Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Herrar Öfverste Kammar-Junkare blifvit på vanligt vis utbeledsagade, anmodade Herr Grejven och LandtMarfkalken de ef Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hvilka åstundade begagna Kongl.
Majus Nådiga bjudning till soupé, att, i sådant afseende anmäla tig till anteckning hos RiddarhusFiscalen, Föredrogs å nyo Stats- och Bancoljfskottens den 31 sistledne Maj, under N:o 236 afgifne samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckt fråga, angående förre Handlarne J. B. Kock och Jonas Ståhle beviljad befrielse från bysätt; ning för skulder till Malmö f. d. Discont.
Friherre Hjerta, Fredric: jag anhåller att få åberopa den reservation, jag uti Utskotten afgifvit och ber Ridderskapet och Adeln vara Dm 18 Juni i f. m. öfvertygadt, att det är för saken, icke för parsonerne, jag talar.
De iötjena ej medlidande för deras förhållande, men genom tillämpning af hvad Utskotten föreslagit blifva de hårdare straffade, än sjelfva^bedrigarne.
Sedan jag uti Utskotten reserverade mig, har jag fått veta, att Konungens
Dom rörande Kock, som icke länge sedan blifvit utfärdad förändrat HofRättens och RådstufvuRättens Domar uti Concursmåiet, sålunda, att å gäldenären Koek må af Curatorerne yrkas vidare ansvar, dock ej utöfver 2 års fängelse.
Om nu Riksens Ständer bifalla hvad Utskotten föreslagit, så blifver följden, på sätt min ofvanberörde reservation innehåller, att dessa oredliga gäldenärer blifva deras personliga frihet betagne längre tid, än lagens stränghet för deras begångne brottslighet kunnat ålägga, och ingen annan makt, än kommande Riksens Ständer, kan förändra ett sådant beslut.
Jag vågar följagteligen anhålla om Betänkandets återremiss , ifall andra med mig härutinnan instämma.
Friherre Boije, Ludvig- Minoriteten inom Utskotten, har antördtskäl forsin mening, sådane att jag för dem begär återremiss.
Betänkandet synes fordra, att deri nämnde personer skola ovilkorligen hållas bysatte; och detta är dock »tt gå för långt, dels emedan det är att ingå tå Dea 18 Junii f mi 473 i en fråga, nerom värdigheten af Ständernes befattning, såsom
Lagstiftare* och dels emedan det är att till särskild olycka för samma personer, stadga ett undantag ifrån hvad som i allmänhet, äger rum.
Det är sannt att desse personer hafva begått brott , men sedan de undergått det straff lagen ådömt dem, så får ej straffet utsträckas längre; och de kunna då mera icke betragtas annorledes, än såsom andre gäidenärer i Disconten.
Nu har, i anseende till alla andra gäidenärer D iscontDirectionen öppet att förfara efter egen pröfning; och jag vet icke hvarföre man skall ifrån en sådan allmän rätt, aerskildt undantaga dessa personer Genom denna stränghet blifva de försatte i svårare belägenhet, än de personer, som i brottet varit straffbarare än de.
Ja , de skulle icke ens mera äga den värsta missdådarens tdlflyckt, att hos Konungen begära nåd; ty då Ständernes rätt inginge i frå - gan, så kunde Konungens nåd icke äga rum, och äfven om fara för deras lif af häcktet följde, voro de till nästa Riksdag , i 5 hela år, inneslutne.
Må man ej misstaga' sig om mitt ändamål med denna anmärkning.
Jag urskuldar ej deras brott; och jag vill för ingen del, föreslå en befrielse för dem, från bysättningshäcktet; Åh nej! men jag vill blott att i frågan om dessa personer, Directionen ej må betagas den pröfningsrätt, den afgörande makt, elter sig företeende omständigheter, som
Directionen, i anseende till aila andra gäidenärer, har.
Det är tillräckli - 474 Den i J Junit f. nu gen utvecklsdt af regervaiioncrne och af hvad Friherre Boije anfört, i hvilket förhållande detta ämne är; således får jag blott förena mig uti begäran om återremiss.
Jag har yttrat, då jag inom Utskotten gjorde min reservation, att om Riksens Ständer handla såsom Domstol, hafva Utskotten handlat rätt; men jag diar trott det vara Riksens Ständer värdigare att icke handla som Domstol, då fråga blott är om 200 a 300 R:dr om året, och i alla fall flere mansåldrar skulle åtgå innan summan kunde betalas.
Ehuru rättvist det varit, att Kock och Ståhle blifvit straffade, har jag likväl trott det vara Riksens Ständer värdigsre, att nu glömma det framfarna, och släppa ut ifrågavarande personer; helst man har ingen vinst af att hålla dem i häckte och derigenom göra Ståhle overksam för vården af en olycklig och talrik, famille.
Friherre af Klinteberg, Wilhelm'.
Lika med Friherre Hjerta är det min tanka , att ej tala för personer, blott om sak.
Jag är såsom Embetsman i Malmö Län, i närmare tillfälle än någon annan, att känna så väl beskaffenheten af, som anledningarna tili, ifrågavarande personers fallissement, äfvensom deras närvarande belägenhet.
Den lofvar icke att någon betalning af dem genom ett långvarigt häckt» kan åstadkommas. Tvertom skulle de derigenom blott falla Staten till last.
Här förekommer äfven den omständighet , att den ena af dem har en mängd af barn, till hvilkas uppfostran han ej kan vänta något understöd af sine an - Ben 18 Junti /. m. fÖrvandter, emedan de icke hafva mera än de behöfva sjelfve.
Det är härpå Friherre Hjerta har fästat uppmärksamheten, och sorn ej någon fördel kan vinnas genom deras hållande i häckte, utan tvertom möjligheten betagas dem att uppehålla sig sjelfve och deras familier, så anhåller jag, att de måtte sättas i simma predicament med andre Verkets gäldenärer, såsom enda utvägen för Staten, att få någon ersättning för dess fordran, och får i följe deraf yrka iterremiss.
Herr Rofenblad, Bernhard'.
Oagtadt vanligen stämd för mildare tänkesätt, kan j*.g ej vara det vid detta tillfälle, utan nödgas instämma uti Utskottens mening om begagnandet af en lagenlig rätt, sorn man äger.
Då allmänheten känner, huru förhållandet varit, och då misstänka hos många finnas, att stora summor undgått åt andra håll, och att personer lefva i opulance med de penningar, som bordt komma Staten till gagn, så vöre medlidandet här olämpeligt.
Det skulle vara för framtiden ett farligt prejudicat af lyckliga bemödanden, att förstöra allmänna medel.
Exempel äro i detta afseende för farliga.
Deremot är det möjligt, att tillgångar framdeles kunna framkomma , genom ett strängt begagnande af lagliga rättigheter.
Herr Carlefoti, Jacob Edvard:
I likhet med Herr Rosenblad får jag tillstyrka antagande af Utskottens betänkande.
Jag anser det ej vär - 476
Den 18 Juni i f, m. digt Riksens Ständer, att ingå någon slags öfverenskommelse med brottslingar, utan må lagens hela stränghet emot dessa användas , dem sjelfve till straff och androm till varnagel.
Herr von Hartmansdorff,, Augufl-, Jag instämmer i den åsigt af saken som Utskotten framställt , och flera Ledamöter biträdt.
Det är ovärdigt, att Staten kommer öfverens med bedrägliga gäldeoärer, om huru mycket det årligen skall kosta, att bedraga densamma.
Finnér man det gå an att , till exempel för en skuld af 300 000 Rdr, gifva 300 om året ; så vore det en uppmuntran för andra till dylika företag ; ty det skulle fordras en lifstid af 1000 år, innan summan hunoe blifva återbetalt, och 6å länge lefver ingen.
Vi handla ej här såsom Domare; men vi skola bevaka Folkets rätt, och det är ej enligt ett RiksdagsBeslut, utan enligt vederbörande Domstols tillämpning af Sveriges Lag, som gäldenärerna träda i häckte.
Om Riksens Ständer af medlidande för hustrur och barn, skulle gifva efterdöme, icke af sträng rättvisa, utan af barmhertighet med dem, sorn förskirgrat Statens medel, så skulle det se illa ut med dess penningeförvaltning.
De olyckliga följderna af Dbconternes orig tiga förvaltning hafva varit nationen alltför känbara, för att icke påkalla en allvarlig behandling af de personer, som till det allmännas förlust varit vållande.
Herr von Hohenhauftn, Michael; Jag får för - Din iS Junit f. m. 477 e»na mig med hvad H errar von Hartmansdorff och Rosenblad anfört, och anser öfverflödigt , att tillägga något.
Men jsg erkänner, att denna gång är uppfyllandet af min Riksdagsmannapljgt ganska tungt.
Jag är förekommen af Herrar Rosenblad och von Hartmansdorff, samt anser, lika med dem , betänkligt, göra någon ändring uti Utskottens Betänkande, hvarföre jag anhåller, att det måtte bifallas.
Friherre Boije: Lika med de Herrar, som grundat deras omdöme på minnet om personens brott j anser jag brottet ovärdigt; men anser min pligt vara att urskilja ämnet, jag har att bedöma.
Här är icke fråga om deras brott, för hvilket Lagen redan är försonad utan här är ensamt fråga om deras personer, såsom gäl— denärer.
Deras egenskap af brottslingar har ej gemenskap med deras egenskap af gäldenärer; och med denna urskiljning i frågan , borde d*t vara lätt, att också urskilja emellan de olika intryck, sorn har ägt rum.
Jag har icke mildrat personernes brott.
Jag afskyr det så mycket som någon annan; och jag har ej tillstyrkt någon den minsta faveur för dem; men då Utskotten föreslagit ett undantag , till serskild hårdhet emot dem; ett undantag ifrån hvad, i anseende till alla andra gäldenärer, är stadgadt och vanligt; så har jag talat deremot, derföre att detta undantag skulle alltid bära stämpeln af en hämndkänsla, hämtad ftin 478 Den 18 Junti f. m. det ena förhållandet, och således orätt inblan-v. dad i det andra.
Må Fullmägtige, eller Directionen, som har sig uppdragit att i anseende till Statens gäldenärer, bevaka Standert es rätt; må denna verkställande makt handla, som den anser skäl och rätt vara; men måtte
Ständerne afhålla sig att gifva föreskrifter i en specialitet, och till ett undantag, som, efter min tanka, icke är Ständerne värdigt.
Herr Peresvetoff Morath , Anders Wilhelm:
Då beslutet fattades i Stats- och BancoUtskotten, deltog jag ej deruti, ty jag hade ännu icke inträdt uti de sammansatte Utskotten.
Jag måste erkänna, att sedan jag för några dagar sedan läst en tryckt skrift, som närmare upplyser detta ämne, har jag fått en annan opinion, än den man får af Utskottens Betänkande.
Först får jag nämna, att hvad personerne angår, ingen lärer tala för dem, mendet är i afseende på den oeconomiska delen af denna fråga, jag vill yttra mig.
Jag finner nemligen, att en ränta af 200 R:dr, är för evärdeliga tider erbjuden Staten, och det är efter detta som jag ser saken ur en mera oeconomisk synpunkt.
Om personerne hållas i Häckte, om de snart aflida, så vinnes i förra fallet ingentiog, och i det sednare förloras hela fordran, men genom denna evärdeliga ränta, vinner Staten sluteligen åter hela sin fordran.
Det är i anledning häraf, som jag i öfverensstämmelse med Friherre Hjerta, anhåller om återremiss.
Herr Ctderfchjåld, Pehr Gufta]:
Den siste JDm 18 Junti _f. m: 47» talaren har omnämnt en af trycket utkommen skrift.
AU den stund icke något åtal blifvit emot densamma anställt, förmodar jag att dess uppgifter äro sanfärdiga och således äfven den, att
Ståhles förlust hufvudsakeligen vore att härleda derifrån , att Konungens honom iemnade tillåtelse att utföra Svenska producter till Dannemark, för att gälda hans der ägande skuld, blifvit af en underordnad Embetsman contramanderad, och att han, till följd af de i Danmark under tiden föregångne myntförändringar, sluteligen måste betala 3.-ne gånger mera än han hade påräknat.
Deraf finner jag anledning till misskundsamhet, och begagnar detta tillfälle att en gång få utöfva den ljufva rättigheten att göra nåd; och tillstyrker således att de må slippa nu inmanas i häckte.
Jag tillstyrker äfven , att Staten ej bör med dem inlåta sig i någon sådan capitulation, sorn blifvit föreslagen, åtin blott förbehålla sig anspråket på allt hvad de möjligen kunna ärfva eller förvärfva.
Jag bör först rätta ett misstag, som jag gjorde förra gången.
Jag sade nemligen Disconterna, då det var blott om en jag ville tala.
Man har yttrat, att Riksens Ständer ej böra utöfva någon hämndkänsla.
Det är ej fråga derom, blott att de skola vara alfvarliga och rättvisa, ej blödiga.
De böra hvarken vara Domare eller gifvare af nåd. ty ingendera delen tillhörer demi Också hafva Utskotten endast yrkat, att med vederbörande skulle förfaras enligt Lag.
Deruti Deri i8 Junti f, m. spörjes hvarken hämnd eller nåd.
Om, enligt Herr Moraths yttrande, anbud blifvit gjordt af en ränta för everdeliga tider, och detta anbud kommit till Utskotten efter förevarande Betänkandes afsändande, så förmodar jag att Utskotten rörande denna nya fråga, inkomma. med serskildt utlåtande.
Emedlertid finner jag icke något hinder, att nu besluta öfver detta fall.
Hvad den skriften angår, som blifvit omtalad, har man äfven gifvit mig ett exemplar deraf.
Jag lemnar derhän , hvad deruti kan vara sanning eller ej; men det nya högre anbud, 6om förmäles vara gjordt för Ståhles befrielse, synes bevisa, att han icke är så blottad på tillgång, sorn man förut påstått.
Har Ståhle genom en Embetstmns myndighet blifvit beröfvad sin egendom, så hade han kunnat vid Domstol lagligen söka sin ersättning och denna är icke stor, i jemförelse med hans skuld.
Det är ej skäl att Riksens Ständer skola betala både hans svek och Embetsmäns misstag.
Sluteligen får jag, i afseende på den ifrågavarande öfverenskommelsen med bedrägliga gäldenärer , erinra om hvad en af våra store Konungar sagt, om en man, den han ansåg såsom förrädare, att kunde än brottslingen göra Brunkeberg till guld, så ville Konungen ej för detta anbud förskona honom för rättvisans kraf
Sådant alfvar och sådan rättskänsla hoppas jag ännu finnes qvar i Svenska sinnen.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogeslaw:
Det Den iS Junii f, m. 481 Det är ofelbart summans storlek, som föranledt Urskotten att fästa uppmärksamhet på Fullmägtiges åtgärd.
Det är endast i afseende pi desse personer, som man påkailat Riksens Stän-j ders serskildta beslut, och man har gjordt rätt, *tt deruppå fästa uppmärksamheten.
Men deraf följer icke, att Riksens Ständer, efter summans storlek, skola bestämma sine åtgärder.
Är svek föröfvadt, så bör stratf följa, summan må vara liten eller stor.
Man har den tron, att tillgångar i framtiden kunna finnaa och att de, genom personernes hållande i häckte, kunna framlockas.
Det är likväl att begagna torturen, hvilket ej är Riksens Ständer värdigt.
Jag tillstyrker icke fullkomlig eftergift, ej eller att man med dem ingår uti något accord; men jag önskade att sedan Utskotten nu uppfyllt sin pligt att göra Riksens Ständer uppmärksamme på saken, Utskotten, när Betänkandet blifver återremitteradt, måtte tiga ämnet i närmare öfvervägande, och föreslå att Ständerne måtte öfverlemna åt RiksgäldsContoirets Fullmägtige att, i afseende på desse gäldenärer, förfara lika som med andre.
Herr RofmbladJag kan ej finna, huru det kan vara tortur, hvad som lagarne tillåta.
Jag tror ej eller att det varit summans storlek, 60m bestämt Utskottens handlingssätt, utan blott det farliga exemplet, att desse personer, efter utsläppandet skulle kunna äga den förmögenhet, att de trotsade det allmänna medli - Ridd. 0. Ad, Prot. V, Band, 4S2 Den 18 Juni i f. m, dandet.
Jag förnyar, att det ej är användande af någon tortur, och att ingen öfverenskommelse med dessa personer kan vara svarande mot Riksens Ständers värdighet.
I afseende på hvad Herr Cederschjöld anfört, att ett contract, som de genom en underordnad Embetsman, blifvit förbudne aft begagna, skall varit orsaken till deras obestånd; får jag erinra, att i händelse sådant är fallet, hvartill lärer fordras säkrare bevis än deras tryckta eller otryckta uppgifter, så lemnar lagarne tillfälle för dem att söka ersättning.
Grefve Spens, Cart Guflaf: Herr Rosenblad har i det väsendtligaste förekommit mig.
Det var egenteligen emot den tanka, att det skulle vara för summsns storlek , som saken här förekom, jag tänkte anföra några ord.
Jag utbeder mig få förena mig med den värde talaren som yttrade, att Rik6dagsmannes pligt är tung, men fast den är det, så måste man följa den, och följa med alfvar, samt icke låta förleda sig att vara mild.
Vi böra ej låta förleda oss af idéer, som ej öfver allt äro lämpelige.
Jag tror i det afseende, att det yttrande, Herr von Hartmansdorff anförde af en af våra Konungar, att han icke ville förlåta en förrädare, om ock han kunde göra Brunkeberg till guld, är ganska rigtigt.
Jag är öfvertygad, att det stöde bättre till både med vår lagstiftning och vår lagskipning, om sådan* tänkesätt öfverallt gälde.
Herr Munck af Rofenjkjöld, Eberhard-.
Jag skulle önskat, att en liten del, af den stränghet, blifvit använd emot Malmö DiscontDirection vid Deri i3 Junii f, m, 4?5 Riksdagen 1815. sorn man nu vill använda emot 2:ne personer, som fallit offer för dess åtgärder.
Då hade både Malmö Disconts och tusende Svenske medborgares obestånd varit förekommit.
Nu är frågan blott om att straffa enskilte personer, som råkat uti det bland handlande ej ovanliga missödet, att göra banqueroute; och som ådragit sig den ej eller sällsynta, meri ej bevista misstankan att hafva undanhållit tillgångar för sine borgenärer.
I tvifvelagtiga fall tror jag det vera säkrare, och i detta fall, äfven Riksens Ständer värdigare, stt närma sig åt den mildare än åt den strängare sidan.
Jag känner närmare förhållandet med de ifrågavarande personer, och många här närvarande, torde af tryckte handlingar, icke blott af nu tryckte utan af de längesedan tryckta RansakningsProtocollen, hafva inhämtat, att första grunden till Ståhles obestånd, lsdes af dä varande högsta authoriteten i Skåne Hans Excellence Grefve Toll, som ej respecterade Konungens för Ståhle utfärdade tillstånd, att oagtadt påstående krig med Dannemark , får exportera en stor mängd af varor dit, hvarmed han skulle betala sid skuld der, hvilken genom straxt efter der inträffad myntförbättring till nära 300 procent, äfven växte lika mycket i Svenska Sedlar, hvilkas cours på den tiden snarare försämrades
En värd Ledamot har yttrat, att man genom bysättning skulle kunna tvinga dem att betala, åtminstone en betydlig del af sin skuld.
Jag tror tvertom att bysättningen derifrån skulle hindra dem.
Jag yrkar ej eftergift af deras skulder till Staten, men att Staten af considerationer, som ej äro obillige, 484 Den 18 Junti f nt. måtte tillåta dem, att bereda sig tillgångar till framtida liqvid.
Det är visserligen icke Riksens Ständer värdigt, att contra hera med desse personer, om deras åtgärder ännu ej äro befriade från all misstanka om svek; men det är Riksens Ständer värdigt att med nåd godtgöra det i Statens namn utöfvade våld, som gifvit anledning till hans obestånd, som är mest gäldskyldig till Staten.
För min del föreslår jag således återremiss af Betänkandet.
Jag befarar att mitt yttrande blifvit missförstådt.
Jag har hvarken veiat ådagalägga välvilja, mildhet eller stränghet.
Jag har blott sagt att summans storlek eller ringhet, icke borde influera på Riksens Ständers beslut.
När förhållandet återställes för desse, på samma fot, som för andre gåldenärer, så motsvaras den känsla man bör äga.
Jag har förklarat, att äfven jag anser det vara under Ständernes värdighet, att med dem ingå uti något contract, och det lönar icke mödan, när i alla fall, så stora summor förloras.
Om RiksgäldsContoirets Fullmägtige sättas i tillfälle att handla med dem som med andra gäldenärer, hvilket Utskottens Betänkande går ut på att hindra, så lära Fullmägtige ej underlåta att vidtaga sådane försigtighetsmått, att om arf eller andra inkomster tillfalla dem, de komma Staten till godo, äfvensom hvad de sjelfve skulle kunna förvärfva.
På dessa grunder yrkar jag återremiss.
Juit på de »kål
Den 18 Junii f. m.
Grefve von Schwerin anfört för återremissen, vågar jag afstyrka densamma; att nemligen Staten ej bör göra afseende på större eiler mindre summa, och att när Staten ej kan återfå en större, det ej är värdt, att, för en min. dre, transigera med bedrägliga personer.
Mar t kalken frågade om Ridderskapet och Adeln ansåg Stats- och BancoUtskotteng
Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
I anledning hvaraf Herr Grejven och LandtMars kalken gjorde proposition till bifall af Utskottens Utlåtande.
Hvarefter Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att då någon olägenhet icke syntes uppkomma derigenom, att Utlåtandet återremitterades, hälst Ridderskapet och Adeln ägde öppet, att när det samma från Utskotten Aterkomme, vidtaga det Beslut Ridderskapet och Adeln kunde finna lämpeligt, nasåg Herr Grefven och Landt-Marskalken sig böra å nyo hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att Utlåtandet finge tillika med de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återförvisas.
Bifölls. 486 Den Ig Junii /. rn.
Herr Grefven och Landi Mar/kalken tilikän— nagaf, *tt Plenum kom me klockan half till 6 i eftermiddag, att fortsättas.
Företogs till pröfning LagUtskottets den 28 sistledne
N:o 78 afgifne samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, om utmätte fastigheters försäljande endast i uppslag.
Jag får till alla delar förena mig uti Herr Arfvidssons inom Lagutskottet afgifne reservation.
Jag kan ej annat än finna underligt , att man fortfar med auctionssättet med upp- och afslag.
Det synes helt naturligt, att då sedan 1748, allmänheten ej med detta auctionssatt blifvit rätt bekant, det blott tjenar till att förvilla.
Auctionssättet endast genom uppslag synes vara enklare, och medföra samma ändamål.
Jag skulle derföre anse bäst, om Ridderskapei; och Adeln instämde uti Herr Arfvidssons reservation , och Utskottets Betänkande således återremitterades.
Herr Ehrenborg, Cacper; hade inlemnat ett så lydande Memorial:
Grefve PoJfet Arvid, förenade sig med Herr Ehrenborg, Grefve Spene, Carl
Gu fiaf:
Deli xo Junii J. vi. 487 ödmjukast, att till Herr Ehrenborgs väl grundade anmäikningar lå föreslå ett litet tillägg*
Det vore nemligen lämpligast, att då, på sätt Herr Ehrenborg föreslagit, auction i uppslag aldeles undveks, första afslagssutnman finge bestämmas af gäldenären. jag tror att Taxeringsvärdet vore en olämplig grund, och att det vore bättre passande, om Gäldenären finge yttra sig, då hans rätt deruppå beror.
Jag kan ej inse, att någon olägenhet deraf kan uppstå.
I afseende på frågan om uppslagssummans bestämmande, är jag af den tanka, att det bör ske genom fritt upprop öfver hvarannan.
Samma förhållande bör ej vara med det andra sättet, ty derigenom förekommas sammansättningar.
Deremot tror jag med Herr Ehrenborg det vara nödvändigt, att något föreskrilves huru förhållas skal], då flere på en gång ropa mittj ty för närvarande, är det auetionsmannens öra som måste bestämma det.
Men i afseende på sättet att bestämma första afslagssumman, kan jag ej instämma med Herr Ehrenborg. Hos Herr Grefven och LandtMarskalken får jag anhålla, om proposition på återremiss.
Uppå derefter af Herr Grefven och Lc\ndt~ Mar/kalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt att LagUtskottets Betänkande, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremittera. 483 Den lS Junii f. m.
Föredrogs å nyo Lagutskottet* den 24 sistledne
Maj under N:o 80 afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen, på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckt fråga otn skyldighet för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att genom Promotorialer befordra enskildtes Lagsökningsärender , då gäldenärerne vistas i andra Län.
Herr Ehrenborgh Casper, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes så lydande; (Se Bilagan N:o 6) Herr Hjerta, Gullof:
Uti hvad jag ämnade säg«, är jag hufvudsakligen förekommen af Herr Ehrenborg.
Jag skall endast tillägga, att jag finner besynnerligt att Utskottet icke vidrört frågan, huruvida 3 Caj*. 7 §.
UtsökningsBalken är förändradt, efter det händer, att Landshöfdingar i somlige Län vägra att befordra ifrågavarande mål. jag önskar att detta mätte blifva tydeligen utredt, ty deruppå hvi. lar hvad omdöme man bör fälla om saken.
Om detta stadgande i allmänna Lagen, verkligen är suspenderadt, anser jag likväl, att det bör fortfara , till dess nya Lagen blifver antagen, och till dess, genom regleringen af de administrativa verken, blifver afgjordt, om LandshöL dingarne skola fortfara i deras Domsrätt.
Men om berörde stadgande ej är hvilande, så underställer jag Utskottet, huruvida det är rätt att vägra en sådan förklaring, sorn motionären begärt.
Dtn 18 Jun ii f. m. 48g Friherre Cederström, Jacob:
Det ifråga vaktande ämnet är af 6tort interesse, i afseende på den enskilda crediten.
Om den skall stärkas , måste utvägarne lättås för utbekommande af fordringar.
Allt hvad som försvårar lör Borgenärer, att utfå deras fordringar, har ett menligt inflytande.
Af sådan anledning instäm mer jag lika litet uti förslaget tili den nya Lagen, som uti LagUtskottets Betänkande.