Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror att representantkallet innefattar, icke allenast en rättighet, utan äfven en skyldighet, att med deras rätta namn stämpla sådana handlingar, äfven 0111 de komma från aktningsvärda personer i öfrigt, då det synbarligen är tydligt, att de som egentligen tillställa dem, om också icke Den 8 Maj f. ra. 45 alla sorn deltagil deruti, förbisett det moraliska i fÖihållandet.
Jag anser åtminstone det vara en stygg vana, alt icke gifva hvarje sak sitt rätta namn, och att i det fallet någonsin fördölja det omdöme, hvartill man anser sig berättigad och som man tror sig för sin egen person kunna, när och hvar som helst, försvara.
Men oin man deremot skulle ingå i en granskning af dessa personers moralitet i allmänhet, då hade man visserligen mycket orätt.
Det ar distinclionen emellan dessa båda frågor, som jag tror att Gr. Löwenhjelm förbisett.
Att jag för det närvar, skulle ingå i några vidlyftigare commentarier af Gr.
Löwenhjelms anförande, tror jag icke all Huset af mig fordrar.
Jag vill endast tillkännagifva, att det factum, jag trodde vara sannt, efter det var mig sagdt of en trovärdig person, en ledamot som jag icke ser här närvar., men som jag hoppas vid ett annat tillfälle erkänna vara min sagesman, nemi., att en person, som var antecknad på listan, skall hafva utstmkit sitt namn och gått från bolaget, då han fått vela bolagets förhållande; detta är ett factum, som jag här omnämnt och som jag trodde vara sannt; jag nämnde likväl icke något namn, det rör icke mig; men då Aftonbladets redaction utsatt delta namn, måsle jag väl tro att saken har någon anledn. af riktighet.
Att jag skulle hafva yttrat mig med bitterhet i denna sak, såsom Gr.
Löwenhjelm förebrått mig, är något sorn jag vill hänskjuta till prot., sådant som det framdeles kommer att få visa sig när det blir justeradt, och som jag nu pA förhand får förklara att jag ej ämnar vidröra, utan får det vara godkändt sådant som notarierne detsamma uppsätta.
Jag slutar med att förklara, alt då Gr. Löwenhjelm sagt, det han hoppas att opinionen om Trollhätte slussverks bolag snart skall vinna en bättre riktning derigenom alt slussarna snart komma att öppnas, så skulle jag anse, att det vöre vida mera inverkande på opinionen, örn nämnda bolag förklarade sig skyldigt att efterlefva den förbindelse, som jemväl blifvit detsamma ålagd, att ställa sig i afseende på taxans nedsättning under Konungens nåd. pröfning.
Det var egentligen derföre att detta bolag fått undanrödja en sådan förbindelse, hvars fullgörande likväl bort vara dess skyldighet, det var för dess inverkan på trafiken i en hel landsort och för evärdeliga tider, som jag ansåg mig skyldig alt göra dessa anmärkntr i sak, och om någon rättelse i den delen kommer att äga rum, så tror jag att opinionen skall lugna sig, och då får jag förklara, att jag i sådant afseende alldeles icke skall afundas bolaget och de personer, som tillhöra detsamma, den stora vinst, de deraf hafva.
Jag hade visserligen icke ämnat att förlänga öfverläggningen i detta ämne, men de sista ord, sorn blifvit yttrade af Gr.
Frölich, hafva föranledt mig att göra ett tillägg, som jag icke kunde göra då frågan i förra plenum förevar, emedan jag då icke kände förhål - 46 Den 8 Maj f. ra. landet.
Jag tog för afgjordt, att den uppgift var riktig, som Gr.
Frö|ich då gaf, att det gamla bolaget var skyldigt att underkasta sig Konungens godtycke i afseende på taxan.
Jag satte icke i fråga riktigheten i det fallet; men jag har sedan låst Konungens nåd. privilegium af den i3 December 1793.
Det innehåller i 10 §:n:
"Vi hafva särskildt i nåder fastställt så väl den taxa, hvarefter bolaget äger att uppbära slussafgiflerna, som ock de regler, hvilka böra tjena bolaget till efterrättelse;" men hvarken i denna taxa eller i privilegium finnes ett enda ord, hvarigenom Konungen förbehållit sig rättigheten att kunna förändra hvad Konungen i afseende på taxan bestämt och gifvit åt det bolag, som då skulle bildas.
Detta anser jag mig nu hafva bort anföra, efter ämnet kommit på tal.
Då Hr Rosenblad anser tillfället lämp ligt, i anledn. af en debatt emellan Gr. Löwenhjelm och mig, som icke egentligen rörer saken, att få gifva mig dementi, så får jag i afseende på taxan erinra, att just det förhållandet, att Konungen bestämmer taxan och att blott Konungen fått sig genom privilegium gifven rättigheten att bestämma den, visar ett skiljaktigt förhållande emot det nyare bolaget, hvilket förbehållit sig att icke Konungen skall kunna ändra taxan utan bolagets samtycke.
Att vid alla sådana taxors utfärdande det tillhör och anses tillhöra Konungen att bestämma dem, det trodde jag icke skulle vara den värda ledamoten i Commerce-colkm obekant.
Jag trodde ej heller, att, då han eftersökt 1793 års privilegium, det skulle vara honom obekant, att der verkligen finnes en strof, att Konungen i nåder täcktes vid taxors föreskrifvande icke sätta dem så lågt att icke bolaget mätte dermed kunna utgå.
Deraf har jag trott mig kunna draga den slutföljd, alt Konungen ägt full rättighet att utan bolagets kännedom nedsätta Trollhätte slussverks afgifter, likasom flan flera gånger höjt dem på bolagets begäran, utan att sådant behöfde särskildt bestämmas, då det verkligen hörde till Konungens jus majestaticum.
Att bolaget genom ett särskildt contract förbehållit sig uteslutande utöfningen af delta jus majestaticum, är hvad jag anser såsom det hufvudsakligaste felet.
Upplästes K.
M:s nyss ankomna nåd. propos. till R.
St. ang:de villkoren för nedläggandet af Norrtelje gevärsfactori, gifven Stockholms slott den 27 April lBji Remitterades till StalsUtskotlet.
Föredrogs ånyo Stat&Utskts den 28 sisth April och den 5 dennes på bordet lagda mera.
N:o nled förslag lill ny instruclion för R.
St:s revisorer öfver riksgäldsverket.
Jag har egentligen icke mera än en anmärkn. att göra, nemi. vid moni. litt.
e i 1 D e u 8 Maj f. ra. 47 §:n.
Der står nemi.
: "att dessutom till laga beifran af vederbör. befordra så beskaffade förseelser af fullmäktige eller contorets embets- oell tjenstemän, att revisorerne anse åtal i anledn. deraf böra ofördröjligen anställas.”
Jag tror icke detta vara tjenligt.
Revisorerne äro icke så qvalificerade, alt de kunna om ett laga åtal förordna, men väl kunna revisorerne pröfva föreskrifter oell vid jemförelsen mellan dem oell handlingssättet finna att fel äro begångna af beskaffenhet att af R.
St. böra beifra*, i hvilket fall handlingarne böra af revisorerna till R.
Just.ombudsman öfverlemnas, som äger att lag oell författningar likmätigt dermed förfara.
Det skulle eljest kunna bända, att revisorerne för sådana beslut kunde komma att stanna i ett betänkligt reconventionsansvar, hvilket icke kunde bända om handlingarna öfverlemnades till Just.ombudsmannen.
Jag hemställer, om icke, till följd af denna anmärkn., mom. bör undergå lättelse och betänk, således återremitteras.
Det är gifvet, att vid uppgörandet af ett dylikt förslag kunna alltid olika åsigter uppkomma i fråga om föreskrifternas beskaffenhet.
Ifall R. o. Ad. skulle vilja besluta en återremiss, vill jag visst icke sätta mig emot densamma; dock nödgas jag förklara, att jag icke finner Frih.
Cederströms anmärkn. af den vigt, att den bör föranleda till en sådan, och jag vågar derföre anhålla om propos. till bifall å memorialet.
StatsUlsk:s mern.
N:o 49^ blef derefter af R. o. Ad. bifallet.
Likaledes föredrogs ånyo StatsUtsk:s den 28 sistI.
April och den 5 dennes på bordet lagda mern.
N:o 494) nle(J förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande i:a afdeln:n af det vid sista riksdag för Riksg.cont. utfärdade reglemente.
Hr von Hartmansdorff, Au g.: 18 §:n af det före slagna reglementet slutar med följande föreskrift: — —; ”ägande fullmäktige att, om så nödigt pröfvas, utsätta betalningen på terminer, lämpade efter contorets tillgångar, äfvensom att å fordringens belopp utfärda obligationer med ränta, hvilken dock ej får öfverstiga 4 p>'°c. om året.”
Det ifrågavar. stadgandet är icke nytt, utan qvarstår från det förut gällande reglementet; men jag ville vördsamt hemställa till R. o. Ad., om det icke borde för framtiden uteslutas.
När en fordringsägare genom laga kraftvunnen dom fått sin fordran godkänd, så är enskild gäldenär skyldig att honom betala, utan rättighet alt sjelf få bestämma betalningsterminer och öfriga villkor, eller att få utsätta under tiden en ränta, som är lägre än den i lag bestämda.
Är det då billigt att Slaten skall förbehålla sig en rättighet, sorn ingen enskild medborgare äger, alt nemi. bestämma, 43 Den 8 Maj f. m. när Staten vill betala, och att utsätta en lägre ränta än den som vanligen gäller man och man emellan.
Ett sådant förhållande häntyder på den tid, då Riksg.cout. upprättades, när Riket efter Carl XU:s olyckliga krig var i del utarmade skick, att ett sådant förbehåll som det ifrågavar. var nödvändigt; men att bibehålla det nu, då Riksg.cout. har mera penningar än att man vet hvartill del skall använda dem, anser jag olämpligt och obilligt.
Detta förbehåll är opassande för hvar och en , ännu mera för Staten.
Under den tid jag hade den äran att vara fullmäktig i Riksg.cout., inträffade det, att en kronofordran, som var öfver 100 år gammal, härrörande från Carl XII:s tid, ändtligen hlef fastställd till betalning.
Om således en borgenär fått vänta öfver 100 år på beslut angtde sin betalning, är del ej höjden af obillighet alt derutöfver fördröja betalningsterminerna och godtgörande! af hans rättmätiga anspråk?
Jag anhåller att detta tillstyrkande måtte uteslutas och att betänk, följaktligen mätte återremitteras.
Hvad sjelfva redactionen beträffar, så finner jag densamma, ehuru något moderniserad, dock mindre god än den gamla, bland annat harUtsk. förändrat benämningen ”riksskuld” till ”Svenska Statens skuld.”
Meningen är visserligen densamma, men då det embetsverk, som äger att sig dermed befatta, heter Riksg.cout. och detta namn icke kan ändras utan genom förslag från Const.Utsk., så synes mig alt man kunnat låta den gamla benämningen qvarstå.
På ett annat ställe bar Utsk. gjort en förändring, som kan tjena till bevis på den anda, som inom Utsk. är rådande. 1 3 §:n nemi., der det talas om den summa af 300,000 r:dr, som Riksg.cont. bar att årligen utbetala till II.
M. Konungen eller Dess arfvingar, stod förut och Dess höga arfvingar.
Men Utsk. har funnit nödigt att utesluta ordet ”höga.” I 7 §:n börjar en mening sålunda: ”Varande det innehafvare af mindre riksg.sedlar, som blifvit casserade på grund af de vid 1828—i83o årens riksdag i detta afseende meddelade föreskrifter, obetaget” etc.
I det gamla reglementets 11 § är Svenskan bättre, ty der heter det: att hvarje innehafvare skall äga öppen rättighet etc.
Om man vill omskrifva, så borde det väl heta: hvarje innehafvare af mindre riksg.sedlarärdet o betaget etc.
Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med att uppräkna ännu Rera redactionsfel.
De kunna vara mer eller mindre likgilltiga; men jag tror, att då man icke vill tillåta det gamla att vara oförändradt, så borde man åtminstone göra omskrifningarna med noggrannare och skickligare hand, än den, som här begagnats.
Det bar blifvit anmärkt, att Den 8 Maj f. m. 49 att Utslits förslag är mindre väl redigeiadt.
Jag har redan, då frågan var om instructionen för R.
Sits revisorer, yttrat, att jag icke ville ingå i någon tvist i afseende på redactionen af Utsk:s förslag, så mycket mer, som jag anser mig alltför litet dertill vuxen i jemförelse med den värde talare, som gjort anmärkningen.
Jag tror dessutom icke att det är möjligt att så stylisera ett förslag, alt det skulle utesluta alla tillfällen till anmärkn:r, ty det är ganska lätt att uppleta ett och annat ord, hvilket man anser mindre lämpligt, och föreslå ett annat i stället; men om icke dessa ord föranleda otydlighet i sak, så tror jag icke att man vid dem hör fästa någon synnerlig uppmärksamhet.
Den värde talaren har äfven anfört såsom el t bevis på de känslor, som skulle lifva StatsUtsk., att Utsk., i stället för orden "Dess höga arfvingar”, endast begagnat uttrycket "Dess arfvingar."
Jag tror att denna anmärka, snarare är ett bevis på de känslor, som lifva den värde talaren emot StatsUtsk., att alltid hos dess ledamöter söka finna några dolda afsigter.
Jag vill visserligen medgifva, alt det kanske varit mera rojalistiskt att säga "Dess höga arfvingar”, än att endast säga ”Dess arfvingar”; men hvad sjelfva känslan för de personer, som med dessa ord betecknas, beträffar, så tror jag att den är lika stark hos Utsk., som hos den värda talaren.
Vid 18 §:n har det blifvit anmärkt, att Riksg.cont. icke borde hafva rätt att utsätta vissa terminer för betalningen af vederbörligen godkända kronofordringar, äfvensom icke att bestämma någon lägre ränta derå lill dess betalning inträffade, utan att Kronan borde betala på samma sätt som andra gäldenärer.
Jag instämmer visserligen fullkomligt i den åsigt att så borde ske och har ingenting emot om Ståndet skulle vilja sådant besluta; men an!edn:n hvarföre Utsk. föreslagit ett sådant stadgande har varit, dels att det funnits i det förra reglementet, och dels äfven att Utsk. föreställt sig, att i händelse fordringar, som gingo tillhaka looår och ännu längre tid, skulle komma att göras gällonde och blifva till betalning godkända, så kunde kanske Riksg.cont. hafva svårighet att på en gång finna medel till liqviderande af sådana opåräknade utgifter; men om R.
St. skulle anse, att en sådan svårighet icke må finnas, utan att Riksg.cont. skall vara skyldigt att betala när som helst, så har jag visserligen ingenting deremot.
Hr Printzensköld, Garl:
Hr von Hartmansdorff har redan anmärkt, hvad äfven en ledamot inom StatsUtsk. erkänt, att stadgandet i sista punkten af 18 §:n uti det föreslagna reglementet är obilligt; men jag vill för min del tillägga, att det är olagligt, emedan det strider emot de lagar, som K. M. och R.
St. stadfästat, icke blott lör enskilde, 25 H. 7 5o Den 8 Maj f. ra. utan ock för K. BI. och Kronan i sådana fall der Kronan icke ar annat än en enskild part.
Det ligger i sakens natur, alt när en enskild person vunnit en dom mot Kronan, så inåste han ock vara berättigad att få den befordrad till verkställighet.
St. skulle tillåta sig att uti instructionen för sina fullmäktige i Riksg.cont. inlaga ett stadgande, hvaruti den af statsmakterna i allmänhet promulgerade lagen förbises, anser jag i högsta grad olämpligt och innebärande en maktutvidgning för R.
St., tili hvilden de icke äro berättigade.
Jag yrkar att det ifrågavar. stadgandet måtte försvinna.
JX:o 494 klef af R. o. Ad. återremitteradt.
Vid förnyad föredragning af StatsUlskrs den aS sisth April och den 5 dennes på bordet lagda mein.
A:o 495, med förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande y afdeln. af i835 års reglemente för Riksg.cont., Klef samma mera. af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs Const.Utsk:s den 3o sisth April och den 5 dennes på bordet lagda mern.
N:o io5, i anledn. af samtliga RiksSt:ns yttranden öfver Const.Utsk:s mein.
Atis 68 och 85.
Hr von Hartmansdorff, Aug., begärde få veta ora underrättelse ännu ankommit ang:de BondeStrs beslut i anledn. af detta mern., emedan målet svårligen kunde föredragas förr än detta prot.utdr. ankommit.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att ännu ingen underrättelse ankommit rörtde något af de öfriga RiksSt:ns beslut öfver det nu föredragna memorialet.
Hr von Hartmansdorff: Const.Utsk. har på sidan 5 yttrat följande: ”och anhåller Const.Utsk., att BondeSt. måtte, så skyndsamt ske kan, utlåta sig, huruvida det, med de nu af Ulsk., på grund af Ståndets anmärkn:r gjorda, äfvensom med de förut i mein.
N:o 85 föreslagna rättelser uti mern.
N:o 68, till grundlagsenlig behandling antager samma mern. och sålunda äfven godkänner de al Utsk. i nedanskrifna ja-propos. intagna redactioner.” Förr än R. o. Ad. vet huruvida BondeSt. har antagit redactionen i ja-propos:n, kan naturligtvis icke frågan om godkännande af votertspropos:n i det hela, efter mitt förmenande, förekomma; ty då skulle R. o. Ad. blott kunna godkänna den ena hälften af proposm, nemi. den som angår Ståndets eget beslut, hvilket innefattas i nej-propos:n, men deremot icke yttra sig öfver j i-propos:n.
Jag hemställer derföre till Hr Landtm, samt Ståndet, att detta mål måtte få hvila till dess BondeStis prot.utdr. ankommit.
Den 8 M a j f. ra.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att som 49 §tn Riksd.- Ordn. innehölle, alt då en från Utsk. inkommen sak förekomme tredje gången den skall till afgörande företagas, ansåg han icke att detta nu atne gånger förut föredragna mern. från Gonst.Utsk. kunde blifva ytterligare bvilande, utan måste det nu till pröfning företagas.
Skulle R. o. Ad. icke finna, att dess innehåll vore af den beskaffenhet alt det kunde godkännas i sitt närvar, skick, så kunde Ståndet återremittera det, eller också kunde Ståndet antaga det, under villkor att BondeSt, ingår på det förslag, som Utsk. i delta mern. framställt.
Under det att mern. härefter upplästes, hade ankommit ett prot.utdr. från BondeSt. i detta ämne, af innehåll, att Ståndet funnit för godt bifalla de af Utsk. uti mern.
N:o io5 gjorda hemställanden och godkänt voterls-propostna.
Frih. Boye, Ludv., hade inlemnat ett så lydande anförande :
Ater ser jag mig nödsakad att i R. o. Ad:s prot. nedlägga en vördsam protest emot antagande af den propos. till votering i förstärkt Gonst.Utsk., som berörde Utskis mern.
N:o to5 nu framställer; och åberopar jag till grund för denna min protest samma skäl, som jag, den 3o sisth Mars, hade äran andraga i och för den protest jag då gjorde i en alldeles likartad fråga.
All tillämpning af lag förutsätter urskiljning hos den, hvars pligt det är att tillämpningen verkställa; men denna urskiljning synes mig alltför mycket uteblifva, då men tillämpar lagens ord till motsats af dess ändamål.
Stiftarne af våra grundlagar hade till ändamål att gifva säkerhet, icke allenast åt statsmakternes oberoende af hvarandra, utan äfven åt RiksSttns ömsesidiga oberoende; och garantien i sednare afseendet gafs också i i 14 §:n af Reg.Ftn, der en ovillkorlig helgd är RiksSttns privilegier förunnad.
Jag kan sålunda, för min del, icke tillåta mig en sådan tillämpning af 56 och 8i §§:na af Reg.- F:n, som skulle lagstiftarnes mening dermed hafva varit, att, i rak motsats till sitt ändamål, tillika gifva laglighet åt någon utväg, hvarigenom oberoendet till den grad kunde förtrampas, att 3:ne Stånds beslut skulle kunna tillintetgöras af det 4:de.
För mig är det klart, att lagsliftarne, då de velat lemna åt efterkommanderne att förbättra detaljerna af regeringssättet, icke föreställt sig det fall, att man kunde också vilja kullstörta detsamma; men då jag således medgifver en brist i vår grundlag, tror jag derföre icke mig tillständig! att begagna mig deraf på ett sätt som borttager något af hvad grundlagen har för ändamål att bevara.
Vi veta alla, och vårt prot. folden 27 Oct. sisth år vittnar, att R. o.
Ad. aldrig annorlunda frånlrädt sin sjelfskrifna representationsrätt, än i sammanhang med dess beslut, all riksdagsmannavalen skulle ske ståndsvis; men likväl är nu, genom votering i förstärkt 52 Den 8 Maj f. -m. Coust.Utsk., uppoffringen bibehållen, men villkoret borttaget; och man säger oss, att vi icke mera äga någon rätt att vidhålla villkoret.
Genom i laglig ordning fattadt beslut bar R. o. Ad. förklarat det jemkningsförslag, hvarmed Const.Utsk. hade inkommit, icke kunna antagas såsom Ståndets gemensamma mening, att hvila till nästa riksdag, och ett lika omdöme är, genom 2:ne af de andra RiksStms beslut, förkunnadt; men likväl fordrar Utsk. nu, att R. o. Ad. skulle tillåta 3:ne
Stånds beslut blifva föremål för votering i förstärkt Const.Utsk., der utgången så väl kan förutses blifva ett underkufvande af den stora majoritetens vilja och omdöme.
Jag känner min pligt alt respectera andras mening; men jag tror mig icke brista deli, derföre att jag fritager mig från all delaktighet i bifall till ett så beskaffadt förslag, utan deremot anhåller om Hr Frih. och Landtmts propus, till afslag på förevar, mein., samt att i följd deraf mern. må Jäggas till handlingarna.
Sedan R. o. Ad. erhållit kännedom om BondeSt:s godkännande af ja-propos:n, så återstår naturligtvis för oss, efter min tanke, egentl. icke annat än granskning af nej-propos:n, hvilken uttrycker R. o. Ad:s mening; men såsom inledning till både ja- och nejpropos:n, eller till hela omröstningen, har Const.Utsk. yttrat:
"Med denna förklaring, och under förutsättning, att BondeSt. bifaller livad Utsk. här ofvan till Ståndet hemställt, får Utsk., för omröstning i förstärkt Const.Utsk., föreslå nedanstående voter:s-propos.
Den hemställan, som Utsk. åberopar, är af följande innehåll: ”Men då de två förberörda, genom omröstning i förstärkt Const.Utsk. beredda utJåt:n måste i någon form till nästa riksdag hvila, bör Utsk., innan det föreslår nyssnämnda voter;s-propos:r till slutlig jemkning mellan RiksSl.-ns, i anleda, af Utsk:s mern.
N:is 68 och 85 yttrade gemensamma tankar, erinra, att beskaffenheten af ofvannämnda utlåt:n gör det, så länge K.
M. tillåter innevar. riksmötes fortsättning, till en oeftergiflig pligt för Const.Utsk. att, i händelse den här nedan föreslagna nejproposm skulle i förstärkt Const.Utsk. blifva den vinnande, fortfara med utarbetande och inlemnande af förslag till de med ofvannämnda utlåt:n sammanhängande grundlagsförändringar, tilldess RiksSt:n, antingen i sina särskildta plena, eller genom förstärkt Const.Utsk., förenat sig om antagande af ett sådant förslag att lill nästa riksdag hvila.”
Om således Pi. o. Ad. skulle antaga Const.Ulsk:s förslag till voter:spropos. ulan reservation, eller, rättare sagdt, utan den föregående förklaringens afsöndrande, så skulle R. o.
Ad. hafva gifvit en af Utsk. föreslagen instruction för dess sätt att sig förhålla, och denna instruction skulle innefatta ett åliggande för Utsk. att, så länge riksdagen varar, inkomma med nya Den 8 Maj f. m. 53 förslag till representation, intilldess att något lyckades vinna bifall i detta och de öfriga Stånden.
Intet Stånd, och således icke heller samtlige R.
St. tillsammans, uro berättigade att gifva Const.Utsk. några föreskrifter om det sätt, hvarpå Const.Utsk. skall utöfva sina befattningar.
Dess föreskrifter ligga i grundlagarna, och några andia få hvarken Stånden gifva eller Utsktn emottaga.
J.ig hemställer således till R. o. Ad., alt Ståndet måtte, med godkännande af sjelfva voter:spropostn, utesluta inledningen och blott lägga henne till handlingarna.
Hr Lefre'n, Joli.
Jag gillar till alla delar den siste talarens anmärkning i allmänhet, men tror att man borde i fråga om suttet yttra sig något bestämdare än den värde talaren föreslagit.
Jag tror att man borde säga —- "med underkännande af det förbehåll, som Utsk. framställt;’' på det att vårt beslut måtte derigenom undvika att blifva föremål för någon slags advocatur.
Vi hafva under loppet af denna riksdag sett, att denna försigtighet är nödig, och jag hemställer, att man, med underkännande af det prceliminärförbehåll, sorn Const.Utsk. framställt, måtte godkänna voter:s-propos:n.
Jag skulle föreställa mig, alt hvad som här är föremål för R. o. Ad:s beslut, är alt bedomina huruvida voter:s-propos:n är rikligt uppfattad eller icke.
Hvad premisserna beträffar, så kan R. o. Ad. visserligen godkänna eller icke godkänna dem; detta ur alldeles likgiltigt.
De innehålla icke något annat än huru Utsk. uppfattat frågan och sitt åliggande.
Det beror naturligtvis på R. o. Ad. atL äfven besluta om premisserna; men jag skulle för min del tro, att det lämpligaste vore alt besluta öfver hvad som är framstäldt till beslut, och i min tanke är det ingenting annat än volerts-propostn.
Hvad den värde talaren, som sist yttrat sig, anfört, anser jag likväl böra af R. o. Ad. uppfattas på ett annat sätt än han velat framställa det.
Han har anmärkt, att i Const.Utsk:s premisser icke läge någon conclusion; men det är likväl verkligen så.
Jag vet icke hvarför Utsk. så förfarit, om det icke velat lemna en underrättelse för förstärkta Const.Utsk., eller om det skulle vara för att bereda Stånden på ett nytt steg från Utsk:s sida på sidan om lagen.
Jag åtminstone för min del godkänner icke detta Const.Utsk:s sätt att handla.
Jag underkänner Const.Utsk. all rätt att vidare taga till behandling den stora frågan om representationsförändring, enär den till följe af Const.Utsk:s egen behandling kommit på sidan af all ordning och utom ali bestämd lag för grundlagsförändringsfrågors behandling.