Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1793, den 10 Oct. skrifver Riksgålds-Directionen, ”Sorn H. Ex. Riks- Canzleren Herr Friherre Sparre behagat under-, råtta Fiillmågtige, örn Hr Chargé d’affairens oförtrutna bemödande vid omsättningen af det uti Genua, under förra Finance-administrationen, igenom Hr General - Lieutenantens Friherre Wrangels åtgärd, upptagne Lif-rånte lån, så få Fullmågtige härigenom betyga Herr Chargé d’affairen deras tacksamhet &c.” 1794, den 17 Febr. skrifver RiksgåldsDirectionen: ^Fullmågtige anse för en skyldighet att betyga deras tacksamhet och tillfredsställelse öfver deri nit och osparda möda, hvarmed Hr Chargé d’affairen behagat i detta mål tillhandagå, och förvänta, att Hr Chargé d’affairen äfven hädanefter ville på det kraftigaste sått förmå Herrar De la Ru© fréres &c. 1795, den 21 Julii, behagade H. K. H. ReJ genten, under contrasignation af Herr Grefve Nils Bark utfärda nedanstående Nådiga Resolution: Kongl.
Majit har hos sig i Nådig å - Gen i Martil. tanka komma låtit de trögna tjänster, hvarmed uti 21 års tid Dess Chargé d’afFuire vid de Italienske Hof och Stater, Ädel och Välbördig Johan Claes Lagersvärd, Kongl Maj:t och Riket tillhanga gått, hvaribland förnämligast förekommer den af honom projeeterade och verkställde negociation af Svenske lifränte-lånens utsläckande i Genua, och hvarigenom för Stats-utgifterne, så val för det närvarande som för framtiden vunnits en fönnonlig och betydande besparing, ej allenast medelst det så dryga årliga interessets upphörande, utan äfven vid sjelfva operationens verkställande, igenom den vanliga provisionens! nedsättande ifrån sex till en och en half för hundrade j och på det ett sådant Lagersvärds nitiska förhållande icke måtte sakna den billiga uppmuntran och belöning till hvilken haji gjordt sig förtjent; så vill Kongl. Maj:t härmed i nåder hafva förordnadt och försäkradt i händelse af Lagersvärds rapell ifrån dess nn jnnehafyande beställning såsom Kongl.
Maj:ts Chargé d’Affaires uti Italien., det måtte nämnde Joli. Claes
Lagersvärd få för dess öfriga lifstid behålla och årligen uppbära en tredjedel af dess nu på Stat ägande inkomst, eller hvad som deremot svarar, nemligen det tractamente, sorn CommissionsSecreterare vanligen på Stat beslås, så framt han Den % Martii, 105 icke med någon annan lika stor lön på Stat i Nåder hugkommes, då denna deremot kommer att indragas.
Hvilket vederbörande till underdånig efterrättelse lander- Drottningsholms Slott den 21 Julii iyg5, Under min Allernådigste Konungs weli Herres minderårighet.
(L- S.) Nils Bark. *799» ^en April, skrifver RiksgäldsDirectionen: ”Igenom Hr StatsSecreteraren och Ridd.
Rosenblad hafva Fullmägtige emottagit Herr Cantzli-Rådets under den 2 sistlidne Martii aflåtne Promemoria.
De upplysningar Herr CanzliRådet deruti behagat meddela, jemte förslag att omsätta det derstädes i December månad förfallande lån, vittna om Herr CantzliRådets nitiska omtanka för RiksgäldsContojrets förmon och bästa; och hvarföre Fullmägtige nu få betyga Herr Cantzli - Rådet deras erkänsla och tacksamhet.
Uti sakernas nu varande skick skulle Fullmägtige helst önska omsättning af detta lån m. m. io6 Den i Martil, 1799* ^en -^ov’ skrifver Riksgälds-Directionen:
Igenom Herr Canzlie-Rådets Promemoria af den 28 sistl.
Oct. hafva Fullmägtige inhämtadt att omsätt-' ningen lofvar en lycklig utgång.
Det verksamma bemödande Herr CantzliRådet härutinnan användt, vittnar om Herr CantzliRådets nit för det allmännas och Riksgälds - Contoifets bästa.
Fullmägtige, som nu uppfylla den glada skyldighet att aflägga sin tacksägelse, äro fullkomligen öfvertygade, att Herr CantzliRådet icke upphör med vanlig verksamhet befordra denna för Svenska Rikets credit så angelägna negociation till lyckligt slut &c. i799j den Dec. behagade
RiksgäldsDirectionen efter önskad framgång af omsättningen yttra: ”En så lycklig operation anse Fullmägtige med skäl böra tillskrifvas Herr CantzliRådets berömliga omtanka och verksamma nit; och vilja Fullmägtige framdeles, när operation blifvit fulländad, lemna Herr CantzliRådet något öfvertygande vedermäle af deras erkänsla och tacksamhet för de vigtiga tjenster Herr CantzliRådet vid detta tillfälle gjordt Fäderneslandet och detta Contoir isynnerhet.
Provisionen af 8 procent de la Rue Ireres fordne, tyckes vara så högt till - Den i Mavtii. 107 tagen, att de med mindre böra åtnöjas. - - - Fullmägtige öfverlemna till Hr CantzliRådets omsorg, att meddela Rue iréres reglera denna sak, hvarvid de förvänta af Herr Canzlie-Rådets vanliga nit för Contoirets förmon och bästa, att pro visionen accorderas så lindrig sorn möjligt är.
J799> den 27 Dec. behagade f. d. Hans Maj:t Konung Gustaf Adolph från Haga skrifva följande-.
Ädel och Välbördig CantzliRåd och Chargé d’Affaires.
Vi håfve af Eder underdåniga Skrifvelse under den 18 sisth November med särdeles nöje och välbehag inhämtat, huruledes J genom edert nitiska bemödande utverkadt en förmonlig omsättning af de i Genua upptagne och nu förfallne Rikets lån, samt förnimme tillika, huru J ägen hopp att till någon del ännu ytterligare nedsätta de provisioner som dervid vanligen äskas.
Vi håfve härigenom velat förklara eder det synnerliga nådiga afseende Vi bafve gjordt på den tjenst J vid detta tillfälle Oss och Riket bevisat, samt den välgrundade tillförsigt
Vi hyse till edert nit, att J, på så billiga vilkor sorn görligt är, soken bringa detta omsättnings-vei'k till slut och stadga.
Den x Martil.
Oell vi befalle Eder Gud Allsmäg. tig nådeligen samt förblifve eder väl affectionerade Gustaf Adolph,. l8oo, den •> I Mars.
Directionen behagade jemte insändande af Statsobligationer för 5 mill. yttra: ”Fullmägtige finna med fullkomligaste tillfredsställelse, att lån-omsättningen i Gernia haft den bästa framgång - - - De anse sig skyldige, att å nyo förnya sin tacksamhet för den utmärkta nit och osparda möda Herr Cantzli-Rådct i denna, för Riket i allmänhet, som för Riksgälds-Contoiret i synnerhet, vigtiga operation ådagalagdt.
Äfvensom Fullmägtige bordt härigenom förklara sin förbindelse för HerrCantzliRådets bemedlande i frågan om provisionen till Handelshuset De la Rue, hvilken haft en till besparing för Riks. gälds- Contoirels lidande , lycklig framgång, 1800, den i4 Julii, skrifver RiksgäldsDirection: ”Med särdeles nöje och tillfredsställelse skola Fullmägtige alllid påminna sig det nitiska och verksammma biträde Herr CanzliRådet vid hela operation lemnat; oeh såsom ett vedermäle af Eullmägtiges erkänsla och tacksamhet, behagade Herr CantzliRådet emottaga imneslutne 1000 R:dr Hainb.
Den \
Martil. 1801, den 12 Febr. yttrar sig RiksgäldsDirectionen: ”Jemte det Fullmägtige nu få betyga Herr Cantzli-Rådet deras erkänsla och tacksam let för Herr Cantzli_ Rådets uppmärksamhet, att vid alla tillfällen befordra Riksgälds-Contoirets förmon och bästa, och hvarpå Fullmägtige fått röna ett förnyadt vedermäle uti den af Herr Cantzli-Rådet gemensamt med Handelshuset De la Elie fréres gjorda proposition, i afseende på omsättningen af det lån, hvaraf en del till betalning förfaller mot slutet af innevarande år, hafva Fullmägtige &c. 1801, den 27 April, skrifver Riksgälds-Direction, berättande sig hafva uppdragit åt Handelshuset De la
Rue omsättningen af lånet, samt tillägger:
Fullmägtige förvänta, att vid detta tillfälle, äfvensom vid förra omsättningen, få röna Herr Cantzli-Rådets verksamma och nitiska biträde, så att operationen må vinna en önskad framgång. 1801 d. 5 Nov.
Fullmägtige, hvilka det icke kunnat undfalla, att Tit. ej allenast haft mycken möda och särskilt besvär till befordrande af det år I791 för RiksgäldsContoirets räkning i Genua upptagne
Låns nu ifrågavarande »insättning, utan äfven måst vidkän - 1 JO Den i Mara'. nas kostnad vid öfverförandet af de för sagde omsättning nödige doclimen. ter, så väl hit som tillbakas, anse sig skyldige, att, utom hvad Fulhnägtige muntligen haft tillfälle föi’klara, äfven härigenom aflägga tacksägelse för det nit och den välvilja Herr|Cantzli-Rådet till denna angelägna operations understödjande visat; och ehuru
Fullmägtige icke finna sig hvarken vara i tillstånd eller lämpligt att söka helona Herr Cantzli-Rådets i denna sak visade kärlek till Fäderneslandets bästa och välvilja för detta verk, och Fullmägtige sig likväl tillhöra att ersätta Herr Cantzli-Rådets hafde kostnad, och i någon mon visa sin erkänsla, hvadan Fullmägtige önskade, att Herr Cantzli-Rådet i sådant afseende ville emottaga en summa af 16,000 L. F. C. hvilken Herrar De la Rue Fréres erhållit Fullmägtiges föreskrift, att till Herr Cantzli-Rådet utbetala.
Likheten med Originalerne intygar Carl Axel Wachtmeister i Anmärkning'.
Desse^bilagor äro ej framställde för att prunka med erhållet beröm, ofta mindre uttryckt för verkliga redan gj or - Den i Martil, lii da tjenster, än med afsigt] att uppmuntra en Embetsman, af hvars åtgärd man kunde hafva framdeles behof- men de bevisa åtminstone en slags tillfredsställelse, samt att man trodt sig böra belöna.
Dessa belöningar, aldrig begärte men likväl emottagne med djup erkänsla, utgöra ej till deras belopp en fjerdedel af den summa, som Lagersvärd enligt contract bör undfå, och som hittills blifvit förnekadt; ty då det aldrig blifvit fråga om verkställighet af Kongl.
Resolutionen af d. 21 Julii 1795, samt då man af drager den kostnad, sorn skulle hafva uppgådt till en Couriers afsändande ' ifrån Genua och tillbaka med aflörandet af de till 1801 års låneomsättning hörande documenter (innehållande Statsobligationer för 8 millioners värde, som Lagersvärd ansåg säkrast att personligen medföra, och hvilket motiverat hans *) Hvilket äfven kan bevittnas af Kongl. Secret. och Ridd.
Sylvan, då han förmodligen connnissionerad af RiksgäldsContoiret. frågade i Stockholm
Lagersvärd med hvad gratification eller resekostnadsersätlning, han skulle anse sig vara belåten, och hvarpå denne svarade ; att han åinöjde sig med allt hvad som RiksgäldsContoiret kunde anse billigt och skäligt för dess reseomkosinaders betalande.
Dm i Martil. resa till Sverige) så reduceras dess 1 contanta penningar erhållna gratificationer till hvad här ofvanföre är änfördt, eller en fjerdedel mindre än dess lagliga fordran i Gennesiska lallen, hvilka ej kunna compensera förlusten af liqvidationssättet.
Enligt den år l8[8 gjorde utredning af Lagersvärds fordran uti Genuesiska Lånet var den, den 3 Augusti 1816.
Uti~Capital Lire fuori di Banco *75,687: 3: io< Upplöpande ränta å 5 procent ifrån den 1 Oct. »807 till den 3 Augusti 1816 33,345: 5: 4.
Summa Lire fuori 109,052: 9: 2, Härutaf har Herr Lagersvärd genom det af Stän derne föreslagne betalningsrktt uti diverse Poster erhållit - 5i,ioo: 3.
Åtel stod fordran således furoi di B:co 57,932; 8: lia N;0 6.
Herr Vuljfrath, Carl Gustaf Herman'.
Vid nuvarande Riksmöte hafva redan tvänne värda Ledamöter inom detta Hus, fästat uppmärksamheten på behofvet af ett stadgande, som kraftigare, än våra förut gällande Författningar , med Lagarnas hägn omgärda våra ek©- Den i MdHiii Skogar: afven jag iriser nödvändigheten häraf, men med dessa värde Ledamöter kan jag likvä l icke instämma i sättet för demla Läglörändririg.
Jag är derom innerligen öfvertygad, att den skillnad Lagstiftaren gjort emellan stöld oell åverkan är god och fordrar ätt bibehållas, De vådligä följderna af straff sorn skulle väcka förakt för la ga ine och i följd deraf bidraga att öka brotten, hafva vid Lagstiftningen ingått i beräkning.
Man har insett att idealet för ali BrottniålsLagStiftning vöre, att i möjligaste måtto lämpa straffet efter brottets beskaffenhet, och att då nian afvikit från denna grundidée, haiman stiftat Lagar, hvilka snart eller sent sträfVat att motarbeta sitt eget ändamål.
Alla tiders erfarenhet har dessutom beviifhat, huru sällan det lyckats, att till en nyttig medborgare inom samhället återföra den, sorn en gång Stämplats med vanäran af ett nesligt straff, och skulle det väl då vara med en sund Lagstiftningspriiicip förenligt, att för eil förbrytelse, hvilken efter det hos menigheten allmänt rådande begrepp, ej är neslig, stadga ett straff, hvilket troligen skulle blifva af de menligaste följder för samhället.
Sedan jag på detta satt sökt utveckla mina åsigter af de förut föreslagna förändringar i Lörfattningarne om ansvar för åverkan, går jag, Bil, tili Ridd, o. Ad Pr, 2 Band - Den l Martii. att för Högloft.
Ridderskapet och Adeln vördsamt framställa den ändring i dessa st adr anden , jag efter min öfvertygelse anser tjenligast.
Jag föreslår: att ett förhöjdt vite emot det, som uti våra nu gällande Författningar för åverkan af skog finnes utstakadt, måtte stadgas, tillräckligt nog att afhålla åverkarén från försöket att tillgripa en annans egendom.
Jag är alldeles icke i okunnighet om det tillfälle, Lagstiftaren lemnat hvarje enskild öppet, att genom Domaremagtens åtgärd erhålla ett ökadt skydd för sin egendom mot åverkan j men genom hvilken vidlyftighet i förberedande åtgärder, genom hvilken inethodiskt framskridande långsamhet, genom hvilka oberäkneliga kostnader erhållas icke vitesförbud, och hvilka olägenheter får man icke vidkännas, sedan ett sådant förbud erhållits.
Är det val dessutom billigt att man först måste förlora en del af sin egendom, innan man kan vinna ett medel, nog kraftigt att skydda den ägande rätten?
För mitt begrepp (jag bekänner det uppriktigt), är det åtminstone alldeles ofattligt, hvilken princip, som ktinnat ligga till grund för ett sådant förordnande.
Om remiss å detta Memorial till vederbörligt Utskott, anhåller jag vördsammast.
N;o 7. Herr Anckarsvärd., August:
Då Riksens Ständer vid sednast hällne Ur - Den i Martii. tima Riksdag fattat ett beslut, rörande förändrat beklädnadssätt för det Indelta Infanteriet,1 var det icke i afsigt, att belasta Rotehållarne med tillökning i den redan förut nog tunga Roteringsbördan, utan med tydligt uttryckt ändamål, att lätta från den ökade kostnad, som genom 1812 års Författning om Indelta Infanteriets beklädnad drabbat så väl Rotehållare sorn Soldaten; med afseende hvarå, Riksens Ständer funno billigt och rättvist att af StatsVerkets tillgångar göra nya och betydliga anslag till Indelta Infanteriets beklädnad; men oaktadt ett sådant Riksens Ständers tydliga förordnande, har vid tillämpningen at den anbefaldta förändringen, samtelige Rotehållare inom Nerikes provins af Kongl. Nerikes Regemente fått vidkännas en utgift, ökad till dubbelt, emot hvad! enligt KneckteContracternes innehåll, dem förut ålegat, och hvaruti Författningen af 1812 ej gjort något intrång.
Det afseende som vid Idelnings-Verkets upprättande fastades vid Provincer och Hemmans olika beskaffenhet och styrka, föranledde Konung Carl XI, att för Nerikes provins, hvars Hemman äro svaga och inskränkta, anslå vissa indelta räntor till understöd vid Soldatbeklädnaden för Nérikes Regemente; men har Statsverket i sednare tider af nämnde räntor satt sig i besittning, utan att fästa något afseende å den förlust, som derigenom drabbat Rotehållarne vid Nerikes Regemente, som om de orubbad! fädt tillgodonjuta denna genom Indelningsverket dem försäkrade förmon, ej behöft be - Den i Martil. tungas med något bidrag till Soldatbeklädnaden, hvilken då genom BeklädnadsDirectioriens försorg bordt kunna underhållas, till hälften emot hvad Kronan efter nu antagen ordning för det Indelta Infanteriet bekostar.
Då således en påtaglig orättvisa i min tanka öfvergått Rotehållaren vid Nerikes Regemente derigenom, att den sednaste BeklädnadsFörorclningen för Indelta Infanteriet, ej afsedt olika local- förhållanden utan generaliserats för hela Arméen; och sådant ej kunnat vara förenligt med Riksens Ständers afsigt, att lätta Rotehållarne i allmänhet, så hoppas jag det skall med välvilja emottagas, att jag yrkar ändring i den sednaste Författningen om beklädnaden, samt att Nerikes Regementes Rotehållare, måtte återfå de vid IndelningsVerkets upprättande dem anslagne räntor till hjelp vid Soldatsbeklädnaden, för att sedan kunna till hälften emot Kronan, hålla Soldaten beklädd, eller att i motsatt händelse alldeles befrias från någon skyldighet att bidraga till munderingen.
Till denna motion har jag ansett mig personligen förpligtad, då jag, jemte öfrige Rotehållare inom Nerike, vid comniunicationen af den vidtagne nu klandrade förändringen protesterat deremot, meri slutligen nödgats ingå derpå, då ett alternativ af ännu. mer tryckande beskaffenhet oss förelädes; likvist fastades af samtlige Rotehållare vid bifallet det vilkor, att till den nu för handen varande Riksdag få saken upptagen tili rättelse, hvarom då äfven en Den i Martii, 117 underdånig anhållan till Konungen afläin nades.
Jag anhåller att denna min motion måtte till StatsUtskottet blifva remitterad.
N;o 8.
Herr König, Juhan A,'.
Böjelsen att förbättra är så naturlig oell tillika så berömlig, att man icke bör misstycka, än mindre lasta de misstag dess goda afsigt stundom förordsakar.
Noga bör man dock akta att den icke urartar till blotta böjelsen att förändra; ty många förändringar vålla oreda: och det torde vara en afgjordt riktig regel, att man hällre bör bibehålla det sorn genom vanan blif - vit helgadt och likasom öfvervunnit sin olägenhet, än göra en förändring utan att vara fullt säker 0111 dess nytta, äfvensom att i betydligare mål icke göra något blott på försök.
Om den. na reflexion genast föll in då en ändring skedde i tjenstefolkets flyttningstid, bör det icke illa uttydas.
Hvar och en ser ur särskildt synpunkt och ser derföre olika.
Emellertid, om också tankan är felaktig, bör den sägas för ali: väcka upplyftare omdömen.
Den säges dock nu med mera förhoppning om riktighet.
Om det är en obestridlig sanning att Landtbruket utgör vårt Fäderneslands förnämsta styr. ka, och följaktligen är det Näringsfång, hvarpå Den x Martil* hogsta afseende bor fastasj och om detta så väl som alla andra större inrättningar icke kaij, skötas utan en mängd arbetande personer, samt sällan utan Legohjon, så är det ock nödvändigt att för dessas flyttningstid utsätta en termin, som å ena sidan bäst passar för detta yrke, och å den andra icke kan i något afseende vara ofördelaktig.
Vid flera tillfällen har detta ämne varit under consideration: och Kong)..
Maj:t sorn insett att den hittills vanliga flytfningstidens vid Michaelis,, icke varit nog tjenlig; har genom Dess Nådiga Författning- föreskri b it en annan.
Det kan icke vara min tanka ait om detta stadgande blott upphäfva en vidrig röst, då Fäderneslandets väl varit dess vigtiga syftemål; Mere sorn den utsatte ffyttningstidere åtminstone för jordbruket icke i alla Rikets Provinser är passande, torde ett yttrande tillåtas i detta iinrae., Man kan icke tvifla om den prisvärda ansigte'» att genom förenämnde- nyligen skedflät förändring förekomma den ledsamheten att sakna sina arbetare just då efterskörda» ännu varar: och oneklig! är att Rotfrukterne elier egentligen Potäterne, sorn förnämligast utgöra den, icke hunnit blifva upptägne vid Michaelis på de orter i Riket, der denna växt utgör eu hufvudartikel och likasom vill uttränga Sädesslagen; rnen deremot inträffar vid den nya Flyttaingstiden mot slutet af October den ännu större olägenheten, att det gamla eller afflyttande tjenstehjonet redan börjat fordra kreaturen,, innan det nya kommer (emedan de vanligen måste vid October månads början insättas i hus) Den i Martil.
H9 oell således genom vårdslöshet eller illvilja och den afundsjuka, sorn så vanligen verkar, kunnat redan på de få veckor kreaturen behöfva före nya flyttningstiden fordras inne, förslösa en stor del af det hö eller .vinterfoder, som eljest kunnat räcka länge.
Sannt är, att man visserligen kan uträkna huru mycket bör på dessa få veckor rätteligen åtgå i mån af hela förrådet och i män af behofvet för veckan eller dagen med afseende på årstid och väderlek, samt särskilt afdela detta förråd för det a,'flyttande tjenste-' lljonets behandling; men dels är ej hvarje Landtman i stånd att så uträkna, ty våra vanliga Åkerbrukare äro ej vane vid en sådan uträkning eller noga utfordring, och utfordringssättet är så ganska . olika, ej allenast på olika orter, utan efter hvar och ens olika ställning, dels äro
Hemmansägarna ej alltid på stället att kunna göra en sådan fördelning, dels gifvas icke adestädes utrymme och tillfälle till särskild plats för det foder, som på det afflyttande tjenstehjonets få veckor kan bestås.
Huru mödosam och ofta förordsakande gräl är också icke en sådan fördelning, då ingen Författning utsätter eller möjligtvis kan utsätta huru mycket hvar och en enskildt bör för dessa få veckor, på ena eller andra sättet bestå?
Vid dessa omständigheter torde det lätt inses att olägenheten är både större och allmännare af den nya Flyttningstiden, än af den vid Michaelis; ty sällan inträffar vid sistnämnde tid så stark köld, åtminstone i Rikets Landskaper söder om Gefle, att jordfrukterne förfrysa elier skadas, om de några dag ar längre skulle qvarlamnas i jorden 180 Deri l Mars, Så Ur förhållandet i afseende på flyttningstiden, för landet.
För Städenne kan ock säi-.erligen ingen hufvudsaklig förmån af nya flyttningstiden inses.
Om det å ena sidan kan vara val att vid flyttningarne ur ena huset i ett annat, sorn vanligast sker om hosten elley vid Michaelis, icke sakna sina tjenstehjon, ar det deremot å den andra ledsamt och svårt, att kort efter skedt husombyte., förlora det tjenstehjon som nyss Järt kanna och bäst kan bibehålla den ordning, hvari man då sätter sina saker; och ofelbart är att årstiden gdnom vanligen inträffande svarare väderlek och gator, jemte kortare dagar, gör den nu påbjudna flyttningstiden mindre tjenlig -änden förr antagna; hvartill kommer, att man merändels måste i October förse sitt hushåll med vinterförrådet, så väl af ved, sorn af matvaror, om det ej, hvad veden angar, kunnat re~ dan förut ske, hvilket .således nu mäste göras genom det aflyttande tjenstehjonet, som ofta med mera liknöjdhet handlar för den husbonde det kommer att Öfverge, då deremot det nya tjenstehjonet vid en nyss antagen tjenst vanligen visar sig mäst nitisk och oförtruten, Af allt detta synes, att den nya flyttningstiden så väl för städerne som för landet med-' föres- åtskilliga, kanhända opåtänkta olägenheter.
Men då detta kan inses, är det lika svårt att uppgifva hvilken tid af året vöre för afla Rikets Landsorter och i afla afseenden tjenligast till flyttningstid.
_ Dock synes det, åtminstone för landet, bäst om den utsättes litet före Midsommaren eller så, att tjenstehjonet oundvikligen Den I Martil, skall hafva tilHrjiclt sin nya tjenst den 00 .Tunn.
Då är höslottern ej ännu börjad.
Hela saningen är slutad.
Det afflyttande tjenstehjonet har intet foder att förslösa oell det tillflyttande bör-» jar ej sin tjenst med ett svårt arbete i en mörk årstid: ett af dess första göromål är den muntra skörden.
Frjveekan är ock då lämpligast.
Husb onden kan lättast umbära biträde vid en del sysslor, emedan väderleken är mild: tjenstehjonet binner på de långa dagarne bäst sköta sina angelägenheter, kan under denna frivecka beqvämast besöka sina anhörige vid årstidens goda vä/glag oell mörkret skyddar icke de utsväfningar, hvartill ledigheten så ofta ger den vanartige och då från all uppsigt befriade, ett tillfälle, kanske en anledning eller väckelse.
Linda skälet mot denna flyttningstid torde vara att på ett och annat ställe är byggnad företagen, som bäst verkställes denna årstid, och att mången behöfver, dels för sin hälsa, dels för andra angelägenheter, vara borta.
Men desse äro tillfälligheter, sorn träffa få bland en hel Allmänhet: och det är verkligen mindre betydligt om några dagar vid denna årstid förspillas, än om hösten då mästa göromålen allmänt tillstöta och dagarne äro mindre tjllräcklige, Någon betydlig olägenhet torde ock icke finnas härvid för Stadsboen, Lättare är det för hvarje Husbondfolk att i en så vacker årstid sjelfve bestrida alla sysslor under så kallade friveckan eller hafva uppsyn på Legofolk, än om setina och kulna hösten: lättare också att få främmande biträde.
Om tvenne flyttningstider äro för städerna angelägna, så torde medlet af Januaiii 12'2 Den I Martii. lämpligen kunna utgöra andra terminen, då det nya tjenstehjonet bör inträda i sin tjenst: allt detta underställer-jag Högvälborne Pierr Grefven och LandtMarskalkens och Höglofl.
Ridderskapets och Adelns mogna ompröfyande: glad, om jag gifvit anledning till en nyttig föränd rig, som ej behöfver jemkning, och anhåller ödmjukast att detta Memorial till vederbörligt Utskott måtte remitteras.