Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bör dock. icke bestrida trovärdigheten af andras erfarenhet i andra orter; men jag vågar blott hemställa till dem, om ej motståndet, i synnerhet i sednare åren, mest blifvit föranledt af oskickliga Vaccinateurers åtgärder, hvarigenom barnen antingen af operationen blifvit sargade, eller erhållit så kallade falska, ej skyddande Kokoppor; och af en sådan anledning skulle upplyste Ståndspersoner tveka, att åt dylika Vaccinateurers handläggning anförtro sina barn; hvarföre jag hemställer tillika, om icke i sådana fall det vore hardt att tvinga föräldrar (som då icke hafva alldeles ogiltiga skäl till sin tvekan), att ändå låta sinadbarn af sådana personer vac^ cineras, och om icke då billigare vöre, att Den 5 2 Maj. 66S forst söka till att rätta deras misstag och origtiga öfvertygelse om sakens nytta, och om den sanna orsaken till ympningens misslyckande.
Dessa tänkesätt, och min angelägenhet, att lika så mycket skydda Medborgare från ingrepp i deras civila frihet, som för ett physiskt ondt, har jag redan ådagalagt i en af mig år 1802 utgifven skrift, och sednast under Orebro Riksdag, i ett särskildt af mig infordradt yttrande öfver ett Project till Reglemente för Vaccinationen, deri plikt för föräldrars uraktlåtenhet att inom en viss tid låta sina barn undergå den, var föreslagen.
Af detta mitt utlåtande må det tillåtas mig anföra det, söm till ifrågavarande ämne är hörande: ”Anmodad att yttra mig öfver LäkarevårdsComitéens om Vaccinationen i Riket Betänkande till Konungen, gör jag det med så mycket mera tillfredsställelse, som detta Betänkande i flera punkter öfverensstämmer med mitt redan år 1802 af trycket utgifna Förslag till hämmande af Koppfarsoten, Och med de anmärkningar, som jag sistlidet år, på begäran, till Herr Archiater Weigel aflemnat, och han åt Comitéen meddelat, och med Kongl. Collegii Medici egen kungörelse af den 14 Juli i lSlO, om vissa föreskrifter och underrättelser till Vaccinationens befrämjande.
Comitéen föreslår först, att vid vite hvar och en ålägges inom året låta ympa 664 Den 52 Maj: sitt barn, utan att tillägga annat undantag, än barnets sjukdomsförfall, då likafullt ett annat mera vanligt, och äfven ett giltigt för* fall, är brist på Vaccinateurer, och i syn* nerhet på Vaccin.
Redan i ofvannämda skrift bar jag törklarat min tanka vara den, att man icke bör eller i vårt land behöfver tvinga folket till Vaccinationen.
Men äfven om dette vore att förena med civila friheten, så anser jag dock massans af Nationen, mer än i andra länder, ådagalagda beredvillighet till räddningsmedlets begagnande, förtjena så mycket afseende, att man icke utan nöd söker genom en tvångslag verkställa ett medels användande, som mera af felande tillgång på ympare och ympämne, än af fördomar och illvilja blifvit inskränkt, i synnerhet som fördomar, mig veterligen, ganska lätt öfverallt, der Presterna bemödat sig der, om, blifvit häfna.
Men Staten äger rättighet föreskrifva vilkor för vissa fördomars begagnande af individuer, och derföre skulle jag föreslå, att sedan all nödig åtgärd blifvit å Öfverhetens, Presternas och Läkarnes sida vidtagen, för att alltid hafva tillräckligt förråd af Vaccin och tillgång på Vaccinateurer, samt för att häfva fördomar och använda egna nyttans motiver, ett Påbud blefve utfärdadt, som förböd hvarje Föreståndare af publique Verk och Inrättningar, ja äfven af alla Corpser, att antaga någon, som ej kan förete behörigt Prest- eller Läkarebetyg, att han haft äkta koppor, eller undergått de naturliga menniskokopporna
Den 22 Maj. (med af Läkare bestyrkt undantag för de få, sorn aldrig kunna, äfven efter ofta repeterad ympning' afficieras af någondera smittan).
Ansvar borde för uraktlåtenhet af en noggrann uppsigt härmed, och för vetterligt falskt intyg utsättas.
Att ålägga Mantalspenningar betalande för de barn under i5 är, sorn ej blifvit vaccinerade, torde fordra Riksens Ständers granskning och bifall; och om plikt bör åläggas, är den mera nödig för dem som skola besörja om, än för dem sorn skola begagna vaccinationen.
Så angeläget det är att förekomma oäkta kokoppors ympande, så är det dock i vårt Land ännu angelägnare, att icke försvåra koppornas allmänna utbredande genom sådana inskränkningar för tillåtelsen att vaccinera, som Comitéen i sin kungörelse af sistlidet år yrkat, och i sitt yttrande denna gång, ehuru med någon mildring, bibehållit.
Erfarenheten har redan hunnit visa, hvad »nan lätt kunde förutse, att mångå af egen håg att gagna nitiske och öfvade Vaccinateurer, hafva, då de icke varit Läkare, och funnit det ett öfverflödigt besvär, samt med sitt stånd eller kön mindre förenligt, att underkasta sig kan hända i den saken mindre öfvade och kunniga Läkares förhör och öfriga reglementariska åtgärd, •— rent af upphört med sina ympningar, ofta utan att någon Läkare eller Chirurg uppfyllt deras ställe.
Vaccinationen är en operation, mindre vigtig i vetenskapligt, än i poli - 666
Den * s
Maj. tiskt afseende, och det kommer ej så mycket derpå an, huru regelbundet, sorn huru allmänt den verkställes i eit Land, der nu mera ingen Läkare uppsåtligen begagnar falska koppors inträffande till sakens fortgång, och allmänheten i allt fall ej dömmer deni vara värre, än ingen ympning.
Då allmänheten bör ännu lättarfe, än för 30 är sedan, eller år 1*502, kunna öfvertyga sig om vaccinationens nytta, borde de af mig då föreslagna råd förvandlas i föreskrifter, och dessa så mycket strängare handhai vas, som, om
Staten ock ej agde rättighet tvinga någon till vaccinationen, den åtmindstone äger den ovilkorligt, att hindra den ena smitta den andra.
Kyrkoherdarne borde ock åläggas, att vid ett barns insjuknande eller död af kopporna, om föräldrarne sjelfva försummat«,att begagna vaccinationen, från Predikstolen framställa denna händelse till förebråelse och varning, lika som det äfven skulle åligga dem, att, om någon af envishet nekar låta sitt barn vaccineras, eller att vid utsatt tid återkomma för att framvisa sitt ympade barn, den från Predikstolen derföre emottager en föreställning, då de andra föräldrar för sin beredvillighet berömmas,”
Om man gjorde afseende på mitt utlå-t tande, vet jag ej, men den gången blef ej någon plikt påbuden; och tillåtelsen, att vaccinera, blef i enlighet med mitt förslag, Den t j Maj. 66 7 mera utvidgad.
Deremot blefvo inga mått och steg vidtagna af dem jag då åter föreslog, till hindrande af smittans spridande frän ett rfted koppor angripet barn till de ännu ovaccinerade, ehurui Statens rättighet dertill aldrig kan bestridas.
Man äger ej rättighet tvinga någon, att begagna ett skyddsmedel, men väl, att hindra hvem som heldst från att skada och således från att med sjukdom smitta andra.
Staten äger äfven rättighet, att genom indirecta tvångsmedel förmå föräldrar, att underkasta sina barn vaccinationen.
Hit hörer: ätt Presterne vid årets slut uppläsa från Predikstolarna förteckning på dem, som vägrat låta vaccinera sina bajn; att då ett barn blir sjukt, skadadt eller dödt af koppor, det likaledes kungöres, allt med förebråelse och varning; samt att ett med koppor behäftad! barn sättes under en slags Quarantaine; vidare: att då ett barn spridt smitta till andra, plikt då erlägges af föräldrarna, men £tt mindskning i skatten förunnas åt medellösa föräldrar för de barn, som äro vaccinerade, då de öfverstiga ett visst antal; samt slutligen att ingen emottages till begagnande af Publika Verk och Inrättningar, utan att förete behörigt betyg, att han antingen haft äkta kokoppor eller undergått de naturliga mennisko-kopporna, eller ock. att han oaktadt ofta repeterad behörigen anställd ympning ej kunnat afficieras af Kokopporna. 66» Den 32 Maj, Den 2 8 Maj.
De vigtigaste af dessa mesurer har jag redan år 1802 föreslagit i en särskild skrift; följande året förklarades i den förnämsta Danska Medicinska journalen denna skrift hafva framställt allt, hvad till Menniskokoppornas hämmande och vaccinationens befrämjande är att göra.
Den först i Septerna ber 18.11 i Köpenhamn utkomna förordning, dess - angående, föreskrifver i det närmaste detsamma.
Men ännu äro dessa Mesurer för största delen icke vidtagne i Sverige, Jag hade dock i synnerhet vågat påräkna det af mig projecterade åter upplifvandet af redan i Konung Carl XII tid utfärdade allmänt nyttiga förordnande till Pests och smittosamma sjukdomars häfvande, och dess användande äfven på koppor, nödigt; så länge kopporne äro i värt och de Länder, med hvilka vi håfve någon communication, ej alldeles utrotade, men för det kopporna nästan endast hota barn, och icke fullvuxnas lif och välfärd, har man 1 alla civilicerade länder varit mindre nitisk till vidtagande af förvaringsmedel mot dem, än mot endel andra smittsamma sjuk, domar.
Om Staten skall tvinga föräldrar låta vaccinera sina barn, måste den äfven vara skyldig bidraga till deras underhåll, nar föräldrarne äro så meddellöse, att de ej hafva nog verkande skäl önska barnens räddning från koppor, för att sedan dö af annat elände.
Det må derföre tillåtas mig vid detta tillfälle erinra om billigheten af det stadgande, alt äfven en frisk och stark daglönare, då han har ett större antal barn, än han med sin dagspenning möjligen kan uppföda till friska och dugliga menniskor, honom då må förunnas understöd af Församlingens fattigkassa, om han ej vägrar låta vaccinera dessa barn.
Det allmänna vinner i flera afseenden mera genom denna utgift, an genom den, väl i sin princip likså mycket, men också icke mera billiga, till förlängande af ålderstegiia och orklösa med. borgares lif, hvilka ofta sjelfve vållat sin fattigdom.
Denna grundsatts för fattigvården, som jag nu vågar tillstyrka, har jag för några år tillbakas såsom ordförande den tiden i styrelsen öfver dessa ärender i Lund föreslagit, och har den sedan der blifvit följd, Herr Professoren Trafvenfelt klagar öfver vår nationaltröghet äfven i saker, som äro nödiga och nyttiga.
Om i annat, håfve vi ej skäl till denna klagan hvad Vaccinationen beträffar, ty ingen Nation har, mig vetterligen, visat mera beredvillighet för Vaccinationens begagnande, än den Svenska.
Det är märkligt, att Girtanner i sin historia om Mennisko-Koppympningen anmärker, att ingen Nation för dess införande visat sä mycken benägenhet, som den Svenska.
Billigare än tvångsmedel, använda på föräldrarna, äro uppmuntringar för Vaccina - $7° Den 2 2 Maji teurer, med rättvisa och oväldighet utdelade, och således icke till dem, sorn nästan ej gjort annat sjelfve, än rapporterat ont andras Vaccinationer, i stället för till dem, som mest lagt hand dervid.
Om, till exempel, ProvincialM.edicus sjelf gjort sig skyldig till en oförlåtlig likgiltighet och försummelse vid Vaccinationens befrämjande, så bör han ej erhålla belöning framför de klokare och andra Vaccinateurer, sorn hart blott rapporterat om och tillagt sig en uppsigt öfver.
Det gifvas ock uppmuntringar af ett annat slag, och af en säkrare halt, än de som bestå i penningar, medailler och dylikt.
Sådana äro: att man blott enkelt fram» ställer sanningen af hvars och ens förtjenst; att man i rapporter till Regering, eller till andra Länders högsta Medicinska Authoriteter, ej rycker förtjensten från en, och oförsynt tillägger en annan, och att man heldre förtiger än förvrider sanningen.
En så. dan belöning af sakens enkla framställning är äfven en uppmuntran för dem, som i öfrigt förakta all annan , af nycker eller godtycke tilldelad; och de svagare själar, som behöfva väckas af yttre belöningar till nyttig verksamhet, misströsta om dem för sig sjelfva, då de se mera förtjente äfven sakna yttre belöning.
För öfrigt är jag i allt, hvad som ej angår de föreslagna tvångsmedlen, af lika tankar med Herr Professor Trafvenfelt.
Just det Herr frofessoren anför om England, att Deri 2 2 Maj. 671 ännu en del Läkare der ympa Menniskokoppor, och att Vaccinationen der så litet allmänt begagnas, att blott i London år 1813 omkring QOO barn dödt af Koppor, oaktadt Collegium Medicum der ganska tidigt förklarade sig för Vaccinationen; just detta, säger jag, visar huru det ännu kunnat sta till med Vaccinationen i Sverige, om dess införande fått bero af de personer, som, ännu då dermed var gjord en lycklig början i flera landsorter, förklarade Vaccinationen ej blott för onyttig, utan äfven i anseende till de i deras tanka hos alla classer rådande oöfvervinnerliga lördomar, omöjlig att verkställa.
I ett ämne, som så nära rörer hvar en: skildt medborgares interesse, hoppas jag vinna Ridderskapets och Adelns tålamod för min vidiöftighet.
Jag skulle äfven våga ännu omständligare i detta ämne yttra mig, om jag icke redan i trycket för sår många år sedan, och nu sednast i mitt utlåtande öfver LäkareComitéens förslag, framställt alla de mesurer, som jag ännu tror i denna i sig sjelf likså enkla som vigtiga sak vara att tillgöra, och om icke de bland dessa, som ännu icke äro vidtagna, hörde till de reglementariska stadganden,som SundhetsCollegium, under sin nuvarande Ordförande och vice Ordförande, ej lära underlåta fö. resia till Konungens sanction, som dem ensam äger full rättighet att påbjuda.
För Riksens Ständer återstår, enligt min tanka, Ö7'3 Den Man blott att förkasta alla förslag till directa tvångsmedel för Vaccinationens befrämjande men att stadga plikt för de föräldrar, genom hvars försummelse deras barn spridt kopp smittan till andra barn, samt att lansia en något större summa än hittills, till flera VaccinDepöts underhåll.
Herr von Schultzenheim, David.
Jag opponerar mig ogerna emot en värd Ledamot, som har så mycken förtjenst vid Vaccinationens första införande i Riket, så väl som vid ytterligare utöfningen deraf.
Det bör icke förmodas, att Herr Trafvenfelt eller jag vjlle föreslå en författning, som möjligen vore stridande emot sund moral, eller emot hvars och ens sjelfständig» rättighet öfver sin personj dock må den bästa grundsatts ej sträckas till öfverdrift.
Om det hörer till den tillbörliga, naturliga menniskorätten att råda öfver sitt egna väsende, så äger dock ingen den rättigheten, att, såsom en sjelfspilling, förstöra sitt eget lif, mycket mindre genom sitt förvållande sätta andra medborgares lif i våda3 och derföre nödgas eri vis Regering ofta att vara motvilliga menniskors och dårars förmyndare.
Vaccinationen har i Sverige, förutan tvångsmedel', med den lyckligaste framgång blifvit utöfvadj dock har, oaktadt all Regeringens Nådiga omsorg, att genom varningar och vitén*) före ®) Se Kongl.
Majus Bref tlen 19 Mars 1805 och öfverStåthällareEmbetetsKungörelse af d.n April samma år.
Den ä2 Maj. 673 förekomma den så kallade naturliga koppsmittans kringspridande, och att befordra Vaccinationen genom detta skyddsmedels meddelande åt menigheten förutan ali kostnad, likväl handt, att i slutet af näst för 2 i det och i början af detta år, smittkoppor genom kringfarande diverse personer, blifvit i åtskilliga orter utspridda, samt angripit några äldre, men liera olyckliga Barn, hvilkas efterlåtne eller gensträfviga föräldrar ej låtit dom i tid vaccineras.
Då ock. denna förödande smitta, i Stockholm, denna Vår yppade sig, lät vår vördade Öfverståthållare genom en Allmän Kungörelse *) antyda Stadens Innevånare att ofördröjeligen låta vaccinera sina Barn, hvilka ännu icke haft koppor, na; kommande att i händelse sådant icke desto mindre uraktlåtes att koppsmitta inträffade, den försumlige att genast befordras till ett ansvar af 3 R.dr 16 skill, böter.
Detta, i anledning af orra stadgar, ålagda vite hade den goda verkan, att sedan de koppsjuke, genom tongl, SundhetsCollegii omvårdnad, blifvit skötte, och smittans kringspridande förekommen, så anställdes här i Hufvudstaden en alldeles allmän vaccinering j månne ej en lika välgörande anstalt öfver hela Riket Lill koppsmittans allmänna utrotande och menniskolifs räddning vore att Önska?
Då de erbjudna kostnadsfria vaccinations-anstal. v) ÖfverStathållareEmfcetetS Kungörelse den 7 April I8l5- Ridd. och Ad. Prat. N.O 85. 86. 674 Ven 3 a Maj. ler, och det Vördiga Presterskapets förmaningar, så väl som Kungörelser från Predik, stolarne, hvilka Församlingens innevånare låtit, viel u‘satta Terminer, ympa sina Barn med skyddskoppor, och hvilka af fördom eller vårdslöshet försakat detta förvarings medel, ej förmå till fullo uppfylla Regeringens landsfaderliga afsigter, och dödande smitt-koppor sedan öfverraska oskyldiga, ovaccinerade Barn, så synes visserligen sådana obetänksamma Föräldrar vara straffvät da.
Deras samvets-fönbråelser efteråt urskulda ingalunda deras br tt emot samhället ", Jag anhåller således ödmjukast om Eders Excellences Proposition i anledning af Herr Protessorens och Riddarens Trafvenfelts Memorial örn ett ganska lindrigt och försig. tigt vite till befordrande af en allmän vaccinations antagning.
Jag delar med den värda Ledamot som sist talade, äfven så väl som med Herr Trafvenfelt, öfvertygelsen, att de föreslagna tvångsmedel kunna vara nyttiga till sin verkan, och jag bestrider blott, att de äro rättvisa till sin princip
Således nekar jag ej den möjliga nyttan af dessa tnesurer, men jag nekar, att Staten äger rättighet påbjuda dem.
Men om jag för ett ögonblick ville medgifva, att dessa tvångsmedel kunde vara rättvisa, så återstår ändå att afgöra, om de vore billiga, om de ej innefattade ett misskännande af Svenska National-andan, då Nationen i Ven s> 2 Maj. 675 allmänhet visat så mycken bevågenhet för vaccinationens begagnande, och om icke på de orter, der vaccinationen haft mindre framgång, orsaken härtill mindre bör sökas hos allmänheten, än hos dem, som det tillhör, att bestyra om och verkställa vaccinationen, eller att aflägsna fördomar och bibringa öfvertygelsen om sakens nytta.
Åt. mindstone måste det medgifyas, att innan man vidtager åtgärder, för att tvinga folket till vaccinationen, bör man vidtaga sådana tiil förekommande af kopp-farsoten, till hvilket rättigheten ej kan bestridas.
Sådana äro alla de mesurer, hvilka sätta ett af smittkoppor angripet
Barn under en slags quarantaine, och dymedelst hindra smittans spridande från det ena Barnet till det andra.
Om sådana förekommande anstalter blifvit påbudna och vidtagna, hvilka jag redan år 1802 i trycket yrkade, så hade aldrig någon koppsmitta hunnit sprida sig från det törst attaquerade Barnet tili andra harp, innan dessa blifvit vaccinerade och genomgått Vaccinationens lopp ända till den höjd, då dess skyddande kraft börjas, och dä hade, oaktadt vaccinationen ej allmänt blifvit verkställd, aldrig någon kopp-farsot kunnat uppkomma.
Jag är derföre af den tankan, att Riksens Ständer inga directa tvångsmedel för vaccinationens befrämjande böra bifalla, men deremot yrka på quaran* taine-mesurer till förekommande af koppfarsoter, samt vidtagande af indirecta tvångsmedel till vaccinationens befrämjande.
Den % % Maj.
Grefve Lantingshausen, Albrecht, 'trodde att då ämnet förmodligen komine att remitteras till Oeconomieötskottet, torde äfven hvad nu blifvit yttradt, dit åtfölja, och ansåg att efter saken komme att discuteras i Utskottet, kunde alla discurser härom nu, såsom öfverflödiga, förfalla.
Herr LandtMarskalken proponerade remiss till OeconomieUtskotlet af Herr Trafvenfelts Memorial, tillika med hvad i anledning deråt blifvit anfördt af Herrar Munck af Rosenschöld och von Schultzenheim» Bifölls.
Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofliga Ridderskapets och Adeln» Plenum, den 22 Maj 1815.
Beslöt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, att åt ConstitutionsUtskottet uppdra, ga redactionen af förslaget till den RiksAct, »om blifvit besluten att upprättas öfver för. eningen mellan Sverige och Norrigej hvilket förslag, sedan det inför Riksens Ständer blifvit justeradt och godkändt, till Kongl. Maj.t borde öfverlemnas, och att Norrige* StorThing meddelas.
Och skulle, under inbjudande att deri instämma, de öfriga respectiva Stånden om detta beslut vänligen underrättas, Ut Supra.
Den 2 2 Maj. S. D. Då, i afseende på den frågan, huru vida de sedan förra Riksdagar beredda förslag till ändringar och tiiläggningar i Grundlagarna skulle vid innevarande Riksdag till afgörande upptagas eller förblifva hvilande till den nästa, den skiljaktighet i meningar hos Riksens Ständer inträffat, att Högvördiga PrestStåndet ansett det alla dessa förslag borde hvila, Hedervärda BondeStåndet, att blott de Sju af ConstitutionsUtskottet utmärkta, Vällofl.
BorgareStåndet, att berörde Sju och Fem dertill, samt Ridderskapet och Adeln, att samteliga förslagen borde upptagasj då något helt Riksens Ständers yttrande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Grundlagarnas hvilande allt. så hittills icke finnes} och då Ridderskapet och Adeln för sin del önskade, att, i ett mål af så vigtig beskaffenhet, ett fogande till enstämmighet RiksStanden imellan måtte ä(>a rum} så beslöt Ridderskapet och Adeln} i likhet med de öfriga respectiva Stånden, att tili befrämjande af ett sådant fogande, anmoda bemälte Utskott, att, så skyndsamt sig göra later, upplysningsvis till Riksens
Ständer aflemna sina tankar om grunderna hvarefter den sålunda i skiljaktigt skick
Stånden imellan befintliga preliminaira fråga om Grundlags-förslagens hvilande eller upptagande, må, i brist på ett bestämdt stadgande, särskildt för det nu inträffade fall, likväl i full enlighet med Constitutionens hufvudsakliga föreskrifter, anses och behand las.
, Den ag
Vid Protocolls-justeringen hade Herr Hammarsköld, Lorenzo, anmält sig att göra några anmärkningar i anledning af Herr Mannerhjertas
Dictamen, angående en förändrad riktning för exclusiva privilegier; i anledning hvaraf han nu uppropades och anförde skriftligen :
I det jag fullkomligen förenar mig med hvad Herr Mann. rnjerta anfört mot de för konst- och arbets-flitens utbredande och fullkomnande så högst förderfliga monopolier och txclusiva privilegier i allmänhet, anhåller jag att, i alseende på ett sådant privilegium i synnerhet, få något bifoga, till hvad den värde Talaren redan yttrat.
Talaren har sjelf nämnt den uteslutande rättigheten att trycka Musikalier, som en viss Embetsman bekommit, och nu i tre och tjugu år åtnjutit.
Och ehuru han alldeles icke var uppfinnare af methoden att skära Musikalier i bly, det lulaste sätt af alla, emedan det omöjligen kan annat än gifva smutsiga afdrag, har dock detta hittills utestängt, och utestänger ännu i dag hvar och en som i vårt Land ville använda nyare, annorstädes än i Sverige, öfver allt antagna uppfinningar att trycka Musikalier, dels med rörliga ty, per, dels med Lithographie.
Jag anser denna sak icke så oviktig som Herr Mannerhjerta förmodat att den väl kunde anses.
Dels förekommer den mig vigtig genom sin afgjorda orättvisa} ty ett privilegium bör väl billigtvis endast gälla för den af den Hen 28'
Maj• priviligierade använda method, utan att va. ra ett hinder för andras användande af andra methoder.
Dels derföre att det ej annat kan än sära vår nationalstolthet, tt, genom detta privilegium, se oss i denna gren af konstfärdighet stå snart ett helt sekel efter alia andra Nationer.
Dessutom då denna priviligierade method icke för större arbeten är användbar, har detta, som den värde Talaren redan anmärkt, nödsakat vära inhemska Compositörer att utrikes låta trye. ka sina arbeten, hvarigenom de penningar, som våra medborgare bort förtjena, galt ur landet.
Vidare är, genom detta privilegium, det nästan omöjligt att här hos oss någon ting öfver Musikens theori utgifva, ty de exempel som nästan under hvar sats behöfva;*, kunna icke anbringas, emedan användandet af rörliga nottyper är otillåtligt, Vid våra Universiteter äro offentliga Lärare i Musiken tillsatte, hvilka det väl tillkomme att ej blott inöfva ungdomen i färdigheten att föra stråken, utan äfven att gifva dem säkra vetenskapliga grunder för konsten men då detta icke är möjligt, utan att tidt och ofta lemna åhörarne musikaliska exempel, är detta slutligen äfven genom detta olyckliga privilegium hindradt.
Då således nämnde privilegium icke blott till sin grund är orättvist, utan äfven i sin utöfning för Nationen mindre hederligt, den inhemska fliten inskränkande, och för Musikaliska konstens förkofran inom Fäderneslandet menligt, tycker jag, att Riksens Stan - Den 2?
Maj. der hafva fullt skäl att upphäfva det, eller att egenteligen blott yrka verkställigheten af sitt en gång fattade beslut om dess upphäfvande, iiock, upphäfva är icke rätta ordet.
Här är blott fråga om att inskränka det till sin rätta natur, såsom ensamt gällande för methoden att skära Noter i bly, hvaremot rättigheten, att antingen med rör. liga typer eller med lithographie trycka Musikalier, fullkomligen frigifves.