Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande upgiften, att en mängd bruks- och fabriksarbetare skulle blifva sysslolösa, så må man väl i detta full fästa något afseende vid deras antal; och jag ber att blott såsom exempel uppå huru härmed förhåller sig, få upgifva några siffror, hemtade ur officiella källor.
Vi finna häraf, att i Westmanlands län utgör antalet af bruksarbetare icke mer än något öfver 3,500, och i Wermland användes icke fullt 3,000; dessa summor tyckas icke vara synnerligen stora, och det bör icke förglömmas att största delen Den 23 D ece mb er.
363 delen af dessa bruksarbetare under vissa tider pä året äfven sysselsättas nie l jordbruk.
Hvad åter beträffar fabriks-arbetarne, så vill jag börja med Stockholm; der anses något öfver 4.100 arbetare sysselsättas, eller obetydligt mer än 4 proc. af befolkningen.
Det är visserligen möjligt, att många bland Stockholms innevånare har ondt om penningar, men efter hvad man ser i allmänna lifvet, tyckes det icke vara någon brist derpå, åtminstone när det är fråga om att roa sig eller gå omkring i bodarna och köpa lyxartiklar, och ehuru dessa bodar under någon tid icke varit så flitigt besökta som vanligt, börjar det dock nu på att blifva temligen trångt derstädes.
Norrköpings fabriker framställa ett något annorlunda utseende i förhållande till folkmängden.
Der arbeta nemi.
3,800 personer.
I Kalmar finnas nära 900, i Örebro 237 och alla de 38 fabrikerna i Wermland sysselsätta endast 263 arbetare.
Det synes således som om antalet af fabriksarbetare icke skulle vara så utomordentligt stort, att man just för deras skull behöfver uptasa ett lån på 12 millioner itdr.
Det är icke samma förhållande i Sverige som i andra länder, synnerligast England, der en stor del af befolkningen lefver i städerna och sysselsätter sig med fabriksarbete.
I Sverige lefva nio tiondedelar af befolkningen på landet med jordbruk till sin hufvudsakliga näring.
Af den återstående tiondedelen som lefver i städerna, sysselsätter sig också en ganska stor del med landtbruk, hvarpå såsom bevis exempelvis kan anföras, att Upsala stad har 900 t:r spanmål i årligt arrende af sin stadsjord samt att Malmö stad anses producera omkring 6,000 t:r spanmål.
Man bör derjemte ihågkomma, att då det såsom nu är godt om denna nödvändighetsvara, befinner sig massan af befolkningen i vårt land i allmänhet väl; och blott då det är ondt derom afskedar jordbrukaren sina arbetare.
Att penningen tyckes försvinna, är en sak som man, efter min öfvertygelse, icke bör synnerligen fästa sfg vid; ty sådant inträffar alltid vid hvarje kris och hvarje osäkerhet i politiskt och kommercielt hänseende, men så snart lugnet åter hunnit inträda skall han utan tvifvel så småningom framkomma ur sina gömställen.
Vi höra redan, att på utländska börser penningar börjat visa sig, och om sakerna få gå sin jemna orubbade gång, är jag öfvertygad att så äfven här kanske snart nog skall blifva förhållandet.
I afs:de på sjelfva lånet, hvarom här är fråga, tyckes mig dess upgörande vara ställd på besynnerlig fot; detta skall nemi. icke gå genom uiksg:sKont ., hvilket embetsverk dock hittills alltid varit det, som haft dylika bestyr sig anförtrodda, särdeles som det derför är bildadt.
Emellertid skall det nu tillgå på annat sätt, och hvem som skall underskrifva obligationerna vet jag icke, ty man vill väl icke att K. M. eller StatsRåderna skola göra det.
Mig synes således lämpligast, att saken öfverlemnas till Riksg:sKont. , och jag kan icke inse att derigenom någon rubbning skulle inträffa i dess kredit, som detta Kontor behöfver för att kunna uptaga det stora jernvägslånet.
Likväl gör det, i afside på ansvaret, X II. 24 370 Den 23 December. detsamma; ty om Staten lider någon förlust på det lån som Banken uptager, så får han lika val betala den som om RiksgisKont. skulle uptaga lånet.
Jag vill icke längre uptaga tiden, utan slutar med att anhålla om afslag å ifrågavide Irsta punkt.
Af den siste talarens yttrande har jag endast hört att han yrkat afslag å Betänk.
Det måste i sanning förvåna, att, under den nuvrde betryckta penningeställningen, man icke vill, alt Staten skall träda emellan med sin hjelp, då likväl andra länder gifvit oss ett Iofvardt exempel i det afseendet.
Jag skulle tro, att det Kongl, förslaget är i alla afseenden lämpligt.
Det är fotadt på en säker grund, nemi. att ett utländskt lån skall uptagas och dymedelst silfver inkomma i landet samt penningar utgifvas till lånets hela belopp.
Alt näringarna deraf blifva under loppet af nästa år i behof, torde vara klart för en hvar sorn något närmare tagit kännedom om förhållandet, och då det är af vigt för Sverige, att stångjernshamrarne gå och att yxan går i skogen, m. e. o., att vi kunna förskaffa oss medel till betäckande af vår import, tror jag att Statens mellankomst är högst behöflig.
Detta om frågan i sin allmäntighet.
Då Betänk, innehåller flera punkter och endast den lista nu är föredragen, anhåller jag om bifall till densamma.
Uti en af de anmärkmr den förste talaren gjort emot Betänk, instämmer jag, ty tiden, hvarunder detta Betänk, tillkommit, har varit alltför knapp, hvarföre ock redaktionen icke är sådan den bort vara.
Den anmärkn. jag här menar, är den Hr Ehrenhoff framställde rörande sedelemissionen.
Icke kan meningen vara, att sedlar skola utgifvas så snart lånet blifvit aftaladt, ty vi hafva nyligen sett huru ett aftaladt lån icke blifvit upfyldt.
Jag tror således, att i Usla punkten bör införas orden: »full säkerhet».
I anledn. af Frih Paykujls anförande får jag erinra, att den betryckta penningeställningen icke blott inom vårt land, utan i alla andra länder, är, likasom dess orsaker, mera än väl bekant, så att derom icke lönar mödan att orda.
Om således, såsom Frih:n förmenar, Slaten icke bör träda emellan, blir följden ovilkorligen att alla näringar skola komma att ligga nere.
Jag frågar IIrr:ne, hurudan ställningen inom vårt land skall om ett år vara, om vid detta tillfälle näringarna (jag talar om dem i allmänhet och utesluter icke handeln och börsen) icke skulle understödjas.
Skulden må vara hvilkens som helst, synden må vara gjord af hvem som helst, så drabbar den oss.
Staten består af olika elementer, de der måste samverka, och förstöres pr i va 11 ifvet, kan man icke tänka sig att Staten kan bestå.
Jag tror således, att om någonsin man bör afvika ifrån den eljest rigtiga principen, att Staten icke bör inblanda sig i enskildtes affärer, så är det just vid detta tillfälle.
Om vi föreställa oss, att Staten icke vill lemna sitt bistånd åt näringarna, så att ingen sedelemission kommer att från Banken äga rum, huru skulle det Den 23 Dceembcr. 371 då gå?
Jo! handel, bergsbruk, fabriker och jordbruket skola småningom aftyna och komma nära till noll.
Annu kunna vi rädda oss från en så olycklig ställning, och är det väl då skäl att för några betänkligheters skull, hvilkas vigt jag icke vill bestrida, men hvilka genom en lugn öfverläggning kunna besegras, vidtaga åtgärder för att underlätta näringarna och medelst ökad export förstärka vår Bank.
M. skall öfvertaga lånet och sålunda blifva kommissionär för BankoFullmäktige.
Det måste vara temligen likgiltigt, ty hvad är väl Banken annat än en del af Staten.
Hvad är Staten?
Jo! sammanfattningen af individer och de inrättningar, som för det helas vård blifvit införda.
De kunna verka olika genom den olika fördelningen af deras bestyr, men de måste alla arbeta för ett gemensamt mål, d. v. s. det helas båtnad.
Det hufvudsakliga skälet emot uptagandet af Banken utaf ifrågav:de lån, består deri, att man anser Banken som ett slags palladium, och att man derföre icke vill ställa den i någon slags ansvarighet för detta lån.
Min upfattning af saken är, att det icke blott är vår pligt utan en nödvändighet för oss att vid detta tillfälle träda emellan, och jag anser R.
St:r och i främsta rummet R. o. Ad. böra skynda våra näringar till hjelp.
Jag röstar derföre för bifall.
Axel: i afsrde på l:sta punk ten hafva tvenne anmärkn:r blifvit gjorda: l:o) att något lån icke behöfves, och 2:o) om det skall uptagas, borde icke Batiken utan RiksglsKont. dermed hafva befattning, hvaraf skulle följa, att R.
St:r skulle förvalta medlen och ombesörja utlåningen deraf.
Behofvet af lånet är af de 2:ne sista talarne ådagalagdt, hvartill jag vill göra ett tillägg.
Under vanliga förhållanden ske liqvider mellan affärsmän inom olika länder högst sällan med metalliskt mynt, utan med vexlar, som utgifvas af dem som få varor, till dem som varorna afsändt eller försåldt, Det är omöjligt, att med den ringa mängd mynt som finnes, annorlunda verkställa dessa liqvider.
Endast vid sl ut 1 iq v idon erlägges betalning i mynt för att bibehålla dessa vexlars värde.
I detta ögonblick hafva alla dessa kreditpapper förlorat allt värde, och derigenom har upkommit brist på medel att verkställa de ömsesidiga liqviderne, som upgå till oerhörda belopp, och hela vårt rörelsekapital är dertill icke ens tillräckligt.
Den andra orsaken till den allmänna förlägenheten består deri, att vi af ålder varit vana att taga stora förlag från utlandet för drifvandet af rörelsen inom landet.
Under vintern inköpa våra handlande bergs- och skogsprodukter, hvartill fordras stora förlag, och först om våren utföras de till utländningen.
Häraf visar sig, att Sverige mer än något annat land är i behof af förlag, och detta från utländningen hämtadt skall vid skeppningens början om våren återgäldas.
Då man nu betänker, att det förlag, som svenska handeln sedan lång tid tillbaka varit van att taga från utländningen, på en gång blifvit vår handel undandraget, inses lätt skälet, hvarföre i Sverige upkommit en kapitalbrist, och klart är, att, för att kunna drifva en rörelse, det fordras för - 375 Den 23 December. lag; och derföre mäste vi nu söka att skaffa vära näringar ersättning för hvad de förlorat.
Det måste finnas ett nytt kapital, som betalar arbete och omkostnader tills produkten blir färdig, och detta kapital kan nu endast genom ifråga veile låns uptagande af Banken åstadkommas.
Banken är så mycket mera dertill i tillfälle, som han kan köpa vexlar och sålunda bereda ett kapital som erfordras.
Orimligheten 'deraf, alt Riksg:sKont. skall uptaga och åter utlåna lånet, är så i ögonen fallande, att något bevis derför icke erfordras.
Det är för mig icke möjligt att närmare ingå i de frågor som röra sjelfva finans-väsendet, och af den som endast hyllar den enkla regeln, att icke gifva ut mer än man får in, kan man icke heller vänta någon djupare kännedom deruti.
Ehuru emellertid detina regel tyckes vara temligen simpel, tror jag dock, att de som följa den, befinna sig väl deraf.
— Det är besynnerligt huru olika erfarenheten kan vara hos olika personer; hvad mig beträffar, tror jag mig hafva gjort det rönet, att det finnes ganska många personer i vårt land som icke befinna sig i någon nödställd belägenhet; men dessa äro sådana som upfort sig redligt och hushållsaktigt.
Det synes mig riktigt, att under den goda tiden göra besparingar för den onda; men denna regel har icke blifvit följd, utan man har i stället tänkt, alt man under don goda tiden bör hafva yppigt och stort, ty under den onda får man väl hjelpa sig med lån.
Men de som så handlat och tänkt böra äfven deraf få känna följderna, och kunna icke rättvisligen äga ringaste anspråk på hjelp af Staten.
Jag fortfar i mitt yrkande om afslag å den föredragna punkten.
Tvenne talare hafva på ett klart sätt visat behofvet af bifall till Utsk:s Betänk., och jag förmodar äfven, att B. o. Ad. kommer att rösta ja för detsamma.
Det skulle således synas öfverflödigt att yttra något vidare i detta ämne; dock tror jag, att man bör begagna detta tillfälle att vidröra åtskilliga invändningar, som man icke så sällan får höra mot Statens mellankomst i vår nuv:de betryckta penningemarknad.
Paykull äfven gjort, har man velat rubricera denna Statens mellankomst såsom ett inträdande i finans-lärans irrgångar, hvarmed motståndarne dertill icke vilja befatta sig.
Mig synes dock behöfligt att erinra dessa motståndare om åtskilligt som tillhör finans-lärans abed, och hvilket de tyckas hafva förbisett.
Löwenhjelm har redan vederlagt Frih.
Pavkulls inkast derom, att det belyder intet om en mängd sågverk och fabriker komma att ligga nere, men icke destomindre hör man personer understundom föra samma språk.
Det må då tillåtas mig att få tillägga några erinringar om beskaffenheten af den lära som drifves.
Jag måste exempelvis erinra om den sensation det skulle väcka, om en person, som gått på svag is, är stadd i sjönöd, och en annan som kan rädda honom, i stället börjar moralisera bonom sägande: »Du skulle icke gått på den svaga isen.»
Häromdagen
Den 23 December. hörde jag omtalas, att en ledamot af BankoUtsk., en ganska lärd man hade, för att öfvertyga sig otn hvad som i denna stund borde göras, till någon af sina bekanta framställt den frågan, om icke bäst vore att låta alla stupa, som dertill kunde komma i fråga, och om det icke derigenom skulle bli bättre sedan?
Då enahanda åsigter yttras icke blott i samtal utan äfven i tidningar, anhåller jag att få framhålla följderna af dessa åsigter, om de kunna göra sig gällande.
Kan man väl beräkna huru många som skola stupa?
Det finnes ganska många, som ulan eget förvållande i n drag i ts i den penningekris som nu pågår.
Mängden af dem som måst vidkännas förluster, hafva icke dragit in blanco.
Flertalet utgöres af sådana, som, för att betala sina införskrifna varor, köpt vexlar af andra, hvilka vexlar, derigenom att handelshus i London och Hamburg ramlat, blifvit oduglige, och till följd deraf måste desse personer, om de ej vilja göra konkurs, köpa nya vexlar och sålunda betala sina varor tvenne gånger.
Detta är en fullkomligt oförskyld olycka, som redan bragt många i ruin.
Nu frågar man: hvarföre skola dessa Hrr importera?
De äro ju orsaken till krisen.
Jag erkänner att importen varit mycket för stor och vida större än någonsin tillförene, men måste undersöka, om icke andra omständigheter dertill varit vållande.
Jag får då erinra, hurusom utom den Ovanligt goda konjunkturen under krigsåren genom förtjensten på Finland, uptogs ett större hypolhekslån, ehuru beloppet deraf fallit ur mitt minne.
Derigenom upstod så stort öfverflöd af penningar, alt nästan alla fabrikanter, bergsbruksidkare och lanrilmän fingo anbud på penningar mot låg ränta.
Under sådana förhållanden är det väl icke underligt att importen blifvit större än vanligt.
Når man nu fördömer denna stora import, har man ock förglömt, att just på grund af denna import har R.
St:r grundat sina vid denna Riksdag beviljade betydliga anslag.
Visserligen hade det vaiit betydligt mycket bättre att få in klingande mynt och att importen varit mycket mindre; man hade då under de goda hagarne sparat för de onda; men hvilka äro väl de största importartiklarne, d. v. s. de som medtagit de största summorna?
Ingalunda de egentliga s. k. öfvei flödsvarorna, utan sådana som dagligen förbrukas af hvarje person, såsom kaffe, socker, bomull, hudar, ull o. s. v.
Nu är det mycket sannt, att det vore måhända bättre att icke införa hudar, utan landets innevånare borde i stället begagna träskor, hvilka kosta obetydligt och tillverkas inom landet; och det vöre i sanning väl, om den ädle Frihin ville föregå oss med godt exempel och begagna delta slags skodon när han kommer upp på Riddarhuset, allt för att göra landet en besparing.
Men nu är den allmänna meningen emot begagnandet af träskor, och man vill icke heller linda sina ben med hö eller halm, utan man vill i stället hafva ett par väfda kalsonger.
En ganska stor besparing skulle äfven göras landet, om man ville afsäga -sig förbrukningen af kaffe, socker och vin, hvilket dock icke lärer vara tänkbart.
Jag bar nämndt detta för alt visa, det man icke får alltför mycket »kylla på importen.
Jag öfvergår nu 374 Den 23 D e c ernber. till den frågan, om man bör låta dem stupa som kunna dertill komma i fråga, och hvarthän delta skulle leda?
Det är gifvet, att då förlogskapital saknas, kunna transaktioner emellan enskilde endast på det sätlet bedrifvas, att då den som har fordringar hos en annan, upsäger dessa, måste denne sednare realisera sina tillgångar för all (å kontanter, och skall denna realisering ske biådstörtadt och det allmänt är ondt om penningar, så 8r klart att dessa varor måste säljas till halfva värdet.
Nu säger man, att det gör intet, om en eller annan stupar derigenom att hans varor säljas till halfva värdet.
Fiat Justitia, pereat mundis, säger ordspråket.
Det må också vara, om det inträffade blott med en eller annan, men nedtryckes priset på en vara, så verkar detta på andro och på priserna öfver hela landet.
Såsom skäl emot Statens mellankomst har Frih.
Paykull äfven sagt, att man tillförene icke haft barmhertighet med jordbruket då rågen gällt 10 Rdr, utan jordbruket har måst hjelpa sig sjelft.
Ganska rätt såsom princip, ilen man bör väl erkänna, att landet nu är i ett så abnormt förhållande som man sällan förutsett, och atl detta är orsaken hvarföre penningebjelp genom Statens mellankomst sättes i fråga.
Förhållandet har dessutom varit, att då råg kunnat köpas i Örebro tili 13 ä 14 Rdr pr tunna, har den i Sloekholm köpts till 9 å 10 Rdr, och detta måtte väl bevisa en så hög grad af penningebrist, att något bör göras för det ondas botande.
Man må icke befara, att icke nog många ändock komma att stupa.
Huru många stora penningespekulalioner i egendomshandel hafva icke blifvit gjorda för ett eller ett par år sedan, och huru högt updrefvos icke deras priser just i löljd af de många köparne som icke hade kapitaler.
Man kan vara temligen öfvertvgad derom, alt de som hafva nöje uti att se folk stupa, skola i sinom tid få detta nöje tillräckligt.
Jag kan dessutom berätta, alt en egendom, belägen några mil från Stockholm, som för ett år sedan inköptes för 64,000
Rdr nyligen måste säljas på auktion till 28,000 Rdr.
På grund af hvad jag nu anfört förenar jag mig med dem som yrkat bifall till punkten.
Hr Gripenstedt, Johan August: Förev:de Betänk, gif ver mig anledn. att yttra några ord, dels i afsnle på frågan i sin helhet, dels i afs:de på de särskilda bestämmelser förslaget innehåller.
I fråga om de sednare anser jag mig böra upskjuta mitt yttrande till dess den efterföljande punkten blifvit föredragen, emedan just den lemnar, enl. min upfattning, anledn. till några anmärkn:r.
Ilufvudfrågan torde kunna innefattas i den, huruvida vid detta tillfälle Staten bör mellankomma eller icke.
I det hänseendet hafva åtskilliga talare, som mig synes, på ett klart och bindande sätt ådagalagt detta behof.
Jag anser mig derföre icke böra synnerligen mycket derom orda, utan vill endast lägga på hvars och ens hjerta, om han tilltror sig med godt samvete kunna lemna landets olika arter af näringar åt sitt öde.
Detta skulle likväl, enl. min åsigt, omintetgöra det välstånd, hvaruti landet sig be - D en 23 December. 875 finnér.
I fråga om utsigterne att erhålla det lån, hvars uptagande blifvit föreslaget, anser jag mig böra yttra några ord, emedan jag kan i det afsniet lemna några upivsningar, som icke enhvar möjligen torde känna.
Jag bör då tillkännagifva, att så snart Regeringen ansåg, att från det allmännas sida någon åtgärd för motarbetande af den intiäffade penningekrisen borde vidtagas, har Regeringen genom sina ombud i främmande länder gjort sig underrättad om utsigterne för erbållanda af ett sådant lån som det ifrågavide, och jag kan äfven nämna, att dessa eflerfrågningar utsträcktes till 4 handelsplatser, som Regeringen ansåg konna lemna bästa hopp om framgång, nemi.
London. Paris, Wien och Hamburg.
Uti Wien hafva förfrågningar gjorts egentligen med kännedom derom, att Banken derstädes förskjutit HamburgerBanken ett betydligt belopp silfver af den tillgång som för tillfället icke behöfde anlitas, men som är afsedd för verkställande af en realisation.
Banken i Wien har derföre lemnat det svar, att den icke ansåg sig kunna vidare utlemna något silfver, och att Sverige således icke kunde erhålla något lån derifrån.
I Hamburg var för några veckor sedan ställningen sådan, att icke heller derstädes förefunnos utsigten till ' erhållande af något lån.
Deremot hafva ifrån London och Paris, synnerligast från sistnämnda ställe, ganska tillfredställande underrättelser ingått, hvilka berättiga mig till den förmodan, att ifrågakomma lån skall kunna uptagas på båda platserne, och att de betingade vilkoren ingalunda äro afskräckande.
Äfven en annan fråga synes mig vid detta tillfälle böra tagas i betraktande, nemi. utsigterne för landets förmåga att inom deri bestämda tiden ålergälda ett dylikt lån.
Det är klart, att det ylterst beror derpå, huruvida våra näringar vid den tiden knnna utan skada undvara ett förlag, som nu lemnäs dem, men i det afseendet hyser jag ingen misströstan och åberopar till stöd derför den utredning af våra näringars tillstånd jag vid ett föregrde tillfälle haft äran lemna.
Om man betraktar de hufvudsakliga grenarne af våra näringar, nemi. jord- och bergsbruket, fabrikerna och sjöfarten, lärer väl ingen kunna bestrida, att dessa hvar och en för sig gjort så betydliga framsteg, att de vid ingen föreg:de period hunnit deras nuvide tillstånd.
I fråga om jordbruket skall, jag tror det åtminstone, ingen, som genomrest landet och tagit kännedom om de förbättringar som i denna näringsgren blifvit införda, jäfva detta mitt omdöme, och lika litet låter det sig göra i fiåga om bergsbruket, hvaruti vidtagits förbättrade methoder och utvidgningar, hvilka just nu lemna betydligare och bättre produktion än någonsin tillförene.
Beträffande åter våra fabriker, anhåller jag att i Hrr:nes minne få återkalla hvad jag vid ett tillfälle redan haft äran nämna, att ingen af de väsendtligare såsom bomulls-, klädes- och sidenfabrikerne, spinnerier, tobaksfabriken m. fl. har under de sisla 20 åren mindre än fördubblats, men deremot de flesta 4, 5, 6, ända till 17 och 20 gånger förökat sin produktion, och jag uprepar nu hvad jag äfven vid det tillället flere gånger hade äran upgifva, att dessa beräkningar grun - 378 Den 23 December. das icke på sednare årens särdeles gynnande rörelse, ulan på erfarenheten under de sista 20 åren.
Likaledes har den mycket omtalade stora importen varit alltid i stigande och den har fördubblats från 3, 4, 5, 7, 11, 22 och 37 ända till 180 gånger mot hvad den fordom varit, hvilket förhållande icke varit exceptionelt för de sednare åren, utan importen har ständigt varit i stigande.
Afven sjöfarten har varit i stigande, hvilket bevisas af det ökade antalet fartyg som mera än fördubblats, och ångfartygens antal bar mera än femdubblats.
Jag hemställer då, om man icke kan anse våra näringar lyckligtvis vara i den gynsamma, jae må säga blomstrande ställning, om jag undantager den nu inträffade tillfälliga rubbningen, att ganska lyckliga resultater deraf skola upstå, då det nu inträffade afbrottet en gång blir häfdt.
Jag hemställer, om denna lyckliga ställning genom den nuvide krisen lidit någon väsendtlig förändring.
Har något blifvit förstördt?
Ar icke jordbruket och bergsbruket i samma skick som före krisen?
Ar icke förhållandet enahanda med fabrikerne, endast de förses med erforderliga förlag?
Just detta förlag bör anskaffas, emedan det nu är på väg att undandragas fabrikerne.
Fabrikerne och våra näringar behöfva 3 saker, nemi. en betryggad äganderätt, en betryggad samhällsordning, lugn och trygghet för att bedrifva arbetet och slutligen förlag.
I de tvenne första hänseendena synes intet återstå att önska, men deremot bör något göras i fråga om förlaget såsom jag redan nämndt.
Jag tror, att vi äfven i detta ögonblick hafva skäl att glädja oss, emedan årets skörd både till godhet och myckenhet utfallit fördelaktigt, hvarigenom upkommit betydliga öfverskott, som visserligen icke hafva utsigt att så förmånligt som förut kunna realiseras.
Såsom jag har skäl att tro, lernnar den vexande grödan hopp om en god äring för det kommande året.
Genom den blida hösten har landlmannen genom kreaturens utsläppande på bete senare än vanligt, varit i tillfälle att göra betydliga besparingar å detta års klena höskörd.
Snart tillslundar vintern, hvarigenom export af silfver blir betydligt försvårad och med detsamma faran för bankens bestånd i betydlig män förebygd.
Slutligen hafva 15.
St;r genom betydliga anslag till arbeten i väsendtlig mån kommit förlägenheten till hjelp, så att faran för arbetslöshet jemväl är undanröjd.
I afseende på Statens finanser beder jag att få tillägga några ord.