Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Behofvet af en förenkling har sålunda länge varit insedt, och då man nu fäster uppmärksamheten derå, samt dessutom K.
M. har tillkännagifvit
Sin höga afsigt vara, alt å en dylik reform vara betänkt, anser jag såsom i bogsta måtto både lämpligt och rätt, att R.
St. å siu sida icke visa sig liknöjde för frågan, utan med tacksamhet erkännande K.
M:s nåd. omtanka, äfven gifva sin opinion i ämnet tillkänna.
Huruvida denna opinion bör innefatta en detaljerad plan eller ej, derom kail man hysa delade åsigler; dock skulle jag för min del tro, att R.
St., helst under sin närvarande sammansättning, ej äro vuxna någon närmare detaljering af frågan, utan att densamma fastmera bör hållas i sin största möjliga allmännelighet.
Den framställning, sorn Utsk. tillstyrkt, är visserligen tern ligen allmän, men jag tror likväl, att det vore bättre om Utsk. ännu mera generell öfverlemnade ärendet Den 13 November e, m. 258 lill K.
M:s höga pröfning.
Utsk. har nemligen tillstyrkt R. St.: ”alt lill K.
M. frambära uttrycken af deras und. tacksamhet för den af K.
M. nådigst meddelade förklaring, alt embetsverkens förenkling och reorganisation utgöra eli af föremålen för K.
M:s nåd. omtanka, samt hos K. M. i und. anhålla, att denna reorganisation måtte få byggas på den grund, alt, sedan ali domsrätt, äfvensom alla fiscaiiska och revisionsbestyr blifvit från de administrativa verken öfverflyttade på de andra verk, K.
M. dertill kan finna lämpliga, samtlige de administrativa verken måtte förändras till bureauer eller afdelningar under de respective Statsdepartementen.”
Månne icke detta sista uttryck är något för mycket positivt, och alt del vore bättre om man endast anhöll, att denna reorganisation matte ställas i ett närmare sammanhang med den sednasle organisationen af Statsrådet nemi. den närvar.
Departementalstyrelsen.
K. M. hade då fria händer alt bestämma, huruvida desse verk borde upphöra alt vara egenlliga collegier, eller blott ställas under närmare tillsyn och bättre conlroll af Statsrådsledamöterne i hvar sitt departement.
Att en reorganisation af styrelseverken i denna anda är af behofvet högeligen påkallad, tror jag bäst bevisas om man i minnet återkallar historien af desse collegier.
De hafva nemi. från deras första upprinnelse ingalunda varit hvad de nu fira.
De uppkommo ungefär vid samma tid, som 1634 års Reg.~ F., några något förr, någre något sednare, men alla i sammanhang med denna, och ur den grundidé, att hvar och en af Rikets fem höga embetsman, nemi.
Drotset, Marsken, Cancelleren, Amiralen och Skattmästaren, skulle äga sitt coliegium.
Drotset presiderade i Hofrätten, som stiftades 1614, Canceller:: i Cancellicollegium och Skattmästaren i Kammareollegium, hvilka båda Collegier tillkommo 1617.
Marsken fick till biträde Krigscollegium , sliftadt 1630, och Amiralen Amiralitetscollegium af år 1634.
I alla desse embetsverk presiderade således Rådets främste Ledamöter, och äfven andre
Riksråd voro der bisittare; de utgjorde sålunda verkliga afdelningar af Rådet, men ingalunda någre derifrån skilda instanser, såsom nu är fallet.
Afven de andre collegier, som något sednare tillkommo nemi.
Bergs- och Commercecollegierna hade lill presidenter Riksråder.
Alla voro de således organiserade i nära sammanhang med Rådet samt directe ställde under deltas ledning och inspection, hvarigenom Konungen äfven kunde i sitt Råd, hvilket ögonblick som helst, hafva en klar öfversigt af det helas gång och hvarje ärendes tillstånd för tillfället.
För närvarande är delta förhållande helt och hållet förändrad!, till stor skada för administrationens verksamhet, och reformen åsyftar således icke någon nyskapning, ulan egentligen blott en återgång lill den första, ganska lämpliga formen.
För att rätt kunna bedomina förändringens beskaffenhet, mäste särskildt afseende fästas å de olika functioner, som nu tillhöra collegierna.
De äro treggehanda, nemi. dämmande, förvaltande och rådgifvande.
Enligt det nu framställda förslaget, skulle 260 L) u n 13 November e. ra. all domsrätt från dem afskiljas, oell mig synes del klart, alt om alla rättsfrågor öfverfemnas till domslolarnc, så bör den enskilde, genom en dylik åtgärd, finna sin rätt lika väl bevarad och möjligen äfven bättre, enär domstolarne äro mera ollentiige än eolicgierne, oell den siste instansen då blefve Konungens Högsta Domstol, der offentlighet ägde rum, i st. f. Statsrådet, der någon sådan ieke finnes.
Det är visserligen sant, alt det har sina stora svårigheter att reglera gränsen emellan de rent juridiska och de blott administrativa målen, men absolut omöjligt, är det dock icke; och jag skulle tro, all uti den utredning af ämnet, som 1823 års särskilda Utsk. gjort, finner man en sådan fördelning, som skulle kunna läggas till grund för den blifvande organisationen i detta afseende.
Såsom förhållandet nu är, existerar så märkvärdiga anomalier, att eolfegierna understundom dämma i egen sak.
Det är t. ex. möjligt, alt Kammarcollegium afgör tvistefrågor sjelf utfärdar författningar, och således är både part, åklagare och domare i samma sak.
Sådant kan äfven hända i Krigscoll. t. ex. vid frågan om leveranser, dem Collegium sjelf uppgjort och der Collegium således dömmer emellan sig sjelf och den enskilde, lin sådan sammanblandning af makt utöfning måtte aldrig kunna stå tillsammans med en god lagskipning.
Såsom administrativa myndigheter uppfylla desse collegicr nu icke eller sitt ändamål.
De utgöra sä alt säga hvilopunktcr, der de mål, sorn emanera från Styrelsen uppehållas eller åtminstone så behandlas, att den sorn i Statsrådet undertecknat och skall ansvara för beslutet icke kan, såsom det tillkommer en rådgifvare, controllera deras vidare gång och befordra deras verkställande med den skyndsamhet och den ordning, som vederbör.
Då ingen ansvarighet hos Statsrådet fans, kunde det hafva något skäl för sig, att äga dessa collegier, i hvars tröga former ett slags garanti kunde anses ligga att mot maktmissbruk bättre skydda den enskildes rätt, än om densamma varit öfverlemnad åt en helt och hållet centraliserad styrelseform.
Men nu, då ansvarige Statsråd finnas, och då den conslitutionella grundsatsen Ii vi la r derpå, all ett strängt ansvar kan ä rådgifvarne utkräfvas, men detta är omöjligt och obilligt om ej den, pä hvilken ansvaret hvilar äfven äger makt att se till huru lians tillstyrkanden verkställas och åtgärderna handhafvas, så är det äfven af behofvet påkalladt, alt denna del af Styrelsen ställes i öfverensstämmelse både med en sådan princip, med sin egen historia och sakens natur.
Jag skulle derföre tro, att framställningen härom borde bifallas, meri med den förändring i redactionen, som jag tog mig friheten att föreslå, eller, om ämnet anses vara för litet ulredt, att man da återremitterade betänk.
Den siste värde talaren har med mycken skicklighet och sakkunskap utredt den vigtiga och allvarsamma sidan af den nu under öfverläggning varande frågan, Den 13 No ve ni ber e. ni.
Cl men jag tillslår, att jag betviflar, huruvida han verkligen derigenom befordrar del ändamål, för hvilket håde lian och, jag förklarar det, äfven jag äro lifvade.
Denna diseussion har nemi. på ett så originell och, alt jag så må säga, dramatiskt säll blifvit inledd, att det verkligen, tror jag, blifver svårt att nu företaga frågan under en vanlig analytisk och ratiocinerande form för debatten.
Dessutom kan jag icke neka, att jag likasom tvekar, huruvida icke den ledamot, sorn först började discussionen, uppfattat det lämpligaste sätt, hvarpå frågan här borde behandlas, ty det är klart, att om man här vill ingå uti en fullkomlig sakdiscussion, så stöter man på patrull.
Ja, jag tror, alt denna fråga är så beskaffad, att om man önskar dess fortgång, sedan Utsk. tagit ut steget så godt det kunnat, så bör man mindre derom tala än handla.
Jag skulle derföre önska, alt discussionen nu vore slut, pä det att vi måtte kunna afgöra saken genom votering; ty att discutera, alt vidare öfverlägga 0111 en sak, hvilken, enligt hvad Frih.
Ridderstolpe nyss anfört, sedan 28 år varit väckt och af förnuftige män i Sverige begrundad, det tror jag icke leda lill saken.
Jag anser mig höra tillägga, att alia de, sorn äro af samma tanka som Hr Gripenstedt, böra akta sig för alt yrka en återremiss, aldra minst på ett sådant skäl, som det han anfört, emedan jag icke kunnat fatta annat än alt det amendement, som Hr Gripenstedt föreslagit, är af den enkla och klara beskaffenhet, att man icke kan betvifla det ju icke K.
M. skall inse nödvändigheten af att vid en blifvande reorganisation af styrelseverken, ställa densamma i öfverensstämmelse med den antagna departementalstyrelsen.
Detta går således vår hön förutan, om K.
M. får en allmän opinion härom från R.
St. och sedan företager ämnet till nåd. pröfning.
Den vid förevar, betänk, fogade reservation upplästes på begäran af Gr. Gyldenstolpe, Ant.
Cahr., som derefter yttrade:
Jag anhåller att fä hörja mitt yttrande dermed, att jag förklarar mig ingalunda tillhöra det af Frih.
Ridderstolpe omnämnda gamla gardet, och att jag således icke eller är bland dem, som anse en förändrad organisation af styrelseverken såsom obehöflig.
Det är endast i afseende på den form, hvarunder, Utsk. framställt detta behof, som jag är af olika tankar med Utsk.
Jag anser nemi., att just af det skäl, att K. M. försäkrat R.
St. derom, att K.
M. fästat sin nåd. omtanka på dessa föremål, nemi. embetsverkens förenkling och reorganisation, samt tillika lofvat, att med det snaraste dertill framlägga nödige förberedande förslag, eller rättare sagdt dertill inhemta R.
St:s medverkan, just derföre anser jag det vara skäl för II.
St. att icke sjelfvc göra några villkor i afseende på denna reorganisation.
Jag anser dessutom, att R.
St. omöjligen kunna äga den erfarenhet och den enhet, som erfordras för att framlägga sådane förslag, på hvilka en sådan organisation nöjaktigt kan hvila, ulan mäste de i det fallet afvakta K.
M:s nåd. framställning i ämnet.
Utan en sä - 262 Den 13 November e. m. dan framställning å K. M:s sida, utan att K. M., som från den högsta synpunkten bedömmer en sådan reorganisation, har framkommit med ett förslag, som K. M., efter inhemtade upplysningar i ämnet, anser vara det bästa, förr kunna icke R.
St. bedömma denna fråga i dess helhet, och jag skulle derföre anse för oriktigt, alt nu framkomma med ett förslag, deruti R.
St. likasom påpeka de hufvudsakliga grunderna, på hvilka den kommande reorganisationsfrågan skulle byggas.
Det är således icke af afvoghet emot sjelfva saken, som jag anhåller, att R. o. Ad. måtte afslå detta Ekon.Ulsk:s betänk., utan just derföre att R.
St. genom dess antagande skulle anses hafva, om jag så får uttrycka mig, bundit händerna på K.
ÄJ. i denna fråga.
Jag har ofia hört, att R.
St:s önskningar anses nära nog såsom börande de af K.
M. bifallas, och just för att undvika, att något sådant skall blifva en följd af en sådan framställning, som den nu ifrågasatta, utan på det att tvertom frågan må stå så öppen för K. M. som K.
M. sjelf det önskar, så tror jag, att R.
St. göra bäst alt icke framställa någon önskan i detta afseende, och får jag således af det skäl, att frågan mätte blifva på bästa sätt afgjord, anhålla om afslag å betänk.
Ilr Westerstrand, Pehr:
En ledamot af R. o.
Ad. har ganska fullständigt anfört historien om styrelseverken intill år 1823, och som denna historia der blifvit afbruten, anhåller jag att fä göra en fortsättning.
Sedan ett vid 1818 års riksdag, för behandlingen af frågan om styrelseverkens organisation, tillsatt särskildt Utskott afgifvit sitt betänk., anhöllo R.
St. hos K. M., alt lill ämnets utredning, en comité' mätte nedsättas.
Betänk. af en sådan comité' blef vid 1823 års riksdag R.
St. meddeladt, och ett då åter tillsatt särskildt
Utskott utarbetade ett fullständigt och grundligt förslag, enligt hvilket alla rättsfrågor borde afsöndras från förvaltande verken och behandlas af domstolarna.
Detta har, så vidt ske kunnat, blifvit verkställdt medelst utfärdande af 3 K., förordna af d. 17 April 1828; deri namnes uttryckligen, hvad som nu blifvit exempelvis såsom nödigt yrkadt, att domstolarne böra behandla beståndet, uppfyllandet eller rätta tydningen af contracter emellan Kronan och enskilde. 1823 års Utskott hade äfven föreslagit införandet, för regeringsäreudena, af en deparlementalstyrelse.
En sådan är äfven i nära öfverensstämmelse med Utsk:s förslag redan införd.
Under en sådan styrelse ansåg Utsk. att, med undantag af Kammarcoll.
, som borde förändras till ett Manufactur-och Commercecontor, och Bergscollegium, som borde blifva ett Bergscont., Rikets Öfrige collegier borde bibehållas, för att a)
Såsom centralverk i andra instansen utgöra förvaltningen af den slyrelsegren, hvartill de böra, samt alt tillse, det underordnade myndigheter iakttaga densamma rör:de författningar; - Den 13 November e. m. 263 b) Afgöra vissa med ärendenas förvaltning sammmanhängande särskilda mål; c) Upplysa och förbereda dem, hvaröfver utlåtanden eller förslag blifva infordrade; d) Enligt föreskriften, förvalta Kronans egendom och medel, anskaffa dess förnödenheter och vaka öfver underordnades hushållning med beggedera; och e) Upprätta förslag lill åtskilige embeten, hvartill Konungen utnämner, och att sjelfva besätta de ringare.
Dä således hvad R.
St. önskat, i den nu åter väckte fråga, blifvit till stor del redan verkstäldt, och då vid det lill pröfning förevar, betänk, är myckel att anmärka, — hvaribland jag endast vill anföra det, att Utsk. behandlat domsrättens afskiljande från de administrativa verken såsom en helt ny fråga, och att det föreslagit, att alla flscaliska och revisionsbestyr må öfverllyltas på de andra verk, K.
M. dertill kan finna lämpliga, hos hvilka, om sådane verkligen skulle kunna utfinnas, de verk, som hafva bestyr med leveranser m. m. och som behöfva få reqvisilioner och räkningar reviderade innan utbetalningar ske, skulle reqvirera, för hvarje tillfälle, biträdande fiscaler och revisorer, snarare till inveckling, än förenkling af ärendenas gång, — tillstyrker jag afslag på betänk.
IIr Rosenblad, Bernh.
Detta vigliga betänk, erbjuder mycket alt anmärka, håde emot form och innehåll.
Då man känner, huru i sednare lider anspråk blifvit gjorda derpå, att sådana förslag, som R.
St. i önskningsväg till K. M. inlemna, skola finna ovillkorlig efterföljd, oell huru, när så icke skett, man ansett sig äga gilltig grund till anklagelse och åtal mot Konngens rådgifvare; så torde det vara en pligt att väl och noga undersöka en så vigtig förändring, som upphäfvandet af den administrativa form, hvilken i 200 år i Sverige funnits, innan man derom till K.
M. framhår en und. önskan.
Men en sådan undersökning saknas helt och hållet i Ekon.Utsk:s alldeles omotiverade betänk., och att återremittera detta skulle vara så mycket mera ändamålslöst, som det torde lätt inses, att det icke går an att öfverlemna en sak af den beskaffenhet, som den nu ifrågavar., till behandling af ett Utsk., hvilket är sammansatt af 48 medlemmar, och som har att befatta sig med en sådan mängd af olikartade ämnen, ifrån de mest invecklade i uppfostringsväg ända ned lill lagstiftningen för-gärdesgårdars underhåll, kyrkoväklares tillsättande o. d. m.
När vid föregide riksdagar denna fråga varit å bane, har den varit behandlad af ett särskildt, endast dermed sysselsatt fåtaligt Utsk. hvartill hvarje RiksSt. valt de medlemmar, sorn då ansetts i kunskaper, i erfarenhet och i sakkännedom vara de mest egnade alt utreda densamma, innan R.
St. gingo att deröfver uttala sin tanka, en tanka som de dock hittills alltid med varsamhet uttryckt.
Jag tror sålunda, hvarken alt man nu bör bifalla Utsk:s hemställan, icke ens med den föreslagna 264 Den 13 November e. m. jemnkningen i uttrycken, ej eller att det skulle tjena lill något ändamål alt återremittera detsamma.
Vid den historik i afseende på collegicrnas tillkomst och denna frågas behandling, som af en värd ledamot blifvit framställd, är mycket att tillägga, och många anmärkn:r att göra.
En annan värd ledamot har i detta afseende redan anfört och upplyst, hurusom bemälde talare, då han omnämnt på hvad sätt frågan behandlats efter år 1809, stannat pä halfva vägen; jag anhåller nu alt dertill ytterligare få göra några tillägg.
Det är sant, alt våra collegier egentligen kunna anses härstamma frän 1634 ars Reg.F., ehuru en eollegialbehandling af förvaltningsärenden redan förut fans; men detta bör göra det så mycket mera betänkligt, att utan närmare pröfning upplösa denna form, dä man känner, alt 1634 års Reg.F. var författad af Konung Gustaf II Adolph och Axel Oxenstjerna.
Deremot är del icke alldeles riktigt, ehuru eli sådant påstående igenfinncs uti ett utlät. af 1818 års Särskilda Utsk., att den collegiala formen 1634 var detsamma som i allmänhet kallas en ministerstyrelse med bureauer.
Det är visserligen sant, att Riksembetenas innehafvare, de högste medlemmarne af Konungens
Råd, voro collegiernes presidenter, alt bland collegicrnas öfrige ledamöter äfven voro några af Rikets Råd, och att det således dä faus ett närmare samband emellan Konungens
Råd och collegierne, än som nu är fallet.
Det var dåvarande tiders enklare förhållanden, den mycket mindre mängd af detalj-göromål, som då förekommo, äfvensom den mindre utvecklingen af de industriella förhållandena, som medgåfvo dessa liders enklare former, hvilka ater nu skulle vara omöjligt att införa; men icke hade derföre ordföranderne i dessa collegier ensamme afgöranderälten, hvilket utgör egentliga kännemärket pä en ministerstyrelse med bureauer.
Man behöfver i detta afseende blott erinra sig, att ett af desse collegier var Hofrätten eller Hofrätterne, sedan den blifvit delad på flere håll, d. v. s. Konungens d. v. Högsta Domstol; det var icke en man, som der algjorde.
Det är en stor skillnad pmellan en ministerstyrelse, der målen väl utarbetas eller beredas af underordnade bureauer, men chefen ensam har afgörande rösten, och en collegial förvaltning, hvaruti alla ledamöterna hafva vota och chefen endast afgörande rösten, när rösterne äro lika.
Del skulle visserligen vara önskligt, om våra deparlcments-chefer kunde tillika vara presidenter i Rikets collegier; men då jag befarar, alt dc redan hafva allt för många göromål, anser jag det nu overkställbar!.
Vidare anhåller jag att till historiken öfver detta ämne få lägga några ord.
Hvad först beträffar den und. anhållan i afseende på styrelseverkens organisation, som R.
St. vid riksdagen 1S09 —1810 till K.
M. afgåfvo, så får jag fästa uppmärksamheten derå, att den alldeles icke gick derpå ut alt afskaffa collegialstyrelsen.
Tvertom hade dåvar.
Ständer, genom antagande af de grundlags-§§, hvilka förutsätta collegiernes tillvaro, Den 13 Novem Ij er e. m. 305 i sjelfva grundlagen bestämdt uttalat den åsigten, att collegierna borde bibehållas.
Ständerne begärde endast, på sätt deras skrifvelse af d. 3 Jan. 1810 upplyser, att K.
M. mätte genom en comité' af nitiske, driflige och kunnige män utarbeta en fullständig plan till sådane indragningar i statsverkets utgifter, som K. M., vid afgifvandet af Dess nåd. propos. om statsverkets tillgångar oell behof, yttrat sig förmoda kunna förenäs med riksstyrelsens tillbörliga bandhafvande, derigenom att de allmänna ärendenas vård och behandling uppdrogs ät färre dock bättre lönte tjenstemän, och R.
St. utsatte 2:tie premier för det tjenligaste förslag tili arbetets reglering inom Rikets hofrätten, collegier och styrelseverk.
Således förutsattes äfven häri fortfarandet af collegiernc.
I anledn. af det betänk, af Särskilda Utsk. vid ISIS års riksdag, för hvars åsigter Hr Gripenstedt redogjort, anhöllo dåvar.
Ständer, utan alt yttra sig öfver de i betänk, innehållna grunder, att K.
M. täcktes förordna en comité', för att genast och verksamt företaga en ny reglering af Rikets embeten och tjensler, jemte ett för hatt ra dt arbetssätt, sä alt eomite'ens förslag kunde vid nästa riksdag för R.
St. framläggas.
En sådan comité' nedsattes, som afgaf dels ett fullständigt förslag i ämnet, dels jemte Lagcomite'en och comite'en för de ekonomiska förfaltningarnes öfverseende, äfven ett förslag rör:de rättsfrågors skiljande från de administrativa verken..
Ordföranden och en ledamot afgåfvo särskilda fullständiga förslag i ämnet.
Samtliga öfverlemnades vid 1823 års riksdag lill behandling af ett Särskildt Utskott, som äfven afgaf sitt förslag.
Alla dessa förslag instämnde deri, att de tillstyrkte sådane förändringar i Statsrådets organisation, som hufvudsakligen voro lika med hvad år 1840 blef antaget, men äfven deri, att de afstyrkte en ministerstyrelse, sådan som 181S års Särskilda Utskott tänkt sig den.
Beslut i anledn. häraf blef, att de, med åberopande af de utaf Särskilda Utsk. anförda bufvudgrunder, hos K. M. anhöllo, ”det K. M. i nåder täcktes till verkställighet befordra de delar af Särskilda Utsk:s förslag, K.
M. fann leda till Styrelsens förenkling och till inskränkning i embetsmännens antal.
” I öfverensstämmelse med denna R.
St:s anhållan, har icke allenast en mängd rättsfrågor från collegierna öfverfiyttals till domstolarne, utan nästan alla collegier hafva omorganiserats med nya arbets-ordningar, och isynnerhet en högst betydlig förminskning skett i ledamöternas och öfrige tjenstemännens antal, och detta oaktadt att ärendena i allmänhet år efter annan betydligt ökats.
Så t. ex. har det verk, af hvilket jag är ledamot, nu knappast hälften så många ledamöter, som förut funnos på en enda division deraf.
Detta torde visa, att den år 1809 först ifrågasatta förenkling af styrelseverken blifvit tilländabragt på ett sätt, öfverensstämmande med R.
St:s egna uttryckta önskningar.
Jag anhåller nu att fä yttra några ord i sjelfva frågan, enär den en gång blifvit bragt å bane, samt huruvida man i allmänhet kan anse nyttigt, att i vårt land afskalfa collegierna.
Innan jag 4 II. 34 2G6 Den 13 November e. m. går alt härutinnan yttra mig, heder jag de värde ledamöter, sorn hysa andra åsigter, vara öfvcrlygade derom, alt jag så mycket mindre kan i detta fall misskänna den riktning, som deras tagit, som jag tillstår, alt, då jag ännu var ung och delade ungdomens vanliga benägenhet att med liflig värma uppfatta tillämpningen af de allmänna satser, om hvars riktighet man är öfvertygad, ulan alt iakttaga alt vid användandet en mängd förhållanden måste afses, om ej verkan skall blifva motsatsen af hvad man åsyftat, — jag sjelf frän denna bänk försvarat dessa åsigter.
Men ehuru i allmänhet mina grundsatser på de 21 år, hvilka förflutit sedan jag för första gängen talade på detta rum, icke undergått någon förändring; har likväl denna tid, rik på erfarenhet af de verkliga sakförhållandena, uti ifrågavarande afseende hos mig stadgat en annan öfvertygelse.
Det särskilda förhållandet, alt jag sjelf blifvit ledamot af ett collegium, har härvid icke kunnat utöfva något inflytande af eget intresse.
Från det embete jag innehafver, kan, enligt gällande grundlag, endast lagen entlediga, och då hittills i Sverige under alla skiften af olika regeringssätt aldrig någon lag erhållit retroacliv verkan, kunde jag personligen ingenting förlora genom indragning af collegiirådernes embeten, tvertom vinna förmånen ali få min innehafvande lön tili en sinecure.
Vid frågan om collegiernes förvandling lill bureauer under Departementcheferne, hör man afse loljderne i tvenne hänseenden, l:o ärendenas behandling, och 2:o embetsmännens ställning.
Beträffande ärendenas behandling, så handläggas nu, såsom bekant är, de fleste mål, innan de för K. M. af
Departementschefen föredragas, af vederbörande collegier, och många ärenden, äfven besvärsmål, stanna vid dessas afgörande, utan att K. M. dermed besväras.
Föredragningen inom collegierne är vanligen fördelad emellan ledamölerne, på sä sätt, alt hvar och en föredrager sin detalj, i hvilken han sålunda företrädesvis bör förvärfva en särdeles specialkännedom, men hvarvid en möjlig ensidighet eller vårdslöshet i behandlingen controlleras af hans i besluten deltagande colleger.
Den trägna behandlingen af samma slags ärenden under en mängd af de olika förhållanden, hvarunder de kunna förekomma, mäste gifva dessa embetsmän en förtroligare bekantskap med alla de omständigheter, sorn vid speciella frågors afgörande mäste afses, och således en förmåga att lättare kunna utreda målen, än sorn kan väntas af den dervid ovane, äfven om denne i snille och allmänna insigter skulle vara de förre öfverlägsen.