Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan olycka medförer åtminstone riksdag, och när den inträffat, så kan han medföra fara för sjelfva Riksbankens bestånd.
Min tanke är följaktligen, att privatbankerna ej böra i deras närvarande skick få efter octrojens slut fortfara.
Dä återstår frågan: skola de alldeles upphöra, eller skola de fortsättas under någon annan lämpligare form?
Alt de fä fortfara med egna sedlars utgifvande anser jag olämpligt af redan anförda skäl.
Alt låta deni röra sig med Riksbankens sedlar anser jag äfven oriktigt.
De skulle nemi. dä kunna vålla Riksbankens ofärd, om de icke nog försigtigt förvaltades.
Jag tror således lämpligast vore, att Riksbanken, i den män privatbankernas octrojer upphöra, upprättar filiaIcontor i landsorterne, för alt öfvertaga den rörelse, som privatbankerna förut drifvit.
Man invänder häremot, alt om sä skedde, finge Banken egentligen icke större styrka än för närvarande, emedan sedelstocken vöre lika stor Den 25 Januari f. m. 479 och Liefve större.
Men Banken finge likväl en större säkerhet, derigenom att han hade hela rörelsen under sin egen vård.
Då nya bancosedlar måste ulgifvas för de ingående privatbanksedlarue, måste Riksbanken upptaga silfverlan, på det att icke proportionen måtte förryckas.
Den ränta Banken finge för sina län inrikes, kunde då användas att godtgöra räntan på de utländska lånen o. s. v. Man invänder måhända, att filialcontoren skulle blifva sämre förvaltade än privatbankerna för närvarande äro, och att de ulan tvifvel skulle gå tillväga med samma mildhet som Bancodisconterne.
Jag medgifvei detta, i synnerhet om Bancoreglementet hlifver lika obestämdt som hittills, så alt disconldireclionerna kunna taga råd af deras goda hjerlan.
Men om man inrättade reglementet på så sätt, att directörernas arfvoden förringades i samma proportion, som förluster gjordes; så vore kanske att hoppas, det Bancodisconten här i Stockholm och filialcontoren i landsorterne skulle blifva skötta med samma omtanka och stränghet som privatbankerna hittills, och då hade man ju vunnit hvad man åsyftar.
En hufvudsak vöre på delta sätt äfven för allmänheten vunnen, den nemi., att hon finge blott ett enda sedelmynt i sina händer, nemi.
Riksbankens, samt att alla de prejerier och olägenheter, hvarföre allmogen och andra nu äro utsatte, upphörde.
Jag tror, att om privatbankerna på detta säll upphörde, så komme allmänheten icke att Iida derpå.
Banken vunne en större säkerhet, och Ständerna hade af privatbankernas förvaltning lärt sig att bättre förvalta sin egen lånerörelse.
Tiden är långt framliden, och jag skall derföre icke uppehålla II. o. Ad. med något vidlyftigare anförande.
Det är några anmärkn:r, som här blifvit gjorda, hvilka uppkallat mig.
En ledamot har nemi. sagt, att han hellre unnade vinsten af ett lands penningerörelse åt Staten än åt enskilda.
Jag vill icke i allmänhet bestrida denna sats, men jag vill hemställa, huruvida antingen Staten eiler den enskilde är bäst i tillfälle att bedrifva hancorörelse.
I fråga om alt uppehålla myntvärdet, torde Staten lämpligast kunna uppfylla ändamålet, men deremot, då fråga är om alt understödja näringarne, tror jag, att man med skäl kan påstå, att dp enskilde fullt kunna tåla jemförelse med Staten i afseende på ändamålsenligheten.
Jag vill framställa den fråga: på hvad sätt skulle Riksbanken kunna drifva den af privatbankerna hos oss begagnade cassacrediliv-rörelsen?
Månne det kan vara troligt, att R.
St:s Bank skall äga tillfälle att göra sig underrättad om ett större antal creditiv-sökanders ställning lill lika grad som en privatbank, och huru skall R.
Sl:s Bank kunna af verkställde lyftningar och insättningar å creditiven bedömma hvar och en creditiv-tagares rörelse, hvilket nu ganska beqvämt sker i hvarje privatbank?
Privatbankerna i vårt land äro icke annat än en afbild af de Skottska, hvilka man så mycket berömmer.
Jag anser mig i della fall höra åberopa hvad en aktad 480 Den 25 Januari f. m. ledamot af detta
Hus för fjorton år sedan anförde om privatbankernas crediliv-rörelse.
Han säger, i dess afhandling om banker, åberopande ett yttrande af en Skotlsk comité': ”Comiteen kan väl icke förmoda, att delta steg skulle verka menligt på cassacrcditiverna, till den grad, som åtskilliga vittnen befarat, men comiteen är obenägen att, ulan desto starkare bevis för nödvändigheten deraf, råda lill en åtgärd, som skulle kunna åstadkomma rubbning, på hvad sätt som helst, uti ett system, hvilket, efter eomiteens tanka, är så beundransvärdt väl beraknadt, för att befrämja hushållning med bruket af capitaler, väcka och underhålla hågen för gagneliga förelag, och hos folket grundlägga moraliskt värde, genom den uppmuntran det lemnar ät flit, redlighet och försigtighet.”
Jag anser mig vidare böra upptaga eli annat yttrande, sorn blifvit fälldt på detta rum, nemi. att det icke vore betänkligt att sälta minimibeloppet för privatbankerna så lågt som 200,000 r:dr, oell samme talare åberopade i detta afseende Englands exempel.
Jag skulle tro, att detta går an i England, der man har ett metalliskt mynt, men här skulle det vara mindre försigtigt.
— Jag har väl i detta ämne skriftligen uppsatt mina tankar, men då jag redan i flera delar blifvit af andra talare förekommen, vill jag inskränka mig till en enda punkt, och får, under förklarande, att jag i hufvudsaken instämmer i de åsigter Frih.
Raab här framställt, understödd af Hr Nordenanckar, uppläsa följande:
Att en större bankinrällning alltid mera obehindradt kan möta förekommande vexlingar och honorera förbindelser, än en liten, ligger i sakens natur och besannas dessutom af erfarenheten.
En bank, som räknade delägare från Sveriges flesta provinser, skulle erhålla en credit, som i betydlig grad borde minska misstroendet och följaktligen äfven vexlingarne; skulle med lätthet kunna upplåna capitaler så väl inom som utom landet.
Ingenting inverkar mera menligt på credilen inom ett land, än tillämpningen af en mängd olika utlåningsprinciper, och likväl har detta i hög grad varit förhållandet just i våra privatbanker.
En har disconterat på G månader, en pä 4, och en på 3; en bar utgått från den riktiga åsigten, att företrädesvis understödja sådana näringar, der omsättningen är mera liflig, en annan anser sig skyldig att vara förläggare äfven för landtmanuen, och indrager derigenom- landtmannen i labyrinten af lånespeeulationer; en drifver företrädesvis discontrörelse, en annan helst cretiitiv; en gör indragningar vid vissa bestämda årstider, en annan har till sitt mål, att i högsta möjliga grad utsträcka sedelemissionen, för att derigenom befordra actieägarnes vinst; en yrkar, att credilivtagarne skola göra täta omsättningar, helst i riksmynt, en annan låter creditiverna från år till år balanceras snart sagdt såsom stående lån; en hyllar liberala grundsatser och betjenar allmänheten affärsmässigt och med beredvillighet, en annan är mera ogen och åstadkommer ovilja Den 25 Januari f, m. 481 ovilja emot licia privat bankssystemet: med ett ord, hvar och en bank foijer sin individuella böjelse, beroende naturligtvis af de ledande personernes åsigter, och derigenom uppstår i administrationen en olikhet, sorn är högst skadlig för den lånesökandc, enär han ej har någon bestämd grund för sina beräkningar i afseende pä penningeunderslöd oell den lid han densamma kan påräkna.
Öfverlaggningen om 1 § förklarades härmed vara fulländad, hvarefter med pröfningen af detta mål uppskjöts till eftermiddagens plenum.
Lades på bordet nedannämnde från Stals-och Bevilln.Utskm inkomne ullåltn : N:o 38, i anlcdn. af väckt motion, ang:de personliga skyddsafgiftens användande till folkundervisningens befrämjande; och N:o 39, i anledn. af väckt motion om personliga skyddsafgiftens användande till organiserande af arbetsinrättningar. H. II. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 3 e. m.
Lördagen den 25 Januari 1845.
Öppnades Ilrr Electorers lista till val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk. efter N:o 1566.
Hr Kröningssvärd, Carl Gustaf; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2144.
Hr Rosensvärd, Johan Henrik.
Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i StalsUlsk., under deu ledamoten af detta Utsk. N:o 1560 C. Hr Celsing, Lars Gustaf, medgifna 14 dagars ledighet från och med d. 28 dennes räknad; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 173.
Hr Lode, Torsten Wilhelm.
Fortsattes pröfningen af Banco-och LagUtsk:ns betänk.
Nio 1, i anledn. af väckta frågor om stiftande af lag för enskilde banker, samt villkoren för dessas rörelse.
Härvid uppkom discussion om nedannämnde §§ af lagförslaget: 6 H. 61 48?
Den 25 Januari e. m. Frih.
Jag; kan icke inse af hvad skal Flsk. föreslagit, alt lill bankbolags stillande erfordras minst 50 namugifne delägare, men väl kan jag inse, ali om denna § af bank-lagen anlages, äfvensom den 14 och 15 §, så skall aldrig någon enskild bank uppkomma med rättighet att utgifva egna sedlar eiler med begagnande af denna rättighet; ty ansvarsbeslämmelserne äro af beskalfenhet, så väl för directionen, som förde enskilde delägarne, att de säkerligen icke kunna ingå något bankbolag, utan att bell och hållet egna sig deråt, såsom åt ett yrke, använda hela deras capitalstyrka i bankrörelsen, och icke, såsom nu är fallet, lill lättnad af en orts rörelse, blott tillskjuta en mindre, vanligen för hvar och en obetydlig del af deras förmögenhet, som hufvudsakligen är insatt i annan rörelse.
Beslämmelserne i de följande 14 och 15 §§ äro af beskaffenhet, alt den, sorn med en T|a-del af sin förmögenhet ingär i ett bankbolag och deruti åtnjuter en möjligen i proportion till insatsen betydlig, men i det hela till ringa belopp uppgående inkomst, likväl kan äfventyra alt, om icke mista hela sin egendom, dock blifva ursländsalt att begagna och använda det öfriga af densamma, i händelse någon felaktighet eller något misstag i bankstyrelsen ägde rum och banken skulle komma att inställa sina betalningar.
Della äfventyr är för honom så stort, att man icke kan förmoda, det någon, som har den minsta eftertanka, eller som är det minsta rädd om sin egen existence, skalig våga någon liten del af sin förmögenhet i något bankbolag.
Afventyret och risken mäste man förutsätta skall motsvaras något sä när af vinsten.
Jag tager sålunda för afgjordt, att om de ansvarsbestämmelser, sorn i denna lag af Utsk:n äro föreslagne, af R.
St. antagas, så komma banker hädanefter icke att sammansättas såsom hittