Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta pris är naturligtvis högst olika, allt efter jordmånens lättare eller svårare beskaffenhet, sorn gör användande af flera eller färre dragare nödvändiga, efter jordens grundvärde och efter arbetskostnaden, som älven variera för olika trakter.
Så beräknas också detta för andra länder: i Frankrike t. ex. vet man, att produktionen af en tunna säd kostar 2 francs mera i de norra provinserna, än i de södra.
Det vore af så mycket större vigt att få en tillförlitlig upgift i detta afseende, som vi räkna på vår spanm&lsexport för att betala räntor och amortissemeuter på våra utländska lån, och för att betacka vår ofantliga import.
Hr StatsRådet
Gripenstedt har äfven beriktigat min upgift om de lån, som under tori idet år genom hypolhekskassorua uptogos i utlandet, till ett belopp af 30 millioner mark Harab. bko, eller 40 millioner rmt, och sagt. att dessa ännu äro blott til ett mindre belopp iudragna, hvadan jag beräknat för mycket.
Detta vill jag icke bestrida, men det stora belopp, som återstår, ligger då naturligtvis och tynger på Börsen i Hamburg.
Den värde talaren säger vidare, att kursnoteringen ingalunda uttrycker något misstroende till vår soliditet och våra resurser, samt att således de farhågor, jag i detta afseende sist framställde, icke torde ega någon grund, och han söker bevisa detta genom eu jemförelse med andra länders lån.
Men jag tror, att de noteringar, hvilka han anfört, stå under rubriken »Briefe», d. v. s. att de utbjudas till 87 %, men ingalunda under »Geld», ty att de siiljas till detsamma, torde med skäl kunna betviflas.
Åtminstone vet jag med säkerhet, att de på sednare tider äro sålda till 84 %, eller med en kapitalrabatt af 16 %\ och lika säkert är, att, om ett nytt Svenskt statslån bringas på Hamburgermarknaden, komma hypotbeksobligationerua att ialla ned till 80 %.
Hr StatsRådet har fullkomligt rätt uti, att den för oss mindre fördelaktiga noteringen kommer sig deraf, att kapitalerna icke räcka till eller finnas i tillräcklig mängd, för att motsvara alla de olika lån, H. II . 10 116 Den 3 December f. m. som utbjudas.
Det är just genom denna konkurrens på Hamburger börsen af fyra hypothekskassors olika obligationer, som den ena sorten papper nedtrycker priset för de andra.
I detta förhållande ser jag ett varnande exempel att icke, som det blifvit föreslaget i K.
Propos. om det nya Statslånet, uptaga detsamma i tre olika slags papper, hvilken åsigt äfven så klart och insigtsfull! utvecklades af Hr Akerman under debatten för några dagar sedan.
Då anmärkningar blifvit gjorda vid min beräkning af Sveriges utländska skuld, så låtom oss se till, huru högt denna kan stiga!
Först hafva vi då 29 mill, nemi. 20 mill. jernvägslån och 9 mill., som återstå af det s. k. 12-millionerslånet.
Dertill komma nu hypotheksföreningarnes skulder, som jag, emedan af de sist uptagna lånen så mycket lärer återstå oplaeeradt, icke vill uptaga högre än till 61 mill., summa 90 mill.
(Jag tror dock att Finans komitén fått 92 eller 93), Vidare enskilda personers handelsskul der, återstoden af GarantiFöreningens m. m. kunna med säkerhet beräknas till minst 10 mill. — summa 100 mill.
Dessutom äro minst 20 mill. rdr i hypotheks-obligationer ytterligare utbjudna på börserna och söka kapitalister.
Den utmärkte talaren har sjelf sagt, att af de 40 i fjor uptagna millma endast 6 voro placerade; det skulle således återstå 34, Jag vilt icke alls antaga denna höga siffra, utan beräknar jag, ehuru haus upgift kunde gifva mig fullt skäl till en vida högre kalkyl, att af dessa 4 lån endast återstode 20 mill., hvilka med den löregrde summan göra 120 millioner.
Af det nu föreslagna lånet å 20 mill. skola 9 endast ombytas eller omsättas; sjelfva det nya lånet blir således effektivt endast 11 mill., således, tillsammans med nyssnämnda summa, 131 mill., eller i rundt tal 130 mill. rdr rmt, som blir totalbeloppet på Sveriges utrikes skuld, sedan det nya lånet hunnit afstutas.
Om jag då beräknar räntan till 5 proc. och årligt amortissement till 1 proc., eller tillsammans 0 proc., hvilket ingalunda är för högt, då man vet, att de 9 återstående milbna af 12-milhslånel ensamma draga 6 proc., så blir den summa, sorn årligen måste utgå för den utländska skulden, 7,800,000 rdr rmt.
Härtill måste ytterligare läggas de summor, som på utländsk botten utgifvas af resande landsmän, af på öfningsexpeditioner stadda örlogsfartyg, för våra diplomatiska beskickningar och konsular-ngenter.
Tages detta till 1,200,000, som icke är för mycket, så blir det 9 mill.
Rdr, som årligen måste utgå.
Hvarmed skola nu dessa 9 mill. betäckas, hvar skola dessa penningar tagas?
Man åberopar då först och främst vår spanmåls export.
Låtom oss se till huru härmed förhåller sig!
Det är sannt, att denna har på sednare tider betydligt tilltagit, och att den Svenska landtbrukaren, i trots af det hårda klimatet, de bristfälliga kommunikationerna och den höga räntefoten, gjort stora och berömvärda framsteg; men hans ringa rörelsekapital, den höga skuldsättningen och skatternas tyngd hafva ständigt tvungit honom att hufvudsakligen lägga sig vinn om att producera spanmål; ladugårdsskötsel har deremot blifvit försummad.
Jag anmärker detta likväl ingalunda såsom härflytande från bristande kunskaper och insigt hos landtbrukaren, eller från liknöjdhet för jordbrukets rationella Den 3 December f. m. 117 förbättring, utan det ligger helt enkelt i la force de choses.
Han måste ju, så fort som möjligt, skaffa sig penningar, antingen genom att sälja den största möjliga qvantitet spanmål, eller genom att förvandla densamma till bränvin.
Under det således spanraålsexporten linder de sista 20 åren betydligen ökat sig, så har deremot importen af öfriga landtmannuindustriens alster, såsom humle, lin, fläsk, kött, hudar, ost, smör, talj, ull, bränvin, ja t. o. m. bröd, stigit i samma proportion.
Utaf de här upräknade produkterna har importen, efter afdrag af exporten, under dessa tjugu år, stigit i ungefärl. följande proportioner: af fläsk 5 gånger, af hudar öfver 3, af ull 5, och af ost 8 gånger.
Af smör infördes år 1857: 104,000 Lisp. och af ost 90,000 Lisp.; om smöret beräknas till endast 10 rdr rmt och osten till 5 /dr, så kostade ensamt dessa två artiklar öfver 1 '/2 mill. rdr.
Ar 1856 infördes 3,893,000 Lisp. rågmjöl och 333,500 Lisp, hvetmjöl, eller för ett värde vida öfverstigande 5 mill. rdr.
År 1857 infördes 2,000,000 Lisp. rågmjöl och 282,000 Lisp. hvetmjöl.
Då, såsom man af dessa exempel kunnat finna, en stor del af dea ofta åberopade spanmålsexpoten motväges af importen utaf likartade förnödenhetsariiklar, torde det således icke kuuna vara att hoppas, att det förra skall lemna ett tillräckligt stort öfverskott utöfver den inhemska förbrukningen och utöfver hvad som erfordras till liqvid för landets införsel, för att dermed de af mig beräknade 9 millionerna i räntor och amortissementer skola kunna till utlandet betalas.
Åtminstone blir detta omöjligt, så länge denna införsel för högt updrifves af lättsinniga beräkningar, allt för stor njutningslystnad, samt äfven genom felaktiga bauk- och kreditlagar.
Om jag beräknar en tunna hafre till 9 rdr, hvilket torde vara ett ganska högt pris, så måste Sverige hädanefter utskeppa 1 mill. tunnor hafre utöfver sin vanliga export.
Men dess utförsel till dato har aldrig upnått denna siffra (med undantag af de exceptionella åren 185*—55), ty, enligt KommersCollegii Berättelse om Sveriges utrikes handel, utskeppades år 1856: 406,933 tunnor, och år 1857: 621,099 tunnor hafre.
Det Ur också önskligt, att de ädlare sädesslagen må på våra exportlistor intaga den nuv:de så ofta lofordade hafreutförselns plats.
Må man icke glömma, alt hafren ej är annat än kreatursfoder, och att genom dess ständiga odling jordens bördighet årligen försvagas; den skada, som derigenom åstadkommes, kan icke ersättas genom importen af några säckar guano eller några Skeppund kreatursbeu.
Den, som studerat utländska förhållanden, vet också, hvilka upoffringar deu nuv:de Franska styrelsen gör för att upmuntra befolkningen i de provinser, der vinodlingen är hufvudsakliga inkomstkällan, att ej försumma ladugårdsskötsel; ty i annat fall kunna dess bördiga trakter lätt blifva lika utmattade, som redan flera i Portugal lära vara, der jorden under långliga tider utsugits af vinrankan och numera hvarken förmår gifva vinskörd eller gräs.
Må Sveriges uteslutande spanmålsodling ej bringa oss i samma bedröfliga ställning 1 Den 3 December f. m.
Dii sålunda, enligt hvad jag tror raig hafva visat, vår spanmålsexport ej leranar tillgång till betäckande af de 9 mill., som måste årligen utgå, skall man säkerligen vilja för samma ändamål åberopa den andra af våra stora resurser, nemi. exporten af vårt jern.
Men icke heller denna tillgång ar att påräkna; den är up tagen på annat håll, och åtgår nemi. att betacka vår import af kaffe och socker, åtminstone i det allra närmaste.
Enligt den förut citerade K.
KommersCollegii Berättelse infördes år 1857 icke mindre än 35 mill. $f. socker och 13,700,000 ft. kaffe.
Beräknas sockret elter det i samma Berättelse upgifna medelpris af 11 sk. 8 rst, bko eller 34 öre, erhålles en summa af 11.900.000 rdr rint; sättes vidare kaffet till 50 öre, så fås derför 6.800.000 rdr.
Införseln af kaffe och socker kostade således nämnda år 18,700,000 rdr.
Stångjernsexporten var samma år 646,000 Skepp., men, om införseln 6000 Skepp, afdrages, återstå 640,000 Skepp., som, beräknade efter det årets höga exportpris eller 30 rdr, lemna en värdesumma af 19,200,000 rdr rmt.
Således gick det året allt det exporterade stångjernet i kaffekoppen, så när som på några hundra lusen rdr!
Denna stora kaffe-import är också icke något bevis på välmåga, ty kaffet är fattigdomens följeslagare och nödens vän.
När köttet försvinner ur, eller måste minskas i arbetsklassens och de obemedlades hushåll, sfi stiger kaffekonsumtionen.
Det är ett erfarenhelsrön från alla länder.
För att betacka räntan på vår utländska skuld, torde vi således ej hafva annan utväg jin att bereda oss på en förnyad utvandring af det silfver, som finnes i Banken, och hvilket ouphörligt försvinner till utlandet, utan att någonsin komma tillbaka.
Jag vill icke härmed hafva sagt, att landet skulle befinna sig i tillbakaskridande, ty det kan icke nekas, att lilvet och rörelsen derinom betydligt tilltagit, hvilket är en naturlig följd af en femtioårig fred; men det vore dock önskligt, att någon jemnvigt kunde åstadkommas mellan vår produktion och vår konsumtion, och att uågra medel klefve tillgängliga för betalande af de stora summor, som skola gå till utlandet.
Den enda utvägen härtill är, att man iakttager en strang hushållning, så väl den enskilde för sig, sorn representanten med Statens medel.
Jag vet alltför väl, att det är med Staten likasom med den enskilde: civilisationen framkallar dagligen nya, så väl intellektuella som materiella fordringar, nya tycken och önskningar, hvilka alla kosta penningar.
Jag är icke heller af naturen någon smulgråt, och anser korstågen emot budgeter, likasom under medeltiden, nu mera »hors de mode»; de passa ej till jernvägar, express trainer och elektriska telegrafer.
Men äfven den mest raffinerade civilisation måste dock underkasta sig en gammal klokhetslära: att rätta utgifterna efter tillgångarna, ty annars blir man sjelf eller efterkommande ett säkert offer för en dylik uraktlåtenhet.
Kapitalerna äro ämnade att alstra, och således att fortvara.
Varor äro endast vildens rikedom, den varualstrande kraften inne - Den 3 December f. m. bär deremot civilisationen.
Varan är den flygtig» rikedomen, kapttalerna den bestående.
De stater, som genom sin handel endast förskaffat sig den flygtiga rikedomen eller varorna, såsom Venedig, Genua, Hanseförbundet med Wisby, ja t. o. m.
Holland, hafva också förlorat sin hastigt vunna makt.
Man kan i allmänhet indela gradalionen af rikedomen i afs. å dess vaktighet för en stat, i den utländska handeln, som lernuar den mest flygtiga, fabrikationen, som gifver den dernäst, samt hergshandteringen och jordbruket, som lemna de största och säkraste garantierna för Statens bestånd.
Sverige kan och bör ega dem alla.
Till detta mål måste vi derföre gemensamt sträfva!
Jag skall 1111 icke längre uppehålla K. o. A. Jag har efter bästa förmåga sökt framlägga mina åsigter och visa förhållandena och ställningen sådana de liro, och dervid ingalunda erfarit något serskildt begär att måla i för dystra färger.
Men jag har också sökt akta mig för alla illusioner, som kunnat på min tafla framkalla någon förvillande clair obscur.
Hvad för öfrigt illusioner beträffar, så beklagar jag dem, sorn ej vela hvad sådana vilja säga.
För min del har jag. till följe af mitt lynne, lyckligtvis haff dem både under min ungdom och sedan i min mannaålder!
De äro ofta under sorgens stunder trösterika vänner; men i statsfrågor, och framför allt i finansfrågor äro de deremot ett högst farligt sällskap, emedan de likna vägvisare, guider, som sjelfva icke känna vägen utan derföre föra oss på afvägar och icke till det af oss efterlängtade målet.
Jag har derföre för min del sökt framlägga sanningen, sådan jag funnit den, ty i sådana kritiska ögonblick, som detta, är sådant oundgängligen nödvändigt; och jag har gjort det utan tvekan, emedan jag är förvissad, att finansfrågan vid denna Riksdag aldrig kan urarta till en part ifråga, såsom t. ex. på 1760 talet, utan att vi alla lifligt kämpa och strida endast på det att ur dessa debatter må framgå det rätta och sanna.
Jag beklagar hjertligen, om min framställning hos en och annan väckt misshag och om dess syfte blifvit missförstådt, men det gifves tillfällen i lifvet, det offentliga som det enskilda, då en half sanning icke blott iir en svaghet, utan då den till och med uphör att vara en sanning!
Äfven detta anförande framkallade bifallsyttringar.
Axek:
Det skulle vara alltför svårt, att här ingå i någon motbevisning af den framställning, som den siste värde talaren nyss gjort.
Min tanke är icke nog hastig och mitt minne icke xiog skarpt., för att kunna bibehålla alla de siffror, han upgifvit.
Jag skal! således anhålla att få fästa mig blott vid en del af det vidlyftiga ämne, som af honom blifvit behandladt, oell vill då söka belysa en fråga, som är af ganska betydande vigt och derföre äfven väckt stor upmärksamhet både inom detta hus och utom detsamma, nemi. till huru stort belopp, man kan anse den Svenska jorden för närvande belastad med inteckningar.
Det är ett problem, som måste erkännas vara ganska svårt att lösa, emedan de källor, man har att tillgå, äro ganska ISO Den 3 December f. m. ofullständiga och man således icke kan komma längre än till approximativa, beräkningar.
Om emellertid man begagnar de upgifter, som finnas, och följer den method, som den siste värde talaren begagnat, samt således ser efter i Just.StatsMinisterns berättelser till huru stort belopp inteckningar för hvarje särskildt år blifvit beviljade och dödade, hvilka sednare naturligtvis skola dragas ifrån de förra, så är det verkl. en sanning, att man vid slutet af 1858 får en summa af nära på 500 mill.
Bonde har dock sjelf medgifvit, att denna summa icke är den rätta, utan att derå måste göras ett afdrag; men allt beror då på huru stort detta afdrag rätteligen bör vara.
Det som dervid först kommer i betraktande, är de sjelfdöda inteekningarnes belopp, som Frih.
Bonde godtyckligt antagit till .100 millioner.
Men nu hafva, enligt de åberopade Berättelserna, åtskilliga domare upgifvit, att de sjelfdöda inteckningarna upgå till fullt ut lika högt belopp, som de dödade, och man har t. o. m. för somliga år specificerade upgifter, som visa, att så verkligen förhåller sig.
Jag tror, att det afdrag, som således bör göras, och hvilket Frih.
Bonde godtyckligt satt till 100 mill., kan, utan fara för öfverdrift, antagas till 200, och då skulle ilen återstående inteckningssumman utgöra 300 millioner li:dr B:mt.
Olyckligtvis har man endast tor de sista 2 åren upgifter å förnyade inteckningar; man skulle eljest kunna genom jemförelse år efter år komma till ett exakt resultat.
En omständighet af vigt är också, att, om en egendom, som är belägen i flera härader, skall inleckuns, så upgifves till hvar och en af de särskilda häradsrätterna hela inteckningssumman för hela egendomen; och om således en sådan, som är belägen i 5 härader, skall intecknas för 100,000 B:dr, så blir ilen siffra, hvarmed egendomen ingår i slutsumman för året, 500,000 Ii:dr.
Jag tror för min del, att inteckningssumman kan sättas till 300 i st. f. Frih.
Bondes 400 millioner, ehuru det visserl. ännu så länge är omöjligt att. noga utreda denna fråga.
Men äfven måste man taga i betraktande, huruvida jordbrukaren verkl. försämrat sin ställning, derföre att jorden nu är mera skuldsatt än på t. ex. 1830- talet.
Jorden kail nemi. skuldsättas på flera olika sätt, såsom först, när egaren lefver upp såväl sina inkomster som de penningar han på sin jord uplånar: detta är natur), det olyckligaste fallet.
Det andra är. att han uplånar medel, för att dermed förbättra sin jord, och då har han visserl. icke försämrat sin ställning, ehuru det ser så ut at inteckningshandlingarne.
Om man har sett vart land för 30 år sedan och nu reser igenom detsamma, tror jag man skall finna, att på dessa sista 30 åren det arbetats mera än förut på 3 gånger denna tid, och att det vore orättvist att säga, det jordbrukaren ätit upp sitt kapital.
Den tryckning på kapilaltillgångarne, som nu kännes, bevisar icke heller egentl. annat än att efterfrågan blifvit större, till följd deraf att arbetshågen nu börjat vakna.
Då härtill kommer, att genom omständigheter, i hvilka jordbrukaren icke har någon del, stora kapitaler plötsligen blifvit förda ur landet, så är det gifvet att bristen skall kännas i viss mån tryckande; men detta bevisar ingalunda, att nationalkraften är försvagad.
Den beror på helt andra förbin, på huru mångå fabriker, som D e n 3 December f. m. 151 lemna afkastning, huru mångå fartyg, som med fördel bedrifva handeln o. s. v., men icke på den för tillfället större eller mindre tillgången på kapitaler.
Hvad beträffar landets utländska skuld, bekänner jag, att jag ej kunde rigtigt följa med Frih.
Bondes beräkningar.
Jag tror dock, att hy potheks-loren ingar nes upgiek vid 1 858 års slut till omkring 60 millioner.
Om man då dertill lägger de 9, som återstå af 12 millioners-lånet, samt de 20 nya, som skola uptagas, äfvensom det som möjligen kan återstå af garanti-föreningens skulder, så kommer man till en slutsumma af otnkr. 90 null., och säl. 40 mill. mindre än Frilen upgifvit.
Afven tror jag, att ställningen hos oss icke är i detta afs. sämre än i andra länder, kanske med undantag af Frankrike.
I Tyskland åtminstone är, efter upgift af en författare, som i år utgifvit ett allmänt godkändt arbete, töi hållandet mellan inteckningssumman och jordvärdet som 1 tdl 2.
Det torde framdeles under Riksdms lopp blifva tillräckligt tillfälle att åter uptaga denna stridsfråga, som jag lika med Frih.
Bonde anser vara af största vigt, och som jag äfven lika med honom hoppas icke skall blifva af samma beskaffenhet som för hundra år sedan.
Vi äro nu komna på den punkt, att vi nödvändigt måste noga undersöka vår egen ställning, för att vinna visshet, huruvida vi ega nog kraft att fullfölja den bana till en verklig utveckling, som vi beträdt, eller om vi nödgas afstå derifrån.
Jag för min delhoppas, att lika litet som några illusioner skola framställa sakerna i någon alltför ljus dager, lika litet också alltför mörka skuggor måtte skrämma oss ifrån fullföljande af de stora arbeten, vi börjat och som skola blifva grunden för vårt framåtskridande och vårt välstånd.
Olörberedd på den diskussion, som i dag upkommit, borde jag måhända underlåta att deri deltaga ; men ämnets stora vigt, landets finauciella ställning, till hvars utredande en hvar efter förmåga bör söka att bidraga, upmauar mig att säga några ord med anledn. af ett dokument, som jag för annat ändamål medtog vid bortgåendet från hemmet.
Jag skall i mitt ytrande icke följa de talare, som förut haft ordet och sökt upställa en jemförelse i fråga om de skulder, som häfta å vår jord, och dem, som tynga jordegendomen i främmande länder, jemte följderna deraf för vår produktion, utan inskränka mig till ett meddelande, hurudaut förhållandet emellan export och import af jordbruksalster varit under åren 1855, 1856 och 1857.
Såsom J veten, mine Hrr, infäller under dessa år en för vår spanmåls-export särdeles gynsam tidpunkt, enär det land, eller Ryssland, som vanligen förser de sädesköpande länderna i Europa med största delen af deras behof, varit hindradt fråu deltagande i konkurrensen i följd af kriget med vestmakterna, som höllö dess hamnar blokerade.
Vi afläto under denna tidpunkt säd i större qvantiteter än någonsin förut och fingo den betald med så höga pris, att deraf otvifvelaktigt föranleddes de strax derefter inträffade svind - ISS Den 3 December f. m. lande spekulationerna i egendomsköp, grundade på lättsinnigt upgjorda kalkyler.
Af det dokument, som jag liar i mina händer, nprättadt efter t.ullspecialerna, för att erfara beloppen af import och export utaf spanmål och ladugårdsprodukter under ofvan nämnda trenne år, visar sig i afside på art. »säd och mjöd af alla slag», att exporten deraf, med undantag endast för Hvete, öfverstiger importen, då begge sammanräknas för alla tre åren med 1 10,543 t:r råg, 418,538 t:r korn, 1,601,380 t:r hafre, 1,399 t:r vicker och 5,624 t:r ärter, hvarförutan antalet exporterade hästar med 156 st. öfverskjuter det antal, som importerats; men deremot är importen större än exporten, hvad hvete angår, med 47 306 t:r, äfvensom förhållandet är enahanda med samtliga ladugårdsprodukter.
Importen häraf har nemi. ett öfverskott af 7 1,855 lisp. fläsk, 1 17,700 lisp. kött; 193,1 98 lisp. ost, 229,235 lisp. smör, 522,518 lisp. talg, 261.226 skålp. ljus, 173,340 skålp. metwurst, frön (utom kanarie-) 1,622,660 rdr, 12,276,900 skålp. hudar och skinn, 51,363 lisp. humla, 47,757 lisp. lin, 9,889,180 skålp. ull, 1,467 st. oxar samt 2,191 st. kor och ungboskap.
Om jag efter de medelvärden, som å ifrågavarule artiklar egde rum under nämnda år, beräknar en tuuna hvete till 22T/2 rdr, en tunna råg till 14 rdr, en tunna hafre till 8’/2 rdr, en tunna vicker till 20 rdr och en tunna ärter lill 18 rdr, så upgår sammanlagda värdet å öfverskottet af spanmål, som exporterats, till 17,903,269 rdr rmt, då deremot med antagande af ett medelvärde: för ett lisp. fläsk till 8 rdr, ett iisp. kött till 3'/2 rdr, ett lisp. ost till 6 rdr, ett lisp. smör till 11 rdr, ett lisp. talg till 8 rdr, ett skålp.
Ijna till 50 öre, ett skålp. metwurst till 60 öre, ett skfilp. hudar och skinn till 75 öre, ett skålp. ull till 1 rdr, ett lisp. lin till 5 rdr och ett lisp. humla till 10 rdr.
Importens varde öfverstiger exportens med icke mindre än 30,795,424 rdr.
Afrirager jag härifrån vårt tillgodohafvande å spanmålshandeln, 17,903,269 rdr, så visar det sig såsom slutresultat, att vår handel med utlandet, hvad angår jordbruks- och ladugårds-produkter, bedrifvits under trenne ofvannämnde år så, att vi importerat för 12,892,155 Rdr mera än vi exporterat, hvartill ytterligare bör läggas 2,000,580^
Rdr, sorn vi till utlandet betalt för importerad guano utöfver hvad som erhållits för 90,577 lisp. ben och benmjöl, sora exporterats.
Det var vid slutet af dessa år, som Ständerna under sisth riksdag förklarade sig icke vidare behöfva skyddet af införselstull för jordbrukets alster.
För dem utströk man ur tulltaxan dittills existerande tullsatser och satte 0 i stället.
Man kunde icke då känna de sifferförhållanden, jag nu meddelat.
— Utan tvifvel berusad vid åtanken på en högre sädes-export än man tillförene knappast kunnat hoppas, trodde man sig rik nog för att ingå på en väg, som ännu intet annat land i Europa vågat beträda, med undantag af Danmark, som, då mina anteckningar ur främmande länders tulltaxor skedde, icke hade införselstull för omalen spanmål, utan endast för mjöl deraf.
Men, efter hvad mig ör sagdt, har äfven detta land nyligen infört spanmålstull. l)eii 3 December f. m.
Man måste ovillkorligen fråga sig: äro våra förhållanden sådana, att vi för konkurrensen med främmande länder knnde afsäga oss det skydd af tull, som de anse sig behöfva?
Härpå svarar jag ett bestämdt nej!
Icke förglömmande, att jorden här står i lägre värde än i allmänhet i främmande länder, och icke heller instämmande i Frih.