Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sprengtportens motion remitterades till StatsUlsk., ytterligare söht utveckla de många och vigtiga skäl sorn tala för saken och legat till grund för mina åtgärder, dä jag, min pligt likmätigt såsom Chef för Landtförsvaret, inför Konungen först väckte frågan och sedermera tillstyrkte nedsättandet af den Komitlé som fick i updrag, att utarbeta såväl plan som kostnadsförslag m. m.
Jag tior mig således hafva någorlunda fullständigt håde mundtligen och skriftligen uttalat min öfvertygelse om frågans vigt.
Det förslag som de Komitterade upgjordt och hvilket efter mitt förmenande är ganska fullständigt, har StatsUtsk. haft tillfälle att pröfva och granska; och StatsUtsk. har kommit till det resultat att anse denna fråga vara i högsta grad förtjent af Ii.
Stms upmärksamhet, hvadan äfven Utslf. hemställt att medel måtte anvisas till arbelels påbörjande.
Under sådana omständigheter anser jag det vara håde olämpligt och obehörigt att nu åter uptaga R. o. Ad:ns tid och måhända trötta dess tålamod med uprepande af hvad jag möjligen i andia ordalag och med större vidlyftighet kunde anföra, men hvad som ändock slutligen klefve detsamma i sak, att nemi. jag anser ifrågav:de arbete både nyttigt och nödigt.
Jag vill endast tillägga att enligt min öfvertygelse blir Sveriges Konung icke fri i sin politik utan måste anses vara mer eller mindre bunden i förhållande till sin östra granne, så länge icke Stockholm är betryggadt mot öfverrumpling.
Jag har således icke gjort annat än min pligt såsom Chef för Landtförsvaret, såsom militär, såsom repiesentant och i främsta rummet svensk, då jag sökt att här förorda saken och verka i hvad på mig ankommer för detta mål.
Jag är säker att R. o. Ad. å sin sida icke underlåter att medverka till det som är fosterländskt och har så mycket inflytande på detta lands försvar och sjelfständighet.
Uplästes ett af Hr af Sillén, Georg Axel, inlemnadt s8- lydande anförande:
På inom R. o. Ad. väckt motion om Stockholms befästande, har StatsUtsk. uti Utlåt.
N:o 236 tillstyrkt ett anslag af 100 000 Rdr för hvartdera åren 1859 och 1860, till befästnings-ai heten på hufvudstadens södra sida.
Instämmande uti Rådman Gråå’s reservation, så lydande: »Ulan »att f. n. inlåta mig i något bedömande af den frågan, huruvida »Stockholms befästande må vara ändamålsenligt eller icke, anser »jag det böra tillkomma Regeringen, men icke R.
St:r på fram»ställning af enskild motionär, att, i en fråga af sådan natur som »denna, taga initiativet.
Då nu K.
M. hitintills icke funnit sig »föranlåten, att i ämnet framställa något förslag, men deremot till »SlatsRådsprot. den 14 Okt.
1856 täckts afgifva det Nåd. för k la»rande, att K. AI. icke vid detta Riksmöte ville göra framställning »om medels anvisande för ifrågav:de ändamål, utan att frågan härom »må anstå lill ett annat tillfälle, anser jag StatsUtsk. icke hafva Den 6 Februari. 233 »bordt till R.
St:r göra någon annan hemställan i detta hänseende, »än att det af enskild motionär afgifna förslaget om Stockholms »befästande icke må till någon R.
St:rs åtgärd föranleda», synas mig upmärksamheten böra fästas derpå, att, just under den tid befästnings-arbetet skulle ske, i samma trakt pågår jernvägsarbete och att således orten, sorn redan nu lider brist på arbetare, skulle komma att sakna dem, helst i många orter jernvägs-arbeten komma att mycket uptaga den manliga befolkningen.
Uti Hr Gråå's reservation fiafva instämt 6 ledamöter af BorgareSt. och 9 af BondeSt., alltså hafva 7 ledamöter af BorgareSt. och alla af BondeSt. afstyrkl Utskts förslag.
Jag hemställer vördsamt om propos. på afslag af StatsUtsk:s tillstyrkande.
Sällan har ett Betänk, varit så väl formeradt både i hvad sak och framställning beträffar som detta.
Grunden härtill är dels sakens klara och enkla beskaffenhet, dels de goda uplysningar Utsk. haft tillfälle att inhemta om förslaget i sin helhet och sina detaljer.
Jag får således till alla delar instämma i Utsk:s förslag, men vill dock tillägga att ehuru den ifrågav:de summan icke är betydlig, är den dock nödvändig; ty vid början af ett sådant arbete som nu är ifråga kan man icke tjenligen använda stora summor och den nu föreslagna synes mig tillräcklig för arbetets beredande och inledande, på ett sätt att man deraf, vid det som framdeles kommer att göras, kan skörda frukterna, emedan det alltid är nyttigt att man väl bereder det arbete som sedermera med allvar skall utföras.
Jag tillstyrker på det högsta bifall till Utsk:s Betänk, och hoppas att Rikets första Stånd är det förslå som behjertar frågans vigt och deråt lemnar bifall.
Att upträda med anmärkmr mot den väckte motionen och Utsk:s Betänk, i denna fråga, rörande hvilken man har anledn. tro att R. o. Ad. redan förut bestämt sig —■ en fråga der flere talare hafva vädjat till »känslan hos Rikets första Stånd», hvilket Stånd för öfrigt till en så stor del består af militärer, som med en naturlig förkärlek skola omfatta allt hvad som hörer till deras yrke och dess utbildning, — detta kan utan tvifvel synas förmätet af den, som på intet sätt är invigd i det tekniska eller strategiska af detta ämne.
Då jag detta oaktadt önskar framställa några anmärkmr mot det resultat hvartill Utsk. kommit, ber jag derföre att få förutskicka, det jag icke vill ingå i undersökning om riktigheten af de allmänna satser, som vare sig motionären eiler Chefen för Landtförsvaret elier Utsk:s knappa majoritet, uttalat för att bevisa fördelen af hufvudstadens befästande med hänseende till det iäge den innehar mot vår östra granne, och dess naturliga position i strategiskt afs:de såsom »nyckel till hela M8- laredalen», tvertom må allt detta förutsättas ega sin fulla riktighet; jag går ännu längre och medger det vara i sin ordning, att Regeringen tagit frågan om Ctockholms befästande under öfverläggning; att den nedsatt en Komité och att denna Komité afgifvit ett 234 Den 6 FebrnarI. arbete så fullständigt, att det kan i tid pröfvas, när man vill börjå befästningen; men mig förefaller frågan f. n. endast vara den, huruvida det är nödvändigt att begynna en sådan befästning i detta ögonblick innan hvarken Regering eller Ständer haft tillfälle att ingå i någon pröfning af planen för arbetet i dess helhet, och innan man egentligen känner betydligt mera än all en sådan plan är å bane.
Vid början af denna Riksdag ansåg också Regeringen sjelf arbetets företagande nu icke såsom en nödvändighet.
Jag tillhör icke dem — jag har redan vid föregide Riksdagar mer än en gång yttrat min åsigt i detta afside —jag tillhör icke dem som vilja underkänna R.
St:rs befogenhet, att besluta vars sig i en anslags- eiler organisations-fråga derföre, att Regeringen icke framkommit med förslag derom.
Det ligger, efter min tro, antingen en känsla af oförmåga eller något af de obotfärdiges förhinder hos representationen deruti, att ovilkorligt vilja skjuta ifrån sig pröfvandet af nya idéer, nya frågor blott derföre att Regeringen icke först omfattat dem; man bör i denna punkt hafva något öfverseende med Regeringen; ty dess ledamöter äro, efter det sätt hvarpå Förvaltningen hos oss är inrättad, så uptagne med en mängd kuranta mål, att de hafva anspråk på det icke allt för stora fordringar göras i afside på de ärender som röra allmänna förfallninningar och stats-inrättningens organisation, så att de väl behöfva den ledning som Ständerna kunna gifva, sådan den ock må vara.
Jag vill således icke underkänna det beslut, hvartill Utsk. i denna fråga kommit, blott på den grund att Regeringen icke framställt förslaget härom; ej eller förklara saken absolut onödig.
En sådan invändning vore ock till en viss grad undanröjd, då Chefen för Landtförsvaret understödt Utskrs hemställan; ehuru man äfven naturligt kan förklara detta så att det synes vara svårt för en Chef för Landtförsvaret, att, när ett Utsk. föreslår medels anvisande i och för ett befästnings arbete, säga å Regeringens vägnar: »Vi bry oss icke om det der, vi vilja icke att det nu skall beviljas.»
Men jag ber att få framställa några skäl hvarföre det anslag som nu är tillstyrkt, och hvilket i alla händelser endast kan betraktas såsom en mindre betydlig handpenning på hvad som framdeles komma skall och hvars belopp man icke känner, enligt mitt omdöme bör kunna upskjutas åtminstone till nästa Riksdag.
Först vill jag likväl anmärka att likasom man vet det byggmästare gerna bygga hus, likaså vilja fortifikations-olficerare gerna både för egen heder och nytta och af nit för den sak som utgör deras special itet, gerna bygga fästningar.
Vid sådana tillfällen må det ock icke förtänkas, om kärleken till yrket ikläder sig skepnaden af kärlek till fäderneslandet, helst när fråga är om en sak, hvars nytta ifrån vissa synpunkter icke kan bestridas.
Den omfattas då af dem som höra till yrket med en enthusiasm som genom bearbetningar åstadkommer en möjligt verkande impuls äfven på oinvigde.
Jag bänskjuter till
Utslcs ledamöter huruvida icke en sådan driffjäder varit med vid öfverläggningen om den ifrågav:de saken och egentligen utgjort anledn. till att detta anslags beviljande just nu blifvit tillstyrkt.
För att öfvergå tili de skäl hvilka tala för att detta anslag må upskjutas åtminstone under den korta tiden till kommandeRiksdag, så lärer väl hvar och en medgifva att behofvet af Stockholms befästande icke egentligen kan behöfva ifrågakomma annat än med afside på försvaret mot vår östra granne.
Frågan är således: månne någon rimlighet förefinnes att Sverige under närmast påföljande år har alt befara en öfverrumpiing från den östra grannen?
Dervid ber jag alt först få taga i betraktande den ställning Iivari Ryssland befinner sig efter kriget och de upoffringar detta förorsakat och sedermera de förändrade utsigter som, till någon del åtminstone, synes hafva öpnat sig inom detta vidsträckta rike i följd af den thronförändring som der egt ruin och efter den nuv:de sjelfherrskarens tillträde till Regeringen.
Enligt sammanstämmande statistiska notiser, hvilka man igenfinner i statistiska arbeten af Léon, Faucher, Baron v. Reden och Kalb hafva, utom de vanliga utgifter, som de stående arméerne i Europa förorsaka, de särskilde koslnaderne för Orientaliska kriget upgått till en summa i franes räknadt af 6,200 millioner, hvaraf 4,800 måst uptagas såsom lån.
Det torde icke vara utan intresse att citera hvad som häraf enligt upgift belastar hvarje land-särskildt, nemi.:
Storbritannien t.940 millioner francs, hvaraf uplånte 1,51 Or Frankrike 1,600, hvaraf uplånte 1,580; Turkiet 700, hvaraf uplånle 150; Sardinien 60, alla lånade; Ryssland 1,200, hvaraf lånade 800: samt öfriga makter, som ej deltagit i kriget, för rustningar:
Österrike 600; Preussen 75.
De mindre tyska sta terne: Bayern, Wurtemberg, Hannover, Baden, Darmstadt, Cassel, Oldenburg m. fl. tillsammans 40 millioner, hvaraf lånade 30.
De nordiska rikena, Sverige, Danmark och Norrige, samt Holland och Belgien 10.
Uti denna lista har Ryssland såsom jag nämnt del för 1,200 millioner, hvaraf 800 skuld, hvilket gör en årlig tillökning i beskattningen af minst 48 millioner francs eller nära 36 millioner Rdr Rmt.
Detta kan sägas vara en småsak för ett så stort rike, men besinnar man att skuldsumman med den föreg:de skulden upgår till 900 millioner silfverrubel eller 2.530 millioner Rdr Rmt, hvarpå årliga räntan går till 150 millioner utom amortissement, får saken ett annat utseende.
»Uti dessa kostnader», säger en af de statistiska författare hvarur förestående upgifter äro hemtade, »afses icke de till antalet oberäkneliga upoffringar som träffat enskilde i Södra Ryssland och de lidanden som under kriget drabbat näringar och handel.
Antalet af de soldater som i följd af detta krig omkommo på slagfältet eller i lasaretterna är ej möjligt att upgifva, elier de som hemkommit med en förstörd helsa och förgåtts i fattigdom och elände, eller af de fredliga invånare som gått under af barbarisk behandling samt brist och nöd.»
De statistiska författarne tyckas öfverensstämma deri, att antalet af dem som sålunda gått under inom Ryska riket, sammanräknadt upgår till minst 300,000.
I allt fall, om de förestående data tagas i betraktande, så kan icke betviflas att Ryssland, lika väl som, och mer än de fleste riken,, ännu för några år åtminstone är i behof af freden.
Tar man äl~ 236 Den 6 Februari. ven i betraktande Rysslands iinanciela ställning, så bekräftas denna omständighet ytterligare; ty redan i medlet af J854 syntes endast pappersmynt, (det stod 20 proc. agio mellan pappers- och siifvermynt), och Ryska Regeringen måsle göra stora upoffringar efler freden för att köpa silfver i utlandet.
Sammanräknade antalet trupper, som nu finnas i Europa är 3,950.000 man med en kostnad af 2.168 millioner francs årligen, och de lunga bördor, hvarmed underhållet af dessa slående härar belasta de europeiska länderna till den grad, att budgeten uti de största staterna visar ett årligen tilltagande deficit, som betäckes med nya lån eller för tillfället med en tillkonstla!) upställning af räkenskaperna, måste nödvändigt öka behofvet af fred, då i alla fall särskilda rustningar mäste göras och nya millioner i lån med påföljd af nya bördor för de skattdragande uptagas vid minsta skymt af krig.
Detta förhållande, allmänt för det öfriga Europa, är ingalunda mindre för Ryssland, som i början af sista kriget gjorde Ryssland flera fåfänga ansträngningar för att erhålla lån, innan det slutligen lyckades i Holland och Hamburg, hvilka lån dock kost.ade betydligt.
I alla dessa omständigheter ser jag en anledn. hvarföre äfven hos den Ryska Regeringen behofvet af fred måste göra sig mäktigt gällande, ålen en ännu mäktigare impuls dertill ligger i det kända förhållande alt den ädle monarch, som f. n. sitter på Rysslands thron, har sökt och söker att rigta sin politik så mycket som möjligt från den gamla er öfr i n gs-po lili k e n till eröfringar inom landet genom näringarnes lyftande, genom upoffringar åt friheten och anstalter för folkets uplysning.
Ryska nationen är ock i och för sig sjelf såsom bekant en ganska fred lig nation; att den instämmer i sin Kejsares önskningar i afs:de på fredens bibehållande, att den går honom till mötes i det ädla bemödande som göres för folkets inre utveckling och fredspolitiken, det synes af den beredvillighet hvarmed Adeln i de flesta provinser hafva motsvarat
Kejsarens önskningar rörande lifegenskapens uphörande. ålen detta sociala omskapningsverk, är så stort, att när man dertill täger i betraktande den kända svårigheten med rekryteringarna, hvilka äro den Ryska allmogens högsta förskräckelse, så ligger äfven deri en ökad anledn. hvarföre Ryssland, under det födselarbete hvari det nu är inbegripet för sin inre ut veckling, måste undvika de våldsamma ansträngningar som dessa rekryteringar medföra.
I den statistiske författares arbete som jag nyss citerat, finner man äfven huru det under sista kriget förhöll sig med rekryteringen.
Inom 20 månader egde följande rekryteringar rum:
Den 10 Febr. 1854: 9 på 1,000 i vestra provinserna; » 9 Maj » 9 »■ i östra » » 7 Sept.
» 10 » i vestra » » 13 Dec. » 10 » i östra » » 10 Febr. 1855: 13 » i 18 guvernementer » 31 Maj | » 12 Aug. > » 13 » i de öfriga; » 7 Okt.
J Den G Februari.
237 Den 6 Maj 1855: 12 på 1,000 i de vesti iga; » 15 Okt.
» 10 » i de östliga provinserna.
Det är bekant till on del hvarifrån bebofvet af dessa våldsamma rekryteringar härledde sig; de förorsakades nemi. af de oerhörda förluster Ryssarne ledo under marscher och derom nian läste upgifter i utländska tidningar, som väl till en del kunna dragas i tvifvelsmål, men man har likväl sett att t. o. m. ryska författare, som på sednare tider fått mera frihet att yttra sig öfver inre förhållanden, deri instämma.
Statistikern Tengoborski, (enligt citation af Tyske statistiker), vitsordat att af 400 rekryter som afsändes från en ort vid
Dniepern anlände blott 78 till Krim.
Det är klart att rekryteringen, hvilken såsom man vet i sig sjelf väcker motvilja hos den ryska bonden, skulle under sista kriget blifva förhatlig genom det stora antal som uttogs af befolkningen, och blifva det ännu mycket mera genom de berättelser som tränade tillbaka till provinserne om det elände hvari deras familje-medlemmar, deras söner och bröder till en stor del förgingos.
Utaf alla dessa förhållanden är det för mig klart att Ryska Regeringen måste hafva de. största anledmr att under de nästföljande åren icke utan de mest trängande skäl bryta freden.
Men äfven andra anledn:r härtill finnas i de stora engagemenler som Ryska Regeringen ingått och de företag som äro påbörjade för att åstadkomma inre kommunikationer.
Denna eröfring inom landet, kan visserligen med tiden blifva farlig för dess grannar, men för oss svårligen ännu på några år om icke genom ett särskildt förvållande å vår sida.
Vi veta att Ryssland engagerat sig för jernvägsarbeten till ett belopp af 70 millioner rubel silfver för de närmaste 3 5 4 åren; vi veta äfven att på många orter är dessutom stor brist på vägar i anseende lili rikets ofantliga vidd, och man har tillbevis härpå åberopat det en skäppa spanmål, sorn på det ena stället blifvit betald med 10 Rdr, har på 30 mils afstånd derifrån gällt mer än 1 £ R
Ir endast i följd af omöjligheten att få fram spanmålen, på en viss tid från den ena orien till den andra.
Afven derutinnan lär således ännu otroligt mycket återslå att göra.
I händelse således -fredspolitiken icke genom någon särdeles utomordentlig händelse skulle blifva störd, sammanstämma alla omständigheter deri att Sverige bör kunna vara lugnt för öfverrumplingar åtminstone ännu några år.
Det år sannt alt någon fullkomlig säkerhet i detta afs:de icke finnes och för att ej i följd af det föregående misstänkas att vara förblindad, vill jag sjelf citera något som nyss stålt att läsa i den ryska tidningen Le Nord, ang:de en möjlig anledn. till förveckling med Sverige, emedan jag förmodar att det intresserar R. o. Ad. vid ett sådant tillfälle som detta.
Uti denna tidning som redigeras i Paris i erkändt Ryskt intresse, yttrades nemi. vid ett tillfälle helt nyligen, i en angifven korrespondens-artikel från Stockholm: »Man känner vissa planer, hvilka man med förkärlek omfattar i Slockholm och som äro anakronismer de der aldrig kunna verkliggöras, men hvilka ändock kunna åstadkomma allvarsamma tilldragelser och för längre tid uppehålla den fredliga utveckling, hvaraf Ryssland är i behof.» Dessa ut - 238 D o ii 6 Februari. tryck synas alludera på skandinavismen och de förvecklingar som deraf möjligen kunna upstå.
Jag vill således icke på något sätt sticka under stol med hvad som kan antagas gifva anledn. till någon slags rubbning i framtiden, men jag tror å andra sidan att om en eller annan finnes inom Sveriges landamäre!) så hyperskandinavisk i sin ifver att upnå det alltid önskvärda målet af de 3 nordiska rikenas förening eller sammansmältning, att han anser Sverige utan betänkande böra för den Sleswigska frågans skull betrakta
Danmarks sak alldeles såsom vore det vår egen, så lär den stora majoriteten af Svenska folket nog nyktert sinnad, nog litet exalterad för att icke obetingadt vilja kasta sig in i de vådor och de oberäkneliga och för lång framtid obotliga upoffringar, som skulle innefattas deruti att taga något hotande eller utmanande initiativ härifrån i dessa frågor, hvilka ej lära kunna afgöras utan samverkan af alla stormakterna, och då sannolikt ej behöfva föranleda ett krig.
Undantager man nu detta (jag bänskjuter till de i politiken mera invigde om några andra skäl finnas, men något bör man väl då framdraga), så kan jag för min del icke uptäcka något skäl som motväger de sannolikheter, hvilka jag påpekat, eller att vi nu med lugn kunna vänta till en annan Riksdag med utgörandet af ifrågav:de befästnings-anslag.
Jag uprepar att en ökad anledn. härtill synes ligga deruti att Regeringen sjelf vid början af denna Riksdag måste hafva delat denna åsigt, ty hade Regeringen varit lika angelägen, man skulle kunna säga ifrig, som Utsk. visat sig uti föreställningen att detta utgjorde en af de allra vigtigaste frågor och mest brännande som ej tål upskof, så hade Reringen naturligtvis också framställt Propos. derom till R.
Jag kan således icke, från hvilken sida frågan än betraktas, finna annat än att den kan upskjutas.
Annu en omständighet till är den att frågan framkommit så sent in på Riksdagen.
Det kan icke vara för mycket att begära rådrum till nästkommande Riksmöte på det Regeringen må hinna taga närmare del af de planer som bär äro å bane, och äfven allmänheten få litet mera reda på saken, än genom de knapphändiga uplysningar hvilka lemnats från Utsk. och hvilka oaktadt den vackra framställningen om sakens vigt och angelägenhet, äro i det faktiska i det närmaste lika med noll, så att Ständerna här skola besluta om något, hvarom de veta ingenting.
Jag har hört sägas att under Utskis öfverläggningar den invändning blifvit framkastad, att om äfven anslag lemnäs till Stockholms befästande, blir detta icke tillräckligt, emedan det finnes flera punkter söder om Stockholm, som äro i lika stort behof af befästningar; och detta skulle äfven hafva blifvit medgifvet af den embetsman som hade sig updraget att lemna Utsk. uplysningar angtde det faktiska af frågan.
Om så är lärer det icke komma alt stanna på långt när vid de 6, 9 eller 10 millioner hvarom är fråga, utan har man då att vänta sig ett helt annat resultat för framtiden.
Vid början af denna Riksdag gjordes här på Riddar huset de mest rosenfärgade skildringar af Rikets välstånd; förhå 1- landerne hafva likväl redan något förändrats och jag tror icke den öfvertygelsen
xiu vara rådande att man kan slå på alldeles så stort, Den 6 Februari. sorn man då ansåg kunna ega rum.
Om nu Regeringen, det oaktadt, då icke fann det alldeles nödvändigt att begära ifrågav:de anslag, ehuruväl man kan föreställa sig, att möjligtvis de som önska detta anslag tänkte: nu finnas goda tillgångar, nu skall man passa pål om, säger jag, tiderna sedan dess betydligt förändrat sig; om den omständigheten att vi nu måste mot dryga räntor uplåna penningar från utlandet såsom en temporär undsättning till alla näringar, synes särskildt mana till sparsamhet, — ligger icke äfven deri ett skäl till upskof med denna fråga?
Jag vet att det blifvit något urmodigt och anses numera icke i sin ordning eller tjena till någonting att upmana till sparsamhet; att man anser det betyda intet om skatterne ökas litet mera, ty bevillningen har icke blifvit ökad, säger man; men jag vill fästa upmärksamheten derpå att om Sverige hittills varit nog lyckligt att icke hafva en hög bevillning, så stå vi vid denna Riksdag på en gräns.
Vi hafva varit nödsakade att taga statslån till ännu obestämdt belopp för framtiden till byggande af jernvägar, om hvilka det är ett ganska stridigt problem huruvida de komma att betala underhållskostnaden; vi hafva äfven sett att det varit starkt i fråga att för första gången belägga råämnen för våra manufakturer med tull och således komma in på samma beskattnings-bana med finanstullar, på hvilken de mest skuldsatta stater befinna sig.
Det är icke skäl att i vårt folkfattig;) land helt och hållet kasta bort den, om man så vill, utnötta* frasen om besparing, intilldess vi komma derhän att, i följd af den dryga lefnadskostnaden, se utvandringarne till Amerika öka sig i en förskräckande grad.
Vår statsinrättning är ännu i åtskilliga delar föråldrad och så många svårigheter gifvas för den enskilde att röra sig fritt i vårt land — jag menar ej mindre i andligt än lekamligt afs:de — att de ensamt kunna gifva anledn. till önskan hos mången att öfvergifva fäderneslandet, och jag tror derföre att den som hyser kärlek till vårt land bör söka så mycket som möjligt undvika att öka dessa anlednir och derföre lemna åsido allt som icke är oundgängligen nödigt i afside på utgifter, hvilka endast utgöra en början till sådana måhända oberäkneligt stora.
Jag vågar hoppas att om R. o. Ad:ns ledamöter täckas taga dessa omständigheter i betraktande, de åtminstone hos en och annan kunna bidraga till någon modifikation af det visserligen i öfrigt patriotiska och berömvärda nitet för Svenska hufvudstadens befästande — en sak som den person, hvilken har hela sin förmögenhet i hufvudstaden, naturligtvis af personligt intresse måste vara tillgifven, men som jag likväl för min del anser f. n. kunna upskjutas.