Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som vi veta är skrifkunskapen i Frankrike ännu mindre allmän än i England och Tyskland; och framom dessa länder i denna punkt slår Sverige.
För dem af Ståndets ledamöter, som möjligen skulle anse de begge föreslagna systemerna poststämplarne och medelportot oskiljbara, får jag äran nämna, att så alldeles icke är förhållandet, utan ali del ena systemet ganska väl kan tillämpas utan det andra.
För närvarande har man i Preussen och i heta det Tyska postförbundet, som under namn af Deutsch-Oeslerreichischcr
Postverein förlidet år afslutades, infört det s. k. Zonesystemet, eller på franska le systéme des Zones, jemte poststämplarne.
Detta systém vill säga att man indelar hela post - Den 5 A pril. 259 området i några få, vissa afstånd, och beräknar liela afgiften efter dessa afstånd eller zoner.
Det är det gamla allmänna systemet, endast förenklad! genom minskning af afslåndens antal.
Denna Postvereins nya tariff är indelad i frenne zoner, nemi. 10,20 mil och deröfver.
För första zonen betalas 1 silbergroschen, för den andra 2 och för den 3:dje 3 silbergroschen så att man numera kan skicka ett enkelt bref af 1 lods vigt ifrån Stettin eller Stralsund till Mailand öfver Wien, för 3 silbergroschen.
Det torde äfven vara skäligt att nämna, det man icke är tvungen att betala brefven vid afsäudningen, om man det icke så för godt finnér, men att man då vid brefvets emottagning är tvungen att öka portoafgiften med en silbergroschen, alldeles som i England, der man betalar dubbelt postporto för ofrankerade bref.
Till liqvid för dessa bref utfärdas postslämplar af 3:ne valörer, på 1, 2 och 3 silbergroschen, hvilka påsättas brefvet då det afsändes, i fall jag vill frankera brefvet.
Dessa postslämplar finnas lill salu på alla postkontor och i de flesta handelsbodar.
Ofta begagnas en dylik poststämpel, då man skall med posten afsända en så liten liqvid, alt den icke i papper eller vexel kan fås.
Skulle man nu i Sverige vilja införa detta zonesystem, så vore onekligen tvenne zoner ganska användbara t. ex. 10 mil och derutöfver, eller 15 mil och derutöfver, då första portosatsen blefve 3 sk. b:co och den andra 6 sk. b:co.
Genom stämpelsysleraet blefve upbörden betydligt förenklad, och derigenom äfven en möjlighet att på landet åstadkomma postbyråer, der bref emotlogos och expedierades, ulan att likvisst på dessa ställen några penningeremisser behöfde komma i fråga.
Postverket i detta fall ville använda de på landet bosatta pharmacevter, så att man på alla socken-apotheken egde extra postbyråer, eller i några af landsbygdens handelsbodar, der egaren är ansedd för pålitlig och ordentlig så skulle del allmänna onekligen betydligt härpå vinna, dessa personer få en liten ökad inkomst, och Statsverket större intrad.
Detta sätt att använda handelsbodar och dylika etablissementer till extra postexpeditioner, är ganska vanligt utomlands, och säg jag händelsevis för några dagar sedan den upgjorda upgifts budgeten för Colonien Cap, der jag upslog den del, sora afhand lade postverket, och fann att postmästare-lönerna endast utgjorde ett par £ St., emedan man hufvudsakligen använder försäljningsställen af diverse varor till postkontor.
Jag är den första, som erkänner att det i motionerna föreslagna uniforma portot är det mest rationella, och har endast föreslagit de andra systemerna såsom en öfvergång för dero, som frukta, att nedsättningen ifrån 5| sk. b:co till 4 sk. b:co som medelporto, icke skulle lemna en inkomst motsvarande den nuvarande.
Här begagnar jag tillfället alt besvara Hr von Hartmansdorff» varning i dess uplästa anförande, att ej i Sverige försöka ett 17* 260 Den 5 April. experiment, som så illa i England och Frankrike utfallit för Stats-kassan.
Som jag i början af milt anförande redan förklarat, att jag anser det som alldeles olämpligt att betrakta postverket som en beskattningsanstalt, så öfvergår jag genast till de omnämda utländska förhållanderna, för alt visa, det jemförelse med de bär föreslagna postreformerna alldeles icke kan och bör göras, ty nedsättningen i England och Frankrike var betydligt större; än som här föreslås.
I England var medelportot år 1839 innan pennyposten infördes 8£ pence, och nedsattes år 1840 till 1 pence.
Således skulle brefvens antal öka sig
Sj gång innan samma bruttoinkomst kunde upstå som den af år 1839, eller brefvens antal, som år 1839 var 75 milkr, skulle stiga till 6372- mill.; i Sverige deremot är medelportot 5| sk. och skulle nedsättas till 4 sk., således brefvens antal ökas med icke fullt en halfgång till, eller ifrån 3| mill. till mill. bref. I Frankrike var medelportot ungefär 50 cent. och nedsattes till 20 cent., således skulle brefvens antal ökas öfver det dubbla antalet, för att upnå samma bruttoinkomst som förut.
Häraf synes att denna jemförelse icke är på sitt ställe.
1 det anförda yttrandet finnes också framhållet, att det Engelska postverkets nellobehållning ifrån öfver 1^ mill. £ St. år 1839, ännu år 1850 icke upgålt lill stort öfver 800,000 £.
Alt detta förhållande är riktigt, nekar jag visst icke, men ber alt få tillägga, det bruttoinkomsten förlidet år upgick till öfver 2,300,000 £ St., eller samma summa som år 1839, oaktadt postverket icke upbär mer än ^ af det fordna postportot.
Detta förhållande har inträffat, oaktadt brefvens antal ej öfversteg 400 mill., emedan postverket på samma gång med penny-posten, äfven införde postvexlarne, eller post-bank-bills och har dessa så mycket af allmänheten anlitats, att denna inkomst kunnat så betydligt ökas.
Nettobehållningen skulle äfven varit betydligt större om det numera icke vore en antagen princip i Postförvaltningen, alt icke så mycket eftersträfva denna vinst, som att ständigt införa nya förbättringar i sjelfva administrationen.
Man har anlagt en mängd nya postkontor, t. ex. utåt alla jernvägar; man har på alla jernvägar infört serskilde vagnar i trainen der postbyrå finnes och der, under sjelfva farten, de aflemnade brefven ordnas för att vara tillreds vid framkomsten till någon postexpedition.
Man gör ouphörligt betydliga upoffringar för nya ångbåtsförbindelser med utlandet m. m.
Alla dessa förbättringar medtaga enorma summor!
Ingen nekar, att denna postreform i England hade stora hinder att öfvervinna.
Dess häftigaste motståndare funnos inom sjelfva postadministrationen.
Dåvarande General-Postdirektören Lord Leichjield förklarade att postverket, utan understöd ifrån Stats-kassan, icke skulle kunna efter denna reform bära sig.
Annu häftigare motståndare var Öfverste Maberly, General-Secretairen i Post-Office.
”Han förespådde, att brefvens antal icke komme ått ökas till det dubbla antalet, om äfven hela folket finge fribrefsrättighel; man kunde nedsätta taxan så lågt man behagade, Den 5 April.
261 den fattige skrefve icke mera derför; — och föröfrigt kunde efter penny-portots antagande, postens inkomst icke på 50 år återtaga sin dåvarande höjd.”
Efter att nära nog hafva blifvit behandlad som en galning, hvilket Pai lamenls-förhandlingarne åren före reformens införande nogsamt utvisa, såg dock Rowland
Hill sin stora idée satt i verket år 1840.
Postverkets nettobehållning nedsteg ifrån 1£ mill. £ St. till 400,000 £, men brefvens antal steg ifrån 75 mill. till 168 mill.
Ilen praktiska Engelska nationen såg med likgiltighet denna minskning, i penningebehållning, ty den visste att riktigt upskatta fördelarna, som tillskyndades nationen genom denna reform, och de flesta utmärktare Engelska personligheter förenade sig om national-subskription åt Rowland Hill.
På denna lista, som prydes af namnen Wellington, John Russel, Sir Robert Peel, Landsdown, Raring m. 11. finnes också namnet af den nyss förut ulnämde General-Post-Direktören Lord Lowtber, numera Lord Lansdale.
Och f. n. har Rowland
Hill intagit den 2:dra General-Post-Secrelaire-platsen inom
Postadministration vid sidan af hans fordne motståndare Ulaberly.
Så lönar
England dem af sina söner, som till fosterlandets gagn egna sin tankekraft och sin verksamhet!
Jag bar något afvikit från ämnet, det nuvarande betänk, af Bevilln.Utsk., och uppehållit mig väl länge vid penny-postens införande i England, en digression som Ståndet välvilligt torde förlåta mig, och som något kan ursägtas, derigenom att jag var tvungen till besvarande uptaga Hr von Hartmansdorffs yttrande öfver de Engelska förhållanderna.
Jag återgår nu till våra Svenska förhållanden.
I hvad jag haft äran anföra, har jag blott önskningsvis yttrat mig öfver medelportot, d. v. s. del uniforma portots införande, emedan jag anser, att man möjligen kan antaga zonesyslemet som öfvergång, för att icke väcka någon fruktan för minskad postintrad; men det jag anser nödvändigt ali så fort som möjligt antaga, är införandet af Poststämplar, såsom enda möjligheten att öka postbyråernas antal och derigenom lemna den stora delen af allmogen, som nu nästan belt och hållet är utestängd ifrån den fördel, som poslinrättningarne medföra, äfven tillfälle att af denna Stalsanstalt draga någon nytta.
Att de ega någon rättighet att fordra någon förändring i detta fall lill deras förmån, torde väl icke skäligt kunna nekas.
Sedan man genom folkundervisningen sökt allmängöra skrifkunskapen, så skola väl de, som tillvunnit sig denna förmåga, alt i skrift uttrycka sina tankar, äfven få tillfälle att nyttigt använda den.
Man har under loppet af de Irenne sednare decennierna så mycket prisat, så mycket lofordat allt, som de mera lyckligt lottade klasserna, allt, som Regering och Ständer gjort för den mindre bemedlades bildning och inlelecluella utveckling.
Man har inrättat folkskolor och bildat emellan 2 och 3000 folkskolelärare, hvilka kosta Stats-kassan och socknarne betydliga summor, men m
Den 5 April. månne man äfven har påmint sig, att med hvarje grad af ökad intelectuel utveckling, är äfven begreppet om ett ökadt materiell välstånd på det närmaste förknippadt.
Har man icke på samma gång förskaffat dessa mera intelectnelt förmögna, om jag så får uttrycka mig, på samma gång ökade tillfällen till vinnande af materiel förmögenhet och förkofran, så har man endast väckt missnöje hos dem, lagt fröet lill missbelåtenheten med egen ställning och afund öfver andras; man har endast utsått dessa frön af omstörtningsbegär, af revolutionslust, som under loppet af de irenne sednare åren visat oss på Kontinenten så rika skördar af uplopp, blod och lik.
Sedan man nu hos folken genom folkbildningen väckt detta begrepp, denna åtrå efter ett materiell tillstånd, så går det icke mera an ali vända om.
Verldsriglningen är nu en gång gifven, den måste fullföljas, men om den skall åter lugnas, dess utveckling fortledas till harmonie, så måste ej den ena sidan af lifvet försummas, utan båda, — den inlelectuella och moraliska såväl som den materiella sidan — lika vårdas.
Det är också på grund af denna åsigt, vi se nu andra länders styrelser, såväl Preussen sora isynnerhet f. n. Österrike göra de otroligaste ansträngningar för alt förskaffa folket tillfälle till materiella fördelar, hvilket bemödande äfven framkallat dessa gigantiska jernvägsföretag, dessa försök lill öpnande af en mängd nya ångbåtskommunikalioner m. m. och delta allt för Stats-kassans räkning, ehuru Österrikes finanser visst icke äro i något blomstrande tillstånd.
Men man bar nogsamt lärt sig att inse, att det allmänna ekonomiska välståndet ändå är basis för ett folks belåtenhet och lugn, och alt de enda möjliga föreningspunkter omkring hvilka de politiska splillringarne kunna förenas, äro de ekonomiska frågorna.
Som äfven Postinrältningarne tillhöra dessa kommunikations-anstalter, dessa befordringsmedel, som äfven äro befordringsmedel för välstånd och trefnad, så har man under sednare lider också åt deras ändamålsenliga utveckling egnat en stor upmärksamhet.
Under loppet af dessa tvenne sednare åren har postinrältningarne i utlandet onekligen gjort större framsteg än under de Irenne sednast förflutna decennierna.
Sverige njuter ett lyckligt lugn inom sina gränsor, och månne det icke är skäl, ali man under lugnets dagar företager de ekonomiska förbättringar, de förändringar inom sjelfva det administrativa gebietet, som kunna gifva folket välstånd och trefnad, och äfven såmedelst vagga de politiska striderna till hvila.
Må man vid denna frågas behandling påminna sig, att folken ega rätt, att anse hvarje upskjuten dag, som kunnat bereda dera trefnad och belåtenhet, äfven för en dem undanhållen!
Här har äfven under diskussionen blifvit anfördt, att Statskassan icke kan undvara postintraden, emedan denna inkomst år i Statsbudgeten beräknad.
Må så vara, men jag lar mig blott friheten nämna, att jag icke vet något land i verlden, der Statskassan drar, proportionaliter till hela poslupbörden, så stor inkomst af sitt postverk, som det Svenska Statsverket.
Ty enl.
Konun - Den 5 April. 263 gens vid innevar. riksmöte öfverlemnade, nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof, upgär postverkets årliga bruttoinkomst till 600,000 r:dr b:co och deremot lemnar Postverket först och främst kontant bidrag till Statsverket 100,000 r:dr b:co, samt underhåll af telegrafinrättningen, bidrag till
Deligencebolag, ersättning af postporto lill de å utrikes ort vistande ministrar och konsuler m. m., upgående lill. en summa af omkring 40,000 r:dr b:co.
Utomdess måste väl fribrefsrältigheter beräknas lill 300,000 r:dr b:co enl. hvad jag under en diskussion föriidne riksdag inom detta Stånd, hade tillfälle höra dåvarande General-Post-Direktören Frih.
Hamilton upgifva, således tillsammans minst 440,000 r:dr b:co, då på andra sidan, Postupbördens hela bruttobehållning icke öfverstiger 600,000 r:dr b:co.
Man må icke tro, all dessa fribref utgöra någon obetydlig tunga för Postverket, ty enl. ett dokument, som jag har medtagit, nemi.
Poststyrelsens förledit år afgifna underd. skrifvelse till Konungen om Postföringen, afgingo från Stockholms Postkontor under loppet af ett år, öfver 3 mill. lod, eller omkring 240 Skf? i fribref, och, säger betänkit ”hafva deribland bref funnits, som upgått till den betydliga vigten 600 lod”.
Jag har nog länge missbrukat R. o. Ad:s tålamod, för att längre fortfara.
Men innan jag nedstiger ifrån bänken, vågar jag ännu uttrycka den förhoppning, att många inom detta Stånd icke längre skola betrakta Statens Postverk som en beskaltningsanstall, då han påminner sig, att samma summa af denna beskattning, som lemnäs af affärsmannen, af den rike, äfven fordras af den lorftige, betryckte, som nedtryckt af sorger och umbäranden, vill tillskrifva ett barn eller en vän, för alt möjligen erhålla en hjelp eller ett trösteord!
Efter den föreg, talarens sakrika och särdeles värdefulla anförande, borde jag hafva föga alt tillägga, då det fullkomligen öfverensslämmer med mina åsig ter ; men då frågan, i min tanke, är af stor vigt kan jag dock icke neka mig den tillfredsställelsen att med min röst bidraga i hvad jag kan lill den lyckliga utgången af densamma.
Postverket har, underligt nog, alltid blifvit ansedt såsom ett verk, det der borde bidraga till Statsverkets underhåll.
Detta är till sin grund helt och hållet orätt.
Ett Postverk bör ej hafva lill ändamål annat, än att genom den omsorg det egnar åt brefvexlingen skänka en ständigt tilltagande liflighet, såväl åt den intelectuella bildningen, som den materiella utvecklingen.
Ju hastigare och säkrare kommunikationerna i postväg blifva, ju hastigare blifva äfven tankar och ideer utbytta samt updrag gifna och utförda, oberoende af afstånden.
Hvad eli lands vetenskapliga förkofran, samt handel och näringar härigenom kati vinna, är lätt alt inse, och gör Staten sålunda en indirekt vinst, som är vida mer att att värdera än den direkta, obetydliga, sora den nu drager, af 115,000 r:dr b:co.
Då man besinnar att i ett glest befolkadt 264 Den 5 April. land, som Sverige är, med långa distanser och svåra vägar, man bör göra allt för att kunna lyfta och befordra omsättningen, så finner man lätt huru nödvändigt det är alt Postverket äfven, i den mån det kan, bidrager i detta fall.
Vi veta nogsamt huru svårt det är att få bidrag till underlättandet af kommunikationerna såsom t. ex. till anläggning af jernvägar och kanaler, må man då åtminstone göra hvad man kan för befordrandet af liflighet i brefvexlingen.
Den siste värde talaren har i så många fall utvecklat denna sak, alt jag af honom blifvit förekommen i mycket af livad jag tänkt säga, dock får jag för dem af R. o.
Ad., som bysa för mycken farhåga för nedsättning af postverkets inkomster genom en medelporto, nämna, att år 1849 infördes i Norige en medelporto af 4 sk. för bref, som sändes under 20 mil och 8 sk. för dem, som skickades öfver 20 mil.
Detta beräknades icke allenast medtaga Postverkets vanliga inkomst af 30,000
Specier utan derutöfver gifva en förlust af 14,000 Specier; men bar utfallit så att det i stället gifvit Postverket en vinst af 17,000 Specier.
Delta exempel hämtadt från vår brödrastat, i så många fall lika med oss i lokala förhållanden, torde ganska tydligt visa alt en dylik inrättning ej heller här skulle vara alldeles så farlig.
När man nogare beräknade huru förhållandet hos oss skulle blifva, har man funnit att icke 40,000 r:dr, såsom af många upgifvits, ulan omkring 73,000 r:dr skulle blifva Postverkets förlust det första året.
Men då man jemför delta med det förhållande, jag nyss anfört och den ovanliga fart, som medelportot gifvit åt brefrörelsen i andra länder t. ex. i England, der den, från att under förslå året gå till 76 mill. bref, nu har upgått lill 337 mill., och man får antaga, att här som der i förhållande till folkmängden och rörelsen, correspondensen skulle gå uti ett jemt stigande de första 10 åren, så skulle man derefter kunna göra en kalkyl någorlunda tillämplig för oss.
Man skulle då finna alt om Postverkets inkomst steg endast i hälften så stor proportion sorn i England, så borde vi hafva denna förlust af 73,000 r:dr inom få år lill fullo ersatt.
Det torde visserligen hända att införandet af en mängd andra lill följe häraf nödvändiga förändringar i Postverkets organisation skulle till dessa 73,000 r:dr lägga ett och annat 100,000 r:drs tillökning, men jag påminner R. o.
Ad. ännu en gäng om huru vigligt det är att anse detta verk, icke såsom en inkomstkälla för Statsverket på det direkta viset, utan endast på det indirekta sättet, derigenom nemi. att det bidrager till näringarnas och den merkantila rörelsens tillökning.
Ser man saken ur denna synpunkt finner man lätt alt Postverket, långt ifrån att gifva något ifrån sig, borde använda sina behållningar endast till förbättringar inom detsamma.
Del finnes icke något land, utom några smärre Tyska Stater, som numera icke bar medelporlo utom Sverige.
Då vi i så många andra fall taga efter utländningen, hvarför icke göra det äfven i detta fall, synnerligen då denna förändring medförer bestämda fördelar.
Till och med Spanien har satt en medelporto af 24 roaravedi och Ryssland har äfven antagit en medelport öfver hela landet.
Då de stater, som stå under Den 5 April.
265 oss i civilisation således hafva fått en medelporto, hvarföre skulle Sverige då längre tveka att äfven tillegna sig denna fördel.
Jag skulle tro att det för vårt land är så vigtigt att hålla näringarna och bildningsmedlen vid lif, alt vi äfven på bekostnad af inre skuldsättning borde drifva dem framåt, i st. f. att grunda vårt Statsverks oberoende på dylika i afseende till dess förhållande till landet onaturliga inkomster.
— Nationen bör icke sky något förelag, som kan bidraga att göra den merkantila rörelsen hastig och framåtskridande.
Den är grunden lill den inlelecluella bildningens förkofran, och just derföre bör och skall den upmuntras.
Jag tillstyrker antagandet af Utsk:s förslag.
Från diskus sionen anser jag mig först böra skilja hvad jag icke anser dil höra.
Härtill räknar jag i främsta rummet hvad en värd ledamot framställt derom, att till förekommande af förluster för Postverket, som genom poslröfverier upslå, en och annan åtgärd borde vidtagas, sä nemi. att i st. f. att penningar nu afsändas, raan mätte afsända s. k.
Poslvexlar.
Jag tror mig icke fela mot konseqvensen om jag, ehuru jag nyss sagt att detta icke hörde lill nu förevar. ämne, sjelf ingår i yttrande derom, emedan såsom
Chef för postverket jag tror, att delta bör ursäktas mig.
Jag vill då säga att detta ämne icke varit främmande för poststyrelsen, emedan långt för detta, poststyrelsen öfvertänkt saken, men har funnit oöfvervinnerliga svårigheter möta.
Delta kan gå an i England och andra länder med ett utbildadt vexelsystem, men i Sverige, der det med alla bemödanden icke har lyckats alt med framgång införa inrikes vexlar, låter det sig icke göra, åtminstone torde den tiden vara allägsen.
Jag tror mig icke böra yttra något vidare i ämnet.
Hvad åter angår införandet af ett medelporto, så är jag fullkomligt ense med dem, som anse att postverket ingalunda får betraktas såsom en inkomstkälla för Staten, utan att tvertom dess syftemål bör vara att söka genom lindriga afgifter för brefven befordra de intellectuela och materiela interessena.
Kunde man vara fullkomligt viss om att all correspondance endast anginge sådana interessen, så skulle jag gå så långt, alt jag ville påyrka, det ingen postporto skulle äga rum, men nu omfattar brefvexlingen ofantligt mycket annat än hvad som afser de materiella och intellectuella interessena, och derföre måste en postporto finnas.
Statsverket skall ombesörja brefföringen och således måste postporto finnas, men man bör söka så moderera den, att den blott motsvarar kostnaderna.
Detta ämne är heller icke främmande för poststyrelsen, enär under loppet af flera år styrelsen varit betänkt på någon förändring härutinnan.
I detta ändamål har en person med särskildt arfvode blifvit anställd, som endast har till sysselsättning att utarbeta Statistiska tabeller, på det man må komma till visshet om huru förhållandet är.
Med detta arbete, som påbörjades förra året, har icke framskridit längre än alt äfven för della år anslaget fortgår för denna person.
Jag kan således icke med full tillförlitlighet upgifva några facta, emedan man då skulle kunna förebrå mig att hafva oriktigt up - 266 Den 5 April. gifvit förhållanderna.
Jag kan likväl säga att aproximatift utgjorde brefantalet år 1849 3,400,000, i lodtal upgående till 4,200,000.
Skulle man beräkna medelportot för dem, så utgjorde det 5^ sk.
Dervid är likväl att bemärka att för bref till inrikes orter, modereras vigten, då de väga 9 lod, för hvilken moderation vore allt för vidlyftigt att här nu redogöra vidare, än blott genom del enda exempel, att nemi. för ett bref, som väger 48 lod, modereras viglen till 17 lod.
Med denna moderation utgör medelportot 5^ sk. för lodet, men om denna moderation icke ägde rum så gjorde det mera.
Delta är likväl det lägsta postporto med undantag af det, som finnes i de länder der medelporto är införd.
Man må icke här åberopa hvarken England eller Norrige.
England hade, innan medelportot infördes, en orimligt hög postporto, den utgjorde ända till 32 sk. b:co och derutöfver.
I följd deraf har i England, vid sidan af de lagliga postanstalterna, funnits andra enskilta, som voro alldeles olagliga, der funnos enskilta postkontor der bref emoltogos mot en mycket lägre postporto än som på Statens postkontor betalades och dessa kontor hade kommissionärer, som emottogo brefven och fortskaffade dem hastigare än på den ordinarie postvägen.
Detta gjorde att af de bref, som skrefvos kom icke J Staten tillgodo, och följaktligen hade postverket ganska ringa inkomster.
När nu från denna höga postporto nedsättning till det orimligt låga pris af en penny ägde rum, så blef följden att alla enskilta postkontor måste nedläggas och alla bref gingo nu till statens postverk, hvarigenom antalet af bref steg orimligt.
Detta blir icke förhållandet här, ty om här införes ett medelporto, så kan det omöjligen blifva så lågt att i följd deraf någon synnerlig mängd bref inkomma ytterligare till postverket.
Det tillkommer möjligen ett och annat bref, som nu skickas med lägenheter och bekanta, men det är så få bref, som med resande skickas, och då det sker, är det mindre för besparingen af postporto, än icke mer derföre att de corresponderande icke så noga veta om brefven efterhöras, och derföre skicka de-dem med enskild lägenhet.
Ett annat förhållande var det i Norrige, der postportot var mycket högre, ända till 40 sk. b:co, då deremot i Sverige det icke öfverstiger 12 sk. b:co.