Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. nämna, att någon motion om tullfri utförsel af ifrågav:de artikel icke vore afgifven samt att Bevilln.- Utsk:t, som sjellt enligt grundlagen eger motionsrätt, icke uti förevarande fråga framställt något annat förslag, än att den nu gällande utförseltullen skulle till hälften nedsättas:
Vördsamt böjande mig vid alla tillfällen under Hr Gr:ns o.
Landtm»- mening, vågar jag i detta afseende erinra om Frih.
Sprengtporten motion, som innefattar tullfrihet vid utförsel af alla varuartiklar, hvadan således finnes ett initiativ taget för det yrkande Gr.
Anckarsvärd och jag gjort.
Jag är förekommen af Frih. Raab. Hr Fåhraeus:
I anledn. af Frih. Raabs anmärkning, ber jag att få fästa upmärksamheten derpå, att Hr Frih.
Sprengtporten i fråga om utförseltullarna' icke afgifvit någon formlig motion, utan endast reflexionsvis afgifvit sitt yttrande under diskussionen på detta rum, då K. M:ts Nåd.
Skrifvelse rörande tulltaxan till Bevilln.- Den B Juni t. tn. 107 U(sk:t remitterades.
Sådant oaktadt, har Utsk:t i sitt Betänk, uptagit detta yttrande, för att icke lemna någon del af ämnet obesvarad.
Jag vågar deremot föreställa mig, att om vid remiss af en Kongl. Propos. yttranden beledsaga denna med yrkande af det ena eller andra förslaget, dessa yrkanden icke kunna annorlunda betraktas än som motioner.
Vid remiss af motioner från Stånden till vederbörligt Utsk. är ganska vanligt att vidlyftiga diskussioner utspinna sig, hvilka dels beröra det ämne, som varit föremål för öfverläggning, men stundom också ganska många derifrån vidt skiljda frågor.
Om nu allt det, som vid ett sådant tillfälle kan komma att af någon ledamot yttras, skall anses såsom en i det ämnet väckt motion — det ämne nemligen, som han i sitt yttrande kommit att vidröra —, skulle en sådan längre diskussion måhända kunna i sig innebära motioner i alla möjliga ämnen.
Det blir då ingen gräns för motionerandet och derföre får man icke antaga annat än att det är motionen, hvilken såsom motion blifvit väckt, och icke alltsom möjligtvis i en diskussion öfver densamma förekommer.
Lagerbjelke vill se efter, så har Frih.
Sprengtporten i sin framställning sagt hvad han önskar skall ske, och således kan jag icke fatta annat än att han vill hafva ett yttrande öfver sin framställning, och Utsk:t bar så mycket mer på det sättet upfattat saken, som Utsk:t börjat med att besvara Frih.
Sprengtportens yttrande och sagt att Utsk:t icke i allmänhet kan antaga den satsen att lemna allting tullfritt vid utförsel, utan vill yttra sig öfver hvarje artikel särskildt.
Således har Utsk:ts majoritet åtminstone godkännt den mening att Frih.
Sprengtportens yttrande borde uptagas till besvarande.
Vi äro alla ense om att Frih.
Sprengt porten endast yttrat sig i frågan, samt i detta yttrande förklarat och gifvit tillkänna hvad han ansett böra ske.
Bevilln.Utsk:t. må nu hafva uptagit detta resonnement med ett motresonnement eller icke, så står fast att Frih.
Sprengtporten endast vid tillfället af remiss utaf en fråga rörande tull-lagstiftning yttrat sig öfver ämnet och dervid framdragit åtskilliga saker, som han ansåg böra ske.
För att anföra ett exempel, så har det ju nyligen händt att man vid en fråga om handelsboks vitsord, när den remitterades, kom att yttra det liela handels- och kredit-lagstiftningen borde omgöras.
Icke kan man säga att, emedan en motion om handelsboks vitsord bl il vi t remitterad till Ulskrt,, derföre motion om alla kredit-lagars omgörande blifvit väckt.
Om man verkligen skulle så tolka grund lagen, att sedan vid remiss af en Kongl. Propos; i tullfrågor ett förslag till modifikation blifvit framstäldt, ett sådant förslag alldeles icke skulle kunna pröfvas, hvilket jag nu vill lemna derhän, så hemställer jag 1 os Den 6 J n ni f. m. lik viii om det kan vara rimligt, att. när Bevilln.Utskrt i ett. visst ämne eller rörande en viss artikel föreslagit, en tullnedsättning, man skall tolka Bevilln.Utsk:ts motionsrätt på det sätt, att R.
St:r sedan få gå endast jemnt så långt i nedsättning af t.ullprocenten som Utskrt föreslagit, men icke längre.
När Bevilln.Utsk:t begagnar sin motionsrätt för att yrka förändring i tull på denna artikel, så förefaller åtminstone mig, att man då, såsom annars när motion är väckt, i ett, ämne om förändring af det bestående, bör an
Jag har derför förmenat, att mau således äfven här icke skulle vara bunden till den grad, att när Utsk:t yrkat ändring i nuvrde tulltaxa, men stannat vid en viss tull-siffra å denna artikel, man skulle anse just det vara deras förslag men ingenting annat.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att hvad Frih.
Sprengtporten, vid remissen till Bevilln.Utskrt af K.
Skrifvelse med öfverlemnande af förslag till redaktions-förändringar och tillägg i nuv:de tulltaxa, yttrat i fråga om borttagande af all exporttull, ingalunda finge betraktas såsom innehållande ett bestämdt förslag uti nämnde fråga; att det således, på sätt H.
Exc. redan omnämnt, ej funnes någon motion, hvaruppå det nu gjorda yrkandet om frihet. från utförseltull för oarbetadt virke kunde stödja sig; samt att H. Exc., med anledn. af hvad Hr von Koch sednast yttrat, finge förklara, att uti förev:de fall Ståndets ledamöter väl egde för sig öpp- t att icke allenast yrka bibehållande af nu gällande utförseltull å oarbetadt virke eller antagande af Utsk:ts förslag om nedsättning deraf, utan äfven föreslå någon tullsats emellan den nu gällande och den af Utsk:t tillstyrkta, men deremot icke, enligt H. Exc:s åsigt, hade befogenhet att. väcka påstående om vare sig tulisatsens höjande utöfver dess nuv:de belopp eller sänkande under den af Utsk:t föreslagna siffra eller fullkomliga afskaffande; och ansåge H. Exc., på grund af nu anförda skäl, sig icke kunna framställa den begärda proposm å bifall till yrkandet, om tullfrihet vid utförsel af oarbetadt virke.
Exc. propos. å bifall till Ut.sk:ts ifrågav:de hemställan, och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Utskrts hemställanden angående rubrikerne furu- och gran-timmer samt bandstakar.
Utsk:ts förslag, att artikeln ved måtte vid utförsel från tull befrias m. m.
Sedan undertecknad, uppå förfrågan af Hr Printzensköld, tillkännagifva, att BorgareSt:t bifallit
Utskds nu föredragne förslag, yttrade Den 6 Juni f. m. 109 Hr Printzensköld:
Då Vällofl. BorgareSt:t frånträdt sin åsigt om behof vet af export-tull på ved, så ehuru jag för min del skulle trott att ett sådant förhållande icke bort ega rum, när skogsförödelsen redan är sådan i landet, att till och med Regeringen ansett nödvändigt att i viss män inskränka den enskilde egarens rättighet att disponera öfver sina skogar, vill jag icke framkalla någon diskussion, utan öfverlemnar åt R. o. Ad, att bifalla eller afslå förslaget.
Häruti instämde Frih. Raab.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef Utsk:ls förslag af E. o. Ad. bitaIlet.
Sedermera blelvo
Utak:ts samtlige återstående hemställanden och förslag föredragne och af Ståndet bifallne. H. Exe.
Hr Gr. o. Landtm, tillkänuagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter på bordet, det af BondeSt:ts deputerade öfverlemnade prot.-utdr., som innehöll nämnde EiksStånds beslut i afseende å Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:fs Betänk.
N:o 8, ang:de skjutsningsbesvärets ordnande samt inbjudning till MedStånden att i samma beslut sig förena.
Likaledes blef, på begäran af åtskilliga ledamöter, bordlagdt ett från BorgareSt:t ankommet, nu föredraget prot.-utdr.
N:o 291, innefattande dels nämnde RiksStåuds beslut ang:de StatsUtslcts Utlåt.
N:o 105, i anledn. af gjorda framställningar ang:de ytterligare låneunderstöd för kyrkobyggnaden i Christinehamn, dels ock inbjudning lill de öfriga RiksStånden att uti samma beslut instämma.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande samt bifölls Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts den 9 och 23 sisth Maj bordlagde Betänk, N:o 82, i anledn. af väckta motioner dels ang:de rotehållares skyldighet att inställa sig vid generalmönstring, dels orri rättighet för rote- och rusthållare att, utan all inblandning af officerare, med soldat, hussar eller båtsman afsluta knektekontrakt m. in. Föredrogs ånyo StatsUtsk:ts den 12 och 23 sisth Maj bordlagde Utlät.
N;o 95, i anledn. af väckta motioner om försäljning af de för statsverkets räkning utarrenderade egendomar. 110 11 en 6 Juni f. m.
I detta ämne kan mycket vara att säga för och emot, men efter hvad jag tror mig hafva inlumtat, har frågan fallit genom 3 Stånds afslag å Betänk:t, och det tjenar till loga att här inleda en diskussion, då åsigterna förut hår blifvit temligen utvecklade.
I alla fall torde medgifvas hvad en reservant, Hr Montgommery, yttrat, att den nuv:de lidpunkten icke är lämplig för vidtagande af försäljning utaf Statens egendomar, och anser jag mig derför endast böra hemställa att lt. o. Ad. täcktes f. u. afslå Utsk:ts Betänk, på de grunder Hr Montgommery anfört.
Då jag nu hör att 3:ne Stånd afslagit detta Betänk., inskränker jag mig till att äfven yrka afslag.
Frih. Cederström, Rudol I:
De begge föreg:de talarne hafva gifvit ett så godt exempel af korthet, att det vore orätt nial' mig att frångå detsamma.
Jag finner äfven Inkomstafdelms på en särdeles välbetänkt grundval fotade afstvrkande ega mycken förtjenst, och skulle jag redan på grund af dess innehåll hafva yrkat det afslag, som jag nu blott behöfver biträda.
Då jag vid en föregrde riksdag motionerat just hvad Utsk:t föreslagit, kan jag sannerligen icke, ehuru jag visserligen icke hyser något hopp om framgång till förslaget, nu se detsamma begrafvas, utan att säga några ord till dess fördel.
Jag ina likväl bekänna, att, såsom Hr Montgommery-Cederhjelm sagt, tidpunkten visserligen icke är inne till försäljning, emedan priserna nu äro tryckta; dock föreställer jag mig, att om ett sådant förslag ifrågakommit, då min motion vid 1853 års riksdag förevar och statens egendomar kunnat säljas under den fördelaktiga perioden, som existerade 1856-1857, så skulle en betydlig del af den summa, för hvilken vi skuldsatt oss i och för jernvägar, kunnat inbringas.
Det är således under öppen reservation att äfven få väcka samma förslag till nästa riksdag, som jag villigt fogar mig i pluralitetens beslut.
Då jag anser tillfället gynnande att en gång få stanna i majoriteten, ber jag att få förena mig med de ledamöter, som yrkat afslag å Betänk:t.
Exc. Hr Gr. och Landtm, yttrat, att derunder icke afgifvits något annat bestämdt yrkande än om afslag å förev:de Utlåt., framstälde H.
Exc. först propos. å bifall till detsamma, dervid svarades nej, och sedermera propos. om afskg derå, hvilken sednare propos. med ja besvarades.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:ts den 12 och 23 sisth Maj bordlagde
Utlåtm:
N:o 97, i anledning af väckt motion om rättelse i de s. k.
Ofrimaus
Frälsehemmans i Bohus
Län beskattuingsförhållaudsn; och I) e ii 6 Jani f. m. lil N:o 99, i Hilledi], af väckt motion ang:de afstaende af jord till Marstrands stad och dess Elementar-läroverk.
Föredrogs ånyo StatsUtskits den 12 och 23 sisth Maj bordlagda Ut låt.
N:o 102, i anleda, af K. Mits Nåd.
Propos. ang-de försäljning till skatte af de Danviks Hospital tillhörig», med ständig städje- och besittnings-rätt på innehafvarue uplåtne hemman och lägenheter.
Jag anhåller att få veta huruvida något prot.utdr. i denna fråga fiån de öfriga Stånden ankommit.
I anledning häraf uplyste undertecknad, att Preste8t:t afslagit, meii Borgare- och BondeSt:n bifallit ifrågav:de Utlåt.
Jag vet att för ett halft sekel till baka var det på modet att afhända hospitalen de hemman och lägenheter, som voro dem tillhöriga.
Det begär, som räder att åtkomma jord, sorn, med hänsigt till dess natur, iir nära beslägtad med statens egendomar, har nogsamt uppenbarat sig genom den framställning, som af StatsUtskit blifvit förordad.
Jag kan emellertid icke inse, att i en så beskaffad försäljning, som den tiu föreslagna, ligger den ringaste fördel.
Den ständiga besittningsrätt, som en åbo har på ett hemman, är ju för honom en borgen att icke blifva drifven från detsamma, om han ordentligen upfyller de skyldigheter, som med besittningsrätten äro förenade; men det vill synas, som hade man icke fästat tillräcklig upmiirksamhet på det förhållande, hvari en åbo står till den, som är jordegare.
Enligt gällande författningar har jordegaren, så länge åborätt existerar, en obestridlig rättighet att tillse huru haus hemman vårdas och förvaltas, och ännu i dag står den lag fast, att om en kronans åbo vanvårdar sitt hemman, så mister han värdskapet deröfver.
Så måste äfven vara förhållandet med Danviks hospitals hemman.
Således ligger häruti en garanti, att den jord, som hospitalet eger, icke i någon mån vanvårdas.
Dessutom bör man ihågkomma att, om, vid inträffande åboledighet, det icke finnes någon, som kan arfva åboräiten, så hemfaller hemmanet, liksom ett kronohemman, till sjelfva jordegaren och lian kommer då i tillfälle att fritt disponera öfver detta sitt hemman, hvaremot, om detsamma är för såldt till skatte-, jordegaren alldeles icke eger rätt att på desamma göra anspråk, och detta må väl icke innefatta någon fördel för den inrättning, sorn för närvide innehar jordeganderätteu till hemmanet.
Dessutom har erfarenheten visat, att skatteförsäljuing af jordegendom, som tillhör vissa verk och inrättningar, aldrig ledt till någon fördel för dessa, men väl till förlust, emedan det är en känd sak, att jorden, långt ifrån att falla, tvärtom alltid hav tendens att stiga i värde.
Jag tror mig med visshet veta att under den period, då samma begär och samma åsigt om nyttan för det allinäuna att försälja dess egendom herrskade, så sålde man hospi - Den 6 Juni f, m. talshernman dels i Skåne dels annorstädes, meli lyckades likväl icke att så förfara med alla hemmanen.
Nu har ei faren heten sedan den tiden ådagalagt, att, under det dessa hemman gil va en fix ränta, som aldrig ökas, så hafva deremot de öfrige hospitalshemmanen, hvilka icke såldes, återgått under Serafimerordeus-gillets disposition och blifvit utarrenderade, samt inbringa till hospital skassan betydligt högre inkomster i jemförelse mot de hemman, hvilka man liksom bortskänkt till enskilde personer.
Icke kan det vara rättvist, billigt eller ens klokt att förfara på sådant sätt?
För min del tror jag, att den säkraste tillgång, som en dylik inrättning eger, är den jord, som är densamma tilldelad, och jag anser hvarje inrättning handla i högsta måtto oförsigtigt, om den alliander sig den jord, som en gång blifvit dess tillhörighet och som icke utan orättvisa kan den afhundas.
Jag tviflar icke på att K. M:ts Propos. hvilar på de mest välmenta motiver, men är icke öfvertygad att följderna af. förslaget skola blifva så nyttiga, som man måhända iörespeglar sig.
Tvertom vittnar fordna tiders erfarenhet om att följderna skola blifva skadliga, ty samma orsaker åstadkomma alltid samma verkningar.
Jag anhåller att R. o. Ad. behagade instämma i PresteStitji beslut samt afslå Utskits förslag.
Att, på sätt föregide talare gjort, jemföra denna fråga med en föregående, eller om kronohemmanens försäljning, deri ligger ett betydligt misstag.
I ena hänseendet är fråga om en verklig försäljning af egendom, till hvilken kronan har full äganderätt; i detta fall är eudast fråga om afstående för hospitalernas räkning af så godt som ingen rättighet, men det vinnes visserligen en ganska stor fördel för köparen, och derföre skulle också flere begagna sig deraf, om köp blefve dem medgifvet.
Här möter dessutom att ifrågav:de åtgärd, hvarigenom skulle tillskyndas hospitalen, enligt en kalkyl, som här är uptagen, 43,800 rdr b:ko, blifvit tillstyrkt af hospitalsdirektionen, om hvilken man kan förmoda att den står på hospitalernas bästa; den har blifvit tillstyrkt af K. Mits KommersCollegium, vidare af Just.Kanslers-embetet, och slutligen uti K. M:ts Propos. framstäld tiil R.
St. och tillstyrkt.
Således finnes ingen myndighet, sorn varit mot denna åtgärd.
Beträffande PresteSt:ts afslag, tror jag det kom sig deraf, att Ståndet ansåg, det man icke nog stod på hospitalernas bästa, utan att en större lösningssumma skulle kunna erhållas, än sorn här blifvit föreslagen; men i det fället måste jag mera rätta mig efter hvad som af alla vederbörande ansetts lämpligt.
Hvarpå en sådan förmodan grundar sig, derom har jag icke kunnat finna någon slags uplysning, mera än att man anser att för denna försäljning skatteköpet bör updrifvas högre än här är föreslaget.
StatsUtskit har sökt bibehålla möjligheten för hospitalen att erhålla så hög inkomst som möjligt, emedan, då i den K.
Proposm endast varit anmärkt, att skatteköpeskillingen skulle motsvara hemmanets ränta för 10 år, så har
Utskit löreslagit att den skulle minst motsvara hemmanets ränta för 10 aloch - 1>eri 6 Juni f. tu.
113 beli dessutom öfverlemnat pröfningsrätteu till öfverstyielsen, hvarigenom således står öppet att kunna erhålla en högre skatteköpeskilling lin den som är föreslagen i K. M:ts Propos.
För öfrigt då, såsom sagdt är, alla vederb:de, som frågan rör, äro ense om fördelen af denna försäljning, kan jag icke annat iiti anhålla om bifall till Utsk:ts Betänk.
Hr Montgommery har åberopat, de tillstyrkanden, som af verderbsde blifvit gjorda; jag får i ani. deraf upiysa att samma manöver egde rum under sednare hälften af 1700:talet. då åtskilliga hospitalen tillhörige hemman försåldes till skatte.
Emellertid förändrade sig snart nog opinionen om nyttan af denna åtgärd och skntteförsäljningen tog slut.
Erfarenheten har ock sedan dess visat fördelen häraf för hospitalen, hvilka i arrenden hafva nu mångdubblad inkomst af sina qvarvarande hemman, emot den obetydliga ränta, som de npbära af de till skatte försålda hemmanen.
Besynnerligt är, att då fråga väckes om åtgärder af sådan beskaffenhet som denna, så ser man blott på nyttan för ögonblicket och är strnxt färdig till bifall; så handlade 1812 års Ständer, hvilka då beslöto att försälja så väl kungsgårdaroe, som andra Staten tillhöriga oell ej till vissa ändamål anslagna egendomar, ehuru
Regeringen var nog klok att afslå en sådan försäljning.
Det är mig ingalunda obekant, att numera blifvit till skatte försålda nästan alla i riket befintliga kronohemman, hvarå besittningsrätten tillhört enskild person; men derföre att Kronan handlat på ett sätt, sorn väl ledt till skada, men aldrig till något gagn för henne, bör det väl icke vara skäl att hospitalen skola följa exemplet.
Läser man för öfrigt den reservation, som en af BondeSttts ledamöter anfört, så finner man giltiga skäl mot bifall till Utsk:ts förslag.
Att KammarColhm tillstyrkt försäljningen, visar blott att nu varande ledamöter i detta verk hafva helt andra åsigter, än de, som representerade Collegiet för ett 2Ö:tal af år tillbaka.
Hade dessa ledamöter nu lefvat och verkat, så är det säkert, att en sådan tillstyrkan icke kommit att ega rum.
Jag erinrar mig huru detta Colhm, då jae der var tjenstgörande, hade erhållit K.
M:ts nåd. remiss på E.
Stms underd. hemställan att egare af ali skattejord skulle få köpa sig fri dispositionsrätt öfver den på deras hemman växande ekskog.
Det fanns äfven den tiden en mycket liberal ledamot i Colhtn, och han förklarade att det vore en alltför lumpen sak och stridande emot Statens värdighet att taga lösen för dessa ekskogar, men öfriga ledamöter inom embetsverket förstodo sig icke på denna liberalitet, utan, med ögat fästadt på den fördel, som det allmänna skulle tillskyndas genom att taga betalning för hvad sorn var K
M:ts och Kronans egendom, voro de af annan tanke och tillstyrkte icke dispositionsrättens öfverlåtande på annat vilkor, än att en lämplig lösen skulle gifvas. K. M,, hvars Regering den tiden icke var så liberal som tiu, ansåg sig äfven böra tänka på saken, och biföll pluralitetens inom Colhm underd. framställning.
Man må nu taga fram de räkenskaper, som visa resultatet af den H. VII. 3 314 Den 6 Juni f. m. na åtgärd, så får man se att Staten, i fall den liberala Collegii ledamotens mening vunnit afseende, skulle gått miste om circa 3 å 400,000 rdr, som nu för skattehemmanens ekskog influtit till stort gagn för ekeskogsplanteringarne, som med denna penningetillgång blifvit ombesörjde, utan att Statsverket behöft med några särskilda utgifter för detta ändamål belastas.
När man vidare ser af reservationen att de ifrågaställde hospitalshemmanen alldeles icke innehafvas på grund af någon så beskaffad åborätt, som egt rum å kronans hemman, utan att besittningen grundar sig på arrendekontrakter, på hvilkas upfyllande det beror, huruvida de emot hospitalet vidare skola gälla eller ej, så frågar jag om det är klokt, eller vittnar om någon slags omtänksamhet för framtiden att afhända hospitalet eganderätten till dessa hemman, för att lör tillfället skaffa en kontant penningetillgång, som snart nog kan blifva medtagen.
Saken kan äfven i det hänseendet vara skadlig, att genom bifall till förslaget man komme derhän, att afven vilja sälja kronans egendomar, å hvilka besittningen också är grundad på arrendekontrakter, och hvarigenom mati skulle tillskynda Staten en oersättlig skada.
Jag tillstyrker ytterligare afslag å Betänk:t.
Jag förmodar att den siste talaren icke haft tillfälle att fullständigt taga del af handlingarne i detta mål, aunars skulle han icke kunnat bygga konklusioner på premisser, som icke förefinnas i verkligheten.
Han har nemi. antagit att man skulle kunna ytterligare upbringa arrendeinkomsterna för ifrågav:de hemman.
Nu är likvisst förhållandet att af de flere slags hemman, som Danviks hospital eger, är här endast fråga om sådana som blifvit uplåtne under ständig städje- och besittningsrätt och för hvilka arrendet icke kan upbringas.
Danviks hospital har åtskilliga andra hemman, som liro utarrenderade för vissa tider och på hvilka arrendena kunna höjas efter en viss tid.
Det är icke händelsen med dessa hemman.
Så länge vilkoreu iakttagas, fortfar den ständiga städje- och besittningsrätten och arrendeafgiften kan icke höjas.
Det är särskildt sagdt i Kamma: Colini Utlåt., som är citeradt pag. 10 i Utsk:t.s Betänk., »att enar räntorna icke för alla de ifrågav:de fastigheterna blifvit i behörig ordning fastställda, förhållandet dermed borde i hvarje förekommande fall undersökas och pröfvas, innan skatteköp beviljades, dervid de hemman och lägenheter, hvilka ännu möjligen kunde till hospitalets fria disposition återkallas, borde från skatteförsäljningen, i öfverensstämmelse med ofvananmärkta nåd. bref, undantagas, för att i framtiden medelst utarrendering öka hospitalets årliga inkomster».
Här är således icke frågan om sådana hemman, derå man kan få höjda arrenden; det första hospitalet nu skulle afhända sig, vore rättigheten att, ifall åboerne icke upfylla vilkoren, återfå besittningsrätten.
Det är en rätt, hvarigenom hospitalet skulle kunna vinna, men det är också en rätt, som är temligen förhatlig för en barmhertighetsinrättning.
Den andra, som afhändes, är en vidsträcktare dispositionsrätt öfver skogen än arrendatorerna hafva.
Då detta ärende var remitteradt af K.
M. och till mitt embetsutlåtande, så Den <5 Juni f. in. 11S hemställde jag att inskränkning skaile göras, på det att hospitalen måtte tillgodokomma en ökad skatteskilling för sådana hemman, som hafva större skogstiilgång, än de som hafva mindre, men fästade upmärksamheten derpå att det kanske vore nödigt att den härjning af skogen förekoms, som vanligen eger rum, då jord, sora varit under allmän eganderätt, blifvit uplåten till enskilde.
Nu har, efter hvad jag mhemtat af Utskits Utlåt,, Ulsk:t ytterligare skärpt vilkoren, så att, i st. f. hvad förut var, har Utskrt tillstyrkt att skalteköpeskilliogen skall motsvara minst 10 års ränta, hvarigenom det således ligger i hospit a Is-styrelsens skön att tillse det hospitalet må få allt hvad det skäligen kan erhålla.
Det är äfven af K.
M. föreslaget och sedermera af StatsUtsk:t tillstyrkt att vissa kontroller skola ega ruin på skogarne.
När så är förhållandet och hospitalet dessutom erhåller lösen och förbehåller sig alla rättigheter, sorn det hittills haft, med undantag att den eftergifna dispositionen af skogen, mea nu blifvit tillagdt ett stadgande, derigenom hospitalet kan få den rätt, som det tillkommer, anser jag all rättfärdighet vara upfylld och att man således bör i det allmännas intresse bifalla Betänk:l.
Åkerlij elm, Johan Carl: