Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu måste jag taga tillflykt till enda återstående förklaringsgrunden, att någon Achitophel med nog skicklighet att få gehör ibland dem hvilka, sökande en viss sjelfständighet i allmänhet, icke ansågo att Riddarhusets inflytelse skulle äfventyras, om splittring röjdes för ett så opåkalladt ändamål, funnit tillfälle att med sina råd mellankomma och göra den så komplett, som omständigheterna kunde tillåta Vare härmed hur som helst, denna splittring, hvars omedelbara verkan var att många af LandtAdeln återvändt, då de icke kunde finna någon ledning eller ändamål med sin härvaro, kan icke af det mäktigare partiet åberopas hvarken mot motionären af serskildt Utskott eller såsom taktisk nödvändighet, ty det visade sig snart, att under det man inskränkte sin egen verksamhet till att upleta alla föremål för ett sträfvande, att i framtiden vinna formförändringar, höll man sig passiv, som det syntes, för jernvägsfiägans inkräktande supremati.
Men passiviteten observerades snart vara blott skenbar.
Det var klart att rörande hvarje fråga af allmänt intresse, men deruti partiets ledare icke ansågo, för bibehållande af sitt inflytande, nödigt upträda, kunde ett biträdande med några få ord hafva gifvit en annan utgång åt motioner, väckta af personer, stående utom partierna, och onekligen af beskaffenhet att icke böra afslås, emedan de hade lill ändamål att leda lill större, allmän förening 428 Den 2 Maj.
Ständer emellan, således äfven till förkortning af Riksdagen.
Men en enda invändning emot motion, om Slåndens sammankallande på Riddarhuset, var nu nog, under tystnad af partiets ledare, för afslag.
Det högsta som hvarje motion i sådan syftning hittills förmått vinna, har bestått i att upskjuta beslutet derom.
En sålunda upskjuten motion hvilar nu på R. o.
Oviljan emot bifall, förspord inom de öfriga Stånden, har bestämt framkallat tvekan hos dessa sednare att sjelfve fatta beslut, i ovisshet om huru dessa Stånds talare och yttringar skulle, under en sådan ovilja hos Adeln, bemötas.
Jag vill ej bestrida att sagde anledn. till tvekan hos de öfrige Stånden är för det mesta grundlös, eller åtminstone öfverdrifven.
Men då faktum är gifvet, åligger det R. o. Ad. att undanrödja till och med skenet af oviljan.
Det argument, som i synnerhet varit begagnadt till afslag, har varit: »Arnnels för gemensam öfverläggning egenskap af alt kunna allt för mycket utvidgas, så alt öfverläggningarne skulle korttaga för mycken lid.»
Man har onekligen rätt deri, att bäst vore ha enkla föremål, derom discussionen icke gerna kunde gå öfver en viss gräns.
Jag skall vid framställning af min motion iakttaga denna regel; men jag erkänner icke dess absoluta riktighet för att afslå motioner, der discussioner möjligen kunna bli vidlyftiga, ty sådant skulle innefatta en tillintetgörelse af hela den nyss vundna grundlagsformen.
Jag begriper nog att man hade lust yrka ett serskildt regi:te, förut upgjordt innan någon sammankomst kunde äga rum.
Sådant ligger i konseqvensen af vårt olycksaliga formskärerisystem, deri man icke vill lemna rum för de personers urskiljning och takt, som äga alt begagna en gifven frihet, utan vill föreskrifva band äfven derföre.
För närvide tror jag mig dock kunna angifva ett annat skäl, hvarföre det rådande partiet, mer eller mindre likväl gående ärenden åt en högre ledande vilja, äro obenägna för alla preliminära öfverläggningar af alla RiksStånden gemensamt.
Ja, det har blifvit så nära uppenbart, som möjligt vara kan, hvarföre icke serskildta Utsk. hvarken för finans- eller jernvägsfrågorna kunnat tillåtas.
Det visar sig allt mer och mer solklar!, att redan före Riksdagen man haft för afsigt att göra jernvägsfrågan, utom sin öfriga ofvan vidrörde bestämmelse, till en finansfråga.
Det var icke nog att en fråga, till hvars lösning fordrades millir, nödvändigt i sig sjelf måste reklamera en egen stor afdelning i den financiella upgörelsen, den skulle äfven utgöra en ny basis för Svenska finanser derigenom, att dess behandling skulle tvinga till ett inrikes fondsystem.
