Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Intendenten vid Allmänna Barnhuset Theodor Sandströms efterlemnade enka och barn anvisa ett årligt pensionsbelopp å Allmänna Indragnings-Stalen, är det för mig, som deltagit uti Barnlius-inrättningens Styrelse under hela den tid Intendenten Sandström egnat samma inrättning sitt verksamma biträde, en angenäm pligt att vitsorda den utmärkta omtanka, skicklighet och oegennytta, hvarpå Intendenten Sandström gaf de mest ojäfaktiga prof, och hvarigenom han i. betydlig mån bidragit, till de gynsamma resultater Inrättningen må anses lemna.
Denna verksamhet afbröts likväl snart genom en förtidig död; men ehuru Intendenten Sandström icke manga år fick gagna Barnhus-Inrättningen, har han likväl i dess förvaltning nedlagt tillräckliga förtjenster, för att hans obemedlade enka och barn må hysa anspråk på någon välvilja. R.
St. hafva vid sednaste och innevrde riksdag frikostigt understött Allmänna Barnhuset, hvilken Inrättning ock, jag vågar påstå det, har en ganska vigtig bestämmelse att upfylla.
Måtte R.
St. härtill lägga att förtjenster om Barnhuset böra af samhället erkännas.
Jag tillstyrker återremiss af Utlåt, och önskar att något mindre pensionsbelopp måtte Intendenten Sandströms enka tillerkännas.
St., enligt min åsigt, inkommit pä en ganska vådlig afväg, då de tid efter annan nödgas att, till följd af enskildta riksdagsmäns motioner, debattera och besluta i frågor rör:de pensioner åt allidne personers enkor och barn, det har jag redan förut vid åtskilliga tillfällen haft äran att inför R. o. Ad. tillkännagifva.
Jag har också alltid upträdt såsom motståndare mot dylika anslags beviljande, icke derföre att jag hyst någon obenägenhet emot de ifrägakomne personerne, utan derföre att jag i allmänhet ansett det vara högst betänkligt att uppmuntra detta sätt att förskaffa understöd åt aflidne tjenstemäns eller andra mer eller mindre förtjente personers hustrur och barn.
Jag anser mig äfven vid delta tillfälle böra vidhålla denna grundsats och yrkar således bifall till Utlåt.
Utan att här vilja ingå i något bedömande af Intendenten Sandströms mer eller mindre förtjenst om det Allmänna Barn - Ben 21 Juli. huset, ber jag blott att få nämna, att Sandström endast under en kortare tidrymd — jag tror något mera ån ett år — bestridde Intendents-befattningen vid nämnde inrättning.
Denna tjenst är icke någon allmän befattning.
Blig synes således att, ifall R.
St. skulle vilja sträcka deras gifmildhet så långt, att pension beviljas åt Sandströms enka och barn, någon gräns för R.
St:s frikostighet ej finnes.
Jag anser det väl vara ganska naturligt, att en af Barnhus-Direktionens ledamöter funnit sig upmanad att vid detta tillfälle vitsorda Sandströms förtjenster, hvilka jag ingalunda vill bestrida, men jag tror likväl, att Staten hvarken kan eller bör bevilja den ifrågav:de pensionen, ty pensionerandet af tjenstemännen vid Stockholms Stads Barnhus tillhör väl egentligen Stockholms Stad.
Jag anhåller således vördsamt om bifall till Utlåt.
Af Hr von Troil, som vid flere föregående tillfällen motsatt sig pensioners beviljande på grund af enskildta motioner, är det visserligen ganska följdriktigt handladt, att äfven nu yrka, det icke något understöd måtte af allmänna medel årligen lemnäs åt frami.
Intendenten Sandströms enka och barn; men R. o. Ad. torde icke finna sig |bundet af den grundsats, Hr von Troil vill söka göra gällande, enär R. o. Ad. ganska väl lärer ihågkomma, att just inom detta Stånd åtskilliga motioner om pensioners beviljande blifvit väckta och af Ståndet sedermera bifallna.
Således förefinnes icke i formelt hänseende något hinder för Utlåt:s återremitterande i den syftning jag framställt.
Återstår endast att taga i betraktande, huruvida de förtjenster, den aflidne ådagalagt, varit dels i och för sig sjelfva af mera ovanlig beskaffenhet, dels sådana, att de kunna anses gälla det allmänna.
Hr von Troil upgifver, att
Sandström endast några få år varit tjensteman vid Allmänna Barnhuset; men ifall och enär Hr Brinck, som är motionär i frågan och bör känna förhållanderna inom Stockholms samhälle, säkerligen sett sig väl före, innan han till stöd för samma sitt förslag afgifvit bestämda upgifter, så tror jag, att en förtjenstfull verksamhet, — låt vara under endast 2:ne år, — icke får anses obetydlig, då denna verksamhet infallit under en period, som tagit tjenstemannens arbetsamhet i synnerligen starkt anspråk, enär det just under denna tid var nödigt, att bringa ordning i förvaltningen af en inrättning, hvilken, såsom vi alla veta, kommit i en ganska betänklig ställning.
Jag inser ganska väl, att den nya Direktionen häraf har mycken förtjenst, men dess Ledamöter dölja ingalunda den hjelp de af ett skickligt tjenstemannabiträde dervid haft.
De önska sjelfva, på sätt Hr Stråles skriftliga anförande utvisar, att Intendentens redbarhet kunde belönas medelst understöd åt enkan, och de vitsorda kraftigt det gagn, hans nit och duglighet för verket medfört.
Hr von Troil slutar sitt anförande med alt säga, det Staten icke borde hafva något att skaffa med en inrättning helt och hållet tillhörande Stockholms stad.
Denna förutsättning synes 372 Den 21 Jull. mig så mycket mindre riktig, som det allmänna gifver åt detta Barnhus icke obetydliga bidrag, såsom t. ex. en god delafkortstämpelafgiften o. s. v. Detta torde bevisa, att statsmakterna anse, det kostnaden för denna inrättnings uprätthållande icke ensamt bör drabba staden Stockholm, utan äfven i någon mån det allmänna.
Således, ifall Sandströms efterlemnade familj anses böra understödjas, kan Staten äfven anses böra dertill bidraga.
Den ifrägavar:de summan är, såsom jag redan nämnt, så ringa, att enkan med sina späda barn svårligen kan deraf erhålla fullständig försörjning; men om Barnhuset af egna tillgångar äfven kunde och finge lemna något understöd (stort lärer det ej kunna beredas), så torde det först sammanlagdt blifva någorlunda tillräckligt att rädda den bortgångnes familj undan nöd; hvarföre jag anser, att R.
St. ej böra underlåta att utöfva en välgörenhet, som vid detta tillfälle är långt ifrån att vara olämplig, utan tvertom borde framstå såsom en högsinnad och ädelmodig gärd af välvilja för en af döden afbruten förtjenstfull verksamhet, och af deltagande för en sitt stöd beröfvad obemedlad och aktningsvärd familj.
Jag gör ingen anmärkn. dervid, att saken framkommit genom enskild motionär.
Flera sådana framställningar hafva blifvit gjorda med mera eller mindre skäl.
Frågas nu: förefinnes någon giltig anledning att bifalla denna motion?
Ar Stockholms Allmänna Barnhus en sådan inrättning, att bennes tjenstemän böra af Staten pensioneras, eller är hon det icke?
Jag anser Barnhuset vara stiftadt för att, så vidt möjligt är, förekemma följderna af osedligheten inom hufvudstaden.
Det är således icke för det allmännas tjenst, utan för den enskildta lösagtigheten som inrättningen är gjord.
Stockholms stad borde derföre ensam uprätthålla anstalten.
Likväl har Staten dertill gifvit ganska betydliga anslag.
Skall han nu derjemte pensionera denna inrättnings tjenstemän: så böra väl dessa åtminstone hafva jemngoda förtjenster med Statens embetsman.
Men enka och barn efter en Statens tjenare, som blott några få år innehaft sysslan, äro icke pensionsberättigade.
Cederström har jemfört den aflidne mannen med en soldat, som stupat på slagfältet.
Det är icke längre sedan än i sista plenum, då R. o. Ad. visade, huru man förfar mot soldater.
Om en sådan tjenat länge, så får han i pension )2 R:dr; men bans enka och barn intet.
St. på detta vis behandla Kronans verkliga tjenare, ty en sådan är soldalen, och när man, på sätt jag vid ett föregående tillfälle anmärkt, dessutom ersättningslöst betager dem 5,800 R:dr, hvilka bort dem tillgodokomma: så torde det icke vara skäl att Staten bortskänker penningar på ifrågaställa sätt.
Jag afslyrker således R. o Ad. att besluta något annat än Statslltsk. här tillstyrkt.
Uppå härefter framstäld propos. blef förevande Utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Den 21 Juli. 373 Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 15 och 19 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 110, i ani. af väckte motioner om inrättande af Kommunal-nämnder.
Då jag varit en af de motionärer, hvilkas förslag man här temligen knapphändigt affärdat, torde det tillåtas mig att till besvarande uplaga de skäl, hvilka Ulsk. till stöd för sitt afstyrkande anfört.
Först vill jag likväl i förbigående nämna, alt då jag icke, i likhet med Gr. af Ugglas, afgaf ett fullständigt utarbetadt lagförslag, utan nöjde mig med att endast angifva grunderna, skedde sådant dels af bristande förmåga, dels af en på erfarenheten byggd farhåga, att elt dylikt förslags öde i lyckligaste fall blifvit att sönderbrytas i alla sina fogningar, och sedermera genom uteslutningar och tillsatser göras oigenkännelig! för sjelfva författaren, hvarförutan jag jemväl ansåg, att det bästa sättet för frågans lyckliga lösning vore det af Frih.
Alströmer i hans reservation föreslagna.
För att nu återkomma till Ulsk:s argumentation, så yttrar det pag. 19, efter att hafva vitsordat sakens nytta och behöflighet, att dylika institutioner redan finnas i sockennämnderna och länens hushållssällskaper.
Hvad de förra beträffar, så är det visserligen en sanning, att de höra utgöra sjelfva grunden och första stadiet för en kommunal-förvaltning, men för att kunna upfylla detta ändamål, måste de vara upförda på en hredare basis, på sätt jag i min motion sökt antyda, och icke, såsom nu är fallet, genom sjelfva sin ursprungliga organisation hufvudsakligen vara afsedda till en för presterskapets beqvämlighet inrättad verldslig adjunktur samt till ett slags kronofogdebiträden.
Det eger väl sin riktighet hvad Utsk. längre fram upgifver, att nemi. menigheterna hafva författningsenlig rätt att åt sockne-nämnderna, utom dessas bestämdt utstakade åligganden, updraga äfven andra kommunerna rörande, gemensamma angelägenheter, som ej tillhöra embetsoch tjenstemäns befattning; men en hvar finner lätt huru tillfälligt och obestämdt ett sådant vilkor är, samt huru föga båtande för kommunal-väsendets utveckling ett dylikt öfverlåtande åt det enskilda, tusenfaldigt vexlande godtycket i verkligheten blifver.
Men om man äfven skulle vilja medgifva allt hvad jag här hestrid!, återstår dock den ovederläggliga invändningen, att sockennämnden endast utgör grundvalen för kommunalväsendet och att, för att begagna en bild, ett hus, der arbetet afstadnat vid grunden, icke med skäl kan få namn af byggnad.
Med all aktning för den vackra och vidgade verksamhet, länens hushålls-sällskaper på sednare tider ådagalagt, kan jag likväl icke betrakta dem såsom en intermediär organisation emellan församlingen och staten, enär deras egentliga ändamål är inskränkt inom det agronomiska området, och hvad de utom detsamma kunna verka alltid blir af mera tillfällig natur.
Såsom ytterligare skäl emot bifall till motionerna åberopar
Utsk. den inom landet rådande bristen på kommunal-anda, och anför såsom bevis för denna brist svårigheten att besätta platser 374 Den 31 Juli. inom soeken-uämnderna och det ringa nit, som i allmänhet inom dessa försports.
Hvad den anmärkta svårigheten beträffar, torde den hafva sin grund i nämndernas redan antydda organisation, hvarigenom ingen egentlig makt är dem tillerkänd och gränsen för deras verksamhet blifvit utstakad så, att den ej omfattar andra föremål än sådana, som för verksamhetsbegäret äga föga inbjudande.
Sker någongång ett undantag från denna allmänna regel, såsom t. ex. vid en hotande hungersnöd, allmän farsot eller dylikt, så har nitet inom dessa nämnder icke visat sig så ringa som Utsk. förmenat.
Anda och form stå föröfrigt till hvarandra i en oupliörlig vexelverkan.
Här är dessutom ej fråga om att inlocka en främmande anda i en tom form, likasom man lockar en fogel i bur, utan man åsyftar att återgifva den städse lefvande fosterländska andan de urgamla former, inom hvilka den fordom så fritt och kraftigt rört sig.
Om denna anda beklagligtvis förlorat något af sin fordna styrka, hvems är felet om icke deras, hvilka nu uti 170 är träget och lyckosamt arbetat på de naturenliga formernas förstörande?
Att nu, med invändningen om bristande kommunal-anda, söka tillbakavisa de billiga anspråken på en reform i denna rigtning, förekommer mig nästan som om en läkare skulle till en patient, hvars lifsfunktioner kommit i oordning, icke genom organernas uplösning utan till följe af deras försvagande, säga: edia naturliga organer duga icke; köp er artificiella! de äro väl något dyra, och upfylla just ej ändamålet, men det faller mig besvärligt att laga de gamla.
Det skäl, som Utsk. hämtat af ökade kostnader utan ersättning, synes måhända det vigtigaste af alla.
Alt kommunalbestyr genom sjelfva sin natur äro och måste vara lönlösa har sin vigtighet ; men då de båda Stånd, som här hufvudsakligen komma i fråga, hittills icke undandragit sig deltagandet i dessa bestyr, så saknas skäl att befara, det de ju icke äfven hädanefter skulle åtaga sig något ökade göromål, hvartill må läggas att, genom de enskilda förmyndareskapernas öfverfiyttande pä sockennämnderna, tillgångar medelst arfvoden kunde beredas att godtgöra det mödosamma arbetet.
Att länsstyrelserna hafva rättighet att i enstaka fall höra menigheterna, kan jag icke anse såsom ett skäl emot kommunalnämndens inrättande, utan snarare såsom en olägenhet, enär just genom dessa tillfälliga kommittéer kommunal-andan splittras, och de nyss befarade kostnaderna redan finnas till, endast ofta återkommande i st. f. bestämda till vissa tider.
Utsk:s slutskäl, att nemi. kommunerna svårligen skulle vilja åt länsnämnderna öfverlåta den allmänna beskattningsrätt, utan hvilken de sednare icke skulle kunna något väsentligt uträtta, innehåller åtskilligt, som jag nödgas bestrida.
Först och främst får jag anmärka, att ingen allmän beskattningsrätt mig veterligen blifvit föreslagen, vidare att, äfven utan en sådan, länsnämnderna skulle kunna utöfva en ganska välgörande verksamhet; slutligen att jag icke förmår inse hvarföre icke kommunerna sjelfva skulle finnas villiga att åt sina sjelfvalda ombud updraga Den 21 Juli. 375 rätt alt bestämma vissa nödiga länsafgifter, då de gifva sina riksdagsombud en oändligt mycket vidsträcktare rätt.
Till dessa nu uptagna skäl torde måhända kunna läggas ett ytterligare, hvilket väl icke blifvit af Utsk. anfördt, men som möjligen för mången inom och utom Utsk. torde ega större vigt än alla de anförda, nemi. att kommunal-väsendcts införande skulle innebära ett angrepp emot centralisationen och mot länsstyrelsernas myndighet.
Ja! vill man att centralisationen skall upsluka all kommunal makt och verksamhet, och att K:s Befh:de skola äga en makt mindre kontrollerad än sjelfva Konungens, då har man otvifvelaktigt skäl till ofvan antydda farhåga; men anser man åter, i likhet med mig, att centralisationen bör inskränkas inom sitt egentliga område, regerinsmagtens och lagstiftningens, samt att för K:s Befh:de, likasom för Konungen sjelf, den mögligaste af alla kontroller, uplysningarnes och den medborgerliga andans, aldrig bör vara tryckande eller ovälkommen, så förfaller denna farhåga.
Vilja vi nu, vid behandlingen af denna vigtiga fråga, rådfråga den pålitligaste af alla erfarenheter, häfdernas, så lära de oss, att redan hos det mäktiga folk, som uteslutande i städer upslog sina bopålar, Romersk rätt och Romersk frihet betingats af municipal-inrättningär; att vidare undermedeltiden ali samfundsanda och all verklig odling var alt träffa endast i städerne, hvilka då styrdes enligt egna lagar; alt slutligen, hos de nyare folken af jgermanniskt ursprung, som i allmänhet icke älskat att innestänga sig inom murar, den häradsoch landskapsbildning, hvilken, äldre än feodal-inrättningen, öfverlefvat denna, utgjort alla författningars grund, samt skapat de Anglosachsiska och Skandinaviska slammarnes frihet.
Att här upräkna kommunalväsendets alla mångfaldiga förmåner lärer ej behöfvas; blott en, den vigtigaste, vill jag anföra, att nemi. endast härigenom väckes och lifvas det nationalmedvetande, utan hvilket ett folk ej är annat än en lös menniskomassa.
Att saken ej för oss är ny, att den är urgammal, att den är äkta Svensk, är så fullständigt ådagalagdt genom det anförande Frih.
Alströmer i sin reservation åberopat, att jag endast behöfver hänvisa till detsamma, hvars författares kompetens väl ingen lärer bestrida.
Göres emedlertid behof af ett ytterligare ännu mäktigare vittnesbörd, så finna vi ett sådant i en för 15 år sedan uti Svenska Stals-Tidningen införd artikel, under titel: ”Några ord om municipal-styrelser,” och författad, som man då allmänt trodde sig veta, af en för oss alla känd och kär person.
I denna artikel förekommer, bland annat, följande: — — ”Att söka upväcka den slumrande känslan för offentliga värf och motarbeta den mycket rådande egoistiska likgiltigheten för medmenniskors väl och uplysning är Regeringens och hvarje redlig medborgares pligt.
Det är visserligen icke nog att skrifva lagar; men det kan likväl icke nekas, att en enkel och frisinnad lagstiftning är ett verksamt medel att utveckla den ädla och fosterländska sinnesstämning, som sedan utgör institutioner - 376
Den 21 Juli. nas säkraste grundval och förnämsta vilkoret för deras fortfarande bestånd och verksamhet.” — .—. ”Om man i anseende lill mindre vana vid sådana värf och bristande deltagande för kommunens angelägenheter ej genast får vänta all den verksamhet, allt det gagn, man skulle önska, så kommer likväl denna vigtiga del af nationalupfostran att säkerligen utveckla sig fortare än mången torde förmoda.” ”Men, frågar man ovilkorligen, äger dä icke Sverige något dylikt, eller finnes intet spår af en forntida, kraftfull municipalstyrelse i våra former?
Utan tvifvel, men dess beståndsdelar ligga spridda, färglösa, stationära, och behöfva återuplifvas samt bringas i behörigt inre samband.” ”Tiden synes vara inne att bringa till ett helt och i fullständig form denna vigtiga folkangelägenhet.” — — ”Då skiljaktiga intressen skola sinsemellan försonas och bringas till ett helt, är det den ädlaste och bästa utvägen att lemna dem öppen talan, och medelst inbördes grannlagenhet, och rättvisa bereda en säker grundval till samhällighet och gemensam förkofran.” — — ”Man bör hoppas, att denna fosterländska fråga skall med värma omfattas af hvarje redlig medborgare: dess utgång kommer att utöfva ett stort inflytande såväl på landets moraliska och materiella krafters utveckling som på dess framtida sjelfständighet.
Kärleken till fosterlandet skall genom vise och välgörande inrättningar ännu mera stärkas och befästas, samt deltagandet för de allmänna angelägenheterna lifligt yttra sig, icke i en orolig och onyttig nyfikenhet, men i en lika kraftfull som sansad verksamhet.
Nordbon har att strida emot ett hardt luftstreck, samt en jordmån, som sviker lättjans förhoppningar, och belönar endast ihärdigheten; arbetsamhet, omtanka och en kraftfull nationalanda äro således dess pålitligaste bundsförvandter; sjelfviskhet och liknöjdhet, som alstra svaghet och uplösning, äro deremot dess farligaste fiender.
Mätte upfostran och lagstiftning räcka hvarandra handen för att uttränga dem, der de möjligen fått insteg, och för att väcka hos nationen den kraft och den ädla sinnesstämning, som är den säkraste borgen för en lycklig och ärofull framtid!”
Jag har ej ansett mig träda den vördnadsfullaste grannlagenhet för nära, då jag här anfört dessa förträffliga och betydelsefulla yttranden.
Likasom man sagt, att, uti allt Engelska Kronan tillhörigt tågverk, en röd tråd finnes inslagen, hvilken goldet igenkänueligt såsom Statens egendom, sä genomgår ock nyss anförda betraktelser en, om jag så får säga, blå och gul tråd, en fosterländsk, en äkta svensk anda, som bär vittnesbörd om dess ädla ursprung.
Jag anhåller vördsamt att R. och Ad. behagade, med afslag å Utsk:s Betänk., såsom sin gemensamma tanka antaga det förslag till underd. skrifvelse, som Frih.
Alströmer i slutet af dess reservation afgifvit.
Den 21 Juli 377 Frill, von Kraemer, Rob. Fredr.:
Jag för min del vill icke bestrida, att ju icke såväl Härads- som Läns-nämnder, ändamålsenligt organiserade, skulle vara af särdeles nytta vid behandlingen af Häradets och Länets gemensamma angelägenheter, samt att sådana inrättningar skulle kunna lemna åt Läns-Styrelserna ett ganska vigtigt stöd vid sådana frågors handläggning.
Men jag tror likväl, i motsats till deu siste värde talaren, alt hushålls-sällskaperna, med den vidsträcktare verkningskrels de i sednare tider fått, till största delen hafva fyllt den brist på en hela länet omfattande kommunal-institulion, som förut rådde.
Dessa sällskaper behandla nästan alla allmänna angelägenheter, som röra länet, icke allenast landthusliållningen och boskapsskötseln, utan äfven mycket annat, såsom kommunikationers förbättrande, sänkning eller aftappning af sjöar, skogarnes vårdande m. m.
Husliålls-sällskapernas utgreningar, eller Härads-nämnderua, hafva äfven i sednare tider utvecklat en icke ringa verksamhet.
Jag är ledamot af en sådan nämnd, som omfattar tvenne Härader.
Denna nämnd har under loppet af några få år tillvägabragt åtskilliga för orten ganska nyttiga inrättningar, såsom t. ex. en hypotheks-förening, en sparbank, flera andra gagneliga företag att förliga.
Med ett ord, dessa sällskapets verksamhet bar icke inskränkt sig till jordbruket, utan inlåtit sig i en mängd andra för det ekonomiska välståndets befrämjande ganska vigtiga företag.
Jag är således förvissad derom, att dessa sällskapet' till en stor del ersätta de föreslagna läns- och häradsnämnderne, hvars inrättande likväl torde vara önskvärdt.
Att gifva läns-nämnderna en så vidsträckt verksamhet, som en motionär föreslagit, såsom bland annat, tillsynen öfver vägars och broars underhäll, afdömandet af vissa slag af brottmål m. m., allt detta visar, att man icke tillräckligt tänkt sig in i ämnet, .lag anser derföre, att Utsk:ts afdelning, som först handlade frågan, rätteligen förfarit derutinnan, ali den ej tillstyrkt antagandet af något detaljeradt förslag, utan stannat i det beslut, som Frih.
Alströmer såsom sin reservation uptagit, eller att tillstyrka R.
Sl. att hos K. M. i underd:het anhålla, det K.
M. täcktes åt,sakkunnige personer updraga att utarbeta ett fullständigt förslag i ämnet samt detsamma sedermera för R.
På detta sätt linge man saken behörigen utredd och blefve försatt i tillfälle att densamma med noggrannhet bedöma, hvarföre jag för min del tillstyrker R. o. Ad. att godkänna det förslag, Frih.
Alströiners reservation innehåller.
Jag är till större delen förekommen af Frih. von Kraemer och instämmer i hela första delen af hans yttrande.
Men jag kan deremot icke förena mig i hans åsigt, att en underd. skrifvelse i ämnet borde till K.
M. aflåtas.
Jag tror nemi. att frågan är alltför tidigt väckt, ty kommunal-andan inom fäderneslandet är alltför litet utbildad, att man bör vidtaga någon åtgärd med anledn. äf dessa motioner.
Jag antager för gifvet, att läns-nämnders inrättande skulle 378 Ben 21 Juli. mota mycket motstånd hos allmogen och det är denna medborgareklass, som skulle få vidkännas största besväret af denna institution.
Jag har äfven hört sägas, att nästan alla ledamöterna af BondeSt. inom Utsk. varit emot förslaget att inrätta länsnämnder och ansett alt hnshålls-sällskapérna borde få tid att utveckla deras verksamhet.
De s. k. liärads-nämiiderna äro, efter min tanke, nära nog omöjliga att tillvägabringa, hvilket torde medgifvas af hvar och en, som känner den sinnesstämning, sorn råder hos flertalet af vår allmoge i afseende å kommunala åligganden.
Vi känna beklagligtvis alltför väl huru svårt det är att få tillräckligt antal ledamöter i sockne-nämnderna samt andra kommunala inrättningar, som finnas inom socknarne.
Allmogen anser allt sådant såsom ett ganska betungande onus och vill gerna undandraga sig hvarje kommunal-befattning.
I sådant sakernas skick anser jag, att man gör klokast deri, att låta saken anstå och låta lill en början sockne-nämnderna och hushålls-sällskaperna utveckla deras verksamhet, hvarigenom måhända en mera lefvande komratinal-anda småningom torde sprida sig hos allmogen; hvarföre jag, under fullt erkännande af det välmenande i motionernas syftning, vördsamt anhåller om bifall till Betänk.
Den åsigt jag i denna fråga hyser är redan uttryckt i den reservation jag vidfogat Betänk.
Jag vill derföre endast nämna några fä ord i anleda, af Frih.