Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad:s ledamöter nogsamt inser behofvet af ett förvaringsrum för genealogierna, så att de må vara fredade mot eldsfara.
Ett sådant skydd lemnäs dem icke, om de fortfarande förblifva i det skåp der de nu äro förvarade.
Riddarh.Utsk. har i sina motiver visat, huru dessa olyckor kunna upkomma.
Hr Björnstjerna har visserligen upgifvit, hvad för Otsk. var obekant, alt betydliga kostnader äro förenade med inköpet af ett sådant skåp Utsk. föreslagit.
Det år möjligt att så är, men Utsk. har fått en annan upgift af fabrikören, vid hvilken det fästat sig.
Dessutom skulle jag tro, att då man updrager åt Riddarh Direktm att förfara efter bästa förstånd, inser jag intet hinder att, som Frih. Tersmeden uplyst, R. o. Ad. updrager åt Riddarh.Direktm att draga försorg om det lämpligaste sättet för genealogiernas vård mot eldfara.
Någon återremiss anser jag icke behöflig, utan tillstyrker att R. o. Ad. ville antaga Frih.
Cederströms yttrande får jag förklara, att jag är fullkomligt lika angelägen sorn han och lika väl som han inser viglen af, att de genealogiska tabellerna i möjligaste måtto bevaras emot eldfara; men jag är deremot af fullkomligt olika lanke med honom om sättet för vinnande af detta ändamål.
Hans öfvertygelse är, att denna genealogiernas vård är vunnen dermed, att de inläggas i ett s. k. brandfritt jernskåp.
Jag befarar att Fribm härutinnan misstagit sig, och att genealogierna, om de förvaras uti ett dylikt skåp, löpa derigenom långt större fara än nu, och till stöd för detta mitt påstående får jag nämna, hvad som blifvit mig af trovärdig person berättadt, att vid sednaste eldsvådan i Eksjö, der 2:ne s. k. brandfria kassakistor icke lära kunnat räddas, utan måste qvarlemnas i det brinnande huset, och sedan elden blifvit släckt samt kistorna återfunna, befanns, att alla deri förvarade papper voro upbrände.
Enahanda skulle måhända förhållandet blifva om genealogierna skola förvaras i ett jernskåp, och just för deras vigt och värde anser jag nödigt att de på annat sätt förvaras; jag skulle visserligen icke draga i betänkande att låta Riddarh.Kassan utbetala 1400
Rdr i och för inköp af ett jernskåp, derest jag vore förvissad, att de genealogiska tabellerna dermed vore skyddade mot eld.
Hr Heykenskjölds förslag, att i Sekreta Utsk:srummen inrätta ett brandfritt hvalf, medför visserligen största säkerheten emot eldfara, men är uti förev:de fall mindre lämpligt; emedan dessa genealogier dagligen begagnas, och de alltså måste förvaras i närheten af Kansliet.
Hr Heykenskjölds förslag antagas, måste Kansliet 230 Den 8 April e. m. nedflyttas till Sekreta Utsk:srummen, hvilket åter torde medföra andra olägenheter.
Alströmer, Ca'rl Jonas Oscar: Enl. min åsigt är rättaste sättet för bevarandet af Riddarhusets genealogier, att anskaffa dubbla exemplar af dem, och att det ena exemplaret förvaras på något säkert brandfritt ställe.
I händelse R. o. Ad. beslutar en återremiss, anhåller jag att Utsk. ville taga denna min framställning i öfvervägande.
Landtm., att i afseende på förev:de Utlåt, blifvit yrkadt dels bifall, dels återremiss och dels af Frih. Tersmeden, att R. o. Åd. måtte besluta, att anmoda Riddarh.Direkt:n att vidtaga de åtgärder som för genealogiernas skyddande mot eldfara äro lämpliga samt medgifva Direktm rätt att af Riddarh.Kassans medel bestrida härför nödiga kostnader; hvarefter, sedan de först till bifall och sedermera till återremiss å Utsk:s Utlåt, framställda propos:ne blifvit besvarade med starka Nej, jemte några Ja, E. o. Ad. biföll det af Frih.
Landtm, erinrade, att, enl. 68 ,§:n Riksd:sOrdn:n, R.
St:r skola, i den ordning
Stånden, hvart för sig lämpligast finna, förordna om Revisorer, att öfverse och granska Statsverkets, Bankens och Riksg:sKont:ts tillstånd, styrelse och förvaltning, samt hemställde derjemte, då nu tiden i nästkommande vecka icke syntes kunna blifva särdeles uptagen genom pröfningen af Utslcs Betänk:n, om R. o. Ad. behagade företaga val af berörde Revisorer Lördagen d. 18 dennes, hvilket bifölls; hvarefter Hr Gr.o. Landtm, erinrade, alt revisionsförrättningarne kommo att äga rum åren 1857, 1858 och 1859, samt således 3:ne särskilta val borde anställas, och vid hvart och ett af dem 6 Revisorer skulle utses. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 på aftonen.
Oen il April 231 Lördagen den 11 April 1857.
Just. 9 prol:s-utdrag för d. 8 dennes e. m.
Ilr Ehrenhoff, Gust.
Herrman:
Jag anhåller att få tili prot. anföra, att jag icke var närv:de i det plenum, då BankoUlsk:s ölem.
N:o 23 förevar, samt att jag således ej kunde erhålla kännedom om Hr v. Heykenskjölds dervid hafde yttrande; förbehållandes jag mig min rätt, att sedan detta yttrande blifvit jusleradt, få deremot göra de anmärkmr, hvartill jag kan finna mig befogad.
Jag anhåller att få instämma uti den af Hr Cederschiöld i föreg:de plenum afgifna reservation emot behandlingen af Const.UtsIcs Mern.
N:o 8, äfvensom särskildt emot Ståndets beslut, att annan medlem af Konungahuset än Kronprins skall kunna utöfva regentskap.
Äfven jag ber att få instämma i den reservation Hr Cederschiöld afgifvit.
Jag anser, att då R.
St:r vid denna Riksdag afslagit det från förra Riksdagen hvilande förslaget ang:de förändring af åtskilliga §§ i Keg:sF:n rör:de RiksStvrelsens förande i vissa fall, Const.Utsk:s Ordf:de icke bordt framställa och Utsk. afgifva något nytt förslag i ämnet vid denna Riksdag.
Det synes för mig klart, att man på denna väg vill komma till samma mål som med det förra förslaget åsyftades.
Åtminstone kan jag icke finna, alt något annat motif föranledt Const.UtsIcs Ordfide att afgifva förslaget.
Jag ber att detta mitt yttrande måtte i dagens prot. intagas.
Justerades pleni-prol:n för d. 21 sisth Mars f. och e. m.
Uplästes ett af Hr Lilljehöök, Erik Gust., inlemnadt så lydande Memorial:
Hindrad af de göromål, hvilka åligga mig såsom Nådigst förordnad ledamot uti komitéen för ularbetande af förslag till Ordn:sStadga för krigsmakten, att emottaga Fl. 11. o. Ad:s förtroende att vara ledamot i Besv.- o. Ekon.Utsk., får jag detsamma mig vördsamt afsäga, under anhållan att vid min riksdagsmanna-rättighet varda bibehållen.
Oen 11 April. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, anmodade Ilrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. i st. f. Hr Lilljehöök.
Föredrogs ånyo StatsUtskrs d. 6 och 8 dennes på hordet lagda Utlåt.
N:o 51, i ani. af väckt fråga om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Jungfru Inga Catharina Tinglöf. Frih.
Vid denna Riksdag har Slals Utsk. uti en temligen likartad fråga tillstyrkt, att Kronans rätt till dana-arf efter enkan Ekedal måtte till förmån för Skenninge stads fattigvårds-inrättning efterskänkas.
Här företer sig ett någorlunda analogt förhållande, elier efterskänkande af Kronans rätt till dana-arf efter jungfru Inga Catharina Tinglöf till förmån för fattigvården i Nyköping.
Bemälda jungfrus qvarlåtenskap har, på sätt af Betänk, inhämtas, varit föremål för en nog vidlyftig rättstvist.
Den första instansen, eller RådstufvuR:n i Nyköping, har ansett, att då trenne vittnen intygat, att jungfru Tinglöf förorrinat om sin qvarlåtenskap, borde detta förordnande blifva gällande; men K. Svea HofRätt, dit saken af AdvokatFiskalsEmbetet i K.
KammarColkm å K.
Mits och Kronans vägnar fullföljdes, fann, uppå anförda skäl, det omvittnade förordnandet icke kunna tillerkännas verkan af ett i laga ordning uprätladt testamente; cch denna sednare åsigt gjorde sig äfven hos Högsta Domstolen gällande, i följd hvaraf qvarlåtenskapen förklarades utgöra dana-arf.
Det kan icke vara min mening att på något sätt fälla ett emot domstolarnes åsigt stridande omdöme i saken, ty sådant domqval är i lag förbjudet, och jag kan på månget bättre sätt använda de 500 Daler, sorn, enl. 28 Kap. Rätteg:sB:n, qväljandet af högre Rätts domslut kostar; men jag anser mig berättigad att hos R. o. Ad. och R.
St:r, såsom principaler i denna fiåga, föreslå, att den lagliga rätten i detta fall måtte efterskänkas.
De skäl ötsk. anfört för afstyrkande af bifall till en sådan eftergift, äro, dels att några särskilta bevekande omständigheter i detta fall ej förekommit, dels ock att beloppet är alltför betydligt.
Hvad det första skälet beträffar, så får jag erinra derom, att motionären vitsordat, det Nyköpings samhälle är i och för sin fattigvård betungadt och ganska väl förtjeriar alt deri understödjas; och vidkommande det sednare skälet, torde bemärkas, att R.
St:r vid förra Riksdagen efterskänkte dana-arfsmede! till vida högre belopp än det ifrågavtde.
Så t. ex. erhöll Carlstad till hjelp för inrättandet af ett arbetshus en mer än dubbelt så stor summa, som den nö ifrågakomne, eller 5,000 Rdr.
Likaledes fick Norrtelje vid en föregrde Riksdag en summa, som öfversteg det nu ifrågasatta beloppet, till hjelp vid underhållandet af det nedlagda gevärsfaktoriets arbetares enkor och barn.
Jag vågar således föreställa mig, att de nu åberopade jemte flera prtejudikater måtte, till stöd för den nu ifrågasatta dana-arfs-summans öfverlåtelse till Nyköpings stads samhälle, anses i ej ringa mån talande.
233 Ifrän förra Riksdagen påminner jag mig visserligen ganska viii, huruledes på detta rum yttrades, att man antingen alltid borde efterskänka dana-arf eller oek obevekligen vindicera Statens rätt till desamma; men emot en sådan allmän regel förekomma åtskilliga, såsom mig vill synas, talande skäl.
Om man nemi. vill upgifva Kronans rätt till fallande dana-arf, så upstår den frågan r hvem skola de tillfalla?
Kommunerna, kan man visserligen svara; men det är icke alltid förhållandet att en kommun ens har giltiga bi 11 iglielsansprSk på ett derstädes fallet dana-arf.
Det kan t. ex. inträffa, att en person, som dör uti en kommun, förvärfvat hela sin förmögenhet uti en annan.
Skall då hans qvarlåtenskap tillfalla den kommun, der personen för öfrigt ej har några rätter genom sin föregide verksamhet?
Äfven har vid alla föregtde tillfällen, då dana-arfs öfverlåtelse från Staten till enskilla ifrågakommit, förhållandet varit sådant, att man begärt desammas eftergifvande, icke egentligen åt kommunerna, utan åt än den ena, än den andra nyttighets- eller välgörenhets-anstalten, som företrädesvis ansetts behöfva understödjas, såsom än till inrättandet af ett arbetshus, än till ett lazarett, än åter till underhåll åt en talrik arbetspersonals enkor och' barn o. s. v. Det vill fördenskull synas vara ganska Ijenligt, att Slaten fortfarande äger rättighet att genom folkets ombud pröfva alla sådana frågor; men när omständigheterna äro bevekande och summan på samma gång af mindre betydenhet, anser jag det vara skäl att, i konseqvens med II.
Stirs förfarande vid föiegide tillfällen, ädelmodigt och högsint afstå från tillgodogörandet al den i fråga v:de arfs-rättigheten.
Af dessa skäl, och ehuru jag helst önskat det medlen finge öfverlemnas ål de personer, dem det är sannolikt att aflidna jungfru Tinglöf velat ihågkomma med testamentariska dispositioner, hvilka likväl ej pröfvats vara juridiskt bindande, och då, till undvikande af splittrade meningar, det torde vara nyttigt att ej skilja sig från hvad motionsvis föreslaget blifvit och hvaruti redan ett eller två Riksstånd sig förenat, vågar jag anhålla, alt enär omgången af en återremiss icke i detta föga invecklade mål torde vara behöflig, R. o. Ad. måtte, i enlighet med motionärens begäran, för sin del medgifva, att i fråga vide dana-arf finge tillfalla fattigvårds-inrättningen i Nyköping.
Hr M o n t g o m m er i e , Rob. Nils Germund:
Cederströms nu afgifna yttrande lår jag till en början anmärka, att den gjorda jemförelsen emellan denna och den förut afgjorda frågan om efterskänkande af Statens rätt till ett i Skenninge fallet dana-arf icke är riktig, enär den person, som efterlemna! det sistnämnda arfvet, under flere års tid njutit understöd af Skenninge stads fattigvårds-inrältning.
Detta skäl till dana-arfs efterskänkande förefanns icke i denna fråga; men som II.
St:r i allmänhet visat sig benägna till eftergift af Kronans rätt i dylika fall, sökte StatsUtsk. något annat skäl att bifalla den ifrågav:de motioner..
I denna efterforskning lyckades emellertid icke Utsk., och det tyckes äfven, såsom skulle motionärep helt och hållet 234 D en 11 April. hafva förlitat sig deruppå, att 11.
St:r, utan någon närmare granskning af frågan, alltid pläga bevilja sådana ansökningar som den af honom framställda, och derföre helt rätt och slätt begärt, att sådant äfven i detta fall skulle ske.
Jag anser således, alt det ej är skäl att bifalla motionen och yrkar derföre godkännande af StatsUtsk:s Utlåt, deröfver.
Om jag äfven måste medgifva, att på sätt Frih.
Cederström anfört, de skäl till afslag å motionen, som StatsUtsk. framställt, icke just kunna anses rätt antagliga, om man nemi. besinnar, att Utsk. vid föreg:de Riksdagar tillstyrkt R.
St:r att på ett, i min tanke, alltför ädelmodigt sätt efterskänka Kronans rätt til! dana-arf, kan jag dock ej finna annat än att Utsk. numera börjat beträda en riktigare väg.
Det finnes, på sätt Utsk. jemväl sagdt, icke något enda antagligt skäl till bifall fi motionen.
Det enda skälet skulle vara det, att ^räntan af det sålunda efterskänkta kapitalet skulle komma att förminska Nyköpings stads utgifter i och för fattigvården; men detta utgör alldeles icke något skäl att vidtaga den ifrågasatta åtgärden.
Det är äfven ett fel, att vid afgörande af likartade frågor, endast efterse huruvida summorna äro större eller mindre, och i det förra fallet bevara, i det sednare efterskänka Statens lagliga rätt.
Man måste således, i min tanke, söka att i alla sådana fall handla med konseqvens och icke rätta besluten efter dana-arfvens omvexlande belopp, utan efter särskilta bevekande omständigheter, som i hvarje fall kunna förekomma.
Cederström har sagt, att det skulle vara särdeles nyt- * tigt att bifalla hvad motionären framställt.
Jag kan, såsom jag nyss sagt, icke finna detta, enär ett bifall endast skulle bereda en lättnad i kommunens skyldighet att underhålla sina fattiga.
I hopp att den bana StatsUtsk. nu beträdt, kommer att af efterföljande StatsUtsk. fortsättas, får jag anhålla om bifall till Utlåt.
Cederström har i den nu förevrde frågan trott sig finna en påtaglig likhet med en af StatsUtsk. förut på ett annat sätt afgjord fråga, eller den om eftergift af dana-arfvet efter enkan Ekedal i Skenninge.
En sådan likhet finnes emellertid alldeles icke.
Nämnde enka hade i flera år njutit understöd af fattigvården och hennes qvarlåtenskap var icke större, än alt den kunde anses såsom en skälig ersättning för detta understöd.
På dessa skäl tillstyrkte StatsUtsk. bifall till den om dana-arfvets efterskänkande gjorda framställning, ehuru densamma icke var kommen i den ordning, som i dylika frågor borde följas, eller från K. M., utan, i likhet med denna, var afgifven af en enskild motionär.
Jungfru
Tinglöf har efterlemnat en förmögenhet af icke mindre än 2,000 Rdr
Bko; hon har vidare genom ett mundtligt förordnande testamenterat denna förmögenhet till åtskilliga personer och endast ett mindre öfverskott till fattigvården; och detta förordnande har blifvit af Högsta Domstolen underkändt, med förklarande att qvarlåtenskapen utgjorde
Den 11 April. 235 dana-arf.
Att, vid sådant förhållande, Nyköpings samhälle skulle hafva något giltigt anspråk på dessa 2,000 Rdr
Bko kan jag för min del icke finna.
Jag instämmer helt och hållet i Gr.
Liljencrantz^ yttrande, att något enda skäl för ett sådant anspråk ej blifvit förebragt.
Skall en kommun lindras i sin faltigvårdstunga, så kan man lika gerna gifva den ett direkt anslag, som ett danaarf.
Det är visserligen sannt, att B.
St:r i föregtde dylika fall ej varit så nogräknade, men jag för min del anser ej detta hafva varit rätt, hvarföre jag tillstyrker bifall till Utlåt.
Det är för mig omöjligt att gilla allt hvad Frih.
Tersmeden i detta mål anfört.
Den värde Frih:n säger, att denna fråga icke blifvit å rätt väg väckt, utan att densamma borde hafva först gått till K.
M. och ifrån Honom till E. St:r.
Kan det då vara önskvärdt, att besvära Konungen och Hans Regering med frågor af så underordnad beskaffenhet som denna.
För min del skulle jag tro, att RiksStyrelsen har vigtigare saker att befatta sig med.
Dessutom är motionsrälten lagligen öfverlåten åt hvarje representant, och således kan jag icke inse det någon bör förmenas att af denna rätt sig värdigt begagna:
Tersmeden har deremot visserligen rätt deruti, att åtskilliga olikheter förefinnas emellan det mål, som rörde dana-arfvet efter enkan Ekedal och det nu förev:de; men Hr Frih:n har alldeles lemnat ur sigte förhållandet med de vid föreg:de Riksdagar efterskänkta dana-arf.
För det andra frågar
Hr Frih:n hvilket rättsanspråk fattigvården i Nyköping månde äga på den i fråga v:de summan.
Men hvilket anspråk har väl alla andra föremål för anslags beviljande, hvarföre R.
St:r besluta?
Intet annat anspråk än billighetens och gagnelighetens, dessa felas ej heller här.
Och då Staten aldrig kunnat göra sig räkning på de nu ifrågakomma slags medlen, tyckes det allmänna ock utan afsaknad kunna cedera dem, nb till ett i sig sjelft godt och välgörande syftemål.
Liljencrantz har lika med Frih.
Tersmeden ansett, att man nu borde beträda en alldeles ny väg.
Liljencrantz har likväl sjelf vid en föregtde Riksdag upträdt och talat för ett danaarfs efterskänkande till förmån för Norrtelje.
Jag minnes ej, huruvida Gr.
Liljencrantz då redan var Landsh. i Stockholms län, och jag förmodar att, om än så varit, denna omständighet icke utöfvat något inflytande på Hr Gr:ns handlingssätt.
Härmed må det förhålla sig huru som helst, så kan det dock ej förnekas, att R.
St:r vid flera föreg:de tillfällen efterskänkt dana-arf, vare sig att frågor derom blifvit väckta af K.
M. eller enskilta motionärer, likasom det icke heller torde kunna bestridas, att fattigvården inom de flesta af våra landt- eller stads-samhällen är en af de mest betungande bördor för kommunernas innevånare, hvilka, huru man än må juridiskt kunna tillförbinda dem att försörja sina fattiga, dock mångenstädes väl behöfva någon lättnad deruti.
Således tyckas åtskilliga skäl verkligen för R. o.
Ad. förefinnas, att vid detta tillfälle handla i konseqvens med hvad som skett vid föregide Riksdagar och efterskänka dana-arfvet. 936 Doall April.
Men det är i sanning just en märkvärdig sak med dessa dana-arf efter aflidna jungfrur och madamer.
Biifver det fräga om något sådant, så utbryter straxt inom representationen en meningsskiljaktighet, starkare och ihärdigare än stundom striden om vida vigtigare frågor.
Icke sparsamhetsbegäret å Statens medel, ty belopp af mycket större omfång beviljas mången gång villigt.
Det är som om den Romerske skalden. den gamla lloratii ord skulle ånyo besannas: »Narn fuit ante Helenans belli teterrimma caussa», nemi. det qvinliga slägtet och dess angelägenheter.
Nu är emellertid förhållandet med jungfru Tinglöf så, att hon i lifstiden icke fått understöd af fattigvårdsinrättningen i Nyköping, och det är detta som Frih.
Tersmeden ansett vara af så stor vigt.
Men huru var det med krögerskan Hollander?
Hon hade icke heller fått något understöd af fattigvårds inrättningen i Carlstad, och ändock efterskänktes dana-arfvet efter henne, utgörande ett vida högre belopp.
Hvad har Nyköping gjort för ondt eller Carlstad för godt, att de skola så olika behandlas.
Jag vågar fortfara med min anhållan om bifall till motionen.
Under det att jag ber att få betyga Frih.
Cederström min tacksamhet för den grannlagenhet hvarmed han yttrat sin tvekan, huruvida jag var eller icke var Landsh. i Stockholms län, då frågan om efterskänkande af ett dana-arf till förmån för Norrtelje stad förevar, så får jag derjemle uplvsa honom att jag verkligen vid den liden innehade detta embete.
Förhållandet i hvad det rörer Norrtelje var likväl helt annorlunda än det fall som nu är i fråga.
1 Norrtelje hade förut varit ett Kronan tillhörigt gevärs-faktori, vid hvilket? uplösning arbetspersonalen med hustrur och barn till stor del qvatblef i staden, som till följd deraf efterhand drabbats af en särdeles betungande fattigvård.
Norrtelje är dessutom till folkmängden icke -g:del så stort som Nyköping.
Dessa omständigheter måtte väl vara vida mera bevekande än de som i denna fråga förekomma, och för öfrigt ber jag att få anmärka, att örn jag i min egenskap af Landsh. vid det påpekade tillfället skulle hafva varit partisk, så är just detta ett bevis derpå, huru helsosamt det är att andra personer, än desom i frågor intresserade, döma öfver dem.
Den härefter till bifall å StatsUtsk:s förev:de Utlåt, framställda proposm besvarades med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg
Ånyo föredrogs LagUtsIcs d. (5 och 8 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 28, i ani. af väckt motion om förändring af 10 §:n 10 Kap. HandelsB.n. Hr Sparre, Sigge:
Det lagförslag som innefattas i Lag Ctsk:s nu föredragne Betänk., utgör onekligen en lagförbättring, enär detsamma är både fullständigare och] tydligare än det nu Den 11 April. 2.17 gillande lagsladgandet i 10 g:n af 10 Kap. IIandelsB:n.
Jag skulle således tillstyrka obetingadt antagande af förslaget, såvida ej deri förekomme en bestämmelse, sorn jag för min del måste ogilla.
Början af den föreslagna nya laggin lyder sålunda: »Dör löftesman medan han under borgen står, vare borgenär skyldig litt fordra ny borgen af gäldenär.
Ställer ej denne ny borgen, som skäligen anlagas må», etc.
Dessa sista ord innebära, enl. mitt begrepp, en kränkning af långifvares rätt att ensam pröfva den honom för en gifven försträckning erbjudna säkerhet; hvarförutan samma bestämmelse är af den beskaffenhet, att den i tillämpningen esomoftast måste sätta domaren i en ganska stor villrådighet.
Uti en vid Betänk, fogad reservation har jag tagit mig friheten att genom ett exempel åskådliggöra den sannolikt ofta inträffande följden af denna bestämmelse.
Till försvar för densamma kan man vissei ligen anföra, på sätt inom LagUtsk. jemväl skett, att i så väl den nu gällande lagen som ock LagKomitéens förslag begagnas uttryck, som förmenats ungefärligen motsvara det nu föreslagna, enär det heter: »gitter gäldenären borgen skaffa;» men jag får dervid erinra, att detta stadgande, i min tanke, icke får tolkas ovilkorligt, utan endast vilkorligt, eller m. a. o., att antagandet af den nya borgen alltid måste bero af långifvarens samtycke.
Man har derjemte uti LagUtsk. emot min mening anfört, att förfallotiden för skuldförbindelser är i allmänhet kort och att det följaktligen ej skulle kunna medföra någon betydligare risk för långifvare!) derest han tvunges att ål nöjas med en löftesman, till hvars vederhäftighet han ej satte fullkomlig lit.
Häruppå svarar jag, att stadgandet afser icke allenast borgen för vanliga skuldförbindelser eller reverser, ulan äfven löftesansvar för andra, under längre tid bestående, aftal, såsom t. ex. arrende-kontrakler m. fl. Derest It. o. Ad. skulle finna, att den af mig nu framställda och i min reservation fullständigare utvecklade anmärkn., i någon mån förtjenar afseende, torde B. o. Ad. finna för godt att antingen återremittera Betänk, eller ock antaga lagförslaget med den förändring jag tagit mig friheten föreslå, eller att orden: »som skäligen antagas må», utbytas emot orden: »som af borgenär antages.»
Hr von Ehrenheim, Pehr Jak.: 10 §:n af IIandelsB:ns 10 Kap. lyder sålunda: »Dör gäldenär; svare tå thes arfvingar, så långt gods hans räcker, och gälde löftesman thet som brister.
Dör löftesman medan han under borgen står, vare tå borgenär skyldig att straxt fordra ny borgen af gäldenären ; gitter han then skaffa, vare then förre löftesmannens arfvingar frie; gitter han ej, söke borgenär betalningen genast ut af gäldenären, och bristen af löftesmannens gods.»
Vid denna g har anmärkts, dels att ovisst vore om §:n afsåge både proprie borgen och annan borgen, dels att uttrycken: »straxt» och »genast» voro obestämda och ej innefattade viss praescriptions-tid, hvarefter afliden löftesmäns arfvingar skulle vara frie från ansvar.
Genom den förändring som nu föreslås skulle först och främst lagrummets bestämmelser uttryckligen 238 Den 11 April, utsträckas till båda slagen af borgen, och för det andra faststälies en praescriptions-tid af ett år, efter det den aflidne löftesmannens arfvingar kungjort borgenären dödsfallet, inom hvilken tid arfvin» garne borde, om gäldonären ej ställt ny borgen, af borgenären kräfvas.