Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes således betänkligt, att genom det nu föreslag, ne Lagstadgandet förändra de förhållanden, sorn hitintills egt rum och i förlitande hvarpå alla nuvarande intecknade lån blifvit utgifne; ty det är ganska säkert, att då långifvaren hitintills haft rätt att hålla sig till den del af panten, som lättast kunde realiseras och haft säkerhet derföre, alt om den ena delen af panten ej upppginge till påräknadt värde, han skulle få fyllnaden ur den andra, långifvaren ej så noga fästat sig vid hvarje dels serskilda värde, och förklarat sig nöjd alt antaga densamma ensam i6o Den 25 Maji. såsom säkerhet för en del af lånet.
Dessutom har jag, äfven orden synpunkten, att till stärkande af landtmannéns credit, all möjlig säkerhet borde inleckningshafvaren beredas, föreslagit, att då fastigheterne säljas på auction, köpeskillingarne böra blifva grund för fördelningen, men ej taxeringsbeloppet, emedan det sednare möjligen kan föranleda förlust för inteckningshafvaren, men ej det förra; och blott i det fall, att ej auction sker, synes taxeringsvärdet böra tjena till rättelse.
Dessa anmärkningar torde kanhända förtjena en närmare utredning af Utskottet, och föranleda-'Betänkandets återremitterande; hvarvid jag äfven i afseende på redactionen af i8§. får föreslå, att i stället för orden: sv a re dä den fastighet för det odelade inteckningsbeloppet &c. må sättas: svere dä den fastighet för så stor del af det odelade i ntec, k n in g v beloppet, sorn derå belöperj i förhållande af samma fastighets serskilda till alla de gemensamt intecknade fastighetern. es ket mera bestämdt torde uttrycka meningen.
Då jag ej var så lycklig, att. noga kunna höra den siste värde Talarens anförande, ber jag om ursäkt, i fall jag kommer att upprepa något af hvad han redan anmärkt.
Min anmärkning emot Ut - Den 25 Maji.
Betänkande består hufvudsakligast deri, att Utskottet i slutet af den föreslagna redactionen till 18 §• af Inteckningsförordningen stadgat, att då en fastighet, som förut serskildt blifvit intecknad, sedermera intecknas gemensamt med annan fastighet, så skall från den serskildt intecknade fastighetens uppskattningsvärde den första inteckningssumman afdragas, och biolt hvad derefter återstår tagas i beräkning vid bestämmandet af hvardera fastighetens ansvarighet för den gemensamma inteckningen.
Men nu händer, emedan uppskattningsvärdet ofta ej uppgår lill mer än tredjedelen af det gångbara värdet, att den ena fastigheten blifvit serskildt intecknad för hela uppskattningsvärdet.
Då återstår, vid subtraction af första serskildta inteckningssumman från värdet, noll, och fastighetens ansvarighet för den gemensamma inteckningen hlifver således äfven noll, hvarigenom egaren till den gemensamma inteckningen går miste om en säkerhet, som nu honom lagligen tillkommer.
Jag tror, att man hör akta. sig för en Lag, som på sådant sätt beröfvar en fordringsegare innehafvande säkerhet för dess egendom.
Men i händelse jag icke med min framställning kunnat göra förhållandet fnIiligt, torde det tillåtas mig att genom ett exempel upplysa, huru saken tillgår.
Tvenne heraman äro uppskattade till 6000 R:dr hvardera.
Det ena intecknas 26 H. ii Den 20 Maji. först serskildt för 6000 R:dr; sedermera intecknas begge hemmanen gemensamt för 12,000 R:dr, så att hela inteckningssumman är 18,000 R:dr.
Vid försäljning uppgår hvardera hemmanet lill 9000 R:dr, och begge tillsammans lemna således efter den nu gällande Lagen full tillgång till hela inteckningssumman 18,000 R:dr.
Men efter Utskottets förslag skola de serskildt intecknade 6000 R:dr först afdragas från det ena hemmanets uppskattningsvärde, och ansvarigheten i den gemensamma inteckningen beräknas endast efter återstoden.
Der återstår då noll.
Detta hemman utgår således ur ansvarigheten för de gemensamt intecknade 12,000 R:dr, och denna ansvarighet drabbar ensamt det andra hemmanet, hvars försäljningspris uppgår till qooo R:dr, hvarigenom inteckningsegaren lider en förlust af 3ooo R:dr, ehuru begge hemmanens försäljningspris räckt till för full betalning, och enligt Lag, som nu gäller, och som gällt, då inteckningen beviljades, skolat dertill användas.
På denna grund torde man finna, att Utskottets förslag ej går an.
Då Utskottet för öfrigt sagt sig till det mesta instämma i mitt vid förra Riksdagen afgifne förslag i detta ämne, tager jag mig friheten, för att visa, hvari det skiljer sig från Utskottets, att ånyo till närmare granskning öfverlemna åt Utskottet detta mitt förslag.
Men för att icke trötta Ridderskapet och Adeln med dess uppläsning, vill jag Den 25 Maji. »63 endast hänvisa till Bihnnget till RiksStåndens Protocoll vid sista Riksdagen, der förslaget igenfinnes i 7 Samlingen a:dra Bandet, pag. 1,286 och följande.
Men i den af mig föreslagne redaction af 11 §. skulle jag önska ett tillägg, näst efter 2:dra punkten deri, som slutas med orden: ”i mohn derefter, skedt,” så lydande: till dessa förrättningar skola såväl Jord- som Inteckningsegare lagligen kallas, och ega de, att sjelfve sins emellan öfverenskomma om fördelningen, eller, i brist af öfverenskommelse, vid värderingen bevaka deras rätt och talan; den med Rättens beslut missnöjde öppet lemnadt, att i vanlig ordning i HofRätten söka ändring.
Vidare får jag anmärka emot Utskottets Betänkande, att ehuru Utskottet väl föreslagit en rättelse eller fördelning i afseende på de inteckningar, som redan skett gemensamt i flere fastigheter, har Utskottet likväl icke sörjt för, huru sådane inteckningar för framtiden skola blifva åtskilde i hvar och en af de serskilda fastigheterne, så alt man kunde från början veta, för huru stor summa hvardera häftar, utan låtit samma trassel, som förut, äfven framdeles ega rum.
Den rubbning och svårighet för fordringsegare och låntagare, som nu ifrågavarande ganska angelägna lagförändring, om 11 * i64 Dea a5 Maji. äfven på bästa sätt utförd, medför, torde likväl fordra, att den icke förr än efter någon viss tid bringas i verkställighet.
Jag föreslår 2 år, hvarinom så väl skuldsatte som fordringsegave kunna få rådrum, att sins emellan så rangera, att de kostnader kunde undvikas , som äro förenade med värderingar och dylikt.
Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja återremissen, hvilken jag förmodar, att Ridderskapet och Adeln lärer bevilja. 1 Herr Stråle:
Till hvad jag redan haft äran yttra, ber jag att få tillägga en erinran, om nödvändigheten deraf, att bestämdt bör uttryckas, huruvida det af Utskottet gjorde
Lagförslag innefattar en ändring af nu gällande stadganden uti Inteckningsförordningen, eller en förklaring deraf.
Utskottet har föreslagit, att de nuvarande 18 och 19 §§. uti Förordningen skola utbytas mot andra.
Deraf skulle det synas, att, genom förslagets antagande, en ändring komme att ega rum; men deraf blefve äfven en följd, att den tolkning Förordningen hitintills erhållit, äfven skulle tillämpas på alla ännu oafdömde mål, och kanske äfven på alla frågor om inteckningar, som blifvit meddelade före lagförändringen.
Många skola derigenom blifva lidande.
För mindel har jag trott, att hvad som nu stadgas, i sjelfva verket utgör ett Lagstadgande i ett ämne, hvaruti förut ingen bestämd
Lag finnes, Den i5 Maji.
165 och att det således bör tillämpas såsom lagförklaring.
Är åter Utskottets åsigt annorlunda, torde den böra bestämdt uttryckas.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef LagUtskottets förevarande Betänkande, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Ånyo föredrogs Grefve von Schwerins, Fredrik Bogislaus, den 19 dennes f. m. på bordet lagde Motion, att StatsUtskottets förslag till ökade
Statsutgifter icke måtte företagas till slutligt afgörande, förr än frågan om värdet af det gångbara myntet blifvit afgjord.
Då Motionen väcktes, instämde jag med Grefve von Schwerin; men då en del af de anmärkningar, som blifvit gjorde emot StatsUtskottets Utlåtanden, angående utgifterne på HufvudTitlarne och beräkning af grundskatterne, öfverensstämma med Grefve von Schwerins inom StatsUtskottet afgifne reservation, och följaktligen med hans ifrågavarande Motion, så anhåller jag, att den måtte till StatsUtskottet remitteras, på det Utskottet måtte komma i tillfälle, att i ett sammanhang yttra sig i ämnet.
Jag instämmer i66
Den 25 Maji. så mycket hellre uti Herr von Ilartmansdorffs yttrande, som jag förmodar, att Ridderskapet och Adeln ej vill binda händerna på sig vid afgörandet af Realisationsfrågan, och allas intresse, så väl de betalandes som löntagares, oundvikligen måste vara att få ett stadgadt myntvärde.
Jag tror, att äfven i BorgareStåndet anmärkningar blifvit gjorda af enahanda syftning, som Grefve von Schwerins Motion; och jag yrkar derföre, att densamma må remitteras till StatsUtskottet.
Herr RosengvistFredrik Leonhard:
Att uppskjuta med afgörandet af Statsutgifternas bestämmande, till dess frågan om värdet af det gångbara myntet blir afgjord, anser jag skulle betydligt leda till Riksdagens förlängande; och, utan afseende å, huru på densamma går till, tror jag likväl, att Svenska Folket önskar snarare att se Riksdagen hastigt slutad, än att få honom förlängd.
Ehuru jag hade önskat, att Motionen blifvit genast afslagen, likväl, och enär Herr von Hartmansdorff m. fl. önskat Motionens remitterande till Utskott, vill jag hellre förena mig med dem derom, än bestrida detsamma.
Af sådan anledning uppskjuter. jag med vidare yttrande öfver sjelfva saken.
Uti den reservation, som jag låtit åtfölja StatsUtskottets
Utlåtande N:o 124, liar jag sökt att tydligare, än som synes af Utskottets Utlåtanden om utgifterne, visa hvad af Ständerne blifvit äskadt.
För mig har det alltid visat sig klart, att en myntbestämning måste föregå beviljandet af hvilket Statsanslag som helst.
Jag har deri äfven blott föjlt Regeringens exempel, då, vid definitiv lönereglering för vissa Stater, lönens beräkning i silfver blifvit föreslagen, samt att Bancosedeln skulle för löntagare från Riksdag till Riksdag ställas i visst förhållande till silfver.
Regeringen har derigenom sökt assurance för de löntagande.
Jag deremot söker bereda samma fördel för de skattdragande, på det de 7 å 800,000 R:dr, hvilka begäras i ständiga Statsanslag utöfver hvad förr blifvit beviljadt, samt de 3, 4 till 5 Millioner, som fördras i extra anslag, och till en del torde behöfva upplånas, icke måtte, genom förbättring i sedelmyntets värde i förhållande till silfver, med ökad tyngd drabba de betalande.
För min del begär jag visserligen icke, att min Motion skall anses så utredd, att den genast må kunna afgöras, utan må den gerna såsom alla andra Motioner, hvilka tillhöra Statsregleringen, till StatsUtskottet remitteras.
Grefve Frölich > David:
Jag måste tillstå, att jag för min del ej kan göra klart för mig, luiru det kan blifva fråga om alt afgöra en Motion, innan den varit remitte - *68 Den a5 Maji. råd till behörigt Utskott.
Jag tror derföre, att Herrar Thams och von Hartina nsdorffs mening varit icke att ifrågaställa, huruvida remiss å Motionen skulle ske, eller om den nu definitift borde afgöras, utan belt enkelt, om ifrågavarande förslag borde behandlas serskildt, eller i sammanhang med flera andra af dylik beskaffenhet.
För egen del erkänner jag gerna, att jag är oviss om hvilken form, som är den rättaste.
Jag önskar, att inga andra bidrag måtte beviljas än de, som nödvändigt erfordras till fyllande af de angelägnaste behofv. en på IlufvudTitlarne, innan frågan om myntbestämning blifvit afgjord; och skulle således, å ena sidan, tro, att Grefve von Schwerins Motion borde preliminariter afgöras, men å andra sidan, inser jag att, om MedStänderne i detta fall ej delade vår åsigt, skulle det blott föranleda derhän, att Ridderskapet och Adeln kom efter i arbetsvägen.
Jag ville derföre anhålla, att de, sorn ega närmare kännedom af detta ärende, behagade utreda frågan.
Men medan jag ännu har ordet, tar jag mig friheten yttra, att jag anser någon Statsreglering icke böra uppgöras, innan alla frågor, som bero på Stats- och EkonomiUtskottens handläggning, blifvit afgjorde, emedan man eljest icke vet, hvar de nya anslagen stanna, och det troligen händer, nu såsom vid förra Riksdagen, att sedan bevillningssumman blifvit uppgjord, kommer man med Den a5 Maji. nytt appendix till Statsbidrag, hvilka föranleda till lån och transactioner emellan Banken och RiksgäldsContoiret, hvaraf åter myntet allt mer och mer försämras.
Visserligen bör man arbeta på Riksdagsgöromålens slut, så fort som möjligt, men tillika får man icke åsidosätta nödig varsamhet, så att alla nya item i anslagsväg undvikas, och en fullständig budget kunde erhållas en gång, så väl i detta Land, som på andra ställen.
Jag anhåller ytterligare, att de personer, hvilka ega närmare kännedom i ämnet, än enskilde Riksdagsmän kunna ega, ville deltaga uti discussionen och maddela upplysningar.
Hans Excellence Herr Grefven och LavcltMarskalken hemställde, att Grefve von Sclnverins ifrågavarande Motion måtte, jemte de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden, till StatsUtskottet remitteras.
Till pröfning företogs Banco- och LagUtskottens den 14 dennes under N:o /\Z afgifne, och följande dagen på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid BancoUtskottets under N:o i3 förut meddeldte Betänkande, i anledning af väckt Motion om inställelse af BancoAuctioner i de fall, der efterlefnad af nuvarande och 19 »
Den 25 Maji. §§. i 181S års Inteckningslag kunde för någondera egaren bereda möjligt lidande Herr Ribbing„ Arvid:
Då jag liar mig bekant, att i BancoUtskottet fråga blifvit väckt om att ställa Banken såsom fordringsegare endast under allmänna Lagar och författningar, så anhåller jag, att detta Utlåtande antingen mätte såsom öfverflödigt afslås, eller ock förklaras hvilande, till dess förstnämnde fråga förekommer.
Afslag vore troligen dock det rättaste, då i alla fall en Lag, tillkommen i och för en förut inträffad händelse, ej på densamma kan hafva retroactif verkan.
Jag fruktar, att Herr Piibbing missförstått Utlåtandet, då han trott, att deri är fråga om stiftandet af ny Lag.
Den inskränker sig deremot blott till en åt BancoFullmägtige lemnad rättighet, att få afse och förekomma enskilde personers lidande vid tillfälle af så kallade BancoAuctioner.
Det är blott en Instructionsförändring, sådan som hvar Principal kan när som helst vidtaga, och icke någon Lagförändring, som nu är i fråga.
Jag tillstyrker derföre bifall till ifrågavarande Utlåtande.
Måhända är det rättare, att kalla förslaget en InstructionsfÖrändring än en Lagföra o d ring, men detta förändrar icke min åsigt, att Utlåtandet bör I Den 25 Maji. hvila eller afslås, emedan om alla Bancoförfattningar, såsom föreslagit är, upphöra, och Banken kommer under samma Lagförhållande, som andra fordringsegare, så passar icke mera hvarken den nu gällande Instructionen för Bankens Tjenstemän, eller den deri föreslagne förändring.
Det förhåller sig verkligen så, sorn Herr Ribbing uppgifvit, att Motion blifvit väckt om uppliäfvande af alla nu gällande Bancoförfattningar, men det torde vara ovisst, huruvida Ständerna bifalla denna Motion.
Beträffande det, som uti förevarande Utlåtande föreslås, så är det ganska oskyldigt, och kan utan allt äfventyr bifallas; ty om behof af serskilde föreskrifter uppstår, lära de icke vara svåra att erhålla.
Hans Eoccellence Herr Grefven och Landt Mar skalken framställde proposition till bifall å Banco- och LagUtskottens ifrågavarande Utlåtande, hvilken proposition med Ja besvarades.
BancoUtskottels den 25 sistlidne April under N:o 36 afgifne, och den 4 dennes e. m. på bordet lögde, Betänkande, i anledning af så väl 1827 års RevisionsBerältelse, som BancoStyrelsens anmälanden, jemte serskilte Motioner, Den 25 Maji. i fråga om bibehållande af de från Banken meddelade lån på hus, Brandförsäkrade i den upplösta f. d.
I detta Betänkande har BancoUtskottet framställt
Brandförsäkringsverket i Skåne såsom mindre säkert, i anseende till dess Brandförsäkringsbrefs pantsättning i Banken såsom hypthek för lån.
Jag skulle trott, att BancoUtskottet vid detta tillfälle haft för ögonen, eller i minnet, Malmö- eller Skånes f. d. Disconts-Bankrutt och att detta inverkat på Utskottets åsigt i denna sak.
Men då jag besinnar, att Allmänna Brandförsäkringsverket också, samt mycket sednare, gjort bankrutt, kan jag ej tro, att Malmö Disconts varit skälet, hvarföre BancoUtskottet nekat samma credit i Banken åt Skånska, som åt Allmänna Brandförsäkringsverket.
Att BancoUtskottet verkligen varit i förlägenhet om skäl för sin mening och för rörelsecapitalets ytterligare ledande åt Hufvudstaden, synes tydligen deraf, att såsom hufvudsakligt skäl anföres, att i Skånska Brandförsäkringslnrättningens reglemente förekomma tvenne punkter, den iryde och 2o:de, så beskaffade, att de minska Bankens säkerhet, då likväl den ena af dessa §§. är ord från ord afskrifven af 1822 ars Reglemente för Allmänna Brandförsäkringsverket, och den andra är öfver - Den i5 Maji. i73 ensstämmande med stadgandet i de två Engelska BrandförsäkringsCompagnierne Phoenix och Alliance, hvilkas Brandförsäkringshref antagas i Banken med endast en persons borgen, då två borgensmän fordras af delegarne i Skånska Brandförsäkringsverket, om deras försäkringsbref skola godkännas såsom hypothek för lån.
Äfven anser BaucoUtskottet, att de io Skånska Städernes sammanlagda ansvarsförbindelse, för Skånska Brandförsäkringsverket, ej kan motsvara säkerheten af 4° Städers , emedan hittills blott 2 å 3 millioners
Brandförsäkringsvärde finues i den Skånska, då io millioners skall blifvit tecknad i den Allmänna Brandförsäkringslnrättningen.
Härvid torde jag få erinra, att skillnaden emellan antalet af Städer, som deltaga i Skånska Inrättningen, och de 4° Städer, som deltaga i den allmänna, icke är så stor, som den emellan antalet af de hus, som lätt kunna brinna i dessa 4o Städer, och af de, sorn lika lätt kunna brinna i de Skånska Städerne.
Jag tror, att då summan af io millioner, som skall utgöra Allmänna BrandförsäkringsVerkets teckning, är högst 4 gång01’ så stor, som den Skånska, äro åtminstone 4° kanske ioo gångor flere hus lätt förstörde af eldsvåda i de 4° Städerne, än i Skånes io.
I Skåne nemligen finnas inga trädlms i Stael erne, och det är redan en del år, sedan halmtaken afskaffades.
Sedan 1782, då Allmänna Brandförsäkringslnrättningen börja - Den 25 Maji. de, har den bevisligen ej betalt till Skånska Ständerne mera än 10,000 högst 10,000 R:dr B:co, mende hafva betalt 2 ä 3oo,ooo R:dr till denna Inrättning och det, oaktadt under en viss tid af denna period halmtak ännu funnos på en del hus.
Jag undrar således icke, att man så gerna vill hafva de Skånska Städerne med i Allmänna Brandförsäkringen.
Att i Skåne, såsom Utskottet säger, Städerne äro mindre, än en del af de 4» Städer, skulle jag tro snarare tala för större säkerhet i Skånska Brandförsäkringen; tjr ju mindre Städerne äro, dess färre hus kunna brinna.
Det kommer ej an på antalet eller storleken af Städerne, utan på huru stor den tecknade summan är, söm utgör fonden, samt i hvad mån husen äro bränbara, eller ej.
Jag tror således, att Brandförsäkringslnrättningen i Skåne gifver vida större säkerhet för Banken, då fråga är att hypothisera Brandförsäkringsbref för lån, än den Allmänna, man må betrakta saken i theorien, eller taga till rättesnöre erfarenheten.
Det är så mycket angelägnare, att detta mål blir återremätteradt, som här ej blott är fråga om att facilitera lån, utan äfven att bibehålla husens i Skåne hypothekvärde i allmänhet, hvilket skulle för mycket lida, i händelse Betänkandet ej blef i den delen förändradt, som angår Skånes Brandförsäkringsbrefs säkerhet, såsom hypothek för lån.
Jag tror, att man ej bör onödigtvis inskränka credi - Den 25 Maji. ten, hvars rubbning så mycket ökar penningebrislen, hvilken åter är en följd af 1818 års
Ständers beslut till indragning af rörelsecapitalet.
Af älla dessa skäl anhåller jag om återremiss.
Då den olyckan timade, att BrandförsäkringsVerkets Stadsfond gick öfverända, i följd af förnyade eldsvådor, började man med mera uppmärksamhet följa förvaltningen af denna fond, än hittills.
Då befanns, som jag vill minnas, att mera än som var utbetaldt till brandskador, var betaldt till aflöning åt Verkets Embetsman bär i Stockholm.
Detta skulle naturligtvis vålla i orterne, att man insåg olägenheterne af sådane concentrerade anstalter; att man sökte undandraga sig dem, och ville undvika desse kostnader, hvarigenom penningar allt mera drogos från orterne till Hufvudstaden.
I Skåne, hvarest husen, mestadelen af korsvirke, äro mindre utsatte för eld, väcktes först uppmärksamheten derpå.
I Götheborg, der redan ett Brandförsäkringsbolag fanns, som var inskränkt till ungefär 54 hus, och som ej ville intaga flere delegare, började man påtänka, att inrätta ett nytt.
Båda vände sig till BancoFullmägtige med begäran, att deras Brandförsäkringsbref skulle godkännas till lika säkerhet, som det Allmänna BrandförsäkringsVerkets.
Det hängde på ganska litet, att denna rättighet genast blifvit dem v 176
Den a5 Maji. tillerkänd.
Jag vågade strida för den sats, att man snarare borde befordra Landsorternes bemödanden, än hindra dem.
Jag utgick från den grundsats, att det icke var skäl, för att bibehålla Ombudsrnanna- och Embelsmanna-intresset i Hufvudstaden, att sätta Landsorterne i beroende, och bestrida dem, att ingå enskilta föreningar.
Jag är äfven nu af samma öfvertygelse, och ber att få ådagalägga, att de skäl, som blifvit anförde emot saken, äro de mest obetydliga, och söka visa, att det ligger hufvudsakligen i sträfvandet att concentrera allt här i Hufvudstaden, ett sträfvande, som iså många afseenden framlyser.
Det anmärkes, att Skånska Bolaget ej ansvarar för eldskada, uppkommen genom fiendens härjande, eller explosion af publika krutförråd.
Det är sanning, att detta finnes i reglorne.
Men vigten af denna anmärkning förfaller, då man tänker sig, att lika litet som det allmänna kan ansvara, om fienden härjar Landet, lika litet kan Skånska försäkringsbolaget ansvara för dylika skador.
Den dråpliga Assurancelnrättningen här sprängdes af några eldsvådor, midt i fridens lugn.
Det hade varit märkvärdigt, att se den utbetala Bankens panter, om fienden här våldgästat och mord bränt.
Det synes i alla fall vara mera skäl, att Banken lider, än att man skulle utpanta i de Orter, der fienden härjar.
Således tror jag, att detta skäl genast vid för - * Den a5 Maji. '77 första påseendet förfaller.
För Skånska Bolaget är äfven stadgadt, att det icke ansvarar för skador genom explosioner af publika krutförråd.
Detta är ganska nödvändigt för delta Bolag, ty några af Städerne i Skåne äro omgifne af Fästningsverk, der krut förvaras.
Städerne hafva ofta anhållit att förskonas från att inom Städerne hafva krutkällare, men hittills har intet afseende blifvit gjordt på deras begäran.
Dels i följd deraf, att hittills ingen sådan explosion skett, dels i hopp att, genom Militärens försorg, och iakttagande af nödiga försigtighetsmått, det icke skulle ske, uppstod fråga om att icke inrycka denna punkt; men man ansåg sig likväl slutligen tvungen dertill.
Om den händelse inträffade, att Christianstad eller Landskrona förstördes genom en krutexplosion, så är det billigare att Banken kom att lida, än att Skåne finge ersätta en hel Stad, för det Regeringen ej vill lägga Krutmagazinet mera aflägset.
Hvad åter angår Götheborgs Brandförsäkringslnrättning, så nämner Utskottet, att det anser den mindre säker, men uppgifver ej anledningen dertill.
Det står blött: att berörde Inrättning sä i anseende till dess inskränktare omfång och verkningskrets j som ätskillige uti dess Reglor upptagne vilkor och f örbehåll erbjuder ännu. mindre garantie för en långifvare, än den ofvannämnde Skånska j hvilken dock fun26 H.
I2 178 Den 25 Maji. nits i flera hänseenden ej -vara jemförlig med Allmänna BrandstodsBolaget och fastmindre motsvara eller ersätta den säkerhet som för Banken gått förlorad genom upplösningen af Allmänna BrandförsäkringsVerkets Stadsfond.
De punkter, som sålunda vållat, att BancoUtskottet afstyrker förhållandet, blifva ej framdragne, och ganska få af Ståndets Ledamöter torde veta, hvilka de äro.
Jag anhåller, att Utskottet bestämdt måtte uppgifva, hvilka det anser ofördelaktiga.