Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid behandlingen af denna fråga hade det föröfrigt icke bort undfalla det fl. Utsk., att frågan om en förändrad tid för räkenskapernas algifvande för närvar, är under öfverläggning, äfvensom alt en dylik fråga under sisth riksdag var vackt, men att den då icke ledde till något resultat.
Att nu vilja för ett särskildt fall tillvägabringa en förändring, hvarigenom bela den nu för räkenskapsväsendet gällande ordning skulle rubbas, utan att likväl förut hafva vidtagit sådane förberedande åtgärder, hvilka skulle kunna göra en sådan förändring möjlig, det anser jag icke vara väl betänkt, hvarföre jag äfven ur detta skäl tillstyrker afslag å denna § i Utsk:s betänk.
Den siste talaren har rätteligen upp lyst, att specialräkenskaperne, som afgifvas i September månad, äro in duplo, hvaraf det ena exemplaret går in till Slatscont. och det andra stannar i landscont., för att tjena till grund för landsbokens afslutande.
Det är någonting mera än besynnerligt, alt StatsUtsk. tror, att landscontoret skall kunna uppgöra och afsluta landsboken till den 1 Januari eller 1 Februari, i händelse det skulle fördröjas till den sista September med special-räkenskapernas afgifvande.
Ett sådant förhållande är nemi. icke förenligt med den ordning för uppbördssättet samt för resternas indrifvande, som finnes i landet fastställd, och att föreställa sig, att landsböckerna skulle få i ofullständigt skick inkomma, dermed lärer väl icke någon fördel vinnas.
Hvad åter beträffar verificationen för Statscont. vid special-räkenskaperne D e ii 27 November e. m. 531 Tor rikshufvudbokens afslutande, så får jag fasta upp inar k sa rall elea derpå, att redan från början, då rikshufvudbokens införande ålades Statscont. samt alt conlrollera debet, oell då i följd deraf landsböckerne första gången inkommo till Statscont., så skrämde dessa böcker dåvar.
Presidenten Gr. Wirsen så, att han nödgades anhålla om den förändring, att dessa räkenskaper måtte dircete gå lill Kammarrätten, och att Statscont. mätte helt oell hållet befrias från ali någonsin se dem, än mindre taga dem till granskning för pröfningeu af debet.
Nu skall, enligt gällande författningar, landsboken vara afslutad i Juni månad efter det år, då specialräkenskaperne ingått i September, och länsbokhållarcn har sålunda 9 månader till uppgörande af densamma, hvilken tid i min tank a ingalunda är för lång, om bokslutet skall ske ordentligt, emedan under samma tid alla Landsconhs anmärkn:r måste afgöras.
Jag tillstyrker sålunda afslag å ifråga var. § af Utsk:s betänk.
Palmstjerna, Carl Otto: StalsUtsk. bar, vid behandlingen af denna fråga, varit af den öfvertygelse, all det vore önskligt ali landsböckerne inkommo så skyndsamt, sorn möjligen med deras ordentliga afslutande kunde stå tillsammans.
Man har nemi. vid åtskilliga tillfällen klagat deröfver, alt statsverkets räkenskaper afslutas alltför långt efter den lid, då statsinkomsterna ingått, och jag anser derföre för min del, att sådane medel biira vidtagas, hvilka, befordrande men icke rubbande den ordning oell den reda, som i räkenskaperue böra finnas, kunna tjena till afhjelpande af ett sådant förhållande.
StatsUtsk. har äfven ansett, att landsböckernas afslutande oell befintlighet i hufvudsladen vid den lid, då riksboksslutet upprättas, vore nödigt, enär det understundom inträffar, alt specialräkenskaperne frän fögderierne, vid landsböckernas uppgörande, befinnas behäftade med en och annan bristfällighet, hvilka då genom upplysningars infordrande i landsboken blifva rättade.
Då dessutom de af Utsk:s ledamöter, hvilka tagit någon närmare kännedom om förhållandet med landsböckernas afslutande, varit af den förmening, att dessa böcker skulle kunna afslutas på 3, högst 4 månader, äfven i de län, der de vidsträcktaste räkenskaperna förekomma, der nemi. de fleste fögderierna finnas och den största bevillningen utgår; så har detta för Utsk. varit ett skäl att anse 4 månader såsom varande tillräckliga för samtliga landsböckernas afslutande, hvarigenom desse skulle kunna blifva tillgänglige 5 månader förr, än de nu äro det.
Utsk. har föreställt sig, att någon förändring i afseende på specialrcdogörelscrnes ingående från fögderierne icke skulle komma att äga rum i följd af den fråga, sorn i afseende pä redogörelser i allmänhet nu är under bearbetning af vederbörande; och har Utsk., under denna förutsättning, icke blandat denna del af frågan i det ämne, hvarom denna § handlar, utan der endast tillstyrkt förändrad föreskrift i afseende pä landsböckerncs afslutande.
Denna föreskrift anser jag nu, sedan 532 Den 27 November e. m. discussion om della ämne en längre stund fortgått, ännu mera vara af beliofvel påkallad, enär här blifvit yttradt, att för landsböckcrnes afslutande skulle ålga en vida längre tid, än sorn både det II.
Ulsk. oell äfven jag ansett för samma ändamål erforderlig, och jag får med anleda, deraf, ehuru visserligen icke någon vän af öfverflödiga skrifvelser, likväl nu, då jag anser denna så mycket mindre vara det, som frågan örn redogörelseverkcts i vissa afseenden annorlunda ordnande hr hos vederbörande under bearbetning, vördsamt tillstyrka, att den ifrägavar. skrifvetsen mätte till K.
M. ingå; äfvensom jag derjemte tager mig friheten upplysa, att Högv.
PresteSt. redan bifallit densamma, samt att i de öfrige Stånden, efter all anledu., icke gerna derå yrkas afslag.
Palmstjerna har yttrat sig förmoda möjligheten af landsböckernas afslutande inom 4 månader efter det specialräkenskaperne blifvit afslutade; men samme ledamot bar jemväl yttrat, det landsböckernas afslutande medförer åtskilliga rättelser uti specialräkenskaperne, utan att likväl något närmare hafva utvecklat, hvaruti desse rättelser egeutligen beslå; jag skall derföre här taga mig friheten antyda dem.
Specialräkenskaperna upptaga förhållandena i afseende på uppbörden till den sista April jemte hela den indelta, under anordn. och afkorln. upptagna uppbörden samt restlängdernes belopp.
Dessa rester inflyta sedermera suceessivc, och då landsböckerna icke kunna afslutas, förr än öfver resterna blifvit af K.
Bef:h:de beslutadt, ty förr kunna de icke blifva fullständiga, och dessa beslut ofta nog icke kunna medhinnas före årets slut, så synes det väl svårt att derefter fä landsboken afslutad i Januari.
Af den ordning, som för närvar.
Förefinnes vid vår uppbördsförvaltning, af markegångsshttningen, som sker i de första dagarne af November månad, af uppbördsbokens utarbetande samt debiteringen till upphörd, följer, alt uppbördsböckerne, då de af landshöfdingarne påskrifvas lill uppbörd, alltid mäste vara med brislfälligheter behäftade, hvadan del äfven ofta inträffar, att då landscont. dervid gjort anmärkn:r, och dessa föranledt reservationskraf af fogdar och häradsskrifvare, K.
Bef:h:de jemväl derom mäste besluta, innan debet i länets räkning kan blifva bestämd.
Palmstjerna sagt, alt räkenskaperne skulle kunna hastigare afslutas, men detta måste likväl ske medelst förändringar uti en serie af författningar, som angå uppbördsverket i allmänhet.
Då emellertid vi annu icke hunnit så långt, enär dessa frågor ännu ligga under K.
M:s nåd. pröfning, så tjeuar det i min tanka till ingenting alt nu komma med en und. anhållan i detta ämne, hvarföre jag äfven afstyrker bifall till Utsk:s gjorda framställning.
Ilr von Hartmansdorff: I anledu. af de anmärkn:r, som 1841 års Revisorer gjorde just i detta hänseende, inför - Den 27 November e. m. 533 drade K.
M. utlåt:n så väl från Statscont. som från Kammarrätten.
Dessa båda embetsverk tillsammans hafva infordrat utlåt:n från samtelige Konungens Bef:h:de, och slutsatsen deraf bär varit, att landsböckernas afslutande kan verkställas inom en kortare tid, än hittills skett; i följd hvaraf de båda embetsverken, på grund af den utredning saken fått, ingått till K.
M. i början af riksdagen, jag-tror i Augusti månad, med förslag, just i det hänseende, hvarom nu skulle anhållas.
Om nu R. o. Ad. ville besluta, och de öfrige Stånden instämma i den und. anhållan bos K. M., så bevisade detta ingenting annat, än att R.
St. icke visste hvad sig i saken tilldragit.
Om Högv.
PresteSt.
, på grund af denna okunnighet, beslutit hvad StatsUtsk. föreslagit och de öfriga Stånden äfvenså, så må det stå för deras räkning.
Men att R. o. Ad., som inom sig äger ledamöter, hvilka veta och böra veta huru saken sig förhåller, skulle, det oaktadt, besluta en så onyttig skrifvelse, anser jag otroligt.
Jag anhåller derföre, alt R. o.
Ad. måtte afslå denna punkt.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle 79 §.
Ropades starka nej, blandade med några ja.
Då härefter propos. till afslag framställdes, blef densamma med ja besvarad. 80 och 81 §§.
Biföllos. 82 §.
Jag hemställer, att R. o. Ad., i öfverensstämmelse med det beslut, som R. o.
Ad. fattade vid föredragning af 23 punkten, äfven måtte afslå denna 82 §.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge denna § förfalla i följd af dess ronde 23 § fattade beslut.
Ropades ja. 83 och S4 §§.
Biföllos. 85 §.
' Hr vou Hartmansdorff:
Då det H.
Ståndet nyligen afslagit en framställning i enahanda syftning, rör:de Öfverståthållare-embelel, så hemställer jag, att Ståndet måtte göra likaså i afseende på denna fråga.
Vi hörde förra gången, att det blott var en summa af 2,000 r:dr eller mindre, som dä sattes i fråga; jag förmodar, alt det förhåller sig lika så med denna sak.
Denna § blef af R. o. Ad. afslagen. 86 §.
Ansågs hafva förfallit, lill följd af det beslut R. e. Ad. rör:de 77 § fattat. 534 Den 27 November e. m. 87 och 88 §§.
Diföllos. 89 §•
Denna framställning af Utsk. är ungefär af samma beskaffenhet, som den, ang:de granskningen af Amiralilets-Krigsmanscassans eller Armeens Pensionscassas räkenskaper, der minsta delen af tillgångarne lemnäs af statsverket, men den större deremot utgöres af enskildas bidrag.
Här är blott fråga om ett statsbidrag af 5,000 r:dr.
Om Serafimerlazarettet holle vissa sjuksängar för dessa 5,000 r:dr och särskild räkning fördes öfver denna summa, då kunde också dessa särskilda räkningar lemnäs till R.
Sl:s Revisorer, för att af dem granskas.
Men nu är förhållandet icke sådant, utan medlen användas i ett sammanhang med mycket betydligare summor, hvadan det äfven för Revisorerne bör vara tillfyllest att veta, det de 5,000 r:dr verkligen äro använda för sjukvården på Serafimerlazarettet.
Att då, på grund af denna del af det hela, vilja utsträcka sin granskning till allt det öfriga, det är efter min tanka öfverdrifvet.
Således har den åtgärd, som K. M. i detta afseende vidtagit, varit riklig, om det må vara mig lil
Ist ä ndigt att fälla ett omdöme deröfver.
Men hvad iuncbär nu StalsUtsk:s förslag?
Jo, ett indirect ogillande af den åtgärd, som K. M. vidtagit, nemi. alt vägra hvad Revisorerne begärt.
Jag hemställer derföre vördsamt, alt denna punkt mätte få förfalla. R. o. Ad. afslog 89 §. 90 §.
Ansågs ej erfordra någon åtgärd. 91 §.
Här föreslås, ”att R.
St. ville hos K. M. i und. begära, det täcktes K. M. i nåder tillse, huruvida icke ifrågavar.
extra arfvoden må för framtiden nedsättas eller upphöra.”
Må icke en Direclion kunna meddela ett arfvode af 150 r:dr och andra sådana små utgifter efter omständigheterna, utan att K. M. skall af R.
St. anmodas att tillse, huruvida dylika omkostnader icke kunna för framliden nedsättas eller upphöra?
Det är föremål för Kammarrättens granskning i första hand, att se till, huruvida Directionen använder medel utöfver sin rättighet; har hon icke det gjort, så hafva hvarken Kammarrätten eller R.
St:s Revisorer någon anmärkning mot Directionen alt göra.
Hafva de åter någon sådan att göra emot Konungens rådgifvare, så äga de att dermed vända sig till Const.Ulsk.
Danviks hospital har en ganska be tydlig uppbörd, har jordegendomar, som fordra tillsyn, samt har slutligen äfven en ganska vidlyftig redogörelse alt upprätta.
Det är någonting helt naturligt, alt, då personer mäste skickas
Den Yl November e. m. 535 bort, för att tillse egendomarne, desse personer då måste hafva arfvoden för deras besvär, och jag kan sålunda icke finna tecken till anledn. för den skrifvelse, sorn Utsk. föreslagit, hvarföre jag äfven yrkar afslag å Utsk:s hemställan i denna väg.
Till de skäl, som Hr von Hart mansdorff anfört, skulle jag vilja lägga det besynnerliga förhållande, att Ulsk. i motiverne för sitt tillstyrkande erkänt sig icke vara i tillfälle att med säkerhet bedomina lämpligheten och behofvet af omförmälde särskilde arfvoden; men att Utsk. likviil, under supposition, att tjenstemännen voro talrikare än behofvet påkallade, ansåg en sådan skrifvelse, som den nu ifrågavar.
, böra till K. JM. afgå.
När man ej med säkerhet vet, huru och på hvad sätt man skall bedömma en sak, synes det mig vara olämpligt alt komma fram med anmärkmr öfver densamma.
På skäl, som redau blifvit anförde, då fråga var om Serafimerlazaretlets cassa, om Armcens Pensionscassa samt Amiralitets-Krigsmanscassan, hvarvid Utsk. tillstyrkt enahanda åtgärders vidtagande, som vid denna §, får jag vördsamt tillstyrka afslag å denna af Utsk. gjorda hemställan.
Denna föregifna
Uni versitetets i Lund fordran förskrifver sig från år 1718, sedan hvilken tid nämnde Universitet erhållit långt betydligare anslag, än denna summa af 7,518: 33. 11., hvarå de rättmätiga anspråken i det hela äro ganska problematiska.
Jag ser ingen orsak, hvarför icke Lunds Universitet, om det verkligen ägde denna fordran och ansåg sig kunna göra densamma gällande, då icke sökt att utfå densamma, då statsverket varit i tillstånd att den utbetala.
St., som icke känna sig vara skyldige Lunds Universitet något, och som icke anse denna sak vara så utredd, att de finna Universitetets i Lund fordran vara klar, att nu dessa Ständer likväl skola ingå till K. M. med und. anhållan, att anspråken måtte varda utredde, och alt, om desamma befinnas grundade, ersättning då mätte varda Universitetet i Lund tilldelad, det kan jag för mindel icke anse vara någon R.
St. åliggande skyldighet, hvarföre jag äfven tillstyrker afslag å denna punkt af Utsk:s betänk.
Jag instämmer så mycket hellre med Frih.
Palmstjerna i hans begäran om afslag å denna punkt af Utsk:s betänk., som Academien i Lund, om den verkligen har några rättsanspråk att göra gällande, då har för sig den lagliga vägen öppen, alt vid domstol göra saken anhängig. R. o. Ad. afslog 91 §. 92 §.
92 § blef af R. o. Ad. afslagen. 93 §.
536 Den 27 November e. m.
93 § blef härefter afslagen. 94'§.
Bifölls. 95 §.
Jag tillstyrker afslag å denna §, emedan jag anser den deruti gjorda hemställan vara helt och hållet öfverflödig, samt i många afseenden olämplig, hvilket synnerligast torde vara i ögonen fallande i afseende på den ifrågasatta redovisningen för slam boks- och collectmedel. R. o. Ad. afslog denna §. 96 §.
Hr Printzenskjöld: R. St:s Revisorer synas hafva galt nog långt, då de utsträckt sin granskniugsrätt ända derhän, att anmärka hurusom räkenskaperne böra vara underskrifne.
Jag skulle för min del tro, alt Revisorerne endast behöfva efterse, huruvida sjelfva räkenskaperne äro behöriga, men icke om de äro underskrifne af alla consistorialcs och consistorienotarien.
Då, i min tanka, såväl aumärkn. som StalsUtsk:s framställning äro öfverflödiga, tillstyrker jag afslag derå. 96 § blef af R. o. Ad. afslagen. 97 §.
Jag tillstyrker afslag å denna punkt i Utsk:s betänk., emedan jag, som tagit närmare kännedom om förhållandet, anser, alt Consistorium i Skara har handlat enligt sin pligt och behörigen har iakttagit de föreskrifter, som voro gällande för bevakande af stipendii-fondens säkerhet.
Det torde vara för vidlyftigt alt här redogöra för hela förloppet; men förhållandet är i korthet det, alt lånecapitalet var iutecknadt i en egendom i Westergöthland, hvilken egendom såldes för en mindre summa än den, hvartill densamma var taxerad och hvarigenom slipendii-fonden blef nödsakad att inköpa egendomen.
Sedermera försåldes den åter, och fonden erhöll väl då sitt capital, men gick på detta sätt miste om den ränta, som under andra omständigheter hade bort samma fond tillgodokomma.
Hr von Hartmansdorff hegärde upplysning om PresteSt:s i ämnet fattade beslut, i anledn. hvaraf Frih. Palmstjerna, Carl Otto, som tagit det härom från nämnde
Stånd ankomna prot.utdr. till genomseende, upplyste, att ifrågavar. § blifvit af det Högv.
Ståndet bifallen.
PresteSt. bifallit denna punkt, och detta Stånd väl egentligen bör vaka deröfver, att Den 27 November e. m. 537 ali fromma stiftelser blifva behörigen vårdade, så synes ock som skulle R. o. Ad. lämpligen kunna densamma bifalla. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 97 §.
Denna propos. besvarades med ja, blandade med åtskilliga nej, hvarefter II.
E. förklarade, det han trott sig finna, att densamma blifvit bifallen. 98 §•
Den i afseende på denna § af Frih. Palmstjerna afgifna, vid Utsk:s utlåtande fogade reservation upplästes, pä begäran af llr von Hartmansdorff: som derefter yttrade:
Af de skäl, som Frih.
Palmstjerna i sin reservation anfört, hemställer jag, alt R. o. Ad. mätte alsia denna punkt. 11. o. Ad. afslog 98 §. 99 §. liirölls. 100 §.
Gyldenstolpe, som anhöll alt få vela huru denna § blifvit afgjord af PresleSt., blef af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, underrättad, alt PresteSl. afslagit densamma, samt yttrade derefter:
Vid sådant förhållande skulle jag äfven för min del anse, att denna hemställan icke borde till någon R.
Sl:s åtgärd föranleda och att således denna fråga äfven borde af R. o. Ad. afslås.
Afven jag afslyrker bifall till denna puukt, så mycket hellre, som det finnes särskilda författningar, som bestämma curatorernes för Fl v i t fe
Id t ska stipendieinrättningen skyldigheter och ansvar vid förvaltningen af samma inrättnings fond, och af hvilka författningar de äfven, i följd af åtal, torde hafva en temligen långvarig påminnelse. R. o. Ad. afslog 100 §. 101 §.
Uti de ifrågavar. kyrkoräkenskaperne ingår äfven kronotionde, hvilket är Statens medel.
Jag ser då icke, huruledes R.
St. skulle kunna, genom särskilda beslut, upphäfva grundlagens föreskrifter, hvilka både berättiga och förpligta Statsrevisorerne att tillse, del Statens medel blifva behörigen använda.
Det är ett fel af Revisorerne, om de sä inlåta sig i granskning af kyrkoräkenskaperue, alt hvad angeläget är, dymedelst försummas; men befrielse från dem kan, enligt min förmening, dem ej medgifvas, ty Riksd.Ordn. och in 4 II. 68 t 538 Den 27 November e. m. structionen för R.
Sl:s Revisorer mäste gälla intill dess de i laga ordning förändras.
Palmstjerna, Carl Otto: Dä Hr von Hartmans dorff måhända med rälta linner, alt hinder i någon män kan anses ligga lili grundlagarne för ett sådant tillstyrkande, sorn det StatsUisk. i nu föredragne § gjort; så får jag till 11.
Ståndet hemställa, del Ståndet måtte besluta, alt R.
St. måtte tillåta sine hädanefter sammanträdande Revisorer att först i sisla rummet verkställa granskning af kyrkans räkenskaper.
Hr von Hartmansdorff: R.
St. hafva aldrig i deras inslructioner föreskri fv i t i hvad ordning räkenskapernc skola af R.
St:s Revisorer granskas, utan har detta latt bero på dessas eget omdöme.
Således torde icke eller nu något sådant undantag behöfvas, som det Frih. Palmstjerna omförmält.
Hr Rääf: R.
St. hafva sjelfva under d. 15 Dec. 1834 förklarat, att åtskilliga cassör, som då voro i fråga, icke erfordrade någon granskning af deras Revisorer, och R.
St. hafva sålunda gifvit ett préjudicat, att inskränka Revisorcrnes redan då allt för vidt utsträkta granskningsbeslyr.
Dessutom hafva äfven 1832 års Revisorer förklarat, att, utom stalsräkenskaperna, då åtcrslodo åtskilliga, som redovisade anslag utaf statsmedel, hvilka mera specificerade detaljer, än de kunde äga inflytande pä grunderne för statsmedlens disposition, såsom t. ex. anslaget för de sköna konsterna, för bergsskolan i Fahlun och för det Gymnastiska Centralinstitutet, hvadan äfven samme Revisorer icke ingått i granskning af desse räkenskaper.
Jag tror således åtskilliga prejudicaler förefinnas, som bjuda oss ati bifalla denna punkt af StatsUtsk:s betänk., som enligt min öfvertygelse tillbörligen inskränker revisionsbestyret.
St:s Hrr Revisorer icke för framtiden inlåta sig i sådana anmärk:r, som de här hafva framställt och hvilka blifvit i så rikt mätt afslagna, utan fastmera hälla sig inom gränsorna af deras revisionsbestyr, så tror jag tiden skall blifva tillräcklig, äfven för granskning af ifrågavar. kyrkoräkenskaper.
Jag är af motsatt öf vertygelse med den siste värde talaren, i det jag anser en tid af 3 månader icke vara tillräcklig för granskningen af statsverkets samtlige räkenskaper (de nu ifrågavar. äfven inberäknade), såvida nemi. R.
St:s revisorer skola gä till botten med sin sak och icke inskränka sig lill läsning af protocoller samt vissa erinringars och anmärkms upprättande.
Revisorerne torde ofta nog använda allt för liten tid pä granskningen af räkenskaperue och förhållandena i R.
Sl:s Rank, hvilket dock torde vara af vida mera vigt än kyrkornas räkenskaper, enär de några r:dr, sk:r och r:st., som ofta nog kunna vara af betydenhet för kyrkorna, för statsverket deremot äro af ganska ringa vigt, och således icke böra vid jemförelseu tynga i våg - Don 27 November e. ni. skålen.
Om Ii.
Sl:s Revisorer desse sednare åren linde, med begagnande af de rättigheter, som genom revisionsinstruclioneu äro dem t i 11 agde, litet mera sysselsatt sig med de förhållanden, som i ofvannämnde R.
St:s verk hade kunnat blifva föremål för deras pröfning; sä tror jag i sanning, att de skulle verksammare hafva bidragit till Rikets nytta, jin medelst granskning af kyrkoräkenskapernc- i Skäne, Halland, Blekinge och Bohus län samt inom Rikets 13 öfrige landskaper.
Jag anhåller, ali ingen af Ståndets ledamöter mätte så missförstå min mening, som skulle jag önska, alt Revisorerne mätte använda deras tid företrädesvis pä de små och obetydliga räkenskaperna, sä att de derigenom skulle försumma granskningen af hvad sorn vigtigare vore.
Delta har aldrig varit min tanka; men det är emot den grundsatsen, att R.
St. skulle kunna genom särskilda beslut befria sine Revisorer från vissa räkenskapers granskning, sorn jag uppträda Om R.
St. toge sig denna frihet i afseende pä kyrkoräkenskaperne vid denna riksdag, så kunde de förfara sammaledes med andra räkenskaper en annan riksdag, och slutligen på detta sätt undergräfva både Riksd.Ordn. och inslructionen för R.
St:s Revisorer, hvilken instrucliou är meddelad helt nyligen, d. 17 April 1841, samt underskrifvcn bland andra äfven af Frih.
Palmstjerna.
Denna iiistruction börjar sålunda: ”För alla medel, af hvad beskaffenhet som helst, ordinarie eller extraordinarie, som genom allmänna bidrag tillkommit” etc.
Sålunda kunna R.
St:s Revisorer icke undandraga sig den ilrågavar. skyldigheten, förr än deras iuslruction blilver ändrad.
Jag yrkar ingalunda, att Revisorerne skola förspilla liden med småsaker, men jag yrkar, att R.
St. icke skola medgifva dem alt taga sig friheter, sorn förfaltningarne icke tillåta.
Kyrkoräkenskapcrnc äro visserligen af underordnad egenskap för R.
St:s Revisorer; men Hr von Hartmansdorff har rätt i hvad han yttrat, oell för min del skulle jag icke tro, alt Revisorerne behöfva kasta bort mycken lid på desamma, enär hela besväret inskränker sig till all tillse huru många tunnor kronotionde linnes bokförde oell huru många linnas i rikshufvudboken upptagne.
Hvad Revisorerne för öfrigt beträffar, sä kunna R.
St., såsom varande deras principaler, derest de skulle linna att Revisorerne icke fullgjort, hvad dem enligt af R.
St. utfärdad instruclion tillkommer, dem tillrättavisa för hvad de hafva försummat.
Ilr Mannerskantz, Carl Axel:
I conseqvens med den sats, som Ilr von Hartmansdorff framställt, skulle del afslag, som R. o.
Ad. redan fattat i afseende på de medel, som blifvit anslagne lill Arme'ens pensionscassa samt Ämiralitets-krigsmauscassan, varit obefogadt, äfvensom Revisorerne då äfven skulle vara förpligtade att ingå i den noggrannaste granskning af de medel, som till dessa cassör af Staten blifvit lemnade.
Föröfrigt 5 40 Den 27 November e. m. skulle del syslem, som Hr von Hartmansdorff önskar se utfördt, leda lill eli ganska vidlyftigt resultat, emedan R.
Sl:s Revisorer med samma skäl, sorn de böra granska kyrkornas räkenskaper i Skåne, Halland, Blekinge oell Bobus län, skulle blifva skyldige ali granska räkenskaperne för ulla de kyrkor, hvilka ägde det obetydliga anslaget af några tunnor kronotionde.
PaImstjerna , C ar1 Otto: