd, hvarken alla, eller visse hemman, blott att de ej tillhöra Kronan, utan Länet eller Häradet.
När fråga om delning uppstår, skall äganderätten bestämmas.
Då är det billigare i min tanka, att den lemnäs dem, som begagnat skogarne, än dem, hvilka ej begagnat, och ej få begagna dem.
Häruti kan jag ej finna någon orättvisa; hvilket här ungefär är detsamma som obillighet. —•
Ytterligare har såsom stöd för den motsatta tankan blifvit anfördt, hvad jag i mitt skriftliga yttrande redan vederlagt, att nemligen Ständerne i deras svar till Konungen på dess Proposition rörande de Allmänna Skogarne, vid sista Riksdagen skulle hafva bestämt grunden för Allmänningarnes delning.
Rikets Ständer föreslogo, att Allmänningarne skulle delas mellan de Socknar, som anses deruti hafva del.
Jag hemställer, om detta innefattar alla Socknar, hvilket vore o vilkorligt, derest alla hemman i Häradet skulle få del deri.
Yidare föreslogo Rikets Ständer att, sedan Allmänningarne blifvit emellan Socknarne så delade, skulle delningen inom Socknen rättas efter .samma grund, som för Sockne-allmänningarne i Skogs-Ordningen Ben io September e. ni. »47 är stadgadt.
Sprengtporten har sjelf medgifvit, att i den SkogsOrdningens §., som omtalar Sockenallmänningars delning, finnes ej någon grund derföre bestämd; men lian har velat draga slutsålts till en sådan grund af en annan §., och denna rörer blott huru förhållas skall, då Allmänningarne ej äro delade.
Jag kan för min del ej tillåta mig en sådan conclusion, då det är fråga om bestämmelse af äganderätt lill jord; och. jag anser den således bevisa intet i saken.
Vid i8a3 års Riksdag hörde jag till den Minoritet, som ifrade emot delning.
Med mycken tillfredsställelse har jag funnit opinionen inom Westmanlands
Län vara densamma, nemligen emot delning.
Jag säger med tillfredsställelse, derföre att detta är ett Län, hvars betydenhet grundal'sig på jerntillverkningen; hvars förnämsta grund åter är skogarnes vård.
När man önskade, att se dem vårdade bättre än hittills, men likväl under Konungens Befallningshafvandeä inseende, så var det derföre att man ville, att alla skulle deraf blifva delaktige, och man trodde sig firma orättvisa deruti, att den, som vårdat sin skog väl, skulle förlora sin andel.