Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Hvad angår kruttillverkningen, så ligger felet uti organisationen af saltpeternäringen, och jag är fullkomligt öfvertygad, att om en KrigsMinister funnits, som haft sig uppdragit hela KrigsDepartementet, hade säkerligen detta fel varit insedt, och ett annat sätt att drifva saltpeter ti 11- verkningen infördt, hvarigenom många bortkastade millioner blifvit besparade.
Oaktadt de gjorde anmärkningarne, får jag dock ytterligare yrka bifall å Utskottets Utlåtande.
Grefve HornClaes Fredrik:
Lika med Herr Crusenstolpe, skall jag låta pligten och försigtigheten dictera mitt beslut.
Men min pligt, så vidt jag kunnat göra mig reda för densamma, bjuder att icke anvisa betydliga anslag åt en förvaltning, der jag ej kan hoppas ett ändamålsenligt användande af medlen.
Jag tror med Friherre Anckarswärd, att så länge vårt försvarssystem icke ordnas under en verklig KrigsMinistére, utan beror af tre särskildta Förvaltningar, skall hushållning och ändamålsenlighet förgäfves väntas; och följden häraf är, att äfven försigtigheten bjuder mig, att icke bevilja något, ty jag tror, att medlen blott skulle förskingras, och att de för behofvets stund stå bättre förvarade bos Folket.
Cederström har ansett den honom motsatta sidan gå alltför långt i obevista anklagelser mot de förvaltande Embetsmännen, och Den 8 Octo b er f. ra. häri funnit blotta phraser.
Men jag tror icke, att någon yttrat, det misshushållningen skulle härleda sig från de förvaltande Ernbetsmännen och KrigsGollegium; man har blott ansett misshushållning, såsom en gifven följd af den felaktiga förvaltningsorganisationen, och bristen på en enda verklig Minister.
Såsom exempel vill jag endast anföra behandlingen af Mötes-passevolancen, och de oerhörda summor, som derigenom influtit.
Det skulle ej blifva svårt att bevisa, det halfva afgiften bordt vara tillräcklig, och likväl har allt gått förloradt, utan att man sett dessa summor utgå för att åstadkomma annat, än flärdfulla öfningar och excerciser.
Hvarföre har man icke sagt till de skattskyldige: behållen dessa afgifter, sorn nu icke behöfvas, tilldess de blifva af behofvet påkallade?
Jag är öfvertygad, att ingen på sådant sätt skulle hafva undandragit sig deras erläggande, och man hade å andra sidan både besparat sig den ansvarsfullaste misshushållning, och gifvit mindre skäl till misstroende.
Vill man anföra ett annat exempel af fästningsbyggnaderna, så vet jag icke huru många millioner äro beräknade för Wanäs; men efter den besynnerliga planen uppgå de säkerligen till 8 eller io, och det måste förefalla besynnerligt, alt man, innan förråder och armering finnas, och under det
Arméen således är utan både kläder och vapen, sysselsätter sig med en så dyrbar fäst - 3l2 Den 8 O c t o b e r f. m. ning, som är mera beräknad att kunna motstå belägring af en Arme'e, än att skydda förråden.
Detta synes mig vara ett talande bevis för misshushållning inom KrigsDepartementet, och gör, i förening med den brist på system jag funnit i våra försvarsanstalter så väl till lands som sjöss, att både pligten och försigtigheten bjuda mig att afslå alla ökade anslag.
Jag förenar rnig derföre om den proposition Friherre Anckarswärd begärt.
Då den motsatta opinionen bär stödt sitt påstående om nedsättning i det begärdta anslaget på den granskning af behofven, som inom Utskottet blifvit verkställd, torde det vara af nöden att tillse, på hvad sätt Utskottet behandlat denna fråga.
Utskottet har från Konungen emottagit så fullständiga uppgifter om behofven, att hvarje persedel blifvit upptagen tillika med priset, och jag appellerar till StatsUtskottets egne Ledamöter, om icke Utskottet erhållit så utförliga uppgifter och utredningar, att förhållandet vid de föregående Riksdagarne dermed icke kan jemföras.
Men sedan Utskottet erkänt detta, säger Utskottet i sitt första Betänkande, att Utskottet icke kunnat ingå uti någon närmare pröfning af detaljerna, utan blott resonnerat sig till den föreslagnc sunriman på den grund, att 1823 års
Ständer beviljat för försvarsverket till lands inalles Den 8 October f. ib. 313 780,000 R:dr, och då derifrån undanlagas åtskilliga summor, som
Utskottet icke ansett höra till nu förevarande fråga, skulle den summa återstå Utskottet tillstyrkt.
Jag öfverlemna!’ till en hvar att bedöma, om detta kan kallas en granskning af behofven, eller om man på sådant sätt kan afvisa en Kongl.
Proposition, som är grundad på de noggrannaste och utförligaste beräkningar.
Jag tror således för min del, att hela denna grund för nedsättning i det af Konungen begärdta anslag är ganska svag; och för öfrigt får jag hemställa, till hvilka resultater sådant skall leda.
Antingen blifva behofven ouppfjdlda, eller måste de tillgångar för materielen, om hvilkas beviljande för en gång fråga vid denna Riksdag blifvit väckt, liksom förr, anlitas för de årliga behofven, och snart nog föranleda tili en ny framställning om tomma förråder.
Jag anser det vara min pligt att förklara, att derest den Kongl.
Propositionen i denna fråga icke bifalles, ser jag ingen möjlighet att undgå förrådernas anlitande för de årliga behofven; och då jag ingalunda kan finna sådant förenligt med Rikets sannskyldiga nytta, kan jag ej annat än tillstyrka bifall till den Kongl. Propositionen.
Det måste vara förlåtligt, om icke alla Ledamöter inom det vidlyftiga StatsUtskottet, som är sammansatt af personer från olika Stånd och 3i4 Den 8 Oetober f. m. med olika bildning, skulle kunna intränga i detaljerna af alla de förslag, som blifvit Utskottet förelagde.
Så är förhållandet nied det nu ifrågavarande förslaget.
Man har baft svårighet att kunna skilja emellan de årliga anslagen, och dem, som äro beräknäde att utgå för en gång.
Genom en förblandning häraf har Utskottets pluralitet kommit till den förmodan, att de extra anslagen för en gång skulle göra tillfyllest, så att någon indragning här på de årliga anslagen skulle kunna äga rum.
Detta är likväl detsamma, som att betala en persons skuld, utan att sätta honom i tillfälle att undgå ny skuldsättning.
Men sedan Friherre af Nordin så fullständigt utredt förhållandet, har jag föga att tillägga.
Hvad Wanäs fästning beträffar, hvilken äfven blifvit inryckt i discussionen, så är ett misstag begånget i afseende på kostnadsberäk-* ningen, ty 8 millioner hafva aldrig varit i fråga för denna fästningsbyggnad; enligt planen bestiga sig kostnaderna endast till något öfver » millioner.
Men jag sparar all ytterligare discussion om denna fästning till ett lägligare tillfälle, än nu , då denna fråga alldeles icke hör till ämnet.
Hvad de Harri ful la öfningarna angår, hoppas jag att man åtminstone icke anser alla öfningar flärd fulla, och en calcyl öfver antalet af de dagar, då vår Armee är sysselsatt roed exercis, skall lätt visa, att det icke öfverstiger det mest nödtorftiga behofvet; Den 8 Octo ber f. m. 3i5 man har uträknat detta dagantal för i5 år, och det är så ringa, att jag skäms för att namna det.
— Icke elier lär det gå an att uppskjuta med försvarsanstalterne, lill dess Henden står för dörren, och jag är öfvertygad, att hvar och en, sorn minnes 1808, och är varm för fäderneslandet, icke skall neka att nu under fredens lugn med ringa uppoffring bidraga, att försätta försvarsverket i sådant skick, att han icke behöfver se bleka ansigten i farans stund, då mod och förtröstan erfordras.
Herr Möllerhjelm:
Friherre Anckarswärd har utvecklat sin åsigt, i afseende på organisationen af en blifvande KrigsMinistére, tnen då jag icke är mäktig att ingå i discussion derom, får jag blott förklara, att, intill dess en sådan organisation blifvit tillvägabragt, torde det vara bättre, att medlen tummas åf KrigsCollegium, eller något annat förvaltande
Verk, än att de ingående reqvisitionerna skulle utan förutgången granskning till uppgifne belopp ovilkorligen liqvideras.
I afseende på Grefve Horns yttrande om misshushållning med Passevolancemedlen, får jag blott tillkännagifva, alt ehuru det icke är mig tillständig! att här ingå i någon fullständig utredning af förhållandet, enär Rikets Ständer icke äga någon granskningsrätt öfver dessa medel, önskade jag likväl att hvar och en, som derom äskar upplysning, behagade enskildt 316 Den 8 October f. m. vända sig antingen till Presidenten i KrigsCollegium eller mig, då tillförlitliga underrättelser skola vinnas, att förhållandet icke är sådant som Grefve Horn uppgifvit.
Det gifvas visserligen öfverskott i Cassan, men denna behållning har ej tillkommit såsom följd af öfverdrifna afgifter, utan af en klok hushållning, och derigenom, att icke alla Regementen haft möten hvarje år, ty i sådant fall skulle säkerligen intet residuum i Cassan nu förefinnas.
Jag har blott begärt ordet för att i korthet bemöta några emot mig framställda inkast.
Man säger, att det är i farans stund, som försvaret bör organiseras.
Ehuru icke militair vågar jag dock tro motsatsen, eller att det då vore för sent.
Då man för öfrigt så ofta åberopar folkets förmåga att bära skattebördorna, torde jag vid detta tillfälle få åberopa vittnesbörd af BondeStåndet, som i denna fråga antagit den Kongl. Propositionen, och jag hoppas, att detta vittnesbörd så mycket mindre jäfvas af Grefve Horn» som det synes till största delen ligga till grund för den från trycket utgifna åsigt af Statsregleringen, som Grefven undertecknat.
— Grefve Horn bär talat om försigtighetens fordringar.
Mig bjuder försigtigheten att icke gå för långt i afprutning; ty det är just dessa afprutningar sedan i8i5, som nu återkomma och föranleda de större anslag, hvilka fordras på en gång.
Den 8 October f. m. 3*7 Friherre Anckar swärd:
Beklagligtvis kan jag ej bestrida den anmärkning Friherre af Nordin gjort emot Utskottets sätt att besvara den Kongl. Propositionen; ty utan tvifvel måste det förvåna, att i Utskottets Betänkande finna, att Utskottet ej ansett sig böra ingå i någon pröfning af detaljerna, då det likväl just är Utskottet, som det åligger att genom en noggrann pröfning och beräkning i detaljerna gifva Rikets Ständer vägledning för deras beslut.
Men detta oaktadt, kan jag likväl icke, på grund af motsatta sidans blotta uppgifter, frånträda min öfvertygelse om nödvändigheten för RiksStånden att hålla sig vid Utskottets arbete, och derpå grunda ett bifall eller afslag till Konungens Proposition.
— Då fråga nu är om ett anslag till Försvarsverkets materiel, kan jag ej finna annat, än att tidpunkten är inne för representanten att yttra sig öfver sjelfva försvarssystemet; men ehuru jag tror att meningarne i denna del äro mycket delade, anser jag likväl, genom sammansättningen af vår representation, omöjligt att tillvägabringa en ändamålsenlig discussion, ty jag hemställer, hvartill det skulle tjena att ingå i en pröfning, hvaråt uppmärksamhet endast kan gifvas inom ett enda Stånd, under det de öfrige hafva beslutande-rätt.
Jag vill således icke upptaga tiden med någon ytterligare granskning af systemet eller dess detaljer; men då jag frånkäuner mig all möjlighet att kunna in - 3i8 Den 8 October f. m. verka på de rådande åsigterna, vill jag blott aflägga ruin trosbekännelse, i den innerliga önskan, alt icke omsorgerna för samhällets 'försvar måtte afleda all omtanka för samhällets förkofran.
Då man här beklagat, att StatsUtskottets Ledamöter icke ingått i detaljpröfning af den Kongl. Propositionen, rörande de erforderlige anslagen för Försvarsverkets materiel, anser jag mig skyldig, ehuru jag icke inom Utskottet deltagit i öfverläggningarne om förevarande fråga, utan blott om de extra anslagen, att förklara så väl för egen del, som för de öfrige ledamöternes, hvilka äro i samma ställning, som jag, att en sådan pröfning icke lämpeligen kunnat fordras af andra än Militairer, och ingalunda af StatsUtskottet.
Om än Ridderskapets och Adelns samteliga Ledamöter i detta Utskott voro Officerare och i besittning af en ForlificationsChefs och en General-FältTygmästares kunskaper för att bedömma planen för Rikets försvar och de materiella medlen dertill, så återstå ändock de öfrige tre Ståndens Ledamöter, som icke kunna vara Militairer, men likväl utgöra pluralitet.
Om således Ridderskapets och Adelns samtelige eller flesta ledamöter i Utskottet kunnat afgöra om kanonernas kaliber bör vara den eller deri, om krigsskeppens ankartåg böra vara af jern, eller icke, om Soldaterna blott
Den 8 October f. ra. 3 f9 böra förses med bajonetter eller med huggare tillika, så hemställer jag, huru en sådan pröfning kunnat fordras af Högv.
Preste-, Vällofl.
Borgare- eller Hedervärda BondeSlåndels Ledamöter.
Jag har derföre, med åsidosättande af allt anspråk, att i sådane ämnen göra mitt omdöme gällande, trott min pligt böra inskränkas derhän, att till svar på den Kongl. Propositionen förklara, om tillgåhgar funnos eller icke för de fordrade anslagen.
I detta afseende har jag redan yttrat, att medel verkeligen finnas, och jag har till summorna uppgifvit dem i en tryckt beräkning, som åtföljer StalsUtskottets Betänkande N:o 255, rörande de extra anslagen, utan att jag blifvit vederlagd med annat än klagande talesätt om den allmänna bristen.
Men då Utskottet i förevarande fråga om de årliga anslagen för
Försvarsverkets materiel sagt sig hafva nedsatt dessa med hänseende till de rundeligare extra anslagen för en gäng, torde det vara af nöden, att göra en sammanställning af begge dessa anslag, för att finna slutföljden.
Konungen har till de extra anslagen för en gång begärt 3,5pi,ooo R:dr, och då härifrån afdragas i55,ooo R:dr för Casernoeh Sjukhusbyggnader, som särskildt upptagas, återstår 3,436,ooo R:dr, hvarpå Utskottet afprutat 616,000 R:dr, och, enligt det redan tryckta Betänkandet, endast tillstyrkt beviljandet af 2,820,000 R:dr.
Om nu till denna nedsättning ytterligare lägges den Ut - 3io Den 8 October f. m. skottet tillstyrkt i det årliga anslaget af70,000 R:dr, hvilket på 5 år gör tillsammans 35o,ooo R:dr, så utgör hela nedsättningen i anslagen åt Försvarsverkets materiel till nästa Riksdag 966,000, eller nära 1 million R:dr.
Enligt säkra underrättelser, som blifvit Utskottet meddelade, hafva förnödenheterna icke blifvit af Kongl. Maj:t högt upptagne, jemförelsevis till behofven.
Tvärtom vet jag, att de, innan den Kongl. Propositionen afgafs, blefvo betydligen nedsatte, under vederbörandes förslags-beräkningar.
En hvar lärer då kunna inse, i hvad skick
Försvarsverket skulle befinna sig efter 1 millions afdrag på redan nedprutade förnödenheter.
Hafva vi förut nog länge undandragit oss att fylla Materielens behof, och derigenom förvållat, att de nu på en gång blifvit så stora; så vore det väl skäl, att icke vidare fortgå på samma förderfliga bana, utan anslå tillräckliga medel.
— Den nu ifrågavarande nedsättningen af 70,000 R:dr i de årliga anslagen skulle endast verka derhän, att om förråden nu för en gång fylldes genom de extra anslagen; skulle de snart tömmas genom den årliga förbrukningen, då medel till årlig ersättning saknades; och vi skulle vid en annan Riksdag vara nära samma belägenhet, som nu.
Man har mot detta anslag återigen åberopat svårigheterna för allmogen att uthärda med Den 8 Octo b er f. ni. 321 med skattebördorne.
Men då man förut med rätta beviljat hvarjehanda nya anslag, som icke komma allmogen så omedelbart till godo, synes det vara desto mera skäl för mina värda motståndare att bevilja det ifrågavarande, som bondens och torparens söner derigenom skulle under Rikets försvarande få kläder på kroppen och vapen i händerna, så länge de voro friska, samt en bädd att ligga på, sedan de blifvit sjuke eller sårade.
Genom ett afslag minskar man dessa fördelar just för det folk, hvars förespråkare man påstår sig vara. —- Jag borde icke behöfva upptaga det gjorda inkastet, att man skulle vänta med anslaget, till dess vi fått en KrigsMinister, eller ett bättre försvarssystem blifvit infördt; ty hvem försäkrar oss, att fienden väntar lika länge med sitt anfall?
Och månne vi blifva starkare derigenom, att vi under tiden hvarken hafva förråd eller KrigsMinister?
Då man klagar öfver bristande försvarssystem, borde man betänka att det bristfälligaste af alla är det, som lemnar oss blottade på försvarsvapen.
Jag tillstyrker bifall å de 70,000 R:dr Kongl.
Majrt i detta hänseende äskat, men Utskottet afstyrkt.
Herr Thanij Wolrath:
Utan att fästa mig vid här uppgjorda beräkningar öfver tillgångarne, eller vid de öfrige Ståndens beslut, är jag för min enskilda del genom 44 H. 21 322 Den 8 October f. m. offentliga handlingar, som för hvar och en äro tillgänglige så väl i Banken som RiksgäldsConloret, öfver tjgad att de 70,000 R:dr, som utöfver Utskottets förslag erfordras till fyllnad i det af Konungen begärde anslaget för materielens årliga behof, kunna utgöras utan att sätta de skattdragande i nödvändighet, att erlägga större statsbidrag, än hittils; och jag tillstyrker derföre bifall till den Kongl. Propositionen.
Jag tror det medföra mycken lättnad för de skattdragande, att genom smärre, men tillräcklige årliga, anslag underhålla Försvarsverket på ett sätt, att de större extra anslagen icke behöfvas, hvilka, då de skola utgöras på en gång, medföra vida större svårigheter och bördor.
Erfarenheten har vid denna Riksdag besannat denna sats, då den visat, att genom Ständernas afprutningar Riksdag från Riksdag på de begärde anslagen, man nu kommit i en oundviklig nödvändighet, att anslå en ganska betydlig summa på en gång.
Lyckligtvis äro vi för närvarande i den belägenhet, att kunna anskaffa denna summa, utan att öka de skattdragandes bördor; men det skulle vara oförsigtigt, att genom förnyade afprutningar på de årliga anslagen återföra oss i samma ställning efter ett par Riksdagar.
Jag kan för öfrigt ej klandra, att Utskottet icke ingått i detaljpröfning af detta ämne; ty jag tror, att pluraliteten svårligen skulle hafva kunnat bedömma hvarken de stora eller de små detaljerna, och Den 8 October f. m. 3a3 försigtigheten torde då bjuda att antaga, hvad man icke kan motsäga.
På de skäl jag nu anfort,- tillstyrker jag bifall till den Kongl. Propositionen.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall å hvad Utskottet i ^5:te Punkten tillstyrkt.
Hvarefter Hans Excellence hemställde om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla det af Kongl. Maj:t i Dess Nådiga Proposition för ifrågavarande behof föreslagne anslag af Sexhundrade Sextiotvåtusende R:dr, jemte det af Utskottet särskilt tillstyrkte anslag af Trelliofyratusende R:dr i och för Krut-tillverkningen.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat
Nej, Propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Friherre Anckarswärd och Grefve Horn anmälte till protocollet deras reservationer mot Ridderskapets och Adelns beslut. 26: te Punkten.
Lif munderingen för Indeldta Infanteriet. 44 H. ai * 3*4 Den 8 Octo ber f. m.
Friherre Anckarswård:
Redan vid remissen af den Kongl. Propositionen yttrade jag den mening, att beklädnaden för Indelta Infanteriet kunde ställas på 8 års slitr. iugstid; men jag frånträder nu gerna denna tanka, för att såsom en medelväg föreslå 6 års slitningstid, i stället för de 4 år Kongl.
Majtts proposition innehåller och Utskottet antagit.
Jag är så mycket mera öfvertygad, att denna tid icke skall blifva för lång, om samma hushållning, sorn BeklädnadsDirectionerne hittills iakttagit, kommer att fortfara, då det är allmänt kändt, att för närvarande betydliga besparda summor finnas oförränlade i flere Regementers BeklädnadsCassor, ehuru jag icke känner, om förhållandet är sådant i alla.
Jag vet icke, hvarföre landet, för samlandet af sådane onyttiga Cassör, skall besväras af större kostnader, än sora verkeligen erfordras, och ehuru jag väl känner den invändning, som här kan göras, nemligen att man icke blott får taga lifmunderingen i betraktande, utan äfven släpkläderna, hvilka förut utgått tili Soldaten directe, är jag likväl Öfvertygad, att äfven, med inberäknandet häraf, hela beklädnaden kan ställas på 6 års slitningstid; och jag anhåller, att detta åtminstone får utgöra Contra-proposition.
Ridderskapet och Adeln torde tillåta mig meddela en upplysning, som måhända kan verka It e n 8 O c t o b e r f. m. 3'25 på öfvertygelsen vid beslutet.
Jag tior visserligen, att lifraunderingen skulle kunna hålla längre än 4 år, om slitningstiden beräknades på samma sätt vid Indeldta Arméen, som vid den
Vär den senare säger att munderingen är ställd på 3 år, menas endast de större persedlarne, hvaremot de mindre, såsom skjortor och strumpor, äro ställde på i år.
Yid luci eld ta Infanteriet är förhållandet annorlunda; munderingen, ställd på 4 år, betyder, att värdet af ingen persedel bestås oftare än hvart 4;de år, hvaraf följer, att de större persedlar, såsom Rock och Tschakob, måste hålla vida längre än 4 år, för att finna medel förnya de mindre, så ofta desse äro utslitna.
Dessutom måste man äfven besinna en annan omständighet, nemligen att släpmunderingen är inberäknad, och att man således måste ihogkomma en skyldig rättvisa emot de 25,ooo man, som utgöra Indeldta Arméens Soldater, och hvilka voro bättre lottade förut, då de hade släpmunderingen på 3 års slitningstid, och lifmunderingen efter behof.
Jag anser på grund häraf 4 år vara den största utsträckning, som kan gifvas åt slitningstiden för Indeldta Infanteriets beklädnad, då den per medium beräknas för både större och mindre persedlar, samt tillstyrker derföre bifall till Utskottets förslag.
Friherre af Tibell anförde skriftefigen :
Då, enligt alla äldre Författningar, lif - 326 Den 8 October f. m. munderingen vid Indeldta InfanteriRegementerne endast får nyttjas vid Regements-möten och Mönstringar, och släpmunderingen deremot skall nyttjas vid Arbets-commenderingar och mindre tjenstgöring inom Compagniet, så måste nödvändigt 2 munderingar finnas, hvilket äfven Författningen om det nya beklädnadssättet stadgar.
Enär nu, enligt Kongl. MajJts Nådiga Proposition, StatsVerket skall årligen tillskjuta en åttondedel, och Rotehållarne en åttondedel af en lifmunderings värde, så erhålla BeklädnadsDireclionerne blott hvart åttonde år värdet af dessa 2 munderingar; hvarderas brukningstid är således 8 år, och längre kunna, i min tanka, utan föregången vunnen erfarenhet, brukningstiderne icke utsträckas; jag får således tillstyrka bifall å Kongl. Majrts Nådiga Proposition.
Vid återremissen af Utskottets första Betänkande, yttrade jag den mening, att Indeldta Infanteriets mundering borde kunna ställas på 8 år, och jag grundade min tanka på den enkla beräkning, att detta Infanteri icke kommer eller bör komma tillsammans mer än högst 3 veckor om året, hvilket på 8 år gör 24 veckor, eller icke ett fullt halft år.— Grefve Björnstjerna har meddelat den upplysning, att släpmunderingen är inberäknad, hvilket visserligen icke var obekant, och Grefven har derjemte uppmanat till be - Den 8 October f. m. 327 hjertande af 25,000 medborgares lidande.
1 motsats häraf torde det tillåtas mig, att framställa min förväntan af samma ömhet å Styrelsens sida, jemte den rättvisa fordran, att dessa 25,000 medborgare icke emot KneckteContractens lydelse och Grundlagens föreskrifter användas till andra arbeten, än Kronans.
Härigenom och genom Excercisetidens återförande lill IndelningsVerkets grunder, skulle jag tro, alt Friherre af Tibells beräkning kom att befinnas alltför hög.
Jag tror således, att om 6 års slitningstid antages, hvartill jag för min del begifver mig, skall så väl Kronans tjenst dermed finnas belåten, som Soldaten få ersättning för släpmunderingen; och jag förenar mig således om den Contra-proposition Friherre Anckarswärd yrkat.
Ingen kan högre, än jag, önska så mycken minskning i skatterna, som möjligt; men jag tror, alt nödig försigtighet hör iakttagas vid de beslut, som i detta afseende fattas.