Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter i Statsrådet erhållen kunskap derom, alt Waxholms fästning befanns i det förfallna skick, alt densamma, icke i någon mån kunde uppfylla dess ändamål, att försvara, inloppet tili hufvudstadeu och såmedelst betrygga densamma 84 Den i Juli f. in - för ett fiendtligt anfall; och sedan plan till fästningens iståndsättande blifvit uppgjord och framlagd, tillstyrkte jag användandet för detta ändamål af den till Rikets försvar bestämda andel af lilla creditivet.
Jag hade icke förutsett det anmälda behofvet, och sådant torde ej böra läggas mig till last.
Jag ansåg också ingenting angelägnare, än att få detta behof så skyndsamt som möjligt afhjelpt, och jag tvekade icke att tillstyrka användandet af den enda tillgång, som fanns, och som icke var för något annat ändamål erforderlig.
Jag vill icke tro alt jag skall anses hafva derigenom åsidosatt Rikets sannskyldiga nytta, om än creditivets användande för detta ändamål icke varit af R.
St. afsedt.
Det har i 4-^-dje punkten blifvit anmärkt, att, å öfverskotten af Sveriges bidrag till handels- och sjöfarts-fonden, dispositioner blifvit gjorda, utan att, på sätt R.
St. begärt, Commerce-colltm samt
Handels-societeterna i de större stapelstäderna blifvit hörda.
Sådana dispositioner hafva blifvit af mig tillstyrkta, den 16 Nov. i838 och den 5 Oct. i83g, den förra gången till ett belopp af 2,5oo r:dr.
Hamb. b:co, såsom tractamente under ett år åt en i Södra Amerika bosatt Svensk man, som anbefalldes att företaga en resa till Venezuela och derifrån meddela underrättelser om der var. commerciella och politiska förhållanden, samt jemväl att söka enahanda upplysningar i afseende på andra uppgifna stater; och den sednare gången till ett lika belopp för samma ändamål, dock med föreskrift, att arfvodet skulle under ett års tid qvartaliter utbetalas, såvida icke general-consulsbeställningen i Caraccas blefve före årets utgång tillsatt, då arfvodet genast skulle upphöra.
M. förut hade förklarat, att det af R.
St. begärda Commerce-collegii och Handels-societeternas hörande skulle äga rum, der K.
M. pröfvade nödigt att deras yttrande inhemta; och jag fann mig, utan sådant yttrande, kunna bedomina, att det skulle vara af vigt för Svenska handeln, alt de åsyftade upplysningarna vunnes, helst inga liandelsrelationer mellan Sverige och de uppgifna orterna förut existerat: ansåg jag mig icke åsidosätta Rikets sannskyldiga nytta, då jag tillstyrkte K. M:s beslut i ämnet.
Bland de i 47;de punkten anmärkta beslut i afseende på Trollhätte-canaleos utvidgning, förekommer blott ett, hvartill jag med mitt tillstyrkande bidragit, nemi. det. hvarigenom K. M. samtyckte , att , då omständigheterna så fordrade, den gamla Trollhälte-canalen finge, för ombyggnadsarbetets fortgång, från och med år i83g hållas slängd , från d. i Nov. det ena till d. 3o April det andra året , hvarom kungörelse för hvarje år borde af directionen för det nya canal-bolaget utfärdas.
Enär en betydlig del af Trollhälte-canalen går genom berg, der utvidgningen måste ske genom sprängning, hvilken icke kan verkställas under det caualen för skeppsfarten hål - Den i Juli f. m. 85 les öppen, måste ermålen , om ändamålet skulle vinnas , någon tid hållas stängd; och för arbetets fullbordande inom elen bestämda tiden af 7 år, var det nödvändigt, att arbetet oafbrutet fortsattes.
Således borde den tid, då slussbyggnad icke kunde verkställas, användas till bergsprängning.
Att slussbyggnadsarbetet icke kunde med arbetscommenderingen börja förrän den 1 Maj, eller fortsättas längre än till d. 1 Nov.
, borde väl i allmänhet antagas, äfvensom att segelfarten under den öfriga tiden skulle i anseende till vintern upphöra.
Att annat förhållande något år kunde inträffa, förutsägs väl; men för bolaget, som skulle öfvertaga arbetet, var det nödvändigt att i förväg veta hvilken tid, som finge till det ena eller andra arbetet användas.
Om , genom ifråga var. beslut, det inträffat, att binder af den medgifna stängningen uppstått för segelfarten , då den annars kunnat fortsättas, torde sådant böra anses af ringa vigt, i jemförelse mot den större fördel för trafiken, som genom arbetets hastigare fullbordan vinnes, och i allt fall må förhållandet i denna del icke rättfärdiga det omdöme, att Konungens rådgifvare vid detta nationalföretags behandling icke iakttagit den omhugsan, som dess vigt förtjent.
Anmärkntn i 49:^e punkten afser rådslagen i fråga om de betydliga utgifter, hvilka de år 1838 i hufvudstaden vidtagna militäriska anstalter förorsakat, dervid Konungens rådgifvare dels tillstyrkt, dels icke bestämdt afstyrkt dessa utgifter, utan att ens begära någon upplysning om dessa anstalters anledning; samt, då Konungen slutligen uppgaf denna anledn. vara de i hufvudstaden förefallna oordningar, genom deras tystnad erkänt riktigheten af H.
M:s tanke om dessa oordningars farliga beskaffenhet, ehuru de vid intet föregtde tillfälle ansett sin pligt fordra någon framställning om nödvändigheten af och medlen till landets räddning utur denna ställning.
Jag förbigår den sednare delen af anmärkn:n.
Utsk. har alltför litet utredt det förmenta sammanhanget emellan landels ställning och de fridstörande uppträdena i hufvudstaden , för att jag skulle våga inlåta mig i någon förklaring rörtde denna del af anmärkntn.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att det icke tillhör Statsrådet att pröfva Konungens i commandoväg fattade och i verket satta beslut, och att således Statsrådets tystnad icke får tydas som hvarken gillande eller ogillande af Konungens tankar.
I afseende åter på utgifterna, så finnes jag hafva, vid särskildta tillfällen, tillstyrkt besluten om anvisande af medel till betäckande af kostnaderna för truppernas underhåll m. m.
Såsom frånvar., då oordningarna egentligen kunde anses hafva tagit sin början, kunde jag icke bedömma förhållandet då ; men de fortforo efter min återkomst till hufvudsladen, och ehuru de för mitt omdöme icke syntes vara af ueu betänkligaste art, ansåg jag dock lugnets upprätthål - 86
Den i Juli f. ni. lande i liufvudstaden vara af större vigt, än att det borde, för besparing af en icke särdeles betydlig utgift, i vidsträcktare mån än sorn redan ägt runi, äfventyras.
Jag kunde icke åtaga mig ansvaret för någon uraktlåtenhet i detta hänseende, då jag icke kunde ansvara derför, att det redan ådagalagda föraktet för lag och ordning skulle, genom närvaron af blott den vanliga garnisonen och den alltför ringa polispersonalen, hindras att öfvergå lill ännu vådligare utbrott af öfverdåd och våldsamhet.
Uti 5i:sta punkten anmärkes bland annat det jemväl af mig tillstyrkta beslutet, att utgifvandet af den officiella tidningen icke borde, vid det ingångna contractels slut, till Svenska Academien återlemnas, utan att det skulle åt Hofcancellers-embetet uppdragas, att med vederbör, betinga de blifvande villkoren och, förrän uppsägningstiden inträffade, inkomma med fullständigt förslag i ämnet.
Äfven för den, som icke med nöje läser Statstidningen, skall det blifva svårt att i detta tillstyrkande finna något åsidosättande af Räkets sannskyldiga nytta.
Anmärkntn i 52ta punkten synes afse ett klander af rådgifvarnes uraktlåtenhet att ingå uti och närmare utveckla ett af K.
M. sjelf framstäldt förslag om den K. theaterns förvandling till en national-tlieater, ehuru theaterns skuld, vid medlet af år 1837, oberäknadt 10,000 r:dr, som i834 af Staten försträcktes, öfversteg gi,ooo r:dr, och att rådgifvarne i stället tillstyrkt theaterns bibehållande i dess dåvar. skick, hvarigenom Staten skall blifvit inledd i högst betydliga utgifter för en inrättning, som bör bära sig sjelf, och kan det så snart den måste.
Jag får bekänna, dels att jag först vid genomläsningen af förevar, betänk, erfarit, att K.
M. täckts framställa i Statsrådet ett förslag i ett ämne, der H.
M. hade rätt att besluta, dels att jag icke rätt fattar skilnaden emellan en kunglig och en national-theater i Sverige; men jag har icke deltagit i något utlåt, om K.
M:s förslag eller om theaterns bibehållande i dess förra skick.
Jag har endast vid åtskilliga tillfällen deltagit i tillstyrkanden , att , medelst anslag af extra-utgiftsmedlen, reglera K. theaterns skulder; och som denna åtgärd blir föremål för Riksrättens pröfning, afhåller jag mig för närvar, från allt yttrande härom.
Utsk. anmäler i öytde punkten, att Utsk. funnit sig böra under tilltal inför Riksrätt ställa dem bland Konungens rådgifvare, hvilka , i kraft af deras embete , måst äga kunskap om cabinetts-cassans den 7 Nov. 182.6 inledda borgensförbindelse, för uraktlåtenhet, att, vid beslutens fattande om K. M:s till R.
St. eller deras StatsUtsk. vid sist hållna och innevar. riksdag afgifvande nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, erinra derom, alt, enl.
Reg.Frns 58 §, i samma propos. äfven böra uppgifvas statsverkets skulder; hvarjemte Utsk, emot öfriga rådgifvare anmärker, att flera Den i Juli f. tu. 87 anledntr bott väcka deras uppmärksamhet på sannolikheten af en sådan skuldsättning och förmå dem, att, vid nämnda tillfällen, antingen till prot anmäla hvad de möjligen haft sig bekant, eller åtminstone affordra dem bland Statsrådets ledamöter, hvilka ägde kännedom om förhållandet, en fullständig och tillförlitlig uppgift derom.
Denna nnmärkn. är i sanning anmärkningsvärd.
Utsk. uppgifver icke hvilka de anledntr varit, som bort väcka rådgifvarnes uppmärksamhet på sannolikheten af cabinettscassans skuldsättning; och jag har hvarken haft kännedom om denna skuldsättning eller någon anledn. att misstänka den, enär cabinetts-cassans utgifter, under en längre tid, icke blifvit ökade, och de af extra-utgiftsmedlen till nämnda cassa lemnade bidrag icke öfverstigit hvad som, långt före mitt inträde i Statsrådet, för samma föremål varit använda Jag har således ingenting kunnat till prot. anmäla om denna för mig okända och ännu alldeles outredda skuldsättning, och jag har af grundlagens föreskrifter icke kunnat hemta någon anledn. för en Statsråds-ledamot att affordra Utrikes Statsministern en upplysning om cabinetts-cassans tillstånd, eller någon skyldighet för honom att en sådan i Statsrådet meddela, enär cabinetts-cassans förvaltning icke beror af K.
M:s beslut i Statsrådet.
I den 58:de punkten anmärkes, att Konungens rådgifvare fortfarit att gifva H. M. råd, ehuru deras råd hos H. M. njutit så litet förtroende, att H.
M. till ett högt embete och deltagande i en del af de inför H.
M. hållna rådslag förordnat en man, som rudgifvarne, af särskildta uppgifna skäl, ansett dertill icke tjenlig.
Denna anmärkn. synes åsyfta, att Konungens rådgifvare, då K.
M. fattade ett emot deras mening stridande beslut, bort nedlägga deras embeten.
Då likväl Reg.Frn i 9 §:n inskränker Statsrådens pligt till att yttra och förklara sina meningar, samt att, der Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot Reg.Fm eller Rikets allmänna lag, deremot göra kraftiga föreställningar, men icke på något ställe omförmäler embetets nedläggande såsom pligt för någon annan, än den föredragande, då han finnér sig böra vägra contrasignation; skulle en sådan åtgärd af en blott rådgifvande ledamot af Statsrådet icke stå tillsammans med en riktig uppfattning af vår grundlags anda.
Uti 5g:de punkten anmärkes, att, sedan Konungens rådgifvare afstyrkt bifall till ett framstäldt förslag, att till lugnets tryggande i hufvudstaden, återköpa några från Kronans förråd åt enskild man sålda gevär, de stillatigande afbört K.
M:s i ämnet tillkännagifna särskildta förordnande, och icke, på sätt g §:n Reg.Ftn föreskrifver, uttryckligen förklarat sin mening, och ännu mindre fästat K.
M:s uppmärksamhet på de af Utsk. antydda följderna af det fhtlade beslutet.
Utsk. medgifver dock, att rådgifvarnes afstyrkande yttrande vörtde 88 Den i J u 1 i f. m. <let förstnämnda förslaget kunde anses såsom ett bevis, att de icke delat K.
M:s tanke om de af K.
M. beslutade föreskrifters nödvändighet.
Jag förmodar, att Coust.Utsk:s ledamöter af egen erfarenhet veta, att, der prot. vid en öfverläggning föres, detsamma icke fullständigt upptager hvarje yttrande, som fälles; och Utsk., som i dess betänk, förutsatt hvarjehanda, som protocollerna ieke innehålla, skulle väl oek här kunnat förutsätta, att K.
M:s beslut icke tillkom utan en föregtde discussion, ehuru rådgifvarne, som redan förklarat deras mening i afseende på den egentliga frågan, och funno K.
M:s beslut icke uppenbarligen strida emot Reg.Fm eller Rikets allmänna lag, trodde sig här kunna iakttaga den grannlagenhet, att icke i prot. införa en mening, som skulle innefattat ett ogillande af K.
M:s tillkännagifna tanke och beslut.
Utsk. anmärker i 6o:de punkten, att i flera frågor rådgifvarnes föreställningar hafva saknat den bestämdhet och det eftertryck, som folket har rätt att vänta af de män, hvilka åtagit sig ett så ansvarsfullt kall.
De exempel, sorn i afseende på mitt förhållande i detta afseende förekomma, äro : 1:0 K.
M. beslöt inrättandet af en extra-reseinspectorstjenst vid Tullverket, sedan jag sådant afstyrkt.
Generaltullstyrelsen anmälde, i följd häraf, en person till emottagande af denna tjenst, och Konungens rådgifvare förklarade sig ingenting hafva att erinra emot denna person, hvilken också af Konungen utnämndes; 2:0
En embetsman vid postverket begärde, sedan en åtnjuten sportelinkomst upphört, en årlig, deremot svarande ersättning af postmedlen.
Rådgifvarne afstyrkte bifall, som likväl af K. M. lemnades. 3:o K. M. beslöt, emot rådgifvarnes afstyrkande, en förändrad disposition af en i project-staten för 4;de liufvudtiteln uppförd summa. 4:°
Ett canalbolag hade anhållit om fortfarande bidrag af statsmedlen til! räntans godtgörande för ett åt en dess större verkstad af Landtbruks-academien meddeladt lån.
Rådgifvarne afstyrkte, men K. M. biföll.
Att rådgifvarnes afstyrkande i de tre sednare frågorna saknat bestämdhet, kan icke med fog sägas.
Ett nej, ehuru kort, är bestämdt; och grundlagen föreskrifver icke, att rådgifvarnes meningar skola framställas med något särskildt eftertryck, och vill icke, att de skola antaga form af föreställningar, utom när öfverträdelse af grundlag eller allmän Jag är i fråga.
Ilvad det första af de anförda målen angår, kunde icke något annat yttrande komma i fråga, än om personen; och i sådant fall nödgas man ofta inskränka sitt omdöme dertill, att man icke har något att erinra mot den, man icke noga känner, och om hvilken man åtminstone icke känner något klundervärdt.
Sådant var här förhållandet.
Den i Juli f. m.
Jag har tili sökt utreda förhållandet i afseende på de punkter, der Utskis anmärkn:r kunnat anses röra mig, såsom i de omförmälda ärendenas behandling deltagande; och om R. o. Ad. behagat åt det anförda lemna någon uppmärksamhet, torde det finnas, att en stor del af de anmärkta åtgärderna hvarken angått allmänna mått och steg, eller varit af den vigt, att deras afgörande kunnat hafva något inflytande på landets väl, samt att i allmänhet det utredda förhållandet icke vittnar om sådant åsidosättande af Rikets sannskyldiga nytta eller om sådan oskicklighet i rådslagen, som Utsk. velat med dess, under åberopande af ag §:n Riksd.Ordn. och 107 §:n Reg.F:n, framställda anmärkntr antyda.
Misstag kunna äga rum; felaktiga åsigter kunna göra sig gällande för öfvertygelse!), och beslut kunna medföra följder, dem man ieke förutsett; men sådant förtjenar icke att stämplas såsom bristande nit för fosterlandets väl, eller såsom oförmåga att bedömma hvad detta kräfver; aldraminst då fråga är om rådgifvare, som haft förpligtelsen att yttra sig öfver alla förekommande regerings-ärenden, ehuru dessa till mängd och föremål
Uro alltför måogfalldiga, för att någon skulle finnas, som ägde den fullständiga insigt i detaljen af alla lagstiftningens och administrationens grenar, att hans omdöme i hvarje ämne skulle vara ofelbart.
Jag emotser af R. o. Ad. ett rättvist omdöme, och är trygg i medvetandet, att mitt fäderneslands bästa varit föremålet för mina bemödanden, att jag icke saknat förmåga att dertill medverka, och att jag samvetsgrannt iakttagit grundlagarnes föreskrifter, utan tydning efter enskilda åsigter.
Då många ledamöter ännu anmält sig att i detta ämne få ordet, och tiden var långt framliden, beslöt R. o. Ad., att till eftermiddagen uppskjuta fortsättningen af delta måls pröfning. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till 4 e> m*
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 9 12 9°
Den i Juli c. in.
Just. i prot.utdr. för denna dag f. m.
Nordenfalk anmält sig om några dagar vara nödsakad att för någon så lång tid, att ledighet från Utsk. icke finge honom derunder beviljas, afresa från riksdagen, hvarföre han afsagt sig sin befattning såsom ledamot i BancoUtsk.; hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla hans tillika gjorda anhållan att det oaktadt blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf äfven, att Hr von Qvanten, Carl, afsagt sig det rum i StatsUtsk., hvartill han blifvit vald under den åt en ledamot lemnade ledighet; och anmodade Hr Landtm.
Hrr Electorer att vid det blifvande sammanträdet utse en ledamot i StatsUtsk., för att inträda under beviljad ledighet, samt en ledamot i BancoUtskottet.
Fortsattes den på f. m. började pröfningen af Const.- Utskts den 10 och 17 sistl.
Juni på bordet lagda meni.
N:o i3, angtde anmärkn.T, gjorda under granskningen af Statsrådets prot., samt af samma Utsk:s den 20 sistl.
Juni på hordet lagda mern.
N:o 17, med rättelse i Utsk:s mern.
N:o i3, bilagan.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Const.Utsk. anmärker, att brefföring blifvit ångbåtar och diligencer förment.
Regeringars postanslalter äro omöjliga utan sådana förbud, och skulle uppenbarligen icke bära sig.
Conseqvent vore då, att K.
Postverket hos oss indroges.
Men utan ifrågavar. förbud skulle icke heller enskilda brefpost-entreprenader kunna bära sig.
I alla civilicerade länder har längesedan blifvit insedt, att örn brefposten icke är och förblifver ett lagligt monopolium af exclusivaste beskaffenhet, kan allmänheten icke äga den så maktpåliggande säkerheten, så väl för sjelfva brefven, som för correspondancens regelmessiga, skyndsamma och i alla afseende behöriga förskaffande; och i de friaste länder blifva t. o. m. enskilde resande visiterade och pliktfällde, om de beträdas med brefföring.
De af Const.Utsk. anmärkta förbuden äro oundgängliga och således högst behöriga.
Const.Utsk. anmärker Regeringens beslut rör:de nya Den i Juli c. m. 9i Trollhälte-canal.
Alltsedan 1833 har jag begagnat hvarje tillfälle att å högre ort förorda detta företag; och jag tror att, jemte min aflidne sä fosterländskt sinnade vän, Gr.
Axel Rosen, har jag, 1834 vid riksdagen, väsendtligen bidragit till beredandet af det beslut, hvarmedelst åt
Regeringen öfverlemnades att för ändamålet anlita handels- och sjöfartsfonden.
Deraf anser jag mig förpliglad till ämnets utveckling och till ärendets försvar; ty det är icke min art att inför offentligheten lemna i sticket hvad jag i enskild väg befordrat.
Länge hafva vi besjungit de båda håfvens förening, medelst Sveriges ’’blåa band”.
Med många artiklar derom har jag sjelf rosat oss i utländska blad.
Men, vi hafva anliciperat.
Tvänne haf kunna icke sägas förenade genom en canal, på hvilken trafikeras medelst omlastning.
En sådan canal är endast en mer eller mindre intressant inrikes communication.
Nu först bl ifver ifrågavar. canal-linie hvad den länge hetat; och dermed hildas
Riket ett obestridligt och obestridt politiskt, militäriskt och commercielt gagn, — nu nemi. när skeppslaster snart, utan rubbning, blifva flyttade ur det ena hafvet i det andra, och en stor transito genom Sverige öppnad; — och likväl möttes delta företag med ovilja, som före denna riksdag uttalade sig.
Jag sade före riksdagen; ty inom detta rum har jag om saken icke hört annat än uttryck af upplyst gillande.
Endast medlen och formen äro i fråga.
De klandrade anmärkntr, hvilka, dels inom Stånden, dels genom pressen sports, äro: 1:0 Canal-linien emellan Nordsjön och Östersjön förvaltas icke af en och samma di reel ion.
Skäl för denna förening hafva aldrig blifvit uppgifna; och jag anser, att inga finnas.
Enär båda canalerna lyda under en Regering, finnes hos denna all nödig concentration och all önsklig enhet i ledningen af denna canalisationens ärenden. 2:0 Gamla Trollhätte-canal b i be hålles icke.
Dertill finnes ett skäl så peremtoriskt, att flera icke skulle behöfvas.
En del af gamla canalen och af dess betydligaste slussar, (såsom exempelvis vid Brinkebergs slussar) blifva nemi. af den nya dränkta.
Men dertill kommer, att enär trafiken på nya canalen blifver ojemförligen fördelaktigare, och Svenska industrien måste tilltros den måttliga grad af verksamhet, att hela den på canal-linien trafikerande flottan, inom kortaste behöfliga tid, ombygges efter de större dimensioner Götha canal äger ocH nya Trollhätte canal erhåller, blifver den gamla ofarbar för dessa nya skepp och obehöflig för trafiken.
— Likväl, och enär denna sistnämnda farled, under vissa möjligen inträffande exceptionella förhållanden, kan såsom surrogat blifva nyttig, har nya bolaget, ehuru dertill ingalunda förpligtadt, utföst sig alt underhålla denna sin egendom.
I hvad denna och flera anmärkta för - 9* Den i Juli e. m. hållanden i öfrigt angår, hänvisar jag den noggrannare forskningen till nya bolagets underd. inemor., hvilket finnes in ertenso aftryckt i hihanget till AftonLdadet för den 14 Mars 183g. 3:o
De namnkunniga accepterna; denna så högst obetydliga omständighet, hvilken väckt ett så sällsamt uppseende!
— Det är ju blott under en enda synpunkt, den af säkerheten för Statens medel, frågan om dessa accepter kunnat äga någon financiel vigtighet.
Men Statens medel voro ju, genom eontractet med bolaget, som försäkrat detta om uppbärandet å handels- och sjöfar ts-fondeu af de anslagna summor, redan så fullkomligen engagerade som statsmedel möjligen kunna någonsin blifva, och blefvo det således icke i ringaste mån derutöfver, genom de, medelst K. brefvet af 2 Februari 1838, för 7 år anbefallda aeceptationer, och hade lika litet blifvit det, om dessa, enligt första uppränningen, på en gång för alla 25 åren blifvit beviljade.
Lika litet som ett handelshus blifver ytterligare förbundet genom sin casseurs aeceptationer, lika litet ökas Statens förbindelse, derigenom att Regeringens dispositioner accepteras af dess tjenare; af ett embetsverk, som icke existerar längre än Konungen vill, och som redan icke fanns, om H. M. funnit för godt att, på sätt R.
St. föreslagit, till Commerce-colUtn öfverlemna styrelsen af handels- och sjöfarts-fonden.
Men — ”om bolaget icke uppfyller sina förbindelser i anseende ”till canal-arbetets fortgång och beskaffenhet?”
— Då rapporteras sådant af de inspections-officerare, hvilka styrelsen öfver hamnbyggnader årligen utsänder; och de lemnade accepterna honoreras icke; ty de åberopa K. brefvet, som åberopar eontractet, hvilkels brytande på bolagets sida löser Kronan ifrån sina förbindelser.
Ett af två således, bolaget uppfyller sina förbindelser, och då har Staten för sina penningar den canal Staten beställt, och sådan den beställts; eller uppfyller bolaget icke sina förbindelser, och då är Staten de sina qvitt och behåller sina penningar.
”Men, säkerheten då för redan honorerade accepter?”
Denna finnes contractsenligt och öfverflödigt i gamla canalen, hvars adier, inköpta af nya bolaget för circa 42o,ooo rtdr b:co, ligga deponerade i Stats-cont.; i denna gamla canals årliga afkastning af circa 75,000 r:dr b:co netto; och, och till ytterligare öfverflöd, i nya bolagets arbeten, jord, byggnader och inventarier.
”Men, enar detta accepterande är så likgilligt "för Staten, huru kunde det vara för bolaget så v ig t ig t ?”
Jo, genom sin egenskap alt göra obligationerna transportabla ifrån man till man, och såmedelst begärligare.
Accepten gifver visshet alt medlen icke blifva till obehörig man disponerade; och många af oss, mine herrar! minnas ju hurusom, i vår ungdom, de hjelpsamma af båda trosbekännelserna förbehöllo sig reg:ts-qvartermästarens accept, utan att vi funno oss deraf sårade.
Den i Juli e. m. 93
Men ofvannämnda för 7 år, och således för en tid längre än den sora återstod till riksdag, iemnade accepter äro äfven såsom grundlagsvidriga anmärkta.
Att Ständer, icke annorlunda än grundlagen uttryckligen föreskrifvit, bindas af äldre riksd.beslut , är en grundsats, som hör lill sjelfva väsendet af det representativa statsskicket, som annars icke vore sannt representativt.
Men det finnes något , som begränsar bruket af all rättighet.