Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då vi insett problemet med nya rättelser och förklaringar har vi beslutat att alla hittills utkomna författningar om skogar skall upphöra.
Om allmänningar, kronoparker och kronoskogar.
Landsallmänning skall de nyttja som bo inom länet och Häradsallmänning de som bo i häradet.
Över dessa och kronoskogarna skall landshövdingen ha överinseende.
Skogsbetjäningen skall tillsammans med kronofogdar och länsmän som finns på platsen vårda skogen.
Det är dock förbjudet för skogs- och jägeribetjänt att ha något överinseende över Skatteskogen undantagandes ekskogen.
Vill någon hugga timmer, ved, gärdsel eller stör från allmänningen, skall han inför två synemän bevisa hur mycket han behöver och att han inte har skog på egna ägor.
Ansökan ställs till vinter- eller sommartinget vid häradsrätten.
Häradsrätten skall utan anseende på person eller egendomens natur avgöra hur mycket som anses skäligt av det begärda.
Skulle någon med egen skog, som han misskött begära skog, kommer ansökan att avslås.
Landshövdingarna skall ha kontroll på allmänningarnas antal, tillstånd och växtlighet.
De skall gör sexårsplaner på hur mycket man kan ta ut varje år.
De skall genom resor rannsaka hur skogarna ser ut och lämna syneprotokoll till Rikets Kammarkollegium.
Skulle det visa sig att skogen behöver vila skall landshövdingen kungöra detta på orten.
Endast boskapsbete tillåts under vilotiden.
Skulle timmer till färjor och broars iståndsättande behövas får det skyndsamt utmätas även om syneförslaget inte är färdigt och insänt.
Skulle sökande ha verkligt behov av mera timmer än befallningshavandens förslag tillåter skall de hjälpas i följande ordning: Boställsinnehavare, militära och civila samt präster som inte har skog på sina hemman, får till de hus socknen skall bygga åt dem ta ur allmänningen.
Till denna klass räknas också när allmänna broar och byggnader skall byggas av allmogen att de som inte har skog eller har den på avlägsna orter får ta ut ur allmänningsskogen.
Övriga som söka för att förbättra gamla hus och de som inger bevis angående nybyggnader.
Är bristen stor skall alla dela lika på det som finns.
Endast allmänna broars byggnad eller underhåll går före.
Skulle någon råka ut för eldskada eller av svår fattigdom vara drabbad skall han hjälpas.
Alla ansökningar skall redovisas och också hur mycket var och en har fått och till var ock en som så önskar redovisas.
Vill någon klaga gör han det inom fyra månader i Sverige och sex i Finland och Gotland hos Kammarkollegium.
Den som fått sin ansökan antagen får genom Överjägmästarens pålysning från predikstolen fjorton dagar innan veta, var han skall hämta sitt timmer och hur mycket han får.
Skulle menföre komma så att allmogen inte kan hämta sina stockar skall ny tid utlysas.
Uteblir den som fått bevillning på timmer får han vänta till nästa vinter.
När utsyning, stämpling, fällning och bortförsel sker skall Överjägmästaren och de i trakten hörande skogsbetjänterna finnas på plats och ha noga inseende på hur mycket som tas.
Häradsborna har rätt att vid tinget välja personer, som tillsammans med skogsbetjänterna bevakar arbetet.
När ett träd skall fällas, stämplas det med kronostämpeln, som är en krona och de två sista siffrorna i året.
Ena stämpeln sätts längst ned vid roten och den andra en manshöjd upp.
När trädet fälls skall den nedersta stämpeln synas på stubben.
När stämplarna inte används förvaras de hos Befallningshavanden.
Till bränsle får inte friska träd, som kan tjäna bättre behov stämplas.
Där tar man först äldre och förtorkade träd och vindfällen.
Till stör och gärdsel får endast tagas ett visst antal vuxna granar och gårtallar, samt sådana träd som inte kan bli nyttiga till timmer.
Eneträd och gamla grenar av mogna granar.
Om skogen är mycket tät får gallring av unga träd förekomma.
Den som får hugga träd får också ta nedfallande katar och grenar, men några kvistar skall kvarlämnas till skogens återväxt.
Inget får avföras ostämplat eller i skogsbetjänternas frånvaro.
Ingen får sälja det han fått utsynat och stämplat för egen del eller avföra det till någon annan gård än det är ansökt för.
Vill någon från allmänningen hämta till bränsle nedfallna lågor, skatar och grenar skall han söka lov hos befallningsman.
Avhämtningen skall ske på en bestämd dag i skogsbetjäntens närvaro.
Mulbete är liksom förr tillåtet.
Om inte lands- eller häradsallmänningen är avgränsad från intilliggande ägor bör befallningsmannen draga försorg att det blir gjort.
Finns eller uppstår tvist om råskillnad skall förordnas en Auktor Publicus som bevakar och till laga slut befordrar.
Vid de allmänningsrannsakningar som Vår befallningshavare anställer skall man undersöka om hemman, gårdar, torp och backstugor som finns där har besittningsrätt.
Finns hemman eller torp som indelta eller skattlagda är, skall de bibehållas som de var då de skattades och avhändes.
Besitter någon på allmänningen hemman eller torp som inte är skattlagda eller indelta eller med urminnes hävd försvarade skall de erlägga skatt till kronan om inte frihetsår är beviljat.
Finns någon, som har frihetsår, men som försummat att göra de årliga uppodlingarna, kan han avskiljas och en trevnare åbo antas.
För att ingen osäkerhet i framtiden skall uppstå, skall skogen skyndsamt bli uppmätt och kartlagd.
Då Vi fått veta att allmänningarna blivit på de flesta ställen medtagna, skall landshövdingen i fortsättningen alldeles förbjuda någon att bosätta sig där eller bygga sågkvarn.
Endast skogvaktarboställen och röjning för skogsplantering tillåts.
Mossar och kärr som kan anses lämpliga till uppodling kan få röjas.
Sockenallmänning skall de som bo i socknen njuta och dessa allmänningar skall obehindrat lagligen delas mellan de sockenbor som anhåller därom.
Är allmänningen stor kan den fördelas på enskilda ägare, annars skall sockenborna vårda och använda den gemensamt.
Innan sådana allmänningar blivit skiftade skall sockenborna på utlyst sockenstämma komma överens om vården och tillsynen.
Om det är nödvändigt skall två uppsyningsmän anställas för att ha närmare insyn och angiva åverkansmål.
Dessa personer bytes varje år.
Över Våra och kronans parker och djurgårdar skall överhovjägmästare ha uppsyn och hålla jägeribetjäning i de provinser där dessa parker är belägna.
Överhovjägmästaren skall se till att giltiga rågångar och karta finns.
Vi skall i nåder bestå kostnaderna.
Skiljs del av allmänningen och läggs till angränsande hemmansägare betalar de hälften tillsammans med Oss.
Skog på rot eller kullfallna träd, som kan till timmer eller andra nyttiga behov användas får ej utan Vårt tillstånd huggas och avföras från Våra kronoparker.
De som inte kan bevisa att de har tillstånd att ta timmer, gärdsel, stör och ved från kronoparkerna får betala hälften vad markegången i länet årligen utsätter.
De pengarna skall användas i en fond för att inrätta och underhålla planterhagar.
Tidigare har det varit tillåtet för dem som bo invid kronoparker att utan betalning njuta mulbete och att få ta skräpved för att på så sätt rensa skogen och betesmarken.
Denna förmån har man fortfarande rätt att nyttja.
Undantag gäller när ny skog planteras, då man måste inhägna tills plantorna är så stora att boskapen inte skadar dem.
Den som släpper djur av vad slag det vara må i sådan inhägnad böter tveböte och skall gälda skadan.
Skulle det gälla djur som är förbjudna på den orten blir de dessutom förbrutna.
Då ek, bok, mastträd, spiror eller annat storverksträd behövs till rikets förnödenheter, örlogsflottan eller fästningar och tillgång finns i Kronoparkerna skall överhovjägmästaren syna och ge tillstånd.
Skulle något utsynt träd visa sig olämpligt för det behov, det var tänkt
till, skall det säljas på auktion.
Lika gäller för grenar och skatar som blir i samband med fällningen.
Inkomsterna går till planteringskassan.
Vad kronoskogar, större skogar och ödemarken beträffar, vilka enligt bygdelagen tillhör Oss och kronan, särskilt de i Norrland, Finland, Dalarna och Värmland, skall hemman och byar får så mycket skog att de enligt författningarna till fullsatta hemman prövas.
Den marken skall avskiljas från kronans med laga rör.
Befallningshavaren skall kartlägga området och föreslå om det är lämpligt att anlägga nybyggen där.
Varje nybygge skall räknas till ett åttondels mantal.
Befallningshavaren skall också ta reda på om det redan finns torp och andra bosättningar i skogarna och om de nyttjat skogen för bräder, timmer, balkar samt tjära och om de hädanefter skall tillåtas fortsätta eller om deras rätt skall inskränkas.
Förordning om allmänningarna tillämpas ej på skogar och allmänningar som är belägne i Bergslagen och till nytta för bergsbruket.
Där gäller förordningar i bergsordningen.
Om frälse och skattehemmans skogar.
Ridderskapet och adeln äger att nyttja enskild och avyttrad skog på frälsejord, såsom deras privilegier medger.
Skatteman äger att nyttja sin enskilda avrösade och avyttrade skog och mark som förordningen 1789 säger.
Han får anlägga torp och göra uppodlingar så mycket beskaffenheten medgiver och utan att dessa lägenheter besväras av skatteläggning och ränta.
Lika fri och obehindrad ägande och uppodlingsrätt över enskild skog och mark skall skattefrälseägaren ha.
Äger ofrälseman säteri och frälsejord genom laga fång får han njuta samma rätt som frälsemannen.
Arrendatorer får inte sälja från gården skog vare sig det gäller frälse eller skatte.
Om skogen är oskiftad grannar eller byar emellan har den som vill skifta sin lott rätt att göra det.
Delningskostnaden skall alla stå för.
Är jordägare som har oskiftad skog alla frälse eller skatte eller både ock skall de överenskomma om skogens nyttjande både till husbehov och salu.
Enhällig överenskommelse måste råda innan något säljs, annars räknas som att man säljer annans skog och böter blir följden.
Samma gäller om kronan eller boställe har del i skogen.
Om boställs och kronohemmans skogar.
Boställsinnehavare, om han är präst, militär, civil eller kronobonde får nyttja skogen till husbehov, men inte till avsalu.
Dubbelt bötesbelopp utgår, även för den som köper från sådana gårdar.
Den som har annan egendom än boställe eller kronohemman får inte föra eller nyttja den skogen på den andra fastigheten.
Skulle boställen finnas, som har ansenlig skog och tidigare fått tillstånd till kolning, får den det även i fortsättningen.
Skogsbetjänter skall beräkna hur mycket kol till avsalu årligen som kan framställas utan att skogen skadas.
När sockenmän skall bygga eller bättra prästgård skall timmer och virke tagas ur prästgårdsskogen.
Räcker inte det skall de taga efter mantal ur egna skogar.
Skulle prästgårdsskogen misshushållas skall det åtalas inför församlingen.
Det åligger biskopen och häradsprosten att vid visitation efterfråga hur skogen sköts.
Bosställsinnehavare eller kronohemmansåbo som vill bygga torp skall begära tillstånd hos landshövdingen, som om han anser nödvändigt låter häradsrätten undersöka innan tillstånd ges.
Om ek och bok och andra bärande trän.
Ek och bok som står på frälse grund utom eller inom hägnad hör jordägaren till.
Skatte, krono och stadsjord som har ek och bok har sedan urminnes tider tillhört Oss.
På senare tid har man för att uppmuntra återplantering av ekskogen gjort vissa anstalter så att några förmåner blivit tillägnade skatte- och kronohemmans åbor.
Skattebonden får var tionde och kronobonden var tjugonde penning när kronan säljer.
Skatte- och kronobonden får fri disposition av hälften av alla ekar som är under tio år och som vårdats av åbon.
Då ek och bok växer så långsamt har vi funnit att ingen bättre än bonden på vars mark de växer kan vårda dem.
Han bör därför uppmuntras.
Inga ekar får fällas utan insyning av landshövdingen.
Bevillningsresolutionerna skall insändas till förvaltningen för sjöärenden.
Där bestäms hur mycket timmer som behövs.
Skickliga personer och varvskvartersmän sänds till platsen för att stämpla.
Allt virke som förs från en plats skall var försett med bevis, var det vuxit, vart det skall och vem det tillhör.
När ek säljes från ett kronohemman för kronans behov skall hälften av taxan tillfalla kronobonden.
Lika gäller för ek som står inom hägnad men är till hinders i åker och äng.
Behöver han ek till kvarnbyggnad eller liknande har han rätt att utan kostnad ta från hemmanets ägor.
All hantering med ek skall anmälas till landshövdingen, annars blir det böter.
På lands- och häradsallmänning, kronoskogar och boställsägor tillhör all ek Oss och kronan.
Befallningshavanden får inte sälja ek till enskilda eller publika behov utan tillstånd från Oss och Rikets Krigskollegium eller Förvaltningen för Sjöärenden.
Då ekar skall fällas för Vår Örlogsflotta finns särskilda instruktioner.
Kronobonde och boställinnehavare får bruka ekskogen till husbehov.
Är skog oskiftad mellan byar och hemman skall de komma överens om nyttjandet.
Ek och bok och andra bärande träd som växer på stadsjord skall vederbörande ha lika rätt som vi i denna förordning givit kronobönder.
Vindfällen och skräpved av ek och bok som blir liggande får nyttjas utan skillnad av skatte- och kronobonde eller innehavare av boställe.
Det har förekommit den oseden att ta upp unga ekar med roten för att nyttja dem till tröskslagor.
Det är nu förbjudet med böter på 1 riksdaler slagan, om de påträffas.
Kronobetjäningen skall hålla noggrann uppsikt.
Om master, spiror och storverksträd.
Mastträd skall vara av 70 fots längd, 24 tums tjocklek, 12 fot från roten, och 16 tum i lilla ändan utan röta och kvistar, raka och jämnt växta.
På frälsegrund hör master och spiror jordägaren till.
Mastträd på skattejord får inte jordägaren utan hembud fälla.
Vill han lämna hembud på sådant träd skall han meddela befallningshavaren om trädets beskaffenhet och växtplats.
Befallningshavaren skall per brev höra med Förvaltningen för Sjöärenden om sådant träd önskas.
Man skall då besiktiga och överenskomma om betalningen.
Skulle trädet visa sig vara för gammalt äger jordägaren att sälja till vem han vill.
På kronojord är master och spiror Vår egendom och där får kronoåbon inte fälla utan tillstånd.
När träd fälls för Våra behov får åbon hälften av värdet inte som någon rättighet utan som belöning och uppmuntran, för hans vård av sådana för riket angelägna träd.
Då träden vid besiktning visar sig övermogna meddelar befallningshavaren Förvaltningen för Sjöärenden detta och träden försäljs på auktion.
Kronoåbon får halva värdet.
På allmänningar, kronoskogar och boställsägor får ingen utan lov och tillstånd fälla storverksträd.
Vad som behövs till gruv- hytt- bruks- och bergverk får från egna statshemmans skogar fällas utan tillstånd.
Söker någon privat att få storverksträd för
skeppsbyggnad, kvarnverk eller dylika inrättningar skall Förvaltningen för Sjöärenden meddelas.
Säljer någon storverksträd utan att först meddela befallningshavaren bötar han.
Om sågande och timmerförsäljning.
Våra befallningshavare äger att förordna om nya sågkvarnars anläggande och byggande.
De bestämmer om de skall vara fin eller bredbladiga och om de skall såga till avsalu.
De skall dock numera vara skattlagda och skatten insändes till Kammarkollegium och alla husbehovskvarnar skall antecknas.
Där skall finnas uppgifter om de är en- eller flerbladiga, nyttjas till husbehov eller avsalu och hur mycket de har rätt att såga per år.
För att kontrollera utförseln av bräder, sparrar, master, spiror och bjälkar, så att inte skogarna skadas på sikt skall tullen vid utförselorterna varje år lämna omständiga förteckningar på hur mycket som lämnat landet.
På detta sätt kontrolleras också att ingen säljer mer än han har tillstånd till.
Vid de sågkvarnar som redan finns skall ägarna behållas och även i fortsättningen få såga vad de har lov till.
Sågar på kronojord skall undersökas och anpassas till lämplig mängd sågning beroende på skogtillgången.
Vill någon klaga över sågningsbeslut görs detta till Kammarkollegium.
Om tjärbränning och barktagande.
Till tjärbränning får endast användas stubbar, rötter och vindfällen eller eljest sådana krokiga, korta och vanvuxna träd som inte duger till timmer eller skeppsvirke.
Undantages de hemman som på grund av sin avlägsenhet inte kan få sitt timmer till lastageplatser och får avsättning för bräder och timmer av större träd.
Om där finns gamla men stora träd får de brännas till tjära.
Om skogen är oskiftad skall delägarna komma överens om hur stor kvantitet tjära var och en får bränna.
Bark till färgerier, garverier eller att täcka tjärdalar med får inte tas av andra träd, än de som är fällda för nyttiga behov.
Om svedjande.
Då det är bevisat att svedjande på sandig, bergaktig och stenbunden mark är skadlig har Vi stadgat att det är förbjudet på sådana områden.
Undantag är åker, äng och betesmark.
Även om marken är tjänlig till svedjande på allmänningar, boställen och kronojord skall befallningshavarens lov och tillstånd finnas.
Önskar man svedja på sådan mark utom åker, äng och betesmark skall två pålitliga män syna gränserna och vidden av svedjningen samt noga granska markens beskaffenhet.
Därefter ger befallningshavaren besked.
Har synemännen inte uppgivit att bok, ek och storverksträd växt på området och dessa blivit fällda eller skadade vid svedjningen bötar de halv åverkansbot för varje träd.
Sveder någon på kronopark bötar han 66 riksdaler 32 skilling och betalar skadan.
1 / 3 av böterna tillfaller den som påtalat saken.
Dryga böter gäller på all mark om olovlig svedjande händer.
Använder någon kyttande eller s k wälterstock vid bränning bötar han 20 riksdaler eller straffas med fängelse på vatten och bröd.
Undantag är djupa mossar, där sådan svedjning kan vara till nytta, men tillstånd skall alltid inhämtas.
Om skogseld.
Anträffas någon med att ha anlagt eld med uppsåt eller av arghet i skogen, grips han och straffas, även om ingen skada skett.
Skadas ek eller storverksträd av skogseld så att de inte duger till något, skall de synas och upptecknas och Vår befallningshavare skall bestämma vad som skall ske med dem.
Den som varit orsak till skadan får ingen nytta av träden.
Den som
upptäcker upphovsmannen till skogseld skall få en belöning på 33 riksdaler 16 skilling, så till vida den brottslige kan ersätta skadan för detta belopp.
Om åverkan.
Den som gör åverkan på kronans parker och djurgårdar och fäller ek, bok, apel, oxel eller storverksträd bötar.
Olika bötesbelopp för olika trädslag.
Bötar även om träden inte blivit bortförda.
Böter gäller också för den som på Våra och kronans parker och djurgårdar tar torv, näver, löv, bast eller ved.
Angivaren får 1 / 3 av böterna.
De övriga böterna tillfaller planteringskassan.
Kan den bötfällde inte betala i pengar får han göra dagsverken vid kronoparken.
Gör stadsbor åverkan på skogen som ligger 1 ½ mil från staden gäldar de enligt Byggninga Balkens 10 kap.
Hugger någon ned och med vilja fördärvar träd som varit planterade till prydnad och lugn eller fruktbärande träd bötar han och ställs en söndag i stocken.
Han skall då hålla en gren i handen och från predikstolen kungörs för vilket brott han undergår straff.
När sådan åverkan skett har ägaren rätt att med kronobetjäning i sällskap gör undersökningar i närliggande byar och ställen för att anträffa våldsverkaren och ta tillbaka träd eller lämningar därav.
Häradsrätten skall varje gång åverkansböter för ek och storverksträd som tillhör kronan lämna utslaget till befallningshavaren och om han finner det nödvändigt underrätta förvaltningen av Sjöärenden.
Kommer ägaren av skogen på åverkaren har han rätt att ta dragare och redskap i pant tills åverkaren sätter borgen för sig eller om han inte kan det till nästa ting.
Sätter åverkaren sig till motvärn bötar han 6 riksdaler 32 skilling.
Överfaller han den andre med hugg och slag böter han 13 riksdaler 16 skilling samt dessutom för tillfogade sår efter lagen.
Är han så djärv att han överfaller krono- eller jägeribetjänt med hot och smädeord döms han efter Missgärningsbalken.
Om djurs utödande.
Om Vår befallningshavare får klagomål att odjur gör skada, skall han höra med häradsborna vilka medel och utvägar de helst vill nyttja för att utöda odjuren.
Det kan gälla luddringar, att bygga varggårdar eller att gå skallgång.
I det sistnämnda fallet skall man bestämma om man skall använda vargnät eller jaktdukar.
Majoritetsbeslut gäller, men kan man inte komma till någon överenskommelse måste alla lyda lagen om skallbud.
Om uppsikten och skogsåterplantering.
Vår befallningshavare skall noga ha uppsikt över att skogsbetjänter gör sin skyldighet.
Överjägmästaren skall utföra de uppgifter som Överhovjägmästaren ålägger honom.
Överjägmästare utnämner Vi och förser med Vår fullmakt.
Skogsbejänter tillsätter Vår befallningshavare.
Överhovjägmästaren utser jägeribetjänter som skall ha uppsikt över kronoparkerna.
Har skogs- eller jägeribetjänter anledning att komma med klagomål över Vår befallningshavares beslut ställs de till Hovrätten.
Skogs- och jägeribetjänter skall inte bara ha tillsyn över skogen, de skall också inrätta planteringshagar med bärande trädslag och på allmän kostnad se till att försvarligen hägna nyplanteringarna.
De skall sedan underhålla stängslen tills träden vuxit så att de inte skadas av kreaturen.
För övrigt skall Vår befallningshavare på allt sätt uppmuntra både ståndspersoner och allmoge till trädplantering.
De skall med heders- eller penningbelöning ihågkommas.
Om skogar under bruk, bergverk och andra privilegierade inrättningar.
De privilegier som bruk och bergverk tidigare ägt i fråga om kolfång och andra skogsförnödenheter gäller alltjämt.
Till slut tillhålles Våra och Rikets Hovrätter, Kollegier, Befallningshavare, Överhovjägmästare, Överjägmästare, Häradshövdingar, Bergsmästare och alla som det berör att noga följa denna nya skogförordning.
Hälsingborg den 1 augusti 1805.
Taxa för stubbelön till allmogen för stämplade ekar.
En ek av 18 tums diameter 3 alnar ovan stubben betalas med 2 riksdaler 28 skilling, vid 36 tums diameter betalas 11 riksdaler 37 skilling, gäller för skadefria träd.
Kungörelse angående revision av Riksens ständers bank och Riksgäldskontoret.
Hälsingborg den 1 augusti 1805 Revision av Rikets ständers bank och Riksgäldskontoret kommer att påbörjas den 2 september.
Vi befaller alla till revisorer utsedda att bege sig till huvudstaden.
Berättelse i anledning av den revision, som blivit förrättad över Allmänna Brandförsäkrings Fondens förvaltning och räkenskaper för år 1804; Stockholm den 6 augusti 1805.
Direktionens av Allmänna Brandförsäkrings Fonden underrättelse om villkoren till vinnande av försäkring för brandskada på hus och byggnader.
Förklaring till de otydliga regler för brandförsäkringar i landsorterna.
För att Direktionen skall kunna avgöra egendomens värde, måste innehavaren göra värdering efter det formulär, Direktionen avsänt till samtliga landshövdingar.
Dessa värderingar görs av tvenne magistratspersoner på egendomar i städerna.
De skall också ha biträde av mur- och byggmästare.
Byggnader på landet värderas av häradshövdingen eller kronofogden på orten och två nämndemän.
Bruksegendomar värderas av bergsmästaren och krono- eller bergsfogden biträdd av män som är kunniga om sådana byggnader.
Allmänna Brandförsäkringsdirektionen granskar och fastställer värdet för stenhus med ½ %, korsvirkeshus med ¾ % och för trähus 1 % av värdet årligen.
Skulle man anse att större våda föreligger höjs procenten med ¼ %.
Avgiften betalas lika de tre första åren, sedan sjunker avgiften.
Efter 12 år är huset helförsäkrat och avgiften upphör.
Har ett hus brunnit, men byggs upp till lika värde gäller den gamla försäkringen även på det nya huset.
Stockholm den 6 augusti 1805 A N EDELCRANTZ, LEYONMARK M FL
Ett blad som visar revisionen av Brandförsäkringsfonden.
Stockholm den 31 maj 1805 C R NAUCKHOFF, L af SEGERSTRÖM
Kungörelse angående tullavgifter för pälsverk; Stockholm den 26 augusti 1805.
Till en tull av 4 % på värdet är det tillåtet att införa alla slags pälsvaror, beredda som oberedda.
Stockholm den 26 augusti 1805 J LILJENCRANTS
Förordning angående ansvar för dem som överfaller militärer, ämbets- och tjänstemän; Bäckaskog den 7 oktober 1805 Den som överfaller någon militär ämbetsman eller tjänsteman, då han har uniform med sidogevär, som befinner sig inom stad eller fästning där garnison är förlagd eller på skepp och i läger eller tågande krigsman, kommer att dömas till dubbelt kroppsstraff mot om sådant ofredande hänt i allmänhet.
Bäckaskog den 7 oktober 1805 GUSTAF ADOLPH