Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i underdånighet göra framställning derom, att Collegiernes befattning med sådane Militiae-boställens utarrenderande, hvaraf arrende-afgiften antingen disponeras af Regementerne, eller af Indelningshafvarne sjelfve uppbäres, må för framtiden upphöra, och deremot öfverlemnas lill en särskild Committé inom hvarje Regemente, bestående af Landshöfdingen, såsom Ordförande, RegementsChefen, en af Regementets OfficersCorps genom val utsedd Fullmägtig och Indelningshafvare!!, såsom Ledamöter,^samt RegemcntsSkrifvaren såsom Protocollsförande, utan att något arfvode för dessa särskilda befattningar må begäras eller utgå.
Då jag, under en tid af nära aderton år, lagt första handen vid nästan alla arrendemål rörande Militiae-boställen, bör med skäl väntas af mig någon sakkännedom deri, hvadan jag således hoppas, alt ett yttrande af mig uti ämnet icke må anses såsom någon åt Utskottens Utlåtande upptänd skärseld, utan såsom ett medborgerlighetens offer på representationens, efter hvad jag förmodar, för denna gången, snart slocknade altare.
Motionären här grundat sitt förslag till förändringen derpå, alt utarrenderingsåtgärden af Kongl. Coilegierne sker med omgång och tidsutdrägt; och detta, samt att EmbelsVerken i Slockholm icke kunna äga Den i8 November f. m. 91 den localkännedom, som de föreslagne Committe'erne skulle besitta, äro, såsom nyss är nämnt, Utskottens skäl för denna befattnings förflyttande på så kallade RegementsCommitteer.
Undersökom nu dessa skäl, och huruvida den föreslagne förändringen är den lämpligaste; eller om några brister vid utarrenderingsbefattningen nu finnas, som icke kunna på något ändamålsenligare sätt undanrödjas, än med tillskapande af några och tjugo Committeer.
Då ett boställe blir till utarrendering ledigt, tillhör det ChefsEmbetet, att hos Krigs- och KammarCollegierne derom göra anmälan.
Då nu, enligt Författningarne, innan arrendeauction utsättes, project till det blifvande arrende-contractet måste upprättas, och förrän det sker, arealen af boställets öppna åkerjord vara af Landtmätare utrönt och uppgifven, samt dess beskaffenhet i allt öfrigt af behörig
Kronobetjent vid skeende undersökning på stället beskrifven, och då arrendeauctionen bör ske ett år före tillträdet, samt kungöras 4 månader förrän den hålles; så inser man lätteligen, att om ett ChefsEmbete till ex. till utarrendering från Midfastan i83i till nästa Midfasta anmäler ett boställe, det icke låter sig göra, att, med iakttagande af förfaltningarnes föreskrift, tillfredsställa en så - 92 Den 18 JV o v t m b e r f. m. dan önskan; och dä kan det väl icke skäligen sättas på Collegiernes långsamhets räkning.
När åter auction är hållen, så bör ChefsEmbetet meddela de Kongl. Collegierne dess yttrande, om och huruvida det gjorde anbudet anses antagligt, eller icke.
Ofta har det handt, att dermed uteblifvit, intilldess erinran derom från KrigsCollegium blifvit gjord.
Bland hindren för utarrenderingeiis skydsamma gång, är ock det ett, som oftast inträffar, att den borgenskrift bjudaren vid auctionen aflemnat, och som af Konungens Befallningshafvande jemte auclions-protocollet insändes, icke äger den fullständighet författningarne påbjuda.
Den måste då till Konungens Befallningshafvande återsändas, och en annan, efter författningarnes föreskrift inrättad, infordras.
Stundom måste derefter KrigsCollegium göra erinran om densammas insändande, innan den inkommer.
Stundom händer ock då, att bjudaren icke kan aflemna erforderlig borgen.
Ny auction blifver då anställd, likasom sådan måste ånyo utlysas, då antingen icke något anbud skett, eller ock ett blifvit gjordt, som för sin ringhets skull icke kunnat antagas.
Den tidsutdrägt, som häraf uppkommer, skall äga rum, hvilken auctorité som helst må hafva befattning med utarrenderingen.
De egentliga hindren för utarrenderingsbefattningens snabbare gång äro efter min Den 18 November f. m. 93 öfvertygelse tvenne, det ena, att 2:ne Collegier äga denna befattning gemensamt, och det andra, att auctionen hålles så väl i Kongl. KrigsCollegium sorn på LandsCancelliet.
Om antingen KrigsCollegium, eller ock KammarCollegium, ensamt besörjde Militiae-boställens utarrenderande, och auctionen hölles endast hos Konungens Befallningshafvande i det Län, der bostället är beläget; så är jag förvissad, att både nödig skyndsamhet med dessa ärenden och den säkerhet och enhet skulle vinnas, som bör förväntas af de Collegiala befattningarna.
Erfarenheten har dessutom visat, att sällan anbud göras vid arrende-auctionerna i KrigsCollegium.
ChefsEmbetet, som då icke behöfde lyssna efter, om och till hvad belopp något anbud der skett, kunde med första post yttra sig öfver det i orten gjorde anbud.
Men sedan jag föreslagit de förbättringar, som enligt min öfvertygelse böra äga rum, återstår att visa de betänkligheter, som förekomma emot de föreslagne Committeernes organiserande.
Det skall naturligtvis blifva för dem ett nytt studium, att lära sig känna alla de författningar, hvilka böra tillämpas vid Boställens utarrenderande.
Omöjligen kunna några och tjugo Committeer behandla dessa ärenden med den ordning och enhet, som g4 Den 18 November f. m. man bör vänta af ett Collegium, hvilket länge haft dermed att syssla, hvars uppmärksamhet beständigt måst deråt riktas, och hvars Embets- och Tjenstemän gråna vid samma platser.
De många göromål, som upptaga LandshöfdingeEmbetet, skola nödvändigt verka, att det anser denna nya befattning för en bisak.
Chefen åter, om han hunnit att förvärfva sig nödig kännedom af sitt Regemente och dess Boställen, är stundom frånvarande, då hans plats fy lies af en RegementsBefälhafvare, som kanske ej hunnit förskaffa sig nödig insigt för dessa ärenden; och Indelningshafvare!! — ofta en 18, 19 års Yngling, ofta en Underofficer, en Mönsterskrifvare, en Trumpetare, en Hofslagare, en Timmerman, en Profoss — hvad kunskap, hvad omdöme, hvad säker urskillning bör man väl af honom vänta uti allmänna ärenders behandling?
Hufvudskälet för dessa Committeers inrättande, hvilket skulle stå qvar, sedan visadt är, att nödig skyndsamhet dem förutan kan åstadkommas, är, att ett Collegium icke kan äga den kännedom af Boställenas beskaffenhet, som Committe'erna.
Men då hvarje Boställe, förrän det till arrende utbjudes, måste vara, såsom ofvan är nämnt, undersökt och beskrifvit af Landtmätare och Kronofogde eller Länsman; så äga Collegierne nödig rättelse för sitt omdöme 0111 hvad i arrende bör kunna erhållas.
Och när dertill kommer, att den lokal-kännedom, som Konungens Be - Den 18 November f. m. 93 fallningshafvande, Regementschef och Indelningshafvare hunna hafva, äfven begagnas genom de utlåtanden de tvenne förstnämnde böra meddela Collegierne öfver det gjorde anbudets antaglighet; så är ingen tvifvel, att ju ett Collegium i Stockholm Iean lika så väl pröfva, om ett gjort anbud bör antagas, som en Committé, så organiserad, som den Utskotten föreslagit.
Af egen erfarenhet vet jag dessutom, att af blotta åskådandet af en egendom, utan speciel kännedom och utan vägledning af Charta och sannfärdig beskrifning, ingalunda kan bedömas dess afkastning.
Och jag är således öfvertygad att Landshöfdingen, RegementsChefen, RegementsOmbudet och Indelnings-hafvaren om alltför få Boställen kunna äga så fullständig lokal-kännedom, att de efter den kunna bedöma deras rätta värde.
Också har det handt, att Konungens Befallningshafvandes yttrande öfver ett gjordt arrende-anbud varit det, att han icke känner Bostället.
Det är nästan alltid andras sägen han har att i det fallet följa.
Att Regementsskrifvaren skulle vara en person vid Committéen, är icke förenligt med hans befattning såsom Uppbördsman och Redogörare.
Regementet’ gifvas också, som ligga uti flere Län.
Han skulle då komma att stundom böra infinna sig på flere LandsContor på en gång, likasom flere Com - / g6
Den 18 November f. m. mitteer för ett sådant Regemente blefvo nödige, då Landshöfdingen skall vara Ordförande.
Beträffande Utskottens förslag, att BoställsArrendatorer, i stället för det nu utgående penninge-arrendet, utöfver det fastställde Spannemålsbeloppet skulle vid tillträdet på en gång erlägga städja i penningar, sorn genom auclionen bestämmes; så instämmer jag uti den Reservation INils Månsson och de öfrige sju Ledamöter af BondeStåndet deremot anmält.
Men jag vill utveckla mina skäl derföre, såsom icke i allt öfverensstämmande med deras.
För ett Boställe, som nu kan gifva 200 R:dr årligen i penninge-arrende, utom Spannemålsafgiften, borde erläggas 4ooo R:dr Brco i städja, om Indelningshafvare!! skulle, efter Utskottens förslag, få hvad honom tillkomma bör.
Det är sannolikt, att ingen på ett mindre Boställe i förhand bortkastar en sådan summa.
Har han den, så nedlägger han den säkert uti egen fastighet eller utlånar den.
Arrendet skulle dessutom blifva honom ganska drygt; ty med hvad sorn erfordras för summans amorterande på 3o år, utgjorde det minst 333^ R:dr.
Indelningshafvaren kunde dock icke få efter Utskottens förslag mer än 200 R:dr, och detta ändock endast med det vilkor, att Committeen finge penningarne genast utlånte mot 5 procents ränta.
Ben i8 November f. m. 97 ta.
Kommo åter penningarne alt ligga ofruktbara, hvilket sannolikt händer, om fullkomlig säkerhet, såsom vid allmänna Cassör erfordras, skall erhållas; så finge Indelningshafvare!! intet.
Är åter Bostället större, och erfordras, för att erhålla ett skäligt arrende, åt Indelningshafvare!! en städjesutama af io å 20,000 R:dr, hvilken aktar sig icke att
Nedlägga den på främmande jord?
Étt annat skäl företer sig ock emot en sådan städjas Uppbärande och förvaltande af Committeen, och det är just det, hvilket Utskotten sjelfve anfört emot BoställsCassans fördelning på Regementerne.
Min öfvertygelse är således, alt så väl Indelningshafvarens som Boställets rätt och bästa kräfva, att med arrendets bestämmande och utgörande bör tillgå såsom hitintills, med den enda förändring, att penninge-arrendet, i stället för vid Midfastan, ej erlägges förrän i October månad.
Det är också redan nog svårt, att få BoställsArrendatorer.
Med de af Utskotten föreslagne vilkor, skulle de troligen alltför sällan erhållas, utan att för mycket minska Indelningshafvarens inkomst.
Jag anhåller vördsamt om återremiss af Utskottens Utlåtande, och att dessa erinringar få åtfölja remissen.
Bestrides återremissen, så begär jag Votering, och att Contra-proposition må blifva till återremiss.
Hans Eoccellence Herr Grefven och 5o IL 7 9»
Den 18 November f. m.
Lan dtMarsh athen hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Stats- och EkonomiUtskottens ifrågavarande
Ropades Ja. k nyo föredrogs StatsUtskottets den 13 dennes under N:o 329 allåtne, och den i3 derpåföljde e. m. på hordet lagde ytterligare Utlåtande, angående LandshöfdingeResidencehuset i Hernösand.
I sammanhang härmed upplästes Välloflige BorgareStåndets
ProtocollsUtdrag af den 16 dennes, af innehåll, att BorgareStåndet bifallit StatsUtskottets nyssnämnde Utlåtande, samt inbjudit de öfrige RiksStånden, att i samma beslut deltaga.
Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, oni Ridderskapet och Adeln behagade förblifva vid dess i detta ämne förut fattade beslut.
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till gillande af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 24 sistlidne Octo - Ben i8 November f. m. 99 her under N:o 164 afgifne, och den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 131 förut meddeldte Betänkande, angående väckt fråga oni undnnrödjande af hinder för enskilte Theatrars inrättande i Stockholm och Rikets öfrige Städer.
Jag anhåller att få veta, huru de andra RiksSlånden afgjort detta Utlåtande.
De andra trenne Stånden hafva bifallit detsamma.
Friherre Cederström_, Jacob: Jag får fråga Herr RiddarhusSecreteraren, om icke RorgareSlåndels bifall är åtföljdt af något vilkor.
Enligt den oflicieia uppgift, som från BorgareStåudels Cancellie erhållits, har BorgareStåndet bifallit Utlåtandet tyst och stilla.
Friherre Royej Ludvig:
Ridderskapet och Adeln har vanligtvis ej plägat taga föreskrifter af de andra Stånden.
Ridderskapet och Adelil torde derföre äfven nu uttala sin egen opinion i ämnet; med ali aktning för de andra Ståndens beslut, tror jag att Riderskapets och Adelns omdöme i denna fråga icke bör anses för det minst upplysta.
So It. j * IOO Den 18 November f. m.
Det är icke alldeles likgiltigt, att Ridderskap pets och Adelns öfvertygelse uttalas, då frågan ar om understödjandet af lagliga rättigheters åtnjutande.
Det är icke eller likgiltigt, att denna öfvertygelse uttalas, då fråga är, om den estheliska anda, alla hyfsade Nationer bemöda sig att utveckla, skall få på Svenska sinnen utöfva all den kraft den förmår, och gå, så långt den kan komma, eller om den skall stängas inom gränsor, hvilka då alltid blifva medelmåttans.
Slutligen är det icke likgiltigt, alt Ridderskapets och Adelns opinion ultryckes, då fråga är, huruvida en Medborgare, som af en gynsam natur blifvit begåfvad med snille att röra och förtjusa i theatraliska föreställningar, skall kunna begagna denna ofta mödosamt utbildade talent till att försörja sig, och måhända äfven hustru och barn, utan att underkasta sig ett större tvång, än man ens vill pålägga utöfvandet af den ringaste handaslöjd.
Man nekar ej, att 60 §.
RegeringsFormen förbjuder alla monopolier; men huru respecteras delta Grundlagsbud, då man bestrider inrättandet af enskildta Theatrar i Hufvudstaden, till förment skydd för den der belinteliga Kongliga Theatern.
Eller kan man neka, att denna Vägran å främmande Theatrars inrättande innefattar ett monopolium, som på andras bekostnad gynnar den Kongl. Theatern?
Månne ej i alla intellectuela företag täflan är det starkaste befordringsmedlet, och förvandlas icke Den i3 November f. ni. ioi nu den Kongl. Theaterns monopolium till ett tvångsmedel för Hufvudstadens innevånare, att nöja sig med de Kongl. Spectaklerne, äfven om de en dag skulle sjunka under medelmåttan?
Man nekar ej näringsidkaren, att föda sig med det yrke han valt, men under sophistiska insinuationer, att Skådespelarens yrke är högre och ädlare, nekar man honom en frihet, som man tillerkänner underordnade classer i Samhället.
Till råga på sophismerne säger man, att den gamla eller Kongliga Theatern icke skulle bära sig, om vid sidan deraf inrättades en ny eller PrivatTheater.
Detta vederlägges likväl lätt genom den enkla erinran, att den gamla Theatern, genom sina större moijenger alltid bör blifva i tillfälle, att behålla företrädet framför den nya, och alt om motsatsen skulle inträffa, Publikens rätt, att för sina penningar njuta det bästa, synes göra den Kongl. Theaterns förlust rättvis och välförtjent.
För mig har anmärkningen, att 2:ne Theatrar ej kunna bära sig i Hufvudsladcn, intet värde, då jag minnes den tid, när vi, utom Operan, ägde Fransyska Spectaklet på Bollhuset, och utom den Dramatiska äfven Stenborgska Theatern, samt då utom Måndagar och Thorsdagar man hade 2 Spectakler hvarje afton, och oftast fullt hus på båda ställen.
Man invänder, att hågen nu mera icke är sä allmänt riktad åt theatraliska nöjen som fordom; och jag, sorn icke på 25 år bevistat något Specta - 102 Den 18 November f. m. kel från början till slut, kan naturligtvis icke bedömma, om så förhåller sig; men jag tror, alt om
Publikens båg för sceniska framställningar aftagit, orsaken dertill bör sökas i den enformighet och medelmåtta, som alstras af brist på all täflan.
Då jag således antager, att Spectaklerne i Hufvudstaden icke mera äro, hvad de böra vara, skyndar jag att göra rättvisa åt äfven en annan orsak dertill, än den, som igenfinnes i bristande täflan.
Det är nemligen klart, att om, för bristande medel, någon El evskola icke mera kan underhållas, pretentionen på fortsatt tillgång af skicklige sujetter måste försvinna.
Af de skäl jag nu baft äran anföra, anhåller jag om proposition till afslag å ifrågavarande Utlåtande, samt bifall till den af Friherre Boye, Fredrik, väckta motion.
Friherre Boje, Fredrik, uppläste följande; Jag ämnar icke uppehålla Ridderskapet och Adeln med att framdraga contradiclionerne i Utskottets Utlåtande, så mångfalldiga de än äro; icke eller att ånyo uppräkna alla de skäl, som blifvit anförda derföre, att principen i frågan är riktig m. m., utan jag skall, så kort som möjligt endast besvara några Utskottets yttranden.
Utskottet kan ingalunda godkänna den framställning: att Skådespelarekonsten kan sättas i bredd med hvarje annan industri - Den 18 November f. in. utveckling.
Jag frågar, hvad är den då?
Uppträder Herr Lars Hjortsberg på Scenen, för att roa sig?
Är det icke för att föda sig, hustru och barn?
Finnes en enda person vid en Theater, vid den Kongl, till exempel (sjelfva Directeuren icke undantagen), som endast för sitt nöje har någon befattning dermed ?
Går icke en loflig omtanka på någon pecuniair inkomst med in i beräkningen, och såmedelst blir en industriutveckling, o, s. v.?
Här är ju icke fråga om en SällskapsTheater, der man uppträder för sitt och andras nöje; här gäller att offentligen för publikens penningar visa sin konstfärdighet, och visa den för att deraf lefva, föda hustru och barn; det vill med andra ord säga: hafva sin näring.
Nu frågar jag, om detta icke kan kallas en näringsgren?
Utskottet anför pag, 36: ”Utskottet har ”således icke, såsom det blifvit anmärkt, ”tillåtit sig det positiva omdöme, att en ”Theater, försäkrad till sitt bestånd genom ”uteslutande rätt till konstens utöfning, mä”ste för henne blifva så äfventyrlig och menlig/som Utskottet framställt, men väl, alt ”den kan blifva det.”
Öfver detta hårklyfveri vill jag icke yttra mig; det vederlägges dessutom bäst genom Utskottets första Betänkande, som är ett mästerstycke af sundt omdöme och riktiga åsigter, hvilket nog talar för sig sjelf och icke behöfver commenteras. jo4 Den 18 Kovcmbei' f, ro.
Myn jag går till slutet af nu förevarande Utlåtande: 'Hvad Hufvudstaden sär"skilt beträffar, lärer anläggandet af enskilde Theatrar derstädes icke eller nekas, utan ”inträffandet af sådane hinder, i hvilkas pröfning och bedömande Utskottet ej kan ingå.”
Jag hade sannerligen icke väntat mig detta lärer, denna låtsade okunnighet om hvad allmänt är kändt, ja, hvarom jag personligen tält med flera af Utskottets Ledamöter, Jag får således tillkännagifva, att sökt tillstånd till enskilda Theatrars anläggande i Hufvudstaden tvenne gånger blifvit nekadt, och att det just är detta nekande, som föranledt min motion, och hvartill jag tror mig hafva haft de mest gällande skäl. —-
De inträffande hinder, i hvilkas pröfning
Utskottet icke kan ingå, äro väl så att förstå, alt den person, som söker tillståndet, bör dertill vara qvalificerad?
Nå väl, låtom oss tillse, huru förhållandet har varit med de tvenne, hvilka det blifvit nekadt, -— Den ena, sorn begärde tillståndet, var en man, sora sedan 1787 varit engagerad vid Theatern, och en lång tid varit första Acteuren vid den Kongl., der hail ännu är Ledamot i Directionen.
Den andra var en Litterateur, hvilken, om jag så får uttrycka mig, fått diplom på snille och smak af vår högsta Areopag i den vägen, som flera gånger vunnit stora priset i Svenska Akademien, så väl i vältalighet som i skaldekonst, samt till och med ett större accessit för e« Den 18 November f. ro. xo5 Svensk Tragedie på vers, som blifvit gifven på Kongl. Theatern, och hvilken för dess rakning öfversatt flera Lyriska piecer. ~—
När man vägrar sådane personer anläggandet af enskilda Theatrar i Hufvudstaden, vet jag i sanning icke hvad man menar med sådana hinder, utom hvilka det icke lärer nekas.
— Efter dessa uppräknade facta, har Utskottet dubbelt orätt alt slutligen säga: ”det ”ali åtgärd å Ständernas sida är obehöflig.” — Regeringen Ilar nekat, — Ständerne tro icke, alt Regeringen lärer neka; således måste Regeringen underrättas om Ständernes tanka, ty den är icke skyldig att läsa våra protocoiler och de discussioner här förefalla. —- Jag inser dessutom icke, hvarföre man icke skulle vilja låta en sådan underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t afgå.
Icke måtte det vara, för att spara ExpeditionsUtskottet detta besvär?
Utskottet gör säkert icke räkning derpå bland den mängd af expeditioner det under denna Riksdag bar och kommer att uppsätta.
— Jag anhåller om afslag å Utskottets Utlåtande, och att en underdånig Skrifvelse måtte till Kongl. Majit afgå örn Ständernas önskan: alt inga hinder läggas i vägen för dem, som i Hufvudstaden vilja anlägga enskilda Theatrar, Friherre Cederström.:
Något ändamål yned afslag å ifrågavarande Utlåtande, och beslut om underdånig skrifvelse i ämnet till Den ib .November f. m.
Maj:t lärer ej kunna vinnas, enär, efter hvad jag numera fått veta, BorgareStåndet icke, såsom Herr RiddarhusSekreteraren nyss tillkännagifvit, helt tyst och stilla , utan nied afslag å BeLänkandet N:o i3i, bifallit Utlåtandet
N:o 1645 men då i alla fall ändring deri ej kan ske, och något resultat beredas, hemställer jag, till tidens vinnande, att detta Utlåtande måtte antingen bifallas, eller ock afslås, utan tillägg af beslut om underdånig skrifvelse.
Jag inser visserligen, att ingenting mer är att göra vid sjelfva saken, då 3 Stånd redan bifallit Utlåtandet.
Hade saken blifvit förr föredragen, så hade det blifvit tillfälle att discutera den, innan BorgareStåndet ännu fattat sitt beslut, och man hade då kunnat inbjuda BorgareStåndet att förena sig med Ridderskapet och Adeln; ty hvad PresteStåndet beträffar, tviflar jag icke, att med den fördragsamhet, som är detta Ståndstillhörighet, det hade bifallit inbjudningen, enär det helt tyst biföll det förstå Betänkandet, och likaså det andra.
Jag skall således icke yrka votering; men som jag icke kan tyst och stilla gå in på Utskottens tanka, får jag högt förklara, det jag hoppas att Kongl. Maj:t af discussionen i denna fråga framdeles skall finna fullkomlig anledning, att icke vidare lägga hinder i vägen för enskilda Theatrars inrättande; och då är ändamålet vunnit, Den 18 November f. m, Herr Lefrén, Johan Pehr:
Jag hemställer, om icke lämpligast är, alt blott lägga Utskottets Utlåtande till handlingarne.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till bifall å EkonomiUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om, enär berörde Utlåtande redan blifvit af de öfrige Irenne RiksSlånden bifallit, Ridderskapet och Adeln behagade för dess del dervid låta bero.
Företogs till pröfning Stats-, Bevillniiigs-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 29 sistlidne September under N.'o 78 afgifne, och den 19 derpå föl jde October e. m. på bordet lagde, Betänkande, rörande Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående förändrade grunder för Lego- och Salu-sågars, samt Valk- och Stampverks, beskattning, så väl som angående flera inom RiksStånden, om Mjöl-och Sågqvarnar samt deras beskattning, väckte motioner.
När detta Betänkande förra gången den 11 dennes f. ni. föredrogs härstädes, upplästes Den 18 November f. m. ett skriftligt anförande af Herr Danckwardt, som deri yrkade återremiss, på grund af gjorde anmärkningar; men Betänkandet Lief då ytterligare hegardt på bordet.
Som Herr Danekwardt nu icke är tillstädes, får jag, under åberopande af hvad han sålunda anfört, hemställa, alt ifrågavarande Betäckande måtte varda till Utskotten återremitteradt.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottens förevarande Betänkande höra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
Föredrogs till remitterande Herr Lefréns, Johan Pehr, den 16 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående rättighet för Banken att utfärda så kallade RänteCoupons.
Friherre Kantzoiij Johan Albertf och Herr Rosenqvist Fredrik Leonhard, anhöllo, att denna motion måtte ytterligare få hvila på hordet.
Jag hemställer , huruvida en motion, som ingalunda måtte vara i lika förhållande med ett Utskotts Utlåtande, kan för andra gången begäras och läggas på hordet.
Den 18 N o v e m b e r f. m. Hans Excellence Herr Grefven och Landt
Mar skalken förklarade, att då motioner ti
II fö rene blif vit behandlade på enahanda sätt, sorn Utskotts Betänkanden, hvilka, uppå flere Ledamöters förenade begäran, alltid ytterligare blifvit hvilande på bordet, ansåg Hans Excellence Herr Lefrens ifrågavarande motion nu äfven, i anledning af ofvanbemälte
Ledamöters derom gjorde begäran, ytterligare böra hvila på bordet.