Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:t redogör i detta dess Betänk, för det behandlingssätt, denna fråga vid föregide riksdagar undergått, samt, hvad särskildt rörer frågan om, huruvida dessa hemman från äldre tider varit ansedda som krono- eller kyrkohemman, åberopar Utsk:t ett i detta afs:de af K. M:ts Befhde i Hallands län till K. M:t afgifvet underd.
I detta underd.
Mern. förekommer bland annat: — »Det för hållande, att de
Halländska kyrkohemmanen ursprungligen varit af krononatur, samt under den tid, provinsen Halland lydde under Danska kronan, ansetts och behandlats såsom kronohemman, vore numera fullkomligen utredt, dels genom ett af några åboer å sådane hemman till K.
M:ts Befhde inlemnadt bevis, hvilket, utfärdadt den 2 Mars 1840 af Professoren i lagfarenheten vid universitetet i Köpenhamn Kolderup Rosenvinge, bestyrkt af Geheime-arkivarien Finn Magnussen och till underskriftens rigtighet vitsordadt af K.
Svenska och Norska Ministern vid K.
Danska hofvet, innehölle: »att, enl. de officiella copieböcker från 16:de och 17:de århundradena, som angå Skåne och Halland samt finnas förvarade i K.
Danska Geheime-arkivet, de hemman, hvaraf kyrkorna egde landsgille, blifvit under Danska tiden, såvidt kyrkorna egdes af Konungen och kallelserätten af honom utöfvades, bortstadde för Kronans räkning af Konungens lendsman»; dels af ett i KammarColl. i afskrift befintligt bref af Konung Christian IV, dateradt den 29 Juni 1 fi33, hvaruti åboer å hemman med landgille till kyrkor, eller sådane hemman, som uti 1646 års jordebok äro uptagne såsom kyfko-, kallades
Våre och Kronans bönder och tjenare.»
De af Professor Kolderup Rosenvinge och Geheime-arkivarien Finn Magnussen i denna fråga afgifna Utlåtm finnas fullständigt införda i nyssnämnde Utsk:s Utlåt. sidd. 47 o. 48.
Af dessa Betänkt - Den lb Oktober.
241 vidfogade skrifter synes ju uppenbarligen titt hvad som blifvit kyrkorna gifvet, är ej annat än räntorna af dessa hemman.
Det skedde nemi. i Danmark som här, att då K.
M;t ville understödja någon korporation och man just ej ville understödja densamma med kontanta penningar, så auvisades till detta ändamål räntorna af några kronan underlydande hemman.
Men lika litet sorn det någonsin kunde falla en sådan korporation in, att betrakta dessa hemman som sina egna, lika litet borde dessa hemman någonsin hafva betraktats som kyrkans egendom.
Det har blifvit sagt att man ej skulle ega rätt att afhända kyrkan, hvad som från sekler tillbaka tillhört densamma.
Det är något i högsta grad oriktigt att benämna den åtgärden, som här är föreslagen, »för att afhända kyrkan något».
M. Hrr! man kan väl ej från en institution afhända uågot, som aldrig tillhört densamma j här är endast fråga om att bereda åboerna å de s. k. kyrkohemmanen i Halland dispositions och besittningsrätt till samma hemman, och i det fallet uttrycker sig Utsk:t ganska riktigt, då det säger: »E.
St:rs behörighet att häruti ingripa lärer ock så mycket mindre kunna ifrågasättas, som på Konung och Ständer gemensamt ankommer, ej blott att iakttaga Kronans och enskildes rätt och fördel, men jemväl att be vaka kyrkans intresse, hvilket, i vårt fädernesland, ej eger någon högre verldslig vårdare äu de nämnde, och således ej heller kan i materiela frågor undandragas deras beslutanderätt.
Att så upfatta kyrkans intresse som kunde detsamma ej förlikas med det allmännas fördel och ett stort antal enskilde medborgares välfärd, vore sannerligen att allt för mycket misskänna denna vigtiga institution och dess höga betydelse.»
Det vöre'väl således önskligt att en gång få slut på denna fråga, som under de sista 40 årens flesta riksmöten utgjort föremål lör Ständernas förhandlingar.
Ar man öfvertygad om, att dessa hemman genom orätt blifvit förklarade för kyrkans egendpm, och att det är genom orätt som kyrkan förklarat dem för arrende, och således åboerna till dem ega en slags orubbad besigtningsrätt, då är äfven på tiden att en rättelse göres i detta afs:de på det att åboerne, om dock sent, en gång måtte vederfaras rättvisa.
Som, enligt mitt förmenande, det förmedlingsförslag, Utsk:t i detta hänseende framställt, står i fullkomlig öfverensstämmelse med rättvisans och billighetens fordringar — enär så väl kyrkans som åboernas rätt deruti blifvit iakttagen —, så anser jag, att E. o. Ad. med mycket skäl kan antaga berörde framställning, hvarom jag anhåller om propos. på bifall.
Den talare, som näst e ter mig hade ordet och som här upträdde till försvar för Utsk:ts Betänk., yttrade för några plenidagar sedan, med tillämplighet på en då förehald fråga, som också hade utgjort föremål för behandling vid åtskilliga riksdagar, att »trägen vinner», eller att genom ett träget fortsättande man slutligen skulle vinna sitt mål.
Denna taktik har i fullt mått vid förev:de fråga blifvit iakttagen.
Som notarie i KammarColl. och expeditionshafvande af det utslag, hvarigenom H. XI. 16
Den 15 Oktober. kronan tillerkändes eganderätten till % m:tl jord i Halland, min-* nes jag, huruledes de olika besluten, sorn sedermera utgingo från Regeringen, väckte ett visst upseende.
Olika beslut i identiska frågor hafva vi t. ex. sett vara fattade i Högsta Domstolen, men ingenting är naturligare än att menniskors omdömen rätta sig efter de olika förhållanden, under hvilka frågorna till behandling förekomma.
Sparre har med sin vanliga öratoriska skicklighet tagit kronans och åboernas försvar, och han har äfven haft godheten underrätta K. o. Ad. om åtskiiliga förhållanden, som, till stöd för hans åsigt, blifvit af Stats-Utsk:t vid 1844—45 års riksdag framlagd e och hvilka den ädle Gr:n anser tydligen ådagalägga riktigheten af hans påstående att hemmanen ej voro kyrkan, utan staten tillhöriga.
Sparre hade väl bort, för att sätta R. o. Ad. i tillfälle att med någon noggrannhet bedöma frågan, upläsa Betänk:t i sin helhet och ej blott anföra några fragmenter derur.
Jag skall i stället för den värde Gr:n söka rätta detta fel.
Utsk:ts Utlåt, slutar nemi. som följer: »Utom dessa i de vidlyftiga handlingarne förekommande omständigheter, dem Utsk:t ansett sig böra för frågans fullständiga skärskådande här införa, hafva, under ärendets behandling inom Utak:t företett sig åtskilliga andra förhållanden, som gifvit Utsk:t ani. att till en viss grad ifrågasätta fullständigheten af den utredning, de i målet hörde embetsmyndigheter åstadkommit.
Så är bland annat uplyst, att Konung Christian den lV:s recess gällde som författning för hela Danska området, hvartill Halland den tiden jemväl hörde.
Vidare befiunes att ofvanberörde af Professoren Kolderup Rosenvinge år 1840 utgifne bevis, der det omtalas, att de hemman, af hvilka kyrkorna egde landtgille, blifvit bortstadde af Konungens »lehnsmand», icke innehåller de i K. M:ts Befhdes Utlåt, begagnade orden »för kronans räkning», äfvensom att den uti intyget förekommande mening, hvaraf synes, att denna »lehnsmand» i sin egenskap af kyrkans försvarare bortfästade kyrkans gårdar, helt och hållet uteslutits etc. etc. » Jag vädjar nu till R. o. Ad., om väl, efter att hafva hört detta å andra sidan, det ej skulle innefatta den uppenbaraste orättvisa att nu besluta att kyrkan skall förlora sin dispositionsrätt öfver ifrågav:de hemman, och det på vilkor, som äro till den grad fördelaktiga för hemmanens åboer, att det vore som att rent af till dem bortskänka desamma.
Förmena åboerna sig hafva dispositionsrätt till nämnde hemman, må de då anställa rättegång och såmedelst få sig dylik rätt tillförsäkrad, men må icke staten ingripa i kyrkans rättigheter och söka fråntaga densamma på sekelgammal häfd grundad dispositionsrätt öfver egendom af hvad slag som helst.
Jag hade trott att, så länge vi lefde i ett lagbuudet samhälle, kyrkans rätt borde hållas lika helig som den enskildes, men tyvärr! ser jag bevis på motsatsen i detta Utskrts Betänk.
För min del har jag ansett föreg:de riksdagars StatsUtsk., med den oväld, sakkännedom, klokhet och försigtighet, som höfves ett R.
Stms Utsk., gått tillväga vid behandlingen af förev:de fråga, men då jag genomläser detta sorn jag nu håller i min hand, kan jag ej komma Dan 15 Ok to b ar.
243 till annat resultat än att det måtte hafva varit personliga skäl och intressen, som drifvit Utsk:t att på sätt, som nu skett, förfara.
Jag yrkar fortfarande afslag å Utsk:ts Betänk.
Ehuru Utsk:sledamot, har jag ej haft annan del i handläggningen af detta ärende, än att vara närvide vid justeringen, och således kan man ej förebrå mig att af några personliga afsigter vilja förorda antagandet af ifrågav:de Betänk., men jag får likväl här förklara, att jag anser de så ofta i detta afs:de framställda anspråken verkligen vara rättmätiga.
En talare har förklarat sin belåtenhet med Prosten Ljunggrens reservation och förmenat att densamma bringar frågan i sin rättaste dager.
För min del tror jag att Betänk:t har den förtjensten åtminstone, att derigenom ådagalägges tydligen och klart, att kyrkan, på grund af den första lag sora i detta hänseende uprättades, verkligen ej disponerade annat af ifrågav:de hemman än räntorna.
Jag anser mig vid detta tillfälle ej kunna förbigå att nämna, att, enl. hvad mig blifvit berättadt, ingen ledamot af PresteSt:t anförde någon erinran mot det beslut, som inom Utsk:t blef fattadt; den ifrågav:de reservationen aflemnades först sedan.
Det tycktes då vara en enstämmighet i öfvertygelsen, som t. o. m. gränsade till det förvånande.
Då således ej bevisas kan att kyrkan till nämnde hemman haft någon annan rätt än räntorna, så synes det mig icke vara en ganska ovigtig omständighet att genom undanrödjande af de öfverklagade missförhållandena söka verka derhän, att dessa hemman bringas ur den lägervall, i hvilken de redan länge nog befunnit sig.
Pä grund deraf anhålles om bifall till Utsk:ts Betänk.
Här har blifvit sagdt, att ett tillstyrkande till Utsk:ts Betänk, skulle innebära ett våld mot kyrkans rättigheter.
Ar det fråga om att helt och hållet beröfva kyrkorna den städja, hvilken kyrkorna i äldre tider upburit, eller de arrenden, hvilka i sednare tider blifvit i st. f. städjandet anbefallde?
Man har blott velat förebygga det missbruk, som kyrkans målsmän på sednare tider tillåtit sig, att nemi. utbjuda dessa hemman på auktion och öfverlåta dem till den mestbjudande — ett nytt alltför ingripande våld i åboernas rättigheter.
Kyrkorna komma icke att berölvas någon enda dem tillkommande rättighet, tvertom komma de att försäkras om framtida oqvaldt åtnjutande af den ränta, som under namn af landgille till dem utgått, äfvensom komma de, i st. f. den städja och det arrende, de åtnjutit vid förändring med åboer å hemmanen, att åtnjuta en förhöjd ränta under namn af städjeersättning.
Hr Printzensköld har sagt, att om åboerna hafva anspråk till egande- och dispositionsrätt af hemmanen, må de anställa rättegång, för att såmedelst vinna sitt mål.
Jag skulle önska få veta huru det skulle gå tili.
Eu åbo kan naturligtvis ej säga annat, än att han haft dispositionsrätt till sitt hemman, men hvem skall han då upgifva såsom hafvande eganderätt till detta hemman.
Det blefve förmodligen Kronan.
Kronan skulle då börja rättegången mot kyr - 244 Den 15 Oktober. kan.
Det gör ej Kronan derför, att den deri ej har något intresse.
Det vore således åboerna, som skulle tvinga Kronan att anställa en process mot kyrkan, för att
Kronan skulle tillvinna sig eganderätten till dessa hemman; roen jag betviflar att Kronan ville åtaga sig en så beskaffad process.
Det kan således, enl. mitt förmenande, ej bero på åboerna att bölja processen.
Som jag ännu ej . funnit några skäl blifvit framställda, som i ringaste mån ådagalägga det förhållande, att kyrkorna till nämnde hemman ursprungligen haft någon annan rättighet än att komma i åtnjutande af de af desamma inflytande räntor, så får jag fortfarande tillstyrka K. o. Ad. att bifalla Utskrts i detta hänseende afgifna Utlåt.
Sparre har märkvärdigt nog yt trat, att åboernes rätt i högsta grad blifvit förnärmad derigenom, att hemmanen utbjudits på arrende.
Denna omständighet tyckes, bevisa att Gr.
Sparre helt och hållet saknar kännedom derom, att K.
M. icke blott genom särskild föreskrift förklarat att kyrkohemmanen i Halland skulle utbjudas på arrende, utan äfven genom fullständig föreskrift meddeladt. huru med denna bortarrendering skall förhållas.
Om jag ej misstager mig, skall äfven i detta afs:de ett maximum och ett minimum af arrendesumman blifvit stadgadt.
Så att, långt ifrån att det förhåller sig som Gr.
Sparre yttrat, att utbjudandet på arrende varit ett nytt våld mot åboernes rättigheter, så var detsamma tvertom en åtgärd grundad på K. M:s Nåd. beslut.
Sparre förklarat, att det vore omöjligt för honom att fatta, huru en rättegång om dessa hemman skulle kunna anställas.
I detta hänseende ber jag den värde Gr:n fästa upmärksamheten på, huru besvnrsmnlen ang:de dispositionsrätten till V* nitl.
Lyngåkra i Harplinge socken af Hallands län, samt vid en annan likartad fråga ronde en annan del af samma jemte åtskilliga andra hemman inom nämnde län, blifvit fullföljda, och derefter tager jag för gifvet att den värde Gr:n icke längre skall stanna i okunnighet om, huru en sådan rättegång skall (öras.
Besvärsmålen kunna och böra i sådant fall forst inlemnas till K. M:s Befh:de för att der undergå pröfning.
Derefter fullföljes ärendet först till KammarKoll. och slutligen hos K M., så att den värde Gr:n finner, att det verkligen finnas domstolar, som äro lagligen förpligtade och berättigade att uptaga sådana mål till behandling.
Men, Mine Hrr! det är vigare att på motionsväg gå till Ständerna och anslå dess känslosträngar, än att underkasta sig nödvändigheten, att ingå till vederbörliga embetsmyndigheter, för att der på laglig väg komma till målet.
Mina Hrr! tvistigheterna i detta ämne hafva ju egt rum alltsedan år 1825, således i närmare 40 år, och fastän desamma blifvit vid laglig domstol anhängiggjorda, har det ändock ej lyckats att frånvinna kyrkan dess på sekelgammal häfd grundade anspråk på dispositionsrätt till nämnde hemman.
Under sådane förhållanden frågar jag
Eder, om det kan vara Ständerna värdigt, att nu med ett enda penndrag tillintet - Den 15 ök tober. göra liela den bevisning, kyrkan under en så lång följd af år genom sina målsmän sökt göra gällande, och såmedelst afhända kyrkan en egendom, hvaraf den i århundraden varit i besittning.
Man talar visserligen om en ersättning genom städjepenningar, som kyrkan skulle komma i åtnjutande af, men densamma är, till följd af den tidsperiod, som bör ligga till grund för ersättningens bestämmande, sådan, att kyrkan ovilkorligen kommer att gå i mistning af en stor del af dess inkomster.
Det är nemi. antaget att en städja skulle hvart 20:de år inflyta till kyrkan.
Men det står äfven i Betiink:t, att åboerna skulle kunna köpa hemmanen till skatte, och då frågar jag hvart städjan kommer att taga vägen.
På grund af dessa skäl fortfar jag att yrka afslag å Utsk:ts Betänk., och skulle högeligen beklaga, om R. o. Ad., i betraktande af det förhållande, som allt sedan 1844 egt rum, att nemi.
Ständerna sedan den tiden vid hvarje riksdag förklarat, att frågan vore af beskaffenhet att den i vederbörlig ordning borde pröfvas och att förhållandena i afs:de å densamma vida noggrannare, än som ännu vid något tillfälle skett, borde utredas, nu skulle, på de ensidiga skäl, som af Utsk:t blifvit framställda, bifalla det förslag, som i detta hänseende blifvit af Utsk;t afgifvet.
Teo fr.:
Det är för mig mycket glädjande, att i denna fråga hufvudsakligen kunna instämma med Hr Printzensköld, som vid flera föreg:de tillfällen förebrått mig derföre, att jag vanligen upträder mot honom.
Hvad sjelfva saken beträffar, förvånar det mig, att Utsk:t kunnat framkomma med ett förslag, som det ifrågav.de, att Ständerna skulle afgöra en fråga, som ovilkorligen tillhör domstols pröfning.
Frågan är nemi. här att afgöra, om ifrågav:de hemman äro af krononatur eller ej, och jag hemställer, om ej den diskussion, som förevarit, bäst ådagalägger, att denna saks afgörande icke tillhör Ständerna, ty sannerligen vågar jag icke påstå, att jag tror, att ingen af de närv:de ledamöterna ännu fått för sig klart, hvilkendera af de tvistande Hrr:ne, antingen Gr.
Sparre eller Hr Printzensköld, har rätt.
Jag föreställer mig äfven, att om Ständerna skulle ingå till K.
M. med en så beskaffad skrifvelse som här är föreslagen, vore i alla fall K. M., till följd af 16:de §:n R.F., förhindrad att något beslut i ämnet fatta.
Ty det står der: »Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra etc. etc. — — ingen afhända eller afhända låta något gods fast eller löst utan ransakning och dom, i den ordning Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva» etc.
Ingenting kan således enl. mitt förmenande hvarken af Konung eller Ständer i ämnet beslutas förr, än afgjordt blifvit antingen hemmanen äro krono- eller kyrkohemman.
Den enda åtgärd, som af Ständerne nu kan vidtagas, är enl. mitt förmenande att ingå till K.
M. måtte, så vidt frågan rörer de hemman, som förmenas vara af krononatur, vidtaga de åtgärder, som erfordras, på det att så väl Kronan som 246
Den 15 Oktober - hemmanens åboer måtte komma i åtnjutande af deras lagliga rått.
I händelse B. o. Ad. ej skulle gå in på denna framställning, så vill jag likväl fästa R. o. Ad:ns upmärksamhet på ett förslag, som blifvit af en motionär, eu af de mest framstående ledamöterna af BondeSt:t, framställdt, det nemi. att Ständerna skulle anhålla hos K.
M. att det täcktes K.
M. förordna en komité, sammansatt af sakkunnige personer, som skulle utreda frågan i sin helhet, och att K.
M. derefter i ett sammanhang täcktes pröfva och afgöra densamma.
Helst skulle jag dock vilja att mitt ofvan antydda förslag af B. o. Ad. blefve antaget, hvilket lyder som följer: »Att R.
St:r skola hos K. M. i underd:het anhålla, det K. M., så vidt frågan rörer de hemman, som förmenas vara af krononatur, måtte vidtaga de åtgärder, som erfordras, på det att så väl Kronan, som hemmanens åboer, måtte komma i åtnjutande af deras lagliga rätt».
Den siste talaren har föreslagit, att Ständerna skulle till K.
M. ingå med anhållan derom, att K. M. skulle på Kronans vägnar anställa en process med kyrkan, för att frånvinna kyrkan de hemman, som kunna vara af krononatur.
Denna hemställan har en gång förut blifvit gjord, men refuserad, och detta med rätta.
Ty hvad blefve förhållandet?
Hvem är kyrkans målsman och öfverhufvud?
Det är K. M. Hvem är den ekonomiska lagstiftningens högsta innehafvare?
Det är K. M. Tillkommer det således ej obestridligt K. M., i egenskap af så väl kyrkans målsman som den ekonomiska lagstiftuingens högste innehafvare, att bestämma huruledes dessa hemman, förutsatt äfven att de äro kyrkans, skola administreras?
K. M. kan således ej å Kronans vägnar anställa en process mot kyrkan, alldenstund K.
M. är på samma gång kyrkans sorn statens högsta öfverhufvud; men såsom egande makt att bestämma huru dessa hemman skola administreras, eger K.
M. full befogenhet att förklara att K.
M. ej finner lämpligt att hemmanen fortfarande utbjudas på arrende, utan att kyrkorna i ersättning för den städja, hvilken de förut upburit, i stället måtte komma att åtnjuta en förhöjd ränta under namn af städjeersättning.
Då denna medelväg till förmedling af så väl kyrkornas som åboernas rättigheter ännu återstår, kan jag icke inse någon ani. vara förhanden att tvinga K.
M. att väcka en rättegång mot kyrkan, då dessutom, som jag nyss visat, denna åtgärd vore i högsta grad rättsvidrig.
Eopen på propos. förnyades.
Sparre har förklarat, att K. M., såsom ekonomiska lagstiftningens högste innehafvare, skulle ega rättighet att förordna huru dessa hemman skola administreras, äfven om de tillhörde kyrkorna.
Ja! K. M. eger väl makt att, efter vederb:des hörande, förordna huru hemmanen skola för kyrkoruas räkning förvaltas; men att, såsom den värde Gr:n tyckes vilja påstå, K.
M. skulle kunna utöfva sin lagstiftningsrätt så, att kyrkorna skola, såsom Gr:n åsyftar, blifva utaf med sina hemman, Den 15 0 k t o b® r. 2-1? oell eganderätten till dessa öfvergå först till Kronan, och sedan, genom skatteköp, till den enskilde; det är något, sorn lyckligtvis, tack vare våra grundlagar, ligger utom gränsen för Konungens befogenhet.
Att, på sätt Hr Cederschiöld föreslagit, kronan skulle anställa rättegång om dessa hemman med kyrkan, synes mig i högsta måtto olämpligt, då det står hvarje åbo fritt att inför K. M:s Befh:de bevisa, att det hemman, han innehar, ej är kyrkans utan kronans tillhörighet, då deraf blir en följd, att åboen vinner just det syftemål, man afsett genom frågans väckande vid riksdagarne, den ena efter den andra, nemi. att genom skatteköp blifva egare till hemmanet, hvilket nu åter, emot kyrkans bestridande, icke låter sig göra.
Om frågan här vore om eganderätt, så skulle Hr Cederschiöld otvifvelaktigt hafva rätt, att densamma borde behandlas af allmän domstol.
Men här är alldeles ej fråga om eganderätten, utan endast att förvandla naturen af kyrkohemman till kronohemman.
Och för beslut härom känner jag ingen annan auktoritet än den högsta administrativa myndigheten och R.
M. för i'0 år sedan kunde med full befogenhet förändra vilkoren för dispositionen af ifrågav:de hemman, inser jag sannerligen icke, hvarföre man nu vill förmena K.
M. den här ifrågaställa rättighet, och yrkar jag, ur sådan grund, fortfarande bifall till Utsk;ts härvid gjorda framställning.
Hr Cederchiöld:
Den siste värde talaren har medgifvit, att jag haft rätt i min åsigt, såvidt frågan hade rört eganderätten.
Jag hemställer till den värde talaren, om icke verkligen frågan äfven rörer eganderätten, nemi. hvilkendera, antingen kyrkan eller kronan, har besittnings- och eganderätt till nämnde hemman.
Sparre har anfört, att det ej skulle gå an, alt K. M:t, som äfven varande kyrkans öfverhufvud, upträdde som målsman för kronan och förde rättegång mot kyrkan.
Jag hemställer, huruvida icke den värde
Grin sammanblandat de begge begrepp, som äro fästade vid ordet kyrka.
Ar här nemi. fråga om statskyrkan, så är det visserligen sannt, att Konungen är statskyrkans öfverhufvud, men jag har icke föreställt mig, att dessa hemman skulle tillhöra statskyrkan, utan vissa i Hallands län befintliga landtkyrkor, och under sådane förhållanden anser jag icke detta af Gr.
Sparre anförda skäl i någon mån kunna motverka antagandet af det förslag, jag nyss framställt, hvarföre jag fortfarande anhåller om bifall å detsamma.
Hr Cederschiöld har ånyo betraktat denna fråga, såsom hade den varit en rättsfråga.
Jag har visserligen talat om den ursprungliga rätt, kyrkan kan hafva egt på hemmanen; detta har jag likväl ej gjort för att upge någon grund för att denna fråga skulle afgöras som en rättsfråga, men för att motivera det här ifrågavide förslaget i afside på åbo - 248 Den 15 Oi t ober. ernas rätt till deras hemman, förutsatt att de äro kyrkans, så att Hr Cederschiölds sista anmärkning kan i intet afs:de förändra min öfvertygelse ang:de Utsk:ts förslag, utan anhåller jag fortfarande att detsamma måtte bifallas.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, att derunder yrkats dels bifall till Betänkrt, dels alslag derå, och dels slutligen af Hr Cederschiöld, att K. o. Ad., med afslag å Betänk:t, måtte för sin del besluta, det E.
St:r skulle hos K. M:t i underd. anhålla, att K. M:t, såvidt frågan,: rörde de hemman, som förmenades vara af krononatur, måtte vidtaga de åtgärder, sorn erfordrades, på det att såväl kronan som hemmanens åboer komine i åtnjutande af deras lagliga rättigheter.
Exc. propos. på bifall till Betänk:t och, då dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan votering blifvit begärd af Hr Printzensköld, samt Hr Cederschiöld derefter yrkat att hans förslag måtte anlagas till kontrapropos. vid den blifvande voteringen, uti hvilket yrkande
Hr Printzensköld jemväl sig förenade; uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller Sammans.
N:o 34, i ani. af väekt fråga om åtgärders vidtagande för att, under vissa vilkor, bereda åboerne å de s. k. kyrkoheromanen i Halland dispositions- och besittningsrätt till samma hemman, röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår B. o. Ad. förenämnde Betänkrde och beslutar för sin del, att E. St:r skola hos K. M:t i underd. anhålla, det K. M:t, så vidt frågan rörer de hemman, som förmenas vara af krononatur, måtte vidtaga de åtgärder, som erfordras, på det att så väl kronan sora hemmanens åboer må komma i åtnjutande af deras lagliga rätt».