Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser mig derföre böra ödmjukligen föreslå, att Instructionen för Rikets Ständers Justitieombudsman må varda förändrad sålunda, att denne Embetsman ålägges till laglig beifran upptaga hvart enda klagomålj sorn bos honom anmäles, utan rättighet för Justitieombudsmannen att detsamma nedlägga eller vägra undersökning; Den i5 December e. m. blifvande det den klagandes ensak, att försvara sin angifvelse, i händelse den af Domstol finnes hafva varit obefogad; äfvensom JustitioeOmbudsmannen uti sin till Ständerne afgifvande Embetsberättelse bör icke allenast noga och fullständigt intaga hvarje hos honom anmäldt klagomål, utan äfven lika fullständigt upplysa hvad åtgärd blifvit vidtagen och hvad slut hvarje sak fått.
Sker icke detta och blifva Embetsberättelserne icke så fullständige och upplysande; så inser jag icke hvartill JuslitiaeOmbudsmansEmbetet tjenar, och hvarföre
Statsverket skall betungas med aflöning till en Embetsman, hvars befattning icke svarar mot det dermed afsedda goda ändamål.
Detta torde med de öfrige respective RiksStånden varda communiceradt och till vederbörligt Utskott remitteradt.
Herr Bruncrona , Nils > anförde skriftligen:
Allt ifrån Lotsinrättningens första ändamålsenliga organisation, och sedan års Kongl. Lotsförordning utkom, hvaruti KronoLotsarnes skyldigheter och rättigheter blifvit bestämde, var Lotsbeljeningen oafbrutet till 1760 befriad ifrån erläggan - 318 Den i5 December e. m. de af personliga afgifter till Staten, lika med Ryttare, Soldater och Båtsmän, som ännu åtnjuta en sådan förmån; men efter sistnämnde år hafva Rikets Ständer genom beslut, än ålagt KronoLotsarne sådane afgifter, än ock dem derifrån befriat, hvilket var förhållandet till 1809 års Riksdag, då, enligt 9 §. af RiksdagsBeslutet, Bevillning ovilkorligen blef Lotspersonalen ålagd samt sedermera fortfarit.
Enär denna afgift, i förhållande till KronoLotsarnes fattigdom och ringa inkomster samt stegrade varuvärden, blifvit både tryckande och högst menlig för Lotspersonaleas bestånd, ansåg jag mig skyldig att härå den 21 Februarii 1823 fästa Hoglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, som behagade samma mitt anförande till BevillningsUtskottet remittera; men hos Utskottet och RiksStånden verkade min billiga framställning icke någon väsendtlig ändring tili Lotsarnes fordel, hvilket fullkomligt kan inhemtas af Stadgandet uti 11 Art. 2 §. af Rikets Högloft.
Ständers den 18 December 1823 utfärdade Bevillningsförordning, hvarigenom KronoLotsarne blefvo fördelta i fem klasser till utgörande af Bevillning ifrån 4 R:dr till och med 24 sk.
B:co efter Taxeringsmännens pröfning.
Som de senare årens erfarenhet ådagalagt, huru olika och ofta förhastadt detta Den i5 December e. m. 319 stadgande i afseende på KronoLotsarne blifvit tillämpadt, då ej sällan handt, att en Lots, med 5 R:drs årlig
Ion af lotsmedlen och en Lotspenningeförtjenst af omkring 1 högst 2 R:dr, och utan all annan förtjenst och inkomst, än hvad ett precairt fiske kunnat gifva, blifvit taxerad till 4 R:dr B:co i årlig Bevillning till Staten, hvilket belopp dessa senare åren kan nära anses svara 'emot Lotsens brödföda; så har sådant ökat eländet, håglösheten och missnöjet bos dessa för öfrigt nog vanlottade personer, hvilkas tillvaro likväl är så högst väsändtlig för sjöfartens säkerhet , så i merkantilt som militairiskt afseende, och hvilket förhållande kan vitsordas af hvarje vid kusterna boende medborgare.
Ridderskapet och Adeln täcktes häraf både inhemta och ömt behjerta Lolsarnes belägenhet, att det är högst angeläget för det allmännas båtnad, att KronoLotsarne ifrån en sådan tryckande utskyld rättvisligen befrias, hvartill de, efter milt omdöme, äro så mycket mera berättigade, som Lotsinrättningen är ett militairiskt verk, i och för sjöförsvaret och handeln, och står i närmaste sammanhang, eller är i samma cathegorie med Soldater och Båtsmän, hvilkas ekonomiske fördelar och dagliga ansvarsfulla tjenstc-åligganden med Lotsarnes icke kunna på något sätt jemföras. 3ao Den 15 December e. m.
På dessa sanna, enkla och talande skäl får jag vördsamt hemställa, att KronoLotsarne för framliden för sine personer malte ifrånall Bevillning till Staten blifva frikallade — deras härda och ansvarsfulla yrke påkalla denna uppmuntran, denna obetydliga uppoffring å Statens sida; •— men skulle, af för mig okände anledningar, Rikets Höglofl.
Ständer ej anse denna min af embetspligt påkallade anhållan förtjena ett billigt afseende, så får jag föreslå följande förändrade redaction uti den blifvande Bevillnings-förordningen, såsom mera bestämd , nemligen:
KronoLotsar i 3:ne klasser•
LotsÅldermän ......
R:dr ii — — MasterLotsar — 32 sk.
SecundLotsar „ — 16 sk.
Härvid får jag upplysningsvis tillägga, att som Lotslärlingar hvarken hafva lön eller rättighet till Lotspenninge-förtjenst, kunna de skäligen till Bevillnings erläggande icke taxeras, och böra således i Förordningen bestämdt derifrån frikännas.
I sammanhang med detta ämne har jag trott mig böra vitsorda, att, med undantag af Lotspersonalen vid Landsorts, Sandhamns, Dalarö, Stockholms, Brännö och Götheborgs Lotsplatser, är densamma vid de öfriga i3o LotsStationerna i Riket nästan Öfverallt lika vanlottad, hvilket är en Den 15 December e. m. 321 en följd af mindre liflig sjöfart och en inskränktare handelsrörelse, hvaremot uppassningen pä sjöfarande är lika besvärlig och ansvarsfull:
Och ändtligen h,vem är okunnig om den sanning, att det är vida mer lönande att vara arbetsdräng, än KronoLots, samt att derifrån härleda sig alla de hinder, som i senare tider mött och möta vid anskaffandet af skickliga subjecter i Lotstjenst, äfvensom att dem der sedan qvarhålla; och hvem medger icke äfven, huru svårt det är att förena sjömannaförsakelser och dristighet, utom hvilka medborgares lif och egendom vid de flesta tillfällen icke kunna af Lotsen från undergång räddas, med fattigdom och saknad af lifvets oundgängligaste behof.
Vid detta tillfälle hos Idöglofl.
Ridderskapet och Adelil, som bäst är i tillfälle bedomina motiverna för min nu gjorde hemställan, får jag slutligen vördsamt och öppet förklara, att orri ej något afseende derå fästes, och KronoLotsnrne i följd deraf komma att sakna alla uppmuntringar, nödgas jag för framtiden reservera mig alt kunna erhålla en högst oumbärlig Lotspersonal på Rikets vidsträckta och farliga kuster.
Herr Bruncrona , Nils_, uppläste följande: 5 H. 2i 32 2 Den i5 December e. m.
Då Motions-tiden med denna dag tilländalöper, och då, mig veterligen, ingen väckt fråga och fästat Ilöglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett ämne af största vigt för samhället, vågar jag vördsamt underställa angelägenheten af uppmuntran och understöd af allmänna medel för en Inrättning, nemligen det Ortopediska Institutet, som genom en enskild mans uppoffringar, ansträngningar och bemödanden, sistlidne år blifvit stiftad och redan detta år börjat visa lyckliga och lofvande resultater för den lidande menskligheten, om hvilka resultater hvar och en här i Staden äger tillfälle att när som hälst öfvertyga sig.
I sammanhang härmed får jag äran i förbigående upplysa, att föremålet för denna Inrättning är alt förekomma eller bota de mångfalldiga slags missbildningar, vanskapnader och lyte , för hvilka åtskilliga bland menniskokri jpens delar äro utsatte, såsom snedhete. i ryggraden eller andra delar, låghalthet, klumpfötter m. m. hvilka lyten är af så mycket större vigt att afhjelpa, som i vårt Fädernesland ett större antal deraf äro besvärade, än man i allmänhet förmodar, och dessa vanlottade varelser, olyckliga för sig sjelfva och onyttiga för Staten, påkalla ett tidigt användande af de i sednare tider uppfunne medel, för att kunna blifva i möjligaste måtto botade, och derigenom återskänkas Föräldrar och Fäderneslandet.
Den 15 December e. m. 3a3 Genom
Statsförfattningens omsorg och enskilta menniskovänners bemödanden hafva talrika anstalter inom Fäderneslandet uppkommit till den lidande mensklighetens båtnad ocb tröst; likväl återstår den ifrågavarande att fullkomnas, för att ändamålsenligt kunna verka för det mest välgörande ändamål.
Att framställa detta ämne i bela dess omfattning, ligger utom gränsen af min förmåga; och anser jag vara tillräckligt att endast underställa mina välmenta förslag i detta ämne, och efter min förmåga fästa uppmärksamheten på några hufvudsaldiga detailler deraf.
Det Svenska Ortopediska Institutet, som anlades först vid Djurgårds-brunn, men numera är flyttadt i Fru Ljungstedts hus på Drottninggatan midternot Apotheket Morian, kan, enligt mig meddelade upplysningar, anses hafva tagit sin första början den g October sistlidet år, då den forsta patienten der intogs; men dess egentliga och för framtiden tryggade grundläggning räknar det från den 28 Maji detta år, då Deras Kongl. Högbeter Kronprinsen ocb Kronprinsessan behagade taga denna inrättning i ögnasigte och för
Sig låta förklara effecten af de mekaniska medlen, samt hugna Inrättningen med Nådigt tillstånd alt få antaga namn af Josefinas Institut, med nådigt 3?
4 Den i5 December e. m. löfte att bidraga lill dess bestånd och förkofran.
Vidare och i sammanhang med delta ämne får jag vördsamt upplysa, att patienternas antal för det närvarande är i3 st., af hvilka likväl några snart lära som friska komma att utskrifvas.
Hvarje patient har hittills betalt i5o R:dr B:co i qvartalet, eller 600 R:dr om året, hvilken afgift för mångas föräldrar kan anses vara högst betydlig, men som, jemförelsevis med andra dylika Inrättningar, ingalunda är för högt beräknad, enär årliga afgiften vid Ortopediska Institutet i Lubeck uppgår till omkring i4ooR:drB:co för hvarje patient, och dessutom 100 Ducater vid dess utskrifning; och då i Paris hvarje patient, enligt tillförlitliga uppgifter, betalar 6000 Francs, eller nära 3ooo R:dr årligen.
Men afven denna förstnämnde årliga afgift af 600
R:dr tros kunna betydligen nedsättas för Allmogens barn och lägre samhällsclasserna, hvilka äro vana att i många afseenden hafva mindre pretentioner.
Flere omständigheter skola, enligt sakkunniges försäkran, bidraga dertill, att göra en cur vid en Ortopedisk Inrättning kostsammare, än många andra.
Sådana äro t. ex. den goda kraftiga föda, som fordras för att utrota Skroflerna och Engelska Sju - 1 Den i5 De c er» ber e. ni. 325 kail, hvilka vanligen ligga till grund för • allehanda lyten och fel i kroppsformen, samt det utrymme som är nödigt, på det ej för många blifva sammanpackade i ett rum, såsom menligt verkande på hälsan och euren; hvartill komma vissa kostsamma medicamenter, mycken tillsyn och en betydlig betjening, äfvensom patienternas nödiga undervisning i språk, liandaslöjder, och vetenskaper, för att förekomma det deras tid i moraliskt afseende ej må gå förlorad, och ändtligen kostsamma bandager, fjädrar och machiner, hvilka äro förnötning underkastade, samt ofta under euren förderfvas, gymnastik, bad m. m.
Uppå anförde skäl, och då Josefinska Institutets stiftare och föreståndare, Professoren Herr Doctor N. Akerman, varit nödsakad att, till vinnande af erfarenhet i behandlingssättet och nödiga iusigter, göra en kostsam utländsk resa, hvartill lian af allmänna medel endast uppburit 800 R:dr 33:co; då han, som veterligt är, af egna tillgångar förskjutit kostnaden till nödiga modellers införskrifvande; då han fördetta ändamål nödgats uppoffra åtminstone en del af sin privata praktik som Läkare, för att kunna egna sin tid och sina omsorger mera uteslutande åt vården af Institutet, enskilla betydliga uppoffringar, utom hvilka Inrättningen icke kunnat äga bestånd; och då ändtligen denna Inrättning redan visat 32G Den 15 December e, m. för Fäderneslandet och menskligheten lofvande resultater, tvekar jag icke att föreslå: 1:0
Att af allmänna medel en lämplig gratification måtte beviljas Herr Professor Åkerman, såsom ersättning för dess gjorda uppoffring af egna medel och en lönande praktik, i ändamål alt inom Fäderneslandet tillvägabringa en Inrättning, lika hedrande för vetenskapen och menskligheten, som honom sjelf; äfvensom att i någon mån ersätta den förlust han nödvändigt fått vidkännas, i afseende på elt inskränkt antal patienter det första året.
Att ett årligt anslag af 3 till 4000 R:dr B:co måtte intill nästa Riksdag till hans disposition beviljas, emot förbindelse å hans sida, att icke allenast till nämnde tid fortsätta, förestå och upprätthålla Institutet och detsamma på allt sätt ändamålsenligt fullkomna, på sätt hittills skett, oberoende af ett mer eller mindre antal betalande patienter, utan äfven att oafbrutet intill förenämnde tid vid Josefinska Institutet underhålla, sköta och vårda, utan särskild betalning, fem fattiga barn, som behöfva genomgå en sådan cur.
Slutligen får jag, i sammanhang med delta vigtiga ämne, fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet uppå följande 2:110 lill Inrättningens fördel talande förhållanden, som blifvit af sukkun - Den i5 December e. m. nige vetenskaps-män meddelade, nemligen först, att ifrågavarande cur-method icke allenast återställer och förbättrar det oregelbundna i kroppens form, utan ock att densamma bidrager och förbättrar patienternas hälsa i allmänhet, samt befriar dem ifrån allehanda plågor och krämpor, hvaraf de förut kunnat vara besvärade; och för det andra skulle jag för min del anse det vara obarmhertigt, om, genom bristande understöd och uppmuntran, man skulle låta en Inrättning förfalla, upptäckta botemedel blifva obegagnade för vanlottade likar, och, hädanefter som hittills, lemna dem åt deras olyckliga öde, så mycket mer som tidens anda och upplysning oeftergiflig! påkalla vidmagthållandet af denna välgörande Inrättning inom vårt borgerliga samhälle, som äger rätt att göra anspråk på menniskokärlek, i förhållande till en vunnen högre upplysning och bildning.
Grefve Barkj Nils, anförde skriftligen:
Frågan om nyttan och nödvändigheten af en förbättrad Fårafvel uti Sverige har på detta rum af en värd Ledamot så sakkunnigt blifvit framställd, att det vore öfverflödigt dermed upptaga en dyrbar tid; men jag anser som en pligt att meddela de åsigter i ämnet, som kunna leda lill det önskade resultatet.
Fårskötseln och 328 Den i5 December e. m.
Ullkännedomen är ett studium , hvarom kanske få inom vårt
Stånd vinlagt sig.
Den önskan att bereda allmänt gagn, i förening med mindre gynnande landlmannaconjuncturer och omsorgen att försörja en talrik famille, har för flere år sedan föranledt mig att uppsöka denna industrigren, och jag börjar redan skörda frukter utaf den osparda möda och kostnad jag användt dervid.
Under mina ekonomiska och för fåruppköp anställde utrikes resor har jag emedlertid kommit till den erfarenhet, att det ej alltid är den mest bemedlade jordbrukaren, som bäst vårdar sitt yrke, utan oftast den genom nöden tvungne medborgaren; hvarpå de Engelska Farmers och Tysklands Pächter lemna oss tillräcklige bevis.
Äfven hos oss känner jag mången, som både har local och önskar anlägga större fina Schäferier, men ej äger förmåga dertill, i saknad af förlagsmedel.
Den uti landsorterne rådande brist på penningar gör det för denne landtman omöjligt, att utföra sitt för Fäderneslandet gagneliga project.
För att afhjelpa denna brist, tager jag mig friheten föreslå: det den under Kongl.
CommerceCollegii disposition ställde UllDisconten blir förökad Lill 3oo,ooo R:dr B:co, hvaraf frdelar skulle anslås lill upplåning åt de landtman, som anlade fina Den 15 December e. m. Electoral-Schäferier, mot af Kongl. Colleginm pröfvad säkerhet och 3:ne procents ränta, samt med vilkor att efter de fem första åren TW:del af capitalet årligen skulle återbetalas.
Då man antager 20 R:dr I3:co såsom lånebiträdc för hvarje får, skulle genom denna åtgärd 10,000 elecloral-får inom kort lid kunna inkomma i landet, till stöd så väl för den enskilte landtmannen som det allmännas gagn, utan alt Staten derföre behöfde göra någon känbar uppoffring; den återstående tredjedelen kunde disponeras efter det hittills gällande Reglemente, hvaraf Ullproducenten ej haft gagn.
En närmare öfversigt af detta ämne, jemte project till de controller, hvilka vid förutnämnde utlåningar blefvo nödvändige, torde framdeles komma i betraktande.
Kades på bordet.
Herr af Sillén„ Lars Gabrielhade inlemnat följande, som upplästes: Vid Urtima Riksdagen år 1818 emoltogo Rikets Ständer Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss af Chefens för numera Skånska DragonRegementet underdåniga ansökning, att de till RcgementsRefälets aflöning anslagne Fördels- och Hästhemmans-räntor uti Skåne måtte få efter förvandling uppbäras, eller ock serskilde medel varda beviljade till nödig förbättring i delta Befäls löner. 33o
Den i5 December e. m.
Uli underdånig skrifvelse af den 16 Maji 1818 anhöllo Rikets Ständer i anledning häraf, att då frågan icke funnits vara så utredd, att något beslut deri kunde fattas , hälst Kongl. Krigs- och KammarCollegiernes i ämnet afgifne underdåniga utlåtanden voro rakt stridande emot hvarandra, Kongl. Maj:t alltså täcktes, i afseende på de skiljaktiga meningarne, som syntes både kunna och böra af räkenskaper och handlingar fullständigt utredas, i Nåder anbefalla en undersökning, af hvars resultat Rikets Ständer vid nästa Riksdag skulle undfå del, på det Rikets Ständer då måtte sättas i tillfälle, att öfver förrberörde fråga besluta; och sedan, i anledning af Kongl. KammarCollegii förslag, att Kronans alla indelta och behållne ordinarie räntor uti Skåne, Blekinge och Bohus
Län måtte utgå i persedlar eller efter markegångspris, vederbörande
Landshöfdingars underdåniga yttranden blifvit i Nåder infordrade, samt Kongl.
Krigs- och KammarCollegierne ytterligare i underdånighet sig utlåtit, öfverlemnade Kongl. Maj:t, genom Nådig Remiss den 11 Februarii år 1823, alla liandlingarne i målet till StatsUtskottet.
De utlåtanden, hvarmed StatsUtskottet i detta ämne till Rikets Höglofl.
Ständer inkom, innehöllo att, efter hvad genom de verkställde utredningarne vore upplyst, Krono- och Skattehemmans-räntorne uti Skå - Den i5 December e. m. ne, Blekinge och Bohus Län, likasom i öfriga delar af Riket, af ålder varit bestämde uti vissa persedlar och jemväl i sådana utgått, sedan nämnde Provinser återkommo under Sveriges Krona; att den sedermera vidtagne författning, att dessa Räntor skulle utgöras i penningar, egentligen grundade sig derå, att dåvarande myntvärde ej blott motsvarade, utan till och med öfversteg persedlarnes eller Kronovärdet; att följaktligen de hemmansägare, hvilka få i penningar erlägga persedlarnes Kronovärde, icke såmedelst erhållit någon eftergift af den jorden från äldre tider åtföljande skattskyldighet, utan endast, genom en tilläfventyrs icke förutsedd myntförsämring, kommit i åtnjutande af en sådan lindring i skatten; att då denna förmån icke sträcker sig till alla hemman, men de åter, som i och för den dem åsätta Räntan måste fullgöra Rustnings- och Roterings-prasstationer, äro deraf desto mera betungade, som de till deras understöd från andra hemman anslagne Räntor endast i det försämrade myntet få uppbäras, ansåg StatsUtskottet ett så skiljaktigt förhållande med grundskatternes afbördande inom samma Provinser jemväl bevisa, att
Räntornes erläggande i penningar icke kommit i beräkning vid Indelningsverkens upprättande, såsomen framtida ovilkorlig rättigliet, samt att ifrågavarande Räntor alltså syntes böra, lika med hvad som både uti mcranämude 33a Den i5 December e. m.
Provinser och å andra orter äger ruin, för framtiden utgå efter deras värde in natura; men att likväl afseende borde fästas derå, att Räntepersedlarnes utgörande i Skåne, Blekinge och Bohus Län, på sätt nu sker, tillkommit i behörig ordning och är vordet faststäldt vid de nya refningar och skattläggningar, som, sedan dessa orter blifvit åter vunne till Sverige, föregingo de derstädes upprättade IndelningsVerken; på hvilka grunder och då hos StatsUtskottet förekommit, dels att de hemmansägare, hvilka nu i penningar utgöra Räntorne, voro berättigade att blifva hörde, i afseende på en förändring af så stort inflytande på deras skattskyldighet, dels ock att för öfrigt undersökas borde, i hvad nion den ständiga Rotering, sorn i sednare tider blifvit verkställd i Skåne, medförde ett särskildt åliggande för denna Provins, utöfver hvad andra orter af den allmänt åtagna Extra Roteringens utgörande under krigstid vidkännas, samt huruvida Räntornes erläggande in natura borde föranleda lill lindring i detta Roteringsbesvär, StatsUtskottet hemställde, alt Rikets Högloft.
Ständer ville till Kongl. Maj:t framföra en underdånig önskan, alt otnförmälde förberedande åtgärder, till ärendets ytterligare utredning i hela dess vidd, måtte vidtagas, samt Kongl. Maj:t täckas, i anledning deraf och med afseende å frågans öfriga be - Den i5 December e. m. 333 skaflfenhet, Rikets Ständer vid nästa Riksdag Dess Nådiga Proposition meddela.
Vid frågans pröfning stadnade de respective RiksStånden uti skiljaktiga meningar i så måtto, att StatsUtskottets ofvanupptagne yttrande förkastades af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet, men gillades af Högvördige PresteSlåndet och Yällofl. BorgareStåndet; vid hvilket förhållande, och i öfverensstämmelse med 75 §. af Riksdagsordningen, målet förföll, och sådant uti underdånig skrifvelse hos Kongl.
Maj:t anmäldes.
Enär likväl, enligt hvad nyss åberopade §. vidare innehåller, frågan endast för den Riksdagen borde anses nedlagd, men intet hinder deraf uppstår, att den vid annan Riksdag å nyo bringas å bane, antingen af Kongl. Maj:t medelst Nådig Proposition, eller af Riksdagsman genom Motion inför det Stånd, hvaraf han är Ledamot, har jag icke tvekat att vördsamt anmäla den till Rikets Höglofl.
Ständers behandling vid denna Riksdag.
Jag har trott mig desto heldre böra fästa uppmärksamheten vid detta ärende, till den förberedande och ingen enskilds rätt förnärmande åtgärd, som af StatsUtskottet vid sista Riksdag tillstyrktes, som, om man ock ville antaga, att den deremot åberopade Malmö Recess i evärdliga tider skulle freda ifrå - 1 334 Den i5 December e. m. ga varande Provinsers skattskyldige Innevånare från Räntornes utgörande i persedlar, något skäl derifrån icke läper kunna hämtas för deras erläggande uti vårt nu gångbara dåliga mynt; men det deremot synes otvifvelaktigt, att skatten borde erläggas efter den myntberäkning, som ägde rum då stadgande meddelades om Räntornes utgifvande i penningar; och medgifver man derutöfver, att, utan beräkning af de myntvalvationer, sora sedermera ägt rum, skatterne få utgöras till lika numeraire, som hittills, men i silfver, att efter cours i sedlar betalas, kan väl ingen med skäl klaga, att dess rätt blifvit trädd för nära, äfven om de i senare tider hemmanen ålagde prsestationer tagas i beräkning.
I en tid då allmänt klagas, att Skatterne äro tryckande och knappast kunna utgöras till deras nu bestämda belopp, och då ytterligare fordringar göras från Regeringens sida till fyllande af behofven för Statsbestyren i särskilde grenar, i en sådan tid är det af vigt att söka jemlikhet vid skatternas utgörande, så att de icke mera trycka den ena medborgaren än den andra, den ena Provinsen än den andra; det, i min tanka, enda sätt att göra bördan mindre tung och bereda Staten erforderliga tillgångar, om de af de skattdragande utan missnöje skola utgifvas.
Den i5 December e. m. 335
Om remiss häraf till Högloft.
Statsutskottet anhåller jag vördsamt.
Herr af Silléiij Lars Gabriel, hade inlemnat ett så lydande Memorial:
De olyckliga följder, hvilka 1824 års missväxt medfört, så väl för den enskilta som allmänna hushållningen, böra hos hvarje fosterlandsvän väcka omtanka att uppsöka medel, det en sådan olycka, om Försynen dermed å nyo skulle hemsöka oss, icke måtte finna oss lika oberedde som år 1826.
Erfarenheten har lärt oss, att spanmålshandel för allmän räkning icke bär sig.
Utan Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers gemensamma beslut lärer icke heller kunna väntas, att enskilta samhällen inom sig spara något förråd, och som principen nu synes hafva blifvit den. att uppäta och till bränvin förvandla äfven det ymnigaste årets skörd, så kan man tryggt antaga, att alldrig något välstånd skall kunna vinnas, hälst ett missväxtår sätter Riket med alla dess näringar och inbördes förhållanden vida längre tillbaka, än mångå ymniga åter kunna hjelpa det upp.