Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man här beslöle hvad Utsk. tillstyrkt, nemi. att göra emhelsmäns hevilla, ringare, så blefve väl följden, att lönerna i sin ordning gjordes mindre.
I det fallet kornme tjenstemännen alt ingenting vinna derpå.
Men det säkra är, att mycken förtrytelse genom den sålunda tillkomna skatte-lindringen skulle upstå.
Vida bättre är, efter min öfvertygelse, både för rättvisans och tjenstemännens egen skuld, alt de betala bevilln. lika som hvarje annan medborgare, men deremot af staden aflönas såsom vederbör.
Då är rättvisa på 'båda sidor iakttagen.
1 annat fall kommer man i strid med hvarandra.
Hvad är det, som föranledi det månghundrsde-åriga trasslet med frälse-friheten, om icke just den omständigheten, alt man aflönade tjenstemännen med vissa skalte-friheter på den åt dem anslagna jorden?
När man sett hvilka olägenheter detta medfört, hvarföre
Den 19 Augusti f. m. 45 skall man nu vilja införa skatte-linrlring på annat salt?
När vi belänka, att en slör del embetsmål) tillhöra representationen, emedan hela PresteSt., största delen af R. o. Ad., samt en mindre del af BorgareSt.' äro tjenstemän, huru skulle det då skicka sig, att dessa, som deltaga i alla andra medborgares beskattning, bereda sig sjelfve skatte-lindring?
Följden skulle ju endast blifva en ökad auledn. lill missnöje hos alla dem, som icke kunnat förskaffa sig jemnlik skatte-lindring, men som likväl beskattas af de lindrade.
Om vi nu besluta bevillmns nedsättning för tjenstemän, så bör jemväl en dylik medgifvas ät faslighets-egare.
Sl:rs beslut varda olika i fråga om de tre slagen af bevilln., nemi. embetsmäns, fastighetsägares och öfriga närings-idkares, och sådant medför omröstning i Förstärkt StalsUtsk., så kan det ju hända, att den ena nedsältningen lyckas, men den andra icke, och alt således en del medborgare erhålla lindring, men en annan del icke.
Hvilken förtrytelse skulle det icke åstadkomma!
Om deremot alla erhålla lindring, och en hvar gör den andra samma tjenst tillbaka; hvad blir då följden deraf för staten?
Vid innevande
Riksdag har man i många riktningar nedsatt utskylderna.
Huru mycket dessa nedsättningar ut“ göra, kan jag ännu icke beräkna, ty jag vet icke ens fullständigt S huru många skatter, som blifvit minskade.
Men sannolikt är, att brist torde derigenom för statsverket upslå.
Hvarmed skall hon fyllas?
Jo, säger man, genom anvisningar på bränvins-skatteu.
Godt, om hon en gång kommer till stånd.
Men ännu hafva vi icke fått något fullständigt beslut om bränvins-lillverkningen, och ännu mindre om bränvinsförsäljningen.
Huru omröstningarne i Förstärkt StatsUtsk. skola aflöpa, rörule dessa ämnen, kan vara ganska ovisst.
Om de utfalla för en ringare beskattning, hvar skola då medel tagas till de utgifter, som redan äro beslutade?
Det kan väl icke ske på annat sätt, än genom allmän bevilln:s ökande.
Hvilken motsägelse skulle det icke .vara, att den ena dagen besluta allmänna bevillmns nedsättning i de hänseenden jag nämnt, och den andra förhöjning i alla öfriga?
Jag anser fördenskull oriktigt och oförsigtigt att besluta en sådan nedsättning, som den nu ifrågavar:de, samt .anhåller följaktligen, att R. o. Ad. måtte bifalla hvad Utsk. i sitt första Betänk, om förevaride ämne föreslagit, och således ogilla den ifrågaställa nedsättningen.
Utsk. hade i sitt första Betänk, föreslagit bibehållandet af bevilln., som hittills utgått, så väl af embets- och tjenstemäns löner, som för handel och rörelse, samt fastighet.
Då detta Betänk, föredrogs inom Stånden, så återremitterades den punkt, som angick embets- och tjenstemännens beskattning, af tre St., hvarföre Utsk. naturligtvis måste anse dessa tre St:s mening vara, att den hittills för dessa personer gällande bevillnin icke vidare skulle komma att fortfara.
Utsk. har väl fördenskull haft fulla skäl alt följa den åsigt, som gjort sig gällande hos ifrågavaride frenne Stånd och äfven hos R. o. Ad.
Detta är sagdt, i afseende på den behandling denna fråga rönt inom Utsk., 46
Den 19 Augusti f. ni. och utan afseende på den öfvertygelse jag sjelf kunnat hysa.
Hvad sjelfva saken beträffar, torde det vara gifvet, att man icke kan godkänna riktigheten af den grundsats, som säger, alt en embetsman skall till staten betala för den inkomst han af staten får.
Då han åtnjuter sin inkomst af slaten, så finnes väl intet skäl, alt han skall till slaten återbära en del af hvad han sålunda erhållit.
Nu lärer väl ingen kunna påstå, att embetsmännens löner äro så högt tilltagna, att de kunna tåla vid denna återbäring, och således är en sådan bevilln. ingenting annat, än alt staten gifver roed den ena handen och tager tillbaka med den andra.
En dylik grundsats lärer väl aldrig kunna kallas riktig.
Nu har dock frågan icke varit, att hell och hållet befria embetsmännen frän erläggande af bevilln., utan endast att nedsätta beloppet deraf från 3 till 1 proc., och ali sålunda förändra förhållandet mellan embetsmännens bevilln:s-afgift och de afgifter, som af andra klasser och samhällsmedlemmar till staten erläggas.
Detta förhållande har funnits förut, nemi. att erobetsmänuen icke erlagt lika hög bevilln., i förhållande till sin inkomst, som andra samhällsklasser; och det är detta, som åsyftas roed antagandet af ifrågar:de förslag, och alldeles icke att afvika från en grundsats, som hittills gjort sig gällande.
Då grund häraf anser jag, att intet skäl förefinnes, att afslå Ulsk:s nu gjorda hemställan.
Hvad åter beträffar frågan, huruvida Statsverket kan tåla vid den förminskning i sina inkomster, som genom ett bifall till Bevilln:sUlskts förslag om nedsättning i löntagarnes bevilln. skulle förorsakas, är min öfvertygelse, att sådant ganska väl kan ske, emedan jag år förvissad, att genom de beslut, som R.
St. fattat, i afseende å tull-bevilln:n, de deraf härflytande inkomsterna skola blifva så mycket högre, att de fullkomligt ersätta både den nu ifrågaställa minskningen och den som upkommer genom nedsättning af Postverkets inkomster.
Några andra betydliga nedsätlningar, vet jag icke af vid denna Riksdag, och enl. K. M:s Nåd.
Propos., är den nu erforderliga bevilln:s-sumraan långt mindre än den, som hittills utgått.
Jag tror fördenskull, att ingen svårighet möter lör antagandet af den föreslagna nedsällniugen, och skulle, vid slutligt upgörande af starsregleringen en högre bevilln. erfordras, än den, som utgår efter nu gällande grunder, så blir ju följden den, att bevillnm kommer att proportionaliter ökas för alla samhällsklasser, och att således afgifterna för embets- och tjenstemän icke komma att uptagas lill samma belopp som förut, ulan i förhållande till den proc., som nu är för dem föreslagen.
Dessa afgifter hafva hittills utgjort 3 proc. af inkomsten , men äro nu föreslagna att nedsättas till 1 proc., och skulle bevillnm t. ex. behöfva ökas med en half proc., så‘ blir naturligtvis följden, alt Ijenstemännen få betala l,j proc. af sina löner, i st. f. 3.
De komma således ändock alt erhålla en lindring i sina utgifter, och det är denna lindring, som R.
St. velat åstadkomma derigenom, att de återremitterat Utskts första Betänk.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt om bifall till Utskts ifrågavartde hemställan.
Den 19 Augusti f. ni. 47 Hr Bildt, Knut:
Då Bevilln:sUtsk:s Betänk.
JVs 4 här förevar, yttrade jag mig för ålerremiss af ifråga vartde punkt.
Aila de talare, sorn då upträdde i frågan, voro ense ora det billiga uti, alt bevilln:n för erobets- och tjenstemän nedsattes, och en mängd exempel anfördes, för att bevisa huru hardt dessa personer vore beskattade i jemförelse med andra samhällsmedlemmar, hvaribland i främsta rummet må nämnas åtskilliga näringsidkare, serdeles i städerna, samt fastighetsegare.
Jag tror ad frågan skulle fått en annan ställning, om den utgått från cmbelsmånnen sjelfva; men det har den nu icke gjort, utan den har utgått från en medlem af BorgareSt., hvilken mycket strängt vidhållit sin mening, oell BorgareSt. har också bifallit densamma.
De skäl Gr.
Gyldenstolpe anfört, och i hvilka jag förenar mig, synas ådagalägga billigheten af IJlskis nu gjorda hemställan, hvarföre jag får yrka bifall dertilj.
Jag har icke klandrat Bevillms Utsk. derföre, att det lättat sig efter tre Stånds ålerremiss; ulan jag har blott anfört de skäl, hvilka jag ansett böra öfvervägas vid frågans slutliga afgörande.
Gyldenstolpe har uprepat den vanliga satsen, huruledes Staten återtager med den ena handen, hvad han gifvet- roed den andra.
Det är samma skäl, som sedan uråldriga lider åberopats, och som just föran ledi de missförhållanden, hvilka genom frälsefriheten upstått.
Jag kaa derföre icke underlåta, alt ånyo uprepa, hvad jag förut påstått, nemi. att det för en hvar är likgiltigt, från hvilken han får de penningar, hvaraf han lefver.
Nog af, alt han bekommer dem.
Han bör då äfven skatta derför i samma förhållande, som alla andra.
Denna grundsats tror jag icke, att man kan jäfva med några goda skäl, de må vara huru skenfagra som heldst.
Må man för eli ögonblick lyckas alt öfverflygla rättvisan, hon återuprättas dock med tiden; ty hvad som icke är välgrundad!, kan aldrig bestå.
Således må man ej smickra sig med något långvarigt fortfarande af det som i sin grund är oriktigt.
Man säger väl alt den föreslagna lindringen är billig, derföre alt lönerna äro för lågt tilltagna.
Men då kan det hända, att när embetsmännen begära någon skälig löne-förhöjning; så svara R.
St., att vederbör:de fått skatte-nedsätlning, och att de fördenskull icke erhålla någon löneförhöjning.
På della sätt förlora embetsmännen i inkomst, och de hafva lill på köpet, att blidka nårings-idkarnes allmänna förtrytelse.
Det är således icke heller klokt, att på detta sätt gå tillväga.
Gyldenstolpe bar, sagt, att Statsverket nog tål de nedsättningar, som vid denna Riksdag beviljats, hvilken öfvertygelse kan grundas derpå, att tull-inkomsten skall, efter frihandelns införande, blifva vida större än förut.
Det är möjligt att Gr:n har rätt; roen man bör likväl grunda sin mening på erfarenhet, innan roan bygger slats-regleringen derpå.
Låt de gamla skatterna fortfara, till dess man får åtminstone någon visshet om den nya tullstadgans verkningar.
Då är tids nog alt göra nedsättningar; men icke att nu i förhand göra det på en lös förhoppning. 48 Den ID Augusti f. m. Gr. Gyldenstolpe yttrade vidare, att om så illa vore, att man nödgades höja bevillnm vid innevaride Riksdag, så komme tillökningen dock icke att drabba tjenstemän så mycket som bibehållandet af deras nuvar:de skatt skulle göra.
De skulle således förtjena något på den ändring, som här föreslagits.
Men hvad skulle deraf följa för öfriga skattdragande?
Utan tvifvel, all som tjenstemännen icke finge genom förhöjningen betala så mycket, som de genom lindringen sluppit, så biefve det de öfrige skattdragande, sorn nödgades godtgöra skillnaden.
Sålunda komme förtrytelsen mot dem att, i alla händelser, qvarstå, under det andra derjemte blifva mera betungade än förut.
Hr Bildt har sagt, alt somliga näringsidkare, serdeles i städerna, betala mindre än vederborde.
Detta vet ock jag ganska val; äfvensom att det förhåller sig med fastighets-egare på samma sätt.
Deras egendomar äro ofta laxerade till endast hälften eller tredjedelen, eller ännu mindre af deras rätta värde.
De betala fördenskull blott en mindre del af hvad de, enl. bevilln:s-förordn:n skolat erlägga.
Men vill man, i della hänseende, göra någon rättelse, så bör man ej mindre för landtmän än stadsboer höja bevil!n:n, i stället att sänka den för embetsmännen.
Ty hvad blir verkan af nedsättning i de sednares bevilln. ?
Otvifvelaktigl den, att man sedermera nödgas sänka henne både för stadsboer och för jordegare på landet, och att således samma ojemnhet sora förut kommer att ega rum.
Skillnaden blir allenast den, att Staten får mindre inkomst, och att man icke vet, hvar man skall taga ersättningen.
Del är på grund af dessa skäl, som jag fortfar i mitt förut framställda yrkande om afslag å ifrågavar:de punkt.
Man kan icke gerna bestrida riktigheten af den sats Hr von Hartmansdorff bär framställt; lyman bör nemi. betrakta embetsmännen ur tvenne synpunkter, den ena i egenskap af samhällsmedlem, och den andra såsom embetsman.
Det är klart, att hvilken ställning en person än eger inom samhället, måste han dock bidraga till dess underhåll, medelst en årlig skatt, såsom en billig ersättning för det skydd lian af samma samhälle åtnjuter, så äfven med embetsmännen.
Satsen år således riktig och efter min öfvertygelse obestridlig.
Gyldenstolpe har ganska riktigt och efter formens reglor stridt mot de argumenter, Hr von Hartmansdorff anfört, och jag är alldeles af samma tanke, som lian.
Må vi söka att lyfta litet på ridån, för att se efter, huru bakom scenen tillgår, och för att lära känna hvad som tilldrager sig i det inre af dagens historia, och vi skola finna, att, om den ifrågaställda nedsättningen beviljas embetsmännen, lärer något klander icke derför drabba dem.
Det är nemi. allmänt bekant, alt vid vår bevilln:s-stadgas tillämpning det är en ren omöjlighet att kunna beskatta näringsidkaren efter hans inkomst i sin helhet.
Beskattning sker på grund af hans egen tipgift; och den mest ärliga upgifver kanske ej J af hvad han får in i netto behållning.
Delta är beklagligt; men det är sant.
— Embetsman nen - I Den 19 Augusti f. m. 49 nen deremot beskattas efter sin löne-inkomst, hvilken alla känna.
Detta är ett faktum, hvilket icke kan bestridas.
Till följd af dessa förhållanden, inträffar det också, alt om man äfven nedsätter embelsmänneDS bevilln. [ill en proc., blifva de ändock högre beskattade än jordbrukare, och isynnerhet mycket högre än näringsidkarne, hvilka, efter Hr von Hartmansdorffs utsago, skulle blifva de, som mest förlorade på ifrågavarwle nedsättning.
Motionen derom är dock väckt af en ledamot inom BorgareSt., och då delta
Stånd bifallit densamma, kan jag icke annat än finna, att Hr von Hartmansdorffs farhågor lill alla delar äro hafna, och till alla delar instämma i hvad Gr.
Gyldenstolpe anfört, samt anhåller alt R. o. Ad. jemväl mätte bifalla den billiga nedsättning, som här blifvit föreslagen.
Hr Gr. o. Landtnäs härefter först lill bifall å Dtsk:s i förevartde punkt afgifna förslag framställda propos. besvarades med blandade
Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, behagade, med afslag å förevartde förslag, antaga hvad Utsk. rörtde ifrågavartde bevilln. i dess Betänk.
JVs 4 tillstyrkt, samt, efter denna proposms besvarande med Ja och Nej, förklarade, det han ansåg
Gyldenstolpe begärde votering.
Uplästes lill justering samt godkändes följande voter:s-propos.:
Den som bifaller Bevilln:sUtsk:s i dess Utlåt.
JYi 21 afgifna förslag, rörtde bevillntn af emhets- och tjenstemäns samt betjentes löner m. m., röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås nämnde förslag, och godkänner R. o. Ad. hvad Utsk., i fråga om berörde bevilln., i dess Betänk.
J\s 4 tillstyrkt.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 26.
Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 3:dje punkten, ang:de ifrägaslällde serskilde bestämmelser om bevilltun af tjenstemäns löner under krigstid.
Bifölls. 4:de punkten, ang:de bevilln:n å rörelse och näring samt fast egendom.
Jag anser mig icke böra bestrida 11 H. 4 50 Den 19 Augusti f. m. den ändring, sora Utsk. i denna punkt föreslagit; ty när R. o. Ad. nedsatt bevillnra för emliets- och tjenstemän, så kan Ståndet icke underlåta, att jemväl nedsätta henne för näringsidkare på landet.
Men jag ber blott alt få nämna, det jag förutser, att följden af dessa beslut skall blifva ännu ytterligare nedsältningar, hvilka jag bestrider, såsom ledande till statsbrist och följaktligen riks-gäld.
Hr Adelborg: Då Hr von Hartmansdorff, af fruktan alt förmå Ståndet till eu inkonseqvent handling, icke kan yrka afslag å Utsk:s ifrågavar:de framställning, så kan jag deremot göra det.
Jag kan nemi. icke inse, atl derföre att man beviljat embetsmännen en nedsättning, detta skall utgöra skäl, för alt äfven beträffande idkare af bandel och rörelse göra en dylik, heldst bevilln:s-förfal!n:n är sådan, att följden häraf skulle blifva, alt jordbruket komme att bära den största tyngden, under det alt handel och rörelse skulle qvarstå pä samma punkt som förut.
Det förhåller sig nemi. så, att om man nu nedsätter bevillnm för jordbruket, så skulle naturligtvis snart derefter följa, alt jorden komme att taxeras efter sista köpeskillingen, eller sitt fulla värde, och att man sålunda på runstycket skulle beskatta landets modernäriug.
Delta kan deremot icke ske, i afseende å handel och rörelse, hvilka hädanefter som hittills komma att beskattas endast efter upgift, och sålunda kominer alltid derutinnan en oegentlighet att ega rum, och i st. f. att genom nedsättningen förbättra och jemna beskattningen, blir förhållandet för dessa alldeles detsamma som förut; men för landtbruket en tillökning i st. f. nedsättning.
Pä dessa grunder anhåller jag för min del om afslag å den föreslagna nedsätlningen för jordbruket, och afstår gerna derifrån, under hopp, att R. o. Ad., som alltid mera ser till följderna än ytan af saken, skall biträda mig i denna åsigt.
Det vore visserligen ganska önskligt, om en lindring i skatterna kunde i allmänhet medgifvas.
Men då man tager i betraktande de högst betydliga Statsutgifter, som vid denna Riksdag redan blifvit beslutade, torde hvar och en finna, att det vore ganska vanskeligt alt nedsätta bevillnm, hvarigenom en betydlig brist i förhållande till inkomsterna lätteligen kuntle upkomma.
Det är äfven af denna orsak, sora jag röstat emot den skut telindring, hvilken R. o. Ad. genom sista voteringen beviljat.
Ståndet gjort denna eftergift mot embetsmännen, följer deraf, efter min öfvertygelse, ingalunda, att en dylik lindring skall medgifvas näringsidkare och jordbrukare, på sätt Utsk. i denna punkt föreslagit.
Det är allmänt kändt, att under det embetsmännen verkligen få skatta efter den inkomst de ega, och hvilken af taxeringsmännen kan på rst. uträknas, skattas deremot isynnerhet af näringsidkare icke för mer än den upgifna eller af komitéen åsätta inkomst-beräkningen, hvilken i allmänhet är ytterst ringa tilltagen, så att, äfven då näringsidkaren, efter bevilln:s-förordn:ns bokstaf, skulle skatta lika mycket som embetsmännen, gör han det ändock icke mer än till måhända en tionde-del.
Samma förhållande eger visserligen icke rurö i afseende å jordbruket, hvilket vid taxeringen kommer när - Dea 19 Augusti f. m. 51 mare sanningen än näringsidkaren; men jordbrukaren har likväl en betydligt mindre afgift i förhållande till sin verkliga egendom, än tjenstemannen.
Det var också endast i den syftningen, alt bereda dessa personer en skatlenedsättning, som R. o.
Ad., förra gången frågan här förevar, återremitterade densamma tili Disk.; men alldeles icke för att en dylik nedsättning jemväl för näring och fast egendom skulle ega rum. R. o.
Ad. ansåg fördenskull konseqvensen icke fordra skatlenedsättning för alla öfriga Samhällsklasser, och då jag vid delta tillfälle var af samma mening, som jag nu haft äran framställa, vågar jag anhålla om afslag å den nu förevar:de punkten och vidblifvande af Ståndets förra beslut, samt bibehållande af bevilln:s-förordn:ns i detta hänseende nu gällande stadga.
Jag tror nästan, alt R. o. Ad. bifallit Utsk:s förra förslag i denna punkt; men jag tror derjemte, att då Utsk., på grund af återremiss, förändrat detta förslag, det äfven må vara R. o. Ad. tillåtet all ändra sitt beslut, så framt R. o. Ad. dertill finner skäl.
Nu anser jag, att skäl förefinnes alt nedsätta den proc., sorn är bestämd för handel och rörelse samt fastighet. R. o. Ad. torde besinna, att bär icke är fråga om hvad hvar och en person kommer alt erlägga, utan om det beskatlnings-förhållande, som eger rum mellan olika samhällsklasser.
Förut har förhållandet varit, att då tjenstemännen betalat tre proc., så hafva näringsidkaren och fastighetsegaren betalat fem.
Nu har R. o. Ad. beslutat, att tjenstemännen icke skola betala mer än en proc. af sin inkomst; och skulle nu det förhållande qvarstå, som Gr.
Lagerbjelke påyrkat, så blefve följden den, att, då tjenstemännen förut betalat tre, och näringsidkarne fem proc., skulle nu de förra erlägga en, och de sednare fem proc., och således fem gånger mer än Ijenstemänmännen, hvilket för näringsidkarne således vore en förhöjning i förut egande utgifter, i förhållande till de förra.
Jag anser således, att Utsk. gjort rätt uti alt jemka dessa förhållanden.
Saken blir i alla fall den, att näringsidkaren och fastighetsegaren i förhållande till sina inkomster fä betala mer ån tjenstemannen; och det ligger således icke någon dräll visa i Utsk :s förslag.
Hr Adelborg har ansett, att eli. bifall till denna punkt skulle föranleda dertill, alt man skulle upgifva taxeringsvärdet efler sisla taxerings-beloppet; men jag hemställer till den värde talaren, om icke i sådant fall följden just skulle blifva den, öfver hvilken man så mycket beskärmar sig hos näringsidkaren, eller att han icke erlägger bevilln. efter sin verkliga inkomst, hvilket deremot är förhållandet med fastighetsegaren, som betalar efter fastighets- eller taxerings-värdet.
Nu skall näringsidkaren betala 5 proc. af sin inkomst, men han erlägger blott en femtedels, ja ofta endast en tionde-dels proc.
Huru mycket betalar då fastighets-egaren ?
I st. f. att betala 5 proc., betalar han icke mer ån en af sin verkliga inkomst.
Jag anser således, att man skulle begå en stor orättvisa både mot närings-idkaren och fastighets-egaren, då man bibehåller dem vid den proc.-beräkning, som de förut haft, men deremot nedsätter 4* 52 Den 19 Augusti (■ m. den för tjenstemännen; och, på grund af dessa skäl, anhåller jag örn bifall till Utsk:s förslag.
Såsom sjelf löntagare af Staten, har jag icke ansett mig böra deltaga i diskussionen öfver den nyss afgjorda punkten, eller i den votering, som ang:de densamma af R. o. Ad. verkställts.
Skulle jag emellertid hafva yttrat mig, hade jag tvifvelsutan trädt på deras sida, hvilka ansett det hvarken lämpligt eller rättsenligt, alt nedsätta bevillnm för tjenstemänneu.
Men härom är nu icke. fråga.
Gyldenstolpe har anfört, att det vore en orättvisa mot egare af fastighet och näringsidkare, om icke samma fördel proportionaliter bereddes dem, som nyligen blifvit Statens tjenstemän meddelad. _Jag skulle med den värde talaren dela denna åsigt, om icke i verkligheten sådana förhållanden vore för hauden, som mycket, åtminstone i afseende på mig, verka på öfvertygelsen.
Under det nemi.
Statens embets- och tjenstemän erlägga endast 3 proc. af sina löneinkomster, så framt de öfverstiga 1,200 R:dr, och taxeringsmännen kunna på skillingen kontrollera detta lönebelopp, samt till och med i de flesta fall äfven sportlerna, når dessa äro af officiell beskaffenhet, så har Staten fullkomlig säkerhet, alt erhålla den i BevillntsFörordn. stadgade afgift för nämnde inkomster, hvadan dessa tjenstemän verkligen erlägga i bevilln. det belopp, som lagligen blifvit bestämdt.
Ett annat förhållande eger deremot rum så väl med näringsidkare som fastighetsegare.
I afseende å de förra, har Gr.
Lagerbjelke upgifvit, hvad också erfarenheten under en längre följd af år bestyrkt, att upgiflerna till taxeringen, långt ifrån att innefatta det inkomslbelopp, som handtverkaren eller köpmannen haft under året, tvertom icke utvisa mer än en femtedel, ja ofta icke ens eu tiondedel af hvad han i verkligheten såsom inkomst upburit; och det finnes handlande, jag känner det bestämdt, hvilka, af ren rättskänsla, hellre underkasta sig böter för underlåtne upgifter till taxerings-komitéen, än de ingifva sådane, enär de å ena sidan skulle utsätta sig för hat och ovänskap af kamrater, om de upgåfve sin inkomst sanningsenligt, och å andra sidan icke vilja skriftligen och offentligen säga en osanning.
Kunde man nu vara förvissad, att della föga önskvärda förhållande skulle genom den ifrågavar:de proc.-nedsällningen uphöra, skulle jag sannerligen vara den förste att tillstyrka bifall till Utsk:s Betänk, i denna del; ty jag ägde då fullkomlig visshet, att, när Statens tjenstemän till följd af nedsättningen finge betala 1 proc. af deras verkliga inkomst, skulle också de näringsidkande klasserna komma att betala, icke blott hvad de nu erlägga efter beräkningen af 5 proc., utan otvifvelaktig! vida mer efter 3 proc.