Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Örn det t. ex. göres ett förslag, alt en lön skall förhöjas med en viss summa, och två Stånd vid beslutet derom stanna emot två; två Stånd saga: vi vilja ej medgifva någon förhöjning i denna lön, men de öfriga två Stånden medgifva en sådan förhöjning; så är det ju klart, att votering derom kommer alt ske, och örn ej den sidan vinner, som vill förhöja anslaget, så kommer frågan att förfalla ; men detta måste afgöras genom förstärkta StatsUtsk.
Hvad nu beträffar det föredragna målet, så synes det mig klart, att frågan om räntepersedlarnes utgörande i contanta penningar till Staten rörer Statens inkomster, att Statens inkomster röra statsregleringen, och att således denna fråga otvifvelaktig! måste behandlas såsom gntndlagarne rörande stalsregleringsfrågor föreskrifva, nemi. genom votering i förstärkt Statsutskott.
För öfrigt är här åberopadt hvad StatsUtsk. vid 1834 '
Det var väl ej händelsen då, alt två Stånd stannade emot två i just samma fråga, som nu är under öfverläggning; men det var trenne Stånd, som biföl lo Utsk;s framställning.
PresteSt. protesterade då såsom nu emot hela denna fråga, men icke dessmindre godkändes voter:s-propositionen.
Jag är också af den tanke, att denna fråga är af beskaffenhet alt kunna och följaktligen i delta fall böra förfalla, och jag anhåller alt korlligen få uppgifva dc skäl, hvarpå jag grundar denna öfver - u6
Den i3 Januari e. in. tygelse. 75 §m Riksd.Ordn. är elen §. sorn i allmänhet bestämmer, huru frågor af denna ait skola behandlas.
Der står nemi :
"Till grundlags stillande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksSCns sammanstämmande beslut och Konungens sanclion.:'
(Detta första moment hör ej hit.)
"För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagna, hvarom i Reg.Fins 66, 69 70, 71 och 72 §§ särskildt förordnad! är, galle, jemte Konungens samtycke, tre Stånds mening; men skulle två Stand stanna emot två, förfalle frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samina fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upplagas
Är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 §:n stadgadt är.
Låtom oss nu undersöka hvad de undantags-^, som här finnas upprepade, innehålla. 66 §:n , sorn är undantagen, rör anslag till Riksg.contorel och rikssknltlens förvaltning; 69 §!n rör statsregleringen; 70 §:n rör bevillningen och 71 och 72 §§:ne röra banken.
Således är det ingen af dessa fem undantags-§§, utom den 6g, sorn här skulle kunna komma i fråga, och det är också på denna 69 §, sorn de Hrr ledamöter af Ståndet, hvilka ej äro af samma öfvertygelse med mig, stödja sin åsigt, att frågan bör i förstärkt StatsUtsk. handläggas.
Det återstår således att undersöka, om denna fråga är en statsregleringsfråga.
Staten regleras på det sätt, att R.
St. i de mål, sorn röra Statens reglering, genom anslag besluta på grund af 57 §:n Reg.Ftn och flera andra §§.
Denna fråga deremot är af den beskaffenhet, att beslut rör;de densamma måste jemte R.
St:s beslut äfven äga K.
M;s bifall för att åstadkomma en lagförändring, emedan det i grundlagen står tydligen framstäldt, att dessa indelta, till mililien tillslagna, räntor ej kunna dragas derifrån, d. v. s. att indelningsverkets grunder ej kunna förändras utan R.
M:s sammanstämmande beslut.
Då nu i denna fråga begge statsmakternes beslut ej behöfves, så lärer ej kunna nekas, att densamma ej är direct af statsreglerings-natur, ulan att den är af ekonomisk natur.
Del är således i min tanke riktigt, hvad Hr von Hartmansdorff anmärk t, att om på detta sätt den föista frågan blir afgjord, så blifva följderna af detta beslut af statsreglerings-natur, emedan då ej mera K.
M:s speciella sanction på R Sl:s beslut behöfves, utan R.
St. behandla dessa frågor ensamme på samma sätt, som R.
St. göra med anslagen lill värfvade trupper och med aflöning i allmänhet af corpser och stater m. m.
Jag har nu yttrat skälen för min mening, att denna fråga ej kan utgöra föremål för statsregleringen, ty, mine herrar! vi skrifva lin år j841 - Statsregleringen vid denna riksdag är gjord år 1840, och StatsUtsk. har rätteligen påskyndat ärendena vid förra årets slut, hvartill äfven vi skäligen bidragit, pä det att statsregleringen innan förra årets slut skulle hinna fulländas och tillvägnbi ingas, och derom är Den i3 Januari e. m. 117 skrifvelse till K. M. redan afgången.
Är nu denna fråga af sådan natur, att den lior directe till stalsregleringen vid denna riksdag, så liar StatsUtsk. förglömt denna fråga, dä Utsk. så nitfull! besörjde, alt allt hvad sorn hörde till statsregleringen skulle före årets slut algöras.
Det synes mig alltså vara alldeles oiätt, att 1111 förklara en sådan fråga, som denna, hörn till statsregleiingen, hvilken R.
St. redan anse för denna riksdag vara afgjoid, så vidt det är fråga om den ordinarie statsregleiingen.
Bevi11 ningens derefter lämpade belopp är en annan båga, soln ej hör lill statsregleiingen, och hvarom R.
M. ingå med tillkännagifvande af sitt fattade beslut.
Jag afstyrker således propositionens antagande, emedan jag anser den vara af den beskaffenhet, att den fordrar tre Stånds sammanstämmande beslut och K.
M:s sanction; men om två Stånd stanna emot två, så måste, enligt 75 §:n Riksd.Ordn., denna fråga förfalla, och får ej under denna riksdag åter upptagas.
Sprengtporten: Jagar Frih.
Cederström mycket förbunden för den upplysning, han behagat meddela mig och R. o. Ad., huru de administrativa ärendena böra behandlas.
Utan en sådan upplysning å Frihts sida, hade det varit för 111ig alldeles omöjligt att på något sätt i grundlagen få reda på, huru de administrativa ärendena skola behandlas.
En annan värd falare, Hr von Hartmansdorff, har trott, att, enligt 80 §:n Reg.Ftn, hvarje fråga om anslag till aflöning för befälet vid indelta armeen vore af den beskaffenhet, att den enligt 75 §:n Riksd Ordn. fordrade tre Stånds beslut.
Jag utber mig alt få fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att enligt den tydliga och alldeles oförtydliga mening af 80 §:n Reg.Ftn omtalas der ju kneklecontraeler och indelningsverk.
"De med landet och städerna upprättade contracler och indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara intill dess Konungen och R.
St. finna nödigt någon ändring deruti samfäldt alt göra.”
Härmed kan icke förstås, att hvarje båga, som har det ringaste sammanhang med indelningsverket, derföre är af deli egenskap, att den skulle fordra lie Stånds beslut.
Den anmärkning som Hr Lefren gjort, att, efter vi nu skrifva år 1841, statsregleiingen redan skulle vara slutad, och följaktligen ej något mål hädanefter kunna förekomma, som vore af statsreglerings egenskap, är i sanning en högst oväntad framställning.
Således, om nu R.
St. i alla de återstående mål, som verkligen röra Statens reglerande, I. ex. 0111 anslag lill fästningsbyggnader eller något dylikt, skulle stanna två Stånd emot
Iva, så skulle man på förhand förklara, att dessa frågor icke rörde statsreglertn, hvarföre de mäste förfalla, när två Stånd stannade emot två.
Jag förklarar, att oin Utsk. hade tillåtit sig en sådan tolkning af 118 D c i! i3 J a 11 u a r i e. ni. f grundlagarna i della fall, så linde Ulsk. gjort sig förtjent af de förrliråelséf, som man nu emot detsamma framställt efter min tanke ulan alli skäl, derlin e alt Utsk., vid behandJingen af delta ärende, ej allenast följt grundlagarnes tydliga föreskrift, ulan äfven det behandlingssätt, sorn Konung och föregående Ständer i afseende på likartade frågor hufva sanctionerat.
Gr Frölich, David:
Det kan väl vara i det närmaste öfverflödigt alt gå längre i bevisningen emot de tre värde herrarne, sorn påstått, att detta ej är en sådan fråga, hvarom votering i förstärkt StalsUtsk. kan anställas; men det ur verkligen så förledande att höra så beskaffade argumentationer, att man ej kan undgå att relevera dem.
Till en början vill jag laga mig friheten anmärka det besynnerliga deruti, all de Ire värde herrarne ej kunnat förena sig om samma argument.
Deras argumentationer uro väsendtligen olika.
Hr Lefren förenat sig med Hr von Hartmansdorff, så aro likväl deras argumentationer icke alldeles precist desamma.
Hvad Frih Cederström beträffar, så har lian äran af alt uppställa en alldeles ny theori i detta fall; han vill nemi. påstå, alt så snart en fråga är äf den beskaffenhet, att hon kan förfalla, så måste den förfalla.
Den ur då enligt hans tanke ej mer af sådan egenskap, alt derom kan voteras.
Han har också påstått, alt det egentligen är om statsregleringsfrågor, som votering i förstärkt StatsUtsk. primitivt i grundlagarna blifvit föreskrifven; att lagstiftarne sedan funnit, alt det vä! också finnes andra frågor, utom statsregleringsfrågor, hvilka äfven äro af den beskaffenhet alt ej böra förfalla, och alt samma machineri af votering i förstärkt SlatsUtsk. äfven då bör äga rum, hvarom den y5 §:n Riksd.Ordn. handlar.
Del är något synnerligen ovänladt att få höra en af i bo9 års män, som varit med om att skrifva denna grundlag, nu vilja på detta sätt förklara densamma.
Hvad Hr von Hartmansdorffs argumentation beträffar, så är elen egentligen deruti märkvärdig, att lian vill etablera en egen dislinction emellan sådana mål, som direct röra statsregleringen, och sådana, som indirect röra statsregleringen.
Om denna dislinction vore nödig, så återstår det likväl alt bevisa det conclusionen deraf skulle blifva, att de mål, som directe röra statsregleringen, måste undergå votering i förstärkt StatsUtsk., då två Stånd stanna emot två; men de mål, som blott indirecte röra den, skola ej undergå votering.
Om ett stadgande finnes i grundlagarna, som etablerar eller ens tillåter en sådan dislinction, så hoppas jag att Hr von Hartmansdorff tiar den godheten upplysa hvar detta står.
— Emedlertid har man ej kunnat finna ett sådant föi hållande af de exempel, som den värde talaren anfört, ty de innehålla ej annat, än att, örn man vill, så kan man äfven luta frågan genom Ståndens majoriteter, D * n 13 Januari e. m. •'9 tilan voterings anställande, afgöras; men så. hafva icke grundlagsstiflarne behandlat frågorna, neli dessutom anser jag, att alla sådana frågor, vare sig att de direct eller indirect röra statsreglertn, äro af den beskaffenhet, ali de enligt 6g §:n Iieg.Fm böra undergå votering.
Hr Lefrens framställning, så har den af Frih.
Sprengtporten blifvit upplyst till sin rätta qvalification, så alt jag ej vill uppehålla mig vidare med att vederlägga densamma, ulan endast instämma med de öfriga ledamöterna, och begära bifall till voterts-propositionen.
Jag begärde ordet, då Hr Le fre'n yttrade, att den ordinarie statsreglertn för år ib>41 vore definitivt afslutad.
Sprengtporten har redan ådagalagt, alt detta ej är förhållandet; men Hr Lefren tyckes också fästa ett uteslutande afseende på regleringen af Statens utgifter, och deremot alldeles icke afse Statens inkomster.
Jag skulle tro, att äfven Statens inkomster höra till statsreglertn, och när vi, såsom jag hoppas, derom äro ense, så torde vi få ihågkomma, att vi tillförene, under denna riksdag, ingått i votering om sådana frågor rör:de statsreglerrn, i anseende till dess inkomster, hvarför K.
Mts nåd. sanction äfven ansetts erforderlig och blifvit begärd.
Vid det tillfället har jag ej hört någon protest afgifvas af innehåll, alt sådana frågor ej tillhörde statsregleringen, utan tvertom har man begärt, att Konungens sanction skulle begäras i sådana frågor, som obestridligen röra statsregleringen.
Jag vill nu blott erinra om frågan rörule
Nummerlotteriet och uppförande på indragningsstnt af dess tjenstemän* löner.
Sedan är det verkligen en hel del af den ordinarie statsreglertns ulgiftsafdelning, som ännu ej kunnat blifva reglerad, nemi. allm. indragn.staten, hvilken verkligen har eli bestämdt sammanhang med regleringen af Statens inkomster.
Jag förmodar, att om de värde talare, som här gjort den distinction, att statsreglertn ej fordrade K. M:s sanction, nu behagade erinia sig, alt detta ar en motsägelse emot hvad som förut blifvit anfördt, så skulle måhända också dessa argumenter helt och hållet förfalla.
Hr L a ger heim, Lars Magnust
Vi hafva bär ett nytt och rätt stormäkligt bevis på syftningen till maktutvidgning af vissa Utsk., denna gång till någon liten del på konungamaktens område, då ett ärende, till hvars afgörande, enligt grundlagarna, skulle erfordras tre Stånds beslut jemte Konungens sanction, genom SlatsUtskts åtgärd nu blifvit gjordt lill en statsregleringsfråga, då den ansetts böra förekomma till votering i förstärkt StatsUlsk. sedan två Stånd stannat emot två, på grund deraf, att Utsk. förbisett den ganska vigtiga och i grundlagarna uttryckligen föreskrifna omständighet, alt der två Stånd stanna emot två, och frågan kan förfalla, der måste den förfalla.
På dessa 130 Dea i3 Januari e. m. skäl tillstyrker jag vördsamt, att R. o. Ad, nied ogillande afUtsk:s framställda voler:s-propos., mätte förklara, att dessa propositioner, såsom af ärendets natur icke medgifna, böra förfalla.
Hr Lefre'n: Jag begärde ånyo ordet, i anleda, af Frih.
Sprengtportens svar på min framställning.
Frih:n linde ej gifvit akt derpå, att jag med särskild höjning i losten uttalade ordet ordinarie statsreglering.
Frih:n har grundat sitt exempel på motsatsen, som skulle jag hafva talat om statsreglering i allmänhet, den exstra-statsregler:n deruti inbegripen.
De anslag, som ännu äro oafgjorda vid denna riksdag och hvaraf Frihrn såsom exempel anfört medel till fästningsbyggnader, hvilka särskildt och nära röra mig, höra till den extra-statsregler:n, men det anslag till fästningarna t. ex., som hörer till den ordinarie statsreglenn, är redan bestämdt och kan ej af R.
St. vid denna riksdag förändras, vare sig till minkning eller höjning.
Gr, Horn deremot har ganska riktigt uppfattat, att jag talat om den ordinarie-stalsreglertn, hvilken jag förmenade bort vara afslutad innan 1840 års utgång; och som den nu förevar, flugan är en aflöningsfråga, så måste jag så mycket mera vidhålla denna åsigt, som alla ordinarie-aflönings-frågor väl måste anses vara för denna riksdag redan afgjorda, såvida någon betydelse skall ligga i de skrifvelse!1, rörande den ordinarie statsreglenn, hvilka redan äro till K.
M. ingångna, och såvida de ej skola betraktas såsom blott ad interim afgifna.
Jag hoppas, att denna framställning innebär en tillräcklig vederläggning af Frih.
Sprengtporten anrnärkn. emot hvad jag anfört.
Hvad oter sjelfva (lågan vidkommer, så lärer det ej kunna nekas, att den är af natur att, kunna förfalla och att tvänne
Stånd kunna besluta att det skall förblifva vid de författningar, stadgar och lagar, som i denna fråga nu äro gällande, och således, att ingen lagstiftning sedan behöfver äga rum, emedan två Stånd stannat emot två och derigenom förklarat, att man vill blifva qvar vid hvad som förut stadgadt är.
Vill man söka att tolka grundlagen efter sin ordalydelse, må man då slå upp 75 Jin Riksd.- Ordn. och läsa de sista tre raderna, hvilka innehålla, att en sådan fråga, som denna, som är af natur att kunna förfalla, sedan två Stånd stannat emot två, skall förfalla, och att det skall förblifva vid hvad som tillförene stadgadt varit, utan att frågan må kunna vid samma riksdag ånyo upptagas.
Således kan intet beslut derom vidare fattas, och följaktligen kan frågan ej till förstärkt StatsUtsk. hänvisas.
Ehuru det visserligen torde vara öfverflödigt att underrätta R. o. Ad. örn innehållet af 8g §:n Reg.F:n, så har jag dock i anledn. af Frih.
Sprengtporten förmodan att grundlagarnc ej innehålla något om ad mini - Den i3 Januari e. ra. minislraliva ärenden, trott mig böra fästa Frihtns tippmärksamliet på, att denna §, sorn Frih. ansett för purt ekonomisk, likväl lörer inrättningar af alla slag, och således naturligtvis alla administrativa ärenden inom samhället.
Dessa äro alla af beskaffenhet, att vara föremål för R.
St;s pröfning och beslut; men äro också af beskaffenhet att förfalla, då två Stånd stannat emot två, och att alla måste anmälas hos K. M. i önskningsväg, roen ej annorlunda.
— Efter jag har ordet, så får jag, i afseende på hvad Gr.
Frölich behagat anföra, förklara, att de der s. k. 1809 års män, hvilka deltagit i grundlagarnas stiftande, ej äro bland dem, som önska förtyda de lagar, hvilka blifvit antagna till Svenska folkets efterrättelse, ulan som bålla sig till deras ordalydelse, och som i hvarje läll strida emot alla försök till öfverträdelse deraf.
Jag förnyar min begäran om R. o. Ad:s ogillande af de af StatsUlsk. i detta fall framställda propositioner.
Hr von Hartmansdorff liar fästat sig vid ett uttryck i mitt förra yttrande, nemi. då jag sade: om förslaget antages, kommer det att hafva den och den verkan på statsreglertn.
Jag tror att denna fråga, äfven roed antagande af ordet örn, äger fullkomlig likhet med åtskilliga stalsiegler:s-frågor, som finnas upptagna i K.
M;s nåd, propus. 0111 statsverkets tillstånd oell behof; ty o m dessa icke af R.
St. bifallas, så komma de ej att inverka på statsregleringen.
Hr von Hartmansdorff har äfven yttrat, att votering öfver denna fråga ej skulle kunna äga rum, derföre att deri ena af voterings-propositionerna rörer en förändring i indelningsverket.
I detta afseende får jag fästa herrarne* uppmärksamhet derpå, att 80 §:n Reg.Ftn epdast innehåller, att till dylika förändringar fordras Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, men detta hindrar ingalunda, i den händelse förändringen inverkar på statsreglertn, att 69 §:n Reg.Ftn tillämpas, då tvänne Stånd stanna emot två, för att tillvägabringa ett R.
St:s beslut, hvarå K.
M:s nåd. sanction sedermera kan löija.
Såvida j ig fattat Frih.
Cederströms sisla argumentation, så innefattade den hufvudsakligen, att R.
St. bevilja anslag till inrättningar af alla slag, och inrättningar af alla slag tillhöra den ekonomiska lagstiftningen, ergo äro alla anslagsfrågor af ekonomisk beskaffenhet.
Jag kan ej fullkomligt instämma i den argu» mentation, som den värde ledamoten sålunda framställt.
O111 ej
Hr Lelreåi är tillfredsställd med de skäl eller de exempel, som jag framdragit, så får jag anmärka, att någon riksstat för den blifvande statsreglenn ännu ej är af R.
St. 19 H. 16 122 Den i3 Januari «. m. anlagen, och alt StatsUtsk. liar alt dertill göra åtskilliga tillägg, som det hittills varit förhindradl all fullborda.
Alt åberopa den 7-5 §;n Riksd.Ordn., såsom tillämpning identia fråga, och de uttryck, sorn der förekomma, att, nativa Slånd stannat emot två i frågor, som kunna förfalla, desamma också böra förfalla, anser jag ej vara lämpligt, enär 75 §:n just gör ett undantag ifrån statsregler:s-frågor, och det är just den tvisten, som skall afgöras, otti denna fråga är en statsregleringsfråga eller ej.
Det är således ej på denna bevisningsgrund, sorn något kan framställas emot de skäl, hemtade från Reg F:n och ärendets föregående behandling, hvilka blifvit för motsatsen anförda.
Just deruti, att en af StatsUtsk:s egna ledamöter uttalat att frågan huruvida detta mål bör anses för en stalsregler:s-fråga är tvistig, just deri att den efter hans öfvertygelse är tvistig, och efter vår lanke solklar, ligger, såsom jag tror, ett tydligt bevis, att StatsUtsk. ej bort till R.
St. öfverlemna ifrågavar. votens-propos., såsom vore den alldeles gifvet en statsiegleringsfråga.
Mig synes likasom Frih.
Sprengtporten, att hvad som egentligen bär omtvistas, är, huruvida denna fråga är en fråga, som rörer stalsregleringen, eller en, som rörer indelningsverket.
StatsUtsk., som varit af den förra åsigten, har i conseqvens dermed föreslagit R.
St. alt i förstärkt StatsUtsk. votera öfver frågan.
De, som äro af en annan mening, och anse frågan höra lill indelningsverket, måste också ganska conseqvent bestrida en sådan åsigt, enär de frågor, som böra till indelningsverket, fordra tre Stånds beslut och förfalla då två Slånd stannat emot två.
I min tanke är det tydligen ådagalagdt af de herrar, som försvara StatsUlsk:s åsigt, att frågan verkligen tillhör statsregleringen.
Jag skall således ej längre uppehålla mig härvid, utan blott söka att visa, att den ej tillhör indelningsverket. 8o §:n Reg.F:n stadgar nemi.: ”Krigsmakten lill häst och fot, så väl som båtsmanshållet af rotering och indelning, förblifver vid de med landet och städerna upprättade contracter och indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara, intilldess Konungen och R.
St. finna nödigt någon ändring deruti samfäldt att göra.” Jag hemställer, mine herrar! huruvida här är fråga om att rubba någon del af indelningsverket, d. v. s. contracter, som äro afslulade emellan K. M. och Kronan, å ena sidan, och landet och städerna å den andra sidan.
Här är ej fråga om något annat, än huruvida befälet vid indelta armeen, hvars aflöning alldeles icke beror på contracter emellan Kronan och indelningshafvarne, skola erhålla sin aflöning in natura eller i contanta penningar.
Delta mäste nödvändigt hafva ett omedelbart sammanhang med Statens reglerande.
Föröfrigt har det blifvit anfördt från Reia håll, och Den i3 Januari e. m. särskildt liar en värd talare här bakom mig fästat en stor vigt dervid, alt j5 §:n Riksd.Ordn. föreskrifver, att alla frågor, som kunde lurfälla, ovillkorligen borde förfalla.
Jag hemställer till den varia talaren sjelf, huruvida han skulle varit belåten med tillämpning af denna grundsats, då fråga var t. ex. om förhöjning af lodierna för befälet vid garde3- regttena.
Denna fråga ligger nu i förstärkta StatsUtsk.; roen jag förmodar, att om man yrkat, att i detta fallet Borgareoeh BondeSltns beslut skulle gälla lika myckel, sorn R. o. Adis och Prest<St:s, så skulle den värde talaren ej varit nöjd dermed.
Jag slutar med att förena mig med Frih. Sprengtporten, och anhåller om R. o.
Adis bifall till SlatsUtsk:s betänkande.
Jag trodde verkligen, att jag misstog mig eller misshörde mig, då jag tyckte alt en ledamot af StatsUtsk., Frill.
Sprengtporten, ansåg alt indelningsverket endast rörde förhållandet emellan rotehållare och manskap.
Del står tydligen i 80 Jin: ”contracler och indelningsverk,” hvarom en indelt officer känner ganska väl, att indelningsverket innefattar likaväl befälets löner, som det innefattar contracterna emellan rotehällaren och knekten.
Således får jag högtidligen reservera mig emot en sådan tolkning af 80 §:n, alt R.
St. kunde besluta att sälta indelta armeen utan befäl och blott låta manskapet vara qvar.
Jag tror att hvarken Staten eller befälet skulle vara belåtna dermed; således får jag deremot afgifva min formliga reservation.
Då fråga har uppstått, om detta mål hörer till statsreglering eller indelningsverk, får jag fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet derpå, alt det torde höra till begge delarna.
Det är en statsreglering, sorn uppgjordes af Konung Carl XI, som han kallade indelningsverk.
Här har blifvit taladt om det förhållande, sam äger rum emellan lönlagarne och Staten.
Man har dervid förbisett förhållandet emellan räntegifvare och Slaten.
Deras rätt bör väl dock vara lika bevakad, som löntagares.
Om jag påminner mig rätt, så har StatsUtsk. i sitt betänk, upplåtit ät nuvar. löntagare alt frivilligt ingå på det nya förslaget, eller bibehålla hvad de hafva i indelning Jag tior, att samma lätt äfven bör bevaras ål räntegifvare.
Indelningsverket alett contract emellan Kronan och hemmansegarne örn hvad hemmanet i ränta skall gifva.
Detta contract har Staten redan gillat till sin beskaffenhet, till sitt belopp.
Jag tror ej, att äganderätten i detta fall bör stå så löst, att det beror på en (Iler två röster i förstärkt StatsUtsk. alt förvandla en ränta i något annat, än hvad contractet om indelningsverket stadgar.
Jag skulle t. o. m. tro, alt denna rättighet vore ganska osäker, äfven om tre Stånd och K. M. Den 13 Januari e. m. derom öfverenskomma, ninn att höra dessa räntegifvare.
På denna grund afstyrker jag Utskls betänkande Hr Dalman:
I anleda, af Hr Hnhenhausens yttrande, lager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, all i händelse någon rubbning i indelningsverket, såsom han förmenat, ej kunde ske, utan alt tre Stånd och K.
M. derom vore ense, så beklagar jag ganska myckel, att R.
St. hafva förbisett den omständighet, som nu ägt rum i trettio år, nemi. att K. M., utan att ens höia R.