Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således icke egentligen mot grundsatserna jag uppträder, utan emedan det synes mig betänkligt att göra en skrifvelse till K.
M. till föremål för en mängd detaljer.
Betta förslag binder visserligen icke på det hela taget K. M., enär K.
M. dock har fria händer, men, uppstäldt sådant det här är, antyder det att R.
St:r före skrifvelsens afiåtande ingått i en så noggrann pröfning af frågan, så noga afvägt de mom:r, som dervid förekomma, att man nästan liar anspråk på att K.
M. på de särskildta punkterna skall fästa afseende, då hvar och en af dem måste anses af R.
Nu förekommer i åtskilliga af dessa punkter mycket, som synes mig temligen besynnerligt.
Så t. ex. säges i 4:de, »att omyndig må, med förmyndares samtycke och ansvarighet, handelsrättighet utöfva.»
Hvad innebär detta i sjelfva verket?
Menar man att hvar och en omyndig skall vara berättigad att, då han skjuter en förmyndare framför sig, drifva handel och narra personer inom och utom landet att inlåta sig med honom i aftal, hvaraf han sjelf icke är bunden?
Att genom lag proklamera en sådan grundsats, är icke på sin plats.
Omständigheter kunna inträffa, då det kan vara nödigt att, såsom nuv:de fabriks- och handtverks-ordningen medgifver, rörelsen i redan anlagd fabrik, som af omyndig ärfves, af förmyndaren fortsättes till dess den omyndige uppnått myndig ålder; men att så långt som Utsk:t här gjort, utsträcka denna sats, synes mig något djerft.
I förslaget till fabriks- och handtverks-ordning säges, »att den, som blifvit straffad för brott, som medför vanfrejd, må kunna — — vinna tillstånd att — — tillverka fabriks-och handtverksarbeten till afsalu.» Betta ord, »vanfrejdad», öfverensstämmer icke med de termer, som användas i förslaget till ny strafflag, der det heter: »den som förlorat medborgerligt förtroende», och att i en ny förordning använda föråldrade termer, torde vara mindre lämpligt.
Vidare förekomma i mom. 14—16 reglementariska stadganden, hvilka icke kunna anses höra hit.
Den 13 Jani f. m. 183 Med ett ord, när R.
St:r vilja uttala allmänna grunder af sådan vigt, synes mig att R.
Sl:r icke böra inlåta sig på en mängd detaljer, utan endast i allmänna ordalag angifva sina åsigter, samt anhålla, att K. M. täcktes meddela R.
St:r ett förslag, med afseende å hvilket R.
St:r kunna ingå i pröfning.
Och anhåller jag således om propos. på ett förslag i sådan syftning.
Då R. o. Ad. för en stund sedan beslutat, att detta Betänk, skulle punktvis föredragas, kan jag icke tro att Hr Gr. o. Landtm, nu kan lemna propos. på annat än första punkten af Betänlct, och att således Gr.
Sparres förslag icke kan komma under ompröfning.
Hvad för öfrigt beträffar nämnda Betänk., har Gr.
Sparre visserligen sagt, att han egenlligen gillade tendenserna deri, men jag befarar alt under detta ord »egentligen» ligger ett stort undantag, och jag anser att om Hr Gr:n icke hade annat emot Betänka än de enstaka anmärkningar, han här gjort, han, om han gillade tendenserna, gerna kunnat vänta med att framställa dessa anmärkningar till dess hvardera af de punkter, med hvilka han icke var belåten, blifvit föredragen.
Att man, lör det att några få detaljer finnas, som kanske icke äro fullt lämpliga, söker undanskjuta eri sak af så omällig vigt som denna, är ett förfarande, som jag högeligen måste ogilla, och jag anser det nära otroligt att man så förfar, oin man gillar tendenserna.
Jag måste derföre tro, att Gr.
Sparres förslag innefattar ett sätt att undanskjuta frågan; ty att säga, det tiden icke skulle vara kommen, måste förefalla högst besynnerligt, då K.
M. redan tagit initiativet och hört vederbörande samt det dessutom är af synnerlig vigt att få på ett ställe samlade alla de väsendtligaste föreskrifter rörande näringsrätten.
Huru intrassladt förhållandet för närv:de är, kan man veta deraf, att, till följd af den stora mängd förordningar, som ändra och upphäfva hvarandra, t. o. m. de högsta instanserna icke kunna m<:d bestämdhet säga hvartill man är berättigad eller ej.
När det nu är ett sådant kaos, bör man icke för några småsaker, några konsiderationer undanskjuta denna sak, ty här är, örn någonsin, verkligen »periculum in mora».
Jag har i sammanhang med min motion ang:de näringsfriheten föreslagit några få §§, som skulle ersätta 6 hela kap. i Handels-balken, jemte otaliga ändringar och tillägg dervid, och jag måste beklaga att Lag- o.
Ekon.-Utskm icke velat arbeta tillsammans i denna fråga, så att vi kunnat hafva elt förslag med bestämda stadganden, men det tyckes såsom skulle en riktig förbistring inom Utsk:n hafva på sednare tider uppstått.
Under sakernas nuv:de ställning kan jag icke heller yrka annat än att, sedan punkterna blifvit genomgångna, Lag-Utsk:t genom prot.-utdrag måtte delgilvas de beslut, som blifvit lättade, på det Lag-Utsk:t måtte veta huru förhållandena gestalta sig.
I afseende å den nu föredragna punkten, som afhandlar burskapstvångets borttagande, gillar jag förslaget, så mycket 184 Den 13 Jani f. m. mer, som jag sjelf i ämnet väckt en motion i denna syftning; men till dess jag hört några invändningar framställas mot detta förslag, vill jag icke yttra mig deröfver, utan inskränker mig tili en anhållan om Hr Gr:s o. Landtnäs propos. på bifall.
Den vigtiga frågan om handelns och näringarnes befriande från de inskränkande band, hvarmed de från fordna tider varit belagda, har utgjort föremål för så utförliga och noggranna öfverläggningar, att jag icke tror det vara skäl att upptaga tiden med långa anföranden i detta ämne.
För min del har jag aldrig varit bland dem, som yrka brådstörtade förändringar; men jag måste bekänna, att jag tror tiden nu vara inne, då man bör, efter längre tids öfvergångsstadganden, uttaga ett afgörande steg.
Utsk:t har ock i sin ingress uttalat den åsigt, att inom hela landet vore öfvertygelsen allmän om fördelarne af lossandet på de närv:de banden; och om denna åsigt delas af R. o.
Ad., tror jag icke det kan vara skäl att, genom antagande af Gr.
Sparres förslag, äfventyra att uppskjuta frågans lösning.
Jag undrar icke, att Hr von Koch önskat, att hans motion blifvit behandlad på samma gång som Hr Moréns, men orsaken, hvarföre den icke blifvit det, har varit den, att de båda motionerna blifvit remitterade till olika Utsk.; också har Ekon.-lJtsk:t varit i tillfälle att redan nu framlägga sitt förslag, då vi deremot icke kunna veta när Betänk:t från det andra Utsk:t skall inkomma.
Då för öfrigt det blifvit beslutadt, att Betänk:t skulle punktvis föredragas, vill jag icke nu ingå i svaromål beträffande de anmärkningar, som af Gr.
Sparre mot några kommande punkter blifvit framställda; och då Gr.
Sparre icke mot ifrågav:de punkt rigtat några anmärkningar, anhåller jag endast om bifall till punkten, helst, såsom Hr von Koch omnämnt, K. M., genom handelsföreningens hörande, redan tagit initiativet, och dessutom de förhållanden, som funnos på den tid burskap först inrättades, under tiden undergått så högst väsend!liga förändringar, att man icke kan sägas hafva gått för hastigt till väga, om man nu beslutar borttagande af tvånget i detta hänseende.
Alla de talare, som hittills yttrat sig, hafva förklarat, att de gilla syftet med detta Betänk.
Jag tror också, att för alla dem, som något varit i tillfälle att se huru nuv:de lagar i ämnet verka, den åsigt är gemensam, att det är alldeles nödigt att, ju förr dess hellre, komma till visshet om hvad som är lag eller icke, och jag är öfvertygad att Gr.
Sparre är bland dem, som önska att någon trygghet i detta afseende införes.
Då vi således alla dela den tanke, att något bör göras, hemställer jag, huruvida det kan vara klokt att genom bifall till ett förslag, sådant Gr.
Sparre här framställt, uppskjuta, om icke på obestämd tid, dock åtminstone på 3 år, en författning, om hvars vigt vi alla äro öfvertygade.
Den 13 Jani f. m. 183
Mot sjelfva punkten har icke någon anmärkning af Gr.
Sparre blifvit framställd, utan har
Hr Gr:n med sitt förslag blott velat uttala den mening, att det vore orätt af R.
M. med ett så detaljeradt förslag; men då Gr.
Sparre mot hela detta vidlyftiga Betänk, blott kunnat framdraga några få, obetydliga anmärkningar, frågar jag om det kan vara skäl att fördröja en författning, som af en stor del af landet åstnndas.
Dessutom ber jag att, beträffande det formella i Gr.
Sparres förslag, få hemställa till Hr Gr:n, huruvida han anser att det af honom väckta förslag kan komma under ompröfning, då, sedan beslut blifvit fattadt att punktvis föredraga Betänk:t, första punkten blifvit föredragen och Hr Gr:n väl icke vill mot denna enda punkt såsom kontra-propos. uppställa hela sitt förslag.
Vill Hr Gr:n yrka afslag å första punkten och sedan å hvar och en följande, och dessa punkter hvar efter annan afslås, återstår till slut endast Hr Grtns förslag, och om detta då äfven afslås, har R. o. Ad. uttalat sin åsigt vara den, att våra handels- och näringsförfattningar äro så förträffliga, att R. o. Ad. icke vill vidtaga någon förändring i dem.
Hvad första punkten beträffar, är den så enkel och lätt att förstå, alt någon tvekan om huru den bör behändigs, icke gerna kan uppstå.
Satsen kan hvarken bättre eller annorlunda uttryckas än den här förekommer.
Samma förhållande förefinnes med nästan alla de följande punkterna.
Det är icke ett förslag till förordning, utan det är allmänna grunder, med stöd af hvilka R.
Sl:r anhålla att K.
M. ville låta utarbeta en förordning.
Det är derföre icke heller så farligt, om något ord icke skulle vara det precist rälta.
På grund af hvad jag nu anfort och då ingen anmärkning blifvit framställd mot första punkten, anhåller jag att den måtte bifallas.
Hvad först beträffar Hr von Köchs yttrande, måste jag en gång för alla anhålla att blifva befriad från alla insinuationer, att jag skulle säga ett och mena ett annat; och när jag säger att jag gillar tendenserna i detta förslag, har jag rättighet att fordra att blifva trodd på mitt ord.
Det var på samma sätt vid föreg:de riksdag.
Då tillskrefs mig samma motiv, som Hr von Koch nu insinuerat, eller alt jag ville qväfva en fråga.
Jag tror dock, att den erfarenhet vi redan förvärfvat om det missnöje och den förvirring, kommunalförfattningarne genast från början af sin verksamhet alstrat, bäst bevisar att jag hade rätt, då jag förklarade det vara R.
Stms skyldighet att noga betänka sig och icke till K.
M. aflåta andra skrilvelser än sådana, som blifvit grundligen och behörigen öfvervägde.
Hr von Koch har sagt att förslaget bort vara detaljeradt.
Jag har sysselsatt mig för mycket med lagstiftningsfrågor för att kunna frånkänna mig det felet, — om man så vill kalla det, — att jag vill veta hvad en lag innebär.
Jag vill hafva någon ledning för mitt omdöme, och denna ledning kan jag icke hafva 186
Den 13 Juni f. m. förr än jag ser lagen framlagd; ty sådana satser, som här uttalas, få icke något lif, icke någon form, förr än genom lagen, och först när denna lag är framlagd, kan jag se hvilken form satserna få i det praktiska lifvet.
De abstrakta satserna äro så nakna, att den, som vill bedöma huru de skulle taga sig ut i praktisk tillämpning, icke dertill är i tillfälle, och derföre har jag ansett lämpligt att en lag framlades af regeringen, hvilken lag då kunde tjena till ledning för omdömet i omförmälda hänseende.
Såsom Hr von Koch nämnt, är ett annat förslag remitteradt till Lag-Utslct.
Ofver detta förslag har icke något Betänk, inkommit, och det skulle kunna hända att U.
St:r, efter att hafva godkännt de i förevule Betänk, framställda s. k. allmänna satserna, sedermera, när Sammansatta Lag- o. Ekon.-Utskm framlagt sitt förslag, ogillade samma åsigter och satser, som de nu skänkt sitt bifall.
Jag upprepar, att syftet med mitt förslag är, att R.
St:r, när de till K.
M. aflåta en skrifvelse, skola hafva noga öfvervägt och pröfvat ärendet, på det den ena statsmakten, då den talar till den andra, må iakttaga den höfviskhet, de ömsesidigt ega att af hvarandra fordra.
Jag tror icke heller att B.
St:r äro i tillfälle att rätt bedöma omfånget af dessa satser förr än R.
St:r se dem formulerade i en lag.
Jag har aldrig hört att det i en lagstiftande församling så tillgår, att man antager satser i flock, och ber den andra statsmakten, med ledning deraf, utarbeta ett förslag, till hvilket representationen då obetingadt skänker sitt bifall.
Genom antagande af mitt förslag komme icke någon synnerlig tidsutdrägt att förorsakas.
Jag erinrar i detta hänseende om huru det vid förra riksdagen tillgick med kommunal-för fattningarne.
Då jag ville att man skulle taga frågan i öfvervägande, hädades, förtrampades jag; så brådt hade man att gifva dessa författningar sitt bifall, och likväl har deras verksamhet icke förr än detta år inträdt.
Om således den förev:de frågan företoges till slutligt afgörande först vid nästa riksdag, uppstode derigenom en tidsförlust af endast 6 å 7 månader, alldenstund det är uppenbart att, äfven om R.
St:r nu godkänna satserna, Kommers-Golbm och öfriga vederbörande samt måhända äfven städernas borgerskap komma att höras öfver lagförslaget, hvaraf följer att det förslag, som kommer att härröra af R.
St:rs beslut, icke kommer alt träda i verksamhet förr än tiden för nästa riksmöte är inne.
Att för öfrigt ganska mycken tid erfordras för utarbetande af lagförslag, är en känd och gifven sak.
Vid sådant förhållande hade jag trott att den tidsförlust, man här velat tillmäta så stort afseende, i sjelfva verket skulle blifva ringa, och att K.
M. skulle anse lämpligt att, såsom det händt med afseende å t. ex. grufvestadgan, höra R.
St:r, emedan regeringen icke önskar att ensam åtaga sig hela ansvaret, utan vill dela det med representationen.
Den 13 Juni 1. m. 187
Jag har slutligen framställt mitt förslag, emedan jag tror att saken, långt ifrån att förlora, tvertom skulle vinna' på att blifva grundligare behandlad, och jag afsåg att R.
St:r derigenom skulle sättas i tillfälle att veta hvad de besluta, hvilket icke låter sig göra med iakttagande af den form utaf allmänna satser, hvari Utsk:t framlagt sitt förslag; — jag åtminstone vågar icke tilltro mig vara nog skarpsynt för att, innan man har lagen uppställd, kunna se hvart den leder.
I)å emellertid ingen annan delat den åsigt, jag framställt, får jag, i stället för mitt förra yrkande, nu begära propos. på alslag.
Jag kan verkligen icke inse hvarföre representationen, om man är ense alt något skall göras och att det är »pericolum in mora», skall på en tid af 3 år uppskjuta hvad sorn redan nu kan löretagas.
Visserligen vore det bra, om vi hade ett fullständigt lagförslag, men då något sådant icke finnes, anser jag bäst vara att representationen godkänner vissa hufvudgrunder.
En af dessa hufvudgrunder är, att burskapjcke bör utgöra ett vilkor för rättigheten att idka handel.
Ofver denna fråga äro vederbörande redan hörda, och det återstår så ledes endast att äfven representationen, och företrädesvis Borgare-St.
, uttalar sin åsigt.
Man kan då, orri representationen godkänner denna grundsats, antaga att, efter det initiativ, Civilministern för snart *U år sedan tagit, det icke skall dröja länge förr än en förordning utkommer.
Hvad R. o. Ad:s votum i denna fråga vidkommer, tror jag att jag skulle göra R. o. Ad:s ledamöter orätt, om jag ansåge den åsigt lörefinnas, alt burskapstvång fortfarande bör ega rum.
Jag vill äfven omnämna det prejudikat, att en Engelsman fått rättighet att i Göteborg drifva handel utan burskap.
Frågan om utländningars handelsrätt har ofta förevarit, och sedan R.
M. med begäran om en ny förordning i detta afseende, remitterades R.
St:rs skrifvelse till Kommers-Colkm och der lär beslutet, efter hvad jag erfarit, redan för ett år sedan vara fattadt, ehuru det ännu icke blifvit justeradt.
Vill man motarbeta en sak, är rätta sättet att laga så att den blir remitterad till alla möjliga »vederbörande».
Sparre har för andra gången vid denna riksdag synnerligen fästat sig vid exemplet af kommunal-författningarne, som han anser vara så dåliga, derföre att R.
St:r vid förra riksdagen icke gingo in på hans förslag.
Jag måste likväl förklara, att jag tror att Gr.
Sparre drager stor andel i skulden derför, genom vållande dertill alt kommunal-författningarne måste behandlas i riksdagens ll:te timma.
Man ville då hafva saken igenom och brådstörtade derföre, men skälet till denna brådska är att söka i alla de hinder, som i början lades emot saken, så att, om kommunal-lagarne kommo i mindre granskarit skick til! K. M., är felet icke allenast hos den majoritet, som fattade 188 Den 13 Juni f. m. beslutet, utan äfven hos den minoritet, som ställde så till, att ärendet icke fick i vederbörlig ordning behandlas.
För öfrigt anser jag uppenbart, att frågan skulle genom antagande af Gr.
Sparres förslag fördröjas, och då alla vederbörande redan blifvit hörda och frågan synes vara i utredt skick, anser jag R. o. Ad. nu böra fatta sitt beslut, hvarföre jag fortfarande anhåller om bifall till Utsk:ts förslag.
Frih. af Ugglas: Innan R. o. Ad. skrider till beslut, får jag förnya min erinran, att jag icke vet huru det skulle tillgå, orri R. o. Ad. alsloge denna punkt. R. o.
Ad:s flesta ledamöter gilla ju den åsigt, att för rättighet att idka handel burskaps förvärfvande icke vidare bör utgöra ett nödvändigt vilkor.
Kan då R. o. Ad. afslå en punkt, som R. o. Ad. gillar, blott i förväntan att man skall antaga något, som man icke vet huru det kommer att se ut?
Att så förfara i en så högst vigtig fråga, synes mig vara att gå bra lättsinnigt till väga, ty resultatet af ett sådant förfarande kan blifva det, att R. o. Ad. uttalar ett fullkomligt ogillande af hvarje förändring i våra nuv:de näringsförfaltningar.
Sparre har sagt att lian icke har något emot att granska ett detaljeradt förslag.
Afven häri skiljer jag mig från Gr. Sparre.
Jag tror alt, i fråga oin den ekonomiska lagstiftningen, det är bäst att R.
St:r icke ingå i detaljer, utan öfverlåta detta åt dem, som dermed hafva närmaste befattning.
Också liar i min tanke Ekon.-Utsk:t gjort rätt, då det framlagt grunder, öfver hvilka R.
St:r kunna fatta sitt beslut, och jag tror lämpligast vara att bifalla dessa grunder.
I likhet med Frih. af Ugglas, får äfven jag förklara, att jag anser ganska olämpligt att R.
Sl:r, beträffande önskningsmål, inlåta sig i en mängd specialiteter.
Jag hade derföre helst sett att Ekon.-Utsk:t blott angifvit den allmänna rigtning, hvari man önskade att K.
M. skulle låta utarbeta en författning, och icke, såsom här är fallet, i ett antal af ända till 30 punkter, hvaraf en del äro af rent reglementarisk natur, framställt sitt förstag.
Men då jag tillika anser af vigt att denna reform icke blir uppskjuten, och då det kan vara farligt att nu afslå punkten, emedan det i så fall kan hända att, sedan alla punkterne blifvit afslagna, äfven skrifvelse-förslaget afslås, kan jag icke annat än tillstyrka bifall till Utsk:ts förslag.
Frågan om en utvidgad handelsoclt närings-frihet, är en af de vigtigaste, som stått på föredragningslistan.
En utvidgad näringsrätt påkallas såväl af de billigaste anspråk, som ock af en klok ekonomisk lagstiftning.
Också gläder det mig att här på Riddarhuset ingen uppträdt deremot.
Men jag skulle vilja gå något längre än Utsk:t, och föreslår derföre att R. o. Ad., med afslag å denna punkt, ville besluta en underd. skrifvelse, hvari anhålles, att K.
M. täcktes Den 13 Juni f. m. 189 låta utarbeta och Rikets näst sammanträdande
Ständer meddela förslag till de ändringar i gällande handels- och handtverksordningar, hvarigenom rättighet till idkande af handel och handtverk, utan några föreskrifna prof, medgilves, och möjlighet för en hvar att på ärligt sätt bereda sin utkomst underlättades.
Genom antagande af detta förslag uppfylldes allas önskan och det blefve icke något uppskof med författningen, men en mängd otjenliga inskränkningar afskaflädes.
Hvad beträffar den mot Lag- och Ekon.-Utskm gjorda tillvitelse, att icke hafva nog ofta sammanträdt, anser jag mig icke behöfva nämna mera än att de ganska ofta varit tillsammans och då halt tillräckligt att göra, hvadan anmärkningen är alldeles oförtjent.
Jag anmälde mig egentligen med anledning af de mot Gr. Sparre af Hr von Koch framkastade beskyllningar, och vill, för alt visa huru ogrundade de varit, blott lemna följ:de upplysningar, K. M:s Nåd.
Skrifvelse med de af särskilda komiterade afgifna underd. förslag ang:de kummunalstvrelser, ölverlemnades till R.
St:r den 4 Januari 1860 och remitterades den 7 i samma månad. Ekon.-Utsk:ts första Utlåt, i anledning af dessa förslag ankom den 31 Augusti till Exped.-Utsk:t, bordlädes hos Ståndet första gången den 8 September, och andra gången den 12 i samma månad.
Första beslutet af R. o. Ad. fattades den 15 September.
Sedan upptogs frågan ånyo den 2 Oktober och med Oktober månad afslöts riksdagen.
Huru man vid sådant förhållande kan säga att Gr.
Sparre, genom de hinder, han vid riksdagens början skulle hafva lagt emot frågans behandling, undanskjutit densamma, kan jag icke inse.
Att Ekon.-Utsk:t icke inkommit med sitt Betänk, förr, än nära ett år efter det remissen dit afgått, är en sak, som hade mot nämnde Utsk. kunnat anmärkas.
Det var åtskilliga omständigheter vid den tiden, som lämpade sig att icke undanrödja all anledning till misstanka om hvad som föranledt Utsk:ts förfarande.
Det sätt, hvarpå förslaget sedermera framdrefs, hade ock sin ganska märkvärdiga sida, hvilket jag tror att de af Ståndets ledamöter, som då voro här närv:de, nogsamt torde erinra sig.
Det är i allmänhet en olämplig sak att framkasta insinuationer, men mig synes att man åtminstone icke bör framkasta sådana mot personer, som med ärendet icke halt något att skaffa.
Hvad angår förev:de fråga, har jag icke något emot en sådan skrifvelse, sorn den, hvilken Gr.
Sparre föreslagit; men skulle önska att deri intoges den bestämmelse, som i nu föredragna punkt alhandlas, nemi. att burskap icke bör utgöra något oundgängligt vilkor för rättighet att idka handel.
Den framställning en värd talare gjort derom, alt hemställan borde göras om borttagande af alla inskränkande föreskrifter i nuv:de handelsordning, torde gå väl långt.
När vi komma längre fram, torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, att åt - 190 Den 13 Jani f. m. skilligt kan i detta hänseende vara att erinra, jemväl mot den framställning, Ulsk:t gjort.
Då jag anser det vara särdeles önskligt, att diskussionen, i stället att beröra behandlingen af ärendena under föreg:de riksdag, kommer att hålla sig till frågan för dagen, får jag, till följe af R. o. Ad:s beslut att punktvis föredraga detta Betänk., vördsamt hemställa, huruvida Gr.
Hamiltons förslag nu kan komma under ompröfning, utan först vid mom. 2, der det säges hvilka personer, som ega rättighet att idka handel.
Att för öfrigt tiden är inne, då burskap bör försvinna, anser jag så mycket mer uppenbart, som äfven ledamöter, hvilka tillförene motsatt sig ett sådant steg, nu gjort hemställan derom.
Heldre än att inrymma denna bestämmelse i en skrifselse, som skulle fördröja saken, genom begäran om utredning och ny pröfning, bör man, efter min tanke, påskynda det åsyftade ändamålet, genom att bifalla Utsk:ts förslag; hvarför jag ånyo anhåller om propos. derå.
Sedan jag sist hade ordet, har min uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att Hr Gr. o. Landtm, möjligen icke skulle kunna vid lista punkten framställa propos. på mitt förslag.
Jag återtager det derföre nu, men skall vid nästa punkt ånyo upptaga det.
Mörner förorda bifall till Gr.
Sparres skrifvelselörslag, likväl med det villkor att bestämmelsen om burskaps försvinnande skulle i nämnde skrifvelse intagas, ber jag, då jag icke bestämdt hörde om Gr.
Mörner yrkade propos. på detta sitt förslag, få fråga honom om han icke ville att en eller annan af de allmänna satser, Utsk:t i fortsättningen af sitt Betänk, föreslår, jemväl skulle i berörda skrifvelse-förslag intagas.
Jag tror mig känna Gr.
Mörner tillräckligt för att veta att hans mening är sådan, och hemställer vid sådant förhållande, huruvida det icke vore mera skäl af honom att icke ingå på Gr.
Mörner lemnat, hoppas jag att sådana obehöriga insinuationer, som här blifvit med afseende å mitt handlingssätt vid föreg:de riksdag gjorda, icke vidare må komma i fråga.
För öfrigt har jag icke något emot att det af Gr.
Mörner föreslagna tillägg införes i det af mig framställda skrifvelseförslag.
Om jag sagt att ärendet undanskjutits genom de hinder, som vid förra riksdagens början lades mot detsamma, var detta af mig ett misstag.