Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
„ Nieroth.” Härom yttrade Ridd.Ulsk. i dess öfver Ridd.directtns embetsberättelse afgifna utlåt, i 4 §:h • ”Dessutom har di”rect:n, med tillämpning af 37 §:n Reg.F:n, utur matrikeln ”såsom upphörda a (fört .7 friherre- och 5 adliga atter, hvil”ka, i osäkerhet om rätta förståndet af nämnda grundlags-J, ”sådan den lydde före sista riksdag, qvarstodo bland de lill ”representation berättigade ätter.” ”DirecCn har desslikes ansett sig böra utur uppropsli”stan utesluta alla de atler, å hvilkas stamtaflor ingen perhson finnes antecknad, såsom född under loppet af de sednast ”förflutna 100 åren, och hafva, på detta sätt g friherre”ätter och 84 adliga kommit att afföras, så att antalet af nu ”lefvande ätter rätteligen borde beräknas till 7g grefvar, rg5 ”friherrar och 889 ridders- och adelsmän, tillsammans 1 16 5.” ”Utaf dessa af directm uti R. o. Ad:s matrikel sålunda ”vidtagna uteslutningar, finner Utsk. den förra grunda sig ”på 37 §:n Reg.Fms uttryckliga ordalydelse, och som den ”sednare uteslutningen leder till att förekomma en onö”dig vidlyftighet och förvillelse, utan alt derigenom förnär”ina någons lagliga rätt; så får Utsk. tillstyrka, att R. o. Ad. ”matte gilla denna direcCns åtgärd.”
Vid föredragningen häraf biföll R. o. Ad. den 2 Maj e. m. 1834 hvad Utsk. föreslagit.
Sandels:
Jag nödgas lill besvarande upptaga ett par punkter.
Hr Rosenblad har sagt, att fiiherrliga alten Sandels ej representerades vid 1823 års riksdag; den ätten representerades likväl af Frih.
Lovisin.
Cederström, har sagt det vara en besynnerlig lie t, om af 2: ne söner till en fader, som upphöjdes fiån adelsman lill friherre och sedan grefve, den ene blef friherre och den andre adelsman.
Jag kan ej deruti finna något besynnerligt, ty när stamfadren dör, blir äldste sonen grefve och den andre blir friherre.
En annan ledamot har sagt, attingen gäller för alla.
Kunna 1 1 atter anses för alla, då kan yttrandet hafva sin riktighet, men annais icke.
Det kan endast blifva fråga om dessa otter, som funnos lill före den omtalade förändringen af 3y §:n, men icke de, som sedermera tillkommit, Jag vågar anhålla om propos., att friherrliga allen Björnstjerna måtte anses berättigad att uthändiga fullmakt.
Den 23 Maj. Gr. Horn, Glaes Fredr.:
En skyldig aktning för de personers rätt, sorn anse sig förnärmade genom den 37 $:ns nnvar redaction, har uppkallat mig.
Sandels har ej funnit något orätt deruti, alt af 2lne söner lill en fader, soni blifvit upphöjd i greflig värdighet, den äldste af dessa blir baron och den andre adelsman.
Jag återkallar i minnet hvad Frih.
Cederström, äfvensom hvad jag sjelf helt nyligen yttrade, och vill detsamma nu ej upprepa, utan får endast tillägga, att Gr.
Sandels lärer förglömt, attoni den äldste af dessa bröder, eller den, som innehade den friherrliga värdigheten, fiiek en sou, så vore det denne son, och icke friherrens broder, sorn vore adelsman, och alt således farbrodren till denne son åter skulle blifva ofrälse till följd af stadgandet — ärfves man eller man i rätt nedstigande led.
Det är blott härå jag velat fästa uppmärksamheten.
Jug hoppas, att de herrar, sorn funnit sig förnärmade, mätte inse sig deruti haf-, va orätt, och att denna fråga mäste förfalla, enär jag ej ser, alt Hr Fiih. o. Landtm, kan göra en propos., som vore i rak strid med grundlagens bud.
.Sandels:
Jag vill blott yttra Iva ord.
Horn mätte hafva uppfattat min mening alldeles orätt, eller också har jag uttryckt mig mycket illa, då han trott, att jag påstått, att efter stamfadren hans äldste son skulle vara grefve, den audre baron och den tredje adelsman.
Min mening var, alt äldste sonen ärfde stamfadrens värdighet och att örn denne son hade flera söner, blef den äldste af dem friherre och den andre i ordningen adelsman.
Jag vill icke upptaga tiden, men i anledn. af hvad Hr Ridd.SecreCn uppläst rörtde afföring af vissa ätter, får jag hemställa, om det är billigt och öfverensstämmande med rättsgrunder, alt, i händelse min salig fader lefva t och bevistat sista riksdag, hvilket, sorn jag förut nämnt, han eldigt naturens ordning alltför väl kunnat göra, då jag sntit här som Frih.
Puke, jag en vacker dag fått höra, att Frih.
Puke vore afförd.
— Hvart skulle jag föras?
Hade jag på något sätt förverkat min rätt?
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då utiemnaodet af pollett till säle och slämma på Riddarhuset vid ifrågavar. tillfälle skulle strida emot 37 §:n Reg.F:n, äfvensom emot det af R. o.
Ad. den 2 Maj 18 >4 fattade beslut, då Ståndet godkände Ridd.direcl:us åtgärd att utur förteckningen öfver da lefvande ätterna utesluta friherrliga ätten björnstjerna, Hr Landtm, icke kunde framställa någon propos. till bifall eller ogillande af Ridd.Utsk:s nu anmälda åtgärd att vägra inträdespollet åt den, som företedt fullmakt af Gr.
Rjörnstjernns äldsta son; och hemställde Hr Landtm, alltså, 0111 R. o. Ad. ansåg den fråga, sorn nu varit föremål för öfverläggning, böra förfalla.
Deli n Maj 1S1 Gr.
Du (let nr min innerliga öfvertygelse, att det skett dessa i i familjer orätt, sA får jag, ej mindre a min egen ätts, än de öfriga ätternas väguar, som med min äro i samma cathegori, reservera mig emot detta behandlingssätt.
Sandels instämde i Gr.
Pukes nu afgifna reservation.
Besvärs- och Ekon.Utskts den 7 och 16 dennes på hordet lagda betänk.
N:o 18, i anleda, af väckt motion om Svenska undersålers skyldigheter, när de vilja bosätta sig eller resa utrikes, samt ntländningars rätt att inkomma och bosätta sig i Riket.
Jag anhåller att f'A fästa R. o. A:ds uppmärksamhet på åtskilliga förhållanden i afseende på det af Utsk. borttagna ansvaret för olofligt aflägsnande ur Riket utan pass.
Jag skulle förmoda, att arfsrättens förlust icke är för stort ansvar för den person, som rymmer ur Riket.
Skäl måtte finnas af gröfre beskaffenhet, dåde kunna föranleda en person att rymma ; och rymmer gör den, som reser utan pass från Riket.
Jag kan således icke annat an begära rättelse i denna del.
— Hvad åter borgens ställande beträffar för dm sorn vill resa utrikes, så instämmer jag fullkomligt med Utsk., att stadgaodena derom må försvinna; men alt borttaga ansvaret för den, som passlös bortreser, sådant kan jag icke gilla, ty detta skulle håfva till följd, om e| flera olägenheter, åtminstone den, att vederbör, myndigheter, som saknade all underrättelse livart en afviken person tagit vägen, eller 0111 deri vore lefvande, eller död, åiåge att måhända under flerfalldiga år taga vara på, förvalta och redovisa en den afvikne under liden, af hvarjehanda anledningar, tillfällen egendom.
Sådana åligganden bör man, så mycket möjligt är, undvika att påbörda auctoritelerna.
Jag anhåller 0111 uterremiss.
Dä jag varit en af ilena, som väckt motion i detta ämne, anser jag mig uppkallad att besvara Frih.
Jag tror icke det kan anses vara afgjordt, att en person, derföre att han möjligen händelsevis saknat pass, då han reste utrikes och der längre tid qvarstannat, haft en brottslig afsigt ali sig undanhålla, oell kati således ej finna annat, än att förlust af »1 fsrutl lör en sudan uraktlåtenhet vore ett alltför strängt straff Hvad åter angår det besvär, som vården om den bortovarandes egendom skulle förorsaka de offentliga auclorileterna, lärer det upphöra, om han ej i laga lid anmäler sig till dess återbekommande, och anmäler han sig dertill, så är han ej heller mera rvmd, då han åter lillstädeskoinmer; och auetoriteterna, som med arfvet tagit befattning under liden, lära väl veta alt derföre göra sig betalia.
Jag tror således, alt betänk, i denna del kan bifallas.
Snarare skulle jug önska ändring i Den aa Maj. den del deraf, som rörer ntländningars rätt att resa genom landet.
Det är otvifvelaktig!, att gästfriheten ar ett af de vackraste drag, som hedra en nations karakter, och detta karaktersdrag har af ålder varit införlifvadt med Svenska namnet; men måhända finnes likväl intet land, der utländningar på sednare lider varit underkastade flera vexationer och scandaler un just här.
Svenska nationen har så mycket mindre haft del häri, sorn allmänheten ofta icke ens kunnat få veta orsaken hvarföre utländningar blifvit förvisade härifrån; och sådant bör likväl ej ske, utan att den resande, i händelse någon slags misstanke inot honom uppstått, fått tillfälle att disculpera sig från en sådan misstanke, som kunde hafva menliga följder för hans reputation och jemväl möjligen affärs-förhållariden.
Af sådan anledn., eller för alt göra tillträdet hil och vistandet härstädes för utländningar lättare och mera betryggande, instämmer jag i begäran om återreiniss; inen då önskar jag alt Utsk. ville förändra sednare delen af sitt betänk., och icke den förra.
Jag har icke särdeles mycket att tillägga hvad jag nyss yttrade, då jag hör, att Hr Hjerta icke motsätter sig en återreiniss af detta betänkande.
Jag har ingenting emot, att Utsk. ånyo pröfva!- de skäl han nu åter framställt rör:de utländningar och deras vistande härstädes; det må vara Utsk. obetagel att dervid fästa det afseende, som anmärkningarna kunna förtjena; men rörrde första delen af betänk., i fråga hvarom han ej gillat min anmärka.
, derföre alt icke livar och enär brottslig, som utan pass reser öfver gränsen, får jag genmäla, alt sådan icke heller varit min mening, som skulle hvarje person, som passlös reser öfver gränsen, vaia en brottsling, som rymde undan straff; han kan resa i hvarjehanda ärenden, —Gud bevars! det medgifves alltför gerna; men derest han reser bort ur landet utan pass, och icke gör rätt för sig hemma, icke heller uppgifvit hvart han tager vägen eller huru länge han blir boi ta, anser jag det vara för samhället af vigt, att den författning förblifver gällande, som nu gäller, nemi. att en sådan person i och med detsamma afsagt sig sin i landet ägande arfsrätt.
Jag förnyar min anhållan örn återreiniss.
Jag har visserligen icke från början af discussionen varit närvar., men hvad jag deraf hört, gifver mig anledning att begära åtlerremiss af betänkandet.
Utsk. säger: ”äfvensom ock, på det alt berörde för*'oröning och särskilda författningar må i allt öfrigt öfver”ses, och de deruti förekommande ämnen bestämmas genom ”113'a, i oskiljaktigt sammanhang med hvarannan slående och ef”ter närvar, tidsförhållanden lämpade stadganden.”
Det är således ett öfverlemnande af Ständernes, efter min tanke, lagstiftande rätt i dessa frågor, som här tillstyrkes oss af Ekon.Utsk.; ett tillstyrkande, som så mycket mindre bort
Den ni Maj. i83 komma i fråga under en riksdag, då de förändringar, sorn af den ena Statsmakten blifvit gjorda lill förmån för vissa utländnitigars inflyttande i Riket, — jag menar Judarnes, — utan den andra Statsmaktens hörande, föranledt till anmärka:!' mot vederb. af eftertänklig beskaffenhet.
Då jag nu gör anrnärkn:r vid detta betänk., får jag tillika nämna, atl jag visserligen är ledamot af det Utsk., som uppgjort detsain*- ma, men att jag var frånvarande, då delta ämne der före- . hades, och beslutet derom fattades.
Jag får derföre nu säga min tanke, att enär Svensken icke velat göra annan inskränkning i allmänhet för utländningars ratt att i Riket inflytta, än den Rikets kyrkolag bestämmer och hvilken börjar med detta stadgande, att ”alla, som i vårt Konungarike ”bygga och bo, skola vara af den rena Evangeliska läran;” så bör också dervid förblifva, utan att några slags tillägg dervid må kunna komma i fråga, ulan att båda Statsmakterna äro öfverens om desammas ordalydelse, likasom vid frågor om stiftande af eller tillägg vid annan civil-, criminaleller kyrkolag.
Det är af sådan anledn. jag motsätter mig det förslag, som Ekon.Utsk. gjort och tillstyrkt Ständerna att antaga; och i hopp att ålerremiss beviljas, anhåller jag, att dessa mina anmärkn.T ändlligen må få åtfölja.
Jag skulle visserligen önskat, till heder för Svenska gästfriheten och till heder för den större ända af liberalitet, som utmärker vår tid, att Ekon.Ulsk:s betänk, i denna del andats någon mera billighet mot de ut landningar, som besöka vårt land.
Sverige är hittills det enda land i Europa, der en lag finnes, alt en utländning, kommen till våra gränser, der skall afvakta tillåtelse af vederbör, auetoritet, för att få fortsätta resan.
Denna författning finnes ännu, och ehuru jng känner och vet, att, lill följd af diplomatiska framställningar från åtskilliga nationers härvarande representanter, exceptioner derutinnan äga rum, än för den ena, än för den andra nationens undersåtare, existerar likväl författningen, och de främmande länders undersåtare finnas, som, ifall jag ej misstager mig, icke få resa inom Sverige utan att först hafva dertill erhållit tillstånd af Statsministern för utrikes-ärendena.
Denna lagstiftning är, efter min tanke, alldeles obehöflig, och jag anhåller, att Ekon.Utsk., i händelse betänk, återremitteras, ville närmare skärskåda ämnet och, i sammanhang med frågan om den allmänna reglering af pass-författningarna, som blifvit begärd, äfven fästa uppmärksamheten på det förhållande, att ej en så orimlig lag må qvarstå, som den, alt arfsrätt förloras, derföre att eq person reser öfver gränsen utan pass.
Någon påföljd för en sådan uraktlåtenhet må visserligen äga rum; men en så sträng, som arfsrättens förlust, kan jag för min del ingalunda medgifva.
Besvärs- och Ekon.Ulskrs betänk.
N:o 18 återremitterades. .84 Den 32 Maj.
Till pröfning företogs StatsUlskls den 9 oell 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 81, i anledn. af S. F.
Hr Rosenblad, Bernh :
Då den princip eller praxis är ganska vådlig, alt stadga nedsättning i arrende-afgifter på kronolägenheter, tillkomna i den ordning, som vederbör; skulle jag tro, att ehuru visserligen prasjudicat finnas derpå, delin utlåt borde återremitteras och arrendatorn, ifall lian icke anser sig kunna ga ut med arrendel, erhålla rättighet alt frånsäga sig detsamma och ny auction utlysas.
Längre tror jag icke man bör ga, oell vid en ny auction blir det möjligen tillfälle för tunar, arrendatorn alt få bättre villkor.
Alt på delia salt af godtycke, till följd af en eller annans recommendntion, göra ett undantag, det anser jag vara alldeles oriktigt; ly betraktar man våra häfder, tinner man hvilket skadligt inflytande godtycket vållat.
Hraf Ekenstam, Israel:
Hr Rosenblad bar utan tvifvel begått ett misstag i sitt nu afgifna yttrande.
Här ar alldeles ingen fråga om nedsättning i arrendet; tverloin säges, att arrendet är så högt det kan vara, och frågan är om detsammas bibehållande än vidare i 3o år.
Jag instämmer i den af Hr Rosenblad yttrade åsigt, alt Sländerne icke må gifva initiativet åt arrendatorer af Kronans lagenheter att söka nedsättning i arrenden, som en gång lagligen blifvit fastställda.
I ett land, der nationen förklarat sig så enhälligt mot licencer, kan jag ej tro, att Ulskts tillstyrkande kan vinna gehör.
Ali emancipation frän gällande lagar duger icke, och är obehöflig här, då hvar och en, sorn önskar prolongation af sitt arrende, kan afbida den tid, då detsamma upphör, för att sedermera få det förlängd t.
Jag anser icke, att undantag böra äga rum, hvarken för den ena eller för dea andra, ty antingen blir det ena en orättvisa eller det andra en grymhet.
Gederström, Jacob: Lika med Hr Rosenblad hänvisar äfven jag R. o. Ad. till våra häfder, för att der finna de missbruk, hvartill Ständernes beslut i dylika frågor som denna, eller om undantag för vissa personel-, föranledt i fordna dagar; dock ber jag, att, hvad detta speciella fall angår, få tillägga, att ehuru jag icke af Utsk:s utlåt, kunnat finna annat, än att arrendator Lannge väl vårdat och skött det arrenderade hemmanet, och således icke gjort mer än han efter contract verkligen är pligtig till, likväl, och om det skulle befinnas, att sådana omständigheter verkligen kunna ådagaläggas, hvarigenom Lannge vill åtaga sig att verkställa - Den aa M »j. ställa sådana förbättringar i afseende på byggnader, jördens skötsel och prydtiga anläggningar, hvaraf denna lägenhet i framtiden kan vinna ett betydligt värde för Kronan, intet hinder då bör mola å K.
Sits sida alt, för befrämjandet af en så nyttig sak, öfverlemna frågan om den begärda förlängningen af contraclet på ytterligare 3o år till Konungen, för atl, efter förutgången granskning och pröfning af villkoren och bedömmande af tiden för arbetets fullbordan, kunna meddela prolongation af ifrågavar. arrende.
Men, — omöjligen kan jag medgifva en sådan 3o års förlängning af contractet på delta nakna sätt, eller endast mot den förra arrendesummans fortfarande; ty det skulle medföra ingenting annat, än att den nuvar. arrendatorn möjligen sålde bort arrende-rättigheten för några tusen r:dr mer eller mindre, och vore fri frän all husrötebrist oell dylikt.
Jag får derföre, emedan jag ej är i tillfälle att specielt yttra mig öfver Ilr Lannge, icke heller öfvervarit målet i Kammar-colltm, begära, att detta utlåt, mätte återremitteras, på det alt Utsk. må i det blifvande betänk, närmare utreda de skäl och de garantier för lägenhetens förbättrande, som hus Sländerna kunna tala för en tillstyrkan hos K.
M. att bevilja den sökta prolongationen, emedan det ej är nog att blott säga, det arrendatorn väl vårdat och skött egendomen, ty dertill är han skyldig enligt contractet: och det kan ej ensamt verka till bifall af den sökta förmånen.
Hr af Ekenstam har mycket rätt deruti, att jag i mitt sisla yltrande begick eri irring, i afseende fi detta utlålrs föremål, men icke eu irring i utseende på principen eller i begäran om återremiss, såvida man vill hafva säkerhet vid dispositionen af Kronans lägenheter.
StatsUtsk. har här tillstyrkt prolongation af arrendet för Lunda hemman på ytterligare 3o år; det tror jag vara vådligt som ett praejudicat, ty alla arrendatorer af så beskaffade hem man kunna begära detsamma, och Kronan skulle sålunda hafva mindre god utsigt alt få mer än hvad lion tillförene haft.
Jag begär återremiss på detta utlåtande.
På grund afhvad StatsUlsk. anfört, skulle jag, för min del, vara färdig tillstyrka fortfarandet af delta arrende; men det faller sig svårt för Ständerna att ingå i pröfning af och kunna bestämma sig i sådana detalj-frågor som denna; hvarföre jag skulle tro det rättast vara, att, då sådana casus inträffa att skäl till bifall kunna vara för handen, StatsUtsk. föreslog
Ständerna att för sin del besluta att öfverlemna frågan till K.
M. att, efter vederböra hörande, bevilja prolongation af arrendetiden, då Ständerne i öfrigt icke hade något deremot, och att Ständerne måtte slippa att ingå i dessa detalj-frågor, som blifva svåra, om ej 7 H, 24 186 - >■ K* Igt D c 11 M » j. omöjliga, att Pält afgöra.
Jag anser, att sJsäl kunna tala för fortfarande åf elt sådant arrende sorn detta, utan anställande af' ny arrende-auction; men dessa skäl tror jag att Sländerne hafva ganska svårt att pröfva, och att således sakens rätta skick påkallar, att Sländerne, då de dertill finna anledn., säga, att de, för sin del, jcke hafva något deremot, men öfverlemna frågans slutliga afgörande till K.
M. för att, sedan vederbör, hörde blifvit, densamma afgöra.
Här säges väl, att Konungens Bef:h:de tiljslyrkt ansökningen; och det synes; sorn -hade SlatsUtsk. derpå grundat sitt tillstyrkande; men det säges icke hvad Kammar-colhm deröfver yttrat, då likväl denna aucloritet hufvudsakligen tillkommer att vårda Kronans tillhörigheter.
Jag förenar mig således i begäran om atén emiss.
Hr Sandelhjelm, Paul: Sedan vid förra riksdagen åtgärder blifvit vidtagna, sorn grunder för utarrenderande af kungsgårdar och andra kronolägenheter, samt hvad i den delen är vordet beSlutadt genom allmänna författningar och reglementen blifvit promulgeradt, så att samtlige
Sveriges innebyggare hafva sig att derefter rätta; tror jag icke, att undantag derutinnan, på sätt föreslaget blifvit, kan ske och af Ständerna beslutas, synnerligast sorn dylika frågor äro af administrativ natur.
Jag kan visserligen inse det fördelaktiga för Kronan ätt fä en ordentlig och skicklig arrendator vid arrendetidens slut bibehållen vid hemmanet; men man kan likväl icke påräkna, att, oaktadt han erhöll prolongation innan arrendetiden lupit till ända, han ändå skulle vid hemmanet qvarstanna.
Ilan kunde nemi., sorn förut ur sagdt, öfverlemna det prolongerade arrendet åt någon annan , hvilket 'ej kan förekommas, och således vore ändamålet förfelad t.
Dessutom troi jag, att om en sådan förmån, sorn den StatsUlsk. tillstyrkt för så väl denna som åtskilliga andra arrendatorer af kronolägenheter inom Stockholms län, dem skulLe: tillerkännas, skulle ufven sådane arrendatorer i det öfriga Riket anse sig berättigade till samma förmåner, och på lika goda skäl som den ifrågavar. arrendatorn och de flere, till hvilkas ansökningar SlatsUtsk. lemna! sitt bifall, men hvarom belänkandena ännu icke äro föredragna.
Öfver alla sådana ansökningar skulle Sländerne ej hinna att sig yttra, i anseende till den pröfning, som för hvarje särskildt fall mäste föregå; men jag ville likväl säga, att om Sländerne skulle, för deras del, finna nödigt och nyttigt, att sådana förmåner beviljades, eller att dispense från författn. medgåfves i fråga om ny auctions utlysande vid arrendetidens slut åt vissa arrendatorer, som utmärkt sig genom bättre häfd af Kronans jord, genom uppförandet af - prydligare boningshus, m. e. o. genom hvad slags förbättringar som helst, hvaraf Kronan finge fördel; så borde Ständernc öfverlemna till K.
M. att derom, efter vissa grun - Deu 22 Maj. der och sig företeende omständigheter, förordna samt beslutet derom allmänheten genom allm. kungörelser meddela.
Ett allmängörande af ett sådant beslut skulle, efter min förmening , Verka fördelaktigt på häfden af Kronans jord och medföra rättigheten för de arrendatorer af kronolägenheter, sorn äro i samma ställning med de ifrågavar., att kunna göra sina rättigheter gällande, naturligtvis .efter förutgången undersökning.
Jag anhåller om återremiss, och att dessa mina anmärkningar må densamma till SlatsUtsk. åtfölja.
Lika med Hr Lagerhjelm inser jag, att Ständerne och deras Utsk. befinna sig på ett ganska farligt gebit vid de tillfällen, då de skola pröfva och afgöra frågor om undantag från gällande författningar; men detta föranleder mig hufvudsakligen till det omdöme, att det vöre särdeles nyttigt, arn Konungen icke till Ständerna öfverlemnade sådana ansökningar som den ifrågavar.
, utan att tillika hafva pröfva! och erkänt deras billighet.
Jag måste således betrakta sjelfva öfverlemnandet af en sadan ansökning som ett förord tili densamma från Konungens sida; ty Konungen måste väl icke anses vara förbunden att till Ständerna öfverlemna hvarje enskild persons ansökning; men då sådant sker, matte det bevisa, att Konungen godkänner de förebragta skälen, ehuru Konungen ej ensam kan fatta sitt höga beslut.
Att aldrig några undantag från gällande författningar borde äga rum, det är åter en princip, hvaruti jag ej kan instämma; i sjelfva criminal-Iagstiftningen finna vi ju leuteration stadgad.
Lagstiftningen rörtde Kronans egendomar bör visserligen vara sträng, men någon gång fordra nyttan och nödvändigheten att undantag äfven der äga rum.
Skälen till dessa undantag, mine herrar! förefinnas efter min åsigt mera i afseende å lägenheter, sorn äro närmast Slockholm belägna, än i landsorterna.
De förras värden utgöras mera af de byggnader och smakfulla anläggningar, som blifvit påkostade för att bereda en angenäm vistelseort åt stadsboerne under sommarmånaderna, än i jordens häfdande och afkastning.
Under sådana förhållanden kan det vara icke blott billigt, utan äfven förenadt med Kronans verkliga fördel, alt prolongera contractena utöfver den bestämda tiden.
Jag föreställer mig — ehuru jag ej handlagt detta ärende eller några andra af samma beskaffenhet med någon speciel uppmärksamhet — att ungefärligen dessa skäl, jemte det StatsUtsk. ansett, att handlingarnas öfverlemnande innefattade ett förord från Konungens sida, föranledt StatsUtsk. att tillstyrka Ständerna att lemna sitt bifall till så väl denna, som några andra likartade ansökningar.
Jag skulle vilja betrakta denna fråga från en högre synpunkt, den nemi. alt man i allmän - i88
D« ii a3 1V1 aj. het bör akta sig för s. k. dispenser eller undantagslagar.
Är det så, att Ständerne önska, att Konungen icke i allmänhet må utfärda några undantagslagar, så böra också Ständerne derföre taga sig noga tillvara i allt hvad på deni beror.