Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer upgifwa de hägre Embetsmännens förhållande sedan Riksdagen ar iMo; samt at delta Utstött alägges at infordra -en noggrannaste redowisning af alla dem fsm med allmänna medel haft någon befattning sedan ofwannämde Riksmäte.
Herr Den 1 Junit. 337 Herr I§or<Zen8to1pe, ^näers, yttrade sig at, dä han länge sedan anmält sig at fä tala, hade sädant skett i afsigt at wäcka samma förslag som det hwilket af Herr Uiiljs8trci1e blifwil upgifwit.
Herr blorllenstolxs förklarade sig nu conformera sig Nied honom til alla delar.
Äfrvenwäl utbao han sig fä tillägga at han fullkomligen instämde uti hwad af Herr Laron Ltael och Herr Lätilman t dag blifwit yttrat.
Herr Laron och Landtmarskalken, som genom oförutsedda händelser, projcctct tck Regeringsformen ej i dag kunnat RidderskapeL och Adeln föredragas sä, ehuru tiden ej är allt för längt liden, och dä nägre rätt angelägne mäl icke äro til öfwerwägande beredda, sä torde Ridderjkapet och Adeln för i dag behaga ätffiljas.
Samtycktes; och Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. 12.
Fredagen den 2 Junii. kienum klockan 9 förmiddagen.
Uplästes följande eongtitutions-Utskottets betänkande rörande Regeringsformen.
Det Utskott, som Riksens Högloft.
Ständer sörordnat at utarbeta förslag til en ny Grund43, 44 lag Z33 Den 2 Iunii. lag för Swea Rikes Styrelse, sär nu et sädant til Riksens Ständers pröfning öfwerlemna.
Utskottet hade önskat at, pä et arbete af sä lior wigt, sä ^vidsträckt omfattning och sä ytterlig grannlagenhet som detta, hafwa haft at anni ända en för fustkomnandet deraf erforderlig lid.
Det hade önskat at til nägon fullständighet hafwa kunnat samla uplpste Medborgares tankar om grunderne för Sweriges tilkornmanLe Stats-Förfatlning, innan det derom bordt stadga sina egna.
Men Fäderneslandets wädor hafwa ej medgifwit denna ordning.
Utskottet har lifligt känt och klart insett at en lagligen bestämd och derigenom befästad Styrelse-magt ritgjorde nu wärt Samhälles wigtigaste angelägenhet, och at endast et snart och enigt fastställande af denna magt kunde bewara Rikets sjelfständighet och inre lugn, bägge hotade af en fiende, hwilken icke alltid emot Swensta folket wände krigets wapen allenast.
Utskottet har derföre hastat til sit mäl:
Desi förslag til enny Regeringsform har inom twänne weckors förlopp blifwit upgjordt och utarbctadt.
Om likwäl, efter Utskottets förhoppning, Riksens Högloft.
Ständer finna detta förslag wara grundadt pä en lugn och noggran beräkning af de särskilda Stats krafternas naturliga overksamhet och riktning; om de finna deruti bestämd en sädan vefla krafters inbördes inskränkning, som hindra nägondera at öfwergä frän kraft til wäld; stadgade sädane wärn för Folkets samfälta och hwarje enskild Medborgares rättigheter, som listen icke mä finna sig lockad at undergräswa eller magten retad at störta; om de Den 2 Junit.
ZZ9 finna denna Stats-Förfaltning ömsesidigt förutsätta vch bereda styrkan af et alliuant tänkesätt, bilda och stöda detta tänkesätt, för at sjelf deraf utbildas och stödas: om de sinna densamma ytterst syfta ul en sädan nationens allmänna Medborgerliga daning, som stall instämma i det urgamla aldrig utplanade, och outplänliga Swensta lullivillueim lynnet af manlig stolthet utan öfwermod, af frihets tänsta utan yra, af sannings-nit utan swärmcri, af redbar »verksamhet ruan stryt och ifwer:
Om Riksens Ständer derjemte finna at Utstottct icke upoffrat kommande flägters frihet och säkerhet och odling ät Samhällets närwarande behof af en kraftfull styrande magt, eller at den allmänna och enskilda öfwcrtygelsen om den Furstes dygder, som först stal denna magt af et tacksamt Folk emottaga:
Sä stola Utskottets Ledamöter.erkännande »villigt den ofullkomlighet, sorn »nä uptäckas i deras sä skyndsamt fullbordade arbeten, likrväl anse det hela deraf äga nägot »värde och fig hafwa upfyllt hwad Riksens Ständer med skäl kunnat af dem manta.
Utskottet har sökt at bilda en Styrande Magt, »verksam morn bestämda former, med enhet i beslut och full kraft i medlen at dem utföra; En Lagstjstsnde Magt, wisligt trög til werkning, »nen fast och stark til motstånd; En Domare Magt, sjelfständig under Lagarne. men ej sjelfherrskände öfwer dem.
Det har »vidare sökt at rigta deZa Magter til inbördes bewakriing, til inbördes äterhäll, utan at dem sammanblanda, utan at lemna den ätcrhällande nägot af den äterhällnas werkmnas förmåga.
Pä detza hufwudgrunder af Statö-krafternas/är - Z40 Den 2 Iunik.
Mia bestämmelse och ömsesidiga motwigt stall den Stats-Förfatrning hwila, som Utstottet föreflagit.
Men det är icke blott af formens noggrannt beräknade sammansättning, icke blott af Magters sorgfälligt wägda förhållanden, som en Srats-Författnmgs wärde och, r följe deraf/ desi framtida bestånd bero.
Om i besia särskilda former icke werkar en allmän kraft- äro de och förblifwa intet annat än tomma former, som et yttre mäld förr ester senare stall bryta.
Om besia emot hvarannan ställda con8titutionella Magter icke sammanhällas, icke hwar för sig ledas och dä styrkas af et allmänt tankesätt, sä stall under deras strider, Stats-Författningen förr eller senare uplösas.
Sweriges gamla Lagstiftare synas icke hafwa nog beräknat werksamheten af detta allmänna tänkesätt.
I stället at til stydd emot en blind och orättwis styrelse bereda den mägtigt äterhällande kraften af en yttrad dlacionai-wilja, hafwa de i förwäg lagt förhateliga fjättrar pä all styrelse, äfwen ben rättwisa och uplysta.
Desia fjättrar, hindrande den jemna werksamheten af en Magt som owilkorligen mäste werka, hafwa nödwändigt blifwit brutne.
Styrelsen, derefter icke länge bunden af Lagar soln ingen medborgerlig anda lifwade och stärkte, här under nägra ögonblick af en upwäckt Folk-ifwer, ryckt til sig enwäldet, och sist, under en allmän nations dwala, fort detta wälde til ytterligheten af egensinniga beslut och af nyckfulla magtspräk.
Dä höjde sig til Fäderneslandets räddning den Den 2 Iunir. 34i hwilande Swensta incUviöuellI, kraften; men förr kunde den icke höja sig, an sedan en allmän nöd och allmänt insedda faror stapat et allmänt tankesätt, som nu yrkade högt och samfält en länge förut hemligen och enskildt önstad Styrelse-förändring.
Det är salunda ät styrkan af detta wart tilfälliga tankesätt, som wara efterkommande blifwa skyldige den friare Stats-Författnrng Riksens Ständer nu stola fastställa; det är ät ven jemna wisheten, den stadgade kraften af deras tankesätt, danadt och förwaradt af denna Stats-Författning, som Utskottet funnit at wäreén och fullkomnandet af densamma förnämligast borde öfwerlemnas.
Denna tanka ligger til grund för Utskottets hela arbete.
Utskottet förest är ej stora och lysande förändringar i tvär Stats-Författnmgs äldriga grundformer.
Det bär trott at sädana former icke böra lättsinnigt omskapas, allraminst i de första stunderna af en äterwunnen frihet, under en dg oundwiklig söndring af tankesätt.
Det har trott, hwad exemplet af Europas friaste Stat äfwen bewisar, at för en nations allmänna rätt och Medborgares personliga frihet och säkerhet finnes intet stadigare wärn, än desia former, omgifne af seklers helgd och befästade af en allmän National-kraft, som i dem werkar.
Denna kraft upkommer af friheten at tänka och yttra sig öfwer Nationens stora angelägenheter, at se detza framställda til hwarje Medborgares kännedom och omdöme, at weta Lagarna wa - 848 Den Z Junti. ta hallna i aktning, och at med wiflhet kunna wänta National-K^pr686ntLtion6li8 äteikomman. de werksamhet.
Utskottet är ock derom öfwcr^ tygadt, at en sann medborgerlig anda icke Länge stall saknas hos et ursprungligen fritt och manligt Folk, som njuter cn under Grundlagens helgd skyddad Tryckfrihet, hwars Regcrings-ärenden offentligen behandlas och granskas, hwars allmänna och lolli vllluelR rättigheter iakttagas af en utaf Natonal-UexroseotLrionen förordnad Wäktare öfwer Lagarncs efterlefnad af Domare och Embetsman, och hwars Fullmägtige, Rikets Ständer, äro i sjelfwa Grundlagen kallade at ä bestämda tider owilkorligen sammankomma.
För at likwäl ännu säkrare stadga et allmänt uplyst tankesätt, wcrkande omedelbarligen til moget öfwerlagda förbättringar af wära lagar och hushällnings-anstalter, hafwa nägre af Utskottets Ledamöter tilstyrkt en Riksens Ständers Lag- och Hush äl lnin gs - Beredning, hwars tiEärnade inrättning och ändamäl de handlingar fullständigt utreda, som ätfölja Utskottets bro. locoll.
Utstvttets fleste Ledamöter hafwa deremot yttrat betänkligheter, at i förslaget til Regerings-formen intaga denna Beredning, men beflutit at öfwerlemna frägan derom til Riksens Ständers eget afgörande.
Magten a t styra tilkommer, efter Utstvttets förslag, odelad Konungen, men hans beslut kunna icke förhastadt fattas, icke bestämmas efter ensidiga underrättelser och räd af dolda - Den r Juni?. ?4Z da personer utan anfwarighet.
Han mäste r alla mä! lata sig uplysas af et offentligt Stats-Räd, hwars Ledamöter, ställde under anfwarighet icke blott för deras yttrade rädsla-; utan äfwen för deras tystnad, dä de bordt räda, mäste ffelfwe sorgfälligt söka uplpsningar, för at bew ra sit lif, fin wälfärd och sin heder.
Pä detta sätt och genom de öfrige medel som äro förcskrifna l afseende pä ärendernas beredande, bör Konungen icke i nägot fall kunna mistledas, bör allmänna rösten icke kunna hindras at genom nägon or^n tränga fram til honom.
Den oafbrutna waean at höra räd, alfwarligen och högtidligt gifua, ffal i en ung Monarks sinne dana och i en mogen Konungs stadga aktning för sanning och rätt.
Och skulle ännu en gäng et oblidt öde upfätta pä Sveriges Thron en egenmägtig Konung, stall dock den förenade kraften af Hans Rädgifwares föreställningar, af Nationens fritt yttrade tänkesätt och af wisiheten om kommande Ständers vwilja, tidigt bryta Hans wäldsamma lynne.
Han stall ätminstone icke genom konstitutionens widriga beflut blottställa sin magt för en föredragande Embetsmans wägran af den Oonti-2- si^nation, hwarförutan Hans Befallningar icke blifwa gällande.
Konungens Stats-Räd utgör icke en i Hans Styrelse deltagande corp8, tilfatt af Rikets Ständer.
Utskottet bär trott, at den Styrande Magten kunde säkrare bewakas genom andra medel än detta, forn söndrade enheten och kraften af deras werkfamhet, och som hwarje stark Regent derföre skulle wara frestad at undanrödja.
Stats - Z44 Den 2 Junit.
Stats-Rädet är sammansatt afSmbetsmän som K nungen tilkallar, och hwilkas räd han hör icke blott af pligt, utan äfwen af förtroende.
Desie Embetsmän äro dels sädane, som under Konungen närmast lägga hand wto
Regeringsärenderna och följakteligen dela med honom hedern för det nyttiga som sker, nesan och hatet för det ffadliga; dels ock af sädana som utan detta listigare intresie i Styre.lsens ameende, bedöma kallt dest företag.
Konungen blifwer således uplyst af och uvlyst om sina Ministrar.
Utskottet bar, efter en mogen öfwerläggning, funnit, at Konungen borde äga magt at allena gora förbund med främmande Magter, börja krig och sluta fred Sadan är wärt Fäderneslands närwarande ställning, at det icke med egna krafter allena synes kunna uprätthälla sin sjelfständighet.
Denna beror dä af de förbund med andra Magter, som en klok Styrelse kan winna , men hwilka aldrig, i oen stund de slutas, kunna underkastas den offentliga pröfningen och de länga betänklighetcrne af en Lagstiftande eller också blott af en talrik Rädgifwande Lory?.
At Konungen ju mä emot en Fiendes anfall freda och frälsa Riket, derom kan ej nägot twffwel upstä.
Skulle dä äöans rättighet at göra krig inskränkas, sä blefws denna inskränkning blött gällande för anfallskrig.
Men detta förutsätter möjligheten at bestämma skilnaden emellan et sädant krig och det nödtwungna föriwarets.
Icke i det första krigiska steget, ty en Regent som ser sit land hotadt med anfall frän en angränsande
Magt och som genom bastiga rustningar och et dristigt slag kan förekomma fienden, bör wäl icke derföre anses hafwa fört sit land i et krig, hwars wäda Den 2 Juni.
Z45 han endast afböjt.
Deremotgifwas wisierligen flere anfalls-sätt, än det enda at med wäpnad styrka intränga pä en annan Stats område.
De fleste krig äro började i L-rbiuetten, innan de utbryta pä fälten, och hwilken kan dä afgöra om den Regent, som först eller den som sist läter sina ^louypsr myreberg,, är den angripande, öller, säsom bägge i stna ^ianiw8'Lr bewisa, den sig förswarande^ Hwilken kan afgöra, om den Regent, som personligen förolämpar den andre, eller denne, som med wapen bämnar sig, är den werklige Frcdsförstöraren?
Och om Grund-Lagarne förbjuda en Konung at göra krig, hwad hindrar den krigslystne Monarken at förmä sine Grannar til Fredsbrott?
Genom E-fningsLäger, anstälda nära deras gränsor, genom Lwetydiga underhandlingar, öpnade i samma stund nied deras Fiender, genom misilmndlande af deras Sändebud, genom ohöfwiskBrefwäpling, genom ätersända Ordnar, med fä ord, genom oräkneliga sätt at wäcka misitankar och misinöjen, ffal han omsider winna sit ändamäl.
Sweriges sednaste
Häfder lemna häruppä de mest talande wedermälen.
Det ännu fortfarande olyckliga krig, hwarf wär fordne Konungs sjelfrädiga personlighet störtat ost, war, efter de yttre formerna, för honom et förswarskrig.
Men om ocksä r någon händelse skillnaden emellan anfalls - och förswarskrig säkert kunde bestämmas, och om det förra wore en Konung förbudet, hwilken Samhälls-magt kunde dcrifrän äterhälla honom och skydda Stats-Författningen?
Ingen annan än Armeen, som pä gränsen, under flygande fana och fan hända i fiendens äsyn skulle wälja emel - 346 Den 2 Junis emellan brott emot Rikets Grundlagar och brott emot den mUckal, ,ska lydnaden, skulle, för at göra walet, alltid under wapen gröfwa krigets laglighet
Man mä afwen betänka, at Swerige är omgifwet icke af små fredliga kepnbligufir, som, aldrig fjelfwe angripande, hade endast i högsta nödfall at upställa et naciomUt motwärn, utan af twänne Stater, under oinskränkta enwälds-stprelser, samt i följd deraf med hastigt rörliga .r-mor.
I denna belägenhet är det nödigt för Sweriges sjclfbeständ, at desi Konung ina kunna ined Rustningar möta fiendens, och om nöden det fordrar, heldre angripa med fördel, än afwakta et krosiande anfall.
Wädligheten af denna magt förfwinner, dä de swärigheter beräknas, hwarmed utöfningen deraf altid är förbunden.
Konungen skall genast öfwer Krigsanledningarne höra hela Stats-Rädet och sedan kalla Riksens Ständer innan han lyfter de penningar, hwarmed kriget til en början kan utföras.
Möter Hans företag motständ i StatsRädet eller i Allmänhetens tänkesätt, sä är det sannolikt at Han wäl betänker anledningen bertil, innan Han ädrager fig ännu et motständ, och et wädligare, af Rikets allena beskattande Ständer.
Af Konungens magt at börja krig är den at göra fred en följd.
Angelägenheten deraf ar merendels sä tryckande, at den bör ankomma pä den styrande magtens enhet och wcrk-- samhet.
Ibland de forsta wilkoren för en Styrelses förmäga at werka kraftfullt och likstämmigt til sammanbundna ändamäl är magtcn at kunna tilsätta och afsätta de Embetsman, kom i Styrelsens overksamhet förnämligast böra deltaga.
Inom Den 2 Jemil. Z47 InomUtffotteL har denfräga upstätt, buruwida Landshöfdingar borde ibland sädane Embetsmän räknas.
Under sina öfwerläggningar härom har Utskottet icke tunnat godkänna någon ägande rätt til Syster, hwilka redan för tjugu är sedan förklarades bero af Konungens förtroende, och följakrligen icke nu under annat wilkor innehafwas.
Utskottet har endast beräknat Statens rätt och de mängfaldiga Medborgares, pä hwilkas trygghet och wälständ en Landshöfdings förhällande' kail werka.
Ware denna Embetsman icke mer än en werkställare afLagarne och af Konungens nttryckeliga befallningar, sa skulle Utskottet gerna hafwa instämt i de aktningswärde mäns tankar, som ansett Landshöfdingar böra bibehällas wid sina Embeten, intil desi de för bewisliga lagbrott eller för bewislig försumlighet at fullgöra Konungens bud, kunde derifrån lagligen dömmas eller medi skäl
Men en Landshöfding werkställer icke blott; han bör bereda Konungens Befallningar genom noggranna underrättelser om tilständet r hans län, genom nitiskt meddelade uplysningar om medlen at det förbättra.
Til denna friwilliga werkfamhet fordras skicklighet, kunskaper, wälwilja och en sann medborgerlig anda.
En Landshöfding, som ej ägde desia egenskaper, kunde ej medwerka til en walwillig och uplyst Regerings afsigter, och Länet ffulle sakna wälgerningarne af en sadan Regering intil desi döden omsider undanröjde hindret derföre, Regeringens eget werktyg.
Utskottets plur-ricke, som funnit Landets wä! oundgängligen fordra at Konungen mätte kunna afsätta ifrän Landshöfding-sysilor, bär ej befarat sädana misibruk af denna magt, som i nägon 548 Den 2 Junit. män kunde jemföras med den möjliga och sannolika nyttan deraf.
En Landshöfding som förwärfwat sig Länets tilgifwenbet och aktning, skiljes icke ifrän sit Embete, utan at Regeringen äfwentyrar wida mer än han förlorar, öcken Konung, som i detta fall, likasom i alla andra, mäste höra sit Stats Räd, skulle säkerligen, wid et sädant steg, fä emottaga föreställningar, som borde leda honom at eftersinna bwad hans egen ära och hans regerings anseende fordrade.
Magten at stifta, ändra, uphäfwa och förklara Lagar, i deras egentliga bemärkelse, tilhör efter Utskottets Förslag, likasom tilförene, Riksens Ständer gemensamt med Konungen.
Utskottet som föreser at den Grundlag som Riksens Ständer nu komma at fastställa icke kan blifwa fullkomlig, har welat öpna en möjlighet at förbättra den, när et mer än tilfälligt allmänt tankesätt derom hunnit stadgas.
Denna möjlighet borde likwäl wara omgifwen af förswärande korm-iliteter, nödwändtge at afhälla icke nog betänkte försök och at förekomma förhastade beslut.
Utskottet har derföre funnit, at inga incliviclueiia meningar i ämnen af denna wigt borde hos Riksens Ständers lllena wäckas, utan endast kunna der framställas, godkände och utwecklade af det Utskott, som Riksens Ständer wid hwarje Riksdag skulle förordna at granska Grundlagarne och anmärka Stats-Författningens brister.
Och pä det icke under nägot tilständ af wäld eller folk-prsta en StatS-förändrinq mä kunna med sken af laglighet genomdrifwas, har Utskottet fastställt den grundsats, at hwarje sädan föreslagen förändring icke förr Den 2 Junk. z4g än ä den nästföljande Riksdagen stall kunna antagas.
Rikets Livil. och Lriminsl-Lagar samt det gällande
Rätregängs-sättet torde i flera mål böra ändras; men frägorna derom, äfwensom den angående Förliknings-Domstolar, hwilken af en Högloft.
Ridderstapets och Adelns Ledamot blifwit i dest ilen^m framställd, spnas höra til et Lag-Utskotts beredning.
Den oeconomi8l<L
Lagstiftningen är förbehållen den Styrande Magien, hwars enhet och hwars uphöjning öfwer smä intere88en äro nödige för at bringa hwarje särstild del af et sammansatt Statshuöhällnings-<>^8wm6 til öfwerensstämmelse med de öfrige delarne, och med det hela. Likwäl är dek Riksens
Ständer förbehållet at pttra anmärkningar mot allmänna neonomina anstalter samt önskningar om förändringar deruti, pä hwilka, dä de äro wäl grundade och af allmänna tankesättet understödde, en Regering icke lärer kunna länge upstjuta at göra afseende.
Härwid har dock Utskottet noga sökt at förekomma den Lagstiftande Magtens insteg i den Stprandes werkställighets-ätgärder Til Utskottet hafwa blitwit remitterade flera lUemoriai, som i allmänhet handla om grunderna til wär Stats-Författning, och wista deribland om förändringar i National-Uepre8entationcn.
Den af Åtskilliga ofrälse Jordägare och Bruks-Jdkare wäckta frägan om delaktighet r denna Uepre8enration, har Utskottet funnit til grunden wara rättwis och billig; men dä nägot sätt til werkställigheten deraf annu icke blifwit med Z5o Den 2 Junii. med fullkomlig noggranhct upg jordt, och Ut stöttet, i saknad af nödiga uplysningar i detta ämne, icke kunnat något sadant i en hast upgöra, sä har Utskottet trott sig endast böra anmäla Hufwudfrägan til Riksens Högloft.
Ständers bifall; äberopande sig lnvad en Ledamot af Utstottet i denna del omständligen til ct nu medföljande iUoroLoU anfört.
Något widare yttrande öfwer ofwannamde lULmoriU-i- lärer Utskottet nu icke hafwa nödigt at afgifwa.
Swensta Folkets rättighet at genom Riksens etander sig sjelf beskatta, har af Utskottet blifwit sorgfälligt iakttagen.
Det är denna sjelfbeckattnings-makt, som upratthatter och befäster National-^epresLnnwionen
Dest tvärdande är följaktligen icke blott för Nationens wälsiand, utan äfwen för dest frihet af den yttersta wigt.
Utstottet bär fuunit at Konungens
Domsrätt borde utöfwas af en Konungens Högste Domstol, bwari Ledamöterne stulle blifwa ständige Embetsman och, för at wara sjelfständige, icke kunna af Konungen afsättas
Denna högsta
Domaremagt borde dock icke uprefas säsom en oombytelig Lorpoiaeion, til en Stat inom Staten.
Det har således funnits nödigt, icke allenast at de Ledamöter deraf, som för bewisliga fel kunde tiltalas, stulle efter Lag dömmas, utan äfwen at Riksens Ständer stulle kunna ifrän deras Embeten til et wistt antal wid hwarie Riksdag stilja dem, som genom älder, sjuklighet eller andre sädane orsaker blefwe oförrnög, ne at deras höga kall wärdigt upfylla, eller icke län - Dea 2 Z3i längre bibehölle bet allnränna förtroendet.
Ds kormsliwwj- härwid, som Utftottet tilstyrkt, synas böra utesluta all werkan af enffild stämpling och ägg, och tillika förekomma Riksens Ständers pröfning afsärssilteRättegängs-ärenden.
Man mä emedlertid ihägkomma,at de Högsta Domstolens Ledamöter, som pä detta sätt, genom et icke mouvsrsclc och pä inga lagliga bewis grundadt omdöme af en Riksens Ständers Nämd, mista deras Embeten, böra njuta nägon p-nsion, tilräcklig at gifwa dem en anständig utkomst I annat fall skulle, kanhända, ingen skicklig Embetsman wilja öfwergifwa en säker sysila, för at emottaga en osäker plats i Högsta Domstolen, och denna för hwarje Medborgare sä wigtiga
Rätt följakteligen blifwa sammansatt antingen af oskicklige personer eller af sädane, som förstode at utan laggrannhet i walen af medel bereda sin framtida sjelfständighet emot wäntade missöden.
En af Utskottets Ledamöter, Erversten Friherre von ulstén, har wäckt fräga om en allmän National-^rmerinF, hwilken, i anseende til det kraftiga förswar
Riket i krigstider i allmänhet, samt i synnerhet under desi nu warande högst betänkliga belägenhet, deraf ofelbart har at wänta, synes sä mycket mera förtjena Riksens Högloft.
Ständers synnerliga upmärksamhet, sorn förslagets antagande i fredlig tid torde möta de större swärighcter, hwilka leda deras ursprung frän grannars misitänksamma pc>- Utskottet fär ftuteligen i ödmjukhet anmäla, at enligt 85 L i til Regerings-For men - A-Z2 Den 2 Junti. men, äterstä ännu at utarbetas, utom den tilkommanve successions Ordningen, en RiksdagsOrdning och en Förordning om en allmän Tryckfrihet.
Den förra, eller Riksdags-Ordningen, torde Utskottet i sammanhang med RegeringsFormen fä föreflä.
Den sednare, hwartil et förslag pä H. K. H. Hertigens af Södermanlands befallning utarbctadt, lärer wara at förwänta, torde til Utffottets granskning blifwa Lfwerloinnadt.
Äfwenledes bör en Lag, som bestämmer Ledamöternas af Stats-Rädet ansvarighet nu stadgas.
Stockholm den 2 Junii 1M9. D. lUannerbeim. L. v. kloten. 6.
Lilverstolxe. 6. ^älerbetb. 8. v.
Ltockenström. k. Sk^öläebrancl. L. v.
Kosenstein.
Larl 6. dlorllin. 8ven V^ifkman L.son.
I Keinil.
Daniel Aberstein. 6. 6abn. platts kellrsson, ^n6. fansson D/cl^ert. ^on jonsson.
Nans Bila - Den 2 Junir. 253 Bilagor.
"Utdrag af Riksens Högloft.
Ständers Lon8tituti0N8 - Utstötts ^roeocoll den l5
Maj 1809. S. D. Herr ^siversten och Riddaren af Kongl. Swärds-Orden Friherre U. von Hilton uplaste och aflemnade til Utstottets?rotocoil et wid detta Utdrag deraf bilagdt lAemorial, angående en Allmän dlatlonLi-^rmorinA, hwarom Utstottet wille en annan dag öfwerlägga. ve Luxrs.
In 66cm Han8 färtL."
Asskritr.'
"Uti en tld dä Swerige inom mindre än twä är förlorat en tredjedel afsit^reLi-innehäll, och denna förlust ytterligare förstärkt en öfwerlägscn Granne, kan ej gerna samma ivliiltLir. inrättning, som gjordes uti L^.xi.Xi-s tid under helt andra bägge Rikenas olika förhallanden anses tilräcklig.
Swerige är, snart sagdt, ej -mer än hälften af hwad det war dä, och Ry§- land kan nästan anses fördubbladt emot dä, r synnerhet om man betraktar Polens och Turkiets fall.