Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denne sistnämnde har således haft, och har effectivt i denna stund 1000 r:drs lön jemte boställe.— StatsUtsk. har förmodligen haft den föreställning , att Hr Selander betalade hyresersältning till Professor Cronstrand, motsvar. de 200 r:dr, hvartill StatsUtsk. nedsatt hans arfvode; men då StatsUtsk. blir upplyst, alt så icke är förhållandet, lär Utsk. också finna det vara temmeligen obilligt att nedsätta Professor Selanders aflöning till en lägre summa, än han hade, då han emottog observators-tjensten och således tillintetgöra det villkor, hvarunder han uppoffrade en fördelaktigare emploj.
— Jag anhåller om återremiss. 7:de punkten.
Jag utber mig att få åberopa hvad jag anfört vid 2:a liufvudtileln om ifrågavar. anslag. 1 o:de punkten.
Hr Stjerngranat, Gust.:
Med afseende å pensioner till generalspersoner, får jag hänvisa till de anmärkntr, som gjordes under föredragning af 3:dje hufvudtiteln i denna fråga; och torde beslutet rör:de generalspersoner bero af det afseende, som på anmärkntna kan fästas.
De n |5 Maj c. m.
Ced e r s t r ö m ,'
Ja co b:
Lika med den siste ta laren anhåller jag om återreniiss i denna punkt, i anledn. af den återreniiss, som blifvit beviljad vid 3:dje hufvudtileln i detta hänseende.
T Hr Gedda, Gust.
Äfven jag anhåller oni återreniiss af denna punkt, enär pensioner åt Hrr Generaler iif det enda sätt, hvarmed R.
St. kunna bereda ökad tjenstbarhet åt befälet inom armeen, som vid ordnandet af sina enskilda pensionsangelägenheter alltid i främsta rummet afser annexens tjenstbarhet. litte punkten.
Ilr von Hartmansdorff: Aug.
Jag åberopar äfven här hvad jag tillförene haft äran yttra om riktigheten och behofvet att medgifva emeriti-professorers uppförande pä allm. indragn,staten. i5:d e punkten.
Då jag ej utan tvekan talat för anslag, när dessa gällde medlen till fäderneslandets försvar, mäste sådant annu mer vara förhållandet vid detta tillfälle; men äfven känslan är en makt, livars styrka ingen kan jäfva, hvars bud stundom mäste hörsammas, och med glädje underkastar jag mig dem nu; ty den känsla, som manar mig att tala, är aktning för det stora snillet, för den ädle medborgaren, för fadren, soro med små tillgångar åt 17 barn gifvit en vårdad uppfostran, för den nära yoiårige mannen, som med Europeisk ryktbarhet under mer än ett halft århundrade stått främst bland Svenska scenens artister, och som, med största framgång, odlat deu gren af vitterheten, åt hvilken Lagerbjelke ej tvekat att tillerkänna ett af de främsta rummen på litteraturens rangordning.
Sjutton år hafva förflutit, sedan Svenska Academien med sin högsta belöning hedrade d. v.
Hofsecreteraren Lars Hjortsberg, Sivars snille och smak, först af Konung Gustaf UI utbildade och erkända, redan då i 40 år varit af allmänheten högt uppskattade.
Af de ord, hvarmed academiens d. v. directeur, Gr. Gustaf Lagerbjelke beledsagade denna belöning, som af honom åt den aktade konstnären öfverlemnades, må det tillåtas mig att anföra följande:
"Tider hafva gifvits, då en orimlig fördom, grundad på äldre epokers barbari och vidskepelse, nekat en förtjent rättvisa åt skådespelarens yrke, utan att man vårdades eftersinna — ty hvad eftersinna!" väl fördomen? — att fullkomligheten i detta yrke är äfven så sällspord, som i sjelfva vitterheten.
Konstens och naturens sammanparande til! enhet, artistens invigning i bådas hemligheter, allt detta är så svårt, att äfven de lyckligaste anlag, de mest ihärdiga bemödanden, en hel lefnad igenom, ofta stanna långt innanför målet, och att vid Den i5.Maj e. ra. vid annalkande ålder naturlagen bjuder förmågan att aftyna, då eröfringar än återstode att göra inom konstens och erfarenhetens område.
Fördomens epok är förbi; och äfven under dess välde delades orättvisan icke af de upplysta och ädelsinnade.
Garricks bårtäcke uppbars af Brittiske pärer, Oldfields grift upprestes i Westminster, Lekain danades och hedrades af Voltaire, under samma tid som en fanatisk pöbel nekade vigd jord åt deras aflidna likarsqvarlefvor.
Långsamt afnötas dylika hårdheter i folklynnet, men slutligen blifver dock ytan jemnad: och talangen hedras nu såsom talang, i hvad yrke den än må framlysa.”
Ej utan den känsla af obehag, som skärande contraster frambringa, vänder jag mig från detta, det hädangångna snillets uttryck af djup känsla för vitterhet och konst, till StatsUtskrs betänk.
StatsUtsk. har ansett sig böra afstyrka beviljandet af den pension, stor 600 r:dr b:co, hvarpå en af Sveriges framfarne Konungar lemnat Hr Hjortsberg nåd. försäkran , och grunden till detta afstyrkande är, att Hr Hjortsberg af K. theaterns pensionscassa åtnjuter en pension, hvilken han likväl af en knapp aflöning sjelf hopsparat, samt att han förut på allm. indragn.-staten uppbär a:ne pensioner, hvilka sammanräknade uppgå till ett belopp af — jag blyges nästan att säga det — 272 r:dr jo sk. 8 r. b:co.
Dessa 3:ne pensioner, tillsammans utgörande 1,07$ r:dr b:co, äro i alla hänseenden knappt tillräckliga för en stor familjs nödtorftiga bergning, och de äro det i förevar, fall så mycket mindre, som jag enskildt känner, att Hr Hjortsberg ännu har en blott i3:årig son, för hvars uppfostran den aktningsvärde mannen uppoffrar en ej obetydlig del af sin inkomst.
Men om ock så skulle vara, att den åldrige konstnären med denna summa kunde tillbringa en sorgfri lefnad, måste man likväl besinna, att alla dessa pensioner blott gälla för innehafvarens lifstid, och att en man med så ädelt hjerta ej är sorgfri, för det han sjelf ej befarar någon nöd, då han likväl med visshet kan förutse, att behofvet en gång skall drabba den, hvars lycka är för honom långt vigtigare än hans egen.
Det var åt Hr Hjortsberg och hans hustru , som Högstsalig Konung Carl XIII försäkrade en pension af 600 r:dr, och det är för dem båda jag vördsainligen anhåller, att StatsUtsk., i händelse af den återremiss jag nu yrkar, ville tillstyrka den ifrågavar. pensionen.
Med visshet vågar jag hoppas, att denna min anhållan uttrycker en önskan hos många bland ledamöterna af detta H. Stånd.
De fleste bland oss hafva säkert med lifliga uttryck af bifall helsat den store konstnären, vid hans kända utrop: ”Det blir väl riksdag en gång.”
Nå väl; riksdagen är kommen.
Låtom ej den gamles förhoppningar svikas! 6 H. , 91 ■J32 Den i5 Maj e. m.
Jemte det jag pä det lifligaste 'förenar mig i hvad Gr.
Hamilton så omständligt framställt, torde äfven jag kunna lemna ett och annat vitsord.
Det är nu 5o år och derutöfver, sedan jag såg den förtjenstfulle, dåvar. unge acteuren Hjortsberg utgöra sin Konungs, dess omgifnings — till hvilken jag då äfven hörde — och hela hufvudstadens glädje, uppväcka deras enthusiasm och blifva afhållen.
Jag har sedan mångfalldiga gånger sett honom, och funnit, att han icke blott varit Stoekliolms-publikens, utan äfven nationens älskling såsom ung; han är det ännu som gammal.
De små pensioner på statsverket , dem han innehar, och hvilka man nu åberopat som skäl, hvarföre det begärda anslaget ej borde honom tilläggas , vet jag ej rätt hvarifrån de sig derivera; jag supponerar likväl alt han uppbär den lilla summan af något öfver 200 r:dr, som fordom lecleur hos Konung Gustaf lil och äfven som bibliothekarie på Haga, på samma gång som han var en af de blå gossarne.
Jag minnes honom vid början af sin bana, vid Gustafs hof, glad och qvick, men aldrig förolämpande genom sin qvickhet; han blott lifvade nöjet, utan alt någonsin åstadkomma något obehag.
— Man har talat om hans pension vid theatern: kanske den innan kort icke mera kan utgå, och dessutom, hvad han derifrån åtnjuter, derföre har han att tacka sig sjelf, ty pensionsrätten är ej grundad på annat än hans egna bidrag af ingalunda öfverdrifna inkomster under en lång konstnärsbana.
Pensioner vid theatern äro verkligen under närvar, omständigheter ganska proekära , och för min del får jag förklara, att jag, sorn vid 1823 års riksdag hade den glädjen att med min röst kunna bidraga, såsom ledamot i StatsUtsk., till pension åt Crusell, nu äfven önskade att se Hjortsbergs begäran bifallen.
StatsUtsk. har tillstyrkt flera pensioner för utmärkta vettenskapsmän t. ex.; men är ej hvar och en i sin genre utmärkt, då han är fullkomlig?
Jag vågar påstå , att Hjortsberg varit en storhet i sin tidäng, ty han har varit ensam, oupphunnen; och den som är ensam och erkänd för talang, mätte vara en storhet.
Mannen, som är i fråga, är redan gammal; han kan, efter naturens ordning, icke länge komma i åtnjutande af någon pension för sin person; jag hoppas att Utsk. skall finna anledn. att taga i närmare betraktande den stora talangen och sökandens behof icke blott för sig utan ock för hans hustru; hon är icke heller mera ung, och lär ej så .länge falla till last.
Jag har alltid varit rädd att tillstyrka pensioner, då sådant kunnat blifva praejudicat; men nu är fråga om en man, som öfver 5o år utmärkt sig och varit oupphunnen i det yrke han valt.
Jag upprepar, att jag instämmer i Gr.
Hamiltons anförande och begär återremiss.
Äfven jag hade ernat yttra några ord till förmån för Hr Hjortsberg; men då frå - Den i5 Maj c. m. 72a gali blifvit så. fullkomligt utredd och behofvet så upplysande vitsordadt af Gr.
Hamilton och Hr von Heyne, inskränker jag mig lill att i allo förena mig med dem i deras afgifna yttranden.
Jag hoppas och älskar tro, att R. o. Ad. vid detta tillfälle skall behjerta den ställning, hvaruti Svenska scenens veteran sig befinner; jag hoppas, att StatsUtsk. vid åtérremissen skall känna sig anslaget af samma känslor, och jag recommenderar saken till delsammas varma deltagande.
Jag förenar mig äfven i den framställning Gr.
Hamilton gjort, och tror, att praejudicatet icke blir farligt.
En Garlick framstår blott under ett sekel; och skulle ett sådant praejudicat , som Hr Hjortsberg, nu åter snart framträda, så hade Svenska scenen visst icke anledn. att beklaga sig deröfver.
Jag anhåller, att StatsUtsk. ville taga frågan i närmare skärskådande och tillstyrka det anslag, som blifvit hegardt som en gärd åt den sfi Ilsporda talangen och till uppmuntrande af detta stånd , som visserligen är lika aktningsvärdt som något annat, der talangen och snillet framstår.
Jag hade ämnat, alt med min röst utreda förhållandet med den pension , hvarom liär är fråga.
Hamilton så fullständigt utvecklat de skäl, som tala härför, att jag gerna , med hans tillåtelse, önskar tillegna mig dem som mina , har jag icke annat att säga, än att begära Grefvens tillstånd att få förena mig med honom.
Jag tror, att hvad man gör för Hjortsberg, är en nationel gärd åt en personlig storhet , hvilken under loppet af ett halft århundrade gjort Sveriges ära och nationens glädje.
Hvarje utmärkt talang, hvarje personlig storhet är förtjent af beundran och uppmuntran ; och storhet finnes lika väl på scenen som på slagfältet.
Jag deltager gerna i hvad Gr.
Hamilton yttrat, och skulle lyckönska Sverige, om sådana namn sorn Hjortsbergs icke hörde till sekular-sällsyntbeter.
Då så mångå af herrarne redan tillstyrkt pension för Hr Hjortsberg, har jag endast velat upplysa StatsUtsk., att deri pension , sorn theatern s sujetter hafva af theatern, drabbar icke Staten.
Det är deras egna besparingar af löner och recetter m. 111. — således deras egna medel — och Hr Hjortsberg har alltså ej af statscassan mer än 272 r:dr 10 sk. 8 r. såsom fordom varande tjensteman hos Konung, Gustaf III.
För sitt långvariga vistande vid theatern öfver 5o år har Staten icke gifvit honom en skilling, och jag tillstyrker alltså, att Hofintendenten Hjortsberg mätte få den pension, hvarom han af Carl XIII blifvit försäkrad. 74 Den i5 Maj e. m. Gr, Horn, Claes Fredr.:
Jag tviflar icke på, att åtskillige nf StatsUtsk:s ledamöter skola med mig dela tillfredsställelsen deröfver, att få en förnyad anledn. att taga i öfvervägande frågan om Hr Hjortsbergs pensionerande.
Att StalsUtsk. icke kunnat bevilja detsamma, har en särskild grund, som här torde vara öfverflödigt att nämna; men orsaken dertill måste kunna undanrödjas , och jag för min del tviflar icke, att StatsUtsk. skall vilja göra rättvisa åt Hr Hjortsbergs förtjenster. i6:de punkten.
StatsUtsk. har afstyrkt emeriti-Iöner för skollärare, å allm. indragn.staten.
Jag befarar, att denna StatsUtskrs sparsamhet skall, om den af Ständerna godkännes, komma att ansenligen skada de allm. läroverken.
Följden deraf, att gamla skolelärare icke kunna afgå såsom pensionärer, med bibehållande af deras löner, har hittills varit den, att de antingen qvarstannat för länge på sina platser till den ålder, då de icke kunnat behörigen fullgöra sina befattningar, eller ock att de sökt pastorat eller mottaga prebendepastorater vid den ålder, då de hvarken kunna sköta pastoratet eller skolan.
Anse StatsUtsk. och Ständerne fortfarandet af ett sådant förhållande gagneligt, då är StatsUtskrs förslag riktigt.
Men är förhållandet skadligt både för läroverken och församlingarna, så lärer det böra tagas i närmare öfvervägande, hvarom jag vördsamligen anhåller. i7:de punkten.
Jag anser ingressen till denna punkt af betänk, vara i mångfalldiga hänseenden mera värd än det anslag StatsUtsk. tillstyrkt.
Jag tror, att det är en gärd af aktning åt motionären och den person, som är i fråga, att svaret på motionen blir uppläst, hvarföre jag skulle anhålla till min egen, och jag hoppas till R. o. Ad:s tillfredsställelse, att den punkten måtte uppläsas. iy:de punkten upplästes.
Jag har ej begärt att vidare få yttra mig, men efter jag blifvit uppropad, må jag förklara, att jag ej har något att tillägga till hvad som linnes uttryckt i den upplästa punkten, utan conformerar jag mig derutinnan.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolpjh:
Jag anhåller, att Hrr Schartaus och Walleys reservationer jemväl måtte uppläsas.
Reservationerna till lyide punkten upplästes.
Hr Muuck af Rosenschöld:
Jag har icke något att tillägga.
Den i5 Maj e. m.
Hr Lefre'n!
Jag har något att tillägga.
Jag hade ämnat att låta bero vid den ädla tanke, som Frih.
Leijonhufvud framställde, att blotta uppläsningen af ingressen till denna punkt i Utskts betänk, kunde vara nog.
Detta vackra erkännande af den store mannens förtjenster borde här uppläsas, men jag trodde, att man alltför väl kunde förbigå reservanternes tanke; och jag hade önskat, till Svenska namnets heder, att denna sednare uppläsning icke ägt rum.
Jag säger: till Svenska namnets heder, ty desse reservanters mening, om den har någon betydelse, så ligger grunden i en föregående mened och tendensen är bestämdt inqvisitorisk.
På hvad sätt känna reservanterne, huru man voterar eller icke voterar i en jury?
Mened måtte hafva föregått, eller vet man icke hvad man säger.
Är detta hedrande, så har jag intet begrepp om heder.
Enär R. o. Ad. beslutade, vid det tillfälle, då ifrågavarande motion väcktes, att den discussion, som deraf var en följd, skulle ur prot. utgå; så inträffade, i conseqvens dermed, att äfven det yrkande jag här framställde, nemi. att det motionerade anslaget till Frih. Berzelius mera skulle betraktas som en nationalbelöning, än en pension, och följaktligen borde ökas, icke blef föremål för öfverläggning inom StutsUlsk., på annat sätt, än att jag der angaf förhållandet. R. o. Ad. har funnit af de nu upplästa reservationerna, att majoriteten inom StatsTJtsk. i denna fråga var ganska ringa, och att intet afseende på min framställning gjordes.
Jag ber nu att här ytterligare få anmäla, att jag, i händelse denna fråga återgår till StatsUtsk., qvarstår vid min opinion; att jag anser summan för ringa såsom en gärd af en hel nations erkänsla för den ära, den Europeiskt ryktbare vettenskapsmannen gör sitt fädernesland.
StatsUtsk. har också i den förklaring det afgifvit, hänvisat till hvad jag åsyftat, nemi. en nationalbelöning; och jag formodar, att om StatsUtsk., i conseqvens dermed, täger frågan ånyo under öfvervägande, i händelse de öfriga Stånden fatta samma opinion som R. o. Ad., och hvilket jag för min del önskar, StatsUtsk. blir i tillfälle afgöra denna fråga på ett för Svenska namnet mera hedrande sätt.
Hr Leijonmarck, Joli.
I följd af den befattning jag äger med K.
Yettenskaps-academiens ekonomiska angelägenheter, anser jag min skyldighet vara att vördsamligen lemna den upplysning, att Hr Frih. Berzelii lön såsom K. academiens secreterare endast är i333^ r:dr b:co, och att de af StatsUtsk. såsom tillökning deri beräknade 200 r:dr icke lära kunna så betraktas, då denna summa är ett särskildt personelt anslag under dervid fästadt villkor, att Hr Frih:n alltid först till K. acadamien aflemnar sina rön och upptäckter; hvadan, och då intendenten för det Zoologiska museum åtnjuter en lön af i5oo r:dr, Hr Frih.
Den i5 Maj c. m.
Berzelius således i sjelfva verket åtnöjts med- och åtnjuter iöö-f r:dr mindre lönevillkor, än dem berörde embetsman,- igenom Hr Frih:ns eget bemedlande, fått sig tillagda.
Det sätt, hvarpå Stals Utsk. behandlat detta ärende, motsvarar allt hvad jag önskat; StatsTJtsk. har gjort allt hvad det kunnat, och del på ett vackert, ett stort sätt.
Jag känner derföre, att det är förmätet af mig att tala i detta ämne.
Jag skulle också icke gjörl det, om jag ej funnit mig uppmanad af hvad som nu tilldragit sig på Riddarhuset.
Jag skall i alla fall icke vara vidlyftig; jag önskade, att R. o. Ad. i ett så stort ämne, som delta, talade med handling, då man ej kan nog värdigt tala med ord.
Måtte R. o. Ad. återremittera denna punkt, med den uttryckta önskan, att StatsUtsk. täcktes taga ämnet i förnyad pröfning och, i stället för en pension för Berzelius, anslå en äreskänk af 4ooo r:dr b:co alt årligen utgå, så lange Frih. Berzelius lefver.
Hamilton, Jacob, förenade sig med Hr Lagerhjelm.
Jag tror, alt detta ganska väl kan förenas med våla former i Riksd.Ordn., att Hr Frih. o.
Landtm, framställer till R. o. Ad:s beslutande hvad af Hr Lagerhjelm blifvit föreslaget.
Jag tror, alt 69 §:n Reg.Fm dertill ger fullkomlig anledning.
Cederström, Jacob: f anledn. af den siste talarens yttrande, får jag hänvisa till 56 §:n Reg.Ftn, hvarigenom all fråga derom lärer böra förfalla.
Ilr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold:
Jag kan icke tro, att någorstädes i grundlagen kan vara Ståndet förment att mangrannt förena sig i hvad Hr Lagerhjelm anfört, nemi. i anhållan, att StatsUtsk. måtte inkomma till Ständerna med ett sådant förslag, som han uppgifvit.
Jag tror icke, att detta innebär ett på förhand faltadt beslut, utan endast ett åliggande att inkomma med ett förslag.
Jag kan åtminstone icke anse, att Hr Frih. o. Landtm, behöfver ens draga i betänkande att göra en sådan propos. till Ståndet, nemi. huruvida det förenar sig med Hr Lagerhjelm i den önskan, att StatsUtsk. måtte inkomma med ett sådant förslag, Hr von Hartmansdorff:
Om mina tänkesätt i sjelfva saken torde jag icke behöfva något yttra, de hafva redan blifvit uttalade.
Men om sättet att behandla frågan, anhåller jag att få säga några ord.
I saken synas de fleste iedamöterne af detta
Stånd hafva förenat sig med Hr Lagerhjelm, men Hr Frih. o. Landtm, lärer icke kunna göra någon framställning till Ståndet att förelägga StatsUtsk. att -i sak yttra sig på ett eller annat sätt; det är StatsUtsk:». ensak.
Det enda föreläggande Ståndet kunde göra, vöre i Den i5 Maj e. m. 727 afseende på tiden, inom hvilken Utsk. borde yttra sig, ifall nemi.
SlatsUtsk. hade försummat sig, men det är icke händelsen.
Att gå supplicationsvis tillväga, nemi. att Ståndet skulle göra en anhållan hos StatsUtsk. är icke Ståndet värdigt; ty det är .Ståndet, som beslutar öfver StatsUtsk., såsom öfver en berednings förslag, men icke tvertorn.
Således kan jag icke understödja, utan mäste tvertorn afstyrka sådana åtgärder, som nu äro ifrågaställa, såvidt de åsyfta att begära propos. af Hr Frih. o. Landtm.
Jag instämmer i fråga om saken med Hr Lagerhjelm, men beklagar att icke våra grundlagsformer berättiga oss att genast taga det beslut, som önskas.
Jag förenar mig i Hr von Hartmansdorffs framställning och tror, att R. o. Ad. gör väl att icke taga exempel utom sig i sådana här frågor, nemi. att, tvertemot grundlagens tydliga föreskrifter, afgöra ett betänk., då det första gången är Ståndet föredraget.
Det är beklagligt, alt det sker; R. o. Ad. har hittills följt grundlagen, och det är fullt skäl alt dermed fortfara.
Jag skulle gerna votera ja till den framställning, som blifvit gjord; men jag'är indirecte hindrad att göra det nu, och hoppas att målet återkommer från Utsk. med tillstyrkande.
Sedan flere talare yttrat betänkligheter, att Hr Frih. o.
Landtm, icke skulle till Ståndet kunna framställa hvad Gr.
Horn yrkat, så får jag endast anhålla alt få förena mig med Hr Lagerhjelm.
Frill, von Nolcken, Carl Adam, förenade sig med Ilr Lagerhjelm.
Hr Lagerhjelms propos. är en alldeles ny motion och måste efter vår Reg.F:s 5(5 § ovillkorligen som en ny motion afgå från Ståndet till StatsUtsk.; delta är så klart, som att 2 gånger 2 är 4; och sedermera, när ärendet återkommer från Utsk., blir det tillfälle att antaga ettdera af alternativen, aooo eller 4000 r:dr.
Jag skulle likväl för min del helst tillstyrka bifall till Utsk:s betänk., ty jag fruktar, efter den erfarenhet jag gjort, att om det kommer tillbaka, så blir summan inom hvarje | timme, ökad med 1000 r:dr.
Utsk. har föreslagit 2000, och redan på denna lilla stund är Ståndet uppe på 4°°° r:dr.
Jag kan, för min del, icke förena mig i den siste talarens tydning af grundlagen, alt här betrakta Hr Lagerhjelms förslag såsom en ny motion.
Anloges denna tydning, så skulle för hvarje tillfälle, då ett Utsk:s betänk. rör:de statsanslag föredrages, en enda ledamots yrkande på ett högre anslag, än det Utsk. föreslagit, vara tillräckligt att hindra ett Stånd att bifalla betänk., och detta måtte väl ej vara meningen.
I sådant fall anser jag, olika med hvad under motionstiden äger runi, Ståndet äga rättig - ja8 Dan i5 Maje. m. het att afgöra frågan utan remiss af den s. k. nya motionen.
Hvad beträffar sjelfva hufvudsalen, så kan visserligen den enthusiasm för Frih.
Berzelius, som nu gifvit sig luft, icke förundra någon; men jag tager mig ändock friheten vördsamt hemställa till Ståndet, om det ej vore skäl att gå den medelväg, som StatsUtsk. tillstyrkt, då man från andra Stånd erfarit, att betänkligheter blifvit yttrade till och med mot den rättvisa gärd, som Utsk. velat gifva åt Frih. Berzelii förtjenster.
Ännu ett annat skäl synes tala för denna åsigt; Frih.
Berzelius har nemi. icke sjelf begärt något anslag; det är till följd af en enskild representants motion, som pensionen blifvit tillstyrkt, och jag är öfvertygad att Frih.
Berzelius skall, med den utmärkta blygsamhet, sora tillhör honom, en blygsamhet, lika stor och ovanlig som hans vettenskapliga förtjenst, utan tvifvel med erkänsla emottaga det belopp, som blifver honom af Ständerna tillerkundt, äfven om det icke är högre än StatsUtsk. föreslagit.
Den omständighet, att man från andra håll velat sätta i fråga den rättvisa, som borde göras Frih. Berzelii förtjenster, är för mig en ytterligare anledn. önska, att åtminstone från detta Stånd en sådan opinions-yttring malte utgå.
Jag tror således, att om verkligen från det håll, som den siste talaren trott, rättvisa skulle uteblifva, det blefve desto angelägnare för att komma till en medelväg, att den af Hr Lagerhjelm framställda begäran finge komma StatsUtsk. tillhanda.
Skulle i afseende på formen någon betänklighet hos Hr Frih. o. Landtm, uppstå, att göra en hemställan, huruvida R. o. Ad. förenade sig med Hr Lagerhjelm, så ser jag i sanning icke, huru det kan vara Ståndets pluralitet, lika litet som hvar och en enskild ledamot, förmenadt att sig med Hr Lagerhjelm förena.
Jag har förenat mig med honom och skulle uppriktigt önska, att R. o. Ad. samfäldt gjorde detsamma.
Cederström, Jacob: Det var i anledn. af Hr Hjertås yttrande jag begärde ordet.
Jag kan icke föreställa mig, att Hr Hjerta ej skulle hafva inhemtat tydliga ordalydelsen af 56 §:n i Reg.F:n, som så många gånger här blifvit åberopad och uppläst, för att finna, det Hr Lagerhjelms framställning, i hvilken jag visserligen för min person instämmer, innefattar ett förut icke till Utsk. remitteradt förslag, och måste alltså naturligtvis anses som en, i anledn. af händelser, väckt ny fråga, som kommer att åtfölja återremissen till Utsk., för att i sammanhang med densamma derstädes behandlas. Hr Lagerhjelm:
Jag har icke önskat eller begärt, att någon särskild propos. skulle följa på min framställning.