Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skälen äro väl ganska vigtige oell äfven, efter min tanka, rigtige i afseende på sjelfva saken, eller frågan om tidsbestämmelsen för nästa Riksdag, (och denna saks utgång här på Riddarhuset, torde också, genom Herr Grefven och LandtMarskalkens nyssnämnde förklaring, redan kunna anses så godt som afgjord), men jag kan ej underlåta , att vid detta tillfälle förklara min förundran öfver den läxa jag af majoriteten samt Herr Grefven och LandtMarskalken nu fått emottaga, att man väl, i enlighet med Grundlagen kan, utan att anföra skäl, vidtaga samma åtgärd, som förklaras Grundlagsstridig, då man anför de rigtiga skälen för densamma —- denna läxa, svår om icke omöjlig att i mitt förnuft inprägla, då jag lärt mig en motsatt: att nemi. hvarje omdöme bör fästas på skäl och Lag, och icke på godtycket, (hvilket jag här tror hafva inträffat), är likväl af den beskaffenhet, att jag för närvarande måste låta anstå med densamma till framtida betraktande; och 'då vi sålunda nu inkommit på sjelfva ämnet, hvars afgörande, som sagdt är, synes förberedt genom Herr Grefvens och LandtMarskalkens förklaring, får jag, såsom motion, vördsamt hemställa, att Ridderskapet och Adeln, i enlighet med de skäl Herr iyo Den n Februalii f. m.
Grefven och LandtMarskalken utvecklat, må, för dess del, bestämma tiden för nästa Riksdags början till den 5 November i833.
Orsaken hvarföre jag i stället för den 4 November föreslår den 5:te är, att, så vida jag ej missräknat mig, den 4 November 1833 infaller på en Söndag.
Hans Excellence Herr Grefve af TVelter stedt :
Då nu hufvudfrågan, eller bestämmandet af tiden för nästa Riksdags början, kommer att blifva föremål för Ridderskapets och Adelns öfverläggning, torde det tillåtas mig, att till besvarande få upptaga några anmärkningar, som i sista Plenum blifvit framställde, dels emot de öfrige tre RiksStåndens beslut, och dels rörande rälta förståndet af den hithörande Grundlags-§:n.
Flere Talare hafva förnekat tre Stånd rättighet att afgöra frågan, samt äfven ansett de öfrige Ståndens beslut Grundlagsvidrigt, emedan 49 §:n RegeringsFormen, efter den förändrade redaelion, som denna § vid * 81 5 års Riksdag erhöll, endast skall innebära möjligheten af en förklaring, nemligen att, räknadt från den ena Riksdagens början, den påföljande skall inträffa inom Femte året derefter.
Jag skall försöka att genomgå och pröfva halten af denna sats. 49;de §:n RegeringsFormen lydde år iSop sålunda : Riksens Ständer skola, i kraft af denna Grundlag, sammankomma, enär 5 år ifrån den sist hållna Riksdagens slut förflutit; men framledne Assessor Gahn väck - Den ii Februari! f. m. te, vid samma års Riksdag, motion om ändring af §:n till dess nu varande lydelse: Riksens
Ständer skola i kraft af denna Grundlag hvart 5:te år sammankomma; hans motiv voro, att då §:n derjemte innehöll, att Ständ erne skulle i Riksdagsbeslutet bestämma dagen för påföljande sammanträde, var detta stadgande de facto upphäfvet genom den föregående föreskriften, som endast medgaf Ständerne rättigheten att i Riksdagsbeslutet införa den dag, som inföll jemt 5 år efter föregående Riksdagens slut.
Ett annat skäl, som motionairen väl icke omnämnde, men som ganska tydligt framställde sig, var jemväl, att då Konungen äger rättighet att efter 4 månaders förlopp upplösa en Riksdag, var det egentligen Konungen, som bestämde tiden för nästa sammanträde, så länge Rikets
Ständer ovilkorligen skulle sammankomma jemt 5 år efter föregående Riksdagens slut.
Deremot anförde Gahn, såsom ett annat skäl, att den i förväg bestämda tidpunkten ofta skulle medföra obeqväma årstider för Riksdagarnes början, och att det derföre vore bättre att lemna Ständerne ett friare utrymme vid val af liden för påföljande Riksdag.
Syftemålet var visserligen äfven, att alltid en Lagtima Riksdag skulle hållas på 5 år, eller icke mer än 4 år och hvad Rikets Ständer derutöfver ville bestämma, skulle, mellan de lagtima Riksdagarne, förflyta; men detta var med afseende endast på den lagliga ti - 172 Den 11 Februarii f. rra. den för hvarje Riksdags längd, oell motionären föresåg icke möjligheten alten Riksdag kunde innefatta tre Calenderår, och, örn vanan utbildar sig, måhända ännu flere, så att slutligen den fortgående Riksdagen insmältes i den nja lagtima efterföljaren.
Motionen slutar tvärtom på följande sätt: ”Man kan ock verkeligen ej säga, att ”Riksdagarne på detta sätt komma allt för ”tätt uppå hvarandra, då man bör hoppas, ”att efter nu vunnen erfarenhet, Riksdagar ”allt mer och mer blifva hvad de böra vara.” Herr Gahns motion hvilade till 1815 års riksdag, då den förändrade redactionen af Ständerne antogs och af Konungen sanclionerades.
Det var således naturligt, att, intill detta antagande, kallelserne från den ena Riksdagen till den andra fortgingo utan tvist och rättades efter 5:te året sedan föregående Riksdagens slut. 1809 års Riksdag slutades den 2 Maji 1810, och kallelsen till den påföljande utsattes till den 1 September 1815; första Riksdagen i Örebro slutades defi 12 November 1810 och kallelsen bestämdes till den 15 November 18 r 5; 1812 års Riksdag slutades den 18 Augusti samma år och kallelsen utfärdades till den i5 September 1817.
Riksdag inträdde först tillämpningen af nuvarande redaction, och vid denna Riksdag, sam slutades den 9 Augusti 1815, utsattes kallelsen i Riksdagsbeslutet lill den i5 Januajii 1820 eller 41 år Den r r
F e b r u a r i i f. m. derefter. 1817 års urtima Riksdag började den 20 November 1817 och slutades dea 2 t Julii 1818.
Om då den tillämpning ägt rum, som man nu vill anse såsom en gifven följd, nemligen att tiden bör räknas från hvarje Riksdags början, så hade, räknadt från 1817, tiden för påföljande Riksdagens början bordt bestämmas inom loppet af år 1822, men icke, såsom det sked-r de, utsättas till den i5:de Januarii 1828, som var 5:te Calenderåret från Riksdagens slut.
Denna kallelse innefattade jemväl en mellantid af 4f år.
Slutligen blef vid 1828 års Riksdag, som började den i5 Januarii och slutade den 22 December samma år, kallelsen bestämd till den 4:r^e November 1828, hvilket gör en mellantid af 4 år och jo månader.
Men, oaktadt hvad sålunda förut tilldragit sig, och oaktadt de antecedentia jag nu anfort, , och den tydliga meningen af 1809 års redaction, ytterligare bestyrkt deraf att 61 §:n Regeringsformen innehöll, att den hvarje gång fastställda Bevillningen skulle utgå i 5 år, vill man nu, utan afseende på den långa tid, som denna Riksdag varat, utsätta tiden för nästa Riksmöte under loppet af år i833.
Om således Rikets Ständer skulle, till exempel sammankalla sig sjelfve till den 1 Januarii i833, blef tiden mellan denna Riksdagens förmodade slut och den nyas början, blott 2 år och jo månader, och från dennes början, oaktadt dess ovanliga längdj endast 4 år Den ii F e b r u a r i i f. m. och omkring 2 månader, då jag likväl förut bevisat, att, alltsedan 1809, ej mindre mellantid än 4§ är ägt rum mellan de Lagtima Riksdagarne.
Jag medgifver, att i ett ämne af så mycken vigt, som det närvarande, blott en bestämd mening och tolkning af Grundlagen borde kunna äga rum, och det hade derföre varit önskligt om nu varande redaction, genom sin tydlighet, undanröjt all möjlighet af olika tolkning.
Jag vill likväl icke neka, att en olika tolkning här kan äga rum, och jag går i detta hänseende längre, än mina motståndare; jag bär aktning för deras mening, helst jag bland denna menings försvarare finnér personer, för hvilkas omdöme och öfvertygelse jag hyser den innerligaste vördnad.
Men då torde det ock å andra sidan böra medgifvas, att då vi se tre Stånd åt Grundlags§:n hafva gifvit en annan tydning, än den som här framställer sig såsom den enda rätta, lärer, så vida man ej vill hysa den tron att dessa RiksStånd med berådt mod öfverträdt Lagen, intet annat resultat kunna dragas, än att redactionen icke är så klar, som den borde vara.
Man svarar mig, att redactionen är klar, endast en riktig tillämpning, utan tolkning, deråt gifves; men jag bekänner, att då jag ser en annan tillämpning i sjelfva verket vara gifven, anser jag ett förtydligande vara af nöden, innan man får påstå, att denna tolkning ej kan äga rum.
Hvad mig beträffar, så delar Den ii F « b r u a r i i f. m. jag tle tre Ståndens mening, ehuru jag visserligen för denna Öppna bekännelse kan ådraga mig tillvitelsen, såsom jag ock sett i Dagbladen framstäldt, för besynnerlighet, för benägenhet att vränga Grundlagen och att införa ett nytt tungomål, eller för en advocatorisk tolkning, hemtad från medeltidens ordklyfverier.
Men jag hemställer, om icke den ifrågavarande redactionen, som anses så klar, likväl kunnat vara ännu klarare, om det efter orden: hvart 5:te år sammankomma, stått: räknadt från sista Riksdagens början.
Om dessa ord, äfven till öfverflöd, stått tillagde, hade de måhända åtminstone förekommit den afåtskillige yttrade farhågan att icke förstå Svenska språket.
Jag kan för öfrigt ej undgå, att vid ordet sammankomma fästa begreppet, ej blott af den handling, hvarigenom Rikets Ständers sammankomst tillvägabringas, utan äfven deras sammanvaro såsom Svenska Folkets Representanter, och tror derföre, att detta ord innefattar omfånget af hela Riksdagen.
Jag räknar således från Riksdagens slut, utan afseende på Calenderåret, hvilket, om
Ständerna sammanträdde den första eller sista dagen af året, skulle, på en dag när, kunna föranleda till ett helt års skillnad.
Sedan fyra år förflutit efter Riksdagens slut, anser jag Rikets Ständer äga rätt att, hvad dag de vilja, inom loppet af det femte äret, sammankomma.
En mängd besynnerliga förhållanden skola jern - Den n Fe brti n r ii f. m. viii uppkomma om blott Calenderåret räknas från föregående Riksdagens början.
Den senaste Riksdagen började den i5 Januarii 1823, och den i5 Januarii 1828 vore således 5 år förflutne, ehuru kallelsen till påföljande Riksdagen först bestämdes till den 4 Novemb. 1828, hvarigenom man alltså mycket inträdde på 6:te året, om man räknar från Riksdagens början; och den, Svenska Folkets valrätt, som Herr Hjerta i sisla plenum omtalade såsom uppskjuten, blef då verkligen uppskjuten till nära 6 år.
Märkbart är ock, att de tre Stånden, som sjelfve äro valde, trott sig kunna förena sina ömhetskänslor för Svenska Folkets valrätt med nästa Riksdagskallelses utsättande till 1835.
Hvad det påståendet beträffar, attConstitutionsUtskottet borde afgöra frågan, så hafva, redan i sista Plenum, flere Talare yttrat sig deremot, och jag biträder för min del deras mening.
Ty om frågan innebär en förklaring af Grundlagen, så utvisar 83 §:n RegeringsFormen, huru dermed bör tillgå, nemligen att båda Statsmakterne lill en sådan förklaring skola sammanverka.
Men, säger man, här är icke fråga om en förklaring af, utan en afvikelse ifrån Grundlagen.
Jag svarar härtill blott, att då man ser det en afvikelse ägt rum, eller att Grundlagens stadgande fått olika tillämpning i verkställigheten, måste ju här, likasom i fråga om andra Lagar, livil - Den 11 F e b i' u a r i i f. m. i yy hvilka befinnas vara olika tillämpning underkastade, en förklaring meddelas, så vida man för framtiden vill vinna rättelse uti den tillämpning, som anses oriktig.
ConstilutionsUlskottet afgör för öfrigt endast tvistiga frågor mellan ett Stånd och dess Talman, rörande vägrad proposition, eller sådana frågor, deri olika meningar hos RiksStånden uppstå, antingen om flere Utskotts tillsättande, eller något måls remitterande till visst Utskott; men det bör anmärkas, att, i alla så da ne frågor, intet beslut är förut fattad t, och att
Utskottets åtgärd inskränker sig egentligen dertill, alt vara skiljoman emelian Stånden och deras Talmän.
Deremot förefinnes bär tre Stånds beslut, till hvars uppbäfvande ConstitutionsUtskottet ej har någon magt, helst Utskottet i annat fall skulle tillägga sig högre myndighet än den, Konung och Ständer gemensamt äga.
Men det är af stor vigt i ett Oonstilutionelt land, att man i detta ämne en gång öfverenskommer att tolka Dagen på ett och samma sätt; ty, ehvad Herr Hjerta yttrat om resultaten af de betydliga anslag, sorn vid denna Riksdag blifvit beviljade, tror jag ej, att någon fördomsfri man skall hysa den förmodan, alt Regeringen har någon betänklighet vid alt se Representationen komma tillsammans några månader förr eller senare.
Men hvad, som icke är likgiltigt för Regeringen är, att man icke, med Gr H. 12 178 Den 11 Fe b r u a r i i f. m. stöd af Grundlagens föreskrift., må anse sig berättigad att räkna den ena gången på ett sätt, och den andra gången på ett annat; och i sådant afseende, samt för alt undgå dylika ord tvister, som den närvarande, är det icke ovigtigt att vinna en bestämdhet, som jag icke heller tror vara svår att ernå genom en Grundlagsenlig förändring af den nuvarande redactionen.
Assessor Gahn föreslog sjelf alternativt en så lydande redactioir: Rikets Stunder skola, i kraft af denna Grundlag, s anim ankomma inom 5:te årets utgång frän sista Riksdagens början (eller slut); och jag frågar, huru man kan påstå, att det första förslaget, som antogs, tydligen innefattar en beräkning från Riksdagens början, då Motionären sjelf, uti ett alternativt förslag, uppgifvit en beräkning, antingen från början eller slutet af hvarje Riksdag.
Emedlertid, och då y5 §:n Riksdagsordningen icke undantager den fråga, som nu är under öfverläggning, från dem, sorn bero på tre Stånds beslut, så får jag, för alt komma till ett slut i denna tvist, mot Grefve Frölichs förslag, och såsom contraproposition hemställa, 0111 icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja förena sig om den förklaring, att Ridderskapet och Adeln i clemia fråga, för sin del, låter bero vid de tre öfrige Ståndens beslut; och anhåller jag 0111 Herr Grcfvens och LandtMarskalkens Proposition härå.
Den ii Februarii f. in. *79 Herr Hjerta:
Den Proposition, Herr Grefve af Wetterstedt föreslagit, oell hvilken förmodligen blifver den, hvaröfver vi komma att votera, går derpå ut, att Ridderskapet och Adeln skulle låta hero vid de tre öfrige Ståndens beslut.
För min del skall jag söka utveckla skälen, hvarföre jag anser det vara Ridderskapet och Adeln värdigt att söka til vägabringa en ändring uti delta de öfrige Ståndens beslut, som onekligen är stridande emot Grundlagens bokstalliga lydelse och Folkets valrätt.
Men innan jag går till denna framställning, anhåller jag, att till besvarande få upptaga de skäl, den siste värde Talaren framställt, såsom stöd för den proposition han föreslagit.
Talaren har i första rummet åberopat lydelsen af 1809 års Grundlag och det sätt, hvarpå den har blifvit ändrad; men jag vågar bestrida denna bevisning och påstå, att den ingenting bevisar.
Ty behofvet att ändra 1809 års redaction utvisar just, att det ligger vigt uppå att tolka den nya redactionen efter ordalydelsen och Svenska språkbruket.
Hvad Assessor Gahns motion beträffar, får jag fästa uppmärksamheten på en omständighet, som Grefve af Wetterstedt förmodligen sjelf skall medgifva, nemligen alt man på den tiden ofta talade mindre rent ut hvad man menade, då frågan var om de ömtåliga, nybildade Constitutionella förhållanderne.
Derföre hände, att i stället Ci II. iSo Den ir Februari i f. m. för det raan nu öppet skulle säga, att Folkets valrätt är i fråga, insågs väl detsamma äfven på elen tiden, men man begagnade sig af andra mindre ömtåliga anledningar, för att komma till målet, så att motiven för då varande
Riksdagsförhandlingar ej alltid få sökas i Protocollen, utan i välkände biomständigheter; och hvad Gahn personligen beträffar, så är jag, tillika med hvar och en af hans fordna vänner, öfvertyga d, alt bans mening aldrig varit att afhända Folket dess valrätt.
Grefve af Wetterstedt har äfven framdragit Gahns alternativa förslag; och jag frågar, om icke jost detta vittnar, att Gahn åtminstone ville göra något, örn han icke kunde göra allt, och att detta varit anledningen lill de begge alternativen.
Mig synes det åtminstone klart, att det alternativa förslaget endast kan förklaras såsom en gärd åt tidens opinioner.
Grefve af Wetterstedt har äfven sökt framställa vigten deraf, att icke anse Calenderåret såsom enda beräkningsgrunden; och jag tillstår, att jag är mycket böjd för att ingå på den satsen.
Ty jag tror, att, om man tänker sig, det Rikets Ständer, af en eller annan omständighet, sammankommit till Riksdag vid en sådan tid, att det hvarken är beqvämligt för Folket eller förenligt med Ekonomien i vårt glest bebodda land att Sländerne ånyo sammankallas till samma tidpunkt af året, det icke bör vara förmenadt, att utsätta kallelsen lill påföljande Den n Februarii f. ra.
Riksdagen till en lämpligare tid, med afseende på årstidens beqvämlighet, ehuru inan derföre ingalunda får uppskjuta kallelsen ända in på 'ytde året, hvilket jag på det högsta måste motsätta mig.
Men det är lätt möjligt att en Urtima Riksdag sammankallas midt i sommaren eller under sjelfva våren, och om Rikets Ständer finna att en sådan tidpunkt för nästa sammanträde cj är den lämpligaste, utan anse höstetiden bättre, hvilket oek ConstitutionsUtskottet, i ett Betänkande, som nu ligger på bordet, ansett alltid böra iakttagas, så frågar jag, örn man väl bör hålla sig tilt uttrycken till den grad, att kallelsen ej skulle få utsättas till den lämpligaste årstiden.
Men hvad innefatta nu de föregående Riksdagsbesluten i detta hänseende annat, än just ett sådant val af beqyämare tidpunkt?
Att härvid åberopa Riksdagskallelseme från 1810 till i8i5 tjenar till intet, ty de äro utfärdade på grund af en annan redaction af Grundlagen; men i afseende på förhållandet efter i8i5, så har Grefve af Wetterstedt sjelf medgifvit, att, vid i Si 5 års Riksdag, kallelsen till den påföljande Riksdagen utsattes till 1820., hvaremot den värde Ledamoten ansett kallelsen vid 1817 års Riksdag, sorn utsattes till år 1828, såsom bevis på en motsatt tolkning af Grundlagen.
Jag utbeder mig likväl att få fästa uppmärksamheten derpå, att 1817 års Urtima Riksdag började den 20 Noveni - Den ii Februarii f. m. ber, och att motionstidens slut ej inföll förr än 1818, om jag rätt minnes, den 5 Januarii; oell jag hemställer, om män icke häruti bör finna ett giltigt skäl för Riksdagskallelsens utfärdande till Januarii 1823.
För min del finner jag åtminstone ingen oformlighet deruti, och ännu mindre något bevis att 1818 års Ständer tänkt på någon beräkning efter Riksdagens slut, i stället för dess början.
Hvad åter kallelsen vid 1823 års
Riksdag beträffar, så torde Grefve af Wetterstedt erinra sig, att jag var ibland dem, som förenade mig i Grefvens åsigt om tidens bestämmande till November 1828, det vill säga, att beräkningen icke bestämdt skedde från Riksdagens början; men med den erfarenhet jag hade om Ständernes föga belåtenhet att komma tillsammans i Januarii, för att hela sommaren ligga i Hufvudsladen, och med min böjelse att modifiera mitt begrepp om Grundlagen efter mitt begrepp om det allmännas bästa, förenade jag mig med Grefve af Wetterstedt om tidens utsättande lill hösten, såsom en lämpligare årstid.
Då tillgick det likväl på sådant sätt, att saken föreslogs inom Ståndet och blef sedermera af Talemännen framställd.
Af alla dessa skäl torde det lätt inses, att de föregående Riksdagsbesluten bevisa intet, och hvad beträffar motiven för Grundlagsförändringen hos den enskilde motionären, så kunna de aldrig åberopas såsom Den li Februa lii f. ni. 183 Levis för pluralitetens mening med beslutet; ty det tillhör den naturkraft, som finnes hos de representerande massorne, och de brister, sorn ofta finnas i den enskildes förslag, alt motiven för beslutet och förslaget ofta äro helt olika.
Men sedan jag nu visat, att ingen slutsats fran de föregående Riksdagsbesluten kan hämtas, återstår det att för Ridderskapet och Adeln utreda dess belägenhet, sedan de tre valde Stånden åstadkommit en suspension af Folkets valrätt; och jag får härvid förklara, att då jag nyss yttrade, att Ridderskapets och Adelns pligt och värdighet fordrade, alt söka återbringa till ordning, hvad genom de öfrige tre Ståndens förhastade beslut blifvit bragt i oordning, var det till följd af min öfvertygelse, att de öfrige tre Stånden i denna sak mera afsett Rikets Ständers egen beqvämlighet, än Svenska Folkels valrätt.
Jag erkänner gerna alla olägenheterne af täta Riksdagar med närvarande former och Representationssätt, som förorsaka så bet}Mliga kostnader, att det gifves Städer, hvilka i Riksdagsarfvoden betala mer, än det belopp, hvartill deras årliga bevillning uppgår, och att äfven bland PresteStåndet Riksdagskostnaderne uppgå till otroliga summor; men om man än är ense om att detta bör afhjelpas, bör det likväl icke ske på den vägen, att man uppoffrar Folkets rättigheter.
Jag vågar ock uttrycka den mening, att den siste värde Talaren ej lagt så i8^ Den n Febr ua rii f. m. mycken vigt på denna omständighet, som vederhordt, då lian afvisat min anmärkning endast dermed, att då de tre valde Stånden sjelfve tagit det ifrågavarande beslutet, vore det mindre nödvändigt för Ridderskapet och Adeln att dermed befatta sig.
Jag tror likväl, att liksom Ridderskapet och Adeln, vid så mångå föregående tillfällen, fått godtgöra hvad mindre besinning i de öfrige Stånden vållat, är det äfven i detta ögonblick af vigt att Ridderskapet och Adeln söker förekomma de vådor, hvartill de öfriga Ståndens beslut i framtiden kan leda.
Ty om man ser den arbetsflit, som vid de senare Riksdagarne ägt rum, och jemför den med hvarje Riksdags ökade tidslängd, lärer det ej få anses såsom någon omöjlighet att nästa Riksdag kommer att räcka i 2 å 3 år; och om det går, såsom hittills, att man i början af Riksdagen opererar för Utskottens tillsättande i rak strid med opinionen, och sedermera söker genomdrifva sina förslag i samma anda hvilka måste framkalla det häftigaste motstånd, så är det till och med nödvändigt att Riksdagarne skola blifva allt längre och längre, särdeles om Riksdagstaktiken fortgår på den höjd, hvartill den nu hunnit, att man afväger tiden för hvarje vigtig frågas behandling på sådant sätt, att man leinnar ett år emellan dess väckande och afgörande, emedan man derförinnan ej hunnit tillräckligt operera på opinionen.
Men Den 11 Februarii f. m. 185 om det fortgår på detta siitt, och man derjemte Ser Folkets valrätt uppskjuten till 8:de äret, frågar jag, om
Riksdagarne icke lätt skola förvandlas endast lill en anstalt för sanctionerandet af Regeringens åtgärder i strid med Folkets opinion.
Jag medgifver väl, att framställningen af denna våda är öfverdrifven; nion det är Lagstifta nies skyldighet aLt ej förbise något, och det är derföre, jag anser Ridderskapets och Adelns beslut vara af den största vigt.
Jag ber för öfrigt, att man vid detta tillfälle må förskona oss från frågans afsändande till ConstilutionsUtskottet.
Jag tror ej att den hör dit, eller någonsin kan komma dit, efter sund Grundlagstolkning.
Sedan Herr Grefven ock LandtMarskalken föregått
Ståndet med en så öppen ooh oonstitutionel förklaring, behöfver dessutom Ståndet alldeles icke ens ifrågasätta denna saks behandling af närvarande ConstitutionsUtskott.
Ty sedan Ridderskapet och Adeln, för dess del, bestämt tiden för nästa Riksdag, måhända, såsom Grefve Frölich föreslagit, till den 5 November 1833, erfordras blott att inbjuda de öfrige
Stånden att dermed förena sig; och då Ridderskapet och Adeln icke uppbär något Riksdagsarfvode, saint det således med fullt skäl kan sägas, att detta Stånd uppoffrar mest i och för Riksdagarne, är jag öfvertygad, att denna inbjudning af de öfrige Stånden aldrig kan tolkas annorlunda, än såsom det tydligaste bevis på 186
Den ii Februarii fl m.
Ridderskapets och Adelns noggrant)et och omvårdnad om Grundlagens helgd, samt såsom ett välment råd till de öfrige Stånden att frångå ett beslut, sorn härrört från mindre afseende på Folkets rättigheter, än på egen eller vissa classers beqvämlighet.
Jag vågar slutligen hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla om en förklaring, huruvida icke Herr Grefven och LandtMarskalken ännu skulle finna möjligt, att, på förut öfligt sätt, inom Talmansconclaven tillvägabringa någon ändring i de öfrige Ståndens beslut, hvarigenom Ridderskapet och Adeln således kunde undgå att nu afgöra frågan.
Jag föreställer mig, att de öfrige Stånden och deras Talmän lätteligen skulle finnas benägne för en sådan åtgärd, då de erfara att frågan bär blifvit betraktad från den vigtiga synpunkt, hvarifrån de sjelfve icke förut sett densamma.