Det skulle leda mig för långt från det egentliga ämnet för min motion att här ingå i vidare bevisning, än att blott åberopa discussionerna på detta rum i anledn. af Hr Gripenstedts anmärknir mot den afträdda styrelsen af RiksgisKont., och jag har beredt mig tillfälle att dertill framdeles återkomma.
Jag vill nu endast tillägga, att det förefaller mig sannolikt att Jedarne af Riddarhusets majoritet (den majoritet nemi., som tillsatt StatsUtkis personal från detta
Stånd och af hvilken utmärkta personer upträdde såsom försvarande sig sjelfva emot Hr Gripenstedt, då han D en 2 Maj. 429 för Regeringens räkning gjorde anmärkmne) lika väl sorn jag, fastän långt förut, genomskådat planen att tvinga oss till ett inrikes fondsystem och att, om de än tvekat att lägga grunden dertill såsom Fullmäktige, så hafva de dock befordrat samma plan genom StatsUtsk. såsom redskap.
Det blir vidare klart, under nämnde förutsättning, att allt hvad som möjligen kunde komma under namn af finansfråga — således all fråga om reform i bank- och penninge-väsendet —- skulle utestängas, så att StatsUtsk. ensamt finge ostördt och, medelst jernvägsfrågan, fullfölja äfven planen till fondsystemets antagande
Af dess »val disciplinerade majoritet», på sätt Aftonbladet uttryckt sig, skulle beslut först fattas, hvilka svårligen kunde undgå att bli oöfverstigliga barrierer för RiksStånden i afseende på alla financielia åtgärder hädanefter, således ej allena vid denna Riksdag, utan för alltid.
Derföre skulle jernvägsfrågan framskuffas före statsregleringen; derföre all annan motion af sådan natur, som mina om reform i penningeväsendet, med hån afvisas!!!
Misstänksamhet i statssaker har rätt att gå så långt den kan, och den kan gå längre än min, utan att falla utom kategorien af nödig varsamhet, när den upträder offentligen och motiverad.
Jag stadnar likväl här i afseende på den financielia delen af jernvägsfrågan, endast gifvande tillkänna, att jag derom med största nöje funnit en ledande artikel i Aftonbladet för d. 30 sisth April, som jag nästan skulle vilja underskrifva.
Hvad som nu jag anser vara angelägnast är, att R.
St:r ville ur en riktig synpunkt upfatta hvad dem rätteligen tillkommer såsom representativ Satsmakt i afseende på sträckningen af de s. k. stambanorna.
Det är visserligen obeskrifligt tillfredsställande, att af K.
Propos. N:o 20, sidorna 18 och 19 finna, det K.
M. täckts yttra sådana ordalag, som att högstdensamme »velat för R.
St:r framlägga sina åsigter och förslag i ämnet», äfvensom att »liufvudgrunderna för systemet af K.
M nu öfverlemnades lill R.
St:rs pröfning»; men Ständerna sjelfva böra begripa hur långt deras pröfningsrätt grundlagligen sträcker sig och icke derutöfver, af någon aniedn., söka utvidga sin pröfningsrätt.
Det tillkommer Konungen ensamt att pröfva och besluta om stambanornas sträckning eller lokal, och allt hvad som i Nåder blifvit framlagdt under form af KomitéBelänk., eller slutligt Betänk, afgifvet af Hr Öfverste Erikson (af K.
M. utsedd till, hvad man skulle kunna kalla, serskild Minister för stambans-anläggningarne i Riket), bör icke af R.
St:r anses annorlunda än när ett härad höres öfver anläggning eller omläggning af väg inom dess gränsor.
Att »höras öfver ärendet» är en form som, i afseende på R.
St:r, till fullo blifvit iakttagen; men vårt StatsUtsk. synes vilja inleda oss, genom sitt eget exempel, att punkt för punkt fatta beslut rörande hvarje tum af stambanornas sträckning, förglömmandes, som det synes, att samma Utsk. endast ålåg att sig yttra: huru mycket pengar R.St:r borde tillstgrkas alt anslå, i den händelse K.
M. beslutade alt stambanorna skulle få cn viss upyifven sträckning.
Jag vill icke nu uttömma detta ämne med ytterligare motivering, i samma stund som jag tillkännager afsigt att få ofvan antydda grundsats till föremål för den priliminära öfverläggning af alla fyra KiksStänden här på Riddarhuset, hvilket jag härmed vördsammast ber att få föreslå, så snart underrättelse lemnäs att StatsUtslcs Betänk, blir bordlagdt å viss dag, hvarförinnan den gemensamma öfverläggningen naturligtvis skulle äga rum.
Denna motion torde man icke kunna tillvita felet att sakna en gifven, till ooh med absolut begränsning.
Såsom motiv till fattande af sådant beslut af R. o. Ad., och dess meddelande till de öfriga RiksStånden, ber jag endast att få erinra om den ofantliga besparing af tid, skrifveri och onödiga discussioner, att icke nämna voteringar i förstärkt Utsk., som skulle bli en gifven följd, i händelse Stånden funno sig, under gemensam öfverläggning, öfvertygade om riktigheten af nämnde åsigt, den de sedermera, hvart
Stånd inom sig, kunde efter godtfinnande ställa sig till efterrättelse.
Må det till slut tillåtas mig här nämna, att jag af denna motion lemnat till Ståndets Kansli en afskrift, i händelse någon af våra tidningar eller ledamöter af andra Stånd skulle vilja deraf taga del, i fall ingen tidning finnes villig att in extenso införa densamma.
Företogs till afgörande Sammansatta Lag- samt Allm.
Besv,- o. Ekon.Utsk:s d. 22 och 29 sisth April på bordet lagda Betänk.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge detta Betänk, böra punktvis föredragas.
Ja, men derjemte anmälde sig och yttrade Frih. Raab, Adam Christian:
Det var just den af Hr Gr. o.
Landtm, framställda frågan om R. o. Ad. ville att Betänk:t skulle punktvis föredragas, som föranledde mig att begära ordet.
Betänk:t innehåller visserligen många frågor, men om R. o. Ad. biföll eller afslog en eller annan af dem, så skulle den kunna lägga hinder i vägen för ändamålsenligheten af det beslut som jag skulle vilja yrka, nemi. återremiss af det hela.
Jag får derföre hemställa om icke Betänk, kunde föredragas i sin helhet; sedan kunde man ju, om någon så önskade, fatta beslut om hvar punkt för sig.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade i anledn. häraf, att då det i alla händelser komme att stå hvarje ledamot fritt att yrka särskild propos. å hvarje punkt, något hinder ej förekom för upläsning af och öfverläggning om Betänlct i dess helhet.
Det är visserligen möjligt att åtskil liga af de ämnen, som i Betänk:t vidröras, under discussionen t)en 2 Maj. 431 kunna komma att samfäldt behandlas, så att man under discussionen öfver en punkt vidrör de följande, men jag tror i allt fall att mera redighet skulle vinnas, om en och annan fråga först afgjordes, såsom t. ex. första punkten i Betänk:t, hvilken handlar om
Statens öfvertagande af väghållningsskyldigbelen.
Huru allmän Frih.
Raab än vill hålla discussionen, så får väl
Hr Frib:n medgifva att denna fråga först bör afgöras innan man vidrör de följande punkterne, som handla: om »väghållnings-skyldighetens skiljande från jordbruket, med åläggande för häradets eller tingslagets samtlige innevånare att i samma onus deltaga; om »att väghållnings-skyldigheten skulle fortfarande hvila på jorden, men att till denna skyldighets fullgörande skulle bidraga: bruk, vattenverk och fabriker, samt att städer och köpingar, så långt deras egor räcka, skulle underhålla deröfver gående vägar»; samt om »väg-underhållels bestridande genom upbärande af väg-afgifter.»
Dessa frågor synas mig verkligen vara så skiljda från hvarandra att do lämpligen böra behandlas hvar för sig.
Om likväl en ledamot vill under discussionen öfver en fråga äfven belysa de öfriga, så kan detta icke förvägras honom, men på det att discussionen icke måtte blifva alltför kringsväfvande, så bör man företrädesvis hålla sig till den punkt, som blifvit föredragen.
Att nu upläsa hela Betänk:t skulle ej tjena till annat än att döda en halftimma, derföre får jag föreslå att som vanligt endast besluten öfver hvarje fråga upläses.
Visserligen är det bäst att Botänk:t punktvis föredrages, om man afser att få det afgjordt så fort som möjligt, men jag tror att man derigenom skulle öfverhoppa något, som äfven kan förtjena att vidröras.
Utsk. har grupperat de i detta ämne väckta motioner under fyra klasser, och en af dessa klasser handlar om väghållnings-skyldighetens skiljande från jordbruket, med åläggande för häradets eller tingslagets samtlige innevånare, att i samma onus deltaga, men Utsk. har icke under någon af dessa klasser uptagit en punkt i Hr von Seths motion, som handlar om att alla vägarbeten fortfarande skulle hvila på jorden, men att de skulle utgöras genom entreprenad och att tiden för entreprenaden, hvad underhållet beträffade, bestämdes, på vissa år.
Utsk. har likväl icke holt och hållet förbisett frågan om entreprenad, då det föreslår att en sådan borde föregå rättigheten till vägpenningars uptagande, och afgifvit sin mening om de vilkor, under hvilka arbets-skyldigheten skulle förändras från sitt närvar:de skick till entreprenad.
Hr von Seths förslag att väghållnings-skyldigheten måtte fördelas på socknens eller häradets alla väghållningsskyldiga jordbrukare, synes mig vara den rättaste utväg som under nuvar:de förhållanden kan utfinnas.
Nu då det är fråga om inrättande af jernvägar, måste man betänka att i grannskapet af dessa kan genom foror och skjuts upkomma så stor trafik, att de få närboende jordbrukare, som hafva väghållnings-skyldigheten på denna väg, som är i närheten af en station, genom denna skyldighets fullgörande hotas med ruin.
Då upstår frågan huruvida 432 Den 2
Msj. de icke kunna hafva rättighet att få detta onus fördeladt på öfriga jordbrukare inom kommunen, socknen, häradet eller länet, och billigheten talar för denna åsigt.
Om t. ex. en jernväg anlades i en viss trakt, så kan man antaga att samtlige de inom ett visst afstånd från jernvägen belägna egendomarne hade fördel af densamma, men större delen af dessa jordägare kunde hafva sina väglotter åt ett annat håll, och då erhöllo de förre en fördel utan motsvarande skyldighet; hvaremot de sednare belastades med bördor, som vida öfvervägde fördelen af jernvägens begagnande för deras transporter, helst om de sjelfve bodde långt derifrån.
Jag skulle derföre tro att en återremiss icke vore otjenlig och dervid borde bifogas en önskan att [Jlsk. ville utlåta sig öfver denna fråga, hvilken, enl. min tanka, blifvit öfverhoppad i Betänlot.
Man kan ännu icke på lång tid antaga såsom grundsats att vägbållnings-skyldigbeten bör skiljas från jordbruket: ty i denna som i många andra frågor kan den rigtiga invändningen göras att egendomarne hafva af do nuvar:de innehafvarne blifvit ärfda eller köpta med de skyldigheter, som f. n. åligga dem.
Men det hindrar icke att billigheten kan fordra att om de onera som sedan gammalt ålegat jorden, genom nya inrättningar blifva mångdubblade, så bör någon ersättning lemnäs.
Utsk. har i sitt förslag om rättighet till vägpenningars uptagande gått en medelväg, då Utsk. icke velat inlåta sig i vidare organisations-förslag.
Jag tror likväl att, på sätt Gr.
Sparre anmärkt, vägpenningarne efter afdrag af upbörds-kostnaden, flerestädes skola lenina föga öfverskott.
Emellertid kan icke denna fråga som jag nu vidrört, komma under behandling om Belänkit punktvis föredrages.
Jag har derföre begagnat mig af tillfallet att på förhand yttra mina åsigter, och jag får tillika hemställa, huruvida icke det nyanförda må föranleda till återremiss.
Enligt min tanka borde väghållnings-skyldigbeten delas på det sätt att såsom hufvudgrundsats antogs jordbrukarens skyldighet att underhålla väg genom sitt land för de transporter och vägfarande som dels tillhöra jordbruket sjelf, dels äga rum för Statens räkning.
Men om i följd af andra omständigheter, såsom nya näringars upspringande, antalet af vägfarande ökas och varor komma att forslas långt utöfver delta förhållande, så böra antingen de vägfarande eller Staten bidraga till det ökade underhåll som i följd deraf erfordras.
Jag har föreställt mig att man skulle kunna göra åtminstone de större vägarne i vårt land lika goda som de äro i det öfriga Europa.
Redan för 12 år sedan, vid 1844—1845 årens Riksdag tog jag mig friheten att väcka motion om införandet af förbättrade kommunikations-anstalter genom att medelst premier upmuntra till anläggande af chausseer och macadamiserade vägar.
Derefter skulle vägafgifter få upbäras på de ställen, der sådana chausseer voro anlagda.
Jag föreslog att R.
St:r skulle ingå til] K.
M. med en underd. anhållan det K.
M. täcktes nedsätta en Komité för utarbetande af ett mera fullständigt förslag ang:de väghållningens besörjande genom kommunernes försorg emot bidrag af de enskilde, och att i sammanhang dermed åstadkomma chausseer på de större vägarne.
— Stats- samt Allm. Besv.- Den 2 Maj. 433 Besv.- och Ekon.Utsk. vid den Riksdagen hade godheten att gifva min motion en »mention honorabie», men afstyrkte den likväl, under förebärande att man icke kunde vinna något dermed.
En omständighet som gjorde alt frågan vid den Riksdagen föll var ock att då för första gången fråga väcktes om jernvägars införande i vårt land, och man fruktade att den kostnad, som skulle upstå genom att gifva fullföljd åt ett förslag om chausséers byggande, skulle lägga hinder i vägen för jernvägs-förslaget, ehuru små proportioner detta då hade i jemförelse med de gigantiska som det sedan erhållit.
Jag har endast uptaget R. o. Adis tid för att antyda hvad jag ansar vara nödvändigt för framtiden, så vida man vill förbättra landsvägarne i Sverige, som för 60 å 70 år sedan hade bättre vägar än något land i Europa, men nu har nära nog de sämsta, om man nemi. endast räknar de större vägarne och ser på det stationära skick hvari väghållningen hos oss befinner sig samt huru en stor del vägar höst- och vårtiden äro beskaffade, och å den andra sidan tager i betraktande den omsorg som i andra stater på det sednaste halfva seklet egnats åt denna angelägenhet.
Det blir nödvändigt att lindra skjuts-besväret och för sådant ändamål måste man på de större genomfarterna anlägga jernvägar eller chausséer, och införa lämpliga postinrättningar.
F. n. är dock detta sednare omöjligt, ty allmogens små hästar kunna icke, så dåliga som våra vägar äro höst- och vårtiden, draga så stora vagnar som postvagnarne i andra länder äro, och som de behöfva vara.
Såsom jag nyss nämnde så skulle flera anlednir kunna finnas till att återremittera Betänkit, ehuru jag ingalunda ogillar dess syftemål.
Landtm, anhöll att, då frågan om föredragningssättet ännu var oafgjord, de ledamöter hvilka anmält sig och nu skulle blifva upropade, behagade inskränka sina yttranden till hvad som endast angick föredragnings-sättet, på det att frågan derom måtte blifva afgjord, innan discussionen börjades om hufvudsaken.
Jag skall nogsamt ställa mig Hr Gr. o. Landtmis önskan till efterrättelse, och får derföre blott hemställa till Frih.
Raab och Hr Hjerta, om icke den omständigheten att vi under discussionen om formen kommit så långt in i saken som Hr Hjerta bevisar att man vid discussionen öfver hvarje särskild punkt mycket väl kan yttra sig om frågan i dess allmänhet.
Jag hemställer om icke allt hvad Hr Hjerta yttrat, egentligen afser 2:dra ounkten i Betänkit, hvilken handlar om väghållnings-skyldighetens skiljande från jordbruket.
Derföre är det förmodligen med afseende på denna punkt som Hr Hjerta yrkat återremiss, ty första punkten handlar om Statens öfvortagande af väghållnings-skyldigheten, hvilket Ulsk. afstyrker, och häruti lär väl i allmänhet ingen här vara af olika tanka med Utsk.
För den händelse att en återremiss kommer att äga rum, är det nödvändigt att Utsk. får veta om i en eller annan punkt Utskis åsigter äro delade af Ståndet, på det V H. 28 I) en 2 Maj.
Utsk. icke må tvingas att arbeta på en väg som representationen ogillar.
Då nu de här upställda 4 punkterna anvisa olika utvägar att komma till det mål man åsyftar, nemi. lättning i väghållningsskyldigheten eller dess jemnare fördelning, så hemställer jag om det icke är lämpligast att företaga hvar punkt för sig och till Utsk. återremittera de punkter, der Utslcs åsigter icke af Ståndet gillas.
Enl. min tanka bör man derföre först afgöra frågan om Statens öfverlagande af v8gha 11 nings-skyldigheten, och derefter företaga den 2:dra punkten, då Hr Hjerta blir i tillfälle att göra sina åsigter gällande och påyrka en återremiss af denna punkt.
Det förefaller mig icke underligt att R. o. Ad. är villrådig om sättet att behandla detta Betänk., ty det är upställdt på ett mycket ovanligt sätt.
Första punkten handlar om Statens öfvertagande af väghåi In i n gs-sk yld ig heten, andra punkten handlar om den skall bibehållas vid jordbruket eller fördelas på kommunens samtlige innevånare, den tredje om väghällnings-sky 1 digheten fortfarande skulle hvila på jorden men ock läggas på bruk, vattenverk etc.
Alla dessa punkter har Utsk. afstyrkt, men antagit den fjerde, som föreslår vägunderhållets bestridande genom upbärande af väg-afgifter.
I st. f. att följa det gamla sättet att först afstå hvad man af andras förslag gillar och sedan framlägga sitt eget, har Utsk. som sagdt är först indelat motionerne i 4 hufvud-kathegorier, hvilka dock hafva det felet att icke fullständigt omfatta hvad motionärerne framställt, och af dessa bifalla endast hvad inom den sista innebålles, hvarigenom alltsammans blifvit hoprördt i st. f utredt och åtskilligt af hvad motionerne framställt lemnadt obesvaradt.
Äfven har Utsk. till det yttre icke iakttagit den vanliga formen att sätta sitt förslag något inom margen.
Att under öfverläggning i saken följa denna oregelbundenhet i upställningen, måste jag i likhet med Frih. Raab och Hr Hjerta anse medföra trassel, som bäst undvikes genom att föredraga Betänlct i sin helhet.
Emellertid för att icke vara i okunnighet om huru frågan i de öfriga Stånden blifvit behandlad, får jag anhålla att Hr Riddar!).Sekret, derom täcktes lemna uplysning.
Efter min upfaltning är det nu ifrågav:de Betänk:t så upställdt att svårligen någon enda punkt kan undgå att blifva återremitterad.
Betänlct föredrages punktvis blir det mycket förr afgjordt; ty annars kan discussionen blifva så lång att vi få stanna här en del af natten.
För att komma till ett resultat i denna sak, så anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. på att Betänk:t punktvis föredrages.
Att jag icke på något sätt velat tvinga R. o. Ad. gå in på förslaget om vägpengar, det torde vara tydligt deraf att jag reserverat mig mot denna punkt.
Hr Ribbing har vidare klagat öfver upställningen af Betänk:t.
Det är Hr Ribbing* åsigt; jag åter anser upställningen vara lämplig, ehuru Den 2 Maj. 435 jag deri kan hafva orätt.
Ilvad åter angår den omständigheten att raderna icke äro dragna inom margen, så är det redan genom en rättelse anmärkt.
Det är icke mitt fel, ty jag har icke läst korrekturet, utan det faller boktryckaren till last.
Jag vill oändligt gerna rätta mig efter de Hrr som vilja att Betänk:t punktvis föredrages, men jag måste bekänna att jag icke vet till hvilken af de upställda punkterna som det of mig påpekade mom:t skall höra; ty den hör icke, som Gr.
Sparre sade under 2:dra punkten, hvilken handlar om väghå 11 nings-sky 1- dighetens skiljande från jordbruket, med åläggande för häradets eller tingslagets samtlige innevånare att i samma onus deltaga.
Det är i allmänhet ganska farligt att vidröra formerna, ty det går ofta såsom nu, att man kommer in uti en lång discussion öfver en sådan fråga.
Orsaken hvarföre jag yrkat att Betänlct måtte föredragas i sin helhet är den, att jag fruktat att, på sätt Hr Hjerta yttrade, man genom bifall till en punkt kunde afklippa för sig möjligheten att uptaga en och annan fråga, sorn icke är uptagen i Betänlct.
Man äger likväl rättighet att redan vid första punkten yttra sig öfver alltsamman, och derföre är det af mindre vigt, på hvad sätt R. o. Ad. beslutar att discutera denna fråga.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o.
Ad. ansåge ifrågav:de Betänk, böra punktvis föredragas, ropades starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå llr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg