Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som det förhållande lärer vara gifvet, att någon allmän och permanent indraga ning af sedelstocken sedan igi8 ej ägt rum och berättelse om sista revisionen af BancoVerket upp'yser, att öfver 2 millioner af dels odlingslåns, del6 Discontens ordinarie, och dels andra fonder eller creditiver äro obegagnade, är deraf tydeligen bevisadt, att någon egentlig allmän penningebrist icke är förhanden; men då likväl i de flesta provincer till^ gång på penningar saknas, kan af dessa omständigheter lika säkert slutas, att brist på Credit, i förening med för svåra lånevilkor, hindra begagnandet af Bankens lånefonder.
Att den nu vanliga räntan af 6 procent är för hög, Den 21 Februarit, utom tilläfventyrs i en mera lönande handelsrörelse, besannar erfarenheten, ty ingen egendom, knappt någon näring i landsorten, ger behållen inkomst till 6 procent af dess uppskattningsvärde, och hvad fastighet angår, ännu mindre och dess fordna inköpsvärde.
Dessutom förorsakas genom besigtningar, anskaffande af nya cau?
tioner och andra omständigheter så mycken kostnad, att dessa lån uppgå fill nästan samma ränta som fastighetslånen.
Jag anser det vara afgjordt, att Creditens upphjelpande är hufvudsakligaste medlet, att återbringa myntet i rörelsen, och detta medel kan efter min tanka icke åstadkommas på annat sätt, än att den skuldsatte näringsidkaren, genom lättade lånetillgångar och på vilkor, Den 21 Februarii. sorn icke utesluta möjligheten af deras begagnande, sättes i tillfälle, att liksom förbereda sin egen förkofran, i det han undgår att sälja sin production till lägre värde, än den kostar honom sjelf. Bruksrörelsen och Manufacturerne ha i detta hänseende förmåner, som jordbruket saknar.
Men detta kan icke annorlunda vara, emedan jordbrukets produetioner icke lämpligen kunna användas sorn pant; och denna omständighet synes mig äfven för framtiden hindra inrättandet af en låneanstalt uteslutande för jordbruket, utan torde denna näring endast kunna berättigas till biträde af sådane fonder, som äro tillgängelige för alla.
För att lätta begagnandet af Bankens lånetil lgångar, får jag föreslå följande:
Sedan föreskriften om odlingslån blifvit sådan, att 40 tunneland måste till odling uppgifvas, för att erhålla det högsta beloppet el" ler 2000 R:dr, och de odlingar, som, med iagttagande af särskilde vilkor, få med större bidrag understödjas, ej kunna blifva många, skulle denna fond knappt behöfva utsträckas utöfver det belopp, hvartill den redan blifvit begagnad, eller § million; men som särskilde lån till odlingar® befrämjande alldeles icke skulle behöfvas i en tid af gynsam conjunctur och tvärtom i den närvarande kunde anses vådlige, emedan de locka till företag, ofta af för stor omfattning, anser jag denna utlåning mäst böra åsyftainflytandepenningarsåter utspridande i rörelsen.
Man kan då äfven framdeles be - 520 Fen 21 Februarii, vilja sådana lån, mera såsom medel till circulationens än directe åkerbrukets befrämjande, men likväl på sådane vilkor, att de äfven kunna leda till det senare ändamålet.
I detta hänseende vöre nödigt, att den föreslagne odlingskosmaden bestämde låoesummans belopp; att detta föisko tvis genast utbstaldes; att icke ny borgen, utan endast nytt betyg om låctagarnes och löf esmännens vederhäftighet årligen infordrades så vida ej låntagaren skulle begära att tå ställa annan borgen; att odlingens fullbordande inom visca år bestämdes, och fors t efter deras förlopp besigtning auställU de$, samt att icke återbetalning komrae ifråga föf-rän efter fem års förlopp, och dä med en i böfjan mindre och sedermera ökad afbetalning, t ex. 10 procent första året, 15 procent d<?t ändra o. s. v. så att hela lånet inom 10 år efter dess utlämnande vöre återbetaldf; och slutligen att icke straffränta finge utkräfvas till högre belopp, än 3 procent utöfver den vanliga.
Hvad angår de af Discontens och andra fonder obegagnade medel, borde desamma, eller den del af fonderne, sorn vid hvarje års slut icke finnes i deras egentliga väg utlånade, få användas till fastighetslån , pä enahanda vilkoT, som hittills iagttagits, med den skill*. nåd för landtegendom, att icke 1S14 års, utan taxeringsvärdet för det år, då lånet begäres, tages till grönt), och att sådant lån får beviljas till hved belopp sorn hälst, blott ej hö. gres än sorn motsvarar ^ af egendomens värde* Den 21 Fclruarii.
I afseende på stadsegendoms belåning bende kanske någon inskränkning iagttagas, emedan den hittills föreskritne grund möjligen kan bereda förlust.
Discontutlåningen anser jag äfven anJ dra grunder böra följas, så att räntan nedsattes från 6 till 5 procent och öfverräntan till 8, i stället för 12; att omsättning finge göras med f;dels afbetalning, icke af primitiva lånet, utan af den summa, hvarpå Reversen lyder, eller kanske häldre med x5;dels afbetalning hvarje halft år, och att ä*ven Discontlån finge utlemnas till högre belopp, än hittills, med iagttagande af nödig säkerhet, som af Directionen skulle pröfvas
Att helt och hållet borttaga stadgandet om öfver- eller straff, ränta, tror jag skulle medföra en skadlig verkan.
Något correctiv måste gifvas nnot låntagares liknöjdhet att verkställa omsättning.
Försvinner det, sorn straffräntan innefattar, mäste ett annat antagas, och det blefve ovilkorligt indrifvande af lånet, dä omsättning försummas.
Om genom de nu föreslagne förändringar i afseende på Bankens utlåningar, man skulle befara, att lånffonderne kommo att mäst begagnas af de minst nödställde, i den man, de kunde lemna större säkerhet, medgifver jag att sådant troligen skall hända; men ändamålet vinnes.
Penningarne komma i omlopp, utan att Banken riskerar, att gä miste om återbetalning. £22 Den 21 Februarii. 5:0 Sora det icke lärer af någon bestridas att 6 procents ränta är för dryg för jordbruket att bära, särdeles i en tid, då dess producter gälla så litet, synes nödvändigheten också fordra, att räntan allmänt nedsättes till 5 procent.
Att emellan privata directe anbefalla en lägre ränta, än den hittills vanliga, skulle kanske icke vara rådligt, men om alla publika cassör, som nu äro berättigade till 6 procents ränta, min* skade den till 5, hvilket ej vöre orättvist, då, om jag ej bedrager mig, en del förut fått nöja sig med mindre, och 5 procent dessutom för Räntetagare verkligen nu är mera, än 6 procent för 10 å 12 år sedan, torde deraf små^ ningom beredas den verkan, att private capitalister äfven nedsatte sin ränta till samma belopp. 6:0
För att förmå enskilde capitalister, att åter insätta sina capitaler i näringarne och såmedelst göra d«m rörliga, är nödvändigt, att de försäkras om möjligheten, att kunna återfå och omsätta dem, när de dertil finna anledning.
Att stora capitaler nu äro ur rörelsen indragne, är uppenbart deraf, att utom Banken, åtskillige cassör äga behållningar; sorn de icke kunna placera.
Samma förhållande hos enskilda kan icke heller betviflas, ty dels är ©vissheten om de förändringar, som Den 21 Februarii, med myntvärdet kunna inträffa, ett hinder för utlåningen, i så måtto, att capitalisten ej vill sätta sig ur stånd, att, vid en inträffande eller förutsedd förbättring eller försämring af myntet, kunna använda sina penningar till största vinst eller minsta förlust, dels ock gör osäkerheten af enskilda penninge-transactioner det till en nödvändighet för hvar och en, hvars välstånd väsendtligen beror på Creditens bibehållande, genom noggrannhet i förbindelsers uppfyllande, att ofta långt för behofvet har penningar i beredskap.
Med åsidosättande af myntvärdets stadgande, som lärer vara en möjlighet, så länge Banken begagnas såsom en Förlags-cassa för staten, anser jag de för handen varande medlen, till befordrande af ett förmånligare förhållande i ofvanberörde afseende, vara Concursmassors skyndsammare realiscring, Utsök» ningsförfattningarnes förbättring och strängare efterlefnad samt ett förändradt stadgande om räntas beräknande på intecknade Capitaler.
I Westergöthland, der concurser varit mera allmänna, än jag tror i någon annan delaf Riket, har den skadliga verkan af massors fördröjda realisering och långsamma utredning visat sig.
Om någongång en högre köpeskilling blifvit följden af en uppskjuten försäljning, har likväl förhållandet oftast varit motsatt, och i förra fallet merendels vinsten förlorad genom kostnaden af en långvarigare cu« 5*4 Den 21 Febru nr ii,, ratel.
För oprioriterade fordringsägare, sorn icke få beräkna ränta efter cessionsdagen, är den fördröjda realiseringen menlig, tyden förn lorade räntan ersättes sällan genom någon högre dividend på capitalet; och den, sorn har full säkerhet för både capital och ränta, förlorar ändå i det afseendet, att intetdera blir för honom tillgängligt på flere är.
Concurslagen innefattar väl en föreskrift om tillgångarnes försäljande, så snart de blifvit åt Creditorerne öfverlemnade, men detta stadgande efterlefves sällan, i anseende till fler; falldiga considerationer.
Jag hemställer, i följd häraf, om icke en lag vore lämpelig, som förordnade, att endast enhälligt beslut af Creditorerne finge verka uppehåll med försäljning af concursmassas tillgångar. 7:0
En illa beräknad lag är den, som, vid eoncurs, medgifver förmonsrätt för 3 års förfallen obetald ränta på intecknadt, eller emot annat hypothek utiånt capital, ty derigenom beredes osäkerhet för senare inteckniogshafvare samt andre credhorer, och åstadkommas den verkan, att egendom aldrig kan belånas till sitt fulla värde.
Capitalisten, som vill placera penningar, måste alltid på förut intecknade capitalvr beräkna minst 3 års ränta och Den 2i Februarii, 525 annu mera, då den äfven löper under concurstiden, således oftast 30 procent utöfver capitalet och en egendom lämnar, eber detta förhållande icke säkerhet för mera, än Adelar af dess värde, ofta nrndre.
Jag ville derföre föreslå en sådan ändring, att obetald ränta, som ej är genom lagsökning utfordrad inom 3 månader efter dess förfallodag icke skulle äga någon förmåns-rä*t.
Detta stadgande skulle äfven bidraga dertill, att gäldenär blefve mera; uppmärksam, att icke genom räntors åsamkande undergräfva sitt bestånd. 8:0
Våra utsökningsförfattningar lämna turn för mycket uppehåll vid deras tillämpning och dessutom har consideration för enskilda personers ömmande belägenhet gifvit denna tendens till långsamhet, en utsträckning, som blott någon gång kunnat medföra förmåi för gäldenären, men på det hela skadat crediten, i det lättheten att eludera lagens stränghet och en fordringsägares anspråk bidragit att öka, eller ho6 många åstadkommit liknöjdheten för förbindelsers uppfyllande.
I fråga om utmätning sf fast egendom på landet, äro tvänne värderingar tillåtna samt en rymlig tid bestämd emellan kungörandet om auction och sjelfva försäljningen, och dessutom har den pnxis fått kraft af lag, att icke försälja förrän pä tredje auctionen.
Härigenom förorsakas så mycket uppehåll, att o.n gäldenären endast begagnar sina rättigheter, men Domare och Executor iagttaga ali möjlig 52S Dea ti Februarii. skyndsamhet, likväl ingen fast egendom på landet kan blifva utmätningsvis försåld pi mindre, än år, och dubbelt så lång utdrägt kan uppkomma, om en gäldenär vill gynnas.
Der fast egendom till gälds godtgörande uimätes och försäljes, utan att införsel eller lagfart sökes, är all värdering öfverflödig, då det icke får stadgas, att egendomen vid försäljningen ovilkorligen skall till visst belopp uppgå, och för sjelfva utmätnings-åtgärden, så vidt den innefattar bestämmandet, huru mycket egendom som för gäldens betalande skall försäljas , torde taxeringsvärdet kunna tjena till grund, hälst värderingen ingalunda ger någon säkrare- Ingen köpare gör sitt anbud i följd af värderings-instrumentet och dess större eller mindre noggrannhet är alltså af ringa vigt.
Om 3 månaders tid emellan auctionens kungörande och verkställande skulle vara nödig, i det afseende, att speculanten förmodas behöfva denna tid, för att göra arrengementerom penningars anskaffandeinserjagicke något behof af så lång tid emellan den första och andra, eller emellan denna och tredje auctionen; och jag anser icke heller tjenligt, att flera auctioner anställas utom i det fall, att oöfvervinnerliga hinder anses inträffa förspeculanter att infinna sig.
Den, som verkligen vill köpa en egendom, inställer sig troligen vid första auctionen, och man ser sällan, att en utmätt fastighet vid senare auctioner uppgått högre, än hvad vid den första bjudits.
Den 21 Februarii. 527 Genom alla dessa utdrägter förlorar gäl— denären, sorn skall betala kostnaderne och fordrindsägaren, som icke får sina resor och besvär ersatte, samt länge måste vänta på sin betalning.
I frågan om lös egendoms utmätning och försäljning inträffar väl ej så långt uppehåll, ty utmätning och värdering ske der på en gång, och tiden för auctions-kungörandet är kortare, men samma praxis gäller der i afseende på flere auctioner.
Den omsorg, som författningarne åsyfta, att förekomma gäldenärs lidande, har sträckts så långt, att fordringsägares rätt blifvit uppoffrad, ty mångens obestånd har vållats derigenom, att han icke åtkommit hvad han haft att fordra och såmedelst har ofta fleras undergång beredts genom omsorgen att förekomma en endas.
Jag föreslår, i anledning häraf, den ändring i executionsförfattningarne, att der fastighet uppgifves till gäldande af domfäst skuld, eller densamma, på grundaf inteckning, skall utmätas, någon värdering icke erfordras, utan utmätningen verkställes efter uppskattningsvärdet, att auction får verkställas 3 månader efter kungörandet , och att försäljning vid första auetionen ovilkorligen sker, så vida icke fordring s-ägaren och närvarande öfrige inteckningshafvare medgifva anställandet af eft ny, eller och intet anbud göres, samt att, om 3 Deri 21 Februarii, ytterligare auction blir af nöden \ densamma verkställes en månad efter kungörandet; äfvensom dä lös egendom är utmätt, densamma må vid första auctionen försäljas, så vida icke lordriRgs-ägaren sjelf äskar en ny.
I båda fallen vilie jag dock, att minst en månads anstånd med betalningen skulle lämnas köpare. 9:0.
Der personlig säkerhet är gifven, måste den och kunna utkräfvas, och bysättning är ett nödvändigt correctiv emot bedräglige speculationer.—
Att vilja ersätta detta genom ett stadgande om oförmögen eller tredsksnde Gäldenärs arbetsskyldighet, vore förgäfves och dessutom skulle derigenom ett slags lifegenskap kunna beredas, sorn bör undvikas.
_ Gäldenärs arbetsskyldighet är också mig veterligen blott med* gifven i ett enda fall, som HandelsBalken i 16 Cap. 3 §. bestämmer.
Jag anser tvärtom lämpeligt, att stadgandet örn Utslags verkställande, som dömer till bysättning, utan afseende pä besvär, hvilket stadgande icke alltid efterlelves, blitver upplilvadt. 10 0. 1 afseende på Statsutgifterne är svårt att yttra något spectelt, tntn man torde kunna tillåta sig den förmodan, att anslagens forskande ifrån 3»334jOoo R.dr, hvartill de j8io uppgingo, Den 21 Februarii, 529 uppgiiigo, ända till 5,474,ooo R^dr som 1818 Utgjorde deras belopp, kunnat i någon mort undvikas, oin noggrannt afseende fästats på Utgifternes större eller mindre nödvändighet* i sammanhang med dä skattdragandes störré eller mindre förmåga.
Då nu Landets svåra belägenhet lardr vara mera allmänt känd, förmodar jag, att Riksens Ständers Statsutskott icke lärer under-, låta, att, med fästadt afseende derpå, noga pröfva Statsverkets Verkliga behof Samt iagttagä de indragningar och besparingar, sorn aro nödige och möjlige.
Om detta sker, måste förslaget beviljas.
I en tid, då den enskildte mäste åsidosätta många nyttiga inrättningar och förbättringar, af brist på medel till kostnadeines bestridande, torde samma nödvändighet i det hela inträffa och utgifter för blott nyttiga ätL, damål böra besparas till en lägligare tid. t ilo.
I afseende på beskattningar är étt helt olika förhållande imellan de urgamla, vid olika hemmans natur fästade grundskatterné och bevillningett.
De förra åtfölja lägenheten ovilkorligt, liksom en iner eller mindre god jordmon och kunna icke andras; men endast rättelse i deras utgörande åstadkommas, medelst rättelse af hvad sorn genom arbiträraåt^ gärder blifvit för mycket tryckande.
Den sättare torde kunna med billighet jämnkas, och Bit. till Ridd, o. Ad.
Pr. 1 Band, 34 Den 21 Fehruarii, till beloppet minskas, äfven om icke Stafsbehofvet skulle kunna det.
Herrar BancoRevisorernes berättelse 1822 utvisar, att Bankens behåiina inkomst, äfven med afdrag af dess uppburna ränta af Statsverket uppgår årligen till omkring 600,000 R:dr.
Denna vinst anses nu som fond till nya utlåningar, men skall, då dessa icke vidare kunna utsträckas, blifva ett indraget Capital, utan nytta.
Slutliga följden skulle blifva, att Bankens hela RörelseCapital indroges utan minskning af dess reella förmögenhet eller fordringar.
Jag föreslår derföre, alt denna rän'ebehålln. ng så långt den räcker, må användas till årlig minskning af Statsverkets skuld till Banken, hvarigenom den utaf bevillningen årligen ingående afbetalning 500,000 R:dr upp* hörde; och om man skude vilja bestämma årliga afbetalningen till något visst, kunde öfverskottet användas till sådane nyttiga Statsutgifter, hvartill tillgångar för närvarande möjligen saknas.
En bestämd minskning i bevillringen, med en femtedel, eller mera, af dess närvarande belopp, kunde alltså utan rubbning i andra förhållanden vinnas, och denna förändring med afbetalningen skulle således medföra en direct fördel för den skattdragande. 12:0.
Utom den lindring, som liqviderandet af Bankens fordran hos Statsverket med dess egen rän^evinst skulle medföra, skulle äfvenen Den al Februarii, annan ganska betydlig åstadkommas genotn direct beskattning af penningetörmögenhef, hvilken jag nu löreslår.
Der Capitaler finnas fruktbare, kan någon controll vinnas, och der de icke äro det, utgöra de icke någon förmögenhet och kunna alltså icke beskattas.
Otu än, genom controllens möjliga ofullständighet, beskattningar skulle blifva lägre än den borde vara, är det likväl bättre, än att helt tyngden lägges på Gäldenärerne, Jordbrukaren och andra Näringsidkare.
Ajven skulle härigenom de», åtskillige Cassör förunnade skattfrihet kunna fortfara, utan att blifva ett medel till Gäldenärers olika betungande.
Den lindring i bevillning, som jag ansett kunna vinnas, torde böra beräknas icke allenast å Fastighetsvärde och Näringar, utan äfven sträcka sig till Bränvinspannerymdsafgifien, som för 6törre Pannor är öfverdrifvenj sedan förädlingen af Säd till Bränvin medför alltför finga vinst, för att motsvara afgiften.’
Det synes i alla fall orimligt, att, såsom en * Ledamot här tigtigt anmärkt, Pannerymdsafgiften skall kunna uppgå till iner än fyrdubbla beloppet af bevillningen å den Egendom för hvilka bränningsrättigheten begagnas 3:0
Den för Bevillningstaxeringen å fastighet på Landet lagde grund af försäsäljniogspriserne och ännu mera den för hvarje Län utsatta Minimisumma, ha så bundit händerne på Taxeringsmännen, att de långt ifrån att kunut följa sia öfvertygelse, måst våldfört den 53* Den 21 Februarii. och deras åtgärder hafva i de senare åren va» rit nästan öfverflödiga.
Dessa band böna lossas. Riksens
Ständers beskattningsrätt, så väsendtlig i det hela, är icke lika användbar i detaljen Den utöfvas vid Riksdag med hänsigt på det allmänna, men vid TaxeringsComiteér oftast med afseende på det enskilda interesset» Erfaren heten lemnar kanske öfverallt be vis härom* Denna Taxeringsmethod torde dock ännu böra bibehållas, men en säkrare emedlertid förberedas.
Då det redan befunnits i tillämpningen omöjligt, att taxeringen får rätta sig efter de ofta betydliga förändringarne i Fa6tigheternes eller productionernes värden, kan utan obillighet ett taxeringsvärde för en längre tidrymd af t. ex. 50 år bestämmas, icke absolut, utan relatift hemmanen och lägenheterna imellan.
Detta, verkställdt med erfordelig noggrannhet, skulle medföra den förmon, att, sedan den bevillning, som af hela FastighetsMassan bör utgå, blifvit fastställd, beloppet i och med detsamma vöre bestämdt för hvarje särskild lägenhet
Men för att få det, ta relativa värde noggrant stadgadt, skulle en, icke talrik, Comitée, bestående af vissa ständiga Ledamöter och i hvarje ort biträdd af vissa Deputerade, genomresa Landet, och efter samma grunder, med hänsigt till alla locala omständigheter, af grundskatter, tjenstbarhet ter, productioner, afsättnings- och transporttillfällen, åsätta hvarje hemman och lägenhet ett visst värde i förhållande till andra, så att det yttersta hemman i Skåne skulle Den 2l Februarii.
533 blifva i förhållande lika taxeradt med det yttersta i Norrland.
Att jag här vidrört . ämnen, som redan varit discuterade och till en,-del äfven gjort motioner, som förut blifvit väckte, har icke undfallit mig, men jag har ansett det icke vara otjenligt, att i ett sammanhang framställa de medel, sorn jag tror kunna bidraga och för närvarande användas till samma ändarnål, upphjelpande af Landets belägenhet.
Jag tror att dessa förslager kunna i vanlig väg bearbetas och äfven afgöras, utan att hinder derigenom lägges för utförandet af den plan, af vidsträcktare omfattning och inflytande, som möjligen från Styrelsemagten kan utgå eller af det till— ärnade särskilda Utskottet uppgöras.
De äro kanske icke att anse för annat än pailiativer, men deras användande torde icke böra föraktas, då, såsom jag är öfvertygad, händelsen här blir, radicalcuren, hvaruti ingå frågor om Myntvärdets stadgande, ett 'vidsträcktare Oe~ ditSystem, allmän handelsfrihet m. m. fordrar ett djupare begrundande, än sorn vid ett Riksmöte kan hinna deråt egnas.
Om jag skulle synas hafva felat i formen, derigenom, att jag på en gång framställt flera Den 21 Fehruarii, särskilda frågor, torde denna anmärkning förfalla, då hvarje fråga utgör ämne för en särskild motion och kan särskildt handläggasj men jag hemställer, om icke memorialet torde få, i ett sammanhang m«d de öfrige Stånden eommuniceras och likaså remitteras till de särskilda Utskotten, med föreskrift, hvilk* ämnen höra af det ena eller det andra upptagas.
Misstag torde i de specifiela uppgifterne icke saknas, men, som jag tror, icke sådanes som förändra hufvudsaken.
Der de finnas, önskar jag, att de af dec mera sakkunnig© måtte rättas.
N:o 3> Herr von Becher, Carl Joham Då vårt Fädernesland, genom en liberal Statsförfattning, genom sitt geografiska läge, genom naturliga gränser, genom mannakraft och stridbarhet hos dess försvarare, är i politiskt afsende, att anse för ett bland de lyckligaste land i verlden, hälst då dess krona håres *f en Hjelte, hvars vapenbragder förvånat Eiropa, bäres af en Konung, som, vän a i borgerlig tnhet och vän af friden, gifver dem båda, genom glansén *t sin krigsära, en ökad trygghet; då hvarje upplyst medborgare vet, att tacksamt i<jut*3 att högt uppskatta dessa Dea 21 Februarii. 53S stora fördelar, huru mörknar icke taflan för hans blick, då han företar granskningen afFä* derneslandets ekonomiska ställning.
Ständer hafva kommit tillsammans för att granska denna ställning, för att afhjelpa dess brister.
Om det är ett fel, att vid en sådan undersökning kasta omkring sig endast mjeltsjuka, spökrädda blickar, torde det vara ett åtminstone lika vådligt, att skåda allt i rosenfärg och anse hjelp öfverflödig, tills den, må hända, blifver för sen.
Den lugne granskaren bör undvika båda dessa ytterligheter, och teknar då säkrast sin tafla efter naturen» Åtskilligt lärer bär före min ankomst vara ordadt om Rikets ekonomiska belägenhet, och om sättet att den förbättra.
Ett ämne af så stor och allmän vigt, torde icke kunna skådas från för mångå sidor; ur massan af olika åsigter, kan den kloke lättast välja det rätta.
Det är tillståndet i min hemort, i det fordom välmående Westergöthland, jag går att afhölja: