Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti det sednare Utlåtandet deremot hafva Utskotten uppgjort ett med Herr Hjertås mening, och Utskottens nyssnämnde åsigt, öfverensstämmande fullständigt Redactionsförslag; och således torde Herr Hjerta vid närmare eftersinnande finna, alt Utskotten icke äro skyldige till någon motsägelse.
Hvad Utskotten föreslagit, blef af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde vid 12 Cap. 6 $; vid 12 Cap. ro och 11 §§ / samt vid 12 Cap. 14 •.$*•
Hvad Utskotten i dessa omständigheter yttrat, blef af Ridderskapet och'Adeln bifallit.
Angående de anmärkningar , sorn blifvit gjorde vid i3 Cap. 1 och 2 Grefve Spens: Uti Betänkandet N:o 8 hafva Utskotten såsom förslag till i3 Cap. 2 §. tillstyrkt Bibehållandet af hvad 1812 års Författning i 11 §. innehåller, hvilket lyder: ”nu har icke hela Byalaget, utan en ”eller flere af grannarne enskifte begärt, och ”kan det ej utan utflyttning verkställas; då ”skola den eller de, som enskifte sökt, va”ra till utflyttning förbundne, så framt icke ”annorlunda frivilligt åsämjes.”
Uti hufvudsaken delar jag Utskottens tanka, men till Ridderskapet och Adeln, samt Utskottens Ledamöter, hemställer jag, om icke detta stadgande borde införas i 1 i stället för 2 §. 1 §. innehåller: ”är hy så sammanbyggd, ”och finnas egorne så kringspridde eller af”lägsne, att utan utflyttning laga skifte, ef”ter hvad i 12 Cap. 10 §. sägs, icke verkställas kan; då skola en eller flera afbya”männen, efter hvad omständigheterna, till ”vinnande af sådant skifte, fordra, från byn ”utflytta.” 2 §. åter lyder sålunda: ”Då frå”ga delägarne emellan om utflyttningsskyl”digheten uppstår, vare de delägare mest, ”berättigade, att i byn qvarbo, hvilkas hem”man äro bäst bebyggde, och som å sine ”tomtplatser hafva betydligare trädgårdar ”eller andra nyttiga anläggningar.
Äga åter ”flera delägare, än som i byn kunna bibehållas, lika goda hus och lägenheter, varde Den 27 Augusti e. m. ”utflyttningsskyldigheten dem emellan ge”110m lottning bestämd; och thy skall Skiftesmannen noga och redigt upptaga beskaffenheten af hvarje delägares byggnader, ”både till mann- och uthus, samt af trädgårdar eller andre nyttige anläggningar, så ”att de, för utflyttning eller lottning om ”utflyttningsskyldigheten antagne grunder, ”deraf må tydeligen sig visa.”
Vöre det möjligt att umbära detta sista stadgande, skulle jag förena mig med Utskotten; men äfven om det stadgades, att blott.
Enskiftessökander voro till utflyttning förbundne, uppkomma ju möjligen flera tvister angående utflyttning.
Om antalet af de utflyttande är större eller mindre än Enskiftessökanderne, blir det nödvändigt, att skilja dem emellan.
Det vore derföre bättre, att hänföra allt, hvad som hörer till sakfrågan, till 1 §; hvilken då kunde få det tillägg:
Och vare Skiftes sökanden, samt de, hvilka med honom sig förena, framför andra skyldiga härtill.
Örn detta af Ridderskapet och Adeln bifalles, torde början af 3 §. böra förändras sålunda:
Öfver- eller understiger antalet af dessa framför andra till ut flyttning skyldige delägare deras antal, hvilkas utflyttning prof vas nödig, vare i häda fallen alltid de delägare mest berättigade, att i Byen qvarbo, hvilkas etc, Friherre Wrangel:
Jag anser stadgandet uti nuvarande Skiftesförfattning mera I92 Den 27 Augusti e. ni. ändamålsenligt, än både Utskottens ocli Grefve Spenss förslag, samt anhåller derföre örn proposition till bibehållande af 1 och 2 §§. i i3 Cap. af SkiftesStadgan.
Äfven i denna punkt hafva Utskotten bibehållit deras förra förslag, utan att vederlägga de skäl, som deremot blifvit anförda.
Så länge endast den skiftessökande undfick utbrytning af sin ägolott, var det skäl, att han i första rummet kunde vara skyldig till utflyttning; men när skiftet nu mera skall öfvergå hela skifteslaget, synas alla delägare deri böra vara lika underkastade utflyttning, i mohn som det bästa skiftet deraf beredes.
Dessa begge principer stå med hvarandra tillsammans, och kunna icke åtskiljas; livar och en delägare måste finna sig uti, att taga sin skift, der författningen med afseende å bästa skiftet anvisar den.
Dessutom vore det hardt, att en, som har bästa husen, skulle vara ovilkorligt tvungen till utflyttning blott för det han begärt skiftet.
Utflyttningsskyldiglieten är ock icke så svår, som man föreställer sig, då man är berättigad att af de öfrige delägarne erhålla utflyttningshjelp; och Rikets Ständer genom bifall till Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition anslagit bidrag till deras utflyttningshjelp af Staten, eller åt alla Rikets provincer, hvarigenom ett ytterligare skäl häraf uppkommer att antaga Skiftes för - Den 17 Augusti e. ra. författningens stadgande i denna del.
Utskotten hafva till stöd för sitt qvarblifvande vid deras förra förslag härutinnan åberopat den regel: ”att hvar och en jordägare ”hör beredas utväg, att fritt och oberoende ”af andra, men utan annan rubbning i de”ras läge, än oundvikeligen nödig är, bruka ”och begagna dess innehafvande jord.”
Om Utskotten följt denna princip i sin utsträckning, hade Utskotten ovilkorligt också bordt qvarblifva vid sin förra tanka, att blott
Skiftessökanden skolat fått utbrytning; då hade consequencen Varit bibehållen; men nu hafva Utskotten sjelfva frångått och Stånden gillat den princip, att alla delägarne böra vara med i skiftet; och då måste ock den motsatta utflyttnings-skyldigheten godkännas.
På alla dessa skäl, yrkar jag bibehållande af Skiftesförfattningens stadgande i förevarande punkt; hvilket ock, såsom jag tror, 2:ne Stånd redan godkänt.
Jag är förekommen af Herr Danckwardt och Friherre Wrangel, samt förenar mig således med dem i yrkande att ifrågavarande stadgande i Skiftesförfattningen måtte bibehållas, så mycket heldre, som uti den af Utskotten föreslagne redaction af 12 Cap. 12 §. af samma Författning finnes tillräckligt correctif mot Skiftessökande i oträngdt mål.
Förekommen af Grefve Posse vidhåller jag samma åsigt 39 H. i3 '94 Den 27 A11 gus ti e. m. jag liaft i Utskotten, hvarest jag lika med Herr Danckwardt yrkade, att
Författningens stadgande i denna del matte bibehållas.
Med afslag af hvad Utskotten i denria del yttrat, beslöt Ridderskapet och Adeln, att 1 och 2 §§. i i3 Cap. borde förblifva oförändrade.
Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde vid i3 Capitlet 3 och 7 S.Ä Utskottens hemställanden i desse delar blefvo af Ridderskapet och Adeln bifallne.
Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde vid i/j Cap. 2 2 Momentet.
I fall Ridderskapet och Adeln skulle finna det af Utskotten föreslagne tillägg till 2 Momentet i 2 §. af i4 Capitlet nödigt, får jag deri föreslå följande r edac tions-för ä nd r ing:
Är o skogsskiftena af inskränkt område och mänga, samt skillnadslinierne korria, må desse linier genom utstening utmärkas, dock så , att rålinierne derigenom tydligt utvisas.
Härigenom undvek man det i min tanka icke lämpliga uttryck: ”derest ändamålsenliga skiljolinier derigenom kunna uppgöras;” äfvensom föreskriften om blekning för råskillnadens utvisande, hvilket icke uppfyller ändamålet.
I anledning häraf förenade sig Ridderskapet och Adeln om följande redaction af ifrågavarande Moment:
Den 27 Augusti e. m. 195 I skog skola derjemte skillnads!inierne lill 2 eller 3 alnars bredd upphuggas, dock icke förr, än skiftet fastställdt blifvit, så vida icke delägarne enhälligt det begära.
Äro skogsskiftena af - inskränkt område och många, samt skillnads!inierne korrta, må desse linier genom ulstén ing utmärkas, dock så, att rålinierne derigenom tydligt utvisas.
Angående de anmärkningar, sorn blifvit gjorde vid i5 Capitlet 3 §.
Hvad Utskotten i denna del yttrat, blef af Piidderskapet och Adeln godkändt.
Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde .vid 16 Capitlet 2 Herr Boij, Johan Fredrik:
Jag anhåller, att den i 16 Cap. 2 §. af Lag- och ÉkonomiUtskottens Utlåtande N:o 4T omförmäld te fråga, rörande ersättning af allmänna medel åt Boställsinnehafvare för Skifteskostnader, måtte remitteras till Stats Utskottet.
Utskottens yttrande i denna del godkändes af Piidderskapet och Adeln.
Angående de anmärkningar, sorn blifvit gjorde vid 1J Capitlet 1 $; samt vid 18 Capitlet 1 Utskottens yttranden I desse delar godkändes af Ridderskapet och Adeln. 3.9 H. «3* Den 27 Augusti e. m.
Angående de anmärkningarblifvit gjorde vid 18 Capitlet g och i3 $!§. Herr Danckwardt:
Uti denna vigtiga principfråga hafva Utskotten förblifvit vid deras förra tanka, att taxeringen borde anses för en preliminär fråga, som skulle vara orubbeligt fastställd, innan skifteSläg-gningeii verkställes.
Jag anhåller, att få utvecklade skäl, som föranledt till ett motsatt stadgande i SkiftesFörfattningen.
De äro följande.
Sjelfva taxeringen är i sig sjelf en ganska svår och granlaga åtgärd; och då flere hundrade serskildta ägoskiften skola det ena efter det andra graderas och sättas i ett rätt och jemförlrgt förhållande till hvarandra, är det svårt, om icke omöjligt, att med hästa vilja och förmåga undvika misstag.
Det är icke för delägarne möjligt, efter hvad man kan finna, och kloka Landtmätare också för mig uppgifvit, att rätt bedomina, om ägograderingen är i alla delar rättvis, eller skäl finnas till missnöje dermed, innan skiftena blifvit utlagde, och delägarne då äro i tillfälle att jemnföra deras nja lott med dem, de förut haft.
Dittills sakna de således i allmänhet skäl, att mot taxeringen göra anmärkningar.
Märka de efter planläggningen sig vara lidande, har det tillkommit afgraderingen, tj missräkningar, som kunna inträffa vid Landtmätarens delning af ägorne, förekomma sällan och äro snart rättade; hufvudfelet måste sökas i taxerings-åtgärden.
Är då denna, såsom Utskotten -föreslå, för Den 27 Augusti e. m. *97 skiftesläggningen orubbligt fastställd, måste lidande för delägarne uppkomma.
Erfarenbeten har ock visat, alt betydliga förluster för delägarne deraf uppstått; jag bar det af erfarne Domare och LandsSecreterare, sorn för mig uppgifvit, att de funnit lidandet någon gång vara så stort, att de nödgats, med begagnande af förbudet mot skattskyldig jords minskning, emot uppenbar lag upphäfva taxeringen, för att kunna bereda rättelse och afhjelpa delägarnes lidande.
Det måste ock medgifvas, att ingen fråga utgör mera hufvudsak, vid ett ägoskifte, än ägograderingen, ty der egentligen bestämmes äganderättens bibehållande för jordägaren; intet är svårare att rätt verkställa, att partielt bedomina; och denna fråga villman göra till en preliminair-fråga, oåterkalleligen fastställd före delningen?
Om således lidande för jordägare skall förekommas, om deras säkerhet häremot skall beredas, är det oundgängligt, att en revision af taxeringsåtgärden kan ske, sedan lotterne äro utlagde; och jordägaren bör så mycket mera hafva denna rätt, sedan beslutanderätten om taxeringen nu mera tillhör Landtmätaren och Gode Männen, och ej, såsom förut, jordegar ne; hvadan en stark controll på de förre är nödig, att de med yttersta noggrannhet denna taxering verkställa.
Vid storskiften tillgick dessutom på enahanda sätt, som Skiftesförfattningen nu stadgar, ty då klagomål anfördes vid domstol öfver lidande vid skiftet, och Den 27 Augusti e. m. domstolen fann det äga grund, skedde jemkning i lotterne, och denna jemkning var i sjelfva verket en jemkning i taxeringen.
Allmänna Lagen, lika med äldre SkiftesFörfattningar, öfverénsstämmer ock med denna princip.
Den förre säger i 1 Cap. 4 §• -ftygg" ningaBalken att, om någon klagade, att liad fått mindre eller sämre lott, än lian hafva horde, ägde lian begära laga syn, hvarvid Domaren skulle jemka vederbörande emellan.
Det var först i Finska ÄgodelningsStadgan af år 1775, som man antog den motsatta meningen att göra graderingen till en preliminair fråga.
Nu skall jag anföra motskälen i frågan, och söka att vederlägga dem.
Först liar man sagt, att rättegångarne vid ägoskiften härigenom skulle betydligt ökas.
Detta är sannt, men jag hemställer likväl, om sådant någonsin kan blifva ett giltigt skäl, att frångå etablerandet af ett stadgande, utom hvilket full rättvisa i saken, full säkerhet för jordägaren, icke kan vinnas.
Skall då afseende liafvas på en rättegång mer eller mindre, särdeles då, såsom här är fallet, frågan angår att stifta en lag, hvarefter ett skifte, en gång verkställdt, kommer att gälla, eller åtminstone bör anses gälla, för sekler.
Ar det så äfventyrligt, så skadligt, och oskäligt, om ett ägoskifte, som skall i sekler stå fast, uppehälles ett år af en orättmätig klagan?
Dessutom tror jag ej, att anledning till skäliga tvister om taxeringen skall vid så många tillfällen uppkomma, om Den 27 Augusti e. m. ‘99 skiftesmännen noga iakttaga föreskriften i ta Cap. i5 §. som stadgar, att sedan den provisionella planen är upprättad, den skall för delägarne på marken utvisas, att delägarne då hafva tillfälle att mot taxeringen framställa sina anmärkningar, samt att skiftesmannen är förbunden, att derå fösta ali uppmärksamhet, och om de äro befogade, meddela den rättelse, rättvisan kräfver.
Sker detta, lärer vid få tillfällen ändring i taxeringen af ÄgodelningsRätten komma att medgifvas.
— Vidare anförde
Utskotten tili stöd för deras tanka i det först afgifna Betänkandet, att, ”ehuru decisionsrätten är och ”måste vara åt Landtmätare och Gode Män ”upplåten, Utskotten likväl anse ägograde”ringen hufvudsakligast böra bero af delä”garne sjelfve; och om opartiskhet hos dem ”skall kunna förutsättas, torde det vilkor ”vara oeftergifligt, alt graderingen bör ske, ”icke å hvarje delägares enskilda, utan å he”la skifteslagets samfällda jord, hvilket sed”nare icke kan anses inträffa, så vida gra”deringen är ändring underkastad, sedan ”skiftes- eller planläggningen för sig gått.”
Dervid anmärkte jag, att den generella och egentliga ägograderingen icke sker å hvarje delägares enskilda jordlott, utan å hela skifteslagets samfälda jord, och att forst vid uppstådd fråga om rättelse i en förment origtig gradering å ett eller annat jordstycke, af delägaren upptäckt, när de nya egolotteme blifvit utlagde, taxeringen å dessa styc - 200 Den 27 Augusti ef un ten vöre medgifven att kunna revideras* hvilken revision ater- icke verkställes af delägarne, utan af Skiftesmännen och Domaren, och dervid således delägarnes väld eller en-, sidighet icke kunde få inflytande.
I någon vederläggning af detta sednare hafva Utskotten icke ingått.
Ytterligare anföres såsom motskäl, att Landtmätarne ofta kunna få omgöra uträkningen och delningen, då ta-, xeringen ändras; detta ärsannt; men det bör väl ej komma i beräkning vid jemförelse med beredandet af jordägarens rätt, i synnerhet som, i fall felet icke härrör af Landtmätarens vårdslöshet eller väld, han icke kan åläggas att utan ersättning omgöra skif-, tet.
I anseende till hvad jag sålunda anfört, yrkar jag afslag å Utlåtandet i denna punkt, och att Stadgans föreskrift bibehålles; åtminstone till dess alla hafva af erfarenheten bekräftat och ådagalagt otillämpligheten af samma föreskrift i verkställigheten* Grefve Posse:- Vöre c]et nu fråga om att primitift göra en stadga för Skiftes verket, skulle jag yrka bifall å Utskottens Utlåtan-, de; men då en sådan stadga redan finnes, och jag nogsamt inser olägenheterne af att ofta ändra ekonomiska författningar, är jag ej emot, att erfarenheten först får visa, huruvida Utskotten haft rätt i sina åsigter, innan Rikets Ständer anhålla hos Kongl.
Maj:t om ändring i förevarande §§.
— Jag kan dock icke underlåta att uttala den öf-.
Den 27 Augusti e. m. 201 yertygelse jag äger, att innan korrt skall det visa sig, att delägarnes upplysningar böra utgöra hufvudsakliga ledningen vid ägograderingen, och att dessa upplysningar upphöra att vara opartiska, då rättelse i ägograderingen kan vinnas, sedan skiftesutstakningen för sig gått, och hvar och en delägare fått veta, hvilket skifte honom tillkommer.
Mångå rättegångar och en odrägelig tidsutdrägt med skiftesverkets tillslutbringande blifva följderne häraf, och hvilka framdeles säkert skola föranleda antagandet af Utskottens denna gången till afslag dömde Utlåtande, Friherre Sprengtporten:
Om SkiftesStadgan genom sin natur är mycket ingripande i ägande-rätten, bör man deremot göra denna författning den rättvisa, att flen lemnat alla möjliga tillfällen för klagomåls anförande; möjligen skulle man ock kunna förebrå författningen att isin omsorg om den juridiska rättvisans bibehållande hafva gått så långt, att den inom sig sjelf innebär ett frö till onödiga och kostsamma tvisters uppväckande; hvartill ingen §. i författningen gifver flera anledningar, än de nu omtvistade.
Om dessa §§, sådane de finnas i stadgan, blifva beståndande, måste man ock försaka allt hopp, att af delägarne sjelfve vid graderingen erhålla oväldiga uppgifter.
Jag refererar mig för öfrigt till Grefve Posses yttrande, och tror att framtiden bäst;, 202 Den 2.7 Augusti e. ni. skall utvisa, om Utskotten misstagit sig i sitt förutseende.
I den ort jag mäst känner tror jag mig kunna påstå, att följden af Utskottens Utlåtande, det ägograderingen skall ske innan skiftet, skall blifva, att en stor pluralitet af jordägarne förlorar sina fatalier för klagomåls anförande och derigenom förstör sin framtida välfärd; jag
Indes så mycket mer till denna tanka afhvad jag i dag redan haft äran anföra om de stora resurser, som Landtmätaren äger, i fall lian är den ena partens cacherade Advocat; detta kan hl i mycket farligt vid taxeringen, då han kanske är omgifven af Gode Män, hvilka första gången ära närvarande vid en skiftesförrättning.
Landtmätaren är då en fullkomlig despot öfver hela skifteslaget, om han •annars är illistig nog, för att kunna begagna sig af dessa sina stora resurser.
Det ligger blott ett litet correctif deruti, att ÄgodelningsRätten skall döma deröfver, ty ÄgodelningsRätten kan ej döma efter annat, än Landtmätaren syn, och om Landtmätaren der vetat cacbera sina afsigter, så skall man efteråt upptäcka stora misstag, som icke mera kunna hjelpas.
Jag förenar mig således till alla delar med Herr Danckwardt, och anhåller om proposition å hans mening.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition tili godkännande af Utskottens yttrande.
Den 27 Augusti e. m. 203 Ropades Nej.
Uppå derefter framställd proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln, att 9 och i3 §§. uti 18 Capitlet af nuvarande SkiftesStadga borde bibehållas oförändrade.
Jag får anmäla min reservation mot det afRiddcrskapet och Adeln nu fattade beslut; instämmande uti den af Herr Grefve Posse yttrade mening, hvars vigtighet af erfarenheten snart skall bestyrkas.
Angående de anmärkningar, som blifvit gjorde vid 18 Capitlet 18 §.
Angående den underdåniga skrif velse sorn Utskotten föreslagit att Rikets Ständer mätte till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna i afseende å tillämpligheten af Skiftes Stadgan.
I sammanhang härmed upplästes följande från de öfrige RiksStånden i detta ämne ankomne ProtocollsUtdrag, nemligen: Från Preste-Ståndet:
Af den 27 sistlidne Julii, hvaraf inhemtades, att den i Betänkandet
N:o 8 föreslagne underdåniga skrifvelse ansetts böra innefatta den anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes, genom vederbörande auctoriteter, infordra säkra och fullständiga upplysningar om 2o4 Den 27 Augusti e. m. de vidare Kinder, som må kunna ligga i vägen emot SkiftesStadgans tillämplighet i Rikets alla provincer, samt uti de orter, eler dess användande pröfvas möta vigtiga Kinder, Kvilket i PresteStåndets tanka isynnerhet måste inträffa i alla större skogsbygder, samt i Nåder låta verkställigheten äfifråga O o varande Stadga hvila, och i följd deraf påbjuda de i samma orter pågående under tvist yarande Skiftens inställande.
Från Borgare-Ståndet:
Af den 3o sistlidne Julii, innehållande att den i Betänkandet N:o 8 föreslagne underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t blifvit af BorgareStåndet ogillad.
Frän Bonde-Ståndet:
Af den 24 sistlidne Julii, af innehåll, att BondeStåndet beslutat, att de provincer, som skulle kunna anse 1827 års SkiftesStadga icke vara för dem lämplig eller användbar, måga hvar för sig hos Kongl. Majit göra underdånig ansökning derom, att för dem sker undantag, i afseende på tillämpningen af samma Stadga; hvarefter Kongl. Majit sedan desse provincers innevånare allmänneligen och äfven öfrige vederbörande blifvit hörde, behagade derom, efter befinnande omständigheter, i Nåder förordna; i följd hvaraf frågan om den af Utskotten i Betänkandet N:o 8 tillstyrkte allmänna undersökning, om Den 27 Augusti e. m. 205 SkiftesStadgans tillämplighet, kom me att förfalla.
Sedan Ridderskapet och Adeln 1111 afhört PresteStåndets förslag till underdånig skrifvelse, får jag "endast tillstyrka, att Högloflige Ståndet ville sig dermed förena.
Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga är tämnieligen likgiltigt, enär i alla fall tre Stånds beslut icke kan till vägabringas; förena vi oss med BondeStåndet stadna två Stånd emot två; äfvenså om vi förena oss med PresleStåudel, eller BorgareStåndet; gilla vi åter Utskottens förslag, stadnar hvart och ett Stånd i sitt särskilta beslut.
Det torde vara rättast, att bifalla Utskottens förslag, såsom häst grundad t.
PresteStåndets beslut passar, efter min tanka, ej för de öfriga RiksStånden, emedan det är en spådom örn hvad framdeles skall ske; och mig tyckes, att man icke behöfver dylika profetior, ty antingen skall man låta Stadgan förblifva, sådan den är, eller också ändra den.
BondeStåndets beslut kan åter icke verkställas, enär vi nu för tiden icke hafva några ProvincialRiksdagar.
Den skrifvelse Utskotten föreslagit, är den enda formenliga; den hyder sålunda: ”att hos Kongl. ”Majit i underdånighet anhålla, det täcktes ”Kongl.
Majit genom vederbörande Autorite”ter infordra säkra och fullständiga upplysningar om de vidare hinder, som må kun - 2o6 Den 27 Augusti e. m. ”na ligga i vägen mot SkiftesStadgans tillämplighet i Rikets alla provincér, samt ”derefter i nåder vidtaga de ändringar i ”densamma, som kunna pröfvas nödige, på ”det den i allo må uppfylla dess för Landtbruket välgörande ändamål.”
Jag anhåller om proposition till bifall härå.
Jag finnér detta förslag ej hafva stort företräde, framför BondeStåndets beslut.
Hvad sjelfva den underdåniga skrifvelsen beträffar, anser jag den öfverflödig, ty då communicationen emellan Auctoriteterna och Kongl. Majrt aldrig är stängd, är att förmoda, det Auctoriteterna sjelfva skola inberätta, om något hinder i anseende till Författningens tillämplighet inträffar.
Jag kan ej inse, hvartill en underdånig skrifvelse skall tjena ; utantillstyrker, att vi må förena oss med BondeStåndet för att få någon enhet i beslutet.
Jag kan ej finna, antingen BondeStåndets eller Utskottens första förslag är det rätta.
Herr Hjerta har redan talat om det förra; hvad det sednare beträffar, så leder det blott att sätta hela Stadgans tillvaro i fråga, enär man vill infordra upplysningar, om dess verkställbarhet är möjlig.
Jag anser således Utskottens i senare Utlåtandet framställde förslag lämpligast, emedan det lämnar tillfälle till modilicalioner för vissa localer.
Den 27 Augusti e. ra, Grefve Spens?
Hufvudskillnaden emellan det af Utskotlen föreslagne inhämtande af local-upplysningar, och den af BondeStåndet beslutade redaction, synes varaden, huruvida vederbörande authoriteter, eller menigheterna skola höras.
Denna principfråga föranleder mig att, ehuru jag ej är nöjd med BondeStåndets beslut, likväl tillstyrka antagande deraf, utan afseende på felaktigheter deri, som jag anser vara af mindre vigt.
Jag skulle erkänna, att enskiftesprincipen betalt en stor del af sin skuld till Fäderneslandet, om den lill någon del bidragit till beredande af municipai-inrättningar och pctitions-i ätt.
Det vore en angenäm syn för mig, om jag linge se allmogen komma med anmärkningar vid denna St,adga, hvilka voro af sådan vigt, att derpå gjordes afseende.
Då detta ämne första gången förevar, hemställde jag, att den skrifvelse Utskotten föreslagit, hvilken jag nyss uppläste, måtte sålunda förändras: ”att Ri”kcts Ständer borde i underdånig skrifvelse ”anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, genom ”vederbörande Authoriteter, infordra säkra ”och fullständiga upplysningar om de vidale hinder, som må kunna ligga i vägen ”mot SkiftesStadgans tillämplighet i Rikets ”alla provincer, samt derefter och på det ”den i allo må uppfylla dess för Landtbruket välgörande ändamål, i nåder vidtaga 208 Den 27 Augusti e. m. ”de ändringar i densamma, som pröfvas nö”dige och icke rubba sådana lmfvudgrunder, ”hvilka angå egentliga ägande-rätts förhållanden, såsom delningsgrund, råskillnad ”och taxering, och hvilka äro af natur, att ”lämpligast tillhöra CivilLagen.”