Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Afven är uteglömd en liten omständighet, den nemi., alt det fordras K.
M:s sanktion på ett sådant beslut, som det, att ålägga tjenstemännen nya göromål.
Ehuru uti mom. 6 stadgas, ”att Fullmäktige berättigas alt vidtaga alla de åtgärder och meddela de serskilda bestämmelser, som i och för verkställighet kunna erfordras,” belvillar jag likväl att Fullmäktige kunna berättigas att gifva föreskrifter ål K.
Beflude, St Kronofogdar, Räntmästare, och Fjerdingsman.
På alla dessa skäl förenar jag mig med dem, som yrkat afslag å denna punkt.
Hvad man för öfrigt nämnt om att det skulle gå an att insätta fastighets-låne-afbetalningarne i ränterierne, derifrån de sedan skulle sändas lill Ranken, så gör det mycket besvär i ränterierna i de län, der lånen upgå till större belopp.
Jag skulle tro att i Skaraborgs län upgå dessa lån till ett antal af 1500.
Det vore ingen obetydlig redogörelse för en Räntmästare, ty Räntmäslaren eraottager denna upbörd af Kronofogdarne och skulle vara helt och hållet upbördsman för de enskildes räkning, och detta strider mot all rimlighet.
Jag bestrider äfven detta förslag.
Hr Prin tzensköld: Frih.
Palmstjerna har så fullständigt visat olägenheterna af Gr.
Mörners förslag, ang:de räntebetalningarnas inlefverering till Landtränteriet, att jag endast anser mig böra åberopa hans yttrande, ehuru jag hade ämnat framställa några omständigheter, till vederläggning af hvad Hr Gr:n föreslagit.
Jag ber för öfrigt, att få fästa upmärksamheten på ett förhållande, som blifvit af BankoUtsk. tillstyrkt, och hvilket innefattar ett våld mot nuvarande låntagare.
Det står i 11 :le punkten: ”Bankostyrelsen må berättigas att till inbetalning inom den i förbindelserna utfästa tid upsäga de lån, hvilkas innehafvare vägra att fullgöra sina liqvider med Banken efter del förändrade sätt, som blifvit beslutadt.”
Detta förslag innefattar en bestämd förändring af låntagarnes till Banken uthändigade förbindelser, och man kan väl icke rimligen föreskrifva nya vilkor vid ett så hårdt äfventyr, som det alt, om låntagaren icke vill fullgöra hvad del nya stadgandet föreskrifver, skall han blifva af med lånet.
Olämpligheten af förslaget visar sig desslikes deraf, att om t. ex en i Slockholm boende person eger i Skåne eller Småland en fastighet, som är inteckuad för ett lån i Banken, då lian med mycken beqvämlighet kan sjelf verkställa sina årliga afbetalningar i Banken, så skulle han, i fall detta förslag lhfölles, hindras ifrån att insätta medlen i Banken, och i stället tvingas alt nedsända dem till upbördsmannen i det Fögderi, der hans egendom är belägen.
Kan väl sådant vara rimligt, kan det innefatta någon rätts-eller billig - Den 12 April f. m. 349 hetsgrund.
Äfven della visar alt förslaget är onyttigt, och jag tillstyrker fördenskull afslag å detsamma.
O Ilr Akerman:
Jag skall icke förlänga diskussionen, i synnerhet som jag förutser utgången, utan ber endast att få besvara eli par mindre anniärkn:r.
Hr Bråkenhjelm har sagt, alt det icke går an att bestämma ett annat sätt för liqviden än det, som är intaget i förbindelsen, och Hr Printzensköld, att det är ett våld att vilja förändra kontraktet, för att tillvägabringa ett nytt liqvidationssätt.
Jag svarar Hr Bråkenhjelm, att i 11 :te mom. afses huru man skall få detta sätt i gång, och Hr Printzensköld, att i fråga om upsägningen, det visserligen icke är meningen att göra den i strid med förbindelsens innehåll.
När man begagnar en konlraktsenlig rättighet att upsäga ett lån, så kan jag icke för min del se att man begår något våld.
En annan talare har anmärkt att detta skulle vara en enskild affär.
Det kan man visserligen säga om mängden af de ärenden, som förekomma hos Ständerna, emedan de angå enskilda, men med detta enskilda, är här förhållandet sådant, att det rörer Staten och de enskilda på samma gång.
Befordrandet af enskildas fördel, kan icke vara annat ån af fördel för Staten, och ett befordrande af Statens ändamål.
När här frågan rörer 8000 låntagare, hvilka, efter hvad jag sökt visa, lida af det liqvidationssätt, som nu eger rum, så kan man väl icke beskylla mig för alt uptaga R. o. Ad:s tid med en helt och hållet enskild sak.
Det är visserligen rätt anmärkt att Ständerna icke kunna gifva ordres till Kronans upbördsmän att taga befattning med detta bestyr, men då Bankens reglemente innefattar åtskilliga saker, hvarom Ständerna ensamt icke kunna gifva ordres, så förmodar jag att man begär detta förslags sanktionerande och publicerande genom K.
M:s åtgärd, och således torde denna invändning förfalla.
Men här äro emedlertid flera sätt upgifna huru ändamålet kunde vinnas, och måhända äro de bättre än Utsk:s förslag, hvilket gifver mig ökad anledn. att fortfara i mitt yrkande om återremiss på det att Utsk. må få tillfälle att taga dem i öfvervägande.
Hr af Dalström, Gustaf Jakob: Jag anser, att af den förändring, som i denna punkt af Utsk:s betänk, föreslås, skulle härleda sig betydliga besvär för K. Befh:de, för Lands-Kamrerarne, Kronofogdarne, och Häradsskrifvarne, och hade derföre ämnat i detalj bevisa hvilket besvär, den föreslagna åtgärden skulle förorsaka dessa personer, i fall den bifölles, hvarjemte den skulle föranleda ökade besvär för Bankens tjenstemän, utan att medföra någon lättnad för de personer, som hafva faslighets-lån, men då jag med upmärksamhet åhört Frih.
Palmstjernas anförande, deruti han så grundligt bevisat, hvilka besvär och nya åtgärder, som derigenom skulle åläggas K.
Befh:de, så vill jag icke förlänga diskussionen i detta afseende med ett återuprepande af dessa skäl, utan får derföre i allo förena mig med hvad Frih, Palmstierna anfort. 350 Den 12 April f. m. öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter de ifrågavar. 9, 10 och 11 punkterne af BankoUtsk:s betänk, efter först till bifall derå frarastäld, men med nej besvarad propos., blefvo af R. o. Ad. afslagne.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 12:te punkten.
Bifölls. 13:de punkten.
Ett förbiseende har här egt rum, derutinnan, att utur 176 § bör utgå icke allenast lånet till Landskrona stad, ulan äfven det till Uddevalla stads kyrka, och på det att rättelse måtte ske, anhåller jag om återremiss af denna 13:de punkt af Utsk:s betänk. R. o. Ad. ansåg denna anmärkn, föranleda till förevar, punkts återremitterande.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde att, då de nästföljande 14 och 15 punkterne, hvilka hade sammanhang med den 20:de punkten möjligen kunde föranleda till en långvarig öfverläggning, med återstående pröfningen af BaukoUtsk:s förevar, betänk. måtte få anstå till eftermiddagens plenum; hvilket bifölls.
Med tillkännagifvande att Hr Lagerhjelm Pehr såsom ledamot af StatsUtsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet från och med d. 15 dennes, anmodade H. Ex. Hr Frih. o.
Hrr Elektorer att för ledighets-liden välja en annan ledamot i nämnde Utskott.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomne betänk:n utlåt:n och mern. nemi. från Bevilln:s,~ Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskolten:
N:o 1, ang:de vilkoren för tillverkning och försäljning af Bränvin.
Lag-Utskottet: N:o 20, i anledn. af anmärknrr mot LagUtsk:s betänk. n:o 12, i fråga om ändring i 1 § 23 Kap. R.B., efter dess lydelse i Kongl. Förordn. d. 18 April 1849, så vidt den afser domfördt antal ledamöter i Hofrätt.
Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottet : N:o 73, i anledn. af väckt motion, om tillägg till Kongl.
Förordmn d. 8 Maj 1849, ang:de sättet för kungörelsers upläsande uti kyrkorna; Den 12 April f. m. 351 N:o 74, i anledn. af väckt molioD, om tillsättande af en distrikts-läkare i Åsele Lappmark; N:o 75, i anledn. af väckt motion i fråga om utgörande af kronoskjuts utom länet; N:o 76, i anledn. af erhållna återremisser utaf betänk. n:o 14, ang:de beredande af tillgång på duglig vaccin; N:o 77, i anledn. af erhållen återremiss af betänk. n:o 16; N:o 78, i anledn. af väckt motion, om nedsättande af en komité till granskning af nu gällande Lindblomska kalechesen, handboken och psalmboken; N:o 79, i anledn. af väckt motion om utfärdande af instruktion för Länsmän; N:o 80, i anledn. af väckt motion, om åtgärder för beredande af lättnad vid försändningen af böcker från en ort till annan inom riket; N:o 81, i anledn. af väckt motion, ang:de förändringar i Kongl. Förordn. om prestval af d. l:sta April 1843; N:o 82, i anledn. af väckt motion, om bestämmande af företrädesrätt lill befordran för Juris kandidater; N:o 83, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s utlåt. n:o 60; samt N:o 84, i anledn. af väckt motion, om befrielse för Klockare på Gottland från skyldigheten att till Kyrkoherdarne utgöra onera för innehafvande boställsjordar. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m.
Justerades pleni prot:n för d. 19 sisll.
Mars f. och e. m.
Fortsattes pröfningen af BankoUtskts d. 5 och 9 dennes på bordet lagda betänk. n:o 24, med förslag till reglering af Bankens Låne- och Krediliv-rörelse. 352 Den 12 April e. m, H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att de nu närmast i ordningen förekommande punkter af detta betänk, voro den 14:de och 15:de, men att dä de i dessa punkter gjorde tillstyrkanden skett under förutsättning af bifall lill Utsk:s kemställan uti 20:de punkten, II.
Ex. finge hemställa, om R. o. Ad. nu först ville företaga sistnämnde punkt till pröfning, hvilket bifölls.
Till följd häraf förekom 20:de punkten.
Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan icke lika med BankoUtsk. dela den åsigt, att man hädanefter skulle uphöra att söka undanrödja den tunga, som de få vidkännas, hvilka i anledn. af skiften, nödgas utflytta på mark, som icke är odlad genom indragning af de lån, som de hiltils kunnat påräkna, såsom förlag till odlingskostnad.
Då genom våra skiftesförfaltningar hemmansägare blifva nödsakade att rubba sitt bo och hemvist och få dem utbytta emot andra, så anser jag billigt att Staten på ett eller annat sätt bereder tillgång till förslag för de kostnader, som åtfölja sådane flyttningar.
I viss mån är också genom R.
St:s anslag till hjelp för utflyttning något bidrag dertill anordnad!, men detta bidrag är i det hela ganska otillräckligt.
Då vid eli skifte utflyttning ifrågakommer till en aflägsnare del, så anser jag det vara billigt och riktigt att äfvenledes Slaten bereder möjlighet för en sådan utflyttande hemmansägare, som icke sjelf äger förlag, att på lindriga vilkor erhålla ett sådant för honom nödigt förlag.
Eljest kunde hans undergång genom en sådan utflyttning vara beredd i händelse han sjelf icke äger någon annan förmögenhet än blotta fastigheten.
Jag får derföre tillstyrka afslag på denna punkt.
Jag vill visst icke bestrida eller ingå i den frågan huruvida de, som till följd af skiften få utflytta, kunna äga något ailspråk på understöd ifrån Statens sida, men jag tror icke att de äga anspråk på understöd ifrån R.
Banken får nog lemna understöd ändå, genom bedrifvande af en lånerörelse, som för densamma är fremmande.
Jag har derföre trott, att om vid något tillfälle sådant som detta, man kunnat befria Ranken derifrån, skulle det i min tanka vara en vinst.
Den summa af 80,000 r:dr b:co, som är i fråga är visserligen ganska obetydlig, men jag tror det förslag, sora Utsi;, framställt, förer oss in på en riktigare väg och har derföre biträdt detsamma.
Jag har anledn. att tro, att så väl vår Bank, som andra auktoriteter, som hafva befattning dermed, hafva mycket svårt att kontrollera huruvida dessa skiftes- och odlings-lån verkligen utgå till det ändamål, som dermed varit afsedt.
Om man ser i BankoReglementet, så finner man att det uplages af några sidor med föreskrifter huru dessa lån skola användas, samt huru kontrollerna deröfver skola vara.
Alla dessa complicerade förhållanden äro för mig ett skäl att anse Banken vara befriad ifrån deltagande i dessa odlings - Den 12 April e. m. 353 odlings-lån.
Riksg:s-kont. må från andra håll bereda medel lill ett sådant understöd om man anser alt detsamma bör af Staten lemnäs men Banken bör derifrån vara fri.
Jag anhåller om bifall lill betänk.
Hr Lefrén, Joli.
Jag tror icke att Slaten i allmänhet har någon skyldighet att hålla nationen tillhanda några kapitaler för det ena eller andra ändamålet, men när Staten genom sin Bank kan göra det ulan olägenhet, så må det gå.
Nu är förhållandet det, alt denna fond har blifvit tillskapad, och de skäl, som kunna anföras för den saken, äro de, som Frih.
Palmstjerna har anföll; men om såsom nu föreslås, dessa 80,000 r:dr dragas ifrån detta ändamål in i allmänna läne-fonden för fastigheter på landet, så skulle otvifvelaktig! inträffa en eller högst iva riksdagar härefter, alt man började ett stark: olåt om oriklighelen deraf, alt vid den föregående riksdagen dessa 80,000 r:dr loges ifrån detta välgörande, och såsom det då komme att heta, särdeles förståndiga ändamål och då blir följden sannolikt, då hungern efter all låna är stor i vårt land, att dessa 80.000 r:dr ytterligare anslås af Banken för ett lika ändamål.
Nu har man fonden.
Utlåningen på fastighet kommer visserligen icke att minskas för dessa 80,000 riksdalers skull.
Derföre önskar jag att dessa 80,000 r:dr måtte få stå qvar för det ändamål, hvartill de äro afsedda och yrkar lika med Frih.
Palmstjerna afslag på betänk.
Lika med föregående talare yrkar jag afslag på denna punkt.
Om det vore fråga omatt åstadkomma en större förändring af Bankens rörelse, så skulle man visserligen kunna säga, att del ifrågavar. beloppet är så ringa att del icke fullt upfyller sitt ändamål; men då Banken i alla fall icke kan befria sig ifrån de öfriga för Banken mindre lämpliga låne-rörelser, så önskar jag att icke någon förändring göres vid denna.
Det är sagdt af Frih.
Palmstjerna, alt jordbrukaren icke vid något tillfälle är i stone behof af lån, än då skifte förelupit.
Jag inslämmer deri och får tillägga alt, om dessa 80,000 r:dr skulle i allt fall afses för jordbruket, så är gifvet att med omsättning hvart åttonde år, skulle flera komma i åtnjutande af fördelen att begagna dessa 80.000 r:dr än med omsättning hvart tjugoåttonde år, såsom fallet blir, om de öfveyflytlas till fastighetsbelåningen.
Det är sagdt, att om man anser jordbrukaren för ifrågavar. ändamål böra understödjas, så må Staten gerna göra det, men icke Banken.
Jag får likväl fästa upmärksamheten derpå ali Banken är en Statens inrättning och om
Staten vill understödja jord brukaren, sä är det ingalunda olämpligt att Staten genom sia inrättning, nemi. R.
Stms Bank, lemnar understödet.
Det är sagdt, att reglementerandet är vidlyftigt, att det uptager flera sidor i Banko-Reglementet och derföre må man förflytta detta besvär på Riksg:s-kont.
Skulle icke då samma besvär upstå för Riksg:s-kont.?
För mig förekommer alt reglementerandet kan 5 H. 23 354 Den 12 April e. m. inskränkas betydligt om Riks-Banken tager i anspråk
Hushåilningssällskapernas understödjande verksamhet.
De missbruk med ifråga var. lån, som blifvit åberopade, existerade under äldre, nu föräudrade, föreskrifter, oell om det ännu erfordras ali skärpa dem, må det ske, men det skälet alt missbruk förr egt rum, anser jag ingalunda vara tillfylleslgörande för att bifalla den af Utsk. föreslagna öfverflytlningen.
Jag tillstyrker bifall till ifråga var. punkt.
Jag anser det vara allt skäl att befria Banken ifrån denna lånegren, som olika med alla de andra, medför särdeles mycket besvär.
Summan är obetydlig.
Af nio ledamöter utaf BondeSt., hvilka voro närvar:de inom Utsk., när denna fråga afgjordes, har icke en enda talat för bibehållande af denna lånerörelse för jordbrukarnes räkning, ulan de ansågo alla, att de gagnades mera genom Bfverflyttning af denna fond lill fastighelsbelåning.
De äro i tillfälle alt inse sin fördel och om den varit, bibehållande af dessa 80,000 r:dr, som nu äro för ändamålet anslagne, så hade de gifvit sådant tillkänna, men ingen af BondeSt:s ledamöter i Utsk. har gjort anmärkn. härvid, utan enstämmigt ansett att låne-fonden borde öfverflyttas på den allmänna fastighets-lånerörclsen.
Jag yrkar bifall till Ulsk:s förslag.
II r Aker marn, Fredrik:
Jag har inom Utsk. icke yttrat mig i detta ämne, således varit hvarken för eller emot det, emedan jag har ansett på det hela indifferent om dessa 80,000 r:dr stodo qvar eller öfverflyltades lill en annan fond.
Det är samma ändamål eller att komma jordbruket till godo.
Jag är likväl mera böjd för öfverflytlningen, af det skäl, att denna summa, om den skall befordra det dermed afsedda ändamål, är alltför ringa.
Till utflytlningskostnad vid skiften bidrager Staten såsom kändt är med särskilde anslag.
Jag kan icke påminna mig beloppet af detta anslag eller om detsamma utgår till det belopp, som erfordras, men säkert är, att det år ett ganska betydligt anslag, ty jag vet ali inom de län, som varit mig anförtrodda, hafva dessa anslag upgått till flera tusen r:dr årligen, hvilket förutsätter en betydlig summa.
Om mau nu förutsätter, att dessa 80,000 r:dr skulle återbetalas inom tjugu år, så blir det en obetydlig hjelp för hela riket.
Det skulle nemi. då blifva endast 4000 r:dr i medeltal årligen att utlåna, hvad kan det betyda för hela riket.
Alt dessa lån icke äro särdeles anlitade, hvilket jag tillskrifver de många omgångarne vid lånens erhållande, synes af den tabell, som Ulsk. har upgjort öfver läne-fondernas begagnande, hvaruti man linner att vid 1850 års slut af dessa 80,000 r:dr 14,441 r:dr och något deröfver voro obegagnade.
Deremot vet man å andra sidan, att ansökningar af fastighels-lån icke kunnat tillfredsställas med de till della ändamål tillgängliga fonder, utan det äten mängd låne-ansökningar, som icke kunna bifallas till följd af bristande medel.
Hr Lefrén har förordat afslag af del skäl alt man lill äfventyrs skulle få se vid en kommande riksdag, sedan dessa 80,000 Den 12 April e. m. 355 r:dr voro öfverflyttade, att man hade gjort orätt och att man då skulle skynda sig att sälta en ny fond i stället.
Jag vill icke betvifla att så möjligen kan ske, men då man känner det allmänna begäret efter lån, så tror jag att det vore bättre, att de möjligen tillgängliga 80,000 r:dr, som kunde vara att disponera heldre användes i den riktningen än att de användas till diskontering.
Om icke något anslag funnes för detta ändamål till utflyttningshjelp, så skulle jag icke föreslå något sådant; men då ett sådant hittills varit och ännu verkligen begagnas, ty efter livad jag tror, så var det åtminstone till tretton sextondelar begagnadt före den lista Dec. och då jag tror mig veta att det är tillräckligt med ansökningar inne för begagnande af resten, så anser jag, att det visar sig deraf, att lånen icke äro så litet begärliga.
Det är visserligen sagdt, att det är mycket besvär för Banken och att föreskrifterna om vilkoren för dessa låns utgifvande uptaga flera sidor i Bank-reglementet; men delta anser jag icke vara ett hinder, sorn bör inverka på R.
Sl:s beslut i detta afseende.
Hvad betyda några sidor mer eller mindre i föreskrifterna för dem, som bestyra utlåningen i Banken emot den saken att R.!«5r. skulle visa obenägenhet eller ogenhet emot dem, som genom skiften komma i en belägenhet, som äfventyrar deras framtida bestånd, hvilket ofta nog är händelsen.
Om frågan vore att öfverflytta dessa 80,000 r:dr till en annan lånerörelse i Banken, skulle jag icke hafva så mycket deremot, som nu, men om de förflyttas till fastighetsbelåning, som jag icke kan anse något serdeles skäl för, så skulle jag anse en sådan förändring skadlig, emedan det innebure en flyttning af dessa medel ifrån en fond, som vore mera behöflig, än den, hvartill de flyttades.
Det är hufvudsakligen pä dessa skäl, som jag yrkar afslag på betänk.
Hr von Hartmansdorff, August:
Man har yttrat, att de ifrågavar. lånen utgöra en för Banken främmande rörelse.
Hvad vill man dermed säga?
Banken är, man måste erkänna det, en inrättning, sora drifver lånerörelse icke blott på det sätt, som andra Banker anse vara det rätta för dylika stiftelser, utan R.
St:s Bank är alt anse som en from stiftelse, en barmhertighets-inrättning.
Banken lånar på guld och silfver, lill så ringa belopp, som jag icke tror att någon annan Bank gör, nemi. såsom vore han en Lombard eller Assistance-inrältning.
Diskont-lånen beträffar, så torde äfven de få anses till en stor del såsom lån åt fattiga.
När så stora summor, som de dithörande af Banken an vändas till andra fattiga personer, hvarföre må då vida ringare belopp icke användas åt jordbrukare, som äro i betryck?
Om några fastighetsägare kunna anses hafva utan eget förvållande råkat i sådan belägenhet, så är det väl de, som nödgas i följd af laga skiften utflytta.
Då torde det icke vara ur sin ordning att Staten 23* 356
Den 12 April e. ni. ser äfven dem till godo.
En talare har nyss sagt att man icke varit angelägen om skiftes- och odlings-länen.
Det allmänna förhållandet är, alt man så mycket nitälskar för utvägars beredande åt dem, som icke äga något kapital, att likväl förvärfva jord, d. v. s. blifva fastighetsägare, alt man mindre bekymrar sig om möjligheten för den, hvilken redan är det, att bibehålla sin egendom.
Mig synes såsom hade de, hvilka redan äro jordägare, äfven sina anspråk och till deras tillfredsställande äro ifrågavar. lån ämnade.
De äro icke så litet begagnade, utan, när man efterser förhållandet vid slutet af hvarje år: befinnes att 1848 voro blott 9,320 r:dr oanvända; 1849 13,600 r:dr och 1850 14,440 r:dr, eller tillsammans 37,360 r:dr hvaraf medeltalet utgör 12,453 r:dr 16 sk. årligen.
När sålunda lånen begagnas, hvarföre skal! man då afstänga utvägen för jordbrukarne ali få hvad de behöfva i förevar. de stöd genom serskild ultlytlningshjelp och det1 är sant.
Anslaget är ett Statsanslag, såsom en talare bär förmodat, och upgår lill 46 900 r:dr b:co.
Det begagnas vanligeh fullt ut, serdeles i rikets vestliga landskap.
Denna tillgäng, tillsammans med den, som Banken lemnar, är icke stor emot de lånemedel, som hällas andra låntagare tillhanda.
Flere talare ht£jp här redan sagt, att summan är sä obetydlig, att om man lager benne ifrån de lånbehöfvande, så kan det vara dem likgiltigt.
Snarare borde man säga, att om denna summa undandrages fastighetsbelåningen, eller rättare: om man icke ökar henne med delta belopp, så betyder det föga.
Då är det bättre att låta en hvar åtnjuta hvad han redan har.
Det torde också böra tagas i betraktande, att de ifrågavar. lånen äro, så att säga, understöd för efterkommande.
De äro utvägar att hjelpa dens barn, som har gjort skiftet; ty vanligen får han sätta lill en del af sin förmögenhet på företaget.
Mig synes således att inga väsentliga skäl blifvit anförda för den föreslagna förändringen.
Den ringa omständighet sorn man åberopat eller att reglementeringen för dessa låns ingifvande, är vidlyftig, synes mig icke vara af större vigt än att om BankoUtsk:s ledamöter finna detta vara en brist, så kunna de afhjelpa henne.
Det kostar mindre tid än att omskrifva hela lånereglementet.
Om de låta stadgandet vara oförändrad!, så slippa de alldeles från saken.
Jag hemställer således att R. o. Ad. mätte ogilla den föreslagna förändringen.
Uti första delen af frågan, nemi. upbörande af lån för skiften och odlingar instämmer jag med Hr Akerman och anhåller att få uptaga några af de skäl för dessa låns bibehållande, som ilen siste värde talaren här anfört.
Han har sagt att man icke kan bedöma bemödandet att göra vår Banks lånerörelse allt lämpligare efter andra Bankers rörelse, emedan vår Bank är en barmhertighetsinrättqing för fattiga.
Hvad sjelfva satsen beträffar, så anser jag alt man bör bemöda sig alt måningom och, så vidt sådant låter sig göra, bringa Banken jr pcb mer till en ändamålsenlig rörelse; men hvad sedermera Den 12 April e. ni. 357 sjelfva tillämpningen af satsen beträffar, så var Ilr von Hartmansdorff obeskrifligt olycklig i valet af sina exempel.
[Ian anförde alt Banken lånar på gold och silfver, som han förmenade alt ingen annan Bank i veriden skulle göra.
Förhållandet är motsatt.
Jag har läst åtminstone 100 af de största och förnämsta Bankers reglementen i Europa och kan knappt erinra mig alt det är någon ibland dem, som icke har en sådan lånerörelse.
De gamla girobankerne lånade på guld ock silfver, dels derföre att sådant ofta kunde gifva de fattigare hjelp, och dels emedan det dessutom var den säkraste rörelse i veriden, emedan de hade valutan uti sin egen vård.
Jag medgifver visserligen att jag sett äfven en af de aldra största Banker hafva en högst olämplig lånerörelse, som kan täfla med den olämpligaste rörelse, som Svenska Banken haft.