Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man fruktar sä mycket denna auktoritets makt; men är det ej farligare att, såsom förhållandet nu är, denna magt finnes ensamt lins 2 Stånd ?
Nu kunna 2 Stånd genom deras vägran alt votera i förstärkt Utsk. omintetgöra hvilken fråga som hcldst; då det deremot enligt förevaride förslag skulle blifva 2 Stånd och Const.Utsk., ty märken väl, det är ej Const.Utsk.__ ensamt utan det tillsammans med 2 Stånd, som afgöra saken.
Ar det någon sak, som fordrar ett bestämdt afgörande, sä är det denna.
Du fråga är om hvad sorn kan vara lämpligt eller ändamålsenligt, är det lättare att foga sig efter den andras mening; men om 2 Stånd finna med grund - Den 26 September.
473 lagen öfverensstämmande, att én viss sak skall äfgörtts’ genom votering i förstärkt Ulsk., röen de båda andra Stånden anse motsatsen vara mera öfverensstämmande med grundlagen och derföre genom sitt beslut tillintetgöra de andra bådas; så är det ju gifvet att dessa sednare Stånden skola anse för grundlagsvidrigt alt de andra Stånden nekat, och genom sitt nekande hindrat, att verkställa grundlagen.
Det blifver ett rifvande om grundlagen, hvarigenom den lätteligen kan sönderrifvas.
Finnes åter en slutlig auktoritet, som eger rättighet att säga: så eller så skall det vara; sä uppstår ingen sådan anledn. till tvist, utan de två Stånden som fä orätt måste underkasta sig sitt öde.
Man har en dom öfver sig, som ej vidare kan hindras all gå i verkställighet; hvarföre jag anhåller, att R. o. Ad. ej mätte antaga det förslag lill gemensam tanka, som Hr Printzensköld framställt.
De skäl som Frih.
Cederström anfört för att detta förslag skulle utan någon slags anmärkn. få hvila till nästa riksdag, för att då afgöras, äro så ofta vederlagda, att jag icke anser det löna mödan, alt förspilla tiden med deras bemötande, hälst R. o. Ad. städse emot Friinns åsigt behandlat frågorna på det sätt, som jag föreslagit.
Lagerbjelkes anförande, så lyskonskar jag den ädle Gr:n att nu hafva fått tillfälle, att hålla en föreläsning i grundlagarne.
Jag kan emedlertid försäkra den ädle Gr:n att jag har läst dessa lagar, och känner dem sä Väl, att Grin icke behöfver alt i det fallet lenina mig några underrättelser.
Men att Gr:n icke läst dessa grundlagar med full sorgfällighet, och att Gr:n ej förmätt att uppfatta dera så, som de böra uppfattas; det tror jag just genom den bevisning, som Gral här sökt framställa, vara tillräckligen ädagalagdt.
Gnn har först omtalat, huruledes Corist.Ulsk. skulle ega all afgöra lill hvilket Utsk. en fråga skall remitteras, i händelse RiksShn derom stadna i skiljaktiga meningar.
Sä förhåller sig visserligen.
Men af hvad vigt eller betydenhet är väl det, om eli.
Coust.Ulsk. eller ett Ekon.Utsk. eller hvilket annat Utsk. sorn héldst har en sådan lumpen magt sig anförtrodd, i jemförelse med den som Consl.Ulsk. skulle erhålla, i fall det gjordes till skiljedomare imellan de båda hälfterna af representationen.
Men den der omtalta magien för Coust.Utsk. att förordna livart en fråga skall remitteras qvarstår dock alltid R.
St:s rättighet oförkränkt att i huf' vudsaken besluta utan att bindas af andra former än de sjelfve finna | grundlagarne hafva töreskrifvit; och deruti ligger just säkerheten för R.
St., att icke nödgas underkasta sig något magfspråk eller något ! förmynderskap.
Del exempel sorn Gr:n anfört om tvist mellan ett Stånd och dess talman, kan icke heller i ringaste mohn vara lämpligt på förevande fall.
Der är först och främst fråga om endast j af re , presentationen, och när denna j råkar i strid med sin talman, så kan en sådan tvist lämpligen slitas af Const.Utsk.; eftersom tvisten - icke sträcker sig längre än inom sjelfva Ståndet, hvilket dessutom vid dylika tillfällen icke innehar större makt än dess ordförande, och sålunda mäste betraktas såsom part med denna sednare men icke med de öfriga RiksStm.
Grin har, besynnerligt nog, för att 474 Den 26 September. gifva styrka ät sin satts, förutsatt den händelsen att, så som sakerna nu stå, 2 Stånd skulle neka att deltaga i statsregleringen; men man mäste hafva läst sina grundlagar med serdeles liten uppmärksamhet, då man föreställer sig såsom en möjlighet att 2 RiksStånd skulle kunna tillåta sig ett sådant steg.
Innan frågan kommer till förstärkt Utsk., måste votens-propos. af Utsk. uppställas, och dessa propos:r undergå pröfning inom RiksSt:ns.
Varda de då hifallna af samtliga RiksShn eller af 3 hland dem, så är ju frågan afgjord, att det skall voteras.
Och huru är det dä tänkbart, att tvenne RiksStånd skulle kunna undandraga sig verkställigheten af detta beslut?
Det är ej pä det sättet, man skall bevisa en sådan sak, som den ifrågavar:de.
När åter 2 RiksStånd godkänna votens-propos., men de tvenne andra besluta motsatsen; så finnes ju ingenting naturligare, än att med den frågan mäste gå som med alla andra i dylika fall, nemi. alt den skall förfalla samt att det blir vid hvad förut stadgadt varit.
Och bättre är att så sker, än att en delegation af R.
St. skulle kunna intvinga tvenne RiksStånd, uti en votering, hvartill de ansett och förklarat propos:ne för grundlagsvidriga.
Lagerbjelke har vidare sagt, att förslaget om det antoges skulle innefatta ett medel att förekomma, det R.
St. såsom Grin uttryckt sig, rifvas om grundlagen.
Men om en rifning skulle ske i anledn. af Const.Utskis beslut, huru ginge det då?
Nu är efter milt begrepp, lagen tydlig deri, att när 2 Stånd stadna emot 2, frågan för den riksdagen förfaller, och deri ligger ingenting, som i ringaste mån är skadligt för hvarken land eller regering, men möjligen skulle det kunna hända att 2 RiksStånd, fullt öfvertygade om grundlagsvidrigheten af Const.Utskrs beslut, skulle verkställa just en sådan revolutionär åtgärd som den, att undandraga sig votering i förstärkt StatsUlsk.
Jag finner dessutom för min del alldeles oriktigt och stridande mot begreppet om R.
St:s magt, att öfverlåta densamma till en delegation af representationen.
När 2 Stånd slädnät emot 2 i någon fråga som kan förfalla, så mäste man anse förhållandet vara till den grad tvistigt, att det är bättre alt saken öfver lemnas åt framtiden, då öfvertygelsen så å ena som andra sidan hinner stadga sig, än att man un (ler en så beskaffad agitation öf verlemnar beslutanderätten åt en delegation af R.
St., hvilken naturligtvis till följd af tidsomständighelerna icke kan iakttaga den varsamhet och oväld, som man eljest skulle kunna förvänta.
Jag fortfar alltså att anse saken vara hvarken nödig eller nyttig.
Skulle man likväl vilja göra någon förändring och anse ett stadgande i den föreslagna syftningen nödvändigt, så kunde man ju göra det uttryckliga tillägg i grundlagen, alt, då 2 Stånd i förevande fall stadna emot 2, förfaller frågan.
Då har man åtminstone för den förutsatta händelsen en bestämd lag, och det vore säkraste sältet att förekomma all slitning om grundlagarne ; men att öfverlemna sakens afgörande till ett Utsk., som skulle intvinga den ena hälften af representation i en votering, som den anser vara grundlagsvidrig, är i min tanke i högsta måtto obetänkt.
Hvarföre jag förblifver vid min vördsamma anhållan, att mern. måtte återremitteras med förklaring att förslaget är hvarken nödigt eller nyttigt.
Dea 26 September. 475 Hr von Hartmansdorff, Aug.:
I fall Ståndet vore af den mening, sora Frih.
Cederström yttrat nu så väl som vid så många föregående tillfällen, att ett förslag öfverlemnadt från Const.Utsk. till
Stånden nödvändigt skall hvila till påföljande riksdag sådant det är; sä vore all öfverläggning af oss nu öfverflödig.
Men R. o. Ad. har, vid många tillfällen, ansett sig höra i detta hänseende följa ett annat behandlingssätt.
Detta är nemi. att pröfva huruvida ett af Const.- Utsk. frarolagdt förslag är antagligt eller ej i dess första skick.
Under förutsättning att R. o. Ad. vid detta tillfälle behandlar frågan, pä samma sätt som tillförene ; och derföre tillåter jag mig äfven, att också göra några anmärkn.-r vid Utsk:s förslag, till den rättelse som Ståndet kan finna lämpligt.
När jag först säg detta förslag, eller rättare, då jag först hörde det omtalas (ty vi hafva först i dag fått det tryckt och utdeladt), sä syntes mig den uppgifna vägen vara antaglig; men då jag närmare tänkt på saken och hört de invändningar som blifvit gjorda, sä har jag ej kunnat vidblifva min mening.
Om man vill eftersinna hvilken magt, som redan ligger hos Utskm, serdeles hos Const.Utsk. men jemväl hos Statslllsk. — en magt, hvars begagnande på sätt som skett vid denna riksdag, gör att riksdagen ej blifver slut — sä mäste man verkligen rädas för Utsk:s inflytande och för försöken att göra R.
St. än mera af detsamma beroende.
Derföre tror jag, att man icke heller bör göra Const.Utsk. mägtigare än det är.
Om man antager att Utsk. finge den makt, som det nu ät sig sjelft föreslagit; så kunde det dels hända, på sätt Hr Printzensköld anfört, alt en partiskhet hos Utsk. komme att göra det dessa frågor blefve ensidigt afgjorda; eller ock kunde det inträffa, så som vid 1844—45 årens riksdag, att Stånden voro lika delade inom Utsk., sä att alla frågors slutliga afgörande berodde på den aflagda sedeln d. v. s. pä en lottdragning.
Följaktligen finge man omvexlande beslut.
Det kunde icke vara helsosamt för ärendernes behandling, alt de den ena gången afgjordes mot och den andra med.
Bäst är fördenskuld tvifvelsutan, alt det är med sådana frågor, likasom med alla andra der Stånden ej kunna med hvarannan öfverenskomma, eller att när 2 Stånd stadna mot 2, frågan förfaller och det förblifver vid hvad förut stadgadt varit.
Har riket allt hittills kunnat umbära den föreslagna förändringen, så må det ännu någon tid kunna dermed fortfara.
Jag hemställer derföre vördsamt, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, att det föreslagna stadgandet bör erhålla följande lydelse: ”Stadna RiksStänden uti olika meningar, huruvida en fråga kan förfalla, eller bör till afgörande genom omröstning i förstärkt Utsk. upptagas; gälle hvad lie Ständ derom beslutat.
Stadna tvä
Ständ derutinnan mot två; förfalle frågan”.
Den siste värde talaren har hufvudsakligen mot det förslag, som Const.Utsk. uppgjort, anmärkt, att man lade för stor makt i ett Ulsk:s händer, och han har derföre i stället afgifvit ett annat förslag, som skulle lemna samma magt åt 2 Stånd.
D en 26 September.
Om man är radd för maktmissbruk, så hemställer jag till 1$. o. Ad. och lill den värde talaren sjelf, hvilket sorn kan vara vådligare, antingen att denna magt innehafves af 2 Stånd såsom nu tillämpas och sont efter den värde talarens förslag skulle blifva lagligen fastställdt, eller om denna samma magt innehafvas af 2 Stånd och Coust.Disk.?
För min del skulle jag föreställa mig, alt maglmissbruk blifva mera omöjliga om man lägger magien i 2 Stånds och Const.- Utsk:s händer, än om man lägger den endast hos tvenne Stånd.
Den värde talaren har yttrat, alf frågorna hittills förfallit då 2 Stånd slädnät emot 2, och alt riket stålt i alla fall.
Det är visserligen sant att sä skett, och jag hoppas att riket äfven hädanefter må komma att stå; men att åtskilliga och ganska betydliga olägenheter uppkommit genom detta förhållande, torde bevisas deraf att man ej behöfver gä långt tillbaka för att erinras örn, huruledes man haft den lyckliga omständigheten, all riksdagen var sä nära sitt slut att den kunde afbläsas, att tacka för det alt ej större olägenheter, ej större förryckningar uppkommo, utan att ett tvärt slut kunde göras pä kifvet.
Det mäste väl vara nödvändigt att hafva grundlagen sä inrättad, att ej en öfvertygelse kan inrota sig om, att den understundom kan läsa så fast sig, att ingenting annat återstår än Alexaudershuggel pä den gordiska knuten — trumpetstöten som upplöser riksdagen.
Detta torde bevisa angelägenheten af ett sådant stadgande som Const.Ulsk. föreslagit; och ali det är bättre än Hr von Harlmansdorffs förslag, tror jag, på säll jag redan haft äran nämna, ådagaläggas genom hans eget argument, derigenom nemi. att magtmissbruket är minde farligt, dä det beror pä tvenne Ständ tillsammans med Const.Ulsk., än då det beror på 2 Ständ ensamt utan Consl.- Ctsk.
Hvad den värde talaren anfört ang:de den förseglade sedeln, sä tror jag den farhågan icke egentligen höra till ifrägavande förslag.
Del kan väl hända, och liar äfven inträffat, att 2 Ständ göra sina val så, alt deras ledamöter i Utsk. stå emot de andra 2 Ståndens, men sådant kan dock gerna endast inträffa med afseende å hvad man i de stora frågorna anser lämpligt, ty om det må vara möjligt för ett Stånds elektorer, att välja ledamöterna i Coust.Clsk. så att de samt och synnerligen representera en och samma idé om lämplighet i grundlagsstiftnings-hänseende, sä torde det likväl för samme värde
Hrr elektorer vara omöjligt, att utvälja Const.Utskrs ledamöter sä, att de på förhand veta huru dessa ledamöter anse grundlagen böra tolkas vid blifvande fall, der 2 Stånd under riksda gen möjligen kunna komma att stadna emot 2 i fråga om, huruvida voteras skall eller ej i förstärkt Utsk.
Ehuru min öfvertygelse om sjelfva sakens lämplighet kan vara densamma som elektorns (eller någon annans), sä är det derföre likväl ej sagt alt min öfvertygelse är lika med hans i afseende pä sjelfva formen för sakens afgörande.
En person kan ifra för sjelfva saken, men motsätta sig dess afgörande i förstärkt Utsk., likasåväl som en person kan ifra emot ett förslag, men likväl ifra för dess afgörande i förstärkt Utsk.
Det är 2 fullkomligt skiljda saker, hvarföre jag ej tror det vara sä mycket alt befara, som den värde ledamoten ansett, all ett sådant
Den 26 September, 477 lotterispel skulle nödvändigt komma att ega rum genom elektorérnes förutseende; ty det är sannerligen omöjligt för elektorerna att kunna pä förhand förutse eller gissa hvad som i dylikt hänseende kan komma i fråga.
Jag anhåller vördsammast att R. o. Ad. måtte afslå det af Hr von Hartmansdorff framställda förslag (ill gemensam tanka.
Efter min uppfattning af grundlagens föreskrifter har jag samma öfvertygelse, som Frih.
Cederström, att ett förslag skall blifva hvilande till nästa riksdag, då det göres af Const.Utsk.
Icke sä att det förslag, sorn först derifrån inkommer, är det sorn skall hvila, ty det kan, på sätt grundlagen utvisar, blifva förändradt genom uttryckande af gemensamma tankar frän de olika Stånden; men eli förslag skall likväl i sådant fall alltid hvila på R.
St:s bord till nästa riksdag.
Huruvida man nu, vid riksdagens annalkande slut, kan hinna att förena de serskilda Stånden om en gemensam tanka (hvilket möjligtvis fordrar en omröstning i förstärkt Const.Utsk.), och sålunda verkligen fä ett förslag hvilande; det lemnar jag derhän, och nödgas erkänna att det synes högst tvifvelaktigt.
Hvad Hr Printzensköld anfört mot detta förslag i allmänhet, saknar väl ej sin grund.
Man kan göra många förutsättningar i detta fall, och jag medgifver visserligen att vi haft allt för kort tid att grundligt öfverväga saken från alla dess sidor, då vi först vid inträdet till plenum fått oss betänk, tilldejadt, och dessutom förut varit upptagna af andra göromål; men hvilka betänkligheter man i den vägen än må hafva, synes mig dock förslaget ega en fördel deruti, att det tillerkänner 3 Ständ uttryckligen, att bestämma om det skall röstas eller ej i förstärkt Utsk., hvarom för närvande allt stadgande saknas.
Hvad åter beträffar frågan då 2 Ständ i förevartde fall stadnat emot 2, så medgifver jag att det är betänkligt, att föreskrifva ett absolut afgörande af saken; ty då den ena hälften af representation stadnar emot den andra, så mäste saken vara af mycken vigt och det icke höra lemnäs åt en delegation att afgöra striden, då denna delegation utgöres af medlemmar af R.
St, sjelfve och icke af någon främmande auktoritet.
Det faller sig nemi. klart att, om partiifvern framdeles kommer ätt drifvas sä långt som det skedde under frihetstiden, så skulle det gifva en anledning till att göra Ctsk:n i allmänhet, men besynnerligen Const.Utsk. till R.
St:s Hrr.
Det är det som är farligt, och som jag hyser farhåga emot.
Jag är verkligen obeslutsam, huru jag i detta fall skall göra.
Jag erkänner att tiden varit mig för kort, för att bestämma mitt beslut; men att alldeles vilja förkasta hela förslaget, anser jag icke vara rätt.
Jag anser detta förslag vara ganska nyttigt i afseende på bestämmandet att, då 3 Stånd stadnat emot det ena, dessa 3 Stånd skola hafva afgörande-rälten.
Det stadgandet anser jag vara både nyttigt och behöfligt.
Den andra frågan åter hade jag önskat skdjd derifrån, men då jag måste besluta mig för det ena eller andra, sluter jag mig heldre till Hr von Hartmansdorffs förslag, likväl med anhållan att dervid efter orden ”stadna 2 Stånd mot 2” få tillägga; 478 Den 26 Seplernber. och sig ej efter hvarandra vilja foga.
I dessa ord vill jag inlägga en uppmaning till Ständerna, alt genom inbjudningar söka alt pä något sätt komma öfverens.
I öfrigt instämmer jag till fullo i samma gemensamma tanke, som Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Hr Prin tzensköld: Gr. Lagerbjelke har trott det vara större fara för magimissbruk under nuvar:de förhållande, än om denna magt skulle öfverlemnas till Const.Utsk.
Han säger nemi. att det medförde mindre våda, om 2 Stånd jemte Const.Utsk. förenade sig om en sak, än att 2 Stånd stadna mot 2, och derigenom framgången af de 2 Ståndens yrkande paralyseras.
Nog vore det en triumf för de 2 Stånd, som önska framgång åt sina förslag, att för dem vinna understöd bos Const.Utsk., och sålunda med dess tillhjelp rycka ät sig herraväldet öfver de 2:ne andra RiksStm; men huruvida ett understöd af denna beskaffenhet kan vara lagligt och riktigt, samt förenligt med den aktning RiksShn höra visa hvarandra, derom har Gr:n icke yttrat ett enda ord.
Det torde också blifva svårt att frän någon rättsgrund bevisa riktigheten utaf att sätta ett Utsk. till fredsdomstol öfver de tvenne afdelningarne af R.
St., och att sålunda låta en afdelning af dessa båda afdeluingar sammanträda på ett serskildt rum för att der afgöra, hvilkendera afdelning det är af representationen som har rätt emot den andra; ty att vilja tillmäta den ena afdelmn af R.
St. större förstånd och större insigter än den andra, innebär i sig sjelf en orimlighet, och skulle i hög grad kränka den inbördes aktning, som de båda afdelningarne af R.
St. ovilkorligen äro hvarandra skyldiga, och hvilken aktning icke bättre och säkrare kan bevaras, än att, i händelse af olika åsigter om en sak, bägge afdelmnes tankar gälla lika högt derigenom att frågan förfaller.
De olägenheter, Gr.
Lagerbjelke behagat anföra med tydlig anspelning på tilldragelserne vid 1840 års riksdag, kunna ej undanrödjas genom den utväg, som Const.Utsk. nu föreslagit; ty börja partiåsigter att i allmänhet göra sig gällande, så komma de tvifvelsutan att fortgå i detaljerne, och då blifva olägenheterna än större genom detta förslag; emedan, under det att nu så är förhållandet alt alla försök på sidan om grundlagen kunna af 2:ne RiksStånd paralyseras, det då skulle blifva en möjlighet för 2 Stånd att, genom Const.Ulsk:s biträde göra sig lill herrar öfver sina medStänder.
Gr:n har vidare sagt, att man kan ifra för sjelfva afgörandet af saken i förstärkt Ulsk., utan att derföre ifra för sjelfva saken, eller derför att den skall få den utgång som befaras af de 2 Stånd, hvilka afslagit voter:s-propos:ne.
Visserligen må detta medgifvas; men deraf följer likväl ingalunda att man skall fylla förmenta brister i formerne på ett sätt, att sjelfva saken derigenom kan äfventyras.
Så skulle dock ske i förevar:de fall.
Och ensamt deruti ligger ett tillräckligt skäl att ogilla förslaget.
Hr von Hohenhausen har ansett förevande förslag fördelaktigt derutinnan att det bestämdt uttrycker att, då 3 Stånd besluta en votering, densamma skall verkställas; men 3 Stånds sammanstämmande beslut är ju här R.
St:s, hvaraf följer att, om frenne RiksStånd godkänna vo - Den 2ö September.
479 teringspropos:r, som blifvit af ett Ulsk. uppställda, så eger det fjerde ej rätt alt voteringen, i anledn. af desamma, sig undandraga.
Och ett tillägg i den syftning, som Hr von Hohenhausen anfört, är således fullkomligen öfverflödigt.
Jag anser också Hr von Hohenhausens förslag, att en uppmaning till öfverenskommelse skulle göras, genom följande ord: så vida de icke ejter hvarandra vilja sig foga, vara mindre lämpligt, enär man bör antaga att två RiksSländ, då de fatta sitt beslut, göra det så grundligt och efter så mogen öfverläggning, att man ej behöfver påminna det ena Ståndet att foga sig efter det andra.
Skulle en sådan åtgärd anses nödig, så har grundlagen redan åtskilliga stadganden, som till densamma kunna föranleda, hvilket gör förslaget äfven öfverflödigt.
Men på det att saken må bringas till slut, genom fattande af en gemensam tanke, som kan hafva någon verkställbar påföljd, så vill jag gerna, med frånträdande af mitt förslag, förena mig med det som Hr von Hartmansdorff framställt, och hvarigenom sista delen af Const.Utsk:s förslag skulle komma ali försvinna i utbyte mot blott de 2:ne orden: förfalle frågan.
Hr von Hartmansdorff har icke rätt uppfattat, eller ej velat riktigt uppfatta mig, då han yttrat, alt hvad jag nämnt ang:de behandlingen af grundlagsändrings-förslag, vore många gånger vederlagdi i förväg, så nemi. ali man kunde göra den anmärkn:n emot Const.Ulsk:s förslag i dylik väg, att de voro onödiga och onyttiga och sålunda komma dem alt förfalla.
Det later sig icke göra alt vederlägga min sats, ty det står i grundlagen att något skall blifva hvilande.
Icke så, att icke jemkningar kunna göras, men det sålunda jemkade förslaget skall ovilkorligen hvila.
Nu har Hr von Hartmansdorff framkommit med ett förslag till jemkning och del är fullkomligt grundlagsenlig!.
Uppstår då frågan: är det af Hr von Hartmansdorff framställda förslaget nyttigt och nödigt, så att det kan af R. o. Ad. antagas och gillas, ty samma vilkor skulle jag förmoda Hr von Hartmansdorff anse gälla för af Stånden föreslagna gemensamma tankar, som deni, hvilka för Utsk. sjelft är i 81 § Reg.F. föreskrifna.
Enligt denna § åligger det nemi.
Const.Utsk. all endast föreslå de grundlagsförändringar, ”sorn det anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa”.
Den förändring, sorn Hr von Hartmansdorff föreslagit, finnes redan i 75 § Riksd.ordn., sådan den nu är.
Jag kan således icke inse, att något tillägg i den vägen behöfves. 75 § lyder nemi. så: ”Till grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksStms sammanstämmande beslut och Konungens sanktion.
För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagna, hvarom i Reg.F:s 66, 69, 70, 71 och 72 §§ serskildt för ordnadt är, galle, jemte Konungens samtycke, tre Stånds mening; men skulle två Stånd stadna emot två, Jörfalle frågan och för blifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma frå ga må kunna vid den riksdagen å nyo väckas eller upptagas”. 4S0 Deli 2G September.
Om således ett Utsk. vågar alt komma ia med förslag till voterings-propos:r i dylika frågor, då 2 Stånd slädnät emot 2, så är det ett tilltag på sidan om grundlagen, och samma 2 Stånd säga blott: vi förblifva vid vära beslut och låta dem ej förändras genom inkomna voterings-propos:r.
Ar äter frågan af den beskaffenhet, att den ej kan förfalla, ”gånge såsom i 73 g stadgadt är”, säger slutet af samma 75 g, och då är det klart att det. skall voteras och att frågan då ej heller får förfalla.
Något ytterligare stadgande är alldeles obehöflig!.
Hvad är nu .anleda, lill detta Const.UtsIcs förslag?
Jo gudbevars, mine Hrr, det är ingenting annat, än att några ledamöter hafva velat förklara K. propos:r till 11.
St. i ett lagstiftnings ämne höra till stalsregleringen, och att man i strid mot 2 Stånd liar förmått StatsUlsk:s majoritet alt uppsätta volerings-proposir och dymedelst söka indrifva dessa båda Stånd till votering i förstärkt SlalsUtsk., för att man skulle fä sin vilja och sina åsigter fram, men på sidan om grundlagen.
Nu, då man ej lyckats att förmå de båda Stånden att foga sig derefter, utan de hafva för klarat målet vara ett lagstiftningsärende, som skall förfalla, då kommer Const.Utsk. in med ett förslag, hvarigenom Const.Ulsk. sjelft skall för framtiden erhålla rättighet att förvandla frågans behandling emot grundlagens tydliga bestämmelser i 75 g (som jag nyss uppläst) och säga alt en fråga, som föranledes af en K. propos. — hvilken kan vara behandlad af Ekon.Utsk. — är en statsregleringsfråga.