Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes mig som Utsk. lika litet saknat skäl att å denna punkt tillstyrka bifall som till den i förra punkten omtalade motionen.
Något annat än godtycke liar icke legat till grund för Utsk:s förslag i förevande fall; och då Utsk:s Ordf:de vid ett föreg:de tillfälle med så mycken värma yttrat sig mot en godtycklig beskattning när det gällde ett föremål, hvilket han ansåg vara så behandhult, så borde väl ieke denna grund här hafva blifvit följd.
Det lättaste sätt att förtjena torde väl vara genom testamente, och jag anser Staten icke hafva gått för långt då den bestämt, att de testamenten, för hvilka skatt icke skulle ifrågakomma, endast borde upgå till 300 It dr Bko eller 450 lldr Ernt.
Utsk har nu godtyckligt höjt detta minimi belopp till 1000 Rdr Ernt.
Jag tror att man bör här, likasom i fråga om minimibeloppet för tjenster som skola vara fria från bevillning, återgå till det gamla stadgandet; dock så, att man, i st. f. den ojemna summan 450 ltdr, bör, för att komma närmare decimal-systemet, stadga minimi-beloppet till jemnt 500 ltdr; och jag anser således en sådan rättelse böra ske i denna punkt, att det maximi belopp, till hvilket både testamenten och arf från aflägsnare slägtingar skola vara befriade från bevillning, må bestämmas till 500 Edr Ernt, hvarpå jag anhåller om Hr Grins o.
Hr Printzensköld har visserligen rätt, då han säger att ett slags godtycke dikterat siffran; men samma godtycke som dikterat denna siffra, skall äfven ligga till grund för hvar och en annan.
Då för öfrigt dessa testamenten vanligen tillfalla tjenare eller andra fattiga personer, vore det
Staten föga värdigt att på dessa små summor uttaga någon bevillning.
— Inom Utsk. voro tankarne eniga för saken; jag hoppas de äfven inom lt. o. Ad. skola så blifva.
Det öfverensstämmer med min åsigt att godtycke ligger till grund för bevillningen.
Det har emellertid häfden för sig uti alla Bevilln:sFörordn:r, så långt jag kan minnas tillbaka, att det från bevillning befriade testaments-beloppet utgör 300 Edr Bko och derunder.
Deremot måtte det väl vara en högre Den 28 Mars e. m. 531 grad af godtycke, att raan nu höjer beloppet till 1000 Edr Ernt.
Detta säger Gr.
Björnstjerna är riktigt derföre att det vanligen är fattiga tjenare, som erhålla sådana testamenten; men jag får då fråga Hr Gr:n, hvar Gr:n fått en så noggrann kännedom om förhållandena, att han kan antaga detta som skäl.
Om också det är en tjenare, som får ett sådant testamente, kan det vara obilligt att han derför beskattas?
Jag tror dock att sådana fall tillhöra undantagen, emedan dessa testamenten gifvas än åt den ene och än åt den andre, som knappt någonsin tänkt på en dylik gåfva; och när man fått den utan att räkna derpå, så är det icke obilligt att man skattar för den.
Jag tror således att det godtycke, som vunnit häfden för sig, är bättre än det man nu vill införa; och kan icke annat än fullfölja mitt yrkande, så mycket heldre, som jag tror mig kunna försäkra, att det finnes många andra som njuta dessa smärre legater än tjenare.
I motsats till den siste värde talaren föreställer jag mig icke att testamenten gifvas till sådana personer, till hvilka man stått i icke någon den ringaste relation; slägtskap är icke derför nödvändigtvis förhållandet.
Törhända förekomma de just då förmögenheten varit så liten, att man icke kunnat undvara någon del deraf.
Då kan man vilja genom ett sådant testamente visa sin erkänsla mot personer, som måhända under loppet af många år visat en godhet, och som man icke kunnat under lifstiden godtgöra, vare sig att man dertill icke ägt råd, eller att någon grannlagenhet hos mottagaren det förhindrat.
På begge sidor tyckes man vara öfverens om, att det är godtycke, som legat till grund för Betänk:s stipulationer; men frågan är hvad som är billigt eller obilligt.
Med andra ord sagdt, det är ett billigt godtycke mot ett obilligt.
Då tror jag det är mera skäl att hålla sig till det billiga än till det obilliga.
På denna grund anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter till bifall å Utsk:s förev:de hemställan framställda propos. blef med Ja besvarad.
Sedermera förekom och bifölls Utsk:s förslag till redaktion af 36 §:n. 19:de punkten, avg;de §:n 37.
Denna punkt bifölls. II. E. o. Ad. åtskiljdes kl. | 12 om natten.
532 Den 30 Mars.
Måndagen den 30 Mars 1857.
Plenum kl. 6 e. m. Just. B. o. Ad:s pleniprot. för cl. 11 dennes e. m.
Anmäldes och Indes på bordet nedanniimnde från LagUtsk. inkomne Mern. och Utlåt.:
N:o 20, i anleda, af återremiss af Utsk:s Betiink.
Protocoll, hållna llOS Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829.
Ffrationden ion de Häftet.
' Måndagen d. 9 November 1829.
Plenum klockan g Formiddagen.
I1 riherre Cederström, Jacob:
Som åtskillige Iliand Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter äro af olika tankar om det antal personer, som böra uppföras på listan vid det i morgon förestående val af Ledamöter i Förstärkta ConslitnlionsUtskottet, anhåller jag ödmjukligen, att Hans Excellence Herr Grefven och LandlMarskalken täcktes underrätta oss, huru dermed rätteligen bör tillgå.
För min del skulle jag tro, att listan bör upptaga namnen på 22 personer, hvaraf de i4> sorn erhålla flesta rösterne, blifva ordinarie Ledamöter, och de 8 dernäst i ordningen Suppleanter.
I annan händelse, och om listan blott skulle innehålla 14 personer, kunde det inträffa, antingen att, i händelse genom oförmodad enighet alla rösterne stannade på samma i4 personer, nytt val till Suppleanter finge verkställas, eller ock att desse sednare tillsattes icke af majoriteten, utan af minoriteten inom Ståndet, och att således 8 af pluraliteten icke valde personer kunde kom4o h. i * 4 Den 9 November f. m. ma att inträda såsom Ledamöter i Förstärkta ConstitutionsUtskottet.
1 förevarande fråga är det visserligen likgiltigt, då ämnet är af föga vigt, hvilket valsätt antages, men förhållandet blir ej alltid så, och det måste ofta blifva vigtigt, att majoriteten, och icke minoriteten, får bestämma' valet äfven af Suppleanter i de Förstärkta Utskotten.
Jag hemställer derföre lill Herr Grefven och LandtMarskalken, om icke det af mig föreslagne valsätt må af Hans Excellence förklaras vara det rätta.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att vid val af Suppleanter hade man tillförene på olika sätt förfarit; understundom särskilt upptagit Suppleauterne på val-listorne, Och understundom endast upptagit de Ordinarie Ledamöterne, samt ansett dem, hvilka näst derefter erhållit det största röstantalet, vara Suppleanter.
Då Hans Excellence i sista Plenum hemställde, att 8 Suppleanter uti Förstärkta ConstitutionsUtskottet måtte utses, tilläde Hans Excellence, såsom han nu ville minnas, att blott i4 namn måtte å vallistorne upptagas, samt de 8, hvilka dernäst erhålla det största antal röster, förklaras Vara Suppleanter, hvilken hemställan äfven till alla delar af Ridderskapet och Adeln bifölls; och hade Hans Excellence i följd- deraf trott, att valsedlarne endast borde innefatta i4 Ledamöters namn, el - Den g November f. m. a lee deras, hvilka utsågos till Ordinarie Ledamöter, hvarefter de 8, som dernäst undfingo de fleste rösterné, kommo att blifva Suppleanter; dock ansåg Hans Excellenee sig böra i denna omständighet vädja till Ridderskapet och Adeln, samt undertecknad RiddarhusSecreterare, huru lian vid tillfället uppfattat
Ridderskapels och Adelns beslut.
Herr Cederschjöld, Pehr Gastaf:
Jag erinrar mig bestämdt, alt Hans Excellenee Herr Grefvens och LandtMarskalken framställde proposition till Ståndet på val af blott fjorton personer till förstärkande af ConstitutionsUtskottet; och det så mycket säkrare, som jag inom mig sjelf tvekade, om jag ej dervid borde göra anmärkning.
Om jag fattat Herr Grefvens och LandtMarskalkens framställning så, att meningen varit, det blott i4 namn skulle uppföras å hvarje Vallista, hade jag genast gjort anmärkning deremot; men då jag först nu, både af Hans Excellence sjelf och Herr Cederschjöld hört, att så är, kan jag icke mera än reservera mig emot ett efter min tanka lngstridigt valsälL.
Jag får äfven anmäla min reservation i öfverensstämmelse med den af Friherre Cederström afgifne.
I fullkomlig öfverensstämmelse med hvad 6 Den g November f. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrat, uppfattade jag Ridderskapets och Adelns beslut så, att endast i4 Ledamöters namn skulle å hvarje Valsedel uppföras, samt att de 8, som erhålla de flesta rösterne näst efter de 14» skulle blifva Suppleanter.
I öfverensstämmelse dermed har jag äfven lemnat upplysning till flere personer, hvilka frågat mig om sättet - för valets förrättande; och ehuru det Memorial-protocoll, som blifvit vid tillfället fördt, ej kan vara så fullständigt, att det upptager en sådan detail, är det på intet vis stridande mot detta förhållande.
Justerades ett ProtocollsUtdrag för d. 6 dennes f. m., innehållande Ridderskapets och Adelns samma dag fattade beslut, i anledning af StatsUtskottets under N:is ioi och 218 meddehlte Utlåtanden, angående försäljningen af 5 stycken Kronan tillhörige Krigsskepp, och redogörelsen för derföre influtne medel.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken föredrog Herrarne Rosenqvists, Fredrik Leonhard, och Cederschölds, Pehr Gustaf, den 6 dennes e. m. på bordet lagde hemställan, att de öfrige RiksStånden måtte inbjudas att uti Ridderskapets och Adelns, i afseende å Fjerde Punkten i ofvannämnde ProtocollsUtdrag, fattade beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena* Den 9 November f. ni. 7 Herr Cederschjöld * Pehr Gustaf: Då RiksStånden så ofta i mindre vigtiga frågor vid denna Riksdag brukat inbjuda hvarandra att deltaga i sina beslut; hemställer jag, om icke Ridderskapet och Adeln skulle i denna högst vigliga fråga finna lämpligt att inbjuda de öfriga Stånden, att med sig instämma.
Flans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll den föreslagna inbjudningen.
Justerades fem ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 6 dennes f. m, fattade beslut.
ConstitutionsUt-* skottets den 26 sistlidne Maji under N:o 3o aflåtne, och den 4 derpåföljde Junii e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande tillstyrkan af underdånig framställning, rörande Allmänna Beredningens grundlagsenlig befattning med RegeringsÄrender.
I förevarande Memorial har ConstitutionsUtskottet föreslagit en Skrifvelse till Konungen med begäran, att de åtgärder malte vidtagas, hvarigenom ändamålet med Allmänna Beredningens constitutionella inrättning må 8 Den 9 November f. m. lämpligast kunna uppfyllas.
Anledningen v dertill har varit en motion väckt hos ConstitutionsUtskotlet om en Grundlagsföreskrift i afseende på närmare bestämmande, att frågor om Allmänna Ekonomiska Författningar i Allmänna Beredningen skola föredragas.
Utskottet har ansett, att denna yrkade Grundlagsförklaring vore öfverflödig, emedan enligt 10 §.
RegeringsFormen Ärenderne öfverhufvud skola i Allmänna Beredningen beredas, och Inrättningens benäm- t ning syntes antyda, att Allmänna Ärenden egenteligen tillhöra Beredningens befattning, i följd hvaraf de, sorn angå ekonomiska Författningar och Rikets allmänna styrelse, borde der förekomma.
För min del kan jag ej finna, att i benämningen Allmänna Beredningen skulle finnas en distinktion på hvilka mål, som skola der beredas.
Tvärtom synes af orda förståndet i jo §.
RegeringsFormen följa, att alla mål skola i Beredningen föredragas, enär der nemligen förekommer ordet Ärenderne, således utan undantag.
Jag tror, att benämningen af Allmänna Beredningen uppkommit deraf, att den blifvit bibehållen efter hvad inrättningen förut kallades.
Den blef nemligen 1789, då Rådet upphåfdes, inrättad för handläggning af de Ekonomiska besvärsrnålen, på det Konungen skulle undgå sjelf taga närmare kännedom om dem.
Alt likväl alla Ärender skulle af Allmänna Beredningen behandlas, sålunda äfven befor - Den 9 November f. ra. 9 dringsmål och purt Administrativa Ärender, det synes ConstilulionsUtskottet hafva funnit vara mindre lämpligt; af samma tanka är äfven jag; så liar det ock från början ansetts, och i följd deraf, den förra principen i allmänhet följts, att endast besvärsmål i den föredragits.
Om nu en närmare bestämning i frågan skall göras, afvikande från nämnde princip, så bör den ske genom en ordentlig grundlagsförändring; ty icke bör det bero på Konungen ensamt att göra denna bestämning.
En sådan bestämning är dock svår att rätt uppdraga, och just detta bevisar i min tanka bäst att Allmänna Beredningen icke borde finnas.
Den Skrifvelse Utskottet föreslagit, är således i mitt omdöme icke lämplig, och jag tillstyrker derföre afslag å Utskottets Memorial.
Jag är ej så lycklig att kunna förena mig med Herr Danckwardt.
Jag tror, att sjelfva benämningen af Rikets Allmänna Ärenders Beredning aflicherar, buru de AllmännaÄrenderne skola derstädes behandlas.
Att det så sällan skett, (såsom Ulskottet uppgifvit), der uti tror jag en oriktighet vara begången ; och jag anser sådant vara ännu mera klandervärd!, då uraktlåtenhet begås af en uppsatt högre Embetsman, än af en lägre.
Jag kan således ej dela Utskottets underdånighet emot Konungens Rådgifvare, att ej vilja anse det klander- eller anmärknings värdi, i o Den (j Novc m b e r f. m. som är det.
— Jag finnér en hemställan, sådan den nn blifvit föreslagen, vara öfverflödig, och måhända sårande Statsmakterna emellan.
Den innehåller blott en påminnelse, att Grundlagen må följas.
Således i händelse någon hemställan skulle göras, ville jag heldre förena mig i Herr Cederschjölds i dess Reservation uppgifne förslag, med den ändring, att Konungen täcktes fästa
Nådig uppmärksamhet derpåj att etc. . . .
Jag anhåller om återremiss af Utskottets Memorial.
I händelse det lyckats mig, att i min Reservation ådagalägga, det Grundlagens håde anda och ordalydelse antyda, att icke några rättsfrågor böra i StatsPiådet föredragas, får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna skäl att återremittera Utskottets Memorial, på det Utskottets tillstyrkande måtte extenderas äfven till denna del.
Med den tanka jag förut baft äran inför Ridderskapet och Adeln framställa, angående bestämmelsen för Allmänna Beredningen; med den öfvertygelse, att denna bestämmelse är den, att utgöra för Folket en garantie emot Ministéren; med denna tanka, denna öfvertygelse kan jag icke förena, att det vore en Den g November f. m. likgiltig sak, örn Allmänna Beredningen får behålla denna egenskap, eller om den skall gå förlorad.
Frågan synes mig likväl vara den.
Jag känner, att Grundlagen säger, att alla ärender skola der föredragas.
Jag är långt ifrån alt klandra, att icke så skett, emedan jag har för mycken erfarenhet af ärender för att begära den orimlighet, att alla ärender skulle först der föredragas.
Meri jag trodde, att normen låg i behofvet af ärendets beredning.
På samma sätt som man i JusliliaeAftlelningen af Konungens Cantzli har Cabinetts- eller Couranta mål, och Domstolsmål, trodde jag alt man i andra Expeditioner af ärendernes olika beskaffenhet vore berättigad till urskillning mellan dem.
Då jag ej klandrar skilnaden i allmänhet, är jag långt ifrån att derföre gilla hela den utsträckning, hvartill undantagen hittills gått.
Jag skulle tro, att alla de ärender, som behöfva en beredning, ovilkorligen böra föredragas i Allmänna Beredningen.
Men från detta skulle jag tycka, att sjelfva beskaffenheten af vissa mål fredar dem.
Ett befordringsmål, som ock är ett allmänt ärende, skall gå genom någon StatsExpedition.
Men då icke tvist är om förslagsrätt, i hvilket fall en rättsfråga uppkommer, frågar jag, i hvad ändamål det i Beredningen skulle föredragas.
Dylika mål voro aldrig der i Gustaf Hirs tid, då närmaste verkställigheten af inrättningen af Bi - Den g November f. ra. kels Allmänna Ärenders Beredning följde, och behöfva ej eller nu vara der.
Men deremot om det handt, som till äfventyrs är en sanning, att allmänna ärender, allmänna Författningar, sådana hud och befallningar uti landet, öfver hvilka authoriteter bordt höras, och der en beredning varit af nöden, icke blifvit Allmänna Beredningen föredragne, tror jag, att Grundlagens bud hade bordt följas.
Jag tror ej, att det varit rätt, att till exempel en Skiftesförordning, en Bytesförordning, en Ägodelningsförordning expedieras utan Allmänna Ärendernes Berednings hörande.
Jag anser det vara ett misstag, om det ägt rum.
Jag önskade, att en stadig gräns blef uppdragen emellan de ärender, som skola i Beredningen föredragas, och de, hvilka ej skola der anmälas.
Jag önskade bifall till Utskottets förslag i så måtto, att en önskan hos Konungen anmältes, att Kongl.
Majit genom befallning till StatsExpeditionerne ville fastställa en sådan gräns, på det att sådant ej må ensamt ankomma på StatsSecreterarens arbitrage.
Att gå förbi Beredningen i hvarje ärende, der man väntar sig ett motstånd i meningar, är missbruk, enär man derigenom undanhåller motsägelsens upplysning att framkomma lill Begenten.
Jag bade icke ämnat yttra mig i .denna fråga, Den 9 November f. in. ehuru jag äfven kunde hafva åtskilligt att invända emot ConstitutionsUtskottets Memorial.
Men då en värd Ledamot, i hvilkens mening jag ej kan instämma, yrkat återremiss, är det med sådan anledning jag anhåller att få anföra några ord.
Innan jag för min del skulle kunna biträda Herr Cederschjölds yttrade öfvertygelse om behofvet af en sådan underdånig framställning, som den han i sin reservation föreslagit, skulle jag först söka få utredt, om, och i hvad mån, rättsfrågor nu i StatsRådet till afgörande- förekomma.
Detta åter fordrar, att begreppet, om hvad som med rättsfrågor bör förstås, må tydligen bestämmas» I detta, som i så mångå andra fall, torde svaret icke ensamt böra sökas inom de abstracta theoriernes område; man torde fastmera, så vida man annars Önskar, att definitionen må blifva på Sverige och Svenska förhållanden tillämplig, böra rådfråga ordet och andan af våra bestående Författningar, med städse fästadt afseende på dessa betydliga egenheter i de flesta grenar af vårt samhällsskick, som, genom seders häfd, blifvit med detsamma på det närmaste införlifvade.
Jag tror således, att det alltid och öfverallt skulle blifva ett svårlöst problem att med metaphysisk bestämdhet uppdraga gränsen emellan den administrativa och domaremakten, eller, hvil - Den 9 November f. m. ket är detsamma, att definiera hvad med rättsfrågor egenteligen bör förstås; tv ofta mäste ämnen förekomma af blandad administratif och juridisk egenskap; och det vill i sanning synas, som skulle de skarpaste gränslinierne, de hårdaste contourerne vara lika litet af naturen erkände i den politisktmoraliska verldsordningen, som i den materiella.
I Länder, hvilkas camerala och ekonomiska lagstiftning är byggd på enklare grunder, der enahanda enkelhet råder i beskattningssystemet och uppbördsverket, der Armeen underhålles på stående fot i stora garnizoner; i sådana
Länder är likväl måhända denna gränslinie lättare att uppdraga; men icke så hos oss.
Jordens olika natur, skatternes utgående i naturalprestationer och tjenstbarheter, Indelningsverket m. m., hafva från äldre tider tillbaka här utbildat en mängd sådane blandade förhållanden, för hvilka vårt språk saknar en egen benämning, men som i Fransk administrations-stil kallas le contentieux de l'administration.
Utgående från dessa allmänna åsigter, skulle jag ingenstädes, och minst i Sverige, med rättsfrågor vilja förstå alla sådane, der enskilt rätt är i fråga; ty få frågor torde kunna finnas, som icke, vare sig directe eller indirecte, inverka på någon rättighet eller på något åliggande; och jag tror ej eller, att delta varit Herr Cederschjölds me - Desi 9 November f. m. i5 ising.
Om deremot så vore, att han verkligen ville göra definitionen till denna grad omfattande, skulle, om hans förslag antoges, de fleste regeringsärenden hunna blifva på domaremakten öfverflyttade.
Våra Grundlagar innehålla ej, och kunna äfven svårligen innehålla någon bestämd definition på hvad med rättsfrågor menas; men jag skulle dock tro, att 87 och 89 §§.
RegeringsFormen häruti lemna en tillräcklig ledning.
Jag anser nemligen att den allmänna gränsen emellan administrativa mål och domstolsmål rättast bestämmes genom ämnenas olika egenskap, som gör dem till föremål antingen för Konungens och Rikets Ständers gemensammaeller blott för Ronungens ensamma lagstiftning.
De, på sätt 87 §. föreskrifva-, tillkomne Lagar, nemligen Civil-, Criminal- och KyrkoLag, böra således ovilkorligen af Domaremakten tillämpas, då deremot de Författningar, som Konungen ensam äger att stifta, böra, i allmän princip, af Konungen och de administrativa Verken tillämpas.
Jag anser derföre ingalunda Konungen vara förhindrad, att, om så nyttigt profvas, till Domstolars upptagande och afgörande hänvisa mål af det sednare slaget, ungefärligen på samma sätt som Konungen i lagstiftningsväg, enligt 89 §.
RegeringsFormen, kan öfverlemna åt
Ständerne att gemensamt med sig stifta ekonomiska Lagar.
Jag hemtar ett ytterli - .6
Den 9 November f. m. gare stöd för denna mening från jemförelsen emellan 19 och 89 §§.
Den första innehåller, att Högste
Domstolen äger att förklara Lagen i sådane fall, som till Domares åtgärd höra.
Skulle nu tillämpningen af de Författningar, dem Konungen äger att ensam, enligt 89 §. utfärda, i princip kunna anses tillhöra
Domaremakten, blefve deraf en otvungen följd, att Högste
Domstolen ägde att öfver dylika Författningar utfärda förklaringar, hvilket åter skulle slå i öppen strid med 89 §., enligt hvilken denna slags förklaringsrätt tillkommer Konungen.
Öm den gränslinie, jag nu sökt uppdraga, skulle vara den rätta; så vågar jag påstå, att få eller inga rättsfrågor i StatsRådet föredragas.
Deraf blir åter en följd, att all påminnelse, om deras afsöndring och öfverflytlning på Domaremakten, är öfverflödig.
Af dessa skäl afstyrker jag, för min enskilta del, all återremiss, på de grunder Herr Cederschjölds reservation innehåller; men i fall Ridderskapet och Adeln likväl skulle densamma besluta, utber jag mig blott, att detta mitt yttrande må få medfölja till Utskottet.
Herr Tham_, Wolrath: Hvad Herr Cederschjölds reservation beträffar, vill jag ej fästa mig dervid, då jag tror, att Grundla - Deri 9 November f. in. *7 ingen bestämdt uppgjort gränsen emelian de mål, som skola föredragas i StatsRAdet, och de, som tillhöra Domstolarne, och jag ej finnér, att någon påminnelse i det afseendet erfordras.
Jag vill blott hålla mig •vid det förslag, som ConstitutionsUlskottet afgifvit.
Detta förslag säger antingen för mycket, eller för litet, och uppfyller icke ändamålet.
Alt alla möjliga mål, som genom Kammar- eller EcclesiaslikExpediliolierne afgöras, skulle förut föredragas i Allmänna Beredningen, anser jag omöjligt, äfven med den kännedom jag förvärfva!.
Jag tror derföre, alt det vore nödvändigt att, såsom Friherre Boye yttrat, Konungen behagade uppdraga en gräns emellan de mål, som böra der föredragas, och de, som icke böra det.
Befordringsmål och dylika »render höra ej dit.
Deremot höra alla frågor om förändringar i ekonomiska författningar dit, och jag anser af vigt, all Beredningen finnes i dessa fall, emedan jag ej älskar MinistereRegering, utan önskar, alt flere personer behandla sådana saker.
Allmänna Beredningen bör således bibehållas och blifva verksam.
För det ändamålet anser jag nödvändigt, att man får en ordentlig gräns i afseende å hvad den skall handlägga.
Skola alla mål dit, blir det omöjligt alt verkställa; och icke bör det bero af StalsSekreteraren, hvilka han vill der föredraga, eller ej.
Jag förenar mig i Friherre Boyes 49 H- 2 i8 Den 9 November f. m. yttrande, ty jag önskar att en skrifvelse måtte afgå, att Konungen ville föreslå gränsen för de mål, som af Allmänna Beredningen skola handläggas, och anhåller i sådant afseende om återremiss.
Jag är för min del icke emot den tanka, Friherre Boye och Herr Tham yttrat, att en bestämning sker af de måi, som i Allmänna Beredningen skola föredragas; men jag skiljer mig blott från dem i sältet, huru denna bestämning bör till vägabringas, då jag nemligen tror, att den bör ske' genom en ordentlig Grundlagsförändring.