Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sverige har under sekler haft statsmän, fältherrar, vetenskapsmän och poeter med 388 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JV& 204.
Europeiskt rykte.
Det är, med få undantag, först under sednare tider, som
Sveriges konstnärer utom landet ådragit sig uppmärksamhet och icke så sällan beundran.
Det förnämsta konstverket pä den sednaste verlds-expositionen i London Var ett Svenskt konstverk.
Molins grupp, bältespännarne, var under hela expositionen företrädesvis ett föremål för allmän beundran.
Alla länders konst-tidningar hafva med den största berömmelse talat och åter talat om detta konstverk, som blifvit satt vid sidan af "brottarne* i den s. k.
Florentiner-tribunen, det yppersta som vi ega af grekisk konst.
Sverige har den stora tillfredsställelsen att ega en konstnär, hvilkens namn under sednaste tider gått öfver deri bildade verlden.
Genom sitt arbete har Herr Molin i dubbelt hänseende hedrat sitt fosterland, ty det är icke blott, i och för sig ett beundransvärdt konstverk, utan det är derjemte ett nationelt konstverk.
Det tillhör nu nationen att hedra mästaren; och får jag i sådant afseende vördsamt föreslå: att Rikets Ständer, enär det årliga anslaget för inköp af konststycken icke dertill kan lemna tillgång, mätte ställa till Kongl.
Maj:ts disposition en till 30,000 R:dr förslagsvis beräknad summa, för att sätta Professor Molin i tillfälle att i marmor utföra ifrågavarande, nu endast i bronzerad zink gjutna grupp, hvilken derefter skulle komma att intaga en hedersplats i det under byggnad varande national-museum, som man väl en gång bör hoppas att se fullbordadt.
Lallerstedt.
Af Herr lallerstedt:
Angående, vissa bestämmelser i fråga om. sättet att, der omyndigs medel icke äro nedlagda i fastighet, göra desamma fruktbärande.
Under sednare tider har man från inånga håll yrkat, att vårt land måtte tillgodogöra sig fördelarne af ett inhemskt fond-svstem. så att Svenska Statsverkets, äfvensom andra inrättningars fonderade förbindelser eller obligationer kunna inom landet finna placering, och sålunda behofvet af utländsk skuldsättning i väsendtlig mån minskas.
Det önskvärda häri lärer ingen bestrida, men för att uppsamla kapital, är det ej tillräckligt att tillverka och till salu hälla obligationer.
Dertill fordras förnämligast tillgång på sådana kapital, för hvilka placering företrädesvis önskas i fondpapper.
Så länge landet, på sätt hittills varit förhållandet, icke egt Motioner i Borgare-Ståndet 1862. «yV? 204.
389 tillräckliga rörelse- och förlags-kapital för den inhemska industrien, hafva enskilda kapitalister haft godt tillfälle att deruti mer elier mindre omedelbart placera sina kapital till högre ränta, än den fondpapper i allmänhet lemna.
Med ett väl ordnadi. öfver hela landet utbredt sparbankssystem, till hvars befordrande jag ämnar väcka motion, torde ett bättre förhållande i detta afseende snart nog inträda.
Det kan dock ännu dröja, innan kapitalisterna finnas benägna att i fondpapper nedlägga synnerligt stora belopp.
Det är äfven i andra länder förnämligast de små kapitalerna, äfvensom omyndiges, publika kassors och andra allmänna inrättningars behållningar, som nedläggas i sådana fonder.
I motsats häremot är i Sverige ännu temligen allmänt i bruk, att förvaitarne af omyndiges medel, likasom af de betydliga kapital, som tillhöra allmänna inrättningar och kassor, räkna för en pligt att söka erhålla den högsta möjliga ränta och för sådant ändamål äflas att belåna inteckningar och andra enskilda förbindelser, som lemna, om möjligt, 6 procents ränta.
Nu mera, då första klassens inteckningar allmänt söka sin placering hos hypoteksföreningar eller i andra inrättningar, som lemna amorteringslån. är det klart, att den högre räntan ej i längden kan påräknas, utan mot papper, som erbjuda mindre säkerhet.
Vid sådant förhållande och då det vid förvaltningen af omyndiges medel torde vara af större vigt. att kapitalet mot skälig ränta säkert och utan äfventyr bibehålies, än att något högre ränta tillfälligtvis vinnes, tar jag mig friheten föreslå: att Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att omyndiges medel, der de icke är o nedlagde i fastighet, skola göras fruktbärande genom säkra inteckningars belånande, eller inköp af Statsverkets eller andra med Kongl.
Maj:ts fastställelse försedda inrättningars obligationer, som å inköpspriset lemna minst procent årlig afkastning, men att, derest beloppet är så ringa, att det icke lämpligen kan pä ena eller andra sättet Claceras, det må insättas i någon af Kongl.
Maj:t sanktionerad sparank.
Om ett sådant beslut vidtages och vunne Kongl. Maj:ts fastställelse samt derjemte meddelades betryggande föreskrifter rörande förvaret af de omyndiga tillhörande värdepapper, skulle äfventyret för de omyndige af de tysta förmånsrätternas upphörande, kunna till stor del undanrödjas.
Lallerstedt ,190 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
.Af 205 och 206.
.Af 205.
Af Herr Lallerstedt; Om föreskrift för alla lill statsförvaltningen hörande kassor eller allmänna inrättningar, som hafva medel alt förränta, att använda dem till inköp af Statsveruels eller andra med Kongl. Majlis fastställelse försedda inrättningars räntebärande obligationer.
Under åberopande af de skäl, sorn finnas anförda i min, denna dag väckta, motion, angående åläggande för förmyndare att göra deras myndlingars medel fruktbärande genom säkra inteckningars belånande oller inköp af fonderade obligationer, får jag vördsamt föreslå Rikets Ständer: att hos Kongl.
Maj:t i underdå- ighet. anhålla om meddelande af sådana föreskrifter, att alla till statsförvaltningen hörande kassor eller allmänna inrättningar, som hafva medei att förränta, skola, der de icke måste för de dagliga utgifternas bestridande hållas i beredskap, använda dem till inköp af Statsverkets eller andra med Kongl. Maj:ts fastställelse försedda inrättningars räntebärande obligationer, hvilka, vid förefallande behof, utan svårighet kunna afyttras.
Gust. LaUerstedt.
.Af 206.
Af Herr Lallerstedt1 Angående föreskrifter i afseende å sparbankers stiftande och befrämjande af uppkomsten utaf eli öfver hela landet utbredt sparbankssystem.
Gammal är den klagan, att sinne för sparsamhet hos Svenska folket i allmänhet saknas.
Om å ena sidan ej kan bestridas, att en sådan klagan eger fog, måste å den andra medgifvas, att intill sednare tiden tillfälle för arbetaren och den stora mängden Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\'$ 206. icke i allmänhet stått till buds, att på ett både säkert och fruktbärande sätt kunna placera deras små besparingar; och det bör ej väcka förundran om den, som endast med möda och genom umbärande kan åstadkomma någon liten sparpenning, föredragit att sjelf använda hvad han förtjenat framför utvägen att utlåna en liten tillgång till en granne eller kamrat, med äfventyr i många fall att icke få den åter, åtminstone icke utan obehag.
Försakelse för att spara kan icke förväntas, så vida icke derigenom beredes utsigt af större eller mindre framtida gagn.
Först med inrättningen af sparbanker erbjöds åt folket — åt de obemedlade — tillfälle att med visshet få förvarade och fruktbärande de små besparingar, hvilka för dagliga behofven kunde undvaras och under den tid af 40 år — en i nationens lif kort period — som dessa inrättningar inom Sverige varit i verksamhet, hafva de likväl hopsamlat och förvara nu en kapitalbehållning af mer än Tretio millioner Riksdaler.
Detta för vårt land belydliga belopp skulle visserligen till största delen icke funnits till, derest sparbankerna ej uppstått.
Annu 1834 funnos i Riket endast 31 sparbanker med ett kapital af 2,3b0,000 Riksdaler; endast småningom ökades deras antal och utgjorde 1859 118 sparbanker med 179,760 delegare samt kapitaltillgång 27,239,000 R:dr.
Med den stora utsträckning vårt land eger, med mer än 3,000 församlingar och en befolkning af omkring 4 millioner, måste nämnda antal sparbanker och delegare anses ganska ringa.
Endast derigenom att tillfälle till insättning i sparbank af en tillfällig tillgång ligger nära till hands och när som helst kan begagnas, vinnes ändamålet att draga arbetarens tillfälliga öfverskotter undan en konsumtion som för hans helsa och sedlighet ofta är skadlig.
Med afseende härpå hafva inom flera län åtgärder blifvit vidtagna för att inom socknarne uppsamla små belopp och insätta desamma i en större sparbank.
Sålunda har Stockholms läns Hushållnings-sällskap uppgjort system för besparingars uppsamlande i länets alla socknar och blefve detsamma allmänneligen antaget, skulle ett sådant system bereda ett mängdubbladt tillfälle till uppsamling af lediga småkapital och besparingar.
Detta system har endast en månad uti Stockholms läns sparbank varit tillämpadt, men insättarnes antal, lika som insättningarne hafva visat en förvånande tillvext.
Att i täflan med den ständiga frestelsen till utgifter tillvänja folket att i stället, så ofta de kunna, afsätta något till framtiden och såmedelst väcka och underhålla håg och sinne till sparsamhet, lärer — det torde icke af någon kunna bestridas — vara ett mål förtjent af Statsmagternas uppmärksamhet och bemödande.
Med en allmän håg till sparsamhet skulle visserligen ganska stora kapital årligen kunna sammanläggas och stora företag kunna utföras utan utländsk skuldsättning.
Sverige är visserligen icke ett rikt land, men för dess befolkning af omkring 4 millioner och för arbeten samt andra företag konsumeras med visshet årligen åtminstone 1,000 millioner.
Vid sådant förhållande skulle af hvarje individ icke erfordras stor inbesparing i utgifter för att bilda en rätt ansenlig årlig besparing.
Man ihågkomme nemligen att
En procent af nämnda konsumtionsbelopp motsvarar 10 millioner Riksdaler.
Sparbankerna visa under tiden från 1834—1859 en årlig kapitaltillvext af omkring en million och under denna tid hafva sådana inrättningar funnits till allenast på några få spridda ställen inom riket; de hafva varit leinnade. åt sig sjelfva, utan någon synnerlig uppmuntran eller understöd från det allmännas sida.
Funnos nu sådana besparingsinrättningar ändamålsenligt organiserade med tillfälle till besparingars aflemnande inom hvarje kommun inom landet, egnades mera uppmärksamhet åt sådana besparingsinrättningar, och ville de mera bemedlade lifva och understödja hågen hos underlydande och omgifning att genom insättningar i sparbanker eller ränteförsäkrings-anstalter afsätta något för framtiden, skulle derigenom ej blott sammanbringas betydliga kapital utan ock nationen småningom få sinne och vana för sparsamhet.
Den enes erfarenhet deraf att en annan-med lika inskränkt förtjenst lyckats genom små besparingar bilda sig ett litet kapital och 393 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,/V-' 206. lägga grunden till ekonomiskt oberoende och välstånd, skulle icke förfela sin helsosamma inverkan.
Det är kändt att det lilla Holland är ett af de rikaste länder i Europa.
Dess rikedom ar visserligen icke förnämligast hemtad utifrån.
Folkets flit, ordentlighet, och sparsamhet hafva vida mer dertill medverkat.
I detta land har vanan och numera national-andan gjort det till en hederssak, att en hvar, i hvilken ställning han än är, årligen sparar och lägger af något, mer eller mindre, och om så icke sker, anses det såsom ett tecken till förfall, hvarför ingen saklöst vill blottställa sig.
Utan att äfventyra ytterlighet, kan man dock påstå att för oss mycket i den vägen återstår att göra.
Jag tillåter mig att här upprepa hvad jag derom i tryck nyligen anfort:
För hvar och en, som inser sparbankernas stora betydelse, så i ekonomiskt som socialt hänseende, är det lätt att finna huru mycket som återstår att göra, för att få vårt sparbanksväsende ordnadt på ett någorlunda tillfredsställande sätt.
Det är ett högst eget förhållande att, medan Regering och Ständer ständigt lagstiftat för andra banker, ingenting blifvit af Statsmagterna gjordt för att befordra sparbankerna och betrygga deras förvaltning, ty att
Ständerna för nära ett halft sekel sedan hos Regeringen gjort framställning om inrättande af Stockholms stads sparbank, och beviljat denna och några andra sparbanker kreditivrätt i riksbanken, kan icke räknas för någonting, och Regeringen har inskränkt sig till att stadfästa inkommande reglementen tilldess den äfven visat dessa ifrån sig.
Man synes icke hafva föreställt sig att en allmän lag, hvarefter dessa banker böra inrättas och förvaltas, är lika nödvändig som lagar för alla andra slags banker.
En blick på andra länders sparbanksförhållandeu skall derom öfvertyga oss.
Det är i England, som de första sparbanker blifvit inrättade.
Redan vid slutet af förra århundradet föranleddes parlamentet af de ständigt vexande fattigtaxorna att söka utvägar för att minska antalet af dem, som kunde fordra fattighjelp.
Man ansåg fattigdomens förekommande bättre än de bästa planer för de fattiges understöd, och enda sättet, hvarigenom de högre klasserna i samhället kunde i verkligheten hjelpa de lägre, vara att kraftigt uppmuntra dem till flit, sparsamhet och dygd; att förmå dem att sjelfve vara betänkta på sin egen bergning och trefnad; att nära hos dem begäret efter sjelfständighet, saint att med urskiljning belöna utomordentliga exempel af godt uppförande och god hushållning.
Redan 1793 vidtogs en författning tili uppmuntran af s. k. vänliga associationer (friendly societies), som voro ett slags försäkrings-inrättningar mot sjukdomar och ålderdomsbräcklighet.
Emot viss mindre summa, som hvarje vecka eller qvartal inbetalades till den gemensamma kassan, kunde en person efter viss tid, vanligtvis efter tre år, erhålla understöd, då han genom sjukdom, olyckshändelse eller ålderdomsbräcklighet blef oförmögen till arbete, enär de medlemmars bidrag, som antingen dogo innan de blefvo berättigade till understöd eller aldrig behöfde anlita det, föllo de behöfvande medlemmarne till godo.
Lagstiftningen beviljade dessa inrättningar åtskilliga förmåner, och de fingo snart en ganska stor utbredning.
Den första sparbank inrättades 1810 i Ruthwell och 1817 stadfästade parlamentet för första gången en bill rörande sparbankerna.
Sedan den tiden ehar knappt någon enda session gått förbi utan att parlamentet sysselsatt sig med dem.
Ar 1828 utfärdades en ny lag, som kan anses för sparbankernas karta.
Enligt denna lag måste sparbankernas reglementen behörigen fastställas och förvaltarne få icke taga något slags arfvode.
Sparbankernas medel insättas på fonden för statsskuldens förminskande.
Enligt en lag afår 1860 få de numera läggas i alla genom parlamentsakter garanterade värdepapper.
Sparbankernas antal i det förenade konungariket, som år 1859 endast utgjorde 640, i hvilka pa Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,JV$ 206. 393 på 1,479,723 böcker voro insatta 36,462,440 .£, fingo sistlidet år på en gång en ofant-' lig tillökning, då Regeringen stadfästade en bill, som stadgar att i hvarje postexpedition, der rekommenderade bref få inlemnas, och deras antal uppgå i det förenade Konungariket till icke mindre än 2,200, skola mottagas depositioner af minst 1 shilling sterling och multiplar deraf.
Utom anteckning i deponentens bok lemnäs honom särskildt qvitto af postförvaltningen, som återbetalar honom de insatta medlen sednast inom en vecka efter gjord uppsägning.
De insatta medlen sändas från postexpeditionerna till generalpostmästaren och öfverlenmas af denne till fonden för statsskuldens förminskande.
Om denna fond vid något tillfälle skulle sakna medel till fullgörande af sina förbindelser, så får skattkammaren förskjuta hvad som erfordras.
Det är en egen företeelse i England att
Regeringens inflytelse mer och mer utsträckes till fall, der den hittills icke egt rum, och på samma gång,detta sker, drager man icke i betänkande att öka Statens förbindelser och ansvarighet.
Man ville befordra sparbankernas utbredning och derföre försäkrade man insättarne om högre ränta än den, som erlades för statspapperen.
I England tvekar man icke att göra uppoffringar för realiserandet af en stor idé.
Man kan göra sig ett begrepp om de uppoffringar engelska Staten gjort för sparbankerna, om man betänker att Staten, i händelse den nu ville liqvidera sparkassornas fond, skulle derpå förlora 41 mill. £ eller omkring 80 millioner Riksdaler Riksmynt.
Det kan dock icke nekas att sparbankernas medel understundom kommit Regeringen väl till pass.
Det var hufvudsakligen med deras medel sorn lord Althorp år 1834 sattes i tillfälle att konvertera den dåvarande engelska 4 procents räntan till 3.1 procents ränta.
Vi hafva något vidlyftigare sysselsatt oss med de engelska sparbankerna, enär den oaflåtliga uppmärksamhet, som engelska Regeringen och Parlamentet egnat åt dessa inrättningar bildar en fullkomlig kontrast till den likgiltighet, hvarmed de blifvit af Svenska Statsmagterna behandlade.
Och dock eger England många andra förträffliga, men hos oss okända inrättningar för att sätta de mindre bemedlade i tillfälle att hjelpa sig sjelfva, såsom loan societies, i hvilka arbetarne kunna insätta sina besparingar, tilldess de uppgå till 5 £, då de få en obligation löpande med 5 och stundom 6 procents ränta, penny banks, som mottaga så låg insats som en penny m. fl.
Huru lärorika de här ofvan uppgifna förhållanden med de engelska sparbankerna än äro, skall jag dock äfven från andra länder meddela några uppgifter, sorn ådagalägga huru högt man allestädes uppskattat sparbankernas vigt och betydelse.
I Frankrike inrättades den första sparbank år 18 i 8 i Paris, hvartill åtskilliga välgörande personer skänkte en grundfond och hvilken genom en lag af samma år tillerkändes karakteren af en allmännyttig inrättning.
Småningom utbredde sig sparbankerna öfver hela Frankrike, och de voro stadda i stor tillvext så i afseende på insatsernas antal som de insatta kapitalen, när de genom Februari-revolutionen träffades af ett hårdt slag, hvarefter de behöfde lång tid för att repa sig.
Afven i Frankrike tog Staten sparbankernas medel om händer och de anförtroddes år 1837 åt den s. k. depositions- och konsignationskassan.
Efter Februari-revolutionens utbrott skedde en stormlöpning på sparbankerna, och nämnde kassa egde icke tillräckliga medel att fullgöra de förbindelser hon egde till dem.
Ehuru provisoriska regeringen genom ett dekret den 9 Mars 1848 proklamerade, att af all egendom var den fattiges små besparingar den heligaste, inskräntes sparbankernas utbetalningar snart till 100 francs i klingande mynt och återstoden lemnades i skattkammareobligationer och 5-procentsräntor.
Oaktadt allt detta fortforo i sjelfva Paris insättningarne och afbrötos en enda söndag den 25 Juni 1848.
Detta visar att sparbanksinrättningen är helt och hållet införlifvad med franska folkets Bilt. till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 A/d. 50 394 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 206. seder och behof.
Allt minne af 1848 års händelser är redan utplånadt och den arbetande klassens förtroende till sparbankerna är nu större än någonsin.
Den nuvarande kejserliga regeringen egnar dem den aldra största uppmärksamhet och årligen afgifver ministern för jordbruk, handel och allmänna arbeten en omständlig rapport till kejsaren om sparbankerna.
Ar 1859 funnos i Frankrike 415 sparbanker med ett på 1,121,465 böcker insatt kapital af 336,461,832 francs.
Om vi nu öfvergå till Preussen, så finna vi äfven der ett genom lag ordnadt sparbanks-system.
Samtidigt med sparbanken i Paris inrättades den första preussiska sparbank i Berlin och år 1859 funnos i Preussen 462 sparbanker, af hvilka 353 i städerna och 109 på landet.
De förra äro stiftade och garanterade af statsmunicipaliteterna, och de sednare af kretsmyndigheterna, men alla stå de under administrationens uppsigt.
Enligt en lag af år 1838 äro bankstyrelserna förbundna att till öfverstyrelse i provinserna årligen insända berättelse om sin förvaltning och jemväl offentliggöra den i orternas officiella blad.
Ar 1859 utgjorde det i de Preussiska sparbankerna insatta kapital 44,709,310 Thaler.
Men vi behöfva icke gå längre än till brödrariket, för att finna ett både ändamålsenligt och betryggande sparbanks-system.
Den första norska sparbank inrättades år 1822 i Kristiania, och redan 1824 utfärdades en lag om vissa förrättigheter för de sparbanker, som då voro eller framdeles kunde komma att inrättas.
Denna lag medgaf sparbankerna, bland annat, högre ränta än den lagliga och att utom de i lag stadgade formaliteter utsöka sina fordringar.
Finans-departementet, under hvars närmare uppsigt sparbankerna höra, har sedermera för deras inrättande och förvaltning utfärdat allmänna föreskrifter, som åsyfta att betrygga deras ställning.
Yi äro icke i tillfälle att bestämdt uppgifva de norska sparbankernas antal, men de uppgå säkert till 150.
Yi kunna icke heller uppgifva det belopp, sorn i dem nu finnes insatt, men som detta belopp år 1855 utgjorde 8,803,279 speciedaler, så måste det efter ali anledning nu vara betydligt större.
1 Kristianias sparbank, som arden betydligaste i Norrige, voro vid 1860 års slut insatta 1,326,914 speciedaler, eller omkring hälften mer än hvad som fanns insatt i Stockholms sparbank.
Den danska sparbanks-inrättningen har likhet med de norska och äfven de danska sparbankernas verksamhet har varit mycket betydlig.'
Ar 1857 funnos i Danmark 55 sparbanker, med ett insatt kapital af 39,548,663 R:bdr, i Sleswig 39, med 3,216,452 R:bdr och i Holstein och Lauenburg 72, med icke mindre än 12,719,273 R:bdr.
Om i andra länder sparbankerna blifvit från det allmännas sida på allt sätt understödda, så är ock deras verksamhet på de flesta ställen, och icke minst i våra grannländer, verkligen storartad.
Hos oss har visserligen sparbankernas verksamhet, då man betänker att de endast haft enskildes nit och uppoffringar att tacka för sin tillvaro, varit ganska aktningsvärd; men frågan är huruvida icke tiden är inne att ifrån det allmännas sida något göres, för åstadkommande af ett öfver hela landet utsträckt sparbankssystem.
I andra länder hafva Statsmagterna på allt sätt sökt att så väl befordra sparbankernas uppkomst, som betrygga deras förvaltning.
Genom lagar äro allmänna föreskrifter meddelade huru de böra inrättas; deras reglementen, som måste vara upprättade i öfverensstämmelse med dessa lagar/fastställas antingen af Regeringarne eller underordnad regeringsinyndighet; om deras förvaltning] afgifvas årliga berättelser till ortsmyndigheterna och dessa berättelser offentliggöras i de officiella bladen; ortsmyndigheterna meddela vederbörligt
Regerings-departement uppgifter om de i orten befintliga sparbankers rörelse, och ministern afger slutligen periodvis till Regeringen en rapport om landets hela sparbanksväsende.
Motioner i Borgare-Ståndet ! 862.
JVst 206.
695 Huru är förhållandet i vårt, kära fädernesland?
Finans-kommittéen företagit sig att infordra uppgifter angående sparbankerna, så hade man knappt vetat att några sparbanker i vårt land finnas.
Åtminstone hade man varit i fullkomlig okunnighet om de betydliga belopp, som de fattiga eller mindre bemedlade hafva i dessa banker insatta.
I början granskade och fastställde Regeringen inkomna sparbanksreglementen.
Så skedde under den tid framlidne presidenten Skogman, som hade ett så varmt intresse för sparbankerna och verksamt deltog i inrättandet af Stockholms sparbank, var statssekreterare för finansexpeditionen, och de honom närmast efterträdande cheferna för finansdepartementet följde hans exempel, men på sednare tiden har finansdepartementet visat från sig inkomna sparbanksreglementen och öfverlemnat deras fastställande åt landshöfdingarne.
Derom voro ingenting att säga om en lag för sparbanker funnes, men i saknad deraf synes oss detta förfarande högst olämpligt, ty derigenom går kontrollen öfver dessa inrättningar i väsentlig mån förlorad.
Det förekommer mig oförklarligt att både Regeringen och Ständerna visat en så stor likgiltighet för sparbankerna.
Hvarföre så många formaliteter för banker, sorn vilja emottaga de rikes eller mera bemedlades tillfälliga besparingar, som oftast endast utgöra en ringa del af deras förmögenhet, då man icke bekymrar sig om de banker, der den fattige eller mindre bemedlade ofta insätter allt hvad lian eger?
Föreställer man sig måhända att inga kontroller här äro behöfliga?
För att häfva en sådan villfarelse, torde det vara skäl att upplysa, att medan vid 1859 års slut i landets alla enskilda banker fanns på depositions- samt upp- och afskrifningsräkningar insatt ett belopp af 16,738,337 R:dr, insättningarne i sparbankerna vid samma tid uppgingo till 27,259,202 R dr.