Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häktas nu en sådan person för tiggeri och föres till länsmannen, så nekar han dertill och då några lagliga bevis ct mot honom ej kunna anföras, så mäste han släppas.
Följden häraf blifver, att ingen vill underkasta sig besväret med att lagföra en dylik person, utan han får fritt gå omkring och drifva sitt ofog.
För öfrigt upptager Utsk:s betänk, så fullständigt skälen för det tillstyrkande, hvaruti Utsk. stannat, att jag icke vill upplaga R. o. Ad. med något vidare anförande i ämnet, utan slutar med alt anhålla örn bifall till detsamma.
För min del kan jag icke godkänna de ”fullständiga skäl”, Utsk., enligt den siste värde talarens åsigt, skall hafva anfört till stöd för dess tillstyrkande uti förevar. fråga, utan jag uppträder för att yrka afslag å Utsk:s betänk., och det synnerligast af 2:ne skäl, som, sä vith jag förnummit, ännu icke blifvit af någon talare vidrörde.
Om man nemi. äfven skulle medgifva riktigheten af de anklagelser, som emot denna klass blifvit riktade, eller att de, under sken af att utöfva ett lofligt näringsfång, äfven använda olofliga utvägar till förtjenst, genom att försälja förbjudna varor m. m., så får man väl lof å andra sidan erinra sig, att om man skulle beröfva dem den del af deras näringsfång, som vore loflig, så kunde man derföre icke hindra dem alt resa omkring och idka olofligt näringsfång, alldenstund pass för kringresande numera icke kan förvägras välfräjdade personer.
För det andra synes mig Utsk:s förslag vara af den beskaffenhet, att dess tillämpande endast skulle förvärra det onda.
Utsk. har nemi. föreslagit att inom hvarje socken skulle utses en person, som finge sig uppdraget, att samla lumpor, d. v. s. att för hvarje socken skulle antagas en lumpsamlare.
Men är det nu skadligt för landet att det finnes omkring 40 lumpsamlare för hvarje pappersbruk, så vore det väl ändå skadligare att hafva ett ännu större antal.
Dessa socknelumpsamlare skulle dessutom troligen jemväl idka handel, hvadan de nu i detta afseende anmärkte olägenheter komme att fortfara.
Svårligen lärer man äfven kunna hindra dem från att kringresa från socken till socken och samla ihop lumpen för att sedan föra den till bruket, och att på dessa resor förfara på sätt anmärkt blifvit.
På dessa skäl, kan jag icke inse annat än afl samhället på det hela gjorde en ganska lumpen vinst på den föreslagna förändringen, och yrkar jag derföre afslag ä betänk.
Hr Den S Mars f. m. 97 Hr von Hosén, Georg Ludv.:
Då jag vid förra riksd. icke lyckades åstadkomma en förändring i nu gällande författning ronde lumpsamlare, hade jag beslutat att vid denna riksdag icke dermed mig befatta, men då fråga derom nu blifvit af andra personer väckt, anhåller jag alt derom fä yttra några ord.
Jag finnér mig dessutom uppmanad af den ylterligarre erfarenhet jag har om sjelfva saken, att till besvarande upptaga ett och annat yttrande, som här afgifvits.
En talare har sagt, att det sätt för lumpors insamlande, som Utsk. föreslagit, icke skulle Vara verkställbar!.
Detta mäste jag bestrida, på grund af den kännedom jag har deraf alt, bland andra, disponenten af Klippans bruk i Christianstads län, det största pappersbruk i Sverige, förskaffar sig största delen af sina lumpor på det sätt Utsk. förordadt.
Han har visserligen äfven andra lumpsamlare, hörande lill den gamla stammen, som kringresa landet, men antalet deraf minskas årligen just i anseende till olägenheter, som denna klass medlemmar förorsakar samhället, åtminstone så länge den är sä organiserad, som för närvar, vid de flesta pappersbruk.
Man har äfven sagt alt inga andra dertill användas, än de som äro mindre arbetsföra och som eljest skulle ligga församlingarne lill last.
Sä är dock icke förhållandet inom förrberörde län, ty der ser man ofta starka och arbetsföra personer sysselsätta sig med detta yrke.
För lättsinniga och lättjefulla personer har det ett visst behag att fä kringstryka och, under sken af lumpsamling, utöfva tiggeri.
Denna böjelse för kringstrykande är ett ondt, som allt mer och mer tär omkring.
Jag skulle derföre önska, att man ville genom antagande af Utsk:s förslag minska den del af det onda, som af lumpsamlingen beror.
Hr Oxehufvud har sagt att
Utsk. icke afsett att förbjuda insamling af lumpor, utan att man endast borde förbjuda landsh.-ne att utfärda pass att resa för dylikt ändamål.
Jag medgifver att betänk, dertill föranleder; men om man tänker sig huru det i verkligheten skulle tillgå ifall ett sådant förbud utkomme, så finner man genast att det vore illusoriskt.
Ty om lumpsamlaren vägrades pass då han uppgaf sig ämna kringresa i afsigt att samla lumpor, så kunde han ju uppgifva något annat ändamål, och då kunde, enligt nu gällande författningar, pass honom icke vägras.
Under en sådan färd, ser jag icke eller att det kan vara honom förbjudet att köpa lumpor af den som vill afyttra sitt förråd, lika litet som det kan förmenas honom att köpa sig mat under vägen.
Resultatet blefve således enahanda.
Det vore då bättre att låta förblifva vid hvad som är, hvarigenom man åtminstone hade kontrollera qvar.
Raab har redan före mig fästat uppmärksamheten derpå, att de öfverklagade olägenheterne af tiggeri, allmogens trugande att köpa en hop kram, m. m. skulle likaväl fortfara, äfven om lumpsamlarne förbjödos att handla med lumpor.
Då är det bättre att låta dem få behålla denna lofliga näring.
Hr Oxehufvud har vidare omnämnt slutmeningen i 1824 års merberörde kungörelse, hvaruti K. bef:de anbefalles att uppmana pappersbruks3 H. 7 98 D c ri 8 Mars f. m. ägaren att låta insamla sina lumpor på det sätt Utsk. nu föreslagit, och har den värde ledamoten i anledn. deraf sagt, att ändamålet med den föreslagna författningen endast vore att få såsom lag stadgadt, hvad som förut blott var en uppmaning till vederbör.
Men hvad har väl följden blifvit af dessa uppmaningar, som nu i öfver 20 år ägt rum ?
Jo alt högst fä efterkommit dem.
Detta torde väl bevisa, att det icke ligger i pappersbruksidkarnes intresse att så göra: och om man nu ålägger dem att inrätta sin lumpsamling på detta sätt, sä vore det till deras skada, och det lär väl icke vara meningen.
Jag anhåller fortfarande om afslag å betänk.
Jag begärde ordet då Frih.
Raab yttrade att någon skillnad ej skulle föreflnnas emellan de personer, som resa landet kring och samla lumpor och de, som, enligt Utsk:s förslag, pappersfabrikanterne skulle inom socknarne dertill utse.
Jag förstår icke huru man ens kan påstå någonting sådant.
Det måste väl vara gifvet, att den som är hemma i socknen, har ett band mer på sig alt uppföra sig skickligt, än detta kringstrykande folk, som icke har något hem.
Om den förre skulle resa omkring i socknen, hvilket alldeles icke är för hans yrke nödvändigt — och dervid färdas antingen gående eller åkande, så är det väl icke troligt, att han derunder skall begå något eller större sjelfsvåld, än om han annars färdades inom socknen.
Något behof af att resa omkring i socknen för att ihopsamla lumporne kan jag icke inse skall uppstå.
Ty om genom kungörelser från predikstolen eller på annat sätt göres allmänt bekant, att lumpor emotlagas och köpas pä ett enda be-' stämdt ställe inom socknen eller distriktet, så kan man taga för afgjordt, att hvar och en, som har lumpor att aflåta, ditförer sitt förråd deraf, då han vet att han får det kontant betaldt.
Gyldenstolpe har sagt, att äfven om man bi folie Utsk:s förslag, sä att pass icke hädanefter skulle kunna för lumpsamlare utfärdas, så skulle dock, enligt hans förmenande, det lika fullt kunna inträffa, att desse personer begärde att resa och att de sedermera under resan uppköpte lumpor.
Derpå får jag svara att, efter mitt sätt att se saken, kan K. bef:de icke lemna pass åt lösdrifvare, såsom desse i sjelfva verket äro, utan att ett visst ändamål och viss bestämmelseort uppgifves.
Jag har visserligen sett pass, utfårdadt för dylikt folk, der det uppgifna ändamålet varit att besöka slägtingar, men det var dock något skäl.
Att de nnder tiden uppköpa lumpor, kan icke förekommas.
Men hvad som är mest anmärkningsvärd! i närvar, förhållanden är det, alt den nu gällande författningen uppkallat en särskild klass af medborgare, som slagit sig på ifrågavar. industri och det endast för att få föra ett nomadiskt lefnadssätt och derunder skaffa sig förtjenst både på lofligt och olofligt sätt.
Man har sagt, att det skulle verka skadligt på pappersfabrikationen, ifall idkarne deraf ålades att hålla sig bofasta lumpuppköpare i socknarne.
Jag tror att om man utbyter ordet ”skada” mot ”litet mera besvär”, så träffar man det rätta närmare.
Jag yrkar fortfarande bifall ä betänk.
Då så mångå talande skäl blifvit anförde Den 8 Mats f. ra 99 till afslag å förevar, betänk., vill jag icke nu ingå i någon detaljerad granskning af hvad Ulsk. tillstyrkt.
Men då, på sätt Hr Hammarberg omnämnt, inom Kronobergs län finnas 8 pappersbruk, hvaraf ett med machinverk, torde jag äfven kunna yttra mig om lämpligheten af berörde förslag.
Jag får dä säga, att jag för min del icke finner den föreslagna nild. skrifvelsen fullt ändamålsenlig.
Det är visserligen sannt, att lumpsamlarne icke alltid äro af bästa fräjd och att de sällan äro välkomne der de infinna sig.
Jag får likväl upplysa, att under de sednare åren har någon större olägenhet af det nu brukliga sätt att samla lumpor icke försports.
Jag hemställer dessutom till Hrnne, om det skulle vara lämpligt eller ens möjligt för dessa 8 pappersbruksägare, alt uti ett län, som består af 90 socknar, hålla ett ombud för hvarje socken.
De som dertill sig anmälte, vore visserligen icke sådane som vore mindre arbetsföra, det blefve lösdrifvare som helst önskade en sådan befattning.
Jag tror att församlingarne i sådant fall icke skulle finna sig särdeles belåtna med den vidtagna förändringen i sättet för lumpors insamlande.
På dessa grunder och då det nuvar. sättet synes vara mest öfverensstämmande med bruksägarnes egen fördel, kan jag icke annat än instämma med de talare som yrkat afslag å betänk.
Man har påstått att några olägenheter hittills i landet icke försports af lumpsamlarnes kringvandringar och till stöd derför påpekat, att Utsk. icke kunnat uppgifva något enda sådant fall.
En sådan anmärkn. är äfven gjord af Frih.
Jakob Cederström.
Men samme värde ledamot brukar eljest, när fråga är om enskilde personers eller korporationers förfarande, förbjuda allt vidrörande deraf såsom stridande mot 90 § Reg.F. Detta har han nu förgätit.
Likväl står der uttryckligen, hvad han många gånger för Ståndet uppläst, att enskilde medborgares och korporationers förhållanden icke må i RiksSt:n komma under öfverläggning.
Antingan man nu anser lumpsamlarne såsom en korporation, eller blott såsom enskilde, så måste väl 90 §:n vara tillämplig äfven på dem.
Ekon.Utsk. torde således hafva handlat riktigt, som underlåtit att anföra något exempel för sina satsers riktighet.
Dessutom tror jag icke att man har skäl betvifla de olägenheter Utsk. omförmält, enär dessa mångfaldiga gånger förut varit anförde och åberopade.
Den saken torde således kunna anses för afgjord.
Då följer dernäst att undersöka om det af Utsk. föreslagna stadgandet skulle medföra någon olägenhet för pappersbruksägaren.
Denna fråga har Hr von Rosen redan tillräckligt besvarat, då han upplyst att det största pappersbruket i riket begagnar till lumpsamling det sätt, som Utsk. föreslagit, samt derigenom fått fullt upp hvad det behöft och äfven derutöfver.
Dermed tror jag också Hr Fåhraei anmärkn., om den skada som skulle tillskyndas riket genom förminskning i pappersutförseln, vara tillräckligt vederlagd.
Då återstår endast frågan om de olägenheter som förmenas skola uppkomma. genom en förminskning i antalet af de lösdrifvare, som ofta kalla sig lumpsamlare.
Efter min tanka, vore väl en sådan förminskning tvertom gagnelig.
Nu säga 100
Den 8 Mars f. m. åtskilliga ledamöter, att när man icke kan förhindra kringvandring af landstrykare, sorn sälja glas och annat, så borde man icke hindra lumpsamlare.
Jag tillhör icke dessa filantropers klass, utan önskar att riket mätte befrias från så väl det ena, som det andra slägtet af landstrykare.
Men, invänder man, om det sker på en gång, så uppkomme allt för stora svårigheter.
Jag befarar tvertom att derest en så fullständig förändring nu ifrågakomme, skulle alltför många filantroper resa sig upp till vederböra försvar, hvarföre jag inskränker mig till att yrka, det R. o. Ad. mätte bifalla Ekon.Utsk:s förevar, i alla afseenden lämpliga förslag.
Man har här tvistat huruvida de faktiska förhållanden, sorn Disk. i sitt betänk, åberopat, ägde runi eller icke; eller om lumpsamlarnes kringresande i landet verkligen förorsakar alla de olägenheter man här omtalat.
Ehuru det äger sin riktighet att dessa påståenden alldeles icke äro med bevis tillräckligt styrkte, vill jag likväl nu antaga att någon olägenhet i berörde hänseende verkligen förefinnes.
Detta antagande kan likväl icke leda mig till den slutsatsen alt man bör gilla Utsk:s förslag.
Hr Oxehufvud och de öfriga Hrr, som så ifrigt talat emot lumpsamlarnes rättighet att kringresa, torde böra erinra sig en annan klass af medborgare, som vida talrikare vandra landet omkring, och mot hvilka allt det onda, som förebrås lumpsamlarne, säkerligen med ännu mera skäl kan sägas; jag menar de s. k. gårdfarihandlanderne frän Westergötland.
Men någon inskränkning uti dessa personers i lag tillförsäkrade rättigheter har icke varit i fråga.
Jag kan då icke inse hvarföre man nu i fråga om de stackars lumpsamlarne skall beskärma sig så mycket och vilja för dem allena göra ett undantag från den allmänna regeln, att hvar och en må, med iakttagande af föreskrifne vilkor, ärligen sig försörja på sätt honom bäst synes.
Man bör dessutom besinna alt,vi till.en del hafva dessa föraktade lumpsamlare att tacka för uppkomsten och beståendet af pappersfabrikationen, hvilken numera intager ett ej origtigt rum bland öfrige fabriksnäringar.
Att således genom restriktioner rubba denna fabrikations närvar, fördelaktiga ställning, tror jag vore mindre väl betänkt.
Man gäger visserligen alt ändamålet lika väl och utan olägenheter kan vinnas på det sätt Utsk. föreslagit, och har åberopat exempel på ett sådant förhållande.
Ingen bestrider, att, såsom undantags-fall, beroende pä lokala förhållanden, mindre konkurrens m. m., lumpsamlingen någon gång kan med fördel så bedrifva»; men huruvida det såsom allmän regel kan och bör antagas, är dermed ingalunda bevist.
Tvertom, torde hvar och en vid eftersinnande lätteligen finna, att det verkligen finnes små tillfallighetsförtjenster, som menniskorna af en slags inre tröghet underlåta alt begagna, så framt ej tillfälle dertill sjelfmant erbjuder sig.
Just sådant är förhållandet med lumpsamlingen.
Man bryr sig ej derom att lumporna få ligga der de falla, om icke någon kommer och tar dem ur händerna på folket.
Derföre tror jag det vara nödvändigt att personer finnas, sorn äro afnämare af dessa småsaker, som eljest skulle såsom onyttiga bortkastas.
Dessutom bör man väl aldrig
Den 8 Mars f. m. 101 sträcka sin ifver att borttaga missbruk derhän, att man dervid jemväl tillintetgör det nyttiga bruket, och på hvad sätt missbruket i detta fall bör förekommas, har Hr Fåhraeus redan antydt.
På dessa och andra af flere föreg:de talare utvecklade grunder, anser jag mig böra rösta för afslag å betänk.
Hr Hammarberg:
Af alla de yttranden, som här afgifvils sedan jag sist hade ordet, vill jag lmfvudsakligast fästa mig vid Hr von Rosens.
Denne värde ledamot har sagt, att ägaren af ett pappersbruk i Skåne får största delen af sitt behof utaf lumpor på det sätt insamladt, som Utsk. föreslagit.
Det är väl möjligt alt sådant låter sig göra i Skåne, en folkrik provins med få pappersbruk; men i den provins, der jag bor, Småland, der det finnes icke mindre än 8 dylika inrättningar, torde det icke så lätt kunna ske.
Hr Oxehufvud har påstått, att om en lumpsamlare frän Skåne vandrar upp till Norrland och der begår brott, samt derföre lagföres och dömes, så kan det hända att presterskapet i hans hemort icke derom får underrättelse.
Men den värde talaren måtte väl känna att domaren under en brottmålsransakning från vederbör, infordrar prestbetyg.
Då lärer väl presterskapet på samma väg kunna få underrättelse om utgången af rättegången.
Således torde den invändningen böra förfalla.
Jag vill icke längre uppehålla tiden, utan inskränker mig lill att fortfarande yrka afslag å betänk.
Jag anhåller att endast få framställa 3:ne anmärkmr till svar å från motsatta sidan emot betänk. gjorda inkast.
Man har sagt att det icke är skäl att för missbruk upphäfva bruket.
Jag får härtill genmäla, att om ett bruk öfvergått till missbruk, så är det skäl alt bruket, om icke helt och hållet upphäfves, dock inskränkes.
Vidare har man sagt, att pappersbruksidkare genom den föreslagna författningen skulle sättas i ett undantagsförhållande.
Men det är just fråga om ett undantagsförhållande, sådant det i allmänna författningar städse behandladt blifvit, hvaröfver man ansett sig böra särskildt lagstifta.
Slutligen har man sagt, att de nuvar. lumpsamlarne skulle blifva utan sysselsättning, i händelse förslaget antoges.
Men hvad hindrar väl dessa personer att antaga en dylik kommissionärs plats inom socknen, eller, ifall detta anses för inskränkt, inom ett större distrikt.
Det må väl vara, att ståndspersoner icke äro så mycket besvärade af deras nu öfverklagade tiggeri och öfrige oseder; men, om de ej våga sig att besvära herrgårdarne, så taga de sin skada igen i folkets aflägsna och låga hyddor.
Allmogen är det, sorn mest har olägenhet af dem, och det är med afseende på de från denna klass allmänt försporda klagomål öfver nu brukliga lumpsamlingssättel, som Utsk. ansett sig böra framställa förevar, förslag; yrkandes jag vördsammast, såsom förut, bifall dertill.
Jag uppträder för all besvara 2:ne af Frih.
Cederströms anmärkmr.
Frihm har nemi. yttrat, att, när bruket öfvergått lill missbruk, det vöre riktigt att upphäfva detta missbruk.
Deruti instämmer jag fullkomligt, men då bör det äfven va - 102 Den S Mai s f. m. ra bevist, alt det blifvit ett allmänt missbruk.
Något sådant är likväl, hvad lumpsamlare beträffar, ännu icke ädagalagdt.
Vidare har Frih:n sagt, att de, som nu befatta sig med samlandet af lump, kunde göras till kommissionärer inom socknen; men om man besinnar, alt inom en socken icke finnes lump i någon större mängd, så är också gifvet, att det skall blifva svårt för en lumpsamlare att dermed försörja sig, hvilket han deremot kan, om han får fara från den ena till den andra socknen och hopsamla sä mycken lump, han kan öfverkomma.
Jag tror således, att dessa Frih. Cederströms anmärkntr icke böra hindra R. o. Ad. alt afslå betänk.
Med afseende på Frih.
Cederströms sista yttrande, anhåller jag, att R. o. Ad. ville erinra sig hurusom det icke lärer vara sä sällsynt, att lumpsamlare begå våldgästning, ej allenast hos allmogen, under det karlarne äro sysselsatte med arbete på ägorna, utan äfven pä herregårdarne, dä endast qvinnor äro hemma.
Sedan så mycket blifvit taladt om bruk, missbruk och pappersbruk, önskar jag, att R.
St., såsom ägare till Tumba pappersbruk, icke måtte visa sig mera bevägna mot lumpsamlare i allmänhet, än vederbör.
Tumba har under de sednare åren gjort så betydlig vinst, att, om lumpsamlingen skulle kosta något mera, banken derigenom icke gör någon betydlig förlust.
Gyldenstolpe anmält sig till ordets erhållande, så bör jag erinra Ståndet att han, som har mycken förtjenst af brukets lyckliga ställning, äfven är mycket mån om dess fortfarande vinning.
Det smickrande vitsord, jag af den siste värde talaren erhållit, kan likväl icke afhålla mig att uppträda emot hans anförande.
Det är klart, att jag icke kan äga något intresse uti denna fråga, emedan Tumba pappersbruk i sednare åren icke begagnat lumpsamlare, utan förskaffat sig lump på annat sätt och i större partier; men derföre att delta bruk icke har lumpsamlare, bör det icke vara andra pappersbruk betaget att betjena sig af dylika personer, för erhållande af erforderlig lump.
Hr F å h r« u s: Till hvad jag förut haft äran i ämnet anföra, anhåller jag, alt, i anledn. af hvad sedermera förekommit, få tillägga den omständighet, att det af Utsk. framställda förslag, utom det, att jag finner det olämpligt, måste i verkställigheten blifva kraftlöst.
Förslaget afser förbud för utfärdande af pass åt lumpsamlare, men om desse icke begära pass såsom lumpsamlare, utan för resor i enskilda angelägenheter, hvilket icke kan dem förvägras, såvida de äga god fräjd, hvilket äfven nu, enligt gällande föreskrifter, är ett villkor för tilldelande af resepass åt lumpsamlare, kan jag icke inse huru deras resor i sädane ärenden kunna förekommas, enär det lika litet lärer kunna förmenas behörigen förpassade personer, att inrikes orter emellan forsla lumpor, som hvilken annan vara som helst.
Ofverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s förevar, betänk.
Den S Mars f. m. 103 Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, och då Hr Landtm, sedermera hemstälde om R. o. Ad. ville afslå detta betänk., ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna, att denna sednare propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja.
Hr von Hartmansdorff och Hr Oxehufvud begärde votering.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag lill voteringspropos.:
N:o 40 voterar jai den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses berörde betänk, vara af R. o. Ad. afslaget.
Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit som följer:
Nej -— 61.
Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utslcs d. 4 dennes e. m. på bordet lagde betänk.
N:o 41, i anledn. af väckt motion om förklaring af bandels-orduingen d. 22 Dec. 1846, i fråga om förbud för glasförare m. fl., att, för bedrifvande af detta yrke, i riket kringresa.
Föredrogs ånyo Ridd.Ulskts d. 19 och 28 sisth Febr. på bordet lagda mern.
N:o 8, med utlät, öfver Ridd.Direktionens riksdagsberätlelse.
Delta mern. företogs punktvis till pröfning. § 1.
Utsk:s i denna § gjorda hemställan, blef af R. o. Ad. bifallen. § 2.
Jag tillstyrker H. R. o. Ad. att godkänna hvad Utsk. i denna puukt föreslagit; men jag tager mig friheten derjemte hemställa, att Ståndet måtte utsträcka detta beslut så, alt man, i st. f. att säga, det afgiften skall fo/lfara intill del är, då nästa riksdag slutas, måtte stadga, att afgiften skall tills vidare fortfara.
Örn ståndet så beslutar, kan afgiften ändock vid nästa riksdag upphäfvas, om man finner sig icke mera behöfva densamma.
Rån man åter icke undvara henne, så undviker man, att vid hvarje riksdags slut, såsom hitintills skett, ingå lill K.
M. med anhållan om utfärdande af förnyad kungörelse derom.
Till förekommande af en så öfverflödig åtgärd, har jag ansett mig böra framställa detta förslag.
Min öfvertygelse är alt man 104 Den S Mars f. m. rätteligen boule låta det förblifva vid hvad Kidd.Direkta] föreslagit, nemi. ali ifrägavar. afgift hädanefter icke behöfde utgå, hvartill skälen blifvit fullständigt af Ridd.Direklm anförda.
Det hade varit så mycket mera anleda, härtill, som, enligt hvad hvar och en känner, beskattningsrätten tilkommer R.
St., och således ett enskilt Stånds beslut, att belägga dess medlemmar med större eller mindre afgifter, icke ens bar lagligbeten för sig.
Denna sjelftagna beskattning är dessutom obehöflig, då Ridd.kassan är tillräckligt rik, del bar Ridd.Direklm sjelf visat; men om R. o. Ad., det oaktadt, vill fortfarande pålägga afgiften, vill jag åtminstone protestera emot ett sådant förfarande, som det af Hr von Hartmansdorff föreslagna, hvarigenom pålagan skulle ytterligare perpetueras, ulan önskar då, att Ståndet hellre måtte godkänna Utslcs tillstyrkande i denna del.
Den ifrågavar. afgiften blir icke långvarigare derföre, alt man nu affaltat beslutet så, sorn jag föreslagit; ty det beror i alla fall på R. o. Ad. att upphäfva lieune.
Men jag tror, att hon är för Riddaflms-kassan behöflig i anseende till de byggnader, som förr eller sednare mäste uppföras. R. o. Ad. känner utan tvifvel, att fråga är om anläggandet öfver Norrström af en bro, som skulle sluta vid gränden emellan Riddarhuset och Rådstugan.