Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
175 och den i afs:de på deras beläggande med stämpladt papper ifrågasatta förändring, torde Hrr:ne erinra sig, att i sådana sterbhus, der efterlefvande maka har enskild fast egendom, denna upptages inom linien, och således i afs:de å kartering ej tages med i beräkning.
I fråga åter om boets gemensamma egendom, så vet man först när ordentligt arfskifte är uppgjordt, huru stor andel i skulden som kan på den ene eller den andra belöpa, och hvad som efter skuldens gäldande kan komma att utgöra hvardera makans behållna lott.
Om man gjorde ett sådant stadgande att kartan skulle utgå blott efter den del, som tillfaller den aflidnes arfvingar och således verkligen öfvergår från en egare till annan, skulle man få lof att afvakta tiden, då arfskifte i boet hunnit förrättas, men så länge kan man icke dröja med att med stämpladt papper belägga en bouppteckning.
Detta förslag är således enligt min tanka opraktiskt.
Om för öfrigt den efterlefvande makan fått någon fördel sig genom testamente tillagd, huru skall dermed förfaras?
Skall för värdet deraf stämpladt papper erläggas eller ej?
Sådane svårigheter synas mig vara med den ifrågasatta förändringen förenade, att man torde göra bättre uti att låta en temligen låg karta utan alla omständigheter utgå efter hela behållningen i boet, hvadan jag anhåller om bifall till TJtsk:ts förslag i afs:de å bouppteckningar.
Hr Keutersvärds förslag är efter min tanke till den grad opraktiskt, att, om det blefve antaget, staten ofta nog skulle allt för länge nödgas vänta uppå, kanske också alldeles förlora den stämpelpappers-inkomst, hvartill den är berättigad.
Många orsaker finnas nemi., som kunna föranleda dertill, att ett arfskifte icke genast kan företagas, utan måste ganska länge, understundom flera år, fördröjas, hvarigenom skulle kunna inträffa, att erläggandet af stämpelafgiften råkade i glömska.
Det säges visserligen, att dylik afgift icke b'«;'r utgå af den efterlefvande makens lott i boet, ehuru denna lott intages i bouppteckningen, emedan den eljest blir 2:ne gångor med ifrågav:de afgift betungad; men skall man gå till väga på detta sätt vid bestämmande af alla statens inkomster, så vet jag sannerligen icke hvar man skall stadna.
Por min del tror jag så mycket heldre denna afgift vara lämplig, som i sjelfva verket ingen arfsrätt finnes till, utan har sin grund endast uti ett konventionellt stadgande, vid hvilket förhållande det icke torde vara obilligt att staten förbehåller sig någon obetydlig 0/0 af den efterlemnade förmögenheten.
Hvad beträffar den efterlefvande makens enskilda egendom, har Gr.
Mörner redan anmärkt, att densamma icke upptages.
Jag yrkar pa sådana grunder afslag på Hr Keutersvärds framställning.
I den tariff, Utsk:t föreslagit, och der Dtsk:t visserligen haft för afsigt att åstadkomma större tydlighet, finnes dock en ganska grav anmärkning att göra.
Afgifterna äro nemi. upptagna i Den 2G Maj f. m. progression, så att, då bouppteckningen går till och med 5,000 rdr, erlägges för hvarje fullt hundratal 20 öre, men deremot 25, då den stiger derutöfver till och med 10,000 rdr, o. s. v. Således, om den slutar sig på en summa af 4,999 rdr, så skall för hvarje fullt hundratal blott erläggas 20 öre.
Jag kan icke inse rättvisan häraf, utan skulle heldre önska bibehållande af det gamla stadgandet, och anhåller derföre om återremiss af denna punkt.
Jag vill visserligen icke bestrida, att Hr Reutersvärds åsigt om en icke progressiv beskattning är den riktiga, men det är dock betänkligt att sätta afgiften så lågt, som han föreslagit, och jag kan derföre icke förorda hans reservation i denna del.
Det sednare mom. deraf, om efterlefvande makes befrielse från stämpelafgiften, anser jag deremot så med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att jag icke kan annat än deruti instämma.
Hr Printzensköld har visserligen bestridt detta, på den grund att arfsrätten icke skulle hvila på någon rättsgrund; men den värde talaren torde väl dock medgifva, att efterlefvande make har rätt till andel i boet.
Deremot tror jag att, om ett dylikt stadgande införes, man måste tillika bestämma något enklare sätt, hvarpå beloppet af den efterlefvandes andel må utrönas.
Jag anhåller, för vinnande af ändring i den syftning, om återremiss.
Hr Fåhraeus, Johan Predrik:
Hvad som föranledde mig att begära ordet, var Gr.
Hörners yrkande att, i sammanhang med den beslutade återremissen af den del i Beridet, som rörer stämpling å hyreskontrakter, äfven frågan om certepartiers stämpling måtte till TJtsk:t återremitteras.
Den kartering, som i detta hänseende nu är föreskrifven, gäller endast fraktslut till utrikes orter.
Tillförene var karte-afgift bestämd äfven för fraktslut mellan inrikes orter; men stadgandet derom upphäfdes redan för 30 år sedan i ans:de till de stora praktiska svårigheterna vid tillämpningen och för kontrollen.
Jag är i tillfälle att upplysa, att enahanda svårigheter med hänsigt till den ännu gällande föreskriften äro för handen.
Certepartier för varuutskeppning från Sverige afslutas ofta å utrikes ort och upprättas då på främmande språk och med tillämpning af utländska myntslag.
För dokumenternas granskning, kontrollerande och kartering, är, synnerligast i Stockholm och Göteborg, en särskild tullkamare-tjcnsteman vissa tider af året fullt sysselsatt; och likväl har karteinkomsten för certepartier i dessa 2:ne större handelsstäder per medium utgjort endast omkring 3,000 rdr årligen.
Jag bör i öfrigt icke tillbakahålla den väsendtliga anmärkning, att den ifrågav:de skatten drabbar, icke varuimporten, utan endast utförseln af Sveriges produkter, hvilken dock synes förtjent af all möjlig lindring.
— Vid sådana förhållanden och då frågan om certepartier alldeles icke står i Den 26 Maj f. m. 477 oskiljaktigt sammanhang med den om hyreskontrakter, hemställer jag, att, hvad eertepartier angår, Utsk:ts förslag måtte vinna It. o.
Hr Reuter svärd:
Som skäl emot mig har blifvit an fördt, att 1/i proc., som jag föreslagit, skulle vara för lågt, och kanske komma att inbringa en för ringa statsinkomst, äfvensom att afgiften blefve för hög för de sterbhus, der tillgångarne äro obetydliga.
Då jag emellertid i mitt förslag utsträckt friheten ända till 400 rdr, och derigenom sett de mindre bemedlade till godo, är denna sista omständighet häfd.
Man har också sagt, att det skulle möta svårigheter vid tillämpningen att utröna hvad som tillhör den efterlefvande eller icke, men dessa svårigheter torde kunna betydligt minskas, om man ville dels något utsträcka tiden för inlemnande af bouppteckning, dels ock inskränka den tid, inom hvilken arfskifte skall vara förrättadt. —-
Det är visserligen sannt att, om efterlefvande make har enskild fas ighet, densamma föres inom linien och således :cke kommer i fråga att karteras, men så är icke förhållandet med den förmögenhet, som kan ligga i reverser m. m.
Hr Printzensköld har sagt, att arfsrätten icke hvilar på någon rättsgrund; men sålänge våra lagar och författmr säga, att barn ärfva föräldrar, må vi väl anse detta stadgande hvila på en verklig rättsgrund.
Jag förnyar min förut framställda anhållan.
Den siste värde talaren har, som vilkor för sitt förslag om efterlefvande makes befrielse från stämpelafgiften, ansett nödvändigt att förändring vidtages i afs:de å tiden dels för bouppteckningars inlemnande, och dels för arfskiftets afslutande.
Således kan hans förslag icke antagas, utan en föregående lagförändring.
Han har också föreslagit att befrielse skulle ega rum, då behållningen ej uppgår till 400 rdr.
Men äfven detta stadgande kan jag icke förorda, då man vet, att vid sterbhus-värderingar allting upptages så lågt, att det, som är värdt 400 rdr, sättes till 100 o. s. v. Hr Reutersvärd:
Det är i allmänhet icke förh:det så som den siste talaren påstått, att värderingen är så låg vid bouppteckningar.
Silfver t. ex. väges och upptages till sitt verkliga värde, och på samma sätt är det med en stor del andra egodelar.
Om en bouppteckning inlemnades, som upptoge 1 /4 af det verkliga värdet, skulle den säkert föranleda anmärkning af vederb:de domstol.
Sedan öfverläggningen härefter ansetts afslutad, yttrade H.
Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å den nu förev:de 6:te §:n, följande yrkanden blifvit framställda, nemi. hvad först beträffade rubriken bouppteckningar, att Utsk:ts förslag måtte bi - Deri 5:6
Maj f. m. fållås; att detsamma måtte återremitteras, samt af Hr Reutersvärd, att det förslag, som uti hans vid Betänk:t fogade reservation funnes framlagdt, måtte af R. o. Ad. antagas.
Härvid anmälte sig Hr Reutersvärd och förklarade, att han afstode från sitt särskildta yrkande samt förenade sig med dem, som begärt återremiss af IJtskds förslag rörande rubriken bouppteckningar.
Sedan H. Exc. fästat R. o.
Adms uppmärksamhet derå, att Ståndet, i enlighet med Htsk:ts redan afgjorda hemställan sid. 19, bifallit det under rubriken bouppteckningar förekommande stadgandet, ”att bouppteckningar förses med stämpel enligt den författning, som gäller då de till domstol ingifvas”, så att nu endast vore fråga om punktens öfriga innehåll; fortsatte H.
Exc. sin framställning med förmälan, att i afs:de å rubriken certepartier yrkats dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts förslag, samt att, hvad slutligen beträffade stadgandet om kartering af köpe-, bytes-och gåfvo-bref om skepp, fartyg och båtar m. m„ återremiss deraf blifvit af Hr von Koch äskad; Och komme, till följd af hvad sålunda yrkats, delning af proposme att ega rum.
Exc. först propos. å bifall till Utsk:ts förslag rörande rubriken bouppteckningar, med undantag af den del deraf, hvaröfver beslut redan blifvit fattadt, dervid svarades flere nej jemte ett eller annat ja; hvaruppå propos. gjordes om återremiss af samma förslag, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Sedermera framställdes först propos. å bifall till Utsk:ts förslag ang:de certepartier, dervid svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och derefter propos. på återremiss af samma förslag, då svaren utföllo med många ja tillika med några nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Vidare framställdes först propos. å bifall till Ctsk:ts förslag ang. kartering af köpe,-bytes-och gåfvobref om skepp, fartyg och båtar m m., samt besvarades med flere nej jemte ett eller annat ja; hvarefter propos. gjordes om återremiss af samma förslag och blef med ja besvarad.
Exc. härefter erinrat derom, att, i afs:de å rubriken kontrakter, beslut om återremiss deraf redan blifvit af R. o. Ad. fattadt, framställde H.
Exc propos. å bifall till den förev:de 6:te §:n, med undantag af de fyra delar deraf, hvaröfver förut beslutats; och blef denna propos. med ja besvarad. § 7- Hr Cederschiöld, Gustaf:
Jag hemställer, om icke denna § kunde till Utsk:t i så måtto återremitteras, att bland dessa undantag infördes ännu ett, nemi. för K.
M:ts utslag ang. tillstånd till giftermål mellan besvågrade personer, då des - Den 26 Haj f. m. 47<J sa tillhöra allmogen, eller sådana, som icke tillhöra ståndspersons- klassen.
Denna beskattning är nemi. för allmogen ganska kännbar, och så mycket mer olämplig, som någon egentlig pröfning af sådana ansökningar icke eger rum, utan K.
M:t till sådana ansökningar helt enkelt lemnar sitt bifall.
I vår beskattning har af ålder gjorts skilnad mellan ståndspersoner och allmoge.
Denna skilnad har dock så småningom mer och mer försvunnit i vår lagstiftning, som dervid icke gjort annat än följt det verkliga förhållandet, ty i vår tid är det ganska svårt att uppdraga gränsen mellan dessa båda klasser.
Jag kan då icke finna hvarföre man nu skulle göra ett afsteg från detta sätt att gå tillväga, utan får vördsamt anhålla om bifall till §:n oförändrad.
Landtm., att någon anmärkning icke förekommit emot den ifrågav:de 7:de §:n, hvari finnes uppräknade en mängd undantag från stadganderne i 3, 4, 5 och 6:te §§:ne, men att Hr Cederschiöld, som ansett att ibland dessa undantag borde intagas ett stadgande derom, att giftermåls-resolutioner för besvågrade utaf allmogen skola från stämpel befrias, yrkat återremiss af denna fråga till Utsk:t; hvilket yrkande blifvit af Gr.
Lagerbjelke best.ridt; och skulle särskilda propos:r framställas å den af TJtsk:t förslagne 7:de §:n och Hr Cederschiölds ofvanberörde yrkande.
Sedan propos. å bifall till den ifrågav:de 7:de §:n härefter blifvit framstäld och med ja besvarad, hemställde H. Exc., huruvida B. o. Ad., på sätt Hr Cederschiöld yrkat, ånsåge frågan om befrielse från stämpel å giftermåls-resolutioner för besvågrade bland allmogen böra till Utsk:t återremitteras; och då dervid svarades många nej jemte ett eller annat ja, förklarades nej hafva varit öfvervägande. § 8.
På denna § anhåller jag vördsamt om bifall, med undantag af mom.
17, som torde böra återremitteras, då E. o.
Ad. förut redan vidtagit sådan åtgärd med frågan om upphörande af skrif-kartorna.
Uppå härefter framställda särskilda proposu-, hlef 17:de mom. af förevarande § återremitteradt och §:n i öfrigt bifallen.
Utsk:ts hemställan sid. 24, ang. uteslutande ur författningen af åtskilliga nu gällande föreskrifter i fråga om embetsverks och tjenstemäns reqvisitioner af stämpelpapper, äfvensom texten till § 9.
Biföllos. 480 Den 26 Maj f. m.
Utslcts hemställan sid. 25, ang. inrättande i Stockholm af flere kontor för försäljning af stämpel-papper.
Het är egentligen ett ut tryck i denna punkt jag vill fästa mig vid.
Det låter nemi. som vöre meningen att göra försäljnings-männen till verkliga tjenstemän, som kunde hafva anspråk på ordinarie lön, tillräckligt stor att lefva på.
Detta vore dock högst oriktigt, då det besvär, som förorsakas af denna försäljning, är så obetydligt och dessutom kan bestridas af en hvar, som för uppbörden ställer behörig säkerhet.
Jag anhåller om återremiss af denna punkt, på det rättelse härutinnan må vinnas, och i så måtto, att man icke bestämdt uttrycker, att det bör vara egentliga kontor, som StatsKontoret må ega inrätta, utan att föreskriften så redigeras, att deraf blir tydligt, att man endast åsyftar, det må StatsKontoret antaga flere försäljningsmän, som ega lokal, öppen för allmänheten, då således en sådan försäljning kunde ega rum äfven i vanliga handelsbodar.
Då intet anslag är af K.
St:r gifvet till aflönande af tjenstemän i dessa kontor, och icke någon annan anledning finnes att såsom embets-eller tjenstemän betrakta dessa försäljningsmän, kan jag icke finna annat än att StatsKontoret är inskränkt till att aflöna dem med den inkomst, som kan för försäljningen inflyta.
Om sådant icke låter sig göra, får naturligtvis saken förblifva vid det gamla.
Jag tror således att Utsk:ts förslag måste leda till fördel för allmänheten, och anhåller om bifall dertill. Hr Cederschiöld:
Jag motsätter mig aldeles icke sjelf va hufvudsaken, utan önskade blott, att ordet kontor icke skulle begagnas, emedan sådant kunde föranleda anspråk hos tjenstemännen på lön och löneförhöjningar, anspråk, som redan blifvit framstäldt af försäljningsmanren i nuvarande kontoret i Stockholm.
Karte-försäljningen kan mycket väl anförtros åt personer, som redan i och för egen rörelse ega lokal, öppen för allmänheten.
En sådan person är belåten med vida ringare arfvode, än den, som förordnas att ständigt hålla vakt i ett kontor, hvilket endast har karte-försäljning till föremål.
Det förekommer på intet ställe i TJtsk:ts Betänk, att de nya kontoren skulle upprättas på samma sätt och under samma vilkor som det hittillsvarande, utan här är endast uttryckt, att Stats-Kontoret bör, om sådant låter sig göra, draga försorg om att vederbörliga kartor hållas allmänheten tillhanda på flera olika ställen här i Stockholm.
Efter härmed slutad öfverläggning och upptagande af de derunder gjorda yrkanden om bifall till och återremiss af Ut - Den 26 Haj f. m. 481 sk:ts förevarande hemställan, framställdes propos. å bifall dertill och blef med ja besvarad §§ 10 och 11.
Biföllos. § 12- Hr Cederschiöld, Gustaf:
Utsk:t synes hafva före ställt sig, att makulering icke kan inträffa annat än till följd af miss-skrifning.
Det kan dock hända, och händer äfven icke så sällan, att t. ex. K.
Mds utslag och resolutioner, hvilka det åligger redogöraren att åsätta karta och lösen derföre indrifva, komma tillbaka olösta i anseende till vederb:des oförmåga att desamma lösa.
I sådant fäll skulle då redogöraren erlägga dessa 3 öre i makulerings-afgift, och jag har blifvit af Kammar-rätten ålagd utgifva makulerings-afgift för kartor, bilagda K.
Mds utslag, hvilka blifvit öfversända till K.
Mds Bef:hde för indrifvande af lösen, men hvilka till mig återkommit, emedan vederb:de saknade tillgång till lösens erläggande.
Detta Kammar-Kättens beslut blef väl, uppå af mig anförda besvär, af K.
M:t upphäfdt; men då detta beslut endast gäller ett specielt fall, torde föreskriften böra atfattas i sådana ordalag, att den icke kan vidare föranleda till misstydning.
Jag yrkar således på bestämd föreskrift derom att makulerings-afgift skall erläggas endast då en karta blifvit genom misskrifning eller annan förseelse makulerad; men alldeles icke då makuleringen skett till följd af embetspligt.
Man kan ju icke tänka sig något orimligare, än att en tjensteman, å ena sidan, dlagges att makulera kartor; men, å andra s dan, hotas, att, i händelse det icke lyckas honom indrifva lösen derför, han skall underkastas ersättnings-skyldighet för det han fullgjort sin pligt.
Jag äskar återremiss.
Något särskildt stadgande i afs:de å embets- eller tjenstemän, som äro pligtiga att makulera kartor, tror jag icke behöfves, då här står: ”miss-skrifning eller annan orsak,” hvarunder väl äfven detta fall torde inbegripas.
Att Kammar-Katten skulle ålagt Hr Cederschiöld eller någon annan redogörare att erlägga sådan makulerings-afgift, förefaller mig högst besynnerligt, och dertill måtte hafva medverkat äfven andra särskilda omständigheter.
Jag är af den siste värde talaren förekommen, och får blott vördsamt anhålla om bifall till TJtsk:ts förslag. m Den 26 Maj f. m.
Hed den uppfattning af det parla mentariskt skickliga, som synes vara Hr Printzensköld ensam förbehållen, har han icke dragit i betänk, att yttra tvifvels-mål om sannfärdigheten af ett utaf mig omnämndt förhållande.
Pligten emot mig sjelf, håde såsom medborgare och representant, bjuder mig att allvarligen protestera emot dylika yttranden.
Och om den värde talaren ytterligare fortfar i sina omotiverade tvifvelsmål om riktigheten af min uppgift, kan han i Kammar-Rätten erhålla kännedom om rätta förhållandet.
Enär kartor kunna komma att makulerade återställas, utan att miss-skrifning eller annan förseelse af vederb:de expeditions-hafvande egt rum; men stadgandet om erläggandet af makulerings-afgift är allmänt, samt icke gifver anledning till något undantag, fortfar jag i min anhållan om återremiss.
Jag har sagt, att det förefaller be synnerligt, att Kammar-Rätten skulle hafva ålagt Hr Cederschiöld att erlägga makulerings-afgiften.
Såvidt jag nu kan förstå, har Kammar-Rätten, innan ännu Stats-Kontoret yttrat sig, gjort ett sådant åläggande blott med tillämpning af författarns ordalydelse, och då är allt hvad man kan säga, att denna domstol möjligt gått för långt i nit.
Jag anhåller om bifall till mom:t oforändradt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å l:sta mom. af förev:de §, blifvit yrkadt återremiss af Hr Cederschiöld, men bifall af Gr.
Lagerbjelke och Hr Printzensköld, samt att någon anmärkning emot 2:dra mom. af samma § icke förekommit; hvarefter H.
Exc. framställde propos. å bifall till §:ns l:sta mom. och, då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedermera hlef 2:dra mom. af förev:de §, uppå derom gjord propos., af R. o. Ad. jemväl bifallet. §§ 13 — 17, äfvensom slutmeningen.
Slutligen föredrogos och biföllos: Utsk:ts hemställan sid. 27, i ani. af väckta motioner utaf Frih. Rehbinder, Fredrik Wilhelm, samt Riksd:s-fullm.
Sven Rosenberg från ‘ Christianstads län; Utsk:s förslag till författning ang. stämpling af tidningar samt andra periodiska skrifter och trykta afhandlingar; samt Utsk:ts hemställan sid. 28, ang. de ifrågav:de författningsförslagens öfverlemnande till K. M:t.
Den 2(5 M aj f. in. 483 Föredrogs ooli remitterades till StatsUtsk:t K.
M:ts denne dag öfverlemnade Nåd.
Stir ang. pension å allm. indragnings-staten åt aflidne Professoren Anders Petrii enka, Emilia Sofia Wahlberg.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande sammansatta Bevillms-, Lag- samt Allm.
Utskits den ! 9:de och 23:dje d:s på bordet lagde TTtlåt.
N:o 9, i anledn. af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ook PiksStms skiljaktiga beslut i afside å andra delar af Betänk.
N:o 4, ang. vilkoren för bränvins tillverkning.
Utskits yttrande i ani. af BondeStits från de öfriga PiksStms skiljaktiga beslut ang. tillverkning af bränvin i mindre brännerier.
Lades till handlmgarne.
Utskits inbjudning till P. o.
Adin samt BondeSfit att instämma uti de öfriga PiksStms beslut, att artikeln Y. i den nu gällande förordningen, ang. försegling af redskap för bränvins tillverkning och distillering, skall från den nya författningen uteslutas.
Hå denna fråga är af ekono misk natur, och således 3 Stånds beslut utgör P.
Slirs, får jag föreslå P. o. Ad. att antaga inbjudningen, emedan jag tror att detta beslut är vid den numera förändrade lagstiftningen ändamålsenligare än det, hvari B. o. Ad. förra gången stadnade.
Jag anhåller således om bifall till Utskits hemställan.
I afside å denna fråga bör visserligen den siste värde talarens anförande vara af vigt, då han har en längre tids erfarenhet af förordningens handhafvande; men jag befarar dock, att det ifrågavide stadgandets borttagande skulle innebära ett alltför vådligt steg, och vågar derföre hemställa, det P. o. Ad. behagade vidblifva sitt förut fattade beslut i detta afside.
Det torde visserligen å ena sidan kunna med skäl sägas, att förseglingen i och för sig sjelf icke är någon kontroll på bränvins-tillverkningen, men den bidrager emellertid dertill; och då nu genom de smärre bränneriernas upphäfvande en mängd redskap blir till laglig bränvins-bränning obrukbar, så blir också frestelsen att olofligt begagna densamma mycket stor, och då torde förseglingen blifva af nytta.
Då P. o. Ad. förra gången icke vidtog anuan åtgärd än att återremittera Betänkit i denna punkt, får jag anhålla, det B. o. Ad. yi b, 3t 484 Den 2G Maj f. m. nu måtte besluta bibehållande af det gamla stadgandet i detta fall.
Den siste värde talaren har sjelfmedgifvit, att förseglingen icke innebär någon egentlig kontroll emot lönnbränning, och detta är äfven alldeles tydligt, ty den som icke skyr att öfverträda förbudet emot sådan, lär icke heller draga i betänk, att bryta förseglingen.
Den enda åtgärd, som kunde vidtagas såsom korrektiv emot lönnbränning, torde vara tillsättande af flera fiskaler, hvilket äfven lärer blifva nödigt, åtminstone i vissa län.
Då 2 Stånd bifallit TJtsk:ts förslag, är det till följe af antagen praxis klart, att Utsk:t ånyo framställt detsamma; men då B. o. Ad., förra gången frågan förevar, efter mogen öfverläggning, beslöt att icke godkänna det, och då det icke kan vara rätt att bibehålla en frestelse till lagbrott, får jag förena mig i det af Gr.
Lagerbjelke gjorda yrkande.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exe. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels att inbjudningen måtte antagas, och dels att R. o. Ad., med afslag derå, skulle besluta, att nu gällande stadganden ang. försegling af redskap för bränvins tillverkning och distillering fortfarande skola bibehållas; hvarefter och sedan propos. å inbjudningens antagande blifvit framställd, men med nej besvarad, propos. gjordes om afslag derå samt bibehållande af nu gällande föreskrifter uti berörde hänseende; och blcf denna sednare propos. med ja besvarad.
TTtsk:ts yttrande i anledn. af B. o. Ad:ns beslut i fråga om öfverkontrollörernas arfvode och resekostnads-ersättning.
Utsk:ts inbjudning till B. o.
Ad. samt PresteSLt att biträda Utsk:ts af de Öfriga RiksSt:n godkända förslag i fråga om den tid, hvarunder bränvins tillverkning må ega rum.
Hr Hjärne: Då B. o. Ad. i detta fall står ensamt om sitt beslut, och jag anser det, hvari de båda andra Stånden stadnat, bättre än PresteSt:ts särskilda, anhåller jag, det B. o. Ad. ville biträda Borgare- och BondeSt:ns beslut och således antaga inbjudningen.
I motsats till den siste värde talaren anhåller jag att B. o. Ad. måtte, med vidblifvande af sitt förut fattade, yäl grundade beslut, afslå TTtsk:ts inbjudning.