Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med den öfvertygelse jag äger, att.,ett bankomynt, som viel anfordran inlöses med Bestämd metallisk valuta, är i alla afseenden ett bättre circulationsmedel, än metalliskt mynt, serdeles i ett land såsom Sverige, får jag vötdsamt föreslå, att BankoStyrelsen må äga, att vid utvexling af silfver emot sedlar låta utlemna antingen myntadt silfver eller motsvarande quantitet omyntadt silfver i plantsar af lämplig storlek, hvilkas vigt och hallt borde genom påsatt stämpel Bestyrkas.
Sistnämnde valuta vore Den 9 Julii f. ro. för den större rörelsen tillfyllestgörande, och skulle vid utförsel af silfver bespara besväret och kostnaden af myntning.
I afseende på den deposilionsräkning å silfver, Utskotten föreslagit, anhåller jag att få fästa deras uppmärksamhet å lämpligheten, alt bestämma afgiften vid återuttagandet i förhållande till den tid, som insatta summor varit i Banken stående, emot det deponenterne begagnat Bankens Sedlar och på dem kunnat bereda sig ränta.
Jag upprepar sluteligen, att jag anser af största vigt för mjmtregleringens bestånd, dels att sådana beslut om Statens årliga och tillfälliga utgifter vidtagas, att Bankens tillgångar icke, utan bestämd snar återbetalning, för desamma anlitas, dels ock, att BancoStyrelsen må erhålla rättighet och medel, att fullgöra de åligganden, som en verksam bankrörelse så mångfalldigt klafver, *och hvilka äro vida åtskiljda ifrån den mechaniska förvaltning, som hittills kunnat äga rum under i förening uppgjorda föreskrifter.
Jag anhåller vördsamt om återremiss af Utlåtandet.
Herr Bruncrona, Gustaf Adolph , uppläste följande:
Äfven jag delar den öfvertygelse, att, under en gynnande handelsconjunctur och med ett 32 H. a* ao Den 9 Ju lii F. m. stadgadt förtroende för saken, Bankens närvarande fond vore mer än tillräcklig för en genast vidtagande utväxling af Silfver, men jag gillar tillika fullkomligt det offer åt försiktigheten och opinionen, som innefattas i Utskottens tillstyrkande, att dessförinnan den reela fonden horde förstärkas till det belopp, att den emot den egenteligen utelöpande sedelstocken blefve som 5 till 8.
Med iakttagande af denna grundsats går jag äfven längre, än Utskotten.
Jag önskar, som de, att tidens utsättande för utväxling af hardt mynt kunde blifva oberoende af kommande Ständer, hvarförutan myntbestämmelsen icke vill vinna förtroende, och möjeligen äfven kan blifva om intet.
Men att bestämdt utmärka dag eller år, då utväxlingen ovilkorligen borde vidtaga, anser jag dock nog dristigt.
Oförutsedde händelser kunna inträffa, som göra beslutet på den bestämda tiden overkställbar!, och då hade det varit bättre, att aldrig något sådant beslut varit fattadt, men säkert lyckligast, om beslutet Varit så inrättadt, att allmänheten icke ägde någon förevändning till den klagan, att hafva blifvit gäckad eller till ett stegradt misstroende vid framdeles i dylika frågor vidtagande beslut.
Det är af mindre vigt, huru snart, än huru säkert myntförbättringen må äga rum, och i hvad nion den vinner stöd i allmänt godkännande och förtroende.
Jag tror, att ändamålet bäst och säkrast vinnes, om det skulle decreteras, att Den g /ulii f. m. 11 sedan, genom de anstalter, som blifvit tagne till den reela fondens förstärkning, densamma, utan hänseende till något visst årtal, hunnit det belopp man för utväxling bestämt, samma utväxling efter underdånig anmälan derom bos Kongl. Majit genast derefter må verkställas å den dag Kongl.
Majit i utfärdad kungörelse dertill i nåder täckes utsätta.
Det beror då af omständigheterne, huruvida utväxlingen må vidtaga före eller efter nästa Ständers sammankomst, hvilken likaså väl kan inträffa innan år i83.a, som a:ne år derefter.
Realisationen är genom ett sådant beslut i allt fall påbörjad, och genom en noggran efterlefnad af de anbefaldte till målet syftande åtgärderne, hvarom allmänheten genom Bankens offentlighet vinner kännedom, skall det förtroende mer och mer stärkas, som nödvändigt bör föregå och hos Allmänheten inrotas, innan utväxling kommer i fråga, så framt ej Bankens reela fond alltför myeket skall blottställas att blifva medtagen; och då vanan äfven befäster förtroendet, föreställer jag mig,, att det beslut Utskotten tillstyrkt, att silfver oell guld mot Baneosedlar må insättas med rättighet att åter uttaga detsamma, skall hos mängden, enär utväxling af silfver i allmänhet en gång äger rum, såsom en beredningsanstalt hafva bidragit att öka krediten af Bankens Sedlar, hvilka man således på förhand vant sig vid att anse såsom surrogater för ädla metaller efter fastställd valva - Den 9 Julii f. ro. tionsgrund.
Ehuru man af mångå gällande skäl bör föreställa sig, att nästa Ständer icke skola rubba den plan 1829 års Ständer uppgjort, är det visserligen dock icke omöjligt, innan 72 §. i RegeriugsFormen får en annan uppställning, hvarom vid föredragningen af Utlåtandet N:o 4jag skall hafva äran närmare yttra mig.
Men om än utväxling redan förut hunnit bringas till verkställighet, lära bemälte
Ständer på grund af samma grundlagsrum kunna hämta anledning att vidtaga till dess inställande föranledande förändrade anordningar.
Efter mitt begrepp är det således likgiltigt i detta afseende, om utväxling äger rum före eller efter nästa Ständers sammankomst, ehuruväl jag médgifver i andra hänseenden nyttan af den beslutade anstaltens tidiga verkställande, så vidt densamma icke i anseende till andra inverkande omständigheter just derigenom skulle äfventyra sitt fortfarande bestånd.
Frågan, huruvida Bankens fond må anses tillräckelig, och huruvida allmänheten må finna sig lika belåten med Sedlar, som med motsvarande valuta, är såsom jag redan anfört en opinionsfråga, och opinionen, som ej låter styra sig af magtspråk, är i frågor af denna natur en lika nyckfull, som allsmäktig myndighet, hvilken, om man vill lyckas, man på allt vis måste söka tillfredsställa.
Jag hemställer derföre, i händelse under loppet af «det år, då fonden upphunnit det fastställde minimibeloppet, den eko - Den 9 Jul ii f. iD.
Komiska ställningen inom landet ej vöre' gynnande, om det icke borde öfverlemnas till Kongl. Maj:t, att efter BancoFullmägtiges hörande, pröfva,, huruvida utväxling från Banken af klingande mynt borde uppskjutas till ett annat år med bättre utsigten Jag befarar,, att om handelsvågen sto-» de i början af silfvermyntets. utsläppning allt för ofördelaktigt för" oss, skulle troligen, detta mynt ur Banken uttagas, till betäckande af bristen i exportvaror; denna uttagning ehuru naturlig och för tillfället blott behöflig i förening med den man i allt fall vid Början af operationen har att påräkna, såsom tillkommen af nyfikenhet eller, misstro-, ende hos en och, annan, men som ensam under lyckliga conjunctgrer vöre af föga vigt, skulle uppskrämma kapitalister, och föranleda kapitalers uppsägande, för att i tid genom uttagande af silfver sätta dem i säkerhet för befaradt; fall i Bancosedlarnes värde, och, hvad värre är, den villervalla härigenom uppkomme, skulle uppmuntra Speculanter att uppsäga andra kapitaler i ändamål att för halfva värdet å executiva auctiöner kunna åtkomma de fastigheter., som genom så många uppsägningar och omöjligheten att betala skulle komma under klubban, ty hvar och en vet, till hvad rnångdubbladt belopp förskrifne fordringar befinnas utöfver den löpande Sedelstocken.
Må hända hänförcs jag af skuggbilder.
Men försiktighet ligger i min natur.
Den har va - *4 Den g Julii f: m. rit mitt skydd vid många tillfällen i min gnskilta hushållning, och jag vill så gerna hafva den tillämpad på den allmänna.
Erfarenheten har ock visat, att opinionens nycker och förmåga besegrat de bästa iheorier, och att beräkningar, grundade på de största sannolikheter, slagit felt genom oväntade händelser.
Det är derföre jag tror man, i detta grannlaga ämne med yttersta varsamhet hör gå till väga.
I afseende å de föreslagne berednings-, anstalterne till förstärkning af den reela fonden, får jag anmärka: i') Att i Morn.
c. sid, 76 finnes nämnt, sorn, orden lyda, att sistnämnde silfveruppliandling finge ske äfven förskottsvis för påföljande hvilket innefattar någon tvetydighet.
Det hör således närmare uttryckas, om håda de i föregående Mom. h. till silfverköp anslagne summor måga således förskottvis användas, eller om, på sätt i823; års Ständer förordnat, endast den sistomnämnde summan 266,666f R:dr komrae vid anfördt fall i'fråga, äfvensom om med uttrycket för påföljande år menas det nästa året eller flere. 2) Att, på sätt jag förut anmärkt, då fråga var om fortsatt silfverköp, äfven denna, gång af Utskotten blifvit hemstäklt endast, att Silfver skulle inköpas, icke myntbara metaller,, såsom vid i8a3 års Riksdag var stadgadt.
Änskönt uppmärksam
- Den g Julli f. m, ?5 liet ej fastades å denna min anmärkning, och något utlåtande ej deröfver meddelades, ansågo Fullmägtige sig likväl befogade, att i kungörelsen låta inflyta, att guld efter dess förhållande till silfver finge upphandlas och invexlas.
Det synes mig dock mindre i sin ordning, att Fullmägtige nödgas vidtaga steg, som ehuru troligen instämmande med deras principalers afsigt, likväl ej blifvit bestämdt föreskriftie.
Godkännande af en annan grundsats skulle möjligen kunna leda lill slutföljder af äfventyrlig art- Att Utskottens mening jemväl denna gång varit, att guld skulle innebegripas i stadgandet om silfverköp, kan slutas af förslaget angående depositionsräk ningen, hvari nämnes så väl guld, som silfver; men då man ansett guld icke böra förbigårs der, så synes mig, att det icke heller på det andra stället bordt uteslutas, 3) Jag saknar äfven, oaktadt min förfrågan vid anförde tillfälle, uppgift om hvad med silfverköp och inväxling egenteligen må förstås, nemligen om till det förra bör hänföras icke allenast, när emot förskott, ädla Metaller för Bankens räkning upphandlas och till densamma lefvqreras, utan pek sådane lefveranser på tid, hvarom yäl kontrakter slutas, men der inga förskotter begäras eller gifvas, eller om icke de sednare snarare kunna komma under Rubrik af växling, ehuru skeende först &en; 9, J u l i i f. m» framdeles, och hvarvid kontraktet Blott försäkrar växlaren om ett oförändradt pris..
Då en viss summa, är Bestämd för silfverköp, . men för in växling af silfver få utgå nya sedlar till obestämdt belopp, så synes angelägit att få gränsen, uppgjord i anförd t hänseende.. 4) Utvägen att å; Utrikes ort begagna, en half Million, eller enligt några Reservanters tanka dubbelt,, såsom reservfond till realisationens påskyndande, nödgas jag' ogilla.
Jag önskar, att Banken genom egen kraft må kunna bringa sig upp till dön soliditet, . som för uppfyllandet af dess förbindelser anses vara erforderlig.
De tillgångar dertill blifvit anviste, böra vara till— räcklige, ännu mera, om„ på sätt några; Reservanter lill Utlåtandet N:o 3- rätteligen synas anmärkt, Bankens behållna vinst oafkortad, såsom oek mig förefaller naturligt, finge användas till dess consoli— derande och upprätthållande.
Om man, cj öfver behof vill brådskynda anstalten, tror jag någon utländsk kredit icke behöfva anlitas.
Den föreslagne utvägen är ej att förkasta, men bör efter min tanka blott såsom nödhjelp användas, i fall efter skedd realisation uttagningen af silfver vore för häftig och för stor, och denna uttömning antingen ej snart ersattes genom inväxling, eller under coursstegring ej kunde ersättas genom växel- eller Den 9 Julii f. m. 27 silfverköp, hvilka under sådant förhållande skulle pådrifva ytterligare silfver-uttagning.
För öfrigt saknar jag i Utskottens Utlåtande så väl den förutsättning, att möjeligen en sådan stark uttömning ur silfverförrådet kan inträffa, som följaktligen föreskrift, hvad BancoStyrelsen i ty fall ägde iakttaga.
Sedan publicitet äger rum, tror jag det ej vöre förmånligt, att Bankens fond länge stod under det minimi-belopp, som för utväxlingens början blifvit fixerad.
Vid god Cours bör-fonden efter min tanka alltid förstärkas, äfven öfver detta belopp, när tillgångarne det medgifva, men, såsom jag nyligen yttrat, torde, i händelse coursell derigenom skulle uppdrifvas, Utrikes kredit på förmånligaste vilkor efterhand i nion af behof få begagnas, dock icke till större belopp än högst en Million R:dr i silfver, hvilken skuld sedan genom Bankens behållna inkomst skulle amorteras, då omständigheterna syntes mäst gynnande.
Vid guldoch silfverköp torde böra erinras, att, sedan utväxling begynt, endast guldstänger eller silfverplantsar bevisligen införde utifrån eller utländskt mynt i Banken böra emottagas, emedan om äfven då i3o sk. ututgifvas för silfver svarande mot nuvarande SilfverRiksdaler, det skulle blifva en lönande alfar, att från Banken uttaga ena dagen myutadt silfver emot BancoSedlar efter Den 9 Julfi f. m. 128 sk. per R:<lr, och inlemna elen andra efter i3o sk., hvarigenom den reela fonden, småningom, om det uttrycket mig tillätes» skulle pumpas läusv Emot den af Utskotten tillstyrkte fria utförsel af silfver har jag väl i allmänhet ej att erinra, men anser likväl betänkligt, att Sträcka denna frihet till klingande mynt forsed t med Svensk prägel.
Jag tror, att åtminstone till en början förbudet mot utförsel af Svenkt guld- och silfvermynt bör fortfara.
Man bör ej upplåt» all» dammar, innan man någon tid inhämtat verkan af silf— rets utsläppning i rörelsen.
Jag vet ganska väl, att båldt mynt, oaktadt förbud, utsmugläs.
Derom vittnar flere landers erfarenhet.
Men det sker ej på en gång i' stort,, och exportören är åtminstone ej~ genom strafflösheten uppmuntrad dertill.
Förbudet mäste dock qvarhålla något af det löpande myntet, och göra uttagn ingen från Banken mindre begärlig.
Om deremot depositiönsräkningen skulle, äfven då ut växling vidtog, förtfåra, hvarvid jag för min del ej inser någon betänklighet, så borde de på denna räkning insatte ädla omyntade metaller få utföras.
Bankens egit grundkapital vore dock skyddadt för emigration.
Utskotten hafva ej omnämnt myntadt gulds och silfvers nedsmältning.
I händelse desse metaller myntade få utföras, sy - Den 9 Julii f. ro. ag hes (let conseqvent, att med dem äfven hemma i landet fritt och ansvarslöst må förfaras lika med all annan egendom, och förbudet mot nedsmältning sålunda upphöra.
Men af samma orsak som jag tills vidare yrkat, att förbudet mot utförsel må fortfara, yrkar jag ock, att nedsmältning ej heller tills vidare må vara tillåten.
Sluteligen synes mig, att deponenterne af guld och silfver emot Bancosedlar böra vara frie för all afgift, och icke mera betungas, än för ali annan Växling.
Banken consolideras genom en sådan åtgärd, och Nationen, i synnerhet kapitalister och trafikerande, vänja sig derigenom, såsom jag förut yttrat, att anse BancoSedlar lika goda som silfver.
Något tvång eller onus bör således ej föreskrifvas, som kunde afhålla insaltare från en äfven för Banken nyttig operation.
Uppoffringen af den ringa \ procents-vinsten för Banken är af mindre värde.
1 anledning af hvad jag således anfört, anhåller jag om återremiss af förevarande Utlåtande.
Må hända skall man bedömma mina åsigter gammalmodige och inskränkte.
Jag underkastar mig heldre denna dom, än jag går från min öfvertygelse.
Jag erkänner min ringa förmåga, att utreda invecklade Finance-förhållanden.
En stor
Mans yttrande torde tjena mig till någon ursäkt.
Man har härstädes vid ett annat tillfälle 3o Den 9 Julii f. m. citerat RiksKansleren Oxenstjerna.
Må det ock tillåtas mig.
Uti Tessiniana finnes antecknadt ur 1667 års RådsErotoeoll, såsom orden lyda, att RiksCancelleren bekände i sin lifstid det vara en svår deliberation om myntväsendet, sågandes ofta> att lian i fyratio års tid mycket om den materien hade discuteratj och var äfven pä det sista in i aldren äfvenså perplex och okunnog på det väsendet, som första dagen.
Axel Oxenstjerna var dock en man, som uträttade stora ting, hvarvid penningen, denna häfstång för så mycket, icke fick saknas.
Theorierne i financeläran voro väl då ej så utbildade, som nu, men sjelfva finaneerne voro.
•ej heller så intrasslade.
Emedlertid tror man sig utan svårighet i vår tid kunna bedomina sådana saker, hvarföre jag försökt ställa mitt misstroende till mina insigter i detta ämne eller, om man så vill, min okunnighet under skyddet af en lysande egid.
Jag får vid detta tillfälle erindra, emedan det förut undgått min uppmärksamhet, att i Utlåtandet N:o 1 pag. /jA och 43 de missteckningar finnas, att för åren 1823 till och med 1828 står ur Ranken mera uttagit än inbetaldt 5,835,900 R:dr, men hör vara 5,736,900 R:dr, och att för år 181 o till och med 1828 är antecknadt mera uttagit än inbetalt 2S,45o,5io i stället för 22,45o,5io R:dr, hvilket lätt genom subtrahering af de inbetalte summorna från anordningarnes hes Ben 9 Juli i f. m. lopp är -att inhämta.
Jag nämner (letia, blott på det desse genom missskrifning felaktige uppgifter ritan närmare granskning icke tilläfventyrs måga förvilla, enär desamma icke l>land -tryckfölen blifvit upptagne.
Det förslag, att åt Kgl. Maj:t öfverlemna bestämmandet af dagen för realisationens början, kan ej bestridas såsom inconstitutionelt, ty vi säga ej, att Kongl.
Magt bär den rättigheten, utan det är ett frivilligt öfverlåtande från vår sida.
För befrämjandet af silfver-utvexlingen så tidigt sorn möjligt, anhåller jag att få föreslå några mesurer, förbehållandes mig att framdeles närmare få -utveckla mina åsigter.
Äf Utlåtandet ser jag, att fastighelslåncn, hvilkas fond sista Riksdag bestämdes till 2,400,000 R;dr, ej blifvit, i brist af ansökningar derom, begagnade till högre belopp än 400,000 R:dr.
Detta är så mycket märkvärdigare, som en liflig discussion sista Riksdag uppstod emellan mig och en annan talare, sorn nu här saknas, i anledning af dess påstående, -att dessa lån voro alt anse för en skänk.
Man ser nu, att lånebehöfvande icke så ansett dem, och orsaken till de få Lånesökande liar varit att, sedan man ej lyckats uti, att hindra Förslagets antagande om så beskaffade lån, sökte man i LåneReglementet göra dem så li - 3a Oen 9 Julii t. m. tet förmånliga som möjligt.
Man nedsatte den af sjelfva BorideStåndet föreslagna maximisumman från 6000 R:dr till 2000, hvarigenom större
Fastighetsägare ej funno sig vid att begagna dem, emedan det ej var för dem i allmänhet förmonligt, att lemna första inteckningen för så små lån, icke heller att besvära sig med anskaffande af silfver, ty ju mindre lånen äro, desto mindre lönar sig omsorgen att anskaffa och till Banken inlemna silfver.
Jag föreslog derföre, såsom ett correctiv mot sistnämnda stadgande, att BancoFullmägtige skulle bestämma efter gångbart pris beloppet af de sedlar, som borde erläggas af dem, hvilka det heldre ville, i stället för silfret, och att Fullmägtige sjelfva skulle besörja silfveranskaffandet, så att i allt fall endast silfver för dessa lån inginge i Banken.
Jag föreslår nu detsamma, och att maximisumman skall höjas till minst Sextusende R:dr.
Jag vågar äfven framkomma med det förslag, att alla Bancolån skola förändras till lika så beskaffade lån mot ränta eller afbetalning i silfver.
Detta kunde ske genom uppsägning af lånet, i händelse låntagarne ej gingo in derpå, men helst derigenom, att låntagarne tillerkännas optionsrätt, och att, om de vilja hafva lånen förvandlade, de få erlägga afbetalningen antingen i silfver eller ock i sedlar efter det af Den 9 J n 1 i 1 f. m. 33 af Fullmägtige bestämda pris.
Då Utskotten icke synas, af Bankens utestående fordringar i sedlar, påräkna mycket tillgångar för silfverutvexlingen, får jag också föreslå, att äfven dessa lån till capital få inbetalas i silfver, mot en nedsättning af Capitalet så förmonlig, att de låntagare, som äro i stånd dertill, finna sin vinst uti, att inbetala Capitalet.
Jag är äfven af den tanka, att Banken ej behöfver upptaga något silfverlan, för att kunna uthärda silfverutvexlingen.
Det är tillräckligt, att bevilja ett creditif på en million.
Summans storlek tror jag dessutom vara af mindre vigt, emedan detta creditiv troligen aldrig kommer att användas, men behöfves för att tillfredsställa allmänna opinionen i afseende på realisationens framgång.
Jag får äfven motsätta mig förslaget om rättighet till deposition af silfver i Banken, ty derigenom undanhålles ovilkorligen medel för uppköp och in vexling af silfver.
Det är tids nog, att göra Banken till DepositionsBank, sedan Bankens silfverfond visat sig tillräcklig för en fortfarande silfverutvexling.
I anledning af dessa anmärkningar anhåller jag om återremiss af Utlåtandet.
Utskottens första förslag till beslut innehåller, att Utskotta ansett proportionen af Bankens reella fond till Sedelstocken, dertill räknadt Banco3a H.* 3 34 Den g Jul i i f. ra. och Riksgäldssedlarnes sammanlagda belopp, efter ett afdrag motsvarande Bancolånen på metaller, exportabla effecler och Lånebanksobligationer, böra blifva såsom 5 till 8, innan silfverutvexlingen får taga sin början.
Jag kan icke undgå att erkänna, det jag delar de Reservanters tanka inom Utskotten, som trott realisationen kunna begynna med den fond Banken nu har, och att denna början kan ske, sä fort ett dertill passande mynt i tillräcklig mängd är slagel, och att denna åtgärd ovillkorligen skall lyckas, såvida Banken genom vidtagande mått och steg försäkras emot alla framtida tillgrepp af dess fonder.
Jag anför detta , icke såsom någon anmärkning emot Utskottens Utlåtande; ty då pluraliteten hyser den opinion, att Bankens rella fond behöfver förstärkas, cederar jag gerna min tanka, men i afseende på de utvägar Utskotten påtänkt, för att till 1831 års slut hafva den felande fonden, utber jag mig, att få framställa några anmärkningar.
Utskotten hafva beräknat, att kunna få köpa Silfver för den million R:drB:co, som utgjorde sista SpanmålsCreditivet, samt dels är betald, dels skall till Banken återbetalas; förde 66,666 R:dr 3a sk.
B:co, sorn utgöra årliga inbetalningen på liquiden för förra Kongl. Familljens fordringar; samt för 266,666 R:dr 3a sk.
B:co af den årliga Banco vins ten.
Så fullkomligen jag är öfvertygad, att den Svenska handeln, om icke mellankommaude ovanliga olyckor bin - Den 9 J u 1 i i f. m. 35 dra Nationens framsteg deruti, skall lemna öfverskotter,och försäkra Banken om tillfällen till Silfverköp; kan jag likväl icke antaga för alldeles osvikligt, att man inom 3 år skall kunna handla Silfver för hela denna beräknade summa, då det redan är stadgadt, att Banken icke får betala mera än högst i3o sk. för Riksdalern.
Om det skulle hända, att coursell genom oförutsedda händelser uppgick öfver 13o sk., så att 600,000 Silfverspecies icke kunde anskaffas, vore hela beslutet om intet, äfven örn Creditivet af £ million beräknas.
Jag tror derföre, att detta förslag icke gör tillfyllest för att försäkra framgången.
Deremot delar jag icke deras åsigter, som påstå, att Creditivet bör ökas; tvärtom anser jag det öfverflödigt och onödigt.
I Utlåtandet N:o 3 föreslås, att Statens skuld till Banken för 1809 års Krigskostnader skall reverseras
Banken i en sedel på 4,400,°00 R:dr.
Jag delar den tankan, att Staten måste betala denna skuld, men icke, att förbindelsen derå skall gifvas sådan att den blifver oanvändbar, och blott ligger såsom ett chartek.
Om i stället för att ge ut en sedel, BankoFullmäktige tingo emottaga förbindelsen delad i 44 eher 22 sedlar och berättigades, att inom slutet af år 1831 upplåna mot hypothek af dessa sedlar så mycket som fordrades för att fylla bristen af Silfverköpet uti 1,100,000 Silfverspecies, anser jag att vi år 1831 kunde vara 32 H. 3* Den 9 Julli f. in. i säkert färdiga med realisationen.
Ty summan af sedlarna uppgår till mycket större belopp, än nyssnämnda behof i Silfver, och i samma mån man kunde göra Silfverköp, behöfde man mindre belåna dem.
Jag inser också häraf ingen olägenhet; ty om de någon gång behöfde hypothiceras, kunde de också vid en gynnande handels-conjunctur åter inlösas.
I afseende på liden, hafva Utskotten trott den icke höra af Rikets Ständer närmare bestämmas, än genom meddelad föreskrift åt BankoFullmäktige, att efter fullbordandet af alla föreskrifne åtgärder, sednast vid 1831 års slut, hos Kongl. Majit anmäla, att utvexlingen kan börja den dag under loppet af i83a, som Kongl. Majit finner dertill vara lämplig.
Härvid ville jag äfven göra den anmärkning, a t* jag icke anser ziffran i832 böra utsättas, utan i det stället skulle önska den redaction, som Grefve von Schwerin föreslagit, och med hvilken jag förenar mig.