Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får anhålla, att någon af Stats-Utsk:ts ledamöter ville upplysa, huruvida meningen med den ifrågasatta förändringen är den, att sedan uppflyttningen på ordinarie stal försiggått, skulle en förening af bataljonsläkare- och extra provincialläkarebefattningar opåtaldt få ega rum.
Det vid sista riksdagen anvisade reservationsanslag beviljades med vilkor, att de, som deraf komma i åtnjutande, icke tillika finge innehafva bataljonsläkarebefattning, och detta vilkor anser jag fortfarande böra gälla.
Vid sistlidna riksdag beviljades ett anslag af 11.000 rdr, att användas till löneförhöjning, med 500 rdr åt hvardera, för de extra provincialläkare, som icke innehade annan tjenst.
Detta på den grund att extra provincialläkare hafva alldeles enahanda tjensteåligganden, som de ordinarie, äfvensom ock att samma kompetensfordringar äro för båda stadgade.
Utaf de inom riket anställde 26 extra provincialläkare hafva 21 erhållit ornlörmälda löneförhöjning, så att endast 5, hvilka tillika äro bataljonsläkare, ännu åtnjuta det lägre arfvodet med 1.000 rdr.
M:t nu föreslagna öfverflyttningen af extra provincialläkarne, som ej innehafva annan tjenst, till ordinarie, kommer ej att för det närvarande orsaka Staten någon ökad utgift.
För tjensternas innehafvare är dylik öfverflyttning ganska vigtig.
De hafva nemligen ej, så länge de äro anställde som extra, rättighet till inträde uti civilstatens pensionskassa, kunna ej vid 65 års ålder komma i åtnjutande af pension på indragningsstat, samt ega ej rätt att komma i fråga till erhållande af den löneförhöjning, som är beviljad för de 20 äldsteordinarie provincialläkarne.
Under sådana förhållanden synes det mig mindre med billighet och rättvisa öfverensstämmande att förneka dessa extra-ordinarie tjenstemän, då de hafva enahanda åligganden som de ordinarie, att erhålla äfven de ordinaries rättigheter, hvadan jag anhåller om bifall till K. M:ts Propos. i enlighet med hvad I7tsk:t hemställt.
Posse: Enligt hvad R. o. Ad. behagade finna al det den K.
Proposm bilagda Statsråds-prot., har i Statsrådet fråga icke förekommit om förändring af vilkoren, utan endast derom, att anslaget borde uppflyttas från extra stat till ordinarie.
Efter härmed slutad öfverläggning blef Utsk:ts förevarande hemställan, uppå gjord propos., af R. o.
Ad. bifallen. 80:de punkten.
Den 28 April f. m. 8l:sta punkten.
DS jag vid denna frågas behandling inom Utsk:t reserverat mig emot det sint, hvartill Utsk:t i afseende å densamma kommit, anhåller jag att få fästa några ögonblicks uppmärksamhet på de skäl, som dertill föranledt mig.
Vid sednaste riksdagen beviljade R.
St:r på K.
M:ts Propos. en löneförhöjning ai 500 rdr åt hvarje af de 20 äldste i tjenst anställde provincialläkarne, hufvudsakligen på den grund, att dessa läkare vid en mera framskriden ålder äro, till följd af sin mödosamma tjenstgöring, oftast så utslitne att deras krafter ej vidare tillåta dem att genom enskild praktik förskaffa sig tillräcklig utkomst.
Den knappa lön af 1,500 rdr, som är till dessa läkare anslagen, kan icke för dem vara tillräcklig att fylla de nödiga lefnadsbehofven, men deras tjenst tillåter dem att vid sidan af densamma skaffa sig medel till en nödtorftig bergning.
Vi böra emedlertid ihågkomma, att dessa tjenster äro i högsta grad mödosamma och besvärliga, i synnerhet på glest befolkade orter, hvarest afstånden i följd deraf äro stora, så att innehafvarne vanligen äro så godt som utslitna vid 50 å 60 års ålder.
Då deras försvagade krafter sålunda icke tillåta dem att sysselsätta sig med enskild praktik, så nödgas de inskränka sig till den lilla lön, som Staten består dem.
Det synes således vara af behofvet påkalladt, att Staten söker att förbättra dessa tjenstemäns vilkor, och ett väsendtligt steg i detta afseende togs vid sista riksdagen, då R.
St:r beviljade en löneförhöjning af 500 rdr åt hvardera af de i tjensten äldste provincialläkarne.
Den birsta fördelningen häraf utföll sålunda, att den yngste, som erhöll löneförhöjning, hade tjenat såsom provincialläkare i 18 år.
Deli siste, som, efter första fördelningen, under innevarande år erhållit denna förmån, hade varit provincialläkare i 20 år och dessförinnan varit i det allmännas tjenst i 11 år; han egde således tillsammans 31 tjensteår.
Det synes sålunda vara af billighet och rättvisa högeligen påkalladt, att dessa tjenstemän hugnas med förbättrade lönevilkor.
Utsk:t anför såsom skäl för sitt afstyrkande, att frågan blifvit väckt af enskild motionär, och sålunda icke varit underkastad den pröfning af vederbörande auktoriteter, som med nödvändighet påkallas.
Jag vill emedlertid erinra derom, att det ej är längre tillbaka än under sednaste plenum, som R. o. Ad. beviljade en löneförhöjning åt rektorerna vid de femklassiga läroverken efter en tjenstgöringstid af endast 10 år; och denna fråga var dock väckt af enskild motionär.
Motionärens framställning afser att bereda löneförbättring åt ytterligare 10 i tjenst anställde provincialläkare; men då grunden till det antal af 20 provincialläkare, för hvilka K.
M:t vid sistlidne riksdag behagat föreslå löneförhöjning, påtagligen varit, att antalet provincialläkare då inom riket var omkring 100, att således hvar femte skulle komma i åtnjutande af ifrågavarande förmån, och då genom de beslut, som vid denna riksdag redan blifvit fattade, 624 Deu 28 April f. m. de ordinarie provincialläkarnes antal kommer att uppgå till omkring 125, anser jag det enligt samma grund vara lämpligast, att löneförhöjning äfvenledes nu beredes livar femte af dem; och vågar jag i Öfverensstämmelse dermed föreslå, att R. o.
Åd., med afslag å Utskits hemställan, täcktes så till vida bifalla den väckta motionen, att en löneförhöjning af 500 rdr beviljas för fem af de ordinarie provincialläkare, som varit uti ordinarie eller extra provincialläkaretjenst anställde, efter de 20, för hvilka förmån af dylik löneförhöjning redan är beviljad, samt att för detta ändamål anslås 2,500 rdr.
Hr Montgommerie-Cederhjelm:
Af samma anledning, som jag afstyrkt bifall till en föregående motion angående inrättande af en ny profession i geologi, nemligen att frågan derom blifvit väckt af enskild motionär, måste jag äfven nu motsätta mig det af Hr Huss framställda förslag och yrka bi fall till Utsk:ts hemställan.
Det skäl, Utsk:t anfört, eller att Utsk:t anser frågan om förändrad lönereglering för Statens tjenstemän i allmänhet icke böra hos R.
St:r förekomma till af görande, innan dessa frågor, efter vederbörandes hörande, varit föremål för K.
Mits nåd. pröfning, förefaller mig så talande, att det fullkomligt motiverar ett afstyrkande af motionen; och ehuru jag hört, att undantag från den nämnda principen blifvit gjorda, hoppas jag dock, att dylika undantag hädanefter skola blifva så sällsynta som möjligt.
Då numera riksdagarne årligen återkomma, hemställer jag, hvarthän det skulle leda, om man af välvilja för enskiba personer oupphörligt gjorde förändringar i tjenstemännens löner, och sålunda omsider finge en ny aflöningsstat vid sidan af den redan befintliga.
Jag anhåller om bifall till LJtskits hemställan, Gr.
Mörnen
Då vid föregående riksdag löneförhöjning beviljades åt de 20 äldste i tjenst varande provineialläkarne, skedde sådant på grund af framställning från K. M:t, hvaraf således synes, alt K.
Mit vid ifrågavarande angelägenhet fästat sin nåd. uppmärksamhet.
Under sådane omständigheter anser jag, att vi med skäl kunna vänta med att i delta hänseende vidtaga några ytterligare åtgärder, till dess vi få en bättre auktoritet att fästa oss vid, än Hr Georg Nyqvist.
Jag anhåller om bifall till Utskits hemställan.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits förevarande hemställan och dels af Hr Huss, att R. o.
Ad., med afslag derå, måtte för sin del bevilja en löneförhöjning af 500 rdr för fem af de ordinarie provincialläkare, som varit uti ordinarie eller extra provincialläkaretjenst anställda, efter de 20, för hvilka förmån af dylik löneförhöjning redan blifvit beviljad, samt för detta ändamål anslå 2,500 rdr: framställde Hr Gr. o. Landtm.
Den 28 April f. m. 625 Landtm, först propos. pä bifall till IJtskils hemställan, hvarvid svarades månsa ja, blandade med nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Herr Huss’ förslag, då svaren iitföilo med månsa nej, blandade med ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utskits hemställan förnyats samt med många ja, blandade med nej, besvarats, Hr Gr. o.
Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Hr Huss begärde votering.
Upplästes och godkändes följande voteringspropos.i »Den,, som bifaller Stats-Utskits hemställan i Sirsta punkten af Utlåtit Nio 66, röstar •la; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår IL o.
Ad. denna hemställan och antager det förslag
Hr Huss i sin mot punkten algilna reservation framställt.»
Nej — 35. 82:dra punkten.
Utskits hemställan bifölls. 83:dje punkten.
Lades lill bandlingarne. 84:de och 85:to punkterna.
Utskits hernställanden biföllos. 86:te punkten och i sammanhang dermed ett från Hederv. Bonde-Stit ankommet prot.-utdrag Nio 236, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda Bonde-Stits rörande denna punkt fattade beslut.
Sedan en inbjudning nu ankommit med tillkännagifvande, att Bonde-Stit, med afslag å Utsk:ts hemställan, bifallit de i ämnet väckte motioner, och Borgare-Stit, enligt hvad jag hört, jemväl fattat enahanda beslut, vågar jag anhålla, att R. o. Ad., på hvars afgörande frågan nu hufvudsakligen beror, måtte förena sig uti det beslut, som de två nämnda Riks-Stånden fattat.
H. IV. 40 626 Den 28 April f. m.
Enligt min tanke är det synnerligen af behofvet påkalladt, på det ökadt tillfälle till undervisning i behandlingen af nötboskapens sjukdomar måtte beredas, att den ifrågasatta åtgärden nu vidtages.
M:t nedsatta komité för ordnande af veterinärväsendet i riket har föreslagit, att en lärare i ambulatorisk klinik måtte vid veterinärinrättningen anställas, hvadan det af mig begärda anslag endast skulle komma att tilis vidare beviljas.
Jag anhåller om bifall till den i min motion gjorda framställning.
Då jag vid remiss af Hr Sillverstolpes nu ifrågavarande motion instämde uti de åsigter, som deruti uttalas, hyste jag den förhoppning, att StatsUtsk:t skulle tillmötesgå en framställning, som blifvit understödd, icke blott af de auktoriteter, som deröfver afgifvit utlåtande, utan jemväl af trenne på hvarandra följande landtbruksmöten.
Med ledsnad har jag emedlertid funnit, att Utsk:t ej ansett densamma förtjena afseende.
Men då nu två Stånd, med alslag å Utsk:ts hemställan, bifallit deri väckta motionen, samt det ena af dessa Siånd af nit för sakens framgång till Med-Stånden aflåtit en inbjudning, att uti dess beslut sig förena, så anser jag det nu vara ytterligare skäl att bifalla motionärens framställning.
Förhållandet är nemligen, att just derför att veterinärinrättningen är belägen uti en stor stad, måste den praktiska undervisningen inskränka sig hufvudsakligen till att sköta hästar och en mängd småkreatur, och ganska mycken tid egnas till och med åt det kanske simplaste åliggandet med afseende på hästar, nemligen skoning.
Deremot är för egendomsegare i Södermanland och Upland, hvilka behöfva biträde af veterinärläkare för sina ladugårdar, svårigheten icke ringa, ty lärarne vid veterinärinrättningen äro så få och deras tid så upptagen, att biträde af en sådan person med tillräcklig skicklighet sällan eller aldrig finnes för egendomsegarne att tillgå.
Följden häraf är, att den praktiska delen af undervisningen vid ifrågavarande inrättning, för så vidt den afser skötsel af nötboskap, är ytterst knapp och ofullständig, på samma gång bristen på veterinärläkare för den hufvudstaden angränsande orten är högst känbar.
Detta söker man nu förekomma genom att inrätta ett slags ambulatorisk läraretjenst, med hufvudsakligt åliggande för läraren att gifva handledning åt eleverna i praktisk sjukvård utom inrättningen.
Jag anser det vara af allra största nödvändighet, att den nu rådande bristen uti ifrågavarande undervisning afhjelpes; och åtgärders vidtagande i detta hänseende är just för det närvarande så mycket mera af behofvet påkalladt, som kanske äfven vårt land kan komma att hemsökas af den kreaturspest, som i andra länder anställt så fasansfulla härjningar.
Det är en sorglig visshet, Mine Hrr! att den vetenskapliga bildningen uti veterinärväsendet inom vårt land står på en så låg ståndpunkt, att knappast något annat mede! emot en svårare Den 2$ April f, m. 627 sjukdom i allmänhet finnes, än att döda det angripna djuret, lietta medel är visserligen mycket radikalt, men det är dock icke glädjande att för de flesta fall behöfva begagna sig deraf, äfven om dödandet sker på ett fullkomligt vetenskapligt sätt.
Då vi nyligen anslagit en ganska betydlig summa för åtgärders vidtagande emot den annalkande kreaturspesten, synes det mig vara allt skäl, att vi nu ej draga i betänkande att anslå en vida mindre summa till ett ändamål, som kunde bidraga till att utbilda nödiga kunskaper till botande af nämnda eller andra sjukdomar, för den händelse vårt land skulle komma att deraf hemsökas.
På grund af hvad jag nu i korthet anfört, vågar jag hemställa, att K. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, måtte bifalla den i ämnet väckte motionen genom att antaga Bonde-St:s inbjudning.
M:t uti algifven Propos. begärt det ifrågavarande anslaget, så tror jag, att man, med erkännande af det behof, hvartill det vore afsedt, skulle hafva bifallit detsamma.
Angående sjelfva saken torde således icke meningarne vara delade, utan det är endast med afseende å det sätl, hvarpå framställningen blifvit gjord, som Utsk:t ej ansett densamma förtjena afseende.
Då det emedlertid visar sig, att den af K.
M:t nedsatta komité för veterinärväsendets ordnande ansett den uti förevarande motion afsedda lärarebefattning vara erforderlig och särskildt hos K.
M:t anmält, att behofvet deraf vore så trängande, att den borde anordnas, irman veterinärväsendet i dess helhet hunne organiseras, så tror jag för min del, att jag utan att göra mig skyldig till någon inkonseqvens kan förena mig i anhållan om afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till motionärens framställning.
Under dagens plenum har den åsigt blifvit uttalad, att det i allmänhet är vådligt att på framställning af enskild motionär bevilja ett anslag, då det dermed afsedda ändamålet icke varit underkastadt K.
M:ts pröfning.
Uti förevarande fråga se vi en bekräftelse af denna åsigt.
Af den promemoria, som rörande denna fråga blifvit inom Ståndet utdelad, inhemtas, att Kongl.
Sundhets-Collegium, till hvilket frågan blifvit hänskjuten, ansett en lön af 2,000 rdr vara för den ifrågavarande tjenstemannen tillräcklig; och man har i allmänhet icke märkt, att émbetsverken för sina underordnade tjenstemän föreslagit allt för små löner, snarare tvertom.
Under sådana omständigheter tror jag det vara mindre lämpligt att bevilja en så stor lön, som motionären föreslagit, synnerligen som all utredning af frågan saknas, och man sålunda ej är i tillfälle att bedöma, huruvida den ifrågavarande tjenstemanneris åligganden kunna anses motsvara detta lönebelopp.
Det lämpligaste vore enligt min tanke att afslå motionen; men skal! man bifalla densamma, så anser jag det ej vara skäl att bestämma lönen högre 628 Den 28 April f. m. än 2,000 rdr; och anhåller jag om propos. på detta mitt förslag.
Då det af motionären begärda anslag åsyftar att bereda undervisning i en vetenskap eller den om boskapssjukdomarnes behandling, som inom vårt Iand ej nått den utveckling, sorn iinskligt vore, och då i orterna förefinnes en kännbar brist på skickliga veterinärläkare, kan jag icke annat än tillstyrka bifall till den gjorda framställningen.
Det hade varit bättre, om vederbörlig utredning af frågan föregått, så att det nu begärda anslaget kunnat stödja sig på en af K. M:t framställd Propos.; men då förhållandet, nu lär vara, att två Stånd redan beviljat anslaget, och tillfälle således nu står oss öppet att för ifrågavarande nyttiga ändamål erhålla en summa af 3,000 rdr, vill åtminstone icke jag utsätta mig för möjligheten, att ett dylikt anslag en annan gång ej beviljas.
Visserligen skulle man kunna nedsätta beloppet till den af Frih.
Liljencrantz föreslagna summa, men då två Stånd redan beviljat det större anslaget, anser jag mig, — för att icke åstadkomma en allt för stor meningsskiljaktighet, — böra yrka bifall till motionärens framställning i dess helhet.
Jag tager mig friheten hemställa, huruvida icke den omständighet, att bland dem, hvilka fordrat den nya lärarebefattningens inrättande, råda skiljaktiga meningar om det penningeanslag, som dertill erfordras, och att under den pågående öfverläggningen åtskilliga af R. o. Adms ledamöter, i det de understödt motionen, tillika medgifvit att en icke obetydlig jemkning och nedsättning i det föreslagna beloppet kan ske, innefattar ett ytterligare och ensamt tillräckligt skäl att låta med beslut i frågan anstå till dess ämnet undergått vederbörlig behandling- och blifvit närmare utredt, samt derjemte K.
M:ts åsigter i frågan hunnit inhemtas.
Då ingen af Stats Dtskds ledamöter tagit Utskds åtgärder i afseende å denna fråga i försvar, är det min sorgliga lott att göra det.
Ehuru Utsk:t icke förnekat nyttan af den föreslagna tjenste», har dock Utsk:t för närvarande icke ansett sig böra tillstyrka motionärens framställning, på den grund, att Irågan ännu ej blifvit behörigen utredd och vore beroende på K. M:ts Nåd. pröfning.
Detta skäl anser jag vara så vigtigt, att jag måste yrka bifall till Utskrts hemställan.
Med anledning af Hr Carlesoris sista yttrande, ber jag att få upplysa, att om jag nyss nämnde olika summor, så skedde det blott i förbigåendet med anledning af det af Frih.
Liljencrantz framställda förslag till nedsättning i lönebeloppet.
Detta jemkningsförslag, som möjligen också kunde
Den 28 April f. m. anses antagligt, finner jag dock ingalunda lägga hinder i vägen för besluts fattande i sjelfva saken.
Den regel, Stats-Utsk:ts ledamöter synas för sig hafva uppställt, anser jag vara ganska bra för dem att följa vid behandlingen af förekommande frågor inom Utsk:t.
Att man skall anse sig bunden inom Stånden af de reglor, som Utskis-ledamöterna följa vid sina beslut, bör, enligt min tanke, ingalunda vinna tillämpning.
Jag håller före, att när en ledamot af ett Riks-Stånd anser en föreslagen åtgärd nyttig, bör han fritt och oberoende af andras åsigt förorda densamma; och som jag finner den af motionären gjorda framställning bidraga till vinnande af ett åsyftat godt ändamål, måste jag fortfarande yrka bifall till densamma.
Instämmande uti den sista talarens åsigter, kan jag icke finna det vara en fullt rigtig fordran, att mag uti hvarje fråga af mer eller mindre vigt skall afbida K.
M:ts Propos., innan man kan lätta sitt beslut; och hvad särskilt den förevarande frågan beträffar, anser jag den icke vara af så svårfattlig natur, att ett uppskof för vinnande af utredning skulle vara af behofvet påkalladt.
För min del anser jag tillika, att här blifvit på ett fullkomligt tillfredsställande sätt ådagalagde vigten och nödvändigheten af att, isynnerhet i närvarande tid, vidtaga åtgärder till vinnande af en allmännare insigt i förevarande hänseende; och då jag härtill lägger, att den föreslagna summan 3,000 rdr icke i förhållande till ändamålet synes vara synnerligen afskräckande, anser jag mig böra yrka bifall till motionärens framställning.
Här har blifvit anmärkt, att den förevarande frågan ej vore af så invecklad natur, att man behöfde afvakta K. M:ls Propos. i ämnet.
Jag tillåter mig då att lästa uppmärksamheten derpå, att beloppet af ifrågavarande lön är hufvudsakligen beroende på omfattningen af den blifvande tjenstemannens göromål, och detta i sin ordning kan endast bestämmas genom den instruktion, som K.
M:t kommer att för honom utfärda.
Det torde derför icke vara lämpligt att bestämma lönens belopp, då man fullkomligt saknar kännedom om beskaffenheten och vidden af de göromål, som komma att blifva med tjensten förenade.
Då jag sista gången hade ordet, yrkade jag, att beloppet måtte bestämmas till 2,000 rdr, i enlighet med Kongl. Sundhets-Collegii förslag, men som jag i detta mitt yrkande ej röna understöd, får jag förändra det tili anhållan om bifall till Utsk:ts hemställan.
Frih, Leuhusen, Frans Oscar:
Ehuru jag ej vill för neka, att den ifrågavarande lärarebefattningen kan vara af ganska stor nytta, vågar jag dock hemställa, huruvida, då frågan om veterinärväsendets ordnande för närvarande är under K.
M:ts pröfning, och någon Propos. derom följaktligen ej kunnat 630
Den 28 April f. m. lör nu församlade K.
St:r framläggas, det ej är skäl att låta med beslut i denna fråga anstå till nästa riksdag, då en framställning i ämnet från K.
M:t sannolikt är att förvänta.
Ett ytterligare skäl till uppskof är, att vi ej känna på hvad sätt K.
M:t vill ordna veterinärväsendet; och svårligen torde behofvet vara så trängande, att med åtgärders vidtagande ej kan anstå den korta tid, som återstår innan riksdagen sammanträder.
Jag deltog icke i Stats Utsk:ts förhandlingar rörande 8:de Hufvudtiteln och var såledeej i tillfälle att förorda tillstyrkande till den ifrågavarande mos tionen; jag anser mig derför, utan att göra mig skyldig till någon inkonseqvens, kunna yrka bifall till motionärens framställning.
Det är i sanning ett ganska smickrande omdöme, man hört vissa talare yttra angående Stats-Utsk:t, nemligen att när Utsk:t, som naturligtvis bör ega bästa kännedom om Statsverkets tillstånd, icke anser sig kunna tillstyrka ett begärt anslag, så bör man ej latta beslut i motsatt rigtning.
För min del anser jag dock, att denna regel ej bör vinna tillämpning.
Jag tror, att man först bör undersöka, om elt. hegardt anslag
Jeder till ett nyttigt och vigtigt ändamål, och om så är förhållandet, bör man bevilja det.
Hvad nu särskildt det ändamål beträffar, som med ifrågavarande anslag åsyftas, så anser jag det vara högeligen nyttigt, synnerligast i denna tidpunkt, då en svår boskapspest botar landet.
Då för närvarande man är sysselsatt att ordna veterinärväsendet, är det naturligt, att man på samma gång ämnar anskaffa ett större antal lärare vid veterinärinrättningen, och man behölver således ej befara, att ifrågavarande anslag ej skall finna användning.
Jag förenar mig med dem, som yrka bifall till motionä rens framställning.
För min del anser jag, att om man anser ett hegardt anslag vara nyttigt eller nödvändigt, så bör man bevilja det, oberoende deraf, om det grundar sig på framställning från K.
M:t eller af enskild motionär.
I öfverensstämmelse härmed och då jag finnér det ifrågavarande anslaget vara uti åtskilliga hänseenden behöfiigt, anser jag mig ej böra motsätta mig detsamma.
Jag vill härmed icke säga, att behofvet är så trängande, att icke med anslagets beviljande någon tid kan anstå, synnerligast som frågan om veterinärväsendets ordnande för närvarande är under K.
M:ts pröfning; men då flere talare ifrigt påyrkat, att vi nu skola bevilja detta anslag, vill jag ej motsätta mig detsamma; dervid fäster jag dock det vilkor, att beloppet ej må anordnas på ordinarie stat.
Jag förenar mig således med deni, som yrka bifall till motionärens framställning, dervid jag dock hemställer, att det begärda anslaget måtte å extra stat för år 1867 uppföras; detta Den 28 April f. m. 631 sista för att ej binda K.
M:t uti det ordnande af veterinärundervisningen, hvilket f. d. n. beror på K.
M:ts pröfning, enligt den af R.
St:r vid sistlidna riksdag begärda komitéens utlåtande.
De betänkligheter, som äro uttalade emot bi fall till motionärens framställning, synas nu hafva inskränkt sig till någon tvekan, huruvida beloppet af den föreslagna lönen är det rigtiga.
Jag ber emedlertid att få fästa uppmärksamheten på vigten deraf, att platsen beklädes med en tillräckligt vetenskapligt bildad person; och om man tager detta i behörigt öfvervägande och jernlör den föreslagna lönen med de vilkor, som i allmänhet erbjudas lärare vid andra undervisningsverk, så torde man medgifva, att ett. belopp af 3,000 rdr ej är för högt.
Beträffande vigten och nyttan af den föreslagna lärarebefattningen, äro tankarne ej delade.
Under sådana omständigheter kan jag ej fatta, hvarför vi skola afvakta K.
M:ts förklaring, att den verkligen är nyttig, då vi sjelfve inse och erkänna det.
Jag yrkar fortfarande bifall till motionärens framställning.