Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. bifallas, och sedan svaren derå ut tali it med många ja och några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. K. o.
Ad. åtskiljdes k). | 3 e. m.
Lördagen den 11 Augusti 1860.
Plenum kl. 6 e. m Justerades ett prot.utdrag för förmiddagens plenum.
Efter föredragning af Konst.Utsk:ts den 4 och 8 dennes bordlagde Mera.
N:o 5 5, med voter.-propos. ronde det uti Konst.- Utsk:ts Mern.
N:o 38 framställda förslag till ändring i Eiksd.- Ordrns föreskrifter om PresteS:ts representationsrätt, blefvo de föreslagne voter.-proposme af K. o. Ad. godkände.
Föredrogs StatsUtsk:ts den 4 och 8 dennes bordlagde Mern.
N:o 101, i fråga om förändrade grunder för mjöl- och sågqvarnars beskattning. 134 Den 11 Augnsti e. m.
Ehuru jag pä det lifligaste beklagar, att StatsUtsk:t ej ställt sig till efterrättelse R. o. Ad:s vid remissen af den nåd.
Skrifvelse:] uttalade önskan, att nemi.
StatsUtsk:t gemensamt med Be v i 1 lu.IJtak: t skulle till behandling företaga ifrågav:de ärende, kan jag dock ej inse, att den, som verkligen önskar en lösning af denna fråga, har att välja någon annan utväg än att yrka bifall tiii det förslag, sorn blifvit i StatsUtsk:ts Utlåt.
N:o 101 framstäldt.
Efter hvad mig är sagdt, har BorgareSt:t bifallit 5:te punkten med den serskilda förklaring, att med ordet »vederbörligt» Utskott skulle förstås Bevilln.Utsk:!, i hvilket beslut äfven BondeSit instämt.
PresteStit har deremot afslagit hela Betänk:t, ett förfaringssätt, sora jag ej kan förstå, i en fråga som den nuv:de, rörande hvilken Ständerna redan för ett par riksdagar sedan begärt K.
M:ts utredning.
Innan K.
M:t pröfvar detta ärende, vill K.
M:t veta på hvad sätt Ständerna genom bevillning vill ersätta den grundränta, af hvilken Statsverket, i händelse förslaget vinner framgång, kommer att gå i mistning.
Då sålunda ett bestämdt uttalande af B.
St:rs åsigt i detta hänseende är nödvändigt, kan jag numera ej finna någon annan utväg, än att yrka bifall å StatsUtskits Utlåt.
N:o lill, med den af Borgare- och BondeSt:n beslutade förklaring, att med det i 5:te punkten begagnade uttrycket »vederbörligt» Utskott skulle menas Bevilln.Utsk:t. Gr.
Jag beklagar, att vid afgörandet af en så vigtig fråga, som den nu förev:de, ett så ringa antal af husets ledamöter är närv:de; men ändock mera beklagar jag, att bland de få personer, som äro tillstädes, icke finnes någon af StatsUtsk:ts ledamöter, som, i händelse af behof, kan tillhandagå Ståudet med uplysningar.
Jag hade ej trott, att det skulle blifva nödvändigt för mig att vid detta tillfälle upträda och får derföre anhålla om öfverseende för det jag ej är så beredd, som jag hade önskat, för att kunna för Ståndet utreda en fråga af verkligen så invecklad art, som den närvide.
Till en början måste jag anmärka ett temligen groft tryckfel, som förekommer i Utsk:ts Utlåt.
Det omförmäles nemi. uti detta Utlåt, att 3:dje punkten af Utsk:ts förslag i Utlåtit N:o 101 skall lyda sålunda: »att, till ersättande af de lörluster innehafvare af mjöl- och sågqvarnar komme att genom den löreslagne förändringen vidkännas, ett förslagsanslag af 30,000 rdr om året mätte för åren 1801 — 63 å Kiksgäldskontoret till K.
Mits disposition anvisas, för att, i mån af behof, i berörda ändamål utgå.»
Det torde vara något obegripligt för hvar och tn, som läser detta, att innehafvarne af mjöl- och sågqvarnar skulle icke allenast befrias från en årlig skatt, upgående till ungefär 130 å 140,000 rdr, utan ock derutöfver såsom ersättning för förlusten komma i åtnjutande af ett förslagsanslag å 30,000 rdr, hvilketj skulle ställas till K.
I Utskits Betänk.
Nio 101 lyder punkten sålunda: »att till ersättande af de förluster »indelningshafvarne» genom den föreslagna förändringen komme att vidkännas, skulle det ilrågav:de beloppet ställas till K.
Mits disposition», Den 11 Augusti e. m. 136 och lietta lär väl äfven vara rätta meningen.
Jag tror således att det vore klokast att lägga Betänkit N:o 147 åsido och hålla sig i stället till N:o 101. K. M:t har, till följd af Ständernas vid två föregide tillfällen afgifna underd. skrifvelser, till R.
St:r aflåtit det svar, hvilket innefattas i den NT A d. Skrifvelse!) af den 10 Januari detta år.
I denna Nådiga Skrifvelse fäster K. M:t Ständernas uppmärksamhet derpå, att K.
M:ts nåd. beslut och åtgärder i deu af Ständerna väckta frågan om qvarnräntornas afskaffande, måste i väsendtlig mån blifva beroende af Ständernas pröfning af förslaget, huru bevillning borde utgå af qvarnar och sågar af olika natur, i stället för de qvarnräntor, hvilka nu äro dels Kronan behållne, dels till serskilda ändamål anvisade.
I anledning af denna Nåd.
Skrifvelse inkom StatsUtsk:t med sitt Betänk.
I sista punkten af nämnde Betänk, föreslogs, att R.
St. skulle till vederbörligt
Utskits behandling öfverlemna frågan i hvad den rörde bestämmandet af den bevillning, som i stället för grundräntorna borde af qvarnar och sågar af olika natur utgöras.
När detta Betänk, föredrogs hos R. o. Ad., återremitterades detsamma med förständigande för Utskrt, att gemensam* med Bevilln.Utsk:t till behandling företaga ifrågav:de ärende.
Enahanda beslut fattades af PresteSt:t, och BorgareSt:ts beslut hade så till vida samma rigtning, som detta Stånd, jemte det att detsamma biföll de fyra första punkterna af Utsk:ts förslag, öfverlemnade den i 5:te punkten omförmälda fråga till Bevilln.Utskits behandling.
Det vill således synas, som SfatsUtsk:t genom dessa tre Stånds beslut hade fått tillräcklig ledning för att kunna inse det Ständernas önskan var, att frågan i sin helhet skulle komma att på en gång utgöra föremål för Ständernas pröfning, och att man ej först skulle besluta afskafifandet af qvarnräntorna och sedermera åt framtida eventualiteter öfverlemna, huruvida den ifrågasatta ersättningen genom bevillning kunde beredas eller ej.
På den i sådant syfte gjorda återremiss har emellertid Utsk:t ej fästat afseende, utan endast, med vidhållande af sitt förra förslag, öfverlemnat frågan i oförändradt skick till Ständerna.
1 denna ställning befinner sig nu saken.
Vi äro tvungne att välja emellan att antingen rent afslå hela framställningen eller också, på sätt StatsUtsk:t föreslagit, besluta afskaffandet af en inkomst-titel, som för Statsverket årligen inbringar en inkomst af, lågt beräknadt, 120,000 rdr, utau att veta huruvida eller på hvad sätt ersättning för detta inkomstbelopp skulle beredas.
Den direkta minskningen i statsinkomsterna skulle komma att utgöra denna summa, och dertill skulle det fordras ett årligt förslagsanslag af 3 0,000 rdr, så att hela minskningen i statsintraderna skulle utgöra 1 50,000 rdr om året.
Detta skulle man nu besluta om, under det man så ofta hört S-tatsUtk:ts ledamöter förklara, att statsverkets tillgångar oförminskade ej räcka till de föreslagna utgifterna, utan att åtskilliga sådane, hvilkas nytta eller nödvändighet erkännes, måste tills vidare upskjutas i saknad af medel.
Det billiga och rättvisa af ett sådant förfaringssätt kan jag ej inse.
Man skulle, enligt mitt förmenande, genom bifall till Utsk:ts förslag, i allt för bög grad gynna qvarnegarue
Den 11 Angnst! e. m. på de öfrige skattdragandes bekostnad, på hvilka den börda skulle Jäggas, som aflyftades från qvarnegarne.
Jag skulle tro, att, om man anser att en ojemnhet förefinnes i sättet för qvarnarnes beskattning, till följd af de serskilda grunder derföre, som på sednare tider gjort sig i afseende på dessa inrättningar gällande, det rättaste och ändamålsenligaste vore, att låta qvarnegarne, derest de sjelfva så önska, på vissa bestämda billiga vilkor lösa sig från skyldigheten att betala grundränta, eller ock stadga något sätt att genom räntans successiva amortering befria dem från detta onus.
Härigen-om bereddes en öfvergång, en jemkning i beskattningen, utan någon så kännbar upoffring å statsverkets sida som den, hvarom nu är fråga.
En sådan utväg har Utslct ej funnit lämplig att föreslå, och under sådant förhållande är det verkligen svårt att veta hvilken åtgärd, som bör vidtagas.
Att i sådan syftning ånyo återremittera frågan till IJtsk:t torde ej vara lämpligt, och att bifalla eftergiften af hela qvaruräntan, skulle jag tro vore i hög grad oförsigtigt.
Enligt mitt förmenande återstår således ingenting annat, än att, på sätt PresteStrt funnit för godt, afslå Utsk:ts ifrågav:de framställning, och får jag derföre vördsamligen hos Hr Gr. o. Landtm anhålla om propos. å afslag å Utsk:ts i Betänkma N:o 101 och 147 gjorda framställningar.
Orri man blott faster sig vid det forraela, skall man lätt inse olämpligheten af Gr.
Mörners nyss framstälda yrkande.
Det är visserligen sannt, att, då K.
M:t gör en framställning till 11.
St„
Ständerna ega full befogenhet att afslå densamma, Men det måtte väl vara något helt annat, då K. M:t, till följd af en från Ständerna afgifven underd. framställning, till Ständerna aflåter en Nåd.
Ständerne måste väl under sådana förhållanden afgifva något svaromål i frågan eller ock rent ut säga, att
Ständerna gått ifrån sin framställning och ej mer bekymra sig om densamma.
Frågan mäste således hos Ständerna erhålla utredning, och på den punkt, den för närvide står, är äfven allt skäl att förmoda, att den kommer till förstärkt Utsk.
Vore förhållandet så, som Gr.
Mörner velat antyda, att det icke vore fråga om annat, än att gifva en present åt nuv:de qvarnegare, då vore ej skäl att spilla ett enda ord på saken, ej heller skulle det väl falla någon in, att vilja bifalla ett förslag, som ginge derpå ut.
Som jag på detta rum flera gånger nämnt, tillhör jag ej dem, som önska efterskänkning af grundskatter; jag har tvertom alltid varit bland dem, som sökt motväga den tendens, som på sednare tider gjort sig gällande, att nemligen plocka bort den ena grundskatten efter den andra.
Ehuruväl jag således mycket ifrar för grundskatters bibehållande i allmänhet, kan jag likväl ej annat önska, än att den ifrågav:de å mjöl- och sågqvarnar måtte försvinna.
Mörner har i detta afseende föreslagit, att skatterna skulle fixeras, på det man sedan skulle kunna amortera dem.
Denna utväg är visserligen under andra förhållanden mycket vanlig, men att begagna den i ifrågav:de fall, tror jag ej skulle låta sig göra.
Jag åberopar härför ett yttrande af en person, som Den 11 Augnst! e. m. 11? i detta afseende kati anses såsom en auktoritet, enär han på detta rum under flera decennier ifrat för grundskatternas bibehållande, nemi. frami.
Presidenten Hartmansdorff.
När denna fråga 185 3 förevar, framkallade den en protest af Hr Printzensköld, och hvad Pir Hartmansdorff till genmäle å ett Hr Printzenskölds yttrande anförde, innefattar i korthet skälen, hvarför det ej går an, att amortera grundräntor för qvarnar likasom grundräntor å annan egendom.
Nu är frågan i det skick, att man ej anser sig böra borttaga grundräntan utan ersättning till Statsverket, och det är just under förutsättning att Bevilln.Utskit skall upgöra sättet för denna ersättnings utgörande, som StatsUtskit tillstyrkt eflerskänkning af grundräntan.
Vid detta arendes behandling har man hufvudsakligast att fästa sig vid tvänne saker, eller för sig framställa tvänne frågor: är det nödvändigt att någon förändring sker? och huru skall den ske?
Att förändringen är nödvändig, tror jag mig. knappt behöfva demonstrera.
Ständerna hafva tvänne gånger erkännt, att det är orimligt att hafva grundränta på qvarnar, hvarförutan äfven K. M:t, i sin till Ständerna aflåtna Nåd.
Skrifvelse, antyder det önskvärda i denna förändring, hvarigenom större jemnhet och rättvisa i beskattning skulle .vinnas. K.
M:t säger nemi.: »K. M:t, som, med anledn. af R.
St:rs äfven gjorda framställning i underd. skrifvelsen d. 19 Juli 1854 och efter nödiga förberedelser, under d. 9 Sept. 1 857 meddelat föreskrift om nedlagda och utrifna mjöl- och sågqvarnars befriande från grundräntor mot ersättning till indelningshafvare af sålunda uphörande räntor, har, vid öfvervägande af det tillika väckta förslaget om alla qvarnräutors utbytande mot bevillning, visserligen funnit, lika med K. St.- och KammarKollegium, att, genom dylik förändring i grunderna1 för qvarn- och sågverks beskattning, till likhet med hvad för andra industriela inrättningar i allmänhet eger rum, en större jemnhet och rättvisa i denna beskattning skulle vinnas, äfvensom endast på denna väg kan ernås full frihet att, utan andra inskränkningar, än som beträffande vattenverks byggnad gro i lag bestämda, anlägga qvarnar och sågar till egen och andras tjenst.»
Man behöfver dessutom blott erinra sig, alt denna vigtiga näring att förmala säd till mjöl, är f. n. underkastad flera inskränkningar och större tvång än någon annan af mig känd rörelse.
T. o. m. bränvinsbränningen utöfvas med mera frihet arn qvarmörelscn.
Först har man många svårigheter i fråga um anläggande af qvarnar, sedan kommer de största i fråga om beskattningen.
Ar egendomen af säteri-natur, betalas ingen grundränta.
Ar egendomen af frälse natur, skall det betalas en grundränta, som nästan blir större på papperet, än i verkligheten, emedan det är en grundränta, som sättes i tunnor sparimål och söm sedan får lösas å 52 öre pr tunna.
Ar åter qvarnfallet beläget på kronoeller skattejord, så är förhållandet det, att man ej får anlägga en qvarn, utan att betala 25 % af brutto-inkomsten i grundränta.
Följden af detta stadgande blir, att, när qvarnar skola skattläggas, eluderas detta stadgande och man kringgår förfaltningarne, såsom alltid sker då man vill pålägga en afgift, som är alltför. lii 8 Dell 11 Augusti e. in. orimligt tilltagen.
En annan följd af detta stadgande är den, att man i landet har stor brist på qvarnar, hvilket synnerligen har visat sig på de sednare 12 åren, och af egen erfarenhet vet jag, att man understundom får skicka sin spanmål 5 mil och derutöfver till närmaste qvarn, och att flera veckor emellanåt behöfves, innan man får maler.
I Skåne är det sådan brist på qvarnar, att man får skicka sin säd till
Danmark för att få den malen, och i Blekinge, der det ej finnes annat än skattejord, stå en ofantlig mängd vattenfall i de strida strömmarne alldeles obegagnade
Yi inse således alla nödvändigheten af en så orättvis lagstiftnings upphäfvande; men huru skall detta lämpligast låta sig göra?
Man har visserligen sagt, att grundskatterna skola gå bort och ersättas genom bevillning; men huru skall denna bevillning utgå?
För att få denna ersättning, har jag ej kunnat tänka mig något billigare, än att lägga en ungefär motsvarande särskild bevillning på de mjöl- och sågqvarnar, som iiro f. n. belastade med grundränta.
Den skulle bestämmas till en viss multipel på så sätt, att den dels komme att motsvara den summa man borttoge, dels tillika sålunda blifva rättvis, att den i möjligaste måtto komme att rätta sig, så väl efter fastighetens uppskattade värde, som efter den behållna inkomsten af den vid mjöl- och sågqvarnar idkade rörelse.
Jag tager mig friheten, att inför det Högloft.
Ståndet åter redogöra för det förslag, jag i detta hänseende, redan vid remissen af den Nådiga Skrifvelsen, framstälde.
Jag antager att den allmänna bevillningen, nu utgående såsom personel afgift med 22,000 rdr, hädanefter äfven skulle utgå med t. ex. a) 40 öre pr 1000 rdr af tili 20 millioner uppskattade qvarnfastigheter — fall, hus, väggfasta maskiner etc. — eller med rdr 8,000. samt b) 1 proc. af behållna inkomsten af rörelsen vid aila mjöl- och sågqvarnar i riket eller å 1,400,000 rdr 14,000. eller summa rdr 22,000.
För att nu erhålla ersättning för grundskatten, omkring 85,000 rdr b:ko eller 127,5 00 rdr rmt, genom särskild bevillning, skulle väl endast fordras att låta ett ungefär 6-dubbelt belopp af deu allmänna bevillningen utgå med 132,000 rdr af qvarnar och sågar, derest de alla voro belagda med lika beskaffad grundskatt.
Men då nu en del icke bära någon grundskatt, då en del, deribland 1 ,065 mjölqvarnar på frälsegrund, endast erlägga sin i rusttjenst utgående ränta efter beräkning af t. ex. 13/4 mark pr tunna spanmål och 30 öre pr mark, d. v. s. 52 l/2 öre för tunnan, med inalles omkring 2,300 rdr, då särskild bevillning såsom ersättning för grundränta aldrig kan få blifva högre än grundräntan förut varit, och då man således icke kan påräkna att ersättning till fullo skall utgå af mera än 3/t af alla de befintliga omkring 4,200 mjöl- och 3,800 sågqvarnarne, nödgas man att af dessa eller egentligen de på krono- och krouoskattegrund belägna l)en 11 Augusti e. m. 3/4:delarne uttaga den särskilta bevillningen med 7'/2 gånger beloppet af den allmänna, eller med t. ex. a) 3 rdr för 1,000 af dessa qvarnfastigheters taxeringsvärde, 15 millioner rdr 45,000. b) 7‘/2 proc. af behållna inkomsten utaf dessa qvarnar, 1.050,000 78,750.
Härtill komma af frälseqvarnarne beräknade .... 2.300.
Summa Rdr 126,050.
Jag tager mig friheten föreslå, att, derest grundräntan skall borttagas från mjöl- oell sågqvarnar och den minskade statsinkomsten ersättas genom särskild bevillning, man då matte uti förslaget till Bevilln.Förordn. uti 17:de §:n borttaga orden »qvarnar och» samt derefter införa ungefärligen ett så lydande stadgande: B) Bevillning af Mjöl- och Sågqvarnar. § 18.
För mjöl- eller sågqvarn, deraf grundränta hittills fortfarande utgått, skall, utom den enligt 2:dra artikeln elter fastighetens upskattade värde och den behållna inkomsten af rörelsen påförda bevillning, äfven derjemte såsom ersättning för grundskatt utgå följ. särskilda afgifter, nemi. dels tre rdr för hvarje tusen rdr af fastighetens upskattade värde, dels 7 V2 proc. utaf den behållna inkomsten af den vid såg- eller mjölqvarnen idkade rörelse; dock att dessa båda särskilda afgifter sammanlagda aldrig må öfverstiga det belopp, som utaf mjöl- eller sågqvarnen utgått såsom grundskatt för år 186— (eller det år, för hvilket sådan sednast blifvit erlagd).
På detta sätj. skulle frågan kunna komma att lösas på ett, enligt mitt förmenande, temligen tillfredsställande sätt.
Mörner har ganska riktigt anmärkt ett tryck- eller skriffel, som förekommer i Betiink:t N:o 147.
Jag har också ej yrkat bifall å detsamma, utan tror lika med Gr:n att det är bäst att hålla sig till denna punkt i Bet:t N:o 101.
I afseende på den 5:te punkten, tror jag det iir bäst, att, i enlighet med Borgarecch BondeStms beslut, bestämma, att med vederbörligt Utsk. menas BevillningsUtsk.-t.
På grund af dessa af mig nu anförda skäl, hoppas jag, att mina högt aktade motståndare hafva blifvit öfvert.ygade om, att man utan farhåga kan antaga Utsk:ts i Bet:t N:o 101 framstälda förslag, och återuprepar jag min anhållan om bifall till de 4 första punkterna i Bet:t N;o 101 och till 5:te punkten, på sätt BorgareSht beslutat, att nemi. omförmälda fråga lemnäs till BevillningsUtsk:ts behandling.
Då jag förra gången hade ordet, nämnde jag redan, att jag ej var i tillfälle att åt denna fråga, i alla dess detaljer, lemna den utredning, jag skulle önskat.
Den siste talarens nu afgifna yttrande har ytterligare gifvit bekräftelse på denna min förmodan.
Min mening är visserligen ej att ingå i något försvar af det nu gällande beskattningssättet för qvarnar, och derom är cj eller nu fråga, utan hvad som egentligen skiljer 140 Den 11 Angnst! e. m.
Hr v. Koch och mig åt. är den omständigheten, att Hr v. Koch vill tillstyrka Ständerna, att bifalla afskaffandet af den grundränta, som f, n. är ålagd qvarnarne, under den förutsättning att genom bevillning skälig ersättning derför kan komma att beredas Statsverket, men jag deremot ej vill göra detta, innan sättet för ersättningens utgörande är i allo bestämdt.
Den förutsättning, vid hvilken Hr v. Koch vill att vi skola trygga oss, är, enligt mitt förmenande, ej något bestämdt vilkor, att ersättning verkligen skall komma att utgå.
Den utgör ej någon inskränkning i giltigheten af Ståndets beslut.
Hvad Utsk:t i detta hänseende förutsätter, kan mycket väl blifva ouppfyldt, under det att Ståndets beslut om skattens afskaffande icke desto mindre alltid måste stå fast.
Hr von Koch har visserligen uppgjort förslag, huru han tror, att den ifrågav:de ersättningen lämpligast skulle kunna beredas statsverket, men huru litet sympathier detta förslag inom Utsk:t rönt, torde bäst bevisas deraf, att Utsk:t, fastän det haft ledning af nämnda förslag, ändock ej funnit skäl att för frågans behandling sammanträda med BevillningsUtskit.
Under sfidane förhållanden och då det icke är antagligt, att raan nu skall kunna improvisera något nytt förslag, sora kan leda till en lyckligare lösning af frågan, synes mig intet annat återstå, än att afslå det ifrågav:de Betänk:t.
Det förslag jag, under mitt förra anförande, exempelvis framställde: att det nemi., enligt mitt förmenande, vore i sin ordning att qvarnegarne kunde mot biilig ersättning få lösa sig från den grundränta, med hvilken deras qvarnar äro belastade, har gifvit min värde motståndare ani. att påminna om ett af frami.
Presidenten Hartmansdorff, vid något tillfälle under riksdagen 1853, i detta ämne afgifvit yttrande.
Med all aktning för den hädangångne representanten, tror jag likväl att hans argumentation i nu ifrågav:de afs:de var något haltande, åtminstone har jag ej af densamma kunnat finna mig i ringaste mån vederlagd.
Det är nemi. temligen säkert att afkastningen af en landtegendom är vida mera ombytlig och mera underkastad lyckans vexlingar, än den af ett qvarnverk, och jag är säker på, att, om samtlige qvarnegare i landet framlade sina räkenskaper, skulle man af dem få se att inkomstbeloppen varit vida mindre varierande än dem, som kunde utvisas af räkenskaper, under en följd af år förda vid en stor del landtegendomar.
Hr von Koch har vidare anfört, att K.
M:t skall godkännt deu grundsatsen, att qvarnränforne borde borttagas, och till stöd härföre åberopat den Nådiga Skrifvelse!), ur hvilken han äfven upläste ett stycke.
Det följde likväl straxt efter det upläsla ett annat stycke, hvaruppå jag anhåller att få fästa upmärksamheten på.
Det lyder som följer: »Men, då beskattningen å dylika verk redan är på en helt annan grund ordnad, enligt sekelgammal häfd och länge tillämpade författningar, samt följaktligen, i likhet med öfriga grundskatter, på det närmaste sammanvuxit med egendomsvärdet och deraf beroende enskild eganderätt; då dessa särdeles vigtiga och ömtåliga förhållanden måste, så Den IX Angust! e. m. 141 vida beskattningen skall blifva rättvis, tagas i noggrannt öfver-* vägande vid densammas tillämpning på de qvarnar och sågar, hvilka i kameralistiskt hänseende äro af olika natur; och då jemväl bör tillses, att
Staten genom bevillning får sig tillförsäkrad skälig ersättning för den hittills af qvarnar och sågar utgående ordinarie grundskatt, har K.
M;t ansett nödigt, att de grunder, hvarefter bevillningen för qvarnar och sågar af olika natur skulle utgå, matte blitva, i sammanhang med sjelfva förändringen i beskattningssätt, närmare bestämda.»
Att således borttaga den ifrågav:de grundskatteu, utan någon godtgörelse derför åt det allmänna, anser jag vara det första stora steget att bereda fördelar åt och gynna en viss klass af egendomsinnehafvare på de öfrigas bekostnad.
Åtskilliga skatter hafva visserligen förut blifvit borttagna, men då har det i allmänhet varit sådane, som alltför mycket tyngt på den stora massan af den skattdragande befolkningen, och hvaraf alltså flertalet af skattdragande njutit fördel.
Dea åsigt åter, som utgår ifrån att undantagsvis helt och hållet befria en viss klass af egendomsinnehafvare från grundskatts erläggande, anser jag i sig sjelf vara mindre riktig, och får jag derföre äfven nu vidhålla den mening, att grundskattens aflösande på billiga vilkor skulle vara den rättaste utvägen att bereda qvaruegarne den lättnad, hvaraf de kunna vara i behof.
På grund af dessa skäl, och då jag tror, att det vore något för mycket vågadt att först besluta afskaffamlet af skatten och sedan lemna åt en oviss framtid afgörandet huru den förutsatta ersättningen skulle komma att utfalla, helst med min öfvertygelse öfverensstämmer, att ersättningen skulle lemnäs att uteblifva, finner jag mig ytterligare föranlåten att fortsätta mitt yrkande om afslag å ifrågav:de Betänk.
Mörner har ganska riktigt anmärkt, att i Betiink:t står. ej med vilkor, utan under förutsättning, att en skälig ersättning bereddes statsverket för de genom grundräntornas i den konklusion, hvartill Gr.
Mörner kommit, att bestämmandet af denna ersättning, såsom varande ställd på framtid, aldrig skulle komma att ega rum.