Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag behöfver väl ej påminna derom, att hvad jag nu haft äran yttra ej blifvit anfördt i akt och mening alt förorda bränvinsbränning i allmänhet.
Det bar blifvit sagdt för att efter min förmåga främja hvad jag anser vara rätt och billigt, samt för att uprätlhålla förtroendet till Konungens ord, såsom det af ålder här i landet varit brukligt.
Jag anhåller och hoppas, att R. o. Ad. måtte afslå det Serskilda Utsk:s ifrågavande Betänk.
Adam: anförde skriftligen:
Det serskilda Utsk. har i sitt Betänk., som nu kommer till öfverläggning, ganska utförligt och väl motiverat de skäl hvarpå det grundat sitt beslut att afstyrka bränvinsbränning under instundande April månad; och Reservanlerne hafva ock å deras sida icke uraktlåtit att framdraga några talande skäl för den motsatta äsigten.
Men, om man noga och opartiskt öfverväger saken och begrundar närvande tidsförhållanden, äro de förra, eller IJtsk:s skäl, efter milt begrepp, vida öfvervägande och talande.
Reservanterne tala, bland annat om kungsord.
Detta är, man måste medgifva det, ett betydelsefullt ord.
Men, de böra besinna att d. 13 Juli nästl år, var resultatet af den då växande grödan i värt land icke känd; ännu mindre kunde man, vidden tiden förutse och beräkna alt skörden i nästan hela Europa skulle blifva så ofördelaktig sorn det sedan har visat sig.
Enligt hvad man nu har sig bekant, hafva icke mindre än sju Länsstyrelser redan inkommit med framställningar om undsättning till afvänjande af befarad hungersnöd, och flera torde, måhända inkomna.
Detta vill jag tro, har mycket att betyda.
Spanmålen är nu ock, vid midvintren upstigen till ovanligt höga priser: hvete 28å 30, råg 20 å 21 och korn till 14 å 15 R:dr rgds tunnan.
Vi hafva ännu ett talande skäl för bränvinsbränningens inställande under April månad, nemi. de krigiska rörelser som upstått i Europa och förväntande kryssande flottor i Östersjön, som få tillåtelse att proviantera i våra hamnar.
Vi torde möjligen äfven komma att proviantera för arméen.
Ett export-förbud deremot anser jag skulle vara högst skadligt och störta fleras ekonomiska välfärd.
På grund af alla dessa talande skäl, skulle jag tro att nöden hulingen lag och att Betänk, bör bifallas; och om detta af tre Riks stånd sker, inga grundade klagomål böra kunna npstå i den händelse att K.
M. sedan täckes sanctionera ett sådant beslut.
Att inställa ifrågavande bränvinsbränning, eger K.
M. dessutom, under förevar:de tidsomständigheter full rättighet, utan Ständernas tillgörande.
Slutligen vågar jag påstå att, då en stor del bränvinsbrännare de föreg:de åren och sednast förliden höst haft en så stor 334 Den 4 Februari f. m. slem vinning af deras handtering, till landets skada och förderf, vore det ett välförtjent straff för dem om bränvinsbränningen nu blefve instäld.
Deras spannmål och potates, äro derför icke förlorade.
Jag får vördsamt yrka bifall till Betänkandet.
Hr Adelborg, Anders Otto, anförde dels skriftligen dels mundtligen:
Uti ett constitutionelt samhälle, der makten är delad mellan folket och dess Konung, fordras det den mest grannlaga och fina upmärksamhet de tvenne Statsmakterna emellan, på det att de, inskränkta inom sina verkningskretsars tillbörliga områden, ej må träda hvarandra för nära och dymedelst störande ingripa i hvarandras förhållanden.
Endast genom ett noga iakttagande af det tillbörliga i denna väg, få de, hvar för sig, den fasta och säkra hållning, hvilken utgör den sanna grundkräften i den constitutionela statsformen.
Hvarken nit eller öfvermod må leda någondera för långt, ty steget, en gång taget, leder till följder, som ej kunna beräknas.
Utgående från denna synpunkt kan jag ej annat än på det högsta beklaga om förevar:de Betänk, kan komma att af R. o. Ad. bifallas.
Redan d. 13 Juli sisll. år, utgick från Regeringen en skrifvelse, hvilken med fästadt afseende på de då för banden varande, mörkare utsigterna, för landets skörd, inskränkte bränvinsbränningen frän (i till 2:ne månader.
Detta välbetänkta och sant landsfaderliga företag, så nyttigt och nödvändigt, ur hvilken synpunkt man än såg det, klandrades dock starkt af många.
Utan att kasta en blick öfver landet i sin helhet, för att derpå kunna grunda sitt omdöme, rättade man sig blott, dä såsom vanligt, efter enskildta intressens rop, och ansåg Regeringen hafva tagit steget alltför långt, i det den inskränkt till ^:del af den vanliga, den verksamhetstid som varit tillåten för en, uti landets inre så djupt ingripande näring som denna.
Sommaren fortgick under omvexlande väderlek; det sjunkna modet åter lättadt, af den aldrig svikande Försynens milda hand, steg ånyo med vårsädens inbergning å hvilket skörden blef vida öfver hvad man kunnat hoppas.
Rotfrukterna af ymnig och i allmänhet god beskaffenhet inhöstades och lifvades, genom sina rika förråd, hoppet på en bättre framtid än man tänkt sig vid inbärgandet af den klena höstsäden och den ovanligt låga höafkastningen.
Visserligen var landtmannens ställning ej god, ej utan bekymmer gick han ett kommande år till mötes, heldst sedan andra yttre omständigheter, af oberäknelig följd äfven börjat göra sig gällande; men tryggad vid egen sparsamhet och kraft, och sin Konuugs ord, fanns för nationen ej egentligt skäl att klaga.
Sådan var ställningen d. 15 Nov., då R.
St:r sammanträdde, sådan är den ännu; ty ännu råder ett ostördt lugn, och tillräckliga, om ej rika, tillgångar finnas i landet.
Oaktadt att således ställningen i ekonomisk väg synes vara bättre nu än den 13 sistl.
Juli har man dock framkommit med ett Betänk., hvilket förordar en motion, Den 4 Februari f. m. 335 som går ut på att än ytterligare inskränka bränvinsbränningstiden, och det på ett, under närvar:de omständigheter känbart sätt, derigenom att man under den svåra foderbrist som nu pågår, vill borttaga den af många, såsom hjelp för sina ladugårdar, påräknade bränningstiden i April månad.
Man har föreburit såsom skäl härför, en mängd anledn:r, hvilka äro af den beskaffenhet, att de dels öfverdrifvet framställa förhållanderna, och dels äro beräknade på omständigheter, hvilka man tror skola inträffa, utan att de i verkligheten ännu förefinnas.
Hvad som är säkert är dock, att ingenting factiskt bevisar någon vidare inskränkning såsom nödvändig.
Den stora fruktan för alltför updrifven bränneri-rörelse under nästkommande April månad har åtminstone hitintills befunnits ogrundad.
Gående med mina upgifter litet längre än Hr Gripenstedt kan jag ifrån 21 län relatera förhållandet och befinnes det i närvar:de stund visserligen vara angifvet 15,919 bränvinspannor för April och således 1,029 flera än för år 1852; men deremot befinnes kannerymden af alla dessa sammanlagda understiga föreg:de års med 7,293 kannor, hvaraf synes att bränvinsbränningen i st. f. ökad, om så fortgår, lärer blifva minskad under denna, i mångas inbillning, så fruktansvärda månad.
Detta förhållande visar äfven, att de som till denna tid anmält sig till bränning, äro i allmänhet mindre gårdsbrukare, hvilka ej så mycket räkna på bränvinstillverkningen som direkt inkomstkälla utan mera på dranken för att till kreaturens framfödande öka sitt, i år serdeles- klena, foderförråd.
Dessa omständigheter tyckas således vara af den art att den välvilligt, men tanklöst framkastade motionen ej af dem få ringaste stöd.
Hvad som för öfrigt i den nära eller fjerran framtid kan ske, deröfver råder endast Gud, derom kunna vi föga dömma.
Vi böra dock derföre visserligen ej lemna allt till sista stunden, detta kan ej vara min mening, men då vi gifvit åt viss myndighet rätt, att i oförutsedda fall, när hastig och kraftfull handling gäller, besluta och verka, så tyckes mig att vi, trygga vid den ordning, vi stadgat för vårt samhälles gång ej opåkallat böra störa densamma, och derigenom visa ett misstroende, som ej kan hafva annat till påföljd, än att skada, det anseende af kraft, som en öfverhet bör ega.
Finner Konungen att rikets inre och yttre angelägenheter så fordra, så återstår ju för honom att när som helst han sä för nödigt anser vidtaga de åtgärder, som äro behöfliga till betryggande af nationens väl. För Honom finnes ju ej brist på utvägar i detta fall, och han lär ej heller uraktlåta att begagna dem när det så tarfvas.
Att nu, i förtid, innan någon verklig fara är å färde tvinga honom att välja emellan en hos en Regent ganska naturlig böjelse att göra representationen till viljes och Sin egen på djupare insigter i förhållanderna grundade öfvertygelse, vore efter min tanke, ej rätt, ja, ej ens värdigt.
Eftergåfve Konungen för en sådan af R.
St:r uttryckt önskan, och helt andra förhållanden upstodo, än de man väntat, hvilka omintetgjorde nyttan af ett dylikt medgifvande, hvad blef följden deraf?
Jo, i första rummet, att Konungen, genom återtagande af 336
Den 4 Februari I. m. nyss utgifven lag, kom att bryta ett gifvet löfte, hvarvid en stor del af landets befolkning med vanligt förtroende fästat sig, och sålunda skadande
Sitt eget anseende, kom att bidraga till tusentals enskildta förluster, känbarare än vanligt under en sådan tid som denna.
Befunnes åter det steg, man nu, genom denna önskan vill förmå Konungen till, såsom rigtigt af följderna besannadt, så frågas: om landets fördelar ej på annat sätt kunnat försäkras än genom det i mina ögon vidriga företag, å den ena Statsmaktens sida mot den andra, som nu är å bane?
Konungens ord bör inför hans folk vara heligt, fullt och fast, bör det sig vid detsamma kunna förlita, och endast de mest utomordentliga händelser, kunna tillåtas, att, då ingen annan utväg finnes, rygga detsamma.
Mångfaldiga hafva, under tidernas längd, de båda Statsmakternas försök till ingrepp på hvarandras områden vant, — må de blifva sällsyntare, och derigenom upstå ett större inbördes förtroende, och en gemensamt starkare kraft!
Ogillande motionens innehåll, såsom yrkande på en både opåkallad och alltför tidig åtgärd, hvilken jag, för min del, ej kan linna af Serskildta Utsk:s majoritet vara utredd så, att det rättfärdigar afgifvandet af ett dylikt önskningsmål, anhåller jag, att R. o. Ad. behagade afslå ifrågavande Betänk.
Hr Bergenstråle, Claes, anförde skriftligen:
Jag har aldrig bränt bränvin och kommer ej eller att någonsin göra det.
Af känsla och pligt för det allmännas väl, manas jag visserligen att medverka till dess inskränkning; men min rättskänsla förbjuder mig att dertill använda sådana medel, som om jag skulle hylla den satsen: att ändamålet helgar medlen.
Utsk. har uti dess Betänk, så fullständigt uptagit skälen för och emot det resultat hvari det sluleligen stannat, att jag anser mig endast böra yttra några ord om effecten af hvad som blifvit föreslaget; likvist är det ett af skälen som jag icke bör förbigå, nemi det: att om bränningen ej inställes i April, vore det att emotse oro och upror: för mig är det oförklarligt huru ett R.
St:rs Utsk. kan framkomma med ett dylikt motiv; skulle R.
Sta grunda sina beslut uppå sådana förespeglingar och hotelser, så vore just det ett sätt att framkalla upror, icke endast vid ett utan vid flera framtida tillfällen.
Förslaget innebär en tillstyrkan det R.
Sta- skulle hos K. M. i underd:het begära inställelse af bränningen i April hvarigenom K.
M. skulle bryta det löfte som H. M. i en allmän kungörelse gifvit landets innevånare.
Förr har man på det högsta värderat lielgden af kungsord, och nu skulle R.
Sta ingå och begära att K.
M. skulle begå ett löftesbrott. R.
Sta skulle således sätta K. M. i den så högst obehagliga ställningen att anlingen våldföra
Sina rättskänslor och bryta ett redan offentligt gifvit löfte, eller ock, som jag med all säkerhet vågar hoppas, vägra bifall till Stanes önskan.
Skulle Den 4 Februari f. m. 337 Skulle den befarade nöden inträffa, eller om den ock uteblefve, så blefve sädesprisen efter de allmänna förhållanderne i båda fallen höga, hvarigenom framkallades tusentals beklagelser, och på hvem kastades då skulden? jo, otvifvelaktig! på K.
M. som icke efterkommet St:rnes önskan.
Jag hemställer till Eder Mine Hrr, om det vore R.
St:r värdigt att så blottställa K.
M. och försätta Honom uli en för dess ädla hjerta så högst smärtsam ställning!
Men äfven härförutan får jag fästa upmärksamheten på hvad som skulle vinnas genom det föreslagna bränvins-förbudet i April.
Det är allmänt kändt att skörden missgynnande utfallit icke allenast i vårt land, utan äfven i ullanden; af detta skäl, äfvensom af de pågående krigsrustningarne, är det med all säkerhet att motse stora behofver och högre sädespriser i utlanden, vida mer än hos oss; följden deraf blir otvifvelaktig!, att de som ega säd att afyttra, söka alt den exportera, hvarigenom oaktadt bränningens inställande i April, brist på säd och höga priser derå, i alla fall skulle inträffa, och hvari bestodo då vinsten af förbudet?
jo, uti en rättsvidrig och lill intet gagnande åtgärd!
Bränvinsförbud i April, utan att ställas i förening med ett export-förhud, tjenar således intet till förekommande af den befarade nöden.
Utsk. har väl äfven vidrört denna åtgärd, men anser den mera förnärmande det allmännas rätt; jag förordar den ej, och den tillhör dessutom icke denna frågan; men den har likväl det för sig, att rättigheten dertill är förenlig med hvad St:rne åt K. BI. updraget och att den, ehuru motbjudande den äfven är, kan af K. BI. begagnas utan löftesbrott, äfvensom, att en sådan åtgärd ensamt vida säkrare, skulle leda till ändamålet, än hvad Utsk. föreslagit.
Af känsla för hvad som är rätt och för helgden af löften, hoppas jag att R. o. Ad. afslår Betänk.
Ehuru jag fullkomligt erkänner vigten af de moliver, som ligga till grund för Utsk:s beslut och ehuru jag, lika med många andra, ifrigt önskar, att den stora bränvinsflod, som årligen öfversvämma!- landet, måtte snarare minskas, än ökas, anser jag mig dock under närvande förhållanden böra afstyrka Utsk:s Betänk., dels af de skäl, hvilka finnas i reservationerne anförda, dels ock af ett annat skäl, som jag nu går att utveckla.
Det är bekant, att en stor del mindre jordbrukare, t. ex. torpare, under de sednare åren serdeles vinlagt sig om potates-odling, icke för att sjelfva af denna jordfrukt bränna bränvin, utan för att, om möjligt, spara den till våren och genom försäljning deraf till bränvinsbrännare skörda vinst.
Det är mig dessutom serskildt bekant, att en stor del af de mindre jordbrukarne i de sydvestliga länen, eller åtminstone i Halland, icke varit benägna att, såsom det varit tillfälle, sälja sina kreatitr åt Engelska upköpare, derföre alt potalestillgängen var riklig och att genom densammas nedbrännande utväg att framföda kreaturen II. 3. . 22 338 Den i Februari f. m. till sommaren förefanns.
Genom bränvins-tillverkningen beräkna de att erhålla de medel, som erfordras för att upköpa utsädesspanmål, hvilken i anseende till förra årets mindre goda skörd emot våren kommer att tryta dem.
Skulle nu hränvinsförbud emellankomma, så är det gifvet, att dessa jordbrukare blifva urståndsatte att framföda kreaturen, titan måste nedslagta dem eller afyttra dem till vanpris.
De som hafva beräknat att på våren till bränvinsbrännarne afyttra potatis, gå äfven minste om den vinst, de deraf ämnat erhålla.
Jag är således öfvertygad derom, att genom bränvinsbränningens inställande i April mycket större olägenheter skulle upstå, än ifall den fortfarande tillätes.
Det är väl sannt att priserne å lifsförnödenheter i sednare händelsen stegrades och att, till följd häraf, fattigpersonalen ökades; men jag anser det vara rättare att, om detta inträffar, fattigvårdsstyrelserna träda emellan och lindra den värsta nöden, än att Ständerna skulle besvära K.
M. med en anhållan, alt han ville uphäfva ett så nyligen fattadt beslut, hvarigenom en hel mängd personer, i större eller mindre mån skulle komma att lida.
Jag yrkar afslag å Dtsk:s Betänk.
Jag måste djupt och innerligt beklaga, att jag ej annat kan, än betrakta Hr D:r Sandbergs ifrågavande motion såsom en ny länk uti de sammankedjade försök, hvilka sedan längre tid vid hvarje riksmöte blifvit å bane bragte för att jemväl inom
Representationen förflytta dagens vigtigaste frågor från den lugna forskningens område, in på den ohejdade agitationens för att der af det fanatiskt eldade nitet, om besinningslös! eller planmässigt (deröfver
Han allena dömer, som i hjerlat ser) verka för de syftemål, hvilkas upnående man jemväl utom
Representationen derförinnan eller samtidigt omfattat med en verksamhet, alltid rastlös, ofta olycksbringande.
— Det är denna verksamhet, man vid hvarje
Riksmöte ser uppenbarad uti de ständigt återkommande försöken att uphäfva förordningar och påbud, hvilka, efter moget betänkande beslutade och i verket ställde, icke förnuftigtvis kunna eller böra gifvas till pris åt de vexlande opinionerne.
Det är denna verksamhet hvilken, i trosmål liksom i verldslige angelägenheter, blifvit bland ouplyste menigheter bearbetad på ett sätt och med påföljder, hvilka hos hvarje förnuftigt tänkande och jemväl slutligen hos verkmästarne sjelfve väckt de rättmätigaste farhågor.
Det är denna verksamhet, som, hänförd af fanatismen, uti den speciella frågan om bränvinslillverkningen, ser uti denna näringsidkare endast kättaren, på hvars omvändelse eller tillintetgörelse det påstås vara den samvetsömmes heligaste pligt att arbeta med alla medel, som stå upfinningsförmågan till buds, och, bland dessa, måhända främst den bekanta läran, att emot kättaren finus ingen tro och lofven, ingen försäkran så hög och helig, att den ej kan brytas då man så för godt finner.
Det är dessa i tal och skrift öfver landet allmänt utbredda läror om bränvinsbrännarens försättande utom lagen, Den 4 Februari f. m. 339 hvilkas sorgliga inflytande på den tanklöse man synes ej hafva mäktat inse förr, än man, slagen af häpnad, sett mordbrandsfacklan höjas af en fanatiserad hop, beredd att i våra dagar upföra det från obscurantismens olycksdigraste tider ryktbara skådespelet, då påbjudet i den blodiga sentensen:
Med eld, med svärd, med dolk, Utrote man allt kätterskt folk.
Jag skulle illa upfatta andan och åsigterne inom detta Ridderliga
Stånd om jag ett ögonblick betviflade att detsamma, hurudana än dess åsigter måtte vara ang:de nuvarande bränvinstillverknings skadlighet och det deraf föranledda behofvet af en i detta hänseende förändrad lagstiftning, sorn på ett håde inför förnuftet och moralen mera tillfredsställande sätt kan lyckas ordna denna vigliga nationella angelägenhet, icke skulle ogilla det uti D:r Sandbergs motion väckta förslag, såsom förhastadt, olämpligt och dertill särande för den Regering, som, efter hvad jag älskar tro, sätter sin ära uti, att nationen på dess ord må sig förlita.
Jag vill nu med några ord öfver frågans praktiska del gifva skäl för min åsigt alt den ifrågav. motionen varit förhastad och olämplig.
Det ligger i sakens natur, att K. M;s Nåd. påbud om inskränkning i tiden för bränvinstillverkningen under sednare delen af sisth och förra delen af innev. år haft ett bestämdt afgörande inflytande på ordnandet af de affärsförhållanden, som äro beroende af denna tillverkning och den dermed i viss mån nära sammanhängande spanmålshandel.
Det ifrågavide påbudet, bekantgjordt genom K. M:s Nåd.
Förordn. d. 13 Juli sisth år, var naturligtvis föranledt af de intill medlet af samma år såväl från alla delar af Riket som jemväl från utrikes orter inkomne officiella underrättelser om oroande utsigter för skörden.
Emedlertid undergingo dessa missgynnande förhållanden derefter och särdeles genom en i allmänhet lyckad inbergning af årsväxten den förändring, att tillståndet i detta afseende har kunnat anses vida fördelaktigare, än hvad som befarades vid den Kongl. Förordningens utfärdande, men då derför utgjorde en välbetänkt bevekelsegrund.
Det är väl ändock en sanning, att nuvande priset på spannmål i vissa orter af riket är högre, än vid denna tid sisth år, så att t. ex. rågen, hvilken här i hufvudstaden då gälide 16—17 R:dr rgs, nu betalas med 20—21; men från denna partiella prisstegring kan likväl destomindre hämtas fullgiltigt stöd för åsigten att hungersnöd skulle förestå, sorn man omöjligen kan jäfva det allbekanta factum, att sisth års potatesskörd allmänt i Riket utfallit på ett i mannaminne nästan ohördt gynnsamt sätt; hvaraf följden nu ock skönjes, bland annat, i torgpriset å denna rotfrukt här i hufvudstaden (3 å 4 Hulr rgs) då det vid samma tid sisth år upgick till icke mindre än 10 R:dr samma mynt.
En annan omständighet, som jemväl i sin mån innebär temlig trygghet i afseende å befarad hungersnöd, är den för en stor del af jordbrukets idkare tvingande nödvändighet att, i anseende 22 * 340 Den 4 Februari i. ra. till oerhörd foderbrist, till en betydlig del förminska sin ladugårdsafvel; och den i följd häraf ökade tillförsel till nedsatt pris å kött är här i staden lätt uppenbarad för den, som derom vill förskaffa sig en tillförlitlig kännedom genom besök å samtlige försäljningstorgen.
Samma orsaker i aflägsnare landsorter, medföra utan tvifvel äfven der samma verkningar.
vJag tror mig härigenom hafva ådagalagt grundlösheten af den från närvarande tillståndet inom landet hemtade farhåga för brist på lifsmedel.
Den Gordiska knut, som, i följd af de Europeiska Stormakternes invecklade politik, numera icke torde kunna annorledes, än genom svärdet lösas, har gifvit Utsk. anledning til! farhågor för blifvande tillståndet inom fäderneslandet, med hänsigt till nu förevarande fråga; och rättvisan fordrar ett obetingadt och tacksamt erkännande af Utsk:s äfven härigenom visade alfvarliga upsåt att undanrödja hvarje anledning lill oro inom landet, i den mån, tidstecknen utom detsamma blifva olycksbådande.
Jag hembär villigt och af allt mitt hjerta denna tacksamhetsgärd åt Utsk., ehuru jag icke kan med detsamma instämma i åsigten ätt det befarade krigstillståndet i utlandet skulle komma att menligt inverka till minskning å lifsförnödenheter inom riket.
De numera, genom Sveriges Stats-Tidning officielt kungjorde grunder för den mellan de tre Skandinaviske rikena öfverenskomna neutralitet, byggd på grundsatsen af fortfarandet uti nuvar:de förhållanden till utrikes makter, utom såvidt angår s. k. krigskontraband, äro i detta afseende lika uplysande som lugnande; och det saknar derföre icke sin synnerliga vigt, vid bedömandet af Utsk:s åsigter i denna del, att Dess beslut redan var faltadt innan officiel kunskap vunnits angule ofvannämnde neutralitets-grundsatser.
Det torde således kunna såsom gifvit antagas, att motionärens, af Utsk. delade farhågor för hungernöd, varit öfverdrifne, med hänsigt till tillståndet såväl f. n., som i närmaste framtiden, samt att följaktligen den af Utsk. föreslagna åtgärd, åsyftande bränvinstillverkningens inställande under nästk:de April månad, icke är af tvingande nödvändighet eller behof påkallad.
Jag yrkar derför afslag å Betänk., destolieldre, som jag är fullt förvissad att den föreslagna åtgärden, derest den komme till stånd, skulle på ett serdeles eftertänkligt sätt inverka till rubbning uti vidtomfattande affärsförhållanden ej allenast speciellt för bränvinsproducenten och bränvinsspekulanten, hvilka, huru fördömlige de än af motionären och Utsk:s pluralitet må betraktas, likväl svårligen torde kunna frånkännas den, hvarje medborgare förunnade rätt att trygga sig vid kungsord, utan ock i allmänhet för hvarje idkare af landets modernäring, jordbruket, hvars hotade framtida öde, förberedt genom Serskilda Utsk:s märkliga beslut att från jorden skilja bränvinsbrännings-rättighetens utöfvande, påkallar den allvarligaste upmärksamhet af samtliga RiksStånden; men företrädesvis af de 2:ne, hvilkas ansvarsfulla åliggande det är, att representera jordbruksnäringens intressen inom fäderneslandet.
Den 4 Februari f. m. 341 Gr. Löwenhjelm, Carl Guataf:
Redan förekommen i hvad jag ämnat anföra af flere talare, skall jag inskränka mig till några få ord.
Afven jag kan icke gilla det af Serskilda Utsk. till oss öfverlemnade förslag.
Jag känner icke, hvarifrån Utsk. hämtat den kunskap om landets ställning, som i Betänk, är uttalad, men hvad jag känner är, att ingen i Sveriges rike kan hafra landets ställning bättre sig bekant än dess Regering, hvilken hämtar sin kunskap från vederbönde embetsman.
En af denna Regerings ledamöter har här helt nyss .förklarat, att tillståndet ej är så hotande mörkt, som det af Utsk. blifvit framställdt.
Dessutom finner jag Utsk:s förslag vara i denna stund än mindre välbetänkt än i någon annan.
Det är oss alla nogsamt kändt hvad utom landet sig tilldrager.