Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såvidt jag kan påminna mig, beviljar detta beslut creditiv endast för hypotheksföreningar, och äro således derigenom sådana associationer, som belåna Svensk spannmål, uteslutna från creditivrätt.
Är förhållandet sådant, och skulle dessa associationer äfven i detta fall blifva uteslutna samt således, sedan R. o. Ad. medelst på förmiddagen fattadt beslut, deri de öfriga Stånden skola inbjudas att deltaga, förordnat, att hvad som i afbetalningar på fastighetslånen inflyter, skall reserveras för hypotheksföreningarna, samt bifallit, att 200000 r:dr af anslaget för Bancodisconten äfven skola komma dessa föreningar till godo, nu ytterligare de medel, som af bancovinsten till creditiv kunna disponeras, komma att till hypotheksföreningarna ensamt och uteslutande utgå, så tyckes mig, att för dem tages allt, hvad tagas kan.
Jag har förut uttryckt min mening i afseende på dem, eller att deras äfvensom fastighetsbelåningens verkan är att öka jordvärdet.
Afbetalningar komma lika litet hädanefter att ske som hittills i följd af landtmannens försäljning^ af sina produeter och förbättrade hushållning, utan i den mån, 364 Den 3o Juli e. ni. sorn amorteringar kunna äga rum, skola nya lån begäras; men hypotbeksföreningarnä verka lika säkert som fastighetshelåningen till ett förhöjd jordvärde.
Jag är visserligen icke emot hypotheksföreningarnas inrättande, ehuru det stora skäl derför, sora Frih. Boye nämnt, ej kan anses giltigt; ty då Konung
Fredrik inrättade hypotheksföreningar i Schlesien, var detta genom kriget utplundradt, så att icke allenast capitaler, Utan jemväl kreatur, foder m. m. saknades och endast jordvärdet var i behåll.
Jag tror äfven, att hypotheksförcningarna, likasom fastighetslånen, kunna lika verksamt, sorn några andra understöd för jordbruket, befrämja detsamma, i fall en förnuftig hushållning iakttages; men då detta i allmänhet ej är att förvänta, tror jag, att hellre än att använda statens medel på ett sätt, som hufvudsakligen endast skulle verka till egendomsvärdets ökande samt således till fördel för dem, sorn sälja sina egendomar, man bör använda dessa medel till belåning af jordbrukspi odocter, så att producenten ej må blifva tvungen att i hast göra sig af med sina varor.
Detta verkar icke allenast hushållning, utan befordrar äfven vår spannmålshandel, emedan för en sådan belåning fordras, att spannmålen skall vara torkad, och vi veta, att ett af de största hindren för våt utrikes handel med spannmål är det råa tillstånd, hvari den förvaras, och i följd hvaraf den lätt blifver förskämd.
Jag tror derföre, att creditiv för associationer, som belåna spannmål, skulle vara ganska nyttiga, och att de här böra ställas i första rummet, sedan man förut företrädesvis för hvpotheksföreningarna reserverat, hvad som besparas af fastighetslånen och Bancodisconten.
Handlanden kan i allmänhet icke hafva något interesse af spannmåishetåningen, likaså litet som manufactur- och stångjernssmidet har interesse af, att belåning af tackjern skall äga rum, ty interessena råka här i strid med hvarandra; men man bör betrakta saken i sin helhet och öfverväga, hvad som dr fördelaktigast för Riket och för min del tror jag det vara angeläget alt antaga de arne första nu ifrägavar. momrn med bibehållande af den ordning, Utsk. iakttagit vid deras upptagande.
Hvad för öfrigt angår Hr Lefre'os yttrande, att
Utskrs förslag innefattar ett helt system och att creditiv för enskilda personer och bolag endast kornmeifråga, när tillgångarna vore större, än hvad som kunde erfordras för hypotbeksföreningarna och associationer för spannmåIsbelåning, får jag nämna, att bancovinsten kan erfordras för uppköp af silfver till vidmngthållande af silfverfondens behöriga styrka, oell att derföre till gångarna ej torde blifva så stora, som man synes hafva beräknat.
Jag skulle jemväl anse bättre att använda de disponibla tillgångarna till förstärkning af Bancodisconten; ty man bedrar sig mycket, om man räknar pä, att endast de, sorn bo i hufvudstaden, skola begagna denna rörelse, då deremot jag skulle tro.den vara ännu vigtigare för Den 3o Juli c. m. 365 landsorterna och de mindre handelsstäderna, hvarest ett lån af 6000 r:dr b:co på 6 månaders tid ej är obetydligt.
Vi veta ganska väl, alt här i Slockholm finnas handelscontor, der man kan få insätta sina penningar emot 6 procts ränta oel med rättighet att Ivfta dem, när man behagar.
Närén ådan brist på penningar finnes härstädes, måste disconten vara en stor välgerning för småstäderna, hvarest denna brist naturligtvis är ännu större.
Nu har man dock från Bancodisconten tagit årligen 200,000 r:dr för att skaffa creditiv åt dessa nva inrättningar och åt enskilda personer, och detta anser jag vara ett experiment, hvarmed åtminstone kunnat uppskjutas.
Det synes mig äfven, som hade en annan ganska naturlig sak härvid kommit i betraktande, nemi. belåning af vexlar.
Hvad de utrikes vexlarna angår, är, såsom Herrarna nogsamt känna, vår handelsställning sådan, att våra handlande få ordres alt skicka den eller den varan till sina principaler utrikes och sedan försälja vexlar på dem.
Några vexlar dragas icke på Stockholm, och således är en belåningsrätt för utrikes vexlar icke rådlig för vår bank, dä dess styrelse är så organiserad som nu; roen för inrikes vexlar vore sådant fördelaktigt, dervid Bancostyrelsen på vanligt sätt kunde bedöma vexelutgifvarens vederhäftighet.
Jag skall ej längre upptaga tiden, utan får endast förena mig i Frih. F.hrenborghs första förslag, att första och andro mom:n af ingressen måtte bifallas.
Hr Lefre'n: Jag nödgas ännu en gång besvära R. o. Ad.
Hrr, som föreslå, att R. o. Ad. skall utesluta de sednare momrn af denna ingress, anse Bankens tillgångar till cassacrediliv vara så små, att det ej är anledning förmoda, att något skulle blifva öfver för de i dessa mom. nämnda associationer.
Räknar man åter tillgångarna, nemi. banco-öfverskotten, den beslutade indragningen af 200,000 r:dr af discontfonden, afbetalningarna för Rikets skuld till Banken och räntevinsten, blir summan ej så obetydlig, ty den uppgår till 4)Ooo,ooo på 5 år.
När man således kommer ihåg, att, enligt de följande mom. af förevar, punkt, intet creditiv får öfverstiga 3oo,ooo r:dr, inser man, att i5 a 16 inrättningar fordras, på det tillgångarna må blifva använda.
Deraf följer, att Banken har behof af att utlåna medlen till enskilda, när man kan förutse, att sådana inrättningar, som i de två första mom:n nämnas, ej skola uppstå till den mängd, som fordras för att absorbera tillgångarna.
Hvarföre utesluta möjligheten att göra penningarna på ett riktigt sätt fruktbarn, i fall dessa inrättningar ej hinna uppstå?
Uppstå de, så taga de företrädet, och om de uppstå, sedan tillgångarna blifvit privata tilldelade, må (le hålla till godo att vänta 6 månader, eller intilldess öfverflyttningar hunnit äga rum.
Jag tycker, att det icke är skäl att klippa af ett system, som är uppgjordt med all 306
Den 3o Juli e. m. möjlig beräkning, isynnerhet då de talare, sorn yttrat sig emot Utsk:s försvar, genom bifall till detsamma kunna vinna sin afsigt.
Jag ber att särskildt få nämna några ord i anledn. af hvad Gr. Cronhjelm yttrat.
Hr Gr. säger, att han just på samma grund, som jag anfört för bifall, funnit sig böra tillstyrka afslag å Utsk:s förslag; men detta kommer sig deraf, att Hr Gr. icke observerat, att jag sade, att statsbanken kommer att befrämja näringarna, när den understödjer de privata associationerna, bereder privatbankers uppkomst och befordrar deras rörelse, då deremot jag förklarat, att creditiv för enskilda personer ej kunna komma i fråga, förrän Banken nödgas se sig om efter ett tillfälle att draga någon nytta af de medel, som ej kunnat användas för de särskilda associationerna.
Jag kan således för min del icke underlåta att tillstyrka bifall till betänk.
Hvad åter beträffar den nu af Hr v. Hohenhausen ifrågasatta belåningen af vexlar, får B. o. Ad., då Hr Rosenblads motion om belåning af utrikes vexlar förekommer, tillfälle att öfverlägga om denna sak, och frågan derom hindrar alldeles icke antagandet af denna punkt.
Jag bar tagit närmare kännedom af BorgareSt:s prot.utdr. i denna fråga.
Det hade undfallit mig, att BorgareSt. äfven uteslutit i morn. af ingressen, och för min del skall jag gerna qvarstå vid det förslag, jag i början af discussionen hade äran framställa, nemi. att R. o. Ad. måtte bifalla de 2tne första moram, ehuru jag har svårt att förlika mig med den tankan, att många sådana associationer, som i i mom. omtalas, skola komma att bilda sig.
Erfarenheten torde komma att visa, att jag deri icke alldeles bedrar mig; men just på denna grund tror jag, att man kan medgifva en sådan företrädesrätt.
Jag tror icke på de stora tillgångar, som Hr Lefre'n uppgifvit, men troi-, att de kunnat blifva sådana, om icke R. o. Ad. samt de öfriga Stånden beslutat, att några nya sedlar i intet fall få utgifvas, såvida icke reella fondens proportion till sedelstocken står som 2 till 5; men sedan detta beslut är fattadt, torde icke mera komma att återstå till creditiv, än de 200,000 r:dr, som skola utgå af Bancodisconten, och det, som möjligen kan blifva nettobehållning af bancovinsten.
Jag tror, att händelser lätt kunna inträffa, då man skall vara så nära den antagna proportionen, att t. o. m. jern med svårighet kan blifva belånadt.
För öfrigt återstår alltid det skäl för min önskan, att endast de 2 första mam:n må bifallas, att privata bolag och personer i annat fall kunde absorbera de tillgångar, hvartill äfven Utsk. ansett hypotheksföreningar och associationer för spannmålsbelåning höra hafva företrädesrätt, och de sednare således en längre tid kunde få vänta på ett sådant understöd, innan creditiven hos de för - Ben 3o Juli e. m. 367 ra hunnit blifva uppsagda.
I afseende på Hr Lefre'ns yttrande, att aldrig något creditiv borde lemnäs till högre belopp än 3oo,ooo r:dr, får jag erinra, att vi ännu icke kommit till den punkt, som omfattar denna fråga; men i conseqvens med hvad jag förut yttrat ville jag föreslå, att
Bancostyrelsen må erhålla rätt att öka dessa creditiv i mån af hypotheksföreningarnas storlek och den säkerhet, de erbjuda Banken, ty jag vet icke, hvarföre man skulle stadga något bestämdt i detta fall, hvilket kunde vara skadligt för Bankens egen lånerörelse, hvaremot Banken i annan händelse ej underkastade sig något äfventyr.
Jag får således vidhålla mitt förra tillstyrkande, att R. o. Ad. måtte bifalla endast de 2:ne första mom:n af förevar, ingress.
Då nu en alldeles ny lånerörelse inrättas, anser jag det vara angeläget, att man tillser, det densamma må blifva väl organiserad, såväl i afseende på bankens som landets sanna intresse.
De här föreslagna enskilda cassacreditiven anser jag vara af helt annan natur, än som öfverensstämmer med en väl organiserad lånerörelse.
De gagna endast några få enskilda interessen och deribland blott de närmast boendes.
Jag anser dem icke förtjena namnet af cassacreditiv, emedan de åtminstone ej motsvara det begrepp, som man i andra länder fäster dervid, utan endast utgöra en försämring af den gamla assignationsrätten på Banken, hvaremot så många opinioner yttrat sig.
Jag föreställer mig, att de, som hittills haft medel insalta i Banken, skola hädanefter hellre anmäla sig till erhållande af cassacreditiv, för att derå utan risk och utan förlag kunna draga så stora summor, de behaga.
I andra banker åter öppnas räkning med de närboende näringsidkarne.
Banken uppgör deras incasseringar, förräntar hvarje hopsparad penning, verkställer deras små liqvider och beviljar en förlagscredit, som dock aldrig får begagnas annat än på korta tider och underkastas hastig uppsägning.
Erfarenheten har också visat den stora nytta, som industrien hemtar af så inrättade enskilda cassacreditiv.
Men en sådan rörelse är här ingalunda åsyftad, och jag afstyrker således alla dylika creditiv för enskilda personer och bolag.
Hvad privatbanker angår, tror jag, att cassacreditiv ej heller för dera böra beviljas, helst jag anser dem ej böra sättas i beroende af statsbanken och hoppas, att de skola utveckla sig sjelfständigt, grundade på egna capitaler.
Hvad åter jordbrukets understödjande medelst ifrågavar. creditiv beträffar, instämma väl icke heller dessa med principen för en god bankrörelse; men vid betraktande af Svenska jordbrukets närvar. stallning tror jag, att ett undantag i detta fall kan raedgifvas.
Vi stå nu på en öfvergångspunkt i afseende på spannmålsproduction, så att vi, i stället för att importera spannmål, behöfva utskeppning deraf.
Ingen spannmåls - 368 Den 3o Juli e. ra.
Landel äger dock rum i vart land, åtminstone då man undantager några få orter, såsom Götheborg, Skåne samt måhända Calmare län och öland.
Vår local på vestra kusten är ganska gynnande för spannmålshandel på de få länder, som vanligen importera spannmål, nemi.
England och Holland.
Sedan behofvet i dessa länder om hösten visat sigf, är Sverige i bästa tillfälle att under samma årstid begagna sig af denna conjunctur, och vi kunna då tillrycka oss spannmålshandeln från de längre bort belägna Östersjölander, som hittills dragit fördelarna deraf.
Men dertill fordras upplag utaf säd i Götheborg.
Jag tror således, att ett anslag för detta ändamål vore väl användt, och instämmer med Hr v. Hohenhausen, som ansett creditiv i första rummet böra tillerkännas associationer för spannmålsbelåning.
Jag vill jemväl medgifva, att dylika creditiv dernäst må lemnäs hypotheksföreningar, såsom ett medel att rädda egendomarnas capitalvärde, ehuru jag erkänner, att principen med afseende på Banken icke är den rätta.
Skulle penningarna icke på dessa begge vägar kunna användas, tror jag dock ej, att den mindre goda rörelse, Utsk. här för öfrigt tillstyrkt, bör tillgripas endast för att kunna disponera penningarna, och i sådan händelse ville jag hellre tillstyrka vexel-belåning eller, hvad som borde vara nästan detsamma, medlens anslående till handelsdisconten, eller också deras öfverlemnande till Riksg.cont.
En värd talare, Hr Dalman, har sagt, att BancoUtskrs mening med dess förslag i denna punkt ej kunde vara någon annan, än att förhindra alla privata bankers och låneanstalters uppkomst.
Det kan -visserligen vara betänkligt att inlåta sig i tvist med en så skarpsinnig Ofiticus, som bedömer icke allenast följderna, utan jemväl meningen af Utskrs förslag bättre, än Utsk. sjelf; men det torde dock tillåtas mig att nanina, att det i allmänhet icke anses ofördelaktigt för en bank att äga creditiv på en annan.
Jag vill likväl icke säga, att denna förmån är af synnerlig vigt, eller att privatbanker hos oss derförutan ej kunna uppkomma; men jag tror, att de enskilda bankerna icke förlora uppå, alt en sådan rättighet för dem linnes, äfven om de ej vilja begagna sig deraf.
Samma värde ledamot har äfven yttrat, att de föreslagna creditiven för enskilda personer och bolag vore hinderliga för privatbankers uppkomst, emedan sålunda ej lemnades tillfälle för dessa banker att med fördel bedrifva en sådan rörelse; och samma mening har blifvit uttryckt af en annan värd talare.
Jag skulle likväl tro, att om dessa
Hrr brytt sig om att efterse de vilkor, under hvilka dessa cassacreditiv blifvit föreslagna, skulle de funnit, att om privatbanker uppstå, kunna de lemna dem på vida billigare vilkor, och att icke Den 3o Juli e. ra. 36r) inte många tunna vilja begagua så beskaffade creditiv i statsbankeri.
För dem har nemi. blifvit föreskrifven 5 procts ränta på hvad sora derå drages samt £ procts afgift å hela ereditivet.
Sålunda komme 6 proc. att erläggas, i fall halfva summan droges på ereditivet.
Ett sådant creditiv kan endast vara fördelaktigt för den, som drifver en sådan rörelse, som fordrar en stor liggande cassa för icke beräkneliga utbetalningar, i hvilket fall det kan vara förmånligare att hafva ett creditiv för ^ proc., än att förlora hela lantan på capitalet.
Den ledamot, som uppträdde näst före mig, sade, att de ej försenade namn af cassacreditiv, och det kan vara detsamma, hvad de kallas; men då den värde talaren yttrade, att de ej äga likhet med de cassacreditiv, som utgifvas i andra länder, menade han förmodligen de creditiv, som lemnäs af privatbanker i Skottland, och jag medger, att skillnaden är betydlig eller ungefär densamma sorn mellan en privatbank för några härader och en statsbank för ett vidsträckt land.
Privatbanken i ett litet district blir ganska lämpligt en cassör för enskilda derstädes; men ett sådant åtagande torde ej vara passande för en statsbank i ett Iand af så stor vidd som Sverige.
Icke kan man åt den uppdraga att för en handlande i Calmar uppbära inkomsterna och verkställa utbetalningarna för dagen.
Någonting annat har, såsom jag förut yttrat, varit ändamålet med denna creditivrörelse; och om man fäster uppmärksamhet dervid, torde man finna, huru oriktig Gr.
Cronhjelms supposition , att den skulle lemna fördel blott åt hufvudsladen och Götheborg, i sjelfva verket är.
Det är nemi. knappast tänkbart, att någon person i hufvudstaden skulle vilja betala £ proc. på de summor af ereditivet, han icke dragit, emedan han med lätthet kan få penningar i handelsdisconten eller hos mäklare.
Annorlunda är förhållandet med dem, som äro bosatta i landsorterna, långt ifrån Stockholm.
De hafva mycken svårighet att få låna penningar och kunna derföre hafva stor fördel af ett sådant crediliv, hvarpå de betala J proc., om penningar också icke dragas derpå, emedan de då hafva visshet att vid förefallande behof endast behöfva utfärda en assignation och derom lemna Banken avis.
Det är med afseende på denna avisering jag får bestrida en annan anmärkning, att nemi. creditivrörelsen endast skulle utsträcka den förut vanliga assigneringen på Banken.
Man vet, att denna varit beräknad på öfverassignering; men dä avisering skall äga rum, så snart assignationen är utfärdad, kan någon öfverassignering i stort icke ske, åtminstone ej utan missbruk inom Bancostyrelsen.
Likväl vill jag gerna medgifva, att de beslut, R. o. Ad. fattat i de föregående hufvudpunkterna, i betydlig mån förstöra verkan af detta Utsk:s förslag, och måhända vore det vid nuvar. förhållande lämpligt att inskränka creditivrörel10 H. 47 D c ii 3o Juli c. m. sen till hypotheksföreningar och sådana bolag, som befatta sig med spannmålsbelåning; men jag vill dock erinra, att den händelse kan inträffa, att hvarken hypotheksföreningar eller bolag för spannmålsbelåning uppstå, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte vara betänkt uppå, huru Bancostyrelsen då skall utlåna den uppkommande bancovinsten, ty eljest kunde inträffa, hvad man kanske mest fruktar, att rörelsecapitalet blefve minskadt.
Således torde R. o. Ad., i fall Frih. Ehrenborghs förslag antages, finna nödigt att bestämma något sådant utlåningssätt, t. ex. en utsträckt belåning af publika papper.
Det synes mig dessutom, som redactionen borde undergå någon förändring. R. o. Ad. har i föregående punkt beslutat, att hvad som kommer att indragas från Bancodisconten äfvensom afbetalningarna å fastighetslånen skola användas till crediliv åt hypotheksföreningar, och det tyckes mig vara besynnerligt, att då man anslagit de tillgångar, som från dessa 2:ne håll äro att förvänta, uteslutande åt hypotheksföreningarna, man likväl nu vill satta dessa föreningar i andra rummet; hvarföre jag tror det borde heta i denna punkt, att cassacreditiv må beviljas: 1:0 åt hypotheksföreningar och 2:0 åt associationer för spannmålsbelåning.
En annan värd ledamot har talat om belåning af vexlar.
Hvad inrikes vexlar och deras belåning angår, är en sådan förmån för dem afsedd i handelsdisconten, och de äro intet annat än ett papper, försedt med 2Jne namn, som, i fall dessa äro goda, fä belånas i handelsdisconten.
Hvad åter utrikes vexlar angår, är med dem ett särskildt förhållande, och har BancoUtsk. ansett för tidigt alt ingå i fråga om deras belåning, så länge det ej är tillåtet att draga vexlar på Sverige med mer än 3 dagars sigt, under hvilken korta tid någon belåning af dem ej lärer kunna komma i fråga.
Då Ståndet fattade de beslut, som af åtskilliga värda ledamöter ansågos så inskränkande och förnärmande för näringarna, omtalades, att inga lånetillgångar skulle för dem öfverblifva, utan att de skulle förtvina.
— Nu åter, då fråga är om utlåning af Bankens tillgångar, anser man möjligt, att de skulle kunna uppgå ända till 4,000,000 r:dr, om jag icke hörde orätt.
Det synes således troligt, att man förra gången öfverdrifvit sina farhågor och att man nu öfverdrifvet- sina tillgångar.
För min del förmodar jag visserligen, att något blifver att utlåna medelst cassacreditiv, och jag har derföre uthedt mig tillfälle att derom yttra några ord.
Jag instämmer hufvudsakligen med Frih.
Ehrenborgh och de öfriga värda ledamöter, som yrkat, att cassacreditiv endast må lemnäs för 2:ne ändamål, nemi. hypotheksföreningar och bolag för spannmålsbelåning.
Hr Hegardt har ganska riktigt anmärkt, att vi sakna erfarenhet om denna rörelse och att vi böra gå Deri 3» Juli e. m. 3;i försigtigt till vagn, då vi borja en realisation, äfvensom att vi derföre böra till en kommande riksdag uppskjuta det närmare bestämmandet af dithörande mått och steg.
En värd ledamot har frågat, hvad man skall göra med dessa tillgångar, i fall hvarken hypotlreksföreningar eller bolag för spannmålsbelåning komme att uppstå?
Jag får hänvisa till 2:ne utlåningssätt, som förut äro kända och brukliga: det ena att utlåna medlen i handelsdisconten, och det 2:dra att itlInna dem på publika papper.
Det sednare utlånirrgssättet är utan inskränkning medgifvet i förevar, betänk.
Det torde väl behöfva något närmare bestämmas, då vi hinna till den punkt, som handlar derom; men i alla fall synes det allena lemna tillräcklig utväg att använda tillgångarna.
Hittills har man icke varit förlägen om tillfälle att utlåna penningar, utan den svårighet, hvaröfver man klagat, har varit att få lån.
Jag tror icke, det vi hafva att under de följande åren före nästa riksdag befara någon stockning af capitaler, utan anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till bifall å de arne första momrn af förevar, ingress med den rättelse, som Hr v. Troil föreslagit, att hypotheksföreningarna må nämnas i första rummet och derefter föreningarna för spannmålsbelåning.
En värd talare bar yttrat, att han icke ansåge någon jemnförelse kunna äga runi emellan dessa enskilda cassacreditiv och den gamla assigneringsrörelsen.
Jag anser dock denna jemnförelse vara ganska lämplig, och alt enda skillnaden är, att assignationerna härskola dragas på minst 100 r;dr b:co och att den enskilda befrias från förlag och risk, emedan Banken i stället åtager sig båda delarna.
Om således jemnförelsen ej slår in, är det derföre, att den nya rörelsen är förmånligare för creditivtagaren och sämre för Ba lken.
En väl ordnad cassacreditivrörelse bör endast vara beräknad på att bereda l äntebesparing, men aldrig sätta i omlopp nya creditpapper.
De dragna assignationerna böra aldrig blifva löpande i allmänna rörelsen; men om de, enl.
Utskts förslag, få utgifvas tryckta eller graverade på 100 r:dr, tror jag öfverassignering lätt kunna äga rum, om de blifva löpande, samt att man sålunda skall suppjeera den förut crilicerade assigneringsrörelsen.
Jag anser äfven, att dessa cassacreditiv kunna lämpligast användas af personer, boende inom eller nära Stockholm.
Ju närmare de äro den ort, hvarpå creditiven är utställda, lill destomindre assigneringsrätt behöfva de anmäla sig, emedan de äro i tillfälle att så mycket lättare beläcka assignationernas belopp.
De skola således vinna en läntebesparing i jemnförelse med de längre bort boende, hvilka måste anteckna sig till högre cassacreditiv.
Jag fortfar således i den önskan, att dessa enskilda creditiv måtte uteslutas, äfvensom jag anhåller, att spannmåls-associationerna D c 11 3u Juli c. m. måtte sättas i främsta rummet, emedan jag anser dem i statsceconoroiskt afseende vara för landet vida nyttigare än hvpotheksföreningar, De förra underlätta productionen; de sednare uppdrifva endast .capitalvärdena.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om E. o. Ad. behagade bifalla den ofvan upptagna ingressen uti ansta punkten, likväl med uteslutande af den deruti föreslagna rättighet till cassacreditiv för dels privatbanker i allmänhet, dels andra bolag och enskilda personer.
Eopades ja.