Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tulldirectören behagat lemna oss, att bevakningen vid vår nordliga gräns skall komma att blifva strängare, till följe hvaraf äfven tullförsnillningen derstädes lärer komma att förminskas.
Det förefaller mig för öfrigt något besynnerligt, att, så snart fråga är om förhöjning i tullen, så yttras slraxt farhågor för lurendrejeriets tilltagande, hvaremot, örn en nedsättning, lät vara i modererad mån, ifrågasättes, man icke alls vill medgifva att den oftaberörda vådan af lurendrejeri i samma mån finge anses blifva förminskad.
Gyldenstolpe har ansett att man borde vid detta tillfälle afse konsumentens intresse, och det är gifvet, alt, om man på ett uteslutande sätt vill se till godo dennes fördel, ty jag vill icke kalla det hans rätt, och detta med förbiseende af producentens, så måste också denna tull betydligt sänkas.
För min del åter, enär jag aldrig erkänner behörigheten af ett så ensidigt förfarande, nödgas jag motsätta mig nämnde åtgärd.
Men hvad som måste i icke ringa mån väcka min förvåning, det är åhörandet deraf att Hr Grua behagat till stöd för mina satser åberopa de sig så kallande ”168 frie arbetarnes” petition till H. M. Konungen; ty jag hade i sanning icke föreställt mig alt Hr Gr.
Gyldenstolpe, med de tänkesätt den värde ledamoten i politiskt hänseende ständigt ådagalagt, och hvilka enl. mitt omdöme förtjena den största aktning, kunnat skänka en gillande uppmärksamhet åt en petition, af det innehåll, som den ifrågavartde.
Jag vill äfven gerna befrämja arbetarnes rätt, men fäster mig då icke ensamt vid handtverkarnes, utan jemväl vid landtbrukarnes bästa.
Med tillfredsställelse har jag derföre inhemlat de yttranden, hvilka reservationsvis blifvit af (lere ledamöter af BondeSt. afgifne.
De hafva förklarat, att, på samma gång de önska skydd för landtmannaproduktionen, de ingalunda vilja förneka de öfriga näringarne det skydd, som de behöfva.
De s. k. fria arbetarne deremot hafva förfarit på ett alldeles motsatt sätt, ty de vilja afskaffa allt skydd, utom för deras egen näring, der önska de starka - Den 5 Juni f. m. 401 ka skyddstullar.
Sådant kan åtminslone icke kallas mycket oegennyttigt.
Och då petitionens innehåll i öfrigt så föga torde förtjena att gillas, inser jag icke lämpligheten af att i nu ifrågakomne hänseende åberopa en så beskatfad auctoritel; likasom jag vågar förmoda, alt på besagde framställning icke måtte göras något afseende, enär den icke synes deraf vara förtjent.
Ehuru jag är något hemmastadd i tullagstiftningen, så finnér jag nu mycket väl, att det icke later sig göra att stadga någon princip, som generell skulle kunna tillämpas på hvarje serskild artikel, emedan så många serskilda förhållanden inverka på produktionen och införseln af hvarje serskild vara, hvilka dervid måste tagas i betraktande, alt man, med en omfattande blick, måste öfverskåda det hela.
Om jag på ena sidan vill framtaga en sats, som Gr.
Gyldenstolpe har framkastat, i afseende å tull, så blir fråga om huruvida man må, för en sådan lifsförnödenhet, en sådan vigtig vara som smör, hafaa tullen låg.
Om man dermed tror altman skall tillvägabringa på bästa sätt den stora säkerheten och förmånen för landet, att alltid hafva god ^tillgång på denna vara, så bedrager man sig naturligtvis.
Ar 1808 hade vi en del af Finland qvar, förenadt med oss, hvilken återtogs under vintern och hvarifrån stora qvantileter af smör kommo.
För närvar:de är priset nu i Stockholm 9 å 10 r:dr LSf.
Om man genom ett skydd för näringen inom landet emot utländsk medtällan skaffade en ymnig produktion af varan, så skulle priset derigenom falla, pä samma sätt, som förhållandet har varit med spanmälsproduclion; i afseende hvarå vi fordom t. o. m. betingade oss i vidsträcktare män införsel ifrån Liffland och fortgingo längre på den banan, hvaraf följden var att jordbruket låg nere.
Man får således icke så der fästa sig vid att en sak i sådant fall är ett arcanum som vid alla tillfällen kunde hjelpa, utan man måste betrakta förhållandena, sådane som de i hvarje tid äro, och se det mål, hvaråt man syftar.
A andra sidan får man icke heller förglömma att England, hvars befolkning till en stor del sysselsätter sig med manufaclurer och som dermed förser hela verlden, varit nödsakadt att upphäfva sin spanmålstull och nedsätta tullen på födoämnen, på det att deras arbetare måtte kunna, för låga priser, lifnära sig.
Härigenom är också öppnadt för Skäne, Halland och Bohuslän en utsigt till afsättning af smör på England, derest de vilja lära sig att behandla smöret såsom det bör behandlas och närma sig till det sätt som i detta afseende iakltages i Holland.
Den nedsättning, som nu af Utsk. blifvit föreslagen fruktar jag dock nu har gått nog långt.
För min del kan jag icke annat än öfvertyga mig att 1 r:dr 32 sk. hade varit det lämpliga, men anser att det är alldeles nödvändigt att nedsätta den orimligt höga tull som förut varit gällande och som föranledt till smuggling i högst betydlig skala, hvilken är omöjlig alt hindra. 5 H. 26 402 Den5Junif. m.
Af dessa skäl skulle jag gerna hafva sett om tullen blifvit nedsatt till 1 r:dr 32 sk., men jag antager heldre 1 r:dr 24 sk. om jag dertill blir nödsakad än om jag skulle hafva tullen så hög som 2 r:dr eller deröfver för Ltt.
Jag började med alt förklara det jag, för min del, ansåg den nuvande tullen böra förminskas ifrån 2 r:dr 24 sk. lill 2 r:dr; men jag trodde mig icke böra gå längre och jag anhåller att ytterligare för R. o. Ad. få framlägga de skäl, hvarpå jag grundar min mening.
Gyldenstolpe har framställt motsatta åsigter under 3 olika synpunker, nemi. statsinkomstens, producentens och förbrukarens bästa.
Jag skall söka att bemöta hans invändningar under samma synpunkter.
Hvad den första punkten heträffar, så har Hr von Hohenhausen nyss för R. o. Ad. framställt nyttan och nödvändigheten deraf, att Sverige må kunna förse sig sjelft med det smör som erfordras, emedan landet, i händelse af krig, eller afbrott i tillförseln, eljest skulle sakna en nödig vara, som ej kunde inom landet till erforderlig myckenhet åstadkommas.
För alt bringa saken derhän, var Finska traktatens upphörande, i min tanka, mycket gagnelig.
Det är blott 4 år sedan detta fördrag upphörde, och likväl har man sett huru smörtillverkningen inom riket be tydligen tilltagit och att landthushållningen hos mången blifvit förändrad ifrån att hufvudsakligen vara riktad på spanmålsförsäljning eller förbränning till bränvin, är hon nu stäld på boskapsskötsel och dithörande alsters åstadkommande.
Fördelen af denna förändring lärer ingen kunna bestrida.
Då denna förändring af en landtegendoms bruk ifrån en riktning till en annan, icke så lätt låter sig göra, så hade den icke heller kunnat åstadkommas, derest icke landtbrukarne varit dertill uppmuntrade genom en betydlig vinst.
Skall man nu, dä denna inträffat, och när de skulle draga nytta af den förändring de gjort, betaga dem gagnet deraf, eller godtgörelsen derför?
Det vore att gäcka deras förhoppningar, att bedraga dem i deras beräkningar.
Jag tror, såsom en värd talare redan sagt, att man icke får bedömma detta förhållande efter de stora egendomsegarnes utsago allena; ty det är klart att den som har ett stort kapital och kan drifva sin rörelse i stort, han kan derpå vinna mera i stort och följaktligen nöja sig med en mindre vinst i smått än den ringare producenten.
Troligen är likväl förhållandet i detta land, att det smör, sorn säljes i städerne, kommer mera ifrån den fattigare allmogen än ifrån de större jordbrukarne.
Denna allmoge bör följaktligen här hafva en ersättning, på hvilken man skall göra afseende.
Cederström har uppläst hvad reservanterne i BondeSt. hafva yttrat, och jag tror mig göra afseende derpå.
Hr Rääff har också omförmäldt detta förhållande, och det bör icke sättas å sido.
Det år klart, att den som är af Gr.
Gyldenstolpes mening att man bör nedsätta tullafgifterne både på stadsmannavaror och på landlmannavaror, han skall visa den rättrådighet emot Den 5 Juni f. m. 403 stadsboerne, att när han gjort allt hvad han kan, för alt ruinera dem, så skall han ock göra allt hvad han kan, för att ruinera landtmännen.
Då få alla lika orätt.
Men då jag, å min sida, söker göra allt hvad jag kan för att upprätthålla sladsboerne, så bör jag å andra sidan göra allt mitt till, för att upprätthålla landtmännen, och det är derföre som jag yrkar en högre tull på landtmannavaror liksom på stadsmannavaror.
Jag anhåller också att få fråga de sakkunnige bland
Ståndet om icke förhållandet är sådant att det Finska smöret, oberoende af fragt och tull, kostar mera än det Svenska, d. v. s. att hökaren anser det Finska smöret i allmänhet vara bättre.
Om det anses fetare och bättre saltadt eller hvad orsaken må vara, det vet jag icke, men alt så verkligen är, har jag hört af en person, som jag anser för trovärdig.
Om det är förhållandet, så behöfva våra landtmän, innan de lära sig att behandla sitt smör lika väl som Finnarne göra med sitt, uppmuntras till dess de komma sig före.
Då man i detta fall talar om den fattiges fördel, så menar man vanligen den fattige i städerne.
Det är nemi. de, som skola få betala smöret dyrare.
Men huru är förhållandet med den fattige på landet?
Jo, det är alt han icke har råd att bestå sig smör.
T. o. m. den mindre hemmansegaren förtär icke det smör han tillverkar, utan han säljer det, och anser det på somliga orter för det hufvudsakliga medlet hvarigenom han förskaffar sig penningar lill kronoutskyldernes betalande.
På dessa medborgare, som äro obemedlade, änskönt de icke äro fattighjon, bör man väl också göra afseende.
Den som, enl. författningarne, är skyldig att försörja de fattige, måtte väl höra skyddas så att han icke sjelf varder fattighjon, ty om allesammans blifva det, så är det svårt att veta hvilkendera som skall försörja den andra.
Hvilka äro det nu, som skola försörja de fattige på landet, hvarest de flesta fattige finnas, emedan befolkningen der är större än i städerne?
Jo, det är just jordägaren, som frambringar smör.
Man skall väl således se till att dessa kunna försörja både sig sjelfva och de fattige.
Hvad nu beträffar statsinkomsten och siffrorne, hvarutinnan Gr.
Gyldenstolpe anser sitt yttrande vara så särdeles bevisande, så måste jag erkänna att jag icke vet huru ziffrorne i K.
M:s nåd. skrifvelse skola förklaras, ty der står att införseln öfver Haparanda besteg sig år 1845 endast till 14£ IM, men längre ned slår det att 1845 afsändes från Haparanda 30,688 LS.
Vidare står der, alt år 1846 icke någon förtullning af smör egde rum i Haparanda, men längre ned står det att vid pass 28,000 Lf? anlände frän Haparanda.
Antingen måtte de förra uppgifterna eller de sednare vara oriktiga.
Det torde nu Gr.
Gyldenstolpe upplysa.
Om det förhåller sig så att 1846 och 1845 sedan Finska traktaten upphört, skickades ifrån Finland öfver Haparanda, det ena året 28.000, och det andra året 30,000 YM smör, så är man, hvad år 1846 beträffar vid samma förhållande som år 1844, då också 28,000
Ld inkommo öfver Haparanda.
Nu är likväl 26* 404 Den 5 Juni f. m. skilnaden att år 1844 var tullen 32 sk. för LE, men åren 1845 och 1846 deremot 2 r:dr 24 sk. LE.
Det ser således ut, som vore uppgifterna origtiga; eller ock förhåller det sig, såsom jag tror mig kunna taga för temligen afgjordt, nemi. att antingen tullafgiften är 2 r:dr eller 1 r:dr 24 sk. eller något annat belopp, så tullförsnillas smör i alla fall öfver Torneå eif.
Skälet är helt enkelt att man omöjligt kan genom bevakning längs elfven, som på de flesta ställen kan öfverfaras, förekomma tullförsnillning.
Det är följaktligen fruktlöst att göra förändringar i taxan.
Jag skulle på samma sätt, som Frih.
Cederström tro, att derest man ville göra så stort afseende på det brottsliga i tullförsnillningen att man bryr sig om statsinkomsten eller den inhemske frambringaren, så borde man taga bort all tull på smör.
Med detsamma hade man ock gjort allt möjligt för de s. k. fattigas intresse.
Det förundrar mig att de talare som här satt dem i främsta rummet utan att fästa afseende på andra förhållanden, ändock vilja hafva tullen högre än K. M. i sin nåd. propos. föreslagit.
Men likasom Gr.
Gyldenstolpe sagt, att det för honom vore fruktlöst att tala för sina motståndare, så torde del äfven vara fruktlöst för mig att tala med mina.
Jag underställer likväl raina tankar deras omdöme, hvilka måhända äro mera oväldige än Hr Grin och jag anser hvarandra.
Hr von Hartmansdorff måtte icke hafva genomläst IL M:s nåd. skrifvelse med tillräcklig uppmärksamhet, ty med Hr von Hartmansdorffs klarsynthet hade det då ingalunda kunnat undfalla, hvad som deraf synes mig helt lätt kunna härledas.
K. M. har framställt förhållandet med hvad som införtullades vid Haparanda före och efter Finska tractaten och deraf synes, att införseln till Haparanda utgjorde 7,777 LE innan tractaten upphörde och till Stockholm 29,423 Lé?, hvaremot sedan tractaten upphört, och tullen blifvit höjd, endast 14£ LE förtullades till Haparanda samt 901 LS till Stockholm.
Deremot infördes från Haparanda 30,688 LE 16 E smör till Slockholm.
Nu torde väl hvar och en kunna inse, att det smöret omöjligen kunde hafva tillkommit genom förökad production i Norrland, hvilken icke på dessa år kunnat stiga till 30,000 LE, som fördes frän Haparanda till Stockholm, utan för hvar och en visar sig tydligt, att detta smör infördes från Haparanda, men utan att förtullas, och att det var precist dylikt Finskt smör, som förut hade förtullats.
Jag hade nu egentligen uppstått för att förklara, att det icke är min afsigt att ruinera sladsmannanäringarne.
Jag har den öfvertygelsen, att måttliga tullar skydda bättre än de höga, emedan de höga icke kunna efterlefvas utan föranleda lurendrejeri, hvaremot jag anser de måttliga tullarne kunna verkställas, och således upphör allt det skydd af de höga tullarne, som man väntar sig af dem, hvaremot de låga tullarne gifva verkligt skydd.
Jag tror derföre, för min del, att jag bättre än Hr von Hartmansdorff skall skydda stadsmannanäringarne, och att samma förhållande äfvenledes eger rum i afseende å landt - Dun 5 Juni f. m. 405 mannanäringarne.
Vare det långt ifrån mig att vilja förstöra hvarken den ene eller den andra af dessa näringar.
Man har velat förebrå mig, att jag icke vill hafva någon tull på smöret, och således på intet sätt beskydda den inhemska näringen, men då jag har yrkat, att nedsättningen icke må blifva större, än Utsk. föreslagit, så följer deraf, att äfven om detta bifalles, den inhemska uäringen eger ett ganska godt skydd.
När man dertill lägger, att varan dessutom måste draga ännu flera pålagor såsom tolag o. s. v., när raan dertill lägger de utgifter, som uppstå derigenom, att varorne anses komma ifrån utländsk ort, emedan de fartyg, som hitföra dem betraktas såsom alldeles utländska, så skall raan finna, att denna vara äfven med den af Utsk. föreslagna tull, blifvit tillräckligt högt beskattad.
Den förhöjning, som gjordes vid sisth riksdag ifrån 32 sk. till 2 r:dr 24 sk., utgjorde 1 r:dr 40 sk.
Nu är den föreslagne nedsättningen endast 1 r:dr, nemi. från 2 r:dr 24 sk. till 1 r:dr 24 sk.
Det återstår således icke obetydligt, så att tullen kommer att blifva mer än dubbelt mot hvad den nu var före Finska tractatens upphäfvande.
Således tror jag verkligen, att den föreslagne nedsättniogen icke är för stor.
Hvad konsumenterne beträffa, så måste man göra afseende icke endast på dem som finnas inom städerne, utan äfven på dem, som äro bosatte på landet, och för dem är det en fördel om smöret kostar 1 r:dr 24 sk. mindre pr Lfå.
En värd talare har sagt, att då man bibehåller criminallagarne, oaktadt att man derigenom icke kan hindra ifrån brott, så skulle man icke låta afskräcka sig ifrån att stadga tullbestämmelser, äfven om dessa icke kunde vidmakthållas.
Jag får likväl fästa den värde ledamotens uppmärksamhet på den väsentliga skilnaden, att de criminella lagarne angå förbrytelser, som äro moraliska brott, antingen de finnas i lagen eller icke.
Så alt om en lagbestämmelse i sådant fall också upphäfdes, så vore det icke destomindre i sjelfva gerningen ett moraliskt fel, men deremot kan väl ingen menniska säga att det vore orätt att äta oförtullat
Finskt smör, så framt det icke vore i lagen förbjudet.
Då således lagen förbjuder en hop saker, som den i och med detsamma gifver en ekonomisk retelse att göra, så kan man säga att lagen retar till att göra dem.
Gyldenstolpe har redan visat att Staten förlorat i inkomst genom de höga tullbestämmelserne; men, säger en annan talare, det gör ingenting, ty det lnrendrejas i alla fall vid Torneå eif.
Detta vill jag medgifva, ty något lurendrejeri kommer i alla händelser att ega rum vid Torneå eif; men för att det skall drifvas der i stor skala, så måste tullbestämmelserne vara höga.
Ju laggre man sätter tullbestämmelserne, ju mera krymper äfven den traktat af Finland ihop, som kan hafva intresse i lurendrejeriet och blefve slutligen så inskränkt, att den skada, som genom denna tullförsnillning sker, är, jemförelsevis med den skada, som sker då denna trakt genom höga tullbestämmelser utsträckas till hela Finland, ganska obetydlig.
Man har äfven sagt, att produ - 406 Den 5 Juni f. m. centen af smör bör skyddas och upphjelpas och derföre skulle tullen vara så hög, som den nu är bestämd; men man har dervid glömt, att om smörproducenten icke det ringaste afser konsumentens rätt, utan endast och allenast ser på sin egen fördel, han dock mäste taga i betraktande alt i och med detsamma som priset på hans producter för konsumenterne i städerne höjes, så blir det icke heller möjligt för städernes handtverkare att lemna sina producter för samma [iris till jordbrukarne; så att om han äfven får något högre betalning för sina producter, så får han också betala dyrare sina nödvändighetsvaror, som han skall köpa tillbaka från städerne; dessutom måste jordbrukaren äfven taga i betraktande, att genom onaturligt uppdrifna priser kommer konsumtionen att i längden nedsättas, så att om han afser icke allenast den dag han lefver, utan äfven framtiden, så måste jordbrukaren på längden förlora, derigenom att industrien och den dermed följande konsumtionen miuskas genom konstlad prisuppstegring.
Jag tror derföre, alt man mäste gå temligen varsamt tillväga vid förhöjning af tullbestämmelserna å nödvändighetsvaror och anser att tullen på smör bör, äfven i jordbrukets eget intresse till det af Utsk. föreslagna belopp nedsättas.
Hr von Hartmansdorff bar uppmanat någon person, boende i Stockholms granskap att yttra sig öfver huruvida det Finska smöret vore bättre än vårt eget.
Jag vill dertill svara, att det smör, som under skeppningstiden inkommer, tror jag är beräknadt att konsumeras snart sagt för dagen.
Det är kändt, att icke något smör vanligtvis förtullas innan höstetiden, och det smör, som hilkommer under sommaren, beräknadt att då förtäras, är naturligtvis icke då så beredt, som det, hvilket är beräknadt att vara öfver vintern, d. v. s. att det icke är så mycket saltadt.
Detta gör att hökaren icke deraf köper stora qvantiteter till förvaring öfver vintern.
Detta är orsaken, hvarföre de säga att det är sämre än det Finska smöret.
Hvad åter beträffar sjelfva den smörtillgång, som nu kommer Stockholm tillhanda längre utifrån landet, så är äfven det vanligen beräknadt på alt förtäras färskt och det är mindre saltadt än det andra, emedan det är beräknadt på att förtäras på dagen.
Ladugårdsskötsel kring Stockholm är mest beräknad på mjölkförsäljning, men då smör någon gång tillverkas, så sker det med beräkning, att det skall konsumeras för dagen, och detta tror jag är hela skilnaden emellan det Svenska och Finska smöret, som hökarne beklaga sig öfver, då de säga alt detta Svenska smöret som naturligtvis icke kan gömmas af förenämnde orsak är sämre än det Finska.
Jag tror att den Svenska smörproducenten har tillräckligt skydd af den afgift som Utsk. föreslagit, nemi. 1 r:dr 24 sk., och anser t. o. m. att han kunnat hafva det af 1 r:dr.
Här har varit taladt af en värd talare om ladugårdarnes framåtskridande i följd af förhöjning i tullen.
Det blir en gifven följd af ett bättre ordnadt jordbruk, att ladugården måste ovilkorligt medfölja.
Derest den icke det gör, så står ovilkorligen jordbru - Den 5 Juni f. m. 407 ket mycket lågt.
Det kan vara sådane lokaler möjligen, der man skaffar gödsel ifrån hufvudstaden, men för öfrigt kan man icke hafva ett väl ordnadl landtbuk utan en högt uppdrifven ladugårdsskötsel.
Således har tullens höjande alldeles icke här ovilkorligen den hufvudsakliga följden, att få smörproductionen ökad utöfver hvad som förut varit förhållandet; men här är en annan omständighet, som man icke får glömma.
Innan 1845 års tulltaxa infördes så kom det här verkligen ifrån Skåne ganska mycket smör, men för närvande kommer knappast något derifrån och hvarföre?
Jo, emedan de lärt bereda sitt smör bättre än hvad i allmänhet sker, och de skeppa det utrikes.
Jag tror t. o. m. alt om denna tull icke funnes, så skuile det Skånska smörets beredning, som är mycket bättre än det Finska smöret, ändock komma att göra priset derå högre och afsättningen friskare.
Man har sett att ifrån Skåne kommit årsgammalt smör, som varit lika godt, som det för dagen här tillverkade smöret.
Jag tillstyrker således för min del den af Utsk. föreslagne nedsättning af tullen på smör.
Man har förebrådt Bevilln.Ulsk. att vid behandlingen af ifrågavar:de ämne icke hafva iakttagit samma grundsatser som Utsk. förut sökt göra gällande, nemligen, bibehållande af de tullbestämmelser den K. skrifvelsen upptager.
Men Utsk. består af 48 ledamöter, hvilka, i sednare tider, nästan dageligen ombytas synnerligen inom R. o. Ad., och de nya ledamöterne hafva merendels blifvit tillsatte med fullt kända åsigter, stridande mot de afgångne ledamöternes,— hvaraf ock inträffat, att voteringarne ledt lill resultater, i strid med de grundsatser som inom Utsk. försl blefvo antagne.
Den K. skrifvelsen föreslår tullbestämmelsen för smör till 1 r:dr 16 sk. LS\
Och den nuvande taxan upptager tullen för smör lill 2 r:dr 24 sk.
Minoriteten inom Utsk. ansåg sig således hafva vunnit en stor fördel då de genom sitt enträgna bemödande kunnat få tullen nedsatt till 1 r:dr 24 sk.
L$.
Man har sagt, att landtmanna-näringen borde skyddas; och ingen bestrider denna sanning.
Men detta skydd måste vara naturligt och ej hufvudsakligen bygdt på konsumenternas bekostnad, genom orimligt höga priser.
Jag tillägger, att man bör skydda äfven stadsmanna-näringen, så den kan förkofra sig och gå framåt, likväl icke grunda sin tillvaro genom tryckande priser på de varor som icke kunna undvaras.
Båda näringarne böra slå i ett rättvist förhållande till hvarandra, om det enskilda och allmänna deraf skall draga någon sann nytta.
Må man unna den arbetande klassen och de i mindre goda omständigheter varande medborgare njutningen att få äta smör, utan att derföre betala högst orimligt, som nu är händelsen.
Den nuvar:de tullen på smör är 2 r:dr 24 sk. b:co Lf?, lägges härtill fraktomkostnader, kommisionsarfvode och inträffande undervigt m. m., så blifver den sammanröknade utgiften för smör minst 4 r;dr b;co per Lff; denna summa, jemte varans eget värde i hemlandet, omkring 3J å 4 408 Den 5 Juni f. m. r:dr b:co pundet, utvisar tydligen och klart, att utlänskt smör i Svensk hamn ej kan säljas under 7 å 8 r:dr b:co pundet, så framt denna vara inkommit pä den lagliga vägen.
I afseende på de skäl som blifvit ansedde till stöd för den höga tullens bibehållande, nemligen ifrån den med betänk, åtföljande reservation, lärer jag icke behöfva andraga annat än hänvisa till fåtalet af underskrifterne och att dessa reservanter äro förmögna och producenter.
Man har yttrat, att landtbruket i sednare tider stigit, likasom kreatursskötseln och andra näringar, och man vill deraf draga den slutsats, att sådant är en följd af höga tullbestämmelser och förbud.
Dessa näringars framåtgående äro en följd af upplysningen och vetenskapernes stigande så inom vårt eget land som utom detsamma, men visserligen ej beroende af höga tullar och förbud, som verka motsatsen.
Här har af en talare blifvit erkändt att den nuvartde tullen på smör är för hög.
Men det oaktadt vill han ej ingå derpå att nedsätta densamma till hvad Utsk. föreslagit.
Huru skall jag förklara detta yttrande?
Troligen anser den värda talaren att nedsättningen vore dä för stor på engång, och derföre gillar han blott den nedsättning som af reservanterne är föreslagen, eller 24 sk. per LU.