Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle, såsom jag för min del i viss» afseenden vore färdig alt tillstyrka, tackjernsexport blifva medgifven, så följer deraf, att R.
St. mäste taga tackjärnstillverkningens beskaffenhet i närmare öfvervägande och helt och hållet förändra bestämmelserna derom.
Detta visar likväl ytterligare, att tackjernstioude icke är att anse som en grundränta, utan som en beskattning på en näring, hvilken beskattning får rätlas efter näringens tillstånd.
Ilr af Harmens, Henrik
En ledamot har här uttryckt sin förundran deröfver, att StatsUtsk. kunnat framkomma meri förslag till en skatts nedsättande, utan att känna de grunder, efter hvilka denna skatt utgått och blifvit beräknad.
Deruti ligger ett fullständigt misstag å hans sida, och en återremiss endast för att lemna Utsk. tillfälle alt laga kännedom af de upplästa handlingarne är verkligen öfverflödig.
Det finnes inom Utsk. hytteägare, som ganska väl kände förhållandet med denna beskattning, och som derom underrättade de ledamöter, som icke kände det.
Hade man icke inom Utsk. känt de uppoffringar, som
Stalén uti äldre tider gjort för tackjernsblåsningen, så är det mer än troligt, alt Utsk. hade föreslagit en större skattenedsällning, än som nu skett.
Utsk. trodde, att den första åtgärd Staten borde vidtaga för all skaffa afsättning på denna vara, vore den att icke trycka tillverkningen af densamma med oerhörda skatter.
Den skatt, som utgår af tackjernsblåsningen år den drygaste och lyngsta som ut - 252 Den 23 Octo ber f, m. gär af någon näring i vårt land, ja ganska få näringar gifvas i något land, som betala så härda skatter.
Cederström har redan velat visa den stora skillnaden, som är emellan afgiften inom bergslag och landslag, och alt Staten skulle äga grundade anspråk alt uttaga de af bergslagen betingade skatter.
Sä vidt jag fattade de handlingar, som upplästes från Carl lX:s lid, och såsom jag förstod det språk, som deruti begagnades, så stadgades deruti, att hytteägare inom vissa bergslager skulle betala, såsom orden lyda, ”efter som de kunna hafva ägor och bruket lill”; det måste väl betyda: efter som de hafva råd lill.
Jag för min del tror icke att Sveriges hytteägare för närvar, hafva råd att betala till Staten 1 | proc. af brnttotillverkningen, och den jemförelse, som Frih.
Cederström gjort emellan beskattningen på tackjernstillverkningen och de räntor, som utgå af jordbruket, är således olämplig i della läll.
Den enda nytta, som en återremiss skulle kunna medföra, vöre måhända i det fall, alt inom StatsUlk. fnnnes någon majoritet, som gillade Frih.
Cederströms åsigt i ämnet, men dertill har jag åtminstone icke funnit någon anledn., och jag för min del anser, att R. o. Ad. bör på de anförda skälen bifalla StåtsUtslås betänk.
Ur Lagerhjelm, Pehr:
Jag skulle icke upptaga R. o. Ad:s lid, om del blott vore för att anföra ytterligare skäl, utöfver dem som af StalsUtsk. och af flera ledamöter här blifvit anförda, för att tillstyrka bifall å detta förslag.
Men under loppet af discussionen har af en värd talare blifvit framkastad en sats, som, om den vore sann, skulle verka derhän, alt alla de andra skälen icke försloge att komma lill delresultat man önskade.
Jag menar den satsen, att man bör hjelpa tackjernsblåsningen genom alt sätta den i ständ alt söka afsättning utomlands.
Det vore en möjlighet, att tackjernstillverkningen deraf blefve hjelpt, men i och med detsamma droge man med sig en verklighet, och det vore det Svenska slångjcrnssmidets ruin.
Jag anser det nu vara rätta tillfället att utveckla de skäl, hvarpå jag stödjer en så sträng sats, som den att vårt stångjernssmide skulle alldeles gä under, om man tilläte fri utförsel af tackjern under en period, då stängjernslillverkningen icke allenast har ali strida med en penningekris, utan äfven med andra länders förbättrade jern.
Jag vill nu blott åberopa denna sals, och är färdig att när sora helst utveckla skälen derför, men jag ber att iå tillägga några ord i afseende på de tabeller, som har blifvit åberopade angtde sjelfva proportionen emellan skatten af tackjernsblåsningen inom olika bergslager.
Jag nekar icke riktigheten af dessa siffror, men jag vågar hemställa till den värde talaren, som uppgifvit dem, om de ej äro beroende af olikheten inom de orter, som producera det mesta tackjern.
Om jag jemför Norbergs bergslag med Tabergs bergslag, sä linner man en betydlig skillnad inom dessa två orter.
Pä förra stället är skatten omkring (i Sk® på dygnet, och på det sednare ända till 22, ja kanske 24 Sk® på dygnet.
Hvilken af dessa orter har det största dygn-talet i sin blåsning?
Måhända har Norbergs bergslag 20 eller 30 g:r sä många dygn som Tabergs; jag vet ej sä noga, men Den 23 October f. m. 253 den är dock utan all jemförelse större.
Det allmänna förhällandet är, att skallen är på hyltan per dygn 14, 16, 18 ända till 24 Sk#, måhända äfven något högre på de orter, som producera någonting betydligt.
Om man nu antager skatten till | Sk# pr dygn och productionen till 22 Sk#, så blir skatten
T/s eller 3 proc. af tillverkningen.
! allmänhet tror jag man kan antaga skatten vara 3 proc., och det är ganska drygt.
Jag ber slutligen att få fästa uppmärksamheten derpå, att denna skatt ingalunda är en grundränta, ty om tackjern icke tillverkas, så betalas ingen tionde.
Helt annorlunda förhåller det sig med grundräntan, den går ut om jorden skötes eller icke.
I närvar. tid kan man säga, ehuru med erkännande att förhållandet är olika inom olika orter, att tackjernstillverkningen i allmänhet går med förlust, och detta ger tillkänna, alt denna näring icke kan jemföras med jordbruket, som icke är någon fabrikation, såsom tackjernsblåsningen.
Jag tror det derföre vara en sann statsekonomisk åtgärd, då conjuncturen är så svår alt en fabrikation icke ger vinst, att man dä undsätter den, ålminstone medelst nedsättning lill halfva bördan, såsom föreslaget är.
Man borde nästan taga bort den helt och hållet, så länge conjuncturen till den grad trycker näringen, att den icke gifver någon vinst, ty naturligt vis är det en fördel för hela riket, att denna näring bibehåller sig, men huru skall den det kunna göra, om man lägger skatt på den under en så svår conjunctur att den icke bär sig.
Jag tillstyrker bifall å Utsk:s förslag.
Den talare, som, då han första gången yttrade sig, i afsigt att motverka den af StatsUtsk. föreslagna lindringen i tackjernsskatten, till sin hjelp åkallade jordbruksintressets nuvar. tillstånd, har, då han nu sednare gången yttrat sig, gått ännu längre, och gjort en jemförelse emellan stångjernssmidet och lackjernssmidet, för att till det yttersta förfölja detta sednare.
Jag nödgas således äfven här följa med och erinra honom, alt när två åro olyckliga böra de hvar för sig eftertänka, huruvida den ena eller andra har varit orsaken lill sin olycka.
Om någon är oskyldig lill sin, så är det tackjernsblåsaren.
Möjligen skulle man emot den andras olyckliga conjunctur kunna framkasta, alt den lill större delen sjelf vållat densamma, derigenom att varan icke så väl tillverkas nu som tillförene.
Deremot kan man aldrig säga om tackjernsblåsaren, att han i afsigt att åstadkomma en större production gjort sämre tackjern.
Ilan har dertill controllerna för nära på sig.
Här bar blifvit sagdt, att man icke bör lindra cn rörelse, derföre att man kan komma att gå för långt.
Man kan gå för långt i allting, men jag har aldrig hört, att någon varit rädd för åderlåtning af fruktan att mista all sin blod.
Det ges en gräns för allt, och den gränsen måtte väl icke vara öfverskriden, om man för en kort tiderymd, såsom Utsk. föreslår, medgifver en nedsättning till hälften af en tryckande skatt.
En annan talare har sagt, att när hyttan går, så är det bevis på att det lönar sig med bläsningen.
Detta kan man likväl alldeles icke antaga.
Fabrikanten kan läsa in sina instrumenter, men han kan 25 i Den 23 0 c t o b e r f. m. icke derföre sätta lås för sina arbetares mun; de måste hafva sin föda, oell deraf manas han, ofta äfven utan förtjenst, att fortsätta sin fabrikation.
När jag önskar bifall å detta StatsUtsk:s betänk., anser jag mig handla i conseqveus med hvad jag gjorde vid föreg, riksdag, då jag vördsamt föreslog afskaffande af den utgående tullen pä stångjern.
Jag: är icke af dem som tro, att man bör lägga sten på börda.
Andra länder finnas, der man, i stället för att lägga den der stenen på bördan, belönar den som drifver en rörelse, så alt han kan jemväl hemta belöning frän andra länder.
Vi lägga contributioner på en fabrikation, för hvilken Engelsmännen bevilja en drawback.
Jag fortsätter min önskan om bifall å betänk.
Jag är skyldig att upptaga några yttranden af Frih.
Palmstjerna, hvilka, enligt min åsigt, icke voro riktiga.
Frih. sade, att grufvorna lemnadc i malm hvart 30 och icke hvart 10 Sk?6.
Förhållandet var, att Adelns egna grufvor lemnade hvart 30 Sk$, men skattegrufvorna hvart 10, och om Adeln tog malm ur kronans grufvor, lemnade de också hvart tionde.
Togo de malm, blandad af Kronans och egna grufvor, lemnade de hvart 20 SkS.
Frih. har jemväl jemfört frågan om tackjernslionde med skatten af spanmäl.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att dä hyttan icke blåses, så gifves ingen tionde.
En qvarn deremot, som äfven är en fabrikation till förädling af spanmäl, måste, om den är skattlagd, betala sin ränta, antingen den slår eller går.
Det har blifvit anmärkt af Hr Lagerhjelm, alt icke tackjernstionden.börer lill skattlagda räntor, således icke till grundräntorna.
Att den icke hörer till dc skattlagda räntorna är riktigt, men alt den hörer lill de ordinarie ränlorne lärer icke Hr Lagerhjelm kunna bestrida.
Enligt Ulsk:s förslag skulle nu denna tionde, som utgör 3 proc. och en fraction af den verkliga produetionen, räknadt efter dygn, nedsättas lill hälften, och likväl om en grufveägare, sorn icke är hytteägare, säljer sin malm på grufvebacken, så är förhållandet nu, att han får minst 10 proc. och stundom ända lill 25 i tackjern för 100 Skit malm.
Derpå kan bevis erhållas från Bergscoll., om så skulle erfordras.
Andra fabrikationer betala 5 proc. lill Staten, är det då en så våldsam beskattning, att hytleägaren betalar tre?
Ehuru jag inser billigheten af att minska tionde-afgiften å tackjern, och skall tillstyrka denna minskning, i fall den kommer att föreslås i sin riktiga form, så synes mig likväl, att Ulsk. gått något knapphändigt tillväga, då det låtit denna vigtiga fråga komma in i hillänget till ett annat betänk.
Jag har så mycket mera anledn. att tinna detta, som Utsk. följt en annan väg i afseende på en inom BondeSt. gjord motion om hemmantalsräntans nedsättning, af cn af BondeSt:s ledamöter vid namn Måns Månsson.
Utsk. har särskildt behandlat denna fråga och ämnar komma in med särskildt yttrande derom, samt under liden utfört summan i hufvudtiteln efter sitt förra vanliga belopp.
En summa af 40,000 ridrs minskning i sta - Don 23 October f. ta. 255 tens inkomster, synes mig förtjena en noggrannare behandling, ån alt sa der i förbigående framkomma.
Jag återupprepar, att min mening icke är alt afstyrka sjelfva saken, nian blott att få den i en lagligare form.
Jag yrkar derföre återremiss, på det att Utsk. må komma in med utlåt, i ämnet, som kan i vanlig ordning discuteras.
Emedlertid, för att icke uppehålla httfvudlitelns afgörande, så kunde ju den af Konungen föreslagna summan af 80,000 r:dr ad interim fastställas, eller ock denna punkt uppskjutas till dess alla andra frågor, som röra bevillningen, förekommit till afgörande.
Det är verkligen ett farligt prejudicat att framkasta en beskattningsfråga i ett sådant bihang.
Ehuru jag i allmänhet visserligen anser, att all direct beskattning bör så mycket som möjligt år ersättas äf indirect, isynnerhet hvad grundräntan angår, så tror jag likväl, att delta bör ske i ett sammanhang.
En sådan motion är väckt i PresteSt. af Prosten Almqvist, som synes mig vara fullkomligt rättvis.
En sådan behandling böra dylika frågor undergå, och icke såsom nn skett sättas i ett bihang.
Jag anhåller att i hufvudsaken fä förena mig med Hr Gr.
Björnstjerna.
Jag anser StatsUtsk. icke hafva behandlat denna vigtiga fråga med elen noggrannhet och den utredning, som vederbort.
Här har blifvit yttradl af en ledamot, att ingen nedsättning borde äga rum, med afseende på tidens ofördelaktighet för tackjernstillverkriingen, men att man borde i stället tillåta utförsel af tackjern.
Jag är ingalunda af denna mening, utan helt och hållet af Hr Lagerhjelms tanka.
Jag tror, att i afseende på närvar, omständigheter någon nedsättning borde beviljas; men då uppslår den frågan: skall denna nedsättning blifva lika för alla tackjernslillverkare, på sätt SlatsUtsk. föreslagit?
Det tror jag icke; deruti tror jag det felet ligga, som StatsUtsk. enligt min tanka har begått.
Hedeström har upplyst, huruledes tionden är inom landet ganska olika, dels inom och dels utom bergslag.
Denna olikhet är alt jemföra med olikheten i beskattningen af ett säteri och ett skattehemman i landslagen.
Äganderättens helgd betor derpå, alt man icke rubbar sådana förhållanden.
Vill man göra nedsättning, så må man icke göra den på det sätt StatsUtsk. föreslagit, nemi. att nedsätlningen blir lika för alla, utan afseende derpå, att den ena betalar högre oeh den andra lägre.
Palmstjerna och andre med honom hafva sagt, att tionde af tackjern är bevillning, eller att dermed jemföra.
Jag medgifver att så förhåller sig med det tackjern, som tillverkas inom landslag, derföre att hvarje hemman har der sin grundränta, som utgår oberoende af tackjernstillverkningen.
Men jag bestrider riktigheten af denna sats så vidt den angår bergslagen inom Sverige, ty inom bergslag hafva hemmanen lindring i grundräntorna, såsom allmänt bekant är.
De äro befriade från rotering och mera sådant.
Nu säger man: oaktadt allt detta, så bevises likväl att lackjernstiondeu, år bevillning, deraf att om ingen blåsning verkställes vid en hytta inom bergslag, så betalas ingen tionde.
Men jag svarar, alt det väl kan gå an på ett år alt undandraga sig grundräntan, det går dock icke alf i längden; ty den bergslag, 256 Don 23 October t. m. som upphör att bläsa, upphör att vara bergslag och får betala sin grundränta.
Om R. o. Ad. ville bifalla StatsUtsk:s betänk, sådant som det nu är, hvad blefve följden?
Jo, att man borttager grundräntan för de hyttor eller den tackjernstillverkning, som äger rum inom bergslag, under det att man låter grundräntan stå qvar för dem, som tillverka tackjern utom bergslag.
Det är alldeles samma billighet, som om Ståndet ville förklara, att skatte-nedsättning skulle äga rum till större belopp för säteri än för skattehemman.
I en sådan billighet vill jag icke deltaga, och det är derföre jag nu höjt min röst, om det också skulle vara förgäfves, för att bestrida ett så knapphändigt betänk., som Gr.
Björnstjerna fästat uppmärksamheten på att detta är.
Jag röstar för återremiss, på det att SlalsUtsk. måtte gifva åt saken den utredning, som han förljenar.
Att på detta sätt behandla stora frågor är icke lämpligt.
Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: I K.
M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof är någon nedsättning af tiondeafgiften för tackjernstillverkningen icke ifrågasatt.
Jag anser mig likväl icke af denna omständighet ensamt föranledd att motsätta mig en sådan lindring, som StatsUtsk. föreslagit, under förutsättning att tillgång till statsbehofvens fyllande på annat sätt är för handen.
En föreg, talare har emedlertid yrkat, att ifrågavar. utskyld, såsom af ordinarie skattenatur, icke bör rubbas, och sådant af det politiska skäl, att man på samma gång med de ordinarie skatterna rubbar ulvägarne för Statens upprätthållande.
Jag skulle anse mig af min pligt uppmanad att biträda denna mening, såvida jag nemi. kunde inse, att ifrågavar. förslag åsyftade eller ledde till en sådan rubbning.
Men jag kan icke sä betrakta det.
Det är icke nu tillfället alt ingå i en undersökning, huruvida det icke ursprungligen varit olämpligt alt bestämma en fix beskattning å en näring, sorn, lika med hvarje annat fabriksyrke, är underkastad conjunctursförhållanden i hög grad.
Jag vill endast fästa mig vid den omständighet, att Utsk:s förslag icke går ut på annat än en inskränkning för viss tid, eller en lindring till dess nästkommande statsreglering vidtager, och detta med uttryckligt afseende på näringens nuvar., men som man hoppas öfvergående, nedtryckta belägenhet.
Genom förhållanden, som under de sednaste månaderna blifvit närmare utredda, har jag kommit till den öfvertygelse, som äfven af StatsUtsk:s förevar, betänk, bekräftas, att denna näring verkligen har behof af en så beskaffad lättnad, som här är föreslagen.
Det har blifvit af två talare förut ganska riktigt anmärkt, att bergslagerne, i jemförelse med jordegendomar utom bergslag, äro gynnade med vissa immuniteter.
Jag skulle derföre också ganska mycket tveka att undstödja förevar, förslag, om det vore fråga om att helt och hållet borttaga liondeafgiften, utan att på samma gång försätta bergsmanshemman i samma förhållande, med afseende pä allmänna onera, som hemman utom bergslag.
Men den nu föreslagna afgiften, ehuru till hälften nedsatt, skulle likväl i medeltal proportionsvis öfverstiga med ungefär | den afgift, som un - Dea 23 Oclober f. m. 257 under namn af hammarskatt för närvar, hvilar på stångjernstillverkningen.
Jag är visserligen också af den mening, att det nu föredragna betänk, kunde hafva varit mera upplysande i afseende på beskaffenheten af de olika tiondeafgifterna inom de olika bergslagerna.
Det kunde äfven, såsom en talare yttrat, blifva fråga om, huruvida icke beräkningen af denna afgift borde jernnäs till likhet för alla, likasom det har skett med hammarskatten.
Likväl kunde deremot vara att erinra, att dä denna nedsättning endast är föreslagen temporärt, så skulle det hafva stor svårighet att sedermera återgå till den gamla beräkningen, då den skulle i samma män olika höjas, som den komme att olika nedsättas.
Jag får således tillkännagifva, att jag på nu anförda skäl finner mig icke böra bestrida den nedsättning StalsUtsk. föreslagit, under upprepad förutsättning, att medel icke komma att saknas för statsbehofvens fyllande på annat sätt, men jag vill icke eller motsätta mig den af den siste värde talaren föreslagna ålerremiss, för alt erhålla närmare upplysningar om huru denna afgift utgår, så vidt II. o. Ad. skulle finna sådant beliöfligt.
Då sä många upplysande yttranden här hafva blifvit afgifua, torde det anses öfverflödigt att jag begärt ordet; men det är egentligen för att få besvara ett yttrande, under den sednare delen af discussionen, emot StatsUlsk:s betänk. och en derpå stödd begäran om ålerremiss, som jag anhåller att få nämna några ord: det yttrande nemi., att det hade bort åligga StalsUtsk., vid den nedsättning i skatten, som SlatsUtsk. ansåg vara nödig för den närings bestånd, om hvilken här är fråga, att först utreda den skillnad, som äger rum vid liondejernets beräkning för de olika hyttorna, föreslå en jemkning dem emellan och sedan den nedsättning, som vore nödig och som vore pä rättvisare grunder byggd, än en sådan som Utsk. nu föreslagit.
Men jag ber derjemte att få hemställa, huruvida jag icke har rätt uti den åsigten, att olikhet i beräkning af tackjernstionde har uppkommit på den grund, att vid skattläggningen af nyare eller äldre hyttor, man har ansett den ena af naturen äga större förmåner än den andra, och efter denna grund skalllagt dem.
Dessa förmåner qvarstå ännu, och en nedsättning lill hälften af skatten skulle således blifva lika lindrande för alla, enär det är beräknadt, att skatten skulle träffa lika, när den lades olika.
Man har trott, att naturförmåner, afstånd eller andra omständigheter inneburit gilltiga skäl till en högre skattläggning, och om detta anses rättvist, så bör väl lindringen också rälta sig derefter; och den föreslagna jemkningen torde således icke böra komma i fråga.
Skulle en sådan komma i fråga, så instämmer jag i deras åsigt, som tro, att den borde ske i fall en nedsättning för alltid af skatten blifvit föreslagen, men då det nu är en temporär åtgärd, af behofvet påkallad, så har väl Utsk. med temligt skäl trott, att, då ingen rubbning i de beslående förhållandena för en längre tid afsågs, någon sådan grundlig och till botten gående undersökning 3 II. 33 258 Den 23 October f. m. icke vore behöflig, och att man ändock skulle kunna bereda lindring åt en näring, som visserligen i hög grad behöfver densamma.
Huruvida denna skatt i sig sjelf är bevillning eller grundskatt, är också en undersökning, som för närvar, torde vara alltför vidsträckt att nu grundligt företaga.
Men så mycket synes åtminstone vara klart, att det vöre obilligt om en grundskatt skulle utgå af 6n näring, som är lika med alla andra falvi ikationer, ehuru jag ganska väl vet, att så väl denna skatt som sjelfva hammarskatten har varit räknad bland de ordinarie skatterna.
Hvad slutligen beträffar, att formen skulle vara så illa iakttagen, att endast derföre återremiss skulle behöfvas, äfven om man ville tillstyrka sjelfva saken, skulle jag icke tro, att detta är af den vigt, att man derföre behöfver uppskjuta saken.
Ty hvad i formen kan anses bristande är endast, att delta betänk, kanske riktigare bort afgifvas under särskild nummer i st. f. under littera.
Men denna form har alltid förut blifvit iakltagen vid inkomstbetänk., med hänvisning i hufvudbetänk. pä allegaterne, hvilken hänvisning alltid har åstadkommit samma verkan, som i dag, att hufvudfrågan uppskjutits till dess allegatet blifvit afgjordt.
På dessa skäl anhåller jag, att få förena mig med de herrar, som yrkat bifall å betänk.
Kraemer, som begärt ordet, förklarade sig vara föreJtommen af Frih.
Hamilton, och derföre afstå frän vidare yttrande.
Jag kan ej dela den mening, som gör en skillnad emellan de olika delarne af tiondetackjernet, och anser det som utgår af landslagen vara af bevillnings natur och det som utgår af bergslagen vara af grundskatts natur.
Sjelfva deras upptagande bland de ordinarie inkomsterna, utan någon åtskillnad, visar tillräckligt alt båda delarne åro af grundskatts natur.
Det är visserligen en ganska stor olikhet emellan dem, som utgöra denna grundskatt, deruti att bergslagen har förmåner sig meddelade, som icke landslagen har, hvaribland den hufvudsaldigasle är frihet från sjelfva hemmans kronoräntorne och från roteringsskyldighet o. s. v., men afgiften upphör icke derföre att vara af grundskatts natur.
1 händelse fråga hade varit att göra en förändrad reglering af denna afgift, så bade det varit en gifven sak, att Utsk. hade bort taga i betraktande de förmåner, som den ena tillverkaren har, men icke den andra; men då nu föremålet är att endast gifva cn ögonblicklig lättnad, dä verkar dessa förmåner mindre och snarare i motsatt förhållande.
Det är nemi. nu bergslagerne, som lida mest, och icke tackjernstillverkarne inom landslagen, der bruken ligga.
I st. f. att del förr ansågs för en skada, att hafva bruk, der man icke hade eget tackjern, anses det nu för en förmän.
De Svenska tackjernsprisen slå i detta ögonblick lägst af alla.
Det vida sämre Engelska tackjernet, äfven i Wales står högre än det bästa Svenska.
Förhållandet mellan tackjerns- och stångjernsprisen är oändligt mycket ofördelaktigare för tackjernet i Sverige, än det är i andra länder, som lika med oss lida af den nuvar. conjuncturen.
Det som förorsakar
Den 23 October f. m. 259 detta missförhållande är, alt lackjernet icke får föras utom bergslagerne.
Jag yrkar visserligen icke en utvidgning i delta fall, emedan andra stora skäl, som öfverväga dessa conjuncturs-bevekelsegrundcr, lala deremot, men emedlertid är förhållandet, att det är just bergslagerne, som lida mest.
När man vill gifva en lindring för ögonblicket, skall man icke ställa så till, att de som mest behöfva lindring icke få den, ulan deremot andra, som icke behöfva den.
De flesta tackjernstillverkare i landslag äro tillika stångjernslillverkare, och de hafva sin ersättning för det lägre priset, deruti att de sjelfva äro consuraenler af sin tillverkning.
1 den gjorda anmärkn. tinner jag således icke något skäl att tillstyrka en återremiss.