Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med det sjelfsvåld och brist på åtlydnad af klass-lagen, sorn i verkligheten rådde — bevisar detta Gällaredsgrenens förhållande blott att den, såsom alla de uppräknade slägterna, ansåg sig oförhindrad att fortfarande representera i en lägre klass, än hvartill den genom sin börd hörde.
Och att denna gren genom sin börd hör till den slägten, som 1626 fick rätt att representera i 2:dra eller Riddare-klassen, torde inses af hvar och en, som vill hafva blicken öppen för de historiska förhållanderna, vill bibehålla begreppet af slägt, och ej söridersfycka hvarje sådan i en massa grenar utan inre samband.
För honom torde det vara klart, att
Lilliehöökska slägten i medlet af 1400-talet delade sig i 3:ne hufvudgrenar, hvaraf den äldsta och den yngsta, den till Kolbeck och den till Istrum, ännu ej vid Riddarhusets inrättande och ej heller sedermera lyckats höja sig uppöfver de lägre af Adeln beklädda platserna i samhället, då deremot den medlersta hufvudgrenen eller slägten till Oplo och Fårdala genast höjde sig till samhällets högsta värdigheter och var nära att sätta Konungakronan på sitt hufvud.
Man skall vara bra okunnig i den tidens tänkesätt och förherrskande ideer, för att föreställa sig, att den aristokratiske Thure Jönsson Roos skulle vilja underkasta sig att stå under en, om äfven af honom sjelf på tronen upphöjd Konung, som vore en uppkomling eller son till en simpel frälseman, denne yngling må för resten sjelf redan hafva uppnått Riks-Råds-värdigheten octi varit aldrig så mycket favorit hos Gustaf I.
Vestgötha-upproret var ej något bondeuppror, med en Racke i spetsen, utan en sammangaddning af rikets förnämsta, missnöjda aristokrater, och hvarken en Roos, en Örnvinge eller en Rielke skulle velat se som sin konung någon annan än en aristokratisk jemnlike.
Rlott i denna omständighet har den, som vill hemta sin öfvertygelse ur något annat och tillförlitligare, än från hvad som står utsatt eller icke utsatt i en genealogie, den må vara huru officiell, som helst, en fullkomligt moralisk garanti för att den utsedde Konungen Måns Rryntesson Lilliehöök oj kunde vara son till en blott simpel frälseman eller häradshöfding — utan att redan hans fader, den omtvistade Brynte Bertilsson Lilliehöök, hörde, såsom Svea Rikes Råd och riddare, till rikets förnämsta — och hela den slägtgren, som från honom härstammade, att räkna tdl de s. k. Råds- eller Riddarslägterna — som tillhörde den andra eller Riddare-klassen, ehuru liera sådane slägter, såsom jag nyss visat, af sjelfsvåld och egenvillighet qvarblefvo sittande i 3:dje klassen, såsom äfven en gren af denna Rådsslägt gjorde under något öfver 100 år.
Till bevis på att denna min historiska uppfattning, det Fårdala - 106
Den 10 Januari e. m. grenen i sin helhet hör anses som en Råds- eller Riddareslägt, är den riktiga, får jag anföra en utmärkt god källa, som är äldre än sjelfva Riddarhusets indelning i klasser, nemi. Johannes Messenii Theatrum Nobilitatis Svecanae, — tryckt 1G16 — der han indelar slägtena i Grefliga, Baronliga och Ridderliga eller »Familiee Equitum
Auratorum» — men med hvilken sista benämning han dock menar våra s. k.
Råds-slägter — eller de som sedan fingo plats i andra eller Riddarklasen.
Det förtjenar dock att taga vara på denna den lärda Messenii benämning.
Flera, eller Svenne-klassens slägter, upptagas ej i Messenii arbete, såsom varande och kallande sig blott en »Theatrum praelustrium familiarum et Magnatum.»
I den sista kategorien eller Riddare-slägterna uppför Messenius af Lilliehöök a rne endast Fårdala-grenen, men denna hel och hållen med Brynte Bertilsson till stamfader, och sålunda äfven deri inräknad Gällareds-grenen, som är enligt allt slägtbegrepp derifrån oskiljaktig.
De forskningar, jag för detta ändamål gjort i Riddarhusets genealogier, genomgående alla de 170 första Svenne-klass-slägternes förfäder, hafva äfven haft det resultat, att jag ej funnit mer än en enda af dem uppförd som Riddare, oell detta på slägten Stjerna, en Peder Månsson, som står uppförd som Riddare omkring 1500, men är ej känd af Tibell i dess Riddare längd.
Detta har visat mig otvifvelaktig!, att alla våra Riddares afkomlingar fortlelva endast och allenast i Råds-slägterna eller de i den s. k. Riddare-klassen.
Detta har stärkt mig i min vid remitteringen af denna fråga uttalade öfvertygelse om förhållandet emellan Riddarevärdighet och den af Riks-Råd eller Man före Gustaf I:s tid — men jag vill ej och bör ej återupptaga detta ämne, ehuru nära förenadt med frågan — jag vill blott påminna derom, att på ej mindre än 3:ne ställen i 1626 års Riddarh.-Ordning kallas den andra klassen för »Riddare och deras vederlike ordningh eller stånd» — och säges om denna afdelning, då det är fråga om sjelfva personerna och den ordning, hvari de skulle åtfölja konungen till Rikssalen (24 §.): »derpå följa Riddare och Riddare vederlike» — och dock vill man påstå att Riddarne skulle härifrån vara uteslutna!
Jag har vågat framkasta dessa blickar öfver några historiska förhållanden, hvilka jag tror hade förtjenat att af Riddarhus-Utsk:t bemärkas i denna fråga — såsom mera ledande omdömet än flera af de af Utsk:t åberopade motiver.
Måtte de nu i stället mägta göra saken denna tjenst 11 Innan jag slutar, skulle jag dock utbedja mig att få göra följ:de korta anmärkningar emot IIr Pavkulls reservation: l:o att då han (p. 17) talar om 1755 års anmälan att slägten Lilliehöök af Fårdala då skulle hafva utdött, han utsträcker Baron Tilas’ yttrande utöfver hvad Tilas förvisso yttrat, eller alt Johan Nilsson Lilliehöök 1625 tagit introduktion på alla de Lilliehöökars vägnar, som härstammade från något Svea Rikets Den 10 Januari e. m. 107 Råd, — men deremot bär Tilas säkerligen aldrig yttrat, att detta inträffade endast med lliks-Rådet Anders Pehrssons afkomlingar.
2:o (p. 20) att de Akersteinska genealogierna på Riddarhuset kunna, lika litet som andra privata forskares arbeten, anses hafva något laga vitsord, och att den af reservanten anförda anteckningen å desamma, hvarpå reservanten laggt särdeles stor vigt, eller att »Nils Pehrsson Lilliehööks lill Gällared efterkommande introducerades 1625 å N:o 66» — är uppenbarligen ett misstag — eller en uppgift, som finnes endast och allenast der, trien som står i strid med mångfaldiga andra, officiella och fullt tillförlitliga, nemi. att det var Pehr Christoffersson Lilliehöök till Gällared, af Kolbecks-grenen, sorn 1625 introducerades för den slägt, som sedan fick N:o 66 —jemte benämningen till Gällared och Kolbeck — och hvilken benämning slägten förvisso erhöll derigenom, att denne Pehr Christoffersson, som blef introducerad, då var egare af både Gällared och Kolbeck, men ingalunda derför att den s. k.
Gällareds-grenen äfven hade sin representationsrätt under denna nummer.
För att fördölja detta och göra det sista ensamt troligt, uteslöt Hr Anrep, första gången han tryckte denna genealogi, att Pehr Christoffersson Lilliehöök skref sig till Gällared. 3:o Reservantens myckna ordande om den omskrifning af genealogierna, som 1811—14 skedde under general Medins försorg; om desammas oupphörliga förnyande, hvarvid man ej har någon säkerhet att de renskrifna bladen fullt öfverensstämma med de på Riddarhus-vinden liggande makulerade arken — är en ohemul beskyllning mot den Riddarhusets tjenstcmans noggrannhet, ordning och redbarhet, hvilken har detta uppdrag — och länder det reservanten till ingen heder att utkasta utan giltig bevisad anledning sådana insinuationer,— men klart och tydligt är det, att slägtens Lilliehöök tili Fårdala genealogie lått sin nuvarande forin med Brynte Bertilsson till stamfader vid Riddarhusets genealogiers första upprättande på 17 6 O: t a
I e t—emedan annars hade hvarken embctsinannen 1801 uraktlåtit att afföra den till genealogierna öfver utdöda slägter eller 1809 års Riddarh.-Direktion utlemnat polett åt den, sorn då erhöll den. 4:o Slutligen må det tillåtas mig att anmärka mot reservanten, att han, vid sammanskrapningen af alla både möjliga och omöjliga skäl fiir sin åsigt, äfven tillsripit det, att Ulsk:t skall hafva erhållit uppgift från (lera utmärkta genealoger, såsom t. ex. från tjenstemän vid K.
Bibliotheket och vid Carolinska Bibliotheket i Upsala, »att hvarken Brynte Bertilsson eller någon annan äldre Lilliehöök, dem veterligt, varit Svea Rikets Råd.»
Detta är just det, som skulle bevisas, och då det aldrig kan bevisas, att så icke varit — men beviset alt så varit, möjligen kan framträda i dagen hvilken stund som helst, så förefaller det mig blott litet lustigt, att den värde reservanten velat antora sorn ett skäl, att den eller den forskaren eller tjenslemannen intygat skriftligen eller mundtligen, att, honom veterligt, ej så varit.
Detta är ju en förut allmänt bekant sak; alla menniskor, 108 Den 10 Januari e. m. som egnat någon uppmärksamhet åt frågan, veta ju mycket väl förut att detta är alldeles icke bevist, utan är just det, som borde bevisas; hvad tjenar det då till, om aldrig så många personer intyga, att, dem veterligt, ej så varit — ty jag upprepar: det kan aldrig bevisas att så icke varit — detta är physiskt oell vetenskapligt omöjligt; men beviset att så varit, kan möjligen framträda i dagen när som helst.
Som ett ex. härpå får jag äran anföra, att vår utmärkte forskare mag.
Styffe nyligen funnit ett förut okändt bref, så sent som 1526, der ej mindre än 5 nya Svea Rikes Råd framträda i dagen, som förut varit okända — en K.
Rom, beseglad af Gustaf I och 10 personer, som alla verbis expressis kalla sig Riks-Råd, men hvaraf blott 5 voro spm Hiks-Råd förut kända.
Detta är blott ett exempel på alla de historiska fakta, som dagligen anträffas, genom ur samlingarne förstuckna dokumenters påträffande och de gamlas bättre begagnande.
Om nu i ett sådant dokument anträffas, att någon af de Lilliehöökar, hvars Riks-Råds-värdighet nu bestrides, —verkligen beklädt Riks-Råds-embetet, —så är ju saken på det fullkomligt klara.
Intilldess så möjligen sker, linnes så många historiska skäl, såsom jag nu sökt visa, att antaga att så varit förhållandet, och är, såsom Ulsk:t visat, det i statsrättsligt hänseende så omöjligt att beröfva en slägt dess representationsrätt, då något bevis om orättmätigheten af hans rätt aldrig blifvit framfördt, att jag är öfvertygad, det en stor majoritet af det värda Ståndet kommer att med mig rösta för bifall till Utsk:ts Retänk.
Sedan jag sist hade ordet, har Hr Gr.
Mörner yttrat, att den af mig gjorda anmärkningen, det Ugglas rådslängd, som å stamtaflan åberopas, utkom sednare än Utsk:t förmenat de genealogiska tabellerne vara utarbetade, icke upphäfde möjligheten af att samma tabeller fått sitt nuvarande utseende under Baron Tilas’ och von Schönfeldts ledning.
Jag får med anledning häraf fästa Hr Gr:ns uppmärksamhet derå, att både Tilas och Schönfeldt voro döde löre 1791 och att Schönfeldt i sin matrikel för 1770 älven upptager Gällareds-grenen såsom tillhörande N:o 66.
Samma svårighet återstår således att bevisa, det den omtvistade stamtaflan, bevisligen skrifven efter 1791, är utarbetad före denna tid.
Hvad Gr.
Oxenstjernas anförande angår, ber jag att få erinra Hr Gr:n, att när den af Hr Gr:n citerade författarens arbete utkom, fanns hvarken Riddarhus eller ätter, hvadan det är absolut omöjligt att denne författare kunnat uppställa Brynte Bertilsson som stamfader för ätten N:o 1.
Att återigen vilja söka ett bevis på Brynte Bertilssons Riks-Råds-värdighet uti den omständigheten att hans son var chef för Vestgötha-upproret under Gustal den Uste, det synes mig vara väl vågadt; och må man icke lemna ur sigte det vigtiga momentet i 1627 års Riddarh.- Ordn., som innehåller »att endast de, som bevisligen leda sin härkomst från Svea Bikes Råd, kunna i Riddare-klassen uppflyttas».
Den 10 Januari e. m. 109 Den af Gr:n framställda sannolikliets-bevisning, som visserligen låter historisk, kan naturligtvis icke vara den, som afses i nämnde Riddarh.-Ordn.
Jag får fortfarande yrka afslag å Betänk:t.
IFr Cederschiöld:
Under diskussionen har så mycket blifvit taladt 0111 det ena och andra namnet, om Brynte Bertilsson, orri Peder Bryntesson, Anders Pedersson och Johan Nilsson m. fl., att jag fruktår, det R. 0. Ad:s ledamöter nu häraf blifvit, om jag så må uttrycka mig, litet yra i hufvudet, och icke veta vid hvilken person man egentligen mest hör lästa sin uppmärksamhet.
Jag tror derföre det vore nödigt, att, innan vi skrida till beslut, något närmare bestämmes, hvarom här är fråga.
Ett faktum är, att alla Lilliehöökar tillhörde en enda ätt, intilldess Riddarhuset stiftades.
Ett annat är, att Rikstygmästaren Johan Nilsson Lilliehöök 16-5 blef hufvudman för ätten N:o 1, på den grund att någon af hans förfäder varit Riks-Råd.
Huruvida nu ätten N:o 1 fortfarande finnes till, beror således derpå, huruvida någon descendent finnes af detta Riks-Råd.
Alla hafva varit ense om att bemälde Johan Nilssons faderläder Anders Pedersson varit Riks-Råd, och måste han således betraktas såsom stamfader för ätten N:o 1, intilldess visas kan att äfven någon äldre bland Lilliehöökska familjen innehaft samma värdighet.
Då nu ingen descendent finnes efter bemälde Anders Pedersson, så måste ätten N:o 1 anses vara utdöd.
Om åter man får rälta sig efter de af Hrr Lilliehöök sjelfve ingifne konceptgenealogierna, och tillägga dessa koncept-genealogier lagligt vitsord, så skulle icke allenast Anders Pedersson och Brynte Bertilsson, utan äfven 4 af den sistnämndes förfäder hafva varit Riks-Råd, och om så är förhållandet, böra alla Lilliehöökar, som nu lefva, hänföras till ätten N:o 1.
På denna grund anser jag, att Betänk:t bör återremitteras, på det att Utsk:t må ånyo undersöka verkliga förhållandet.
Vill man tillerkänna nämnde koncept-genealogier laga vitsord, så måste alla Lilliehöökar anses tillhöra ätten N:o 1.
Om åter nämnda koncept-genealogier icke kunna tillerkännas sådant vitsord, måste alla medlemmar af familjen Lilliehöök tillhöra ätten N:o 66.
Frågan, om Lilliehöökska familjens medlemmar tillhöra N:o leiler N:o 66, synes mig böra vara alldeles likgiltig för R. 0. Ad., och numera äfven för familjen sjelf.
För min del skall jag fortfarande hysa lika mycken högaktning för alla Hrr Lilliehöök, vare sig de tillhöra det ena eller andra numret.
De hafva lika mycket att säga; men för R. 0.
Ad. är det icke likgiltigt, om samma ätt representerar genom två eller ett nummer.
Jag ber om ursäkt för det jag ytterligare besvärar R. 0.
Ad. med ett anförande i detta ämne, hvilket jag försäkrar har för mig vida mindre intresse, än för den föregående talaren.
De genealogier, på hvilka jag fästat R. 0.
Adis uppmärksamhet, äro icke koncept-genealogierna, ej heller de af 110
Hr Anrep utgifna ättartaflorna; utan de aro Riddarhusets genealogier, sådana de blifvit på 1760-talet godkända, efter granskning i vederbörlig ordning.
Om på koncept-genealogierna (lere personer voro antecknade såsom Riks-Råd, så biel dock detta icke godkändt.
På koncept-genealogien stod Brynte Bertilsson uppgifven såsom Riks-Råd, och om honom finnas anteckningar, som gifva vid handen, att han vid åtskilliga tillfällen blifvit såsom sådan ansedd.
Deremot finnes han icke upptagen såsom Riks-Råd i Ugglas rådslängd, men denna omständighet allena borde icke böra anses såsom tillräcklig att förringa genealogiens trovärdighet, då man besinnar, hvilken grundlig granskning, som genealogierna vid den il'rågav:de tiden blelvo underkastade.
Jag fortfar att yrka bifall till Betänk:t.
Hr Lagerberg: Att Johan Nilsson Lilliehöök år 1625 erhållit introduktion för ätten N:o 1, derföre att Anders Pedersson var Riks-Råd, må vara sannt; men detta hindrar icke att man år 1765 hade kännedom om sådana qvalifikationer hos Brynte Bertilsson, att han kunde sättas i spetsen för ätten N:o 1.
I fall ätten N:o 66 skulle göra anspråk på att uppföras på N:o 1, på den grund att någon af förstnämnde ätts förfäder på koncept-genealogierna upptagits såsom Riks-Råd, så är det klart att sådant icke kunde medgifvas af det enkla skäl, att samma genealogier icke ega vitsord, och härmed anser jag mig hafva besvarat två utaf
Hr Cederschiöld, upprepade gånger under debatten förnyade, anmärkningar.
Hr Cederschiöld:
Det är i ani. af Gr.
Mörners uppgift, att Brynte Bertilsson på genealogierna,benämnes Riks-Råd, som jag begärt ordet.
Hr Grm säger att på den genealogi, som af Hrr Lilliehöök inlemnades till Riddarhuset, var Brynte Bertilsson jemte flere upptagen som Riks-Råd, men att detta icke godkändes af Riddarh.-deputationen, utan utströks, ehuru Brynte Bertilsson icke desto mindre qvarstod som Riks-Råd.
Ja detta är sannt; men detta hans bibehållande af Riks-Rådsbenämningen var endast föranledt deraf, att en prest i en likpredikan hade gifvit honom denna titel, hvarom också följande anteckning på genealogien bär vittne: »han kallas i sonesons, sonesons, sonesons Carl Magnus Lilliehööks tryckta likpredikan med personalia Sveriges Rikes
Råd, men igenfinnes icke i Ugglas Rådslängd».
Om Hr Gr.
Mörner verkl. anser denna prestens uppgift i likpredikan innefatta något slags laga bevis, så kan jag åtminstone icke dela en sådan åsigt. Gr. af Ugglas, Ludvig:
Enligt min åsigt är omöjligt att uti förevarande fråga på ren rättsgrund bygga ett beslut, öfverensstämmande med det Riddarh.-Utsk:ts Betänk, innehåller.
Länge, noga och samvetsgrant har jag sökt pröfva, granska bevis och motbevis; de sednares kraft har alltid förefallit mig öf - Den 10 Januari e. m. lil vervägande; jag skall så kort som möjligt för R. o. Ad. framställa dem.
Granskar man först Utsk:ts yttrande, finnér man att detsamma såsom liufvudsakligt skäl framhåller, att Riddarhusets genealogiska tabeller upptaga Rrynte Bertilsson såsom stamfader för ätten N:o 1, hvarjemte förmäles att vid hans namn blifvit gjord följande anteckning: »han kallas i sonsons, sonsons, sonsons, Carl Magnus Lilliehööks likpredikan Sverges Rikes Råd, men igenfinnes icke i llgclas rådslängd.»
Vill man nu bygga på denna grund och ifrån nämnde Brynte Bertilsson härleda descendenternas rättigheter, följer ock, då han på samma tabell är uppförd såsom stamfader, icke allenast för Fårdala-och Gällaredgrenarna, utan äfven för Friherrliga älten N:o 13, att af samma skäl, som det nu för Fårdala-slägten skett, kan för Friherrliga ätten ifrågasättas, huruvida ens denna må anses utgången.
Detta afser man väl ej, men bevisningens logik och konseqvens kunna ej förnekas.
Bättre än att fastna uti en bestämd motsägelse, hade varit alt efterse, om icke på annat naturligt och nöjaktigt sätt Bryntes uppförande som stamfader för dessa ätter kunde förklaras.
En sådan förklaring ligger äfven nära till hands.
Med Brynte Bertilsson och hans bröder bröt sig nemi. den gamla Lilliehöökska slägten uti 3 grenar, Kolbeck, Oplo och Istrum, hvarefter, några slägtled sednare, Oplo-grenen, för hvilken nämnde Bertilsson var stamfader, ytterligare delade sig, och Friherrliga ätten, Fårdala- och Gällared-slägtena derifrån utgingo.
Brynte var således verkligen stamfader för alla tre, men slägterna tillkommande politiska rättigheter kunna dock ej derföre härledas ifrån annan eller andra än de som förvärfvat de qvalifikationer, som i och för dylika rättigheters besittande erfordrades.
På grund härutaf kan Riks-Råds-grenens anspråk ej sträcka sig längre upp än till första kända Riks-Råd och måste äfven inom hans ättlingar inskränkas.
Hvilken var nu detta första Riks-Råd?
— Väl finnes uti den af Riddarh.-deputationen uppgjorda genealogiska tabell, vid Brynte Bertilssons namn fogad den förut omtalade anteckning att denne uti en år 1731 hållen likpredikan blifvit benämnd RiksRåd, men äfven straxt elter tillagd den anmärkning, att han icke i Ugglas rådslängd igenfinnes; en anmärkning, som klart synes ådagalägga att deputationen icke ville vid sitt ansvar binda ofvan meddelade uppgift.
Fasthållande vid anteckningen, enär denna utgör det enda kända bevis för Bryntes Riks-Råds-värdighet, har man sökt göra troligt att deputationen icke skulle infört densamma, derest den ej ansett den åtminstone trovärdig, hvarjemte man särdeles betonat den vigt, en sådan, om ock ej på bestämda data stödd, öfvertygelse måste ega, när denna omfattades af en deputation, inom hvilken, bland andra, sutto de utmärkta genealogerna Tilas och Schönfelt.
Skäl är derföre att söka upplysning, der ske kan, om dessa Hrrs enskilda åsigter i frågan.
112 Den 10 Januari e. m. 1 detta hänseende är forskningen icke heller stängd.
Då Sr 1755 anmälan gjordes att ätten N:o 1 Fårdala var utgången, uppdrogs Baron Tilas att undersöka förhållandet; vid redogörelse för detta uppdrag yttrade han, att, oaktadt äldsta grenen var utgången, ätten likväl fortlefde uti descenterne af Johan Nilssons broder Knut, enär »Johan
Nilsson introducerades på ätten N:o 1 å alla de Lilliehöökars vägnar, hvilka härstammade ifrån RiksRåd, således för alla Anders Pederssons efterkommande, hvilken, enligt Bergsrådet Bondes anteckningar, var det första kända RiksRåd af Lilliehöökska ätten, från hvilket descendenter ännu funnos».
Detta yttrande har man väl sökt jäfva, dels emedan det fäldes några år innan genealogiernas ordnande af rieputationen skedde, dels emedan uppgiften om Anders Pedersson icke var Tilas’s egen, utan endast ett återgifvande af en annans åsigt.
Ilvad detta sednare beträffar, torde icke kunna vara antagligt, att Tilas skulle stödja sin mening — man kan gerna sä .a sitt utslag —på en åsigt, örn hvars riktighet han ej var fullt öfvertvgad.
I det förra hänseendet åter, om man äfven skulle kunna anse, att en så grundlig genealog, som Tilas.Ja år efteråt ändrat åsigt, hvaremot dock synes vittna att den Akersteinska genealogien, som af Tilas ofta åberopades och af honom för Riddarhusets räkning år 1769 (således sednare) inköptes, uttryckligen angifver Bryntes sonson och Anders Pederssons broder
Nils såsom stamfäder för ätten N:o 66 till Gällared, qvarstår dock den andra nämnde genealogens, Schönfelt, mening, om hvilkens uppfattning af frågan ingen tvekan kan ega rum.
Uti sin år 1770, således efter genealogiernas ordnande, på R. o. Ad:s bekostnad utgifne matrikel upptager han nemi. under N:o 66 Lilliehöökarna af Gällared och Kolbeck, hänvisande i afseende på denna ätts ursprung till ätten N:o 1.
Det torde nu vara lid att öfvergå till pröfning af Lilliehöökska ättens egen uppfattning af frågan.
Härvid är att märka, att intill år 1731, uti förutnämnde likpredikan, intet spår finnes dertill att Gäilareds-grenen ansåg sig tillhöra ätten N:o 1, men väl mångå åtminstone häntydningar på motsatsen.
Tillägger man likpredikningar vitsord — hvilket de uti detta hänseende i viss grad förtjena, enär uppgifter rörande gamla slägtförhållanden oftast af slägten lemnäs — kan man rådfråga de 2:ne äldsta, man känner, nemi. de öfver Riks-Rådet Nils Andersson och hans son Johan, hållna 1611 och 1643, således omkring 100 år tidigare än den öfver Carl Magnus.
Uti dessa, åtföljda af en genealogisk tabell, uti hvilken slägtens anor till och med Brynte Bertilsson täljas, är ingen äldre än Anders Pedersson såsom Riks-Råd uppförd, och antagligt är dock att slägten vid denna tid om förfäderna uti 3:dje och 4:de led skulle ega säkrare kännedom än hundrade år sednare förhållandet kunde vara.
Vidare förekommer, att då Riddarhuset bildades, så väl ätten N:o 66 erhöll namnet »till Gällared», som ock att få år derefter, år 1644, nuvarande Lilliehöökars af Gällared (deras, som nu göra Den 10 Januari e. m. 113 göra anspråk pä ali för N:o 1 representera) fadersfaders fadersfaders fader, Nils, för N:o 66 intog plats.
Detta dubbla förhållande bevisar ovedersägligen att Gällaredsgrenen vid denna tid icke ansåg sig tillhöra Fårdalaätten, synnerligen som, i motsatt fall, ätten N:o 66 ej kunnat erhålla sitt ofvan angifna namn, enär ingen utom nu omtvistade ättegren uti rätt upp och nedstigande led burit namnet till Gällared.
Man nirå icke säga, att den representation, som år 1644 af Nils Knutsson utöfvades, genom misstag tillkom, ty under (lera riksdagar till och med medlet af 1700-talet, sutto lör N:o 66 ättlingar af samma gren.
Att sedan dess ingen af den för densamma intagit plats — men ej heller för annan N:r— före 1809, förklaras lätt, såsom en reservant anmärkt, derutaf att kaput-familiae-rätten 1761 infördes, hvarefter den äldre Kolbecksgrenen undansköt den yngre till Gällared.
Ytterligare häutydning på slägtens fordna uppfattning förefinnes uti det yttrande, Blechert