Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom hvar och en vet, lefva vi i ett unionelt förhållande till Norge, och då till följe deraf i den Norska la - Den 14 Juli. 451 gen Svenska embetsman blifvit omgärdade med samma skydd, som de Norska, blir det en grannlagenhet för Svenska staten att äfven i sin strafflag intaga ett dylikt stadgande ang:de de Norska.
På dessa skäl anhåller jag om bifall till §:n.
För min del skulle jag anse, att stadgandet i denna del borde vara grundadt på en ömsesidig öfverenskommelse, så att man kunde förskaffa aktning åt Svensk myndighets beslut i Norge, och tvärtom; men så länge icke detta förhållande eger ruin, utan man i stället får åtnöja sig med den förklaring från Norsk sida, att den brottslige icke är villig att underkasta sig det straff, som blifvit af Svensk domstol honom ådömdt, synes ett stadgande, sådant som det ifrågav:de, vara h. o. h. öfverflödigt.
Vi veta ganska väl, hurusom, då ett lagförslag, uppgjordt på enahanda grunder, som innefattas i den nu antagna för Sverige och Danmark gemensamma lagen, förekom till antagande vid Norska Stortinget, endast 2 röster höjde sig till bifall för densamma.
Under sådana förhållanden hemställer jag, om det kan vara lämpligt att ingå på ifrågav:de af Utsk:t framställda förslag, och å vår sida göra onödiga koncessioner.
Lyckligtvis har unionen, utan några sådana stadganden, redan bestått i 50 år.
Jag anhåller att h. o. h. få instämma med •
Jag ber blott att få fästa uppmärksamheten på att vi hafva ett Norskt skarpskyttegarde här, och att, för den händelse de t. ex. i ett upplopp skulle blifva attackerade, den ifrågav:de §:n kunde hafva sin rätta tillämpning.
Jag får på denna grund anhålla om bifall till den nu föredragna §:n.
Jag tackar den siste värde talaren, för det att han väckt uppmärksamheten på det af honom anmärkta förhållande.
Han torde då kanhända äfven hafva godheten upplysa, om det icke finnes en ordres, som undandrager de här i Stockholm garnisonerande Norska skarpskyttarne från ansvarighet efter Svensk lag och inför Svensk domstol.
Jag tror äfven att någor hvar minnes hurusom, då för en tid sedan ett gatu-uppträde mellan några man vid Svea artilleriregemente och Norska skarpskyttar egde rum, det visserligen blef krigsrätt ang:de de Svenska artitleristernas förfarande, men ingenting afhördes om de Norska skarpskyttarne och deras beteende; och sade man, att detta skulle härröra från en ordres af öfverkommendanten eller någon annan myndighet derom, att de Norska skarpskyttarne icke skulle lyda under annan än Norsk krigsrätt. 452 Den 14 Juli.
Är detta verkligen förhällandet, hvilket Hr von Francken, såsom militär, bäst torde vara i tillfälle att kunna upplysa, synes någon varsamhet från Svensk sida icke vara alldeles olämplig eller öfverflödig.
Såsom ej kännande det af Gr.
Mörner antydda förhållande, kan jag ej lemna någon upplysning derom.
Jag kan emellertid icke förmoda, att öfver-kommendanten skulle hafva utgifvit en ordres, som vore i strid med den Svenska lagen.
Mig vill det synas, som om, då de Norska myndigheterna i de föreg:de kapitlen blifvit ställda i paritet med de Svenska, allt skäl skulle förefinnas att äfven här följa samma grundsats.
Mörner har sagt, att man ej borde göra koncessioner i ifrågav:de afseende, utan att vi på samma gång finge motsvarande.
Såsom redan är upplyst, hafva dock å Norges sida ungefärligen motsvarande koncessioner för länge sedan blifvit gjorda till förmån för Svenska intressen.
Vidkommande det af samme talare påpekade förhållandet med de Norska skarpskyttarne, anser jag frågan, huruvida en härstädes förlagd Norsk trupp lyder under Svensk eller Norsk lag, ej inverka på nu förev:de förhållande; men deremot ber jag att, i anledning af Gr.
Mörners yttrande, få erinra att Norska embetsman desto heldre böra ega anspråk på skydd i Sverige, som här i Stockholm, till följd af stadganden i Hiks-akten, % som bar kraft af Svensk lag, finnes en hel Norsk Stats-rådsafdelning, med dess underlydande tjenstemän.
Om man nödvändigt vill antaga denna §, bör åtminstone ett tillägg göras i den af H.
Exc. Hr Frih. De Geer antydda syftning; och får jag derföre anhålla om propos. på bifall till denna §, med den förändrade lydelse, att efter ordet »embetsman» insättas orden »under tjenste-utöfning i Sverige.» Frih.
Jag vill blott erinra derom, att det är i full konseqvens med lista kap., att en person, som förgriper sig mot Norsk tjensteman under hans tjenste-utöfning, skall straffas, ehvad han begått detta brott mot honom i Sverige eller Norge.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad, dels bifall till densamma med den förändring, att efter orden »Norsk embetsman» infördes orden »under tjenste-utöfning i Sverige», framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades flere ja, jemte några nej, och sedermera propos. på bifall dertill med ofvansagde förändring, då svaren utföllo med flere nej, jemte Den 14 Juli. 453 några ja, hvarefter propos. på bifall till §:n oförändrad förnyades samt besvarades med många ja, jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Gr. Mörner hegärde votering.
Uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Den, som bifaller 4:de §:n i 10:de kap. af Lag-Utsk:ts förslag till strafflag, röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. §:n, med den förändring, att efter orden »Norsk embetsman» införas orden »under tjensteutöfning i Sverige».» Sedermera företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Mot R. o. Ad:s nu fattade beslut ber jag få anmäla min reservation, enär jag, efter noggrann genomläsning af Norska strafflagen, icke kunnat derstädes finna något med det ifrågav:de liktydigt reciprokt stadgande.
Om framdeles citater ur Norska lagen af Lag-Utsk:t komma att göras, hoppas jag, att dess ledamöter äfven uppgifva, hvarest dessa föreskrifter finnas, på det man må vara viss om, att deras uppgifter öfverensstämma med verkliga förhållandet. 5:te—12:te §§:na.
Riföllos. 13:de §:n.
Med afseende å den stora skiljaktigheten i de brott, som emot denna § kunna begås, anser jag en modifikation af straffbestämmelserna vara af behofvet påkallad.
Ad. måtte antaga den af Hr Lemchen vid denna § afgifna reservation.
Då jag för min del anser det ej vara skäl att frångå den straffbestämmelse, denna § innehåller, så får jag anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Rrott/som bestraffas efter denna §, äro, enligt den nu gällande lagen, belagde med fästningsstraff, men 454 Den 14 Juli. huruvida detta straff är förenadt med arbete eller icke, är ej föreskrifvet.
Då jag emellertid, hvad den nu förev:de §:n beträffar, är af den mening, att det vore ganska lämpligt för domaren att hafva en vidsträcktare latitud än den Utsk:t föreslagit, ber jag att, i likhet med Hr von Koch, få yrka bifall till Hr Lemchens reservation.
Jag begärde ordet endast för att få upplysa om att det straff, som Utsk:t nu föreslagit, alldeles motsvarar det gamla fästningsstraffet.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall dertill med införande af orden: »eller fängelse» efter orden: »högst ett år»; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n utan förändring, hvartill svarades flere ja jemte några nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med ofvannämnde förändring, då svaren utföllo med flere nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall till §:n oförändrad förnyades samt besvarades med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
I4:de—23:de §§:na samt kapitlets rubrik.
Biföllos. ll:te kap. lista—5:te §§:na.
Biföllos. 6:te §:n.
Hamilton i sin reservation uttalat, får jag yrka, att det högsta straffet för förbrytelser enligt denna § må bestämmas till böter, äfvensom att minimum för desamma ej må sättas så högt som 25 rdr.
Jag föreslår således, att slutet af §:n måtte erhålla följande lydelse: »straffes med böter.» Gr.
Förekommen af Hr von Koch, ber jag att få förena mig med honom i anhållan att det högsta straff, som efter denna § kan ådömas, må blifva böter.
Afven jag anhåller att få instämma i Hr von Köchs yrkande.
För mig synes dock vara någon skillnad, om man utfar i svordom eller åstadkommer oljud inom Konungens
Den 14 Juli. 455 slott, der R.
St:r församlade äro, inför sittande ratt, Konungens Befh:de eller annat allmänt embetsverk, eller om man gör det på annat ställe.
Det skulle ju kunna hända, att den öfverdådige, som önskar åstadkomma chikan, anser 5 rdrs böter för någonting obetydligt, och gerna erlägger denna pligt för att hafva den tillfredsställelsen att göra detta ofog.
Vill man i allmänhet bibehålla den aktning för embetsmännen och offentliga förrättningar, som jag anser vara af en ganska stor vigt i ett fritt samhälle, synes mig också, att okynne och oljud på ett sådant ställe böra strängare bestraffas.
Skulle man nu utstryka det stadgande, som i denna § förekommer, och ditsätta endast böter, skulle denna § h. o. h. sammanfalla med den 15:de.
Sparres sista yttrande ber jag att få erinra derom, att, då maximum af böter enligt denna § är 500 rdr, men blott 100 rdr enligt den 15:de, det finnes en tillräckligt stor skillnad emellan straffbestämmelserna, och att således ej något sammanfallande af de båda §§mes straffbestämmelser är att befara.
Jag anhåller om bifall till min reservation.
Hamilton i afseende på hvad jag ämnat yttra ang:de olämpligheten af denna §:s sättande i jemförelse med den 15:de; och får endast förena mig med honom i anhållan om bifall till hans reservation.
Såsom också förekommen af Gr.
Hamilton, får jag endast fortfarande anhålla om bifall till den af mig föreslagna förändring.
Då jag för min del anser det vara en stor skillnad emellan svordom, som fälles under gudstjenst och i Konungens borg eller der R.
St:r äro församlade, och sådan, som fälles på öppen gata, enär den allmänna oviljan mest måste väckas mot dem, som förgå sig i kyrkan, synes mig också vara med rättvisan mest öfverensstämmande, att det första slaget af svordom strängast bestraffas; och har Utsk:t, enligt min tanke, gjort rätt att sätta straffet derå till minst 25 rdrs böter och högst sex månaders fängelse.
Hvad beträffar det andra slaget, eller svordom, fälld der Konungen vistas etc., kan man väl icke säga att samma grad af förargelse skulle derigenom vara väckt, sorn genom svordom i kyrka.
1 afseende härå tror jag derföre vara lämpligast att, såsom Hr von Koch föreslagit, endast utsätta böter som straff, heldst då så stor straffskala som från 5 till 500 rdr är lemnad åt domarens bepröfvande.
Hvad slutligen vidkommer svordom eller oljud å öppen plats, så är detta slag af den ifrågav:de lör - 456
Den 14 Juli. brytelsen af minst förargelseväckande beskaffenhet och således tillräckligt försonad med högst 100 rdrs böter.
Jag anhåller om bifall till Hr von Köchs förslag.
Jag har endast begärt ordet för att ytterligare erinra derom, att jag anser helgden af de ställen, som i 5:te §:n uppräknade äro, fordra att man bibehåller det stadgande, som Utsk:t föreslagit.
Jag ber blott att få hemställa, huruvida någon af Eder, Mine Hrr! ifall en person inför sittande rätt uppträdde med svordom, skulle finna lämpligt att belägga denna förseelse med endast 5 rdrs böter.
Jag tror verkligen, att vid dylika fall 25 rdr icke är för stort minimum.
Under sådane förhål landen förstår jag ej, hvarför man skall rubba konseqvensen §§:na emellan genom en förändring.
Hvad sedermera beträffar den uttalade åsigten, att fängelse här ej borde komma i fråga att ådömas, ber jag R. o. Ad. taga i betraktande, att en domare på landsbygden skulle befinna sig värnlös, om han ej af lagstiftaren skyddades på sådant sätt, att allt oväsende förekommes.
Jag har härutinnan någon erfarenhet, emedan inom det län, som jag tillhör, för icke länge sedan vid ett rättegångstillfälle ett sådant oväsende uppstod, att jag, för att skydda domaren, måste reqvirera militärstyrka.
Då jag äfven sett exempel på personer af sådan öfverdådighet, att de ej skytt att erlägga några hundrade rdrs böter för att hafva haft det nöjet alt chikanera domaren, synes mig, som om vid tillfällen al sådan beskaffenhet, som jag nu omtalat, ett fängelsestraff vore det enda tillämpliga.
Den siste värde talaren har hemställt, huruvida det skulle vara lämpljgt att för en svordom, fälld inför sittande rätt, såsom straff stadga endast 5 rdrs böter.
Jag vet icke af hvad anledning han valt just det aldra minsta straffet, då straffskalan upptager böterna ända till 500 rdr.
Hvad åter beträffar det af Gr.
Sparre anförda exempel om militärstyrka, som blifvit reqvirerad i och för en domares skyddande, tror jag ej att det har tillämplighet här, enär säkerligen icke denna trupps tillkallande påkallats deraf, att någon fällt en svordom inför rätten, utan förmodligen med anledning af rent våld, hvarmed domaren blifvit hotad.
Jag begärde endast ordet, för att, med anledning af Gr.
Sparres yttrande, att man icke borde obetingadt rubba hela förslaget, genom att göra ändringar i de särskildta §§:na, få erinra, att, i fall så ej skulle förfaras, R. o. Ad. handlöst skulle öfverlemnas åt Utsk:ts godtycke.
Den 14 Joli. 457 Hr Carlheim-Gyllenskjöld, Henrik Adolf Oscar:
Då jag icke kan annat än instämma med dem, som anse, att en skilnad i straffet bör ega rum för svordom i kyrka och svordom, fälld på annat ställe, skulle jag äfven vilja tillstyrka, att slutet af denna § erhölle följande lydelse: »straffes med böter eller fängelse i högst sex månader», hvarå jag anhåller om propos.
Jag ber blott att få upplysa, att enligt nu gällande lag i 3:dje kap. 1:sta §:n Missgernings-balken svordom under gudstjenst och inför sittande rätt äro ansedda för lika stora brott.
Bådadera äro nemi. bestraffade med 40 dalers böter, d. v. s. 20 rdr, hvilket, med taget afseende å de olika myntvärdena nu och 1734, utgör ungefär lika hög summa som den nu föreslagna.
Jag har endast begärt ordet för att påpeka en oriktighet i Gr.
Sparres sista anförande.
I stället för att bötesstraffet för svordom i kyrka och inför sittande rätt, enligt hans uppgift, skulle i 1734 års lag vara lika, är det förra jemnt dubbelt så stort som det sednare.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels af Hr von Koch bifall dertill med den förändring, att slutet skulle lyda sålunda: »straffes med böter», och dels af Hr Carlheim-Gyllenskjöld bifall lill §:n med den förändring, att slutet komme att erhålla följande lydelse: »straffes nied böter eller fängelse i högst sex månader».
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades ja och nej i blandning, sedermera propos. på bifall dertill med den af Hr von Koch föreslagna förändring, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja, och vidare propos. på bifall till §:n med den af Hr Carlheim-Gyllenskjöld yrkade förändring, hvilken propos. besvarades med blandade ja och nej; hvarefter propos. på bifall till §:n utan förändring förnyades samt besvarades med blandade ja och nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Efter det votering blifvit begärd, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att H. o. Ad. egde att bestämma, huruvida kontra-propos:n vid den blifvande voteringen skulle innefatta antingen bifall till §:n med den af Hr von Koch föreslagna förändring eller bifall till densamma med den förändrade lydelse, Hr Carlheim-Gyllenskjöld påyrkat; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde forst propos. derå, att bifall till §:n med den af Hr von Koch föreslagna förändring skulle utgöra kontra-propos:n, hvartill svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på antagande af Hr 455 Den 14 Jnli.
Carlheim-Gyllenskjölds förslag till kontra-propos., då svaren utföllo med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Sedan votering om kontra-proposms innehåll påyrkats, uppsattes och justerades följ:de voter.-propos.: »Den som vill, att vid blifvande votering om bifall till 6:te §:n i ll:te kap. af Lag-Utsk:ts förslag till strafflag, kontraproposin skall innefatta bifall till §:n med den förändring, att slutet kommer att lyda sålunda: »straffes med böter eller fängelse i högst sex månader», röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. till kontra-propos. vid nämnde votering bifall till §:n med den förändring, att slutet kommer att lyda sålunda: »straffes med böter».»
Voteringen företogs, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—23.
Nej—13.
Härefter justerades följande voter:s-propos. vid hufvudvoteringen: »Den som bifaller 6:te §:n i ll:te kap. af Lag-Utsk:ts förslag till strafflag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. §:n med den förändring, att slutet deraf kommer att lyda sålunda: »straffes med böter eller fängelse i högst sex månader».»
Nej — 23. 7:de §:n.
Det synes mig, som om en betydlig inkonseqvens vore begången i denna §, i förhållande till den föreg:de.
Här står nemi. stadgadt: »Den, som i uppsåt att skada göra, eller eljest i vredesmod, emot annan drager knif eller svärd, eller spänner bössa, eller reser annat lifsfarligt vapen vid gudstjenst, som i lista eller 3:dje §:n sägs, eller å sådant ställe, som i 5:te §:n omtalas; varde, der
Den 14 Juli. 459 ingen skada sker. ändock straffad med böter, ej under 50 rdr.»
Då nu i den föregide §:n föreskrifves, att den, som å samma ställe åstadkommer förargelse genom oljud eller svordom, skall straffas med böter eller med fängelse i högst sex månader, kan jag ej finna annat än den grofsta inkonseqvens vara af Utsk:t begången; ty den, som drager knif etc., eller hotar en annans lif, skulle slippa med böter, under det att den, som vid samma tillfälle fällde svordom, kunde dömas till fängelse.
Jag hemställer till Eder, Mine Hrr! hvilken af dessa båda slags förbrytelser förtjenar det högsta straffet.
För att i någon mån undanrödja denna inkonseqvens, får jag vördsamt föreslå ett tillägg till slutet af ifrågav:de §, af följande lydelse: »eller fängelse i högst 6 månader».
Förekommen till största delen af Hr Cederschjöld, vill jag endast anmärka, att, då man ansett ett så högt straff vara af behofvet påkailadt i den 6:te §:n, man enligt min tanke äfven i samma mån borda öka straffet för de i den 7:de §:n omnämnda förbrytelser.
Till en början ber jag att få upplysa, att det alldeles icke är för endast svordom, som den 6:te §:n utsätter straffets maximum till 500 rdrs böter eller högst 6 månaders fängelse, utan äfven för oljud, hvilket sednare kan vara af ganska olika och ganska störande och straffvärd beskaffenhet.
Vidare se vi i denna § vådan af att R. o.
Ad. i en hastig vändning beslutar förändring af paragrafer i en sammanhängande lag, såsom den nu förev:de.
Den nu föredragna §:n stadgar alldeles enahanda ansvar för den som drager knif eller svärd m. m. vid gudstjenst såsom i 1 :sta och 3:dje §§:na sägs, eller å sådant ställe som i 5:te §:n omtalas, nemi. inför R.
St:r eller sittande rätt eller dylikt.
Nåväl! denna § kunde mycket väl försvaras så länge de ofvannämnda ställena äfven i fråga om svordom och oljud voro att anse lika, d. v. s. att svordom och oljud bestraffades lika, vare sig under gudstjenst eller inför rätta.
Sedan nu emedlertid, till följe af K. o. Ad:s nyss fattade beslut, dessa rum äro betraktade såsom olika, när svordom eller oljud der löröfvas, så fordrar konseqvensen att de äfven betraktas såsom olika, om man der drager knif eller lifsfarligt vapen etc.
Detta är ett exempel på, hvartill en obetänksamhet vid ändringar af enskilda §§ kan leda, och i afseende hvarå jag tog mig friheten att framställa en varning.
Jag vill lemna osagdt, hvad beslut R. o. Ad. nu i ifrågav:de afseende bör fatta.
Måhända en återremiss vore tjenligast.
Jag kan omöjligen finna annat än att konseqvensen fordrar, det den, som gör sig förfallen till straff efter ifrågav:de §, kan ådömas äfven fängelse; och får jag derföre fortfara i mitt förut framställda yrkande. 460 Den 14 Juli.
Då det af mig föreslagna tillägg synes vara ganska enkelt, torde någon återremiss ej behöfva ifrågakomma.
Jag ber att få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att vi ej tala om samma sak.
Jag talar om, att det beslut, som R. o. Ad. fattat i afseende på 6:te §:n, måste föranleda en omredigering af den ifrågav:de.
Då nemi. de förbrytelser, som begingos i kyrka och inför sittande rätt, i fråga om ansvar, förut betraktats lika, men de nu, tillfölje af R. o. Ad:s beslut, blifvit ansedda för olika, enär det förklarats vara ett gröfre brott att föra oljud i kyrka än inför sittande rätt, så och då denna §, med bibehållande af dessa förbrytelsers likställighet, stadgar samma ansvar, om man drager svärd i kyrka eller inför sittande rätt, anser jag att en återremiss måste ega rum, på det att Utsk:t må kunna härutinnan besluta en nödig förändring, i den rigtning, hvartill beslutet om 6:te §:ns förändrade lydelse föranleder; och kommer då äfven Utsk:t att taga de af den siste talaren framställda anmärkningar i öfvervägande.
Sparre önskar återremiss af denna §, och då Utsk:t, om återremiss eger rum, kan taga den af mig gjorda anmärkning i öfvervägande, anser jag mig ej böra motsätta mig Gr.
Sparres yrkande om återremiss.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å den förev:de §:n, hvartill bifall utan förändring ej blifvit af någon ledamot hegardt, hade yrkats dels bifall med den förändring, att vid slutet skulle tilläggas följ:de ord: «eller fängelse i högst 6 månader», dels återremiss af §:n; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. på bifall till §:n oförändrad, hvartill svarades nej, sedermera propos. på bifall till densamma med ofvannämnde tillägg, dä svaren utföllo med flere nej jemte ett eller annat ja, och slutligen propos. på §:ns återremitterande, hvilken propos. besvarades med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 8:de—14:de §§:ne.
Bi föllos. 15:de §:n.
I enlighet med grunderne både i 2:dra och 6:te §§:ne af detta kap., skulle jag vilja föreslå att äfven i denna § ordet »svordom» intages, så att §:n komme att erhålla följ:de lydelse: »Gör man genom svordom eller annorledes oljud — — — — försvårande anses.»
Den 14 Juli. 461 Gr.
Inom Utsk:t var det verkligen fråga om, huruvida det vore lämpligt att belägga svordom å andra än fridlysta ställen med ansvar; men just af det skäl, att man icke inför den allmänna åklagaren ville draga saker, hvilka icke egentligen anses ligga inom kriminalrättens område, samt i följe af den stora svårigheten att i allmänhet kunna säga hvad som är svordom eller icke, ansåg Utsk:t sig böra utelemna detta uttryck.
Jag yrkar bifall till §:n.
I de motiver, som Utsk:t anfört vid detta kap., ligger, enligt min tanke, en fullständig vederläggning af den af Hr Carlheim-Gyllenskjöld gjorda anmärkning.
»Så vidt genom svordomar förargelse åstadkommes å förstnämnde ställen, nemi. å allmänna platser eller der marknad hålles, finnes dock redan i förslagets nyssnämnde 15:de §:n ansvar derför bestämdt; men för det fall att förargelse derigenom ej åstadkommits, faller svärjandet ej, af skäl som i Iråga om religionsbrotten blifvit antydda, inom den borgerliga straffrättens område».
Med åberopande af det nu citerade stället ur Utsk:ts motiver, får jag yrka bifall till Utsk:ts förslag.
Just derföre att jag anser det genom svordom förargelse väckes, önskar jag straff derå.
För öfrigt, då straff derför i 2:dra och öde §§:ne finnes stadgadt, kan jag omöjligen inse skälet hvarföre ej straff derå äfven blifvit utsatt här.
Jag fortfar i mitt yrkande om bifall till den af mig föreslagna förändrade redaktion af denna §.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o, Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall dertill med den förändring, att början skulle lyda sålunda: »Gör man genom svordom eller annorledes oljud etc.;» framställdes propos. på bifall till §:n utan förändring, samt besvarades med ja.
12:te kap. l:sta—8:de §§:ne.
För min del får jag anhålla, att R. o. Ad. ej måtte bifalla ifrågav.de §.