Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, om det varit ett tel, att i arfskifte, eller af billig farhåga för Myntets ytterligare försämring, haf. va velat rädda sitt PenningeCapital genom Fastighets-köp, eller ock , som varit det största felet, att hafva speculerat på Fastigheter, som på en Handelsvara , så mätte väl ett sådant ftl hafva hunnit att försonas och att tillräckligen straffas genom det", att dessa Fastighets* köpare lått i fem år erlägga Bevillning äfven föi det de ej ägt, och troligen aldrig komma att äga , samt genom det , att de härvid fått för Capitalist^rne gå i förskott, hvilket nästan ali drig blifvit dem af dessa ersatte, och ännu mer deiigenotn , att deras synbara förmögenhet denna tid, åtminstone i de flesta Provini cer, årligen minskats i värde.
Utomdess, då tusendetals Medborgare förtjent att straffas , har aldrig fråga uppstått om mer än hvar tionde; och säkert har sedan 1812 hvar ti - 346
Den 2 4 Martn, f, m. onde af betydligen skuldsatte Fastighetsägare redan blifvit straffad genom sin fullkomliga ruine.
Låtom oss förekomma de öfrigas undergång genom kraftiga medel , hvartill äfven hörer antagandet af en Bevillnirgs-principe, sorn på behållen Förmögenhet eller ock behållen Inkom-t lägger den betydligaste delen af Bevillnings-bördan.
Mörner, har i denna fråga vid 181.2 års Riksdag yttrat : ”Att vilja , det Låntagaren skall fordra ut Statens rätt hos Långifvaren , är ungefär , att begära af flugan, att hon skall gå till rätta med spindeln, sedan hon fastnat i nätet.
Det är endast den förmögne Låntagaren, hvilken, liksom den starka flugan, kan bryta igenom väfnaden, som någon gång kan verkställa ett sådant afdrag.” Samma värde Ledamots yttrande bifaller jag alldeles.
Hvem har väl den största lätthet, att af Capitabsten uttaga, hvad denne till Staten bör gifva, antingen den, som befinner sig i ett nödtvunget behof af dess Låne-biträde, eller Staten, som med all den magt, hvilken är lagd i Styrelsens hand , med alla de medel, ali den kraft Lagen ger, kan det befalla f Som redan ett Stånd antagit Bevillningens utgående efter behållen Inkomst, torde ej fråga böra uppstå om Bevillning af behållen Förmögenhet, utan af behållen Inkomst ; vid uppgift af denna, bör afdrag få göras för bcvisliga skulder.
Låntagarens uppgift på des - Den 24 Martil, f. m. 347 sa controllerar 1 ån.gifvarers på dess fordtingcr.
Tillika bör en Öfverflöds afgift bestämmas
Man invänder: 1:0
Att ändå ej Capitalisten åtkommes, emedan han uppsäger sitt Capital, om Låntagaren ej förtiger sin skuld, eller ej sjelf vill erlägga Bevilinings-procenten.
Jag nekar tj , att så ofta måste hända, men enligt 1812 och rflig årens Bevillnings-prineipe, åtkom man Capitalisterne nästan aldrig, 181® års dock olust.
Om en del af dessa Medborgare skulle vilja undansnilla Staten dess rätt, bör sådant ej föranleda till den, Capitalisten i allmänhet fötolämpande slutsats, att de alla skulle hysa lika låga tänkesätt.
Oaktadt denna ofta äger rum, inflyta dock betydliga Tullmedel. 2:0
Att 18 10 års Bevillnings-principe medförde nödvändighe'en af edgång och gjorde många nic-nedare J g för min del finnér skillnaden ej så betydlig emellan en menedare och en bedragare eller försnillare af Kronans rätt.
Utomdess nämnes icke i Stallmästaren vot* Törnes föislag något om edgång. j‘o
Att det vöre obehagligt för en hvar att bero af andras godiyeko, i anseende till uppgiften om sin behållna Inkomst.
Men är det väl behagligare att beio deraf, i afseende^ på uppskattning af sin Egendoms värde?
Då man uppger förra årets Inkomst, kan deraf ej så säkert slutas till ens verkeliga Förr 345 Den 24 Martii, /. m. mogenhet®-tillstånd, ty årliga Inkomsten kan variera och bero af conjuncturen. 4:0 Att Bevillningen ej säkert går ut enligt 1810 års principen inen man mtsscalculerade sig ej meia 1S10, än 18j S , i synnerhet som Bevillningen ökades sedan Tibellerne för 18 i© voro uppgjorda.
Hade man i£F2 bibela al i it samma grunder och rättat de misstag , som ej kunde annat än vidlåda ett Bevillninrsp oject, sorn första gången varit lörsökt, så hade man med rättvisa och klokhet i fördelningen förenat al! möjlig säkerhet för utgåendet af Bevillningen.
Ett möjligen inträffande deficit förekommes genom ett Oeditiv på Banquen, derigenom att fördela BevillnirigsSumman på hvart Län.
Många Financierer i flera Länder, ifrån den Orientaliska Despoten , som låter strypa den rika Paschan, for att fylla sin Statsbrist med dess förmögenhet, inia till B viliningsUtskottet i Sverige vid Re .c ionsRik1 dagen år 18J2, hafva ansett den principe i Beskattnings? frågor för den rättaste, genom hvilken den nödiga Summan lättast beräknas och säkrast utgår.
Det nu åter af samma Utskott föreslagna Beskattnings - satt närmar sig uppenbart våld. och är lämpeligt vid en brandskattning i ett inkräktadt Land, då man ej har rådrum att prölva hvars och ens behållna , utan blott synbara förmögenhet, som ofta är en verklig oförmögenhet.
Jag föreslår således förkastandet af de Bevillnings-grunder, som Utskottet Den 24 Martu, /. mi 297 framställt, samt att Bevillningen ålägges behållen Inkomst, enligt de grunder, som Herr von Törne uppgifvit.
Grefve Mörner, Carl Slellan, anförde skriftcligen : Om Fäderneslandet äfven denna Riksdag skall undergå det missödet att få en ny BevillningsFörordning, önskar jag likvisst, att den icke må uppgöras efter iSio års Bevillnings-grunder , hvilkas följdtr vi erinra oss, och hvilka alltid skola blifva desamma, enär Beskattnings - methoden efter dem tillämpas.
Jag har dock aldrig klandrat sjelfva principen såsom obillig , men väl såsom overkställbar , ty hvarken kan man påräkna, det Skaftskyldige i allmänhet anmäla fullständigt sina behållna Inkomster, ej heller kan det vära behagligt för TaxeringsCommi sionerna att ge. nom magtspråk stundom se sig föranledda aft påföra högre Bevillning, emot de betalandes egna uppgifter, då Nationen icke älskar, icke är van vid tvångslagar3 oredor och missnöjen skola derigenom ofta uppstå , samt på hagården ankomma, antingen Statsverket tår betydligt mer eller mindre af den BevillningsSum* ma, Riksens Ständer anslagit ti 11 Rikets oundvikeliga behofver.
En BevillningsFörordning med fullt anspråk, på fullkomlighet, är icke tänkbar, men deremot är ingen ting vådeligare, än stadga sådana grunder, hvilka medföra en gifven osäker?
35° Den 24 Martil, f m. het:
Vid yppande Statsbrist är då ingen annan utväg för Konungen öfrig, än •sammankalla Rikets Ständer, en åtgärd, sorn vi känna medföra stora olägenheter, och ej aflöper utan de betydligaste omkostnader för Riket.
Den, hvilken anser såsom en oundvikelig nödvändighet, att nu- förändra Bevillninningsgrunderna, skulle jag snarare anvisa till 1789 års BevillningsKörordning; men då jag för egen del omöjligen kan öfvertyga* om behoivet derutaf samt förut icke hört någon beklaga s g öfver det nu gällande B skattningssättet, och derjemte tror, att vi i allmänhet ej kunna få något mindre tryckande, äfvensom i Reglementarisk! afseend mera redigt , gillar jag åtminstone enskilt BevillningsUtskottets nu afgifne Betänkande, och under full öfvertygelse, att det skulle sätta Riksens Ständer uti mycken förlägenhet, att nu formera ett nytt BevillningsSysteme, vågar jag ödmjukeligen tillstyrka, att de minsta förändringar göras i den Författning , sorn för närvarande tjenar till efterlefnad.
Med kännedom af den Opinion, som så högt yttrat sig för bibehållande af nu gällande hufvudgrund för allmänna Bevillningen efter synbar förmogenhet, borde jag väl anse för en frugtlös möda att med min röst söka motverka kraften af denna Opinion; men jig kan likväl icke neka mig den tillfridsställelsen, att i Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll förvara uttryc* Den 24 Martil, f. m. ken af min enskilda oföränderliga öfvertygelse i denna vigtiga fråga, genom det aniöran^e» jag ' ämnet författat och utbeder mig att nu få uppläsa:
Under erkännande' af den osparda omsorg och det insigtsfulla nit, som BeyillningsUiskouet nedlagt på det förslag till Bevillningsgrunder, som nu utgör föremålet för Höglofl.
Ridderskapets och Adelns granskning , går jag att inför Herr Grefven och LandtMa-rskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln närmare utveckla de skäl, hvarpå jag grundat min till Bevilln ngsUtskottets Protocoll yttrade serski da tanka, i frågan om den af Utskottet föreslagne Bevilln ngsgrund efter synbar förmögenhet
Lika fri från anspråk på ofelbarhet i eget omdöme, som på annan förtjenst, än att i denna fråga hafva förenat thina svaga bemödanden med en annan Medborgares kraftfullare, har jag dock ansett för min pligt, att i ett ämne, som innefattar i sig sjelft en af de dyrbaraste rättigheter, som ägas i ett Land, der ej en från National viljan afskiljd magt arbitrairt bjuder, utan ett fritt och sjelfständigt Folk, gen#m sina Ombud, beviljar skatt till Statens underhåll, oförstäldt följa, och , med agtning för andras meningar, frimodigt yttra min egen, om den än, som nu, vore stridande emot en Opinion, kraftig och öfverlägsen, genom antalet af sina bekännare.
Om det är en sanning, att ett Lands styrka beror af dess bördighet, af Folkets idoghet och välmagt, så är det ock lika obestrideligt, 352 D n 24 Martii, /. nt. att denna styrka måste , för utvecklingen af d.ss gällande kraft, underhållas af Lagar, som hvila pä de fa ca grunder, hvarje Lag behofver ’5r sitt bestånd .
Frihet, beskydd och säkerhet, Då Folket, i stöd af SambällsFördraget, genom nödvändiga .tillskott, måste bidraga till Samhällets upprätthållande, bör ock den Lag, sorn bestämmer fördelningen af dessa bidrag, vara grundad på den naturliga billighet , hvarigenom Statsbofgaren träffas endast i den mohn lian har förmögenhet, som behötver skyddas, som i möjligaste måtto underlättar Jordbruket och andra Näringar , i stället för att dem ur4 dergräfva, som har Folkets tretnad och välmåga till ett högre föremål, än utpiässandet af en skatt, hvilken trycker och utmärglar Landet , som fördelar Statsbördan, ej där hon har sitt säkraste läste, utan där största törmägan finnes att den bära , och som, under den förutsatta fordran af Enskildes uppoffringar för det Allmännas väl, icke medgifver någon enskild Medborgares föi fördelande för andra Enskildes eller det Allmännas verkliga eller inbillade förmåner.
Efter mitt omdöme, hvilade 1810 årsBevilleingsStadga till sin hufvudgruncl på dessa sanna och rätts-enliga stöd för Stats-bördornas fördelning, men som mänskliga kraften icke uppnår fullkomligheten på en gäng, delade denna Författning det gemensamma öde med nya, af erfarenheten icke nog piöfvade Inrättningar, att hon röjde fel och brister, hvilka, Den 24 Martil, f, m. 353 i strid med grunddragen, motarbetade, i stal-’ let för att medverka till ändamålet, hvaribland isynnerhet må rämnas den origtiga och endast till mi stag ledande M nimiTariffen samt den in-' vecklade Organisationen för BevillningsLagens Verkställighet.
Vid 1812 års Riksdag antogos andra, till Väsendtelig del ännu gällande Bevillning?.^ grunder.
Den synbara Förmögenheten blef nu ett föremål för Beskattningen, t stället för den verkliga, och, liksom det i sjelfva verket gåfves en dass Medborgare, sorn vöre berättigad att afskudda sig den allmänna börda , som Statens behof kräfver, blef den Bevillning, som borde träffa Capitalisien och den samlade Rikedomen, öfverflyttad på andra MedborgarsClasser och i synnerhet på Jordbruket.
Och då denna Beskattnings^methode således öppnade en lika lätt, som derigenom vådelig tillgång till den återstående Nai onal-välmågan, torde den med skäl kunna räknas till d ssa. misstag ,' hvars följder väl kunnat uthärdas, men i hvilkas natur det dock ligger, attissm* ma mohn blifva mera tryckande, sorn en dyrköpt erfarenhet efterlemnar smärtande sår.
I stöd af hvad jag har ofvan haft äraa ftnföra, grundadt på den öfvertygelse jag äge£ om så väl rättvisan, som nödvändigheten deraf, att för framtiden en gräns sättes för defc djupa, redan allt för långvariga lidande, sorn en tryckande, på origtiga grunder byggd och ojemt fördelad
Bevillning medfört för Jordbruk Ridd, 0. Ad.
II Afd. 45a 46, 354 Den 24 Martil, /. m. ket, Näringarne och de arbetande FojkClasserne, kan jag för min del icke godkänna den af Utskottet föreslagne Bevillnings-grund efter synbar Förmögenhet, en Beskattningsgrund, som, under det den lägger en ny GrundRänta på jorden, skall i längden bidraga till ModerNäringens förtryck och innom sitt område fjättra den talrika Folkhopens idoghet.
Efter detta öppna förklarande utbeder jag mig vördsamt, att få för några ögonblick åter. föra Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den af mig här ofvan vidrörda Bevillningsmethode, eller beskattning af In. homsterne.
Det är väl sunt, 1810 års BevillningsSysteme bade fallit , men det hade ock i sitt fall lemnat efter sig den goda upptäckt, att erfarenheten, som uppenbarat felen och bristerne, äfven antydt vägen till deras afhjelpande, till delarnes närmare sammanfogande till öfverensstämmelse med det hela och till de rättelser och förbättringar, som höllö bättre prof emot en upplyst och fördomsfri granskning.
Förskansad bakom det uppresta bröstvärnet, af den osäkerhet och de misstag, som föranleddes af 1810 års BevillningsLag, gjorde man sig knappt den mödan att undersöka, om detta i sjelfva verket Den 24 Martil, /. m. 3 55 var något bättre, och nämnde Förslag, värdigt att lifligen begrundas, rönte det ödet att i allmänhet blifva förkastadt, innan man, må hända, nog tilllörliteligen för sig utredt skälen för sitt ogillande.
Det var först nuvarande Bevillningsutskott , sorn i dess Betänkande, om gtunderne för den blifvande Bevillningen, den 23 Januarii innevarande år, om Herr von Tornes Förslag fällt ett fördelagtigt, på rättvisa grundadt omdöme, och ehuru Utskottet ansett sig icke böra frångå den nu gällande Beskatt, ningsgrunden efter synbar förmögenhet , har likväl Utskottet, på ett sätt, som lemnar ett dyrbart bevis på dess liberala tänkesätt, insett och erkänt vigten af de fördelar , som genom andra Bevillnings grunders antagande skulle vinnas, då Utskottet yttrat, att för omförbemälte
Beskattningsmethode eller ”Inkomstafgift af verkelig förmögenhet tala i sy ner”het de omständigheter, att rättvis jemnhet i ”Taxeringen här skulle åtföljas af enkelhet i ”Räkenskaperne och Skattskyldigheten i syn. ”nerhet träffa den verkeliga förmågan att bära ”den”.
Vidare, att ”Beskattningen skulle ännu "närmare uppfylla sitt ändamål, om den i allmänhet kunde lämpas efter hvarje Medborgares behållna inkomst, i förhållande till dess ”förmögenhet och rörelse”.
Af det följande i Utskottets Betänkande vill det likväl synas, som, i frågan om dessa grunders tillämpning, Utskottet mer följt första ingifvelsen af de farhågor 1810 års Bevillningsstadga efterlemnat, än grundeligen beräknat och ölvervägat det resultat i motsatt förhållande, som, i följd af de 356
Den 24 Martii, /. m. uppgifne rättelser?
och förbättringar otvifvelagi tigt bör uppstå.
Och möta då för ofvanförmäldte Förslag öm Bevillnings utgörande efter behållen I11- Jcomsty hvars Rättsgrund man erkänner, i allmänhet sådana oöfvervinnerliga hinder, att det icke möjligen kan tillämpas och i verkställighet sättas i vårt Land, då likväl i andra Lån-) der dylika Beskattningsgrunder blifvit med fördel införde och begagnade; är då denna förmenta osäkerhet i beräkningen och svårighet i verkställigheten, icke en, utan föregången undersökning, antagen idée, utan framställa de sig i sjelfva verket för mången så absolut oundVikeliga» sorn man velat påstå ; så synes förnuft tet och rättvisan fordra, att man med sorgfällig uoggranhet granskar, innan man dömmer; att man icke allenast uppgifver svårigheterne, utan ock bevisar deras verklighet; att man jemnför dessa med dem, som åtfölja hvarje annat Förslag, Och att man behörigen eftersinnar, om de goda verkningar, hvilka man vid verkställigheten häraf befarar skola uteblifva, kunna af något annat med mera trygghet väntas.
Man jemföre då förevarande
Förslag med det nu gällande BeskattningsSystemet, och erfarenhet ten skall vitsorda» att samma osäkerhet i beräkningen » hvarföre man hufvudsakligen förkastade 1810 års BevillningsFörfattning , ännu mer röjer sig vid tillämpningen af 1812 och 1815 årens Beskattningsmetbode.
Vacklande emellan oerhörda öfverskott och betydeliga britter, har denna BevillningsLag, ömsom med e* Den j 4 Martii, / m. 3 51 tryckande hand hvilat öfver serskilfa MedJ borgareClasser och förnärmat
Statens rätt till åtkomst af den fastställda Summan, Men dessa farhågor skola likväl i samma mohn försvinna , som man med en lika noggrann sorn fördomsfri granskning följer Herr \ron Törnes Förslag.
Man skall då finna, atfe de fel och brister, för hvilka 1810 års Bevill.' ningsStadga med skäl varit klandrad, här blifvit med sorgfällighet rättade, att, genom meds delta förbättringar, den föreslagna BevillningsLagen erhållit till sina föreskrifter mer enkel} het och tydlighet, och i Organisation för dess verkställighet mera kraft, säkerhet och styrka , och derigenom blifvit återförd från en vanställd skepnad till dess ursprungliga, med dess grunddrag öfverensstämmande syftemål ; en rättvis och jemn fördelning af Statsbördor-i ne.
Då 18I0 års BevillningsFörfattning, med alla sina fel och brister, med en MinimiTariff, som låg i strid med hufvud-principen, med dess obestämda och invecklade föreskrifter för verkställigheten , utan allt biträde af nägon Capitations-afgift, likväl till Staten inbragte netto det belopp af 2 Millioner, hvarefter BevillningsTabellerna voro uträknade, hvilka icke blefvo förhöjda, fastän Bevillnini gen ökades med en half Million , utaf hvilken, vid Tabellernas upprättande, icke beräk^ nade men sedermera vidtagna åtgärd , brist till ett deremot svarande belopp naturligtvis skulle uppkomma, sd frågar jag: huru många anledningar mer visa sig ej då för ett sä* 358 Den 24 Martil, /. ni. kert och lyckligt resultat af ett arbete, som, grundadt på den erfarenhet 1810 års BevillningsStadga efterlemnat, i förening med den år i8<2 införde och i detta Förslag oförändrad bibehållna Capitations - afgift , icke niera framställer en bristfällig byggnad , utan ett fuliändadt helt, emot hvars säkerhet och verk. ställbarhet inga grundade skäl till tvifvelsmål mera finnas?
L)e ojäfagtigaste vittnesbörd härom bära för öfrigt de i denna fråga från trye* ket utkomna Handlingar, dit jig hänvisar en hvar som vill göra sig den mödan, att i detta vigtiga ämne sysselsätta sin uppmärksamhet och tankeförmåga.
För min del finner jag således icke betänkligt, att till dess hufvud-grunder antaga ett BevillningsFörslag, som, lämpadt efter hvarje Medborgares behållna Inkomst i förhållande till dess Förmögenhet och Rörebe, i möjligaste måtto förenar de Skattdragandes väl med Statens rätt.
Det är, efter mitt begrepp, endast under detta villkor, som ett Folk, utan att vara tryckt, kan äfven med frikostighet lemna hvad Stats inrättningen för sitt bestånd behöfver.
Den 24 Martil, /. m. 359 fullkomligare statistisk kännedom af vårt Land, skall, i förening med en gemensam välmåga, en jemnare, mera rättvist fördelad och den närande Folkhopen mindre tryckande Beskattning, i framtiden vinnas.
Emedlertid må denna framtid oväldigt och fördomsfritt pröfva, hvilketdera af ifrågavarande Förslag till B villningsgrunder varit det rättvisaste och mäst förenliga med Folkets sanna fö-delar, antingen det, so n har till föremål Beskattning af den inkomst, hvarje Medborgare under Samhällsmagtens skydd åtnjuter, och således står i det närmaste förhållande till de Skattdragandes verkliga förmåga att bära Statsbördorna, eller det, som, i motsats med det förra, under ett ihärdigt hyllande af en gång antagna grundsatser, gifver en laglig rätt åt den orättvisan, att utpressa en tung och tryckande Bevillning af den ena Medborgaren för en förmögenhet, som icke är hans, under det den andra, gäckande rättvisans och Samhällsordningens fordringar, ostörd och utan deltagande i Statsbördan, njuter frugterne af sina skatter.
Med de hufvud-egenskaper sanningen äger: en vigtighet, so/n uthärdar all profning, och en kraft till nytta, som tiden stärker, i stället får att försvaga, skall hon omsider dit framtränga och blifva hörd.
Bevillnings-frågans behandlings-sätt ifrån 1812 års Riksdag, lemnar ett nytt bidrag för den Den 2 4 Martti. f. m. erfarenhet, att origtig benämning utaf en sak leder mer än mycket annat till förvillande af begreppen , och till principlösa handlingar. 181- ars Riksdag var märkvärdig derigenom, att man uppfann nya namn , som origtigt betecknade de motsvarande begreppen, i hopp förmodligen att framdeles kunna substituera andra begrepp åt de, som »nan önskade kunna utpina.
Det är val ingen ting naturligare, än att ett extra bidrag till Statens behof eller en Bevillnmg skall utgöras i mohn af hvars och ens verkelig?
Men denna principe kullkastades , sä snart man skillde emellan synbar och icke synbar Förmögenhet; en benämning, hvars motsvarande begrepp man bär svårt att fatta.
Hade man framställt frågan sålunda: Skall Bevillning allena utgötas af de Näringsidkare, hvilkas Verk och Inrättningar falla en hvar i ögonen , och hvilkas Inkomst källor äro synbara , då deremot alla fle Näringar och Inkomst-källor, som ei med det lekamliga ögat kunna ses, såsom Rörelse med Capitaler, SkeppsRederier m. m. skulle befrias från Bevillning, så hade förmodligen något hvar blifvit revolterad af en dylik pra; position* Efter min öfvertygelse , finnes det ingen annan rättvis principo lör B villningens utgörande, än den efter verklig Inkomst eller verklig Capital-föimögc-nhet.
Jag kan do<?k icke tillstyrka antagandet af denna pvincipe i när* Varande ögonblick; den har innom vissa Glats - Dm 24 Martil, f. m. 361 eer Opinionen så mycket emot sig, att den sannolikt bleive illa använd.
Men snart skall man finna sig tvungen att taga sin tillflygt till densamma, enär den synbart eller apparent förmögne icke mera lönnar åstadkomma hvad Staten behöfver.
Då torde ordningen komma till de osynbart Föimögne att blifva hemsökta, på samma sätt , sorn man ej förr fallit på den tankan, att låta de aflägsnare Hemmanen deltaga i Durchtags - och Inqvarterings-besväret, än man såg att de nära landsvägen liggande Hemmanen blefvo oförmögne att bära bördan.
Likväl får jag göra Ridderskapet och A-' didra uppmärksamt derpå, att det nu gällande BevillningsSystemet leder derhän , att Bevillningen läi t skulle kunna öfvergå till naturen af en Grundskatt ; oell hvad betyder Representations-rättigheten, när Bevillningar icke mera behöfvas?
Hvad som redan handt, styrker denna min yttrade farhåga.
Jag vet ej , huru man i andra Län lämpcde 1812 års Taxerings-grunder , men det vet jag, att 1814 års Taxering af Jorden i Ves manland blef högre, än den med noga tillämpning af grunderna hade bordt blifva.
Året derpå kom en invitation eller en tillåtelse att sänka Bevillningen å jord med 1® procent och det derpå följande året åter en jpyitatioo att sänka den ytterligare 8 procent.
Den 24 Mart-i, /. m.
Bev'llningen å Jord blef nu under de fastställda beräknings-grunderne, eller rättare, man följde inga mer.
Får verkställande Magten på sådant sätt inblanda sig i Bcvillningens fördelande, så täcktes Herrarne finna, att lika lätt, som Bevillnmgen det ena året på sådan väg sänkes, så skulle den kunna ett annat år höjas utan afseende på de öfverenskomne beiäkningsgrunderne.
Sluteligen komme det därhän, att Be vil 1- ningen, fördeld på Länen, blefve ett extra tillskott, en tillökning blott i Grundskatten och Mantalspenningar, som Administrationen efter behag utskrifver.
Herr Lagerhjelm, Pehr, anförde skrif— teligen:
Man erkänner allmänt att dertill erfordras en helt annan principe, än den, som ligger till grund för närvarande fördelning; men fruktar att Herr von Törnes Förslag icke skulle medföra tillräckeligt belopp eller icke vara verkställbart.
Jag delar icke denna fruktan och tror, att om ej den naturliga rättvisan nu föranleder ett ombyte af Bevillnings-grunder och antagandet af'
Herr von Törnes förslag; så skall snart klokheten så ögonskenligt och oemotståndeligt fordra detta ombyte, att det gör sig sjelft.
Den 24 Martii, f. m. 363 Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Huru Bevillningen skall jeml kunna fördelas, är en fråga, i hvilken jag nödgas tillstå , att jag ej äger någon bestämd öfvertygelse.
Jag utbeder mig blott få anföra några af de skäl . som synas mig tala för antagligheten af Utskottets Betänkande.