Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag frågar, om icke det första och största steget dertill just var denna upplösning af Statens deltagande i spannemålshandeln.
Men det har blifvit ett mode att klaga öfver landtmannens förlägenhet; och denna klagan begagnas, efter omständigheterna, såsom skäl för allt hvad man vill genomdrifva, således äfven för belåning af spannemål.
Det är icke många dagar sedan man förmått Rikets Ständer besluta ett silfverlån, som gör i sedlar 5f million, för samma betryckta landtman.
De tyckas således hafva fått i låneväg betydlig lisa, på realisationens och alla andra Den 8 Mars e. m. 75 näringsidkares, ja liela rikets bekostnad, så att spnnnemålsbelåningen hvarken är så nödvändig eller billig.
Dessutom hafva Rikets Ständer i afseende på spannemålstullen vidtagit beslut, sorn jag destomera tror Regeringen komma att gilla och utföra, som Hon för detta ämnes utredning hört en särskild, af RiksStåndens ledamöter för det mesta bestående Comité.
Bankens fastighetslån hafva ock blifvit utvidgade till landtmannens fördel, o. s. v., så att jag icke tror, att man med fou kan klasja öfver bristande O o åtgärder till landtmannens fördel.
Man säger, att spannemålen bör vara försäkrad, och påslår att, när så är, Banken äger all nödig säkerhet.
Jag har dock icke kunnat förnimma, att dermed menas något annat än brandförsäkring.
Säden bör likväl vara derjemte försäkrad mot möss, tjufvar och mask, om Banken deri skall äga en tillförlitlig pant, och huru låter det sig göra?
Ekonomiutskottet har påstått, att det vore Bankens fördel att belåna spannemål.
Jag tror likväl, att BankoUtskottet bättre förstår Bankens fördel än EkonomiUsskottet.
Det senare är ett önskningsUtskott, och önskan att säd måtte gifva Banken en nöjagtig pant är visserligen af mycket värde.
Men i Banken är det icke önskningar, utan redbara verkligheter, man belånar; och jag tror BankoUtskottet vara mera i tillfälle att bedomina Bankens säkerhet, än Ekonomiutskottet, hvars förslag lill Bankens hushållning i della 76 Den 8 Mars e. in. hänseende äro sådane, att man frestas läsa Utskottets namn såsom örn bokslafven o i dess början, uttalades med sitt fidla ljud och betydelse.
Jag yrkar vördsammeligen bifall till BankoUtskottels, och afslag å Ekonomiutskottets Utlåtande; och då jag förmodar att mina motståndare äro lika ihärdiga för sin mening, vore det väl, om vi ju förr desto heldre finge rösta om saken.
I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff sist yttrat får jag nämna, aLt jag något när tror mig kunna ingå uti tolkning af hvad BondeStåndets beslut att låta bero betyder.
Ehuru uttrycket än är tvetydigt, kan man möjligen genom rimligheter leda sig till hvad med dessa ord menas.
BondeStåndet har bifallit EkonomiUtskottets första Betänkande N:o i/t3.
När BankoUtskottets Utlåtande N:o 10a inkom, har BondeStåndet dervid låtit bero, hvilket ledamöter inom Ekonomiutskottet upplyst vara detsamma, som lägga till handlingarna, emedan Ståndet ansåg sig ej vilja åter upptaga till afgörande en fråga, som förut var bifallen, hvilket bör synas klart för en hvar, som erinrar sig att BankoUtskottets
Utlåtande står i rak strid mot EkonomiUtskoltets.
Om Ridderskapet och Adeln nu bifaller EkonomiUtskottets Utlåtande, så blir det 2 Stånd som bifallit, och 2 som afslagit Utlåtandet; nu för ögonblicket är det ett som bifallit, och 2 som afslagit det.
Jag Den 8 Mars e. m. 77 tror således, alt denna sak är upplyst, och ehuru den ej är redd genom Protokollsutdraget, likväl kan anses klar.
Herr von Hartmansdorff har sagt: alt ingalunda någon lisa behöfdes för landtmannen.
Jag har bär ofta hört sägas, och jag tror, att hvar och en vid undersökning skall linna, att jordbruket bär de drygaste skatterne, och lindring bör således ej missunnas detsamma; men denna sak hör ej directe till detta ämne.
Hvad de brister vidkommer, som Herr von Hartmansdorff trott sig finna uti det af Utskottet föreslagne stadgande, att spannemålen borde vara försäkrad och upplagd i Magazin etc., så tager jag mig friheten nämna, att Ekonomiutskottet ej ansett sig böra befatta sig med att föreslå något särskildt stadgande om försäkring emot tjufvar, emedan man, att försäkra sig deremot, har lås, och der de brytas, blir det våld, hvilket endast genom lagens kraft kan förebyggas.
Hvad förskämningen och förminskningen genom frat m. m. d. angår, så kunde faran deraf för Banken förebyggas i händelse BankoUtskottet, vid uppgörande af de reglementariske åtgärderne, bestämde, att blott hälften eller | värde belånades, då risque för Banken ej borde kunna uppstå under den korta tid varan belånades.
För öfrigt får jag anmärka, att
Ekonomiutskottet ej öfverträdt gebitet af dess befattning.
Herr von Hartmansdorff, och enhvar som delar hans tänkesätt i denna fråga, "8
Den 8 Mars e. m. må det vara förbehållet, att anse Utskottet hafva behandlat saken oekonomiskt.
Jag tror tvärtom, att Utskottet behandlat frågan ekonomiskt till fäderneslandets gagn och nytta.
Sluteligen tager jag mig friheten erinra, att en af Bankens Fullmägtige uppträ dt till försvar af EkonomiUtskottets tillstyrkande, och således synes mig äfven delta vara ett stöd för den förmodan, att åtgärden ej bör kunna åstadkomma Banken förlust.
Jag fortfar att tillstyrka bifall å Utlåtandet.
I anledning af hvad sorn här blifvit ifrågastäldt om BondeStåndets beslut, bör jag upplysa, alt det Utlåtande, som blifvit afslaget, afsåg all slags spannemåls belåning.
Detta är nu endast om ritorr säd, såsom 1707 års Författning omtalar, hvilken gällde ända till 1765, och under hvilken tid Banken ej deraf vidkändes någon förlust.
För min del må jag säga, att jag icke kan instudera mig i detta sätt att tillintetgöra sådana lånefrågor, genom förluster som ej ägt rum.
Här omtalas förluster genom inbrott, tjufnad, råttor och förskämning, likasom ej namnssäkerheten ändå funnes, och månne då ej detta är säkrare, än då ingen pant finnes.
Månne ej öfver hela jordklotet det finnes banker, som belåna inom landet producerad säd.
Kunna vi ej, då vår Bank är monopolist1, låta honom uppträda som långifvare?
Här Den 8 Mars e. m. 79 är cj fråga om alt belåna säd utan namnsäkerhet.
Jag kan då ej anse detta, hvarken oförenligt med Bankens säkerhet, eller oekonomiskt, eller oljenligt, just vid denna Riksdag, då så vigtiga beslut i financerne äro lagné.
Antingen är vårt bruk att belåna rikligt, eller oriktigt.
Är det rikligt, så äro lån på säd lika riktiga, som på andra effecter.
Är det oriktigt, så är detta det rälla sättet, att blifva af med dem.
Således tillstyrker jag bifall å EkonomiUtskottets Utlåtande, och ber Ridderskapet och Adeln skilja, hvad som är frågan i det första Betänkandet, ifrån detta, ty i clet förra var det fråga om all slags säd.
Hvad den ritorra säden angår skulle den också endast belånas der Bankens egna tjenstemän finnas, och då anser jag den panten lika säker, som jern och andra panter.
På denna grund förenar jag mig om bifall till EkonomiUtskottets Utlåtande, och ber Ridderskapet och Adeln behjerta, att i en handel, hvilken fordrar så betydliga förlager, som spannemålshandel, det vore nyttigt att gifva en bestämd riktning åt deboucheerne; och då de ej kunna vara på bättre ställen, än just der Banken har sina LåneContor, så är det icke för mycket hegardt, att man iakttager samma förhållande i afseende på spannemål, som på öfriga produclioner, Jag tillstyrker bifall, för alt sedan inbjuda de andra Stånden att frångå sina beslut, så alt man åtminstone erkänt principen, att 8o Den 8 Mars e. m.
Bankens function endast skall vara grundad på affaire.
Upplästes ett från BondeStåndct under discussionens lopp ankommet Prolocolls-utdrag af denne dag, innehållande att Ståndet låtit bero vid BankoUtskottets Utlåtande N:o 102, öfver anmärkningar från RiksStånden vid Utskottets, uppå motion af Herr Santesson afgifne Betänkande N:o 68, jemte hvad i sammanhang dermed hos BondeStåndet förekommit, angående Stats-, Banko- och EkonomiUtskottens, uppå motion af Herr Rothlieb gemensamt afgifna och af 3:ne RiksStånd bifallna Betänkande N:o 66, i fråga om särskilte föreslagne grunder för belåning af spannemål.
Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken framstälde proposition till bifall å EkonomiUtskottets Utlåtande N:o 178.
Ja och Nej. Hans Excellence framstälde proposition till afslag å samma Utlåtande, Ropades Ja och Nej.
Upplästes till justering följande voteringsproposition:
Den som bifaller EkonomiUtskottets under N:o 178 afgifne senare Utlåtande, om Den 8 Mars e. m. 8t om belåningsrättighet uti Publike Fonder å ritorr spannemål, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses EkonomiUtskottets berörde Utlåtande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslaget.
Jag hemställer, att orden sorn tillstyrker belåning afj måtte tillsättas.
Jag vet ej. hvarföre man i denna fråga skall följa annan praxis, än den, som varit följd i 16 månader, nemligen att blott utsätta rubriken på Utlåtandet.
Den som kommer upp och ej känner dess innehåll, må derom fråga någon annan.
Jag får förena mig med Herr Hjerta om det af honom föreslagne tillägg.
De begärd te orden äro oskyldiga, emedan de blott utmärka hyad Utlåtandet innehåller.
För dem, som hylla den mening Ja-proposilionen innefattar, måtte det för öfrigt ej förmenas att få tydligt uttryckt hvad de mena, då det deremot står Grefve Gyldenstolpe fritt, att i Nej-propositionen få uttryckt, hvad han åstundar.
Jag förmodar, att den begärde tillsattsen ej lärer af Herr Grefven och LandtMarskalken förvägras. 65 H. 6 Den 8 Mars e. m. Grefve Gyldenstolpe:
Mig skall saken vara likgiltig, så snart Ja-propositionen blir tydlig.
Den som vet hvad
Ja vill säga, vet ock hvad Nej betyder, och alla, som votera Nej, veta då hvad de votera om.
Men det är ej derföre jag yttrat mig, utan för det alt jag ej inser något skäl, hvarföre man nu hör gå ifrån en praxis, som man följt i 16 månader.
Mig synes, alt då Grefve Gyldenstolpe får sin Nejproposilion sådan han vill, måtte det vara tillåtet för dem, som rösta för den andra meningen, att få Ja-propositionen sådan de önska.
Den praxis han åberopar, är ett skäl till att yrka propositionen sådan Herr Hjerta begärt den, emedan jag erfarit, att genom otydlighet det händt, att flere ej vetat hvad de voterat om.
Jag hemställer, om icke i propositionen äfven borde upptagas bifall eller afslag å BankoUlskottéls Utlåtande.
BankoUtskottet har, nu för andra gången, det missödet, att komma efter Ekonomiutskottet, som endast i önskningsväg har med saken att göra, hvarföre jag ej heller inser skälet till dess företräde.
Tids besparing vunnes åtminstone, derest bägge finge afgöras på en gång; ty annars kunna nya strider och voteringar uppkomma om samma sak, när BankoUtskottets Utlåtande föredrages.
Den 8 Mars c. m. 83 Grefve von Fersen:
Jag skall understödja den af Herr von Hartmansdorff begärde contra-proposition, hvarigenom tillfälle beredes, att, i utbyte emot Herr Hjertås tillägg i Ja-propositionen, några ord till contra-propositionens förtydligande äfven kunna tilläggas, nemligen dessa: som afstyrker beläning af, hvarigenom ingendera propositionen kan anses gynnad på den andras bekostnad.
Det behöfves ej mera skäl för att EkonomiUtskotlels
Utlåtande först afgöres, än att det blifvit först föredraget.
Hans Esccellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att han icke ansåg den af Herr von Hartmansdorff yrkade inblandning af tvänne olika Utlåtanden uti samma voteringsproposition kunna verkställas, ty då skulle Ja-propositionen innehålla bifall till Ekonomiutskottets, samt afslag å BankoUtskottets, Utlåtande, och Contrapropositionen tvärtom, afslag å EkonomiUtskottets, samt bifall å BankoUtskottets.
Dessutom behöfde man ej fatta mera än ett beslut, nemligen om Ekonomiutskottets Utlåtande, ty blefve det bifallet, följde klart, att ingen åtgärd kunde vidtagas i anledning af BankoUtskottets yttrande, emedan det skulle förutsätta möjligheten att upprifva ett 65 H. 6* Den 8 Mars p. in. redan faltadt beslut.
Afsloges åter Ekonomiutskottets Utlåtande blefve följden densamma.
Hans Excellence hemstälde således, om icke det vore bäst, att bestämma sig för antingen, bifall eller afslag å EkonoiniUtskottets yttrande, emedan resultatet derigenom med detsamma vore bestämdt för båda Utskottens Utlåtanden.
Jag bar gjort min framställning blott för att visa huru oriktigt man behandlat denna fråga.
Derigenom att man nu blott företagit EkonomiUtskottets Utlåtande, bar man behandlat saken så, som 0111 BankoUtskottet ej hade yttrat sig.
Det visar, huru man gått BankoUtskottet förbi i en fråga, der man först bordt höra det; och jag anser såsom min pligt att i dagen framhålla delta nya sätt att misshandla Banken.
Herr von Hartmansdorff anser vådligare en utlåning af Banken emot både borgen och vara, som ej är underkastad försämring, än blott emot borgen.
Voteringspropositioiien upplästes å nyo med den förändring, att Ja-propositionen skulle lyda sålunda:
Den som bifaller EkonomiUtskottets under N:o 178 afgifne senare Utlåtande, som tillstyrker belåningsrättighet uti publika fonder å ritorr Spannemål, voterar Ja; Den 8 Mars e. ni. 85 Herr Munck af Rosensköld:
Till ytterligare förtydligande anhåller jag, alt det måtte utsättas, att utlåningen sker tillika emot borgen, sedan Herr von Hartmansdorff och flere med honom anse utlåning mot borgen och pant af vara till och med mindre säker, än utlåning emot borgen utan pant af vara.
Om ej mina motståndare åtnöja sig med den vanliga formen, bifall på Utskottets Betänkande, anhåller jag, att hela Utlåtandet måtte, i stället för en del, i Ja-propositionen afskrifvas.
Jag skall anhålla, att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte hindra att sådana framställningar göras, hvilka endast hafva till ändamål att; leka med saken.
I hä'ndelse Herr von Hartmansdorff önskar verkstäldt det sorn han begärt, får jag vördsammast föreslå, att ett tryckt exemplar af BankoUtskollets
Utlåtande måtte blifva uppspikadt bredvid voteringspropositionen, på det att onödig tidsutdrägt med afskrifningen måtte undvikas.
Vid förnyad framställning af den sist uppläste voteringspropositionen, blef den af Bidderskapet och Adeln godkänd. 86 Den 8 Mars e. in.
Voteringen börjarles klockan g och slöts klockan tre qvart till 10 eftermiddagen, då, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad samt de öfrige voteringssedlarne blifvit öppnade, rösterne befunnos hafva utfallit som följer:
Ja — 4°.
I följd hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att EkonomiUtskottets ifrågavarande Utlåtande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet.
Uppå framstäld proposition beslöt Ridderskapet och Adeln, att BankoUlskottets Utlåtande N:o 102 skulle läggas till handlinga me.
Grefve von Fersen uppläste följande: Sedan Ridderskapet och Adeln nu bifallit Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets Utlåtande N:o 178, och Hedervärda BondeStåndet redan bifallit förr nämnde Utskotts under N:o 143 i ämnet afgifne Betänkande, får jag vördsammast anhålla: det Ridderskapet och Adeln ville inbjuda de öfrige respective Medstånden att, med frångående af deras förr fattade beslut, sig med Ridderskapet och Adeln förena.
Grefve Gyldenstolpe begärde detta anförande på bordet.
Den 8 Mars e. ni. 87 Grefve von Fersen:
Sedan den af mig yrkade inbjudning blifvit begärd på bordet, anhåller jag vördsammast, att densamma måtte, så fort möjligt är, i anseende till Riksdagens nära slut, blifva föredragen.
Företogs till pröfning RiddarhusUtskottets, den 12 sistlidne Januarii afgifne och den 34 derpåföljde Februarii på bordet lagde, Memorial med svar på återremissen angående de reglerrientariske föreskrifterne i afseende å införandet af Offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Jag anhåller få framställa till Ridderskapet och Adeln, om icke lämpligaste sättet är att en punkt i sender uppläses, och att discussionen saint derpå beslutet få följa utan att fortgå med uppläsning af hela Memorialet, Yi sluppe då att läsa upp det 3 gånger.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken liemslälde» örn Ridderskapet och Adeln önskade att detta Memorial malte punktevis föredragas.
Ropades JA, i:sta punkten, Grefve Frölich:
Emot den nu uppläste punkten har jag ej annat att erinra, än att jag ej anser riktigt att bestämma antalet af biljetter till tidningsredactörer till antalet 5. t 88 Den 8 Mars e. m.
Det skulle uppstå svårigheter att bestämma, hvilka de skulle vara, som skulle åtnjuta biljetter.
Det skulle föranleda tili ledsamma och onyttiga disscussioner om man gjorde en sådan distinction.
Jag skulle föreslå, att hvarje tidningsredaction får en biljett.
De lära ej kunna blifva till antalet så många, att de kunna borttaga rummet, och jag tror, att det i alla fall borde vara de, som i främsta rummet borde hafva inträde.
Hvad frågan om tidningsredactörer beträffar, medgifver jag, alt det kan uppstå svårigheter att bestämma, hvilka de 5 skulle vara.
Jag hade önskat, att det kommit att slå, sådana som referera Ridderskapets och Adelns öfverlägga ingar.
Dessa anser jag borde vara berättigade lill biljetter.
Men Utskottet ansåg det ej böra sättas i fråga.
Att lemna biljetter åt alla redactioner finner jag ej skäl.
Att lemna åt ett blad, som blott är litterärt, eller åt ett blott annonceblad, derföre att det är en tidning, en sådan plats på läktaren hela Riksdagen igenom, finner jag ej riktigt.
Om det blefve så i hufvudstaden, finner jag intet skäl, hvarföre icke en redaction i landsorterne, som ville lemna underrättelser om Riksdagen, och hade tillfälle att här hålla etl, ombud, äfven skulle komma i åtnjutande af samma förmån.
Utsträcker man rättigheten Den 8 Mars e. m. »9 till alla, gör man mannamon om man ej lemnar den åt alla, som utgifva tidningar på Svenska språket.
Men jag tror, att, då detta är lemnadt åt LandtMarskalken att bestämma, lian skall lemna biljetterne åt sådana, som, genom bladets anseende, göra sig berättigade att få vara närvarande under liela Riksdagen.
Jag tror således, att det förslag
Utskottet framstält är det rätta, så vida man ej vill bestämdt utsätta, livad jäg önskade: sådana som befatta sig med refererande af Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Herr Munck af Rosensköld^ Eberhard:
Till en del instämmer jag med den siste talaren, men blott så vida, som jag tror att, utan bestämmande af något visst antal, alla sådana tidningsredactioner, som upptaga Ståndens öfverläggningar, böra vara berättigade till biljetter, men inga andra redactioner; ty utsträcker man offentligheten för vidsträckt till en viss klass af Medborgare, inskränkes den i samma nion för andra.
För min del instämmer jag med Grefve Frölich.
Jag tror ej, att det går an att säga, att de, som sysselsätta sig med Ståndens öfverläggningar, skola erhålla biljetter, emedan man ej kan veta, om de ämna sysselsätta sig dermed.
Sådant måtte bero på redactionens 9» Den 8 Mars e. m. godtfinnande.
Att man derföre skulle utsträcka rättigheten till hela landets tidningar, tror jag så mycket mindre, som de ej kunde dagen efter redogöra för hvad sig här tilldragit.
De kunna i alla fall hämta det ur Stockholms tidningar.
Det skulle ock blifva kinkigt för LandtMarskalken och andra, att skilja, hvilka som bäst borde hafva biljetterne, hvarföre jag tror, att alla de, som äga tillstånd att utgifva tidningar, borde vara berättigade till biljetter.
Hvad de biljetter angår, som LandtMarskalken skulle utdela, är jag öfvertygad att, som Utskottet anfört, LandtMarskalken lemnar Utrikes Ministrarne företräde dervid, dock tror jag ej, att det skulle skada, om det bestämdes, att hvarje mission finge en biljett.
Jag är förekommen af Herr Crusenstolpe, och förenar mig i hvad Grefve Frölich yttrat.
Förekommen af Herr Crusenstolpe skall jag blott, lill besvarande af Grefve Gyldenstolpes yttrande, säga, att jag sökt en naturlig gräns, ej den onaturliga af en ziffra, utan den som utgöres af antalet af hufvudstadens redaclörer.
Hvad beträffar Grefve Gyldenstolpes yttrande derom, att de biljetter, som redactörerne skulle få, skulle utdelas af LandtMarskalken, så måste jag bekänna, att jag ej så fattat stadgandet.
Jag tror, att det vore lika obe - Den 8 Mars e. tn. 9* Lagligt för LandtMarskalken att äga rätt till eu sådan protektion för vissa tidningar, sorn det vore för dessa tidningar att stå under densamma.
Jag kan ej finna att de böra Lafva annan protection än lagen.
I fall man ville stadga, alt alla tidningsutgifvare skulle Lafva plats på vår läktare, kunde det Lända aLt tidningsutgifvare, hvilka cj befattade sig med våra öfverläggningar, Lär toge sina rum, andra åhörare till förfång.
Om någon utgåfve en musikalisk eller en medicinsk tidning, ser jag ej hvarföre han framför andra medborgare skulle sitta här; ej heller utgifvaren af en modejournal, om det icke vore för att uppsnappa hvilka talare som vore på modet.
Det kunde dessutom hända, att man vände sig till HofCantzleren för att få tillståndsbref, blott såsom ständiga inträdeskort, intill dess Läktaren vore full af föregifna Tidningsutgifvare.
Dessa kunde sedan låta betala sig för uthyrande af sina inträdes-biljetler, hvilka sedan såsom eu handelsvara begagnades.
Jag måste således afstyrka inlrädes-rättigheten för ett obegränsadt antal Tidningsskrifvare; ty derigenom finge måhända ingen annan afhöra våra öfverläggningar, än corps diplomatique, som derom bringade underrättelser till främmande magter, och tidningsutgifvare, som utspridde dem bland våra egna landsmän, ulan controll af andra närvä - 9* Den 8 Mars e. m. rande opartiska män.
Jag tror, att man kunde inskränka tidningsutgifvarnes platser till 5, och låta de öfriga vara underkastade samma föreskrifter som andra åhörare.
Men, då jag förutser, att så väl vid andra punkter, som denna,en mängd anmärkningar, öfverläggningar och möjligen voteringar torde förefalla , utan någon nytta för denna Riksdag, der saken icke kommer i gång, synes mig bäst vara att Ridderskapet och Adeln uppskjuter dessa regleringar, och låter de medlemmar af Ståndet, som sammanträda nästa Riksdag, derom besluta på sätt de sjelfva för godt finna; hvilket de i alla fall lära göra, om våra föreskrifter synas dem olämpliga.
Sedan saken af oss blifvit beslutad, och sanction derå erhållen, kunde vi öfverlåta åt hvarje Riksdag att uppgöra sitt reglemente för åhörare, utan att göra något testamente i detta hänseende.
Jag tillstyrker således, att detta Memorial lägges till handlingarne.
Friherre Boye_, Fredrik:
I anledning af hvad den siste talaren yttrat, så, emedan verkeligen politiken kan blifva på modet, och modet kan blifva politiskt, hemställer jag, om det icke vore obilligt att betaga redactionen af en modejournal, att få deltaga i våra öfverläggningar.
Jag anhåller, att den äfven måtte blifva delaktig af samma rättighet, som andra tidningsutgifvare.
Jag kan ej rätt förstå llerr von Hartinansdorffs classificatiou
Den 8 Mars e. m. af åhörare, då de vore antingen sådana, som redogöra för öfverläggningarne, eller de som befinna sig här för sitt nöje.
Jag tviflar på att han kan uppgifva en annan class.
Att låta saken ligga till en annan Riksdag skulle leda derhän, att man skulle hela Riksdagen debattera om sättet, innan man kom till något resultat.
Jag befarar ej, att så många tillståndsbevis uttagas, ty om ej tidningen utgifves innan en viss tid, upphör tillståndsbrefvet att vara gällande, och jag tror ej alt man med skäl kan misstänka HofCanlzleren att låna sig till en intrig.
Ehuru jag af Herr von Ilartmansdorffs sätt att argumentera, som ådagalägger mycken munterhet, kunde hämta skäl för det påstående att äfven sådane
Tidningsredactioner som sysselsätta sig endast med lappri, hade anledning att här få inträde, hemställer jag till honom sjelf, om han icke finner olämpligheten af att en sådan fråga skulle uppstå, hvilkendera af 5 redactioner bör vara berättigad till biljett.
Jag tycker man borde kunna tillåta, att ett ombud för hvarje redaction här må finnas, och jag inbillar mig icke att redactionernes antal kan blifva så stort, att de ansåges borttaga rum på läktaren.
Det har likaledes, om jag fattat rätt, blifvit af honom framstäldt., att Ridderskapet och Adelil först vid en annan Riksdag skulle härom besluta.
Ett sådant förslag skulle vara detsamma, Den 8 Mars e. ni. sorn att säga, alt en obegränsad tid efter Riksdagens öppnande skulle förflyta innan offentlighet ägde rum, emedan det är lika probabelt att lika många och vidlyftiga öfverläggningar, som vid denna Riksdag, skulle förestå oss då öfver detta ämne, hälst Ridderskapet och Adeln då, efter 5 års frånvaro, hade samlat munnen'full.