Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle den ur penningerörelsen således försvunna summan vara betydlig, är det för samma rörelse och den deri interesserade allmänheten af vigt, att berörde summa ej inbegripes i den calculerade sedelstocken, utan att, efter bestämd kännedom härom, ett motsvarande belopp må af Banken ulgifvas, men hvilken kännedom icke kan vinnas utan en viss prescriptionstids utsättande för inlösen af de gamla sedlarna.
Vidare förekommer, att så länge bancotralisportsedlar äro utelöpande och gångbara, måste särskild räkning för dem föras och alla dertill hörande controller iakttagas.
En fullkomlig indragning af den tjenstemannapersonal. som för transporträkningens skull i Banken är af nöden, kan således ej verkställas, förrän sedlarna upphöra att derstädes emottagas.
Det kan ock anföras, att en mängd olika och på skiljaktiga grunder utgifna mynlreprescntativer clieY varumätare 6S D c n 6 September. utan att genom deras omvexlande form och beskaffenhet af behof för rörelsen vara påkallade, är olämplig och ledande till oreda vid liqvider; och denna brokiga och ändamålslösa mångfald i vårt myntväsende torde äfven gifva utländningen ett mindre förmånligt begrepp om systematisk ordning i våra financiella åtgärder.
Slutligen vill jag nämna, att Banken och Riksg.cont. skulle genom de lätt efterapade och förändrade gamla sedlarnas indragning och utbyte mot de nya befrias från utgifvande af belöningar för upptäckt af bevisligen verkställda efterapningar och förfalskningar.
De blodpenningar, sorn således utgifvas, utgöra ett icke obetydligt belopp; och får jag härvid upplysningsvis nämna, att under Wasa Hofrätts i Finland jurisdiction brott af denna beskaffenhet i den mån tilltagit, att särskild domare endast för deras behandling blifvit tillförordnad och att, oaktadt en mängd förvunna brottsliga blifvit för lifstiden försända till Siberiens grufvor, det icke afsk räck t andra, mest bland Österbottens allmoge, att fortsätta efterapning och förfalskning af Svenska sedlar samt att dem utprångla.
Till stadgande af prescriptionstid för inlösen af Bankens och Riksg cont:s sedlar saknas icke laglig anledning.
De äro icke annat än skuldsedlar, af hvilka Banken sjelf utgifvit de förra och öfverlagd betalningsansvaret för de sednare, Om
Banken genom lag är skyldig känd att fullgöra sina förbindelser såsom hvarje enskild gäldenär, måste den ock tilläggas enahanda lagliga rättigheter, som den sednare åtnjuter, hvaribland förekommer att uppsäga skuld och att vara befriad från kraf, som icke inom io år förnyas.
Jag föreslår derföre, att genom kungörelse, hvilken 2tne gånger om året må uppläsas i kyrkorna och i officiella tidningen införas, de gamla sedlarnas innehafvare måtte antydas att senast tio år, räknade från början af det år, sorn följer näst efter inställandet a( de gamla sedelformulärens lifgifvande — hvilket år bestämdt bör uppgifvas, äfvensom det år, med hvars utgång ali inlösen skulle upphöra — till utbyte mot sedlar af det nya slaget aflemna de gamla, och hvartill i landsorterna, till lättnad för allmänheten, kunde lemnäs tillfälle, likasom utbyte derstädes för närvar, sker af förslitna smärre sedlar mot nya Till denna min hemställan harjagsåmveket större anledning, som K. förordn, af d. 29 Maj 173*9 i dess 8 mom. redan förut innehåller", att vexelbancotransportsedlar åtminstone hvart tionde år böra omsättas, att räkna från den dag, de ur Banken utgått och hvarvid tillika förklarats, alt ursägt af laga förfall, okunnighet eller hvad helst det vara må, icke mot Banken finge gälla, ett stadgande, hvilket till hela dess utsträckning saknat och kanske bort sakna tillämpning, så länge nuvarande sedlar varit gångbara, hvarföre-ock stadgandet om ovilkorlig förnyelse icke heller torde böra lända till efterlefnad för de nya "sed - Den 6 September. 69 larna, förrän särkilda omständigheter, på sätt fallet snart blifver med hittills utgifna sedlar, dertill skulle föranleda.
Kortare terminer hafva vid andra tillfällen blifvit utsatta för ovilkorlig presentering och inlösen af penningevärde ägande papper, såsom filialdisconternas obligationer m. fl., och concurslagen förelägger, vid talans förlust och äfven med anledn. af de s. k. årsstämningarna, en vida mera inskränkt prescriptionstid för anmälan och bevakning af fordringar, hvaraf skuldebrefvens innehafvares hela välfärd dock ofta beror, hvilket deremot troligen icke vore fallet med innehafvare af vid prescriptionstidens förlopp möjligen ännu oinlösta gamla banco- och riksgäldssedel-.
Jag förmodar således, att ingen svårighet skall möta bifall till mitt förslag.
Men för att undanrödja all betänklighet, vill jag deruti medgifva den modification, att om än Banken efter de tio årens förlopp icke vore ^kyIdig inlösa sedlar af det aflysta formuläret, skulle det likväl vara obetaget sådana sedlars innehafvare, hvilka försummat att inom behörig tid dem mot gångbara sedlar utbyta — hvilket fall i anseende till den utsträckta prescriptionstiden lära blifva ganska sällsynt — att i ansökningsväg hos ett blifvande BancoUtsk. söka på anförda skäl göra deras rätt gällande, då bemälde Utsk., på grund af de bevekande omständigheter, som vid hvarje särskildt fall kunna sig förete, likasom händelsen varit med ersättning för af eld förtärda eller skadade sedlar, må hos R.
St. äga öppet att, oaktadt prescriptionsliden tilländagätt, tillstyrka inlösen.
Någon hård behandling kan då ej forevitas; men de dåliga och lätt efterapade eller lätt förfalskade sedlarna vore emedlertid, till mångfaldig båtnad, satta ur omlopp.
För att småningom vänja och tillhålla allmänheten att tillvexla sig de nya sedlarna kunde ock, såsom med de numera aflysta dalerssedlarna är fallet, de gamla banco- och riksgtssedlarna efter fem års förlopp efter kungörandet icke i kronouppbörden emottagas; äfvensom de efter samma tid kunde förklaras icke vara gällande vid liqvider man och man emellan, ehuru ytterligare fem år i Banken inlösningsbara.
Det torde invändas, att detta åter är en nyhet, som, fästad vid realisationen, skulle kunna bidraga till misstroende till densamma och föranleda till silfvers uttagande ur Banken.
Det vore dock besynnerligt, om en stor och hufvudsakligt nyttig anstalt skulle utesluta andra äfven nyttiga förfoganden.
Af det goda lärer man aldrig kunna få för mycket, och jag föreställer mig, att Rikets representanter hafva nog vishet att icke af ett så föga grundligt motiv tillbakahålla eller uppskjuta ett steg, som dock förr eller senare måste tagas, och hvartill förnämligast religiositet och mensklighet, men äfven materiel hushållsprincip uppmana.
Min öfvertygelse är, att likasom fallet är med förslitna sedlar, skulle sedlarna af det gamla aflysta formuläret inora Den 6 September. prescriptionstiden efterhand i allmänhet företrädesvis utbytas mot de nya sedlarna, såsom beqvämare i rörelsen än silfvermyntet och, genom den i lag fastställda vexlingsrättigheten, varande fullt equivalenta deremot.
Utan tvifvel hade jag, såsom ledamot af BancoUtsk., kunnat inför detsamma väcka ifrågavar. motion, med hopp, grundadt på dess upplysning, att min motion icke skulle dött i sin födsel; men, såsom af en allmän och vigtig beskaffenhet, har jag hellre, med tillämpning af 56 § Riksd.Ordn., härstädes velat utveckla min ide', jemte vördsam anhållan, att min framställning måtte till BancoUtsk. varda remitterad, för alt, i sammanhang med vidtagande åtgärder i afseende å inställande af sedlars utgifvande af det gamla formuläret och utfärdande af nya sedlar, tagas under behörig pröfning.
Hermelin, Carl Sam., hade inlemnat följande:
Enär enskilda angelägenheter icke medgifvit mig att oafbrutet vara tillstädes vid liksdagsöfverläggningarna, samt då jag redan tillförne varit anmodad att hafva omtanka och uppsigt i afseende å communal-helsotillståndet — hvilket nu påkallar större omsorg —, föranlåtes jag anhålla om tillåtelse att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig ledamotskapet i Ridd.Utskottet.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust., hade till prot. inlemnat följande anförande:
Den nu allt mer och mer härjande farsoten har så ökat mina läkaregöromål, att jag nödgas afsäga mig min plats i Constit.Utsk., under anhållan att likväl få bibehålla min riksdagsmannarätt i Ståndet.
Dessa båda ansökningar biföllos. H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, tillkännagaf, att Hr Tamm, Pehr Adolph, afsagt sig sin plats i StatsUtsk., men anhållit att få bibehålla sin riksdagsmannarätt.
Bifölls. H. Ex. tillkännagaf äfven, att ordföranden i BancoUtsk. anmält, det Hrr Hammarhjelm, Carl Fredr., Hallenborg, Carl Joh., samt Nordenanckar, Fredr. Wilh., från Utsk:s sammanträden uteblifvit utöfver den beviljade permissionstiden, i följd hvaraf H. Ex. hemställde, att deras platser i BancoUtsk. måtte förklaras lediga; dock ansåg H. Ex. sig tillika, då nämnde Hrr möjligen genom quarantaines- eller spärrningsanstalter blifvit hindrade att hit— komma, böra föreslå, att de måtte vid deras riksdagsmannarätt få bibehållas.
Den 6 September. 7* H. Ex. anmodade Hrr Electorer att skyndsamligen fylla de sålunda i Ulsk:n uppkomna ledigheter.
Föredrogos ånyo och biföllos LagUtsk:s d. i dennes på bordet lagda utlåt:n: N:o in. i anledn. af gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk.
N:o 73 öfver Hr Erik M.
Lefilers motion, att då förmyndare förordnas af annan domstol, än den underrätt, i hvars domsaga förmyndaren bor, sistnämnde rätt må erhålla del af förordnandet; N:o 112. i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk.
N:o 74 öfver Riksd.fullm.
Peter Anderssons från Halland motion om bestämd föreskrift, huruledes förmyndare bör ansvara för ränta å myndlingens capital.
Företogs till pröfning LagUtsk:s d. 1 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o ii3 i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk.
N:o 75 öfver Hr Salomon Rubins motion, ang:de ändring af 23 cap. 5 § sista mom.
Ärfdab:n.
Utsk. har vidblifvit dess i betänk.
N:o 76 gifna tillstyrkande, att nemi. förmyndarearfvode må beräknas till
Jt af behållna inkomsten utaf den förvaltade egendomen, med rättighet likväl för domaren att, om han så rättvist pröfvar, höja eller minska ett sådant arfvode.
Någonting i bestämdhet är härmed icke vunnet; men den olägenhet är inledd, att förmyndare troligen i de flesta fall hädanefter skola beräkna sig af inkomsten, hvilket i allmänhet är för högt, då förvaltningen af ganska betydliga medel understundom medför en ringa möda.
Jag tror, att 1734 års lagstadgande uti ifrågavar. afseende bör oförandradt bibehållas och förnyar mitt yrkande örn afslag å betänk.
Motionens syftemål har varit att komma till något bestämdare uti ifrågavar. afseende, än den gamla lagen; men Utsk. liar sjelf insett, snart sagdt, omöjligheten deraf att classificera arfvodesbeloppen under bestämda föreskrifter.
Den t. ex., som emottagit penningar till förräntande, kan icke förtjena så mycket för besväret dermed som den, hvilken emottagit t. ex. en vidlyftig rörelse att sköta; och då Utsk. föreskrifvit, att frågan i alla fall ytterst skall bero på domarens pröfning, synes förändringen öfverflödig, hvadan jag altså tillstyrker afslag.
Redan då betänk, förra gången förevar, yttrade jag några ord för afslag derå.
Jag förenar mig således nu med dem, som talat för betänkts förkastande.
N:o 75 blef af R. 0. Ad. afslaget.
Vid förnyad föredragning af LagUtsk:s d. i dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 114 i anleda, af återremiss utaf Ulsk:s betånk.
N:o 76 öfver Hr Salomon Rubins motion om stadgande, att, då domstol förklarar någon böra stå under förmynderskap utöfver den i lag bestämda myndighetsålder, sådant skall i tidningarna och frän predikstolen kungöras, blef betänk. N:o 76 af R. o. Ad. bifallet. H. R. o.
Måndagen den 8 September 1834- Plenum kl. 10 f. m.
Upplästes det rörtde valet af R.
St:s Just.ombudsman inför R.
St:s Electorer d. 6 dennes hållna prot., så lydande:
År i834 den 6 Sept. sammanträdde R.
H. St:s valde Electorer för att utse R.
St:s Just.ombudsman; och befunnos, vid valsedlarnas öppnande, rösterna hafva utfallit som följer: Revisionssecret. och Ridd. af K.
Nordstjerneorden P. N. Poignont . 3o röster.
Grefve Dav.
Frölich 7 „ Hofrättsrådet och Ridd. af K.
Nordstjerneorden C. L. Landin 7 „
Hofrättsrådet och Ridd. af K.
Nordstjerneorden C. P. Törnebladh 3 „
Krigshofrättsrådet och Ridd. af K.
Nordstjerneorden Cl.
Livijn 1 röst.
Varande altså till R.
St.“s Just.ombudsman utsedd Revisionssecret. och Ridd. af K, NordstjerneOrd. P. N. Poignant.
Arv. Arveson Posse. C. P. Ödmann.
Olof PFijk.
Joh. Bengtsson.
Likaledes upplästes det inför samma Electorer ofvannämnda dag hållna prot., rörtde valet af R.
St:s Just.ombudsmans suppleant, så lydande:
År r834 d.6 Sept. sammanträdde R.
H. St:s valde Electorer för att utse den man, som skall efterträda R.
Sirs Just.- ombudsman, i fall han innan nästföljande riksdag skulle med döden afgå; och befunnos, vid valsedlarnas öppnande, rösterna hafva utfallit som föijer:
Hof - Den 8 September. 73 Hofrättsrådet och Ridd. af K.
Nordstjerneorden G. L.
Landin a5 röster.
Häradshöfd, och Ridd. af K.
Nordstjerneorden J. J. Bergström . , 12 „
Gr. Dav.
Frölich 10 „
Nordstjerneorden Glaes Livijn t röst.
Varande altså Hofrättsrådet och Ridd. C. L.
Landin utsedd att efterträda R.
St:s Just.omljudsman, i fall han innan nästföljande riksdag skulle med döden afgå.
At'v. Arv.son Posse. C. P. Ödmann.
Olof 1'Vijk.
Bengtsson.
Hrr Electorers lista till fyllande af åtskilliga lediga platser i Utsk:n; och befunnos hafva blifvit utsedde till ledamöter i ConstitutionsUtskottet: efter Hr Cederschjöld, Pehr Gust., N:o 1191 Hr Anckarloo, Dav. Gust.; StatsUtskottet: efter Hr Tamm, Pehr Adolph, N:o i43o Hr Gyllengahm, fullm.
Hr von Troil, Emil; BevillningsUtskottet: efter Hr Tham, Wolrath, Hr Stedt, Claes, och Hr von Kraemer, Rob., N:o 290 Frih. von Rosen, fullm.
Gr. Lewenhaupt, Mauritz, ,, 86 Hr Stuart, Fredr.
Christopher, „ 23og Hr af Dalström, Gustaf Jacob; BancoUtskottet: efter Hr Hammarhjelm, Carl Fredr., Hr Hallenborg, Cart Johan, Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh., Frih. Hermelin, Aug., och Hr af Wingård, Joh. Didi'., N:o 2118 A. Hr Lagerheim, Erik Julius, „ i563 Hr Cederstråhle, Joh. Casimir, „ 1600 „ Braunerhjelm, Ferdinand, „ 2259 ,, af Wåhlberg , Gustaf Denis, „ 2287 „ af Rolen, Joh. Samuel; Lagutskottet: efter Hr von Sydow, Axel Reinh., N:o 1981 Hr Nordenstolpe, Georg; Allm.
Besvärs- och OecöU omiUtskottef: efter Gr. Posse, Arv., Frih. Hermelin, Aug., och Gr. Mör-“ ner, Carl Göran, N:o 342 Frih. von Stedingk, Styrbjörn, „ 7 Hr Sparre af Rosswik, Gust. Mauritz, i3 H. 74 Den S September.
N.o 1708 Hr Blomcreutz, fullm.
Hr Danckwardt Liljeström, Claes; Riddar husUtskottet: efter Frih. Hermelin, Carl Sam., N:o 1925 Hr Ehrengranat, fullm.
Justerades 4 prot.utdr. för d. 6 dennes.
Justerades pleniprotrn för d. 1 och 4 sisth Aug. f. och e. m.
Ånyo föredrogs Oecon.Utsk:s den 1 dennes pä bordet lagda ytterligare betänk.
N:o io4, i frågan dels om rättighet till enskilda theatrars inrättande, dels ock om upphörande af de afgifter till K.
Theaterns och Hofcapellets pensionscassor, som för representationer i landsorterna erläggas. R. o. Ad. beslöt, att delta betänk, skulle punktvis pröfvas. irsta punkten.
Utsk. har i så måtto frångått sitt förra betänk., som TJtsk. deri tillstyrker en anhållan, att enskilda theatrar i allmänhet må tillåtas, men att i afseende på hufvudstaden det vilkor vid ett sådant tillstånd borde iakttagas, att beståndet af en god och emot ändamålet svarande theater derstädes likväl icke förfelades; hvaremot Utsk. nu föreslagit, att Ständerna må anhålla om ovilkorligt tillstånd för enskilda theateranläggningar jemväl i hufvudstaden.
För min del skulle jag tro, att det' sätt, hvarpå det förra betänk, är uppstäldt, har företräde för detta sednare.
Jag grundar min öfvertygelse derpå, att det är af vigt för hufvudstaden att äga en nationaltheater.
Denna åter kan icke underhållas utan bidrag af Konungen eller slaten.
Hittills har den haft sådana af beggedera och likväl med möda kunnat berga sig.
Under den tid jag var Statssecret., hade jag tillfälle göra någon närmare bekantskap med ämnet.
Måhända äro förhållandena nu annorlunda; men åtminstone då jag nödgades öfvertaga styrelsen, vore de sådana, att det icke var möjligt att sammanhålla theatern utan särskildt understöd.
Konungen lemnar sådana i ganska betydlig mån, och staten ger ock, fastän ringa ; men de räcka likväl icke till.
Skulle nu enskilda theatrar få inrättas, så är det icke osannolikt, att sådana skola uppstå för någon kort tid, en efter annan, och för nyhetens skull taga folk från stora theatern; och att icke blott denna, utan sjelfva konsten derpå komme att lida, är otvifvelaktig!.
Det synes mig sålunda vara försigtigt och rätt att låta tillståndet för enskilda theateranläggningar i Stockholm bero på K. theaterns styrelses pröfning, huruvida den - na sistnämnda theater kan subsistera bredvid de förra.
Stockholms publik har hittills visat tig otillräcklig att gifva fullt hus åt den theater, vi här äga; och skulle denna publik nu delas mellan flera, komme den stora theatern säkert att falla.
Jag vill icke ingå i bedömande, huruvida sådant vore nyttigt; men vill man, att en nationaltheater skall finnas, bör man icke tillåta enskilda theatrar, utan efter pröfning af styrelsen för den theater, som redan finnes.
Jag tillstyrker altså uti förevar, irsta punkt afslag till detta sednare be tänk. och bifall till det förra.
Jag skulle tro, att den siste värde talaren begått det misstag, att, då han yttrat nationaltheater, han menat den K. operan.
Det är bekant, att den lyriska scenen icke bär sig utan statsbidrag; men det är ett annat förhållande med en nationaltheater, som egentligen består af den dramatiska scenen , och det är denna sednare, som Utsk. trott kunna bära sig bredvid privattheatrar.
Då Utsk. derjemte ansett det i aesthetiskt hänseende vara af vigt att väcka och underhålla täflan, samt Utsk. uti privattheatrarna velat finna en blifvande skola för den större theatern, har Utsk. altså stadnat vid det föredrag lia tillstyrkandet, hvilket jag icke heller nu kan annat än bifalla.
Den siste talaren har ganska rätt uti sin erinran.
Jag menade verkligen stora operan, då jag sade nationaltheater; men jag får åter anmärka, att den nu befintliga theatern just är byggd hufvudsakligen för lyriska scenen.
För talscenen är den minst passande; ty om man skall höras, måste ljudet höjas så starkt, att det är få, som dermed kunna utstå.
För en nationaltheater vore således stora operans local ingalunda lämplig; men då emedlertid en stor kostnad ligger i byggnaderna, och man icke har råd att anslå så stora bidrag, som komme att erfordras, om endast lyriska representationer skulle gifvas, utan nödgas påräkna hjelp från den dramatiska scenen, så är nödvändigt att hafva denna i det möjligen bästa skick.
Tillåter man åter en obegränsad täflan, så är jag öfvertvgad, att den går under.
Om man tror, att så bör gå och att de privata theatrarna skola ersätta fallet, vinnes visst ändamålet genom Utsk:s förslag; men jag kan icke inse, att sådant vore nyttigt.
En mängd små nätta djurgårdstheaterstycken kunde vi väl få se; men den högre theatern försvunne.
Jag vill visst icke påstå, att vår theater nu är god; men den blefve ändå sämre, om förslaget antoges.
Jag måste till prot. reservera denna min tanka.
Jag kan icke fästa något egenligt afseende på de skäl, Frih. Ehrenborgh anfört.
Han har trott, att en nationaltheater icke skulle kunna bestå i täflan med privattheatrar.
Om jag kunde medgifva den sats, hvarifrån Hr Frih. utgått, skulle jag komma till samma resultat som han; men jag tror, att det närvarande förhållandet, att, fastän privattheatrar varit förbjudna, vi likväl icke äga någon nationaltheater, då vi deremot verkligen ägde en sådan, när ett dylikt förbud ej existerade, icke bevisar för Hr Frih:s sats.
Jae skulle ej lita på mitt omdöme i denna del, om det icke de för sig en auctoritet, som både äger sakkännedom och icke lärer kunna beskyllas för klandersjuka emot Styrelsen; det är nemi.
Gustaf IH:s tid kunde man visserligen kalla K. theatern nationel; men så ovanliga förhållanden, som då ägde ruin emellan regenten och theatern, kunna ej återförväntas.
Om ett folk i vanliga förhållanden vill äga en nationel scen, d. v. s. en inhemsk dramatisk litteratur, måste flera täflande theatrar finnas, som trygga en förtjenstfull dramatisk författare derom, att om en spectakeldirection af nyck eller ensidighet vägrar att uppföra hans verk, skall en annan med begärlighet tillegna sig detsamma, så vida arbetet verkligen äger förtjenst.
Kan ej K. theatern bestå under en sådan frihet, som utgör vilkoret för den nationella konstens uppkomst må den falla.
Jag yrkar bifall af den föredragna punkten, Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Jag instämmer med Frih. Ehrenborgh.
En talare har sagt, att det är mera troligt, att en nationaltheater skall uppkomma, om enskilda få frihet att anlägga en sådan; men när man betänker, att den nuvar. theatern dels har kostnadsfri local, dels är försedd med betydliga inventarier af alla slag samt derjemte åtnjuter allmänna bidrag och ändock har svårt vid att bestå, huru kan man väl då hoppas, att en enskild, saknande alla nämnda förmåner, skulle kunna bära sig, utan att falla ned i ett penningesökande, som komme att bringa den ädlare konsten på fall, emedan de stycken, som gemenligen betala sig bäst, äro sådana, som för den talrikaste, d. v. s. den ringare allmänheten äga största retelsen.
Jag kan derföre icke annat än, just på de skäl Hr v. Troil anfört, finna nödigt, att den inskränkning göres, som Utsk. i dess betänk, tillstyrkt, eller, hvilket vore ännu bättre, att man förblefve vid hvad som nu äger rum.
Om det är sannt, att de inrättningar, hvilka grunda sig på monopofler, äro de minst lyckade, måste sådant isynnerhet vara tillämpligt i afseende å skön konst.
Man kan väl icke tänka sig något mera nedstämmande för theaterkonstens älskare och idkare, än att den skall kunna utöfvas med säkerhet för sitt bestånd, utan allt afseende å förtjenst; att den på ett ställe till följd af privilegium, äfven då den synbarligen går tillbaka, likväl skall i förmåper stå framför den, sora vill försöka att gå framåt.
Utan tvifvel har den dramatiska konsten sjunkit; alla äro derom D c u 8 September. 77 ense.
Det är med största svårighet man han erhålla ens de mest medelmåttiga sujetter.
Man måste nödvändigt häraf draga den slutsats, att vår stora theater icke är byggd på l iktiga grunder.
Lemnar man deremot en fri täflan för konsten, så är jag öfvertygad, att friheten här, likasom i alla andra förhållanden, skall utöfva ett mägtigt och välgörande inflytande.
Skulle det ock blifva nödigt för en eller annan theaterdirectör att, för att subsistera, arbeta i den lägre theatern, så finner jag intet ondt deri, enär man såmedelst kunde skapa ett tidsfördrif för den mindre bildade massan, hvilket alltid hade företräde för dess nu vanliga förströelser, deni detta då kunde afböja.
Men att nedsätta den theater, vi äga, och dermedelst jemväl afvända den goda tonen, sorn hos oss betyder så mycket, från att besöka theatern, det kan icke annat än vara olämpligt.
Det är just i och för ett sådant misstag, som man nu så ofta ser de bättre platserna på vår theater lediga; och det är derifrån förlusterna härleda sig.
Jag får ännu en gång fästa uppmärksamheten uppå, att det är den lyriska scenen, som ej kan bära sig här, såsom den bär sig i andra länder.
Vi hafva ju sett privattheatrar bära sig ganska väl, såsom t. ex. den pä Djurgården, och jag tror således, att flera kunna uppstå utan menlig inverkan på stora theatern, så vida nemi. denna höjer sig utur den apathi, hvari den för närvar. belinnes.
Härtill åter är täflan det säkraste medlet; ty det gifves icke någon starkare stimulus för ens ansträngning, än att se någon vilja gå sig förbi, med hvilken man competerar.
Dessutom har saken en annan sida, hvarifrån den jemväl ådrager sig consideration.
Det är nemi. sjelfva rättsfrågan.
Jag vet då icke, huru det kan med stöd af lag försvaras att neka andra, än den monopoliserade theatern, att här representera.
Polismagten har icke något annat att skaffa med företag, af hvad natur som helst, än så vidt ordning och sedlighet kräfva dess mellankomst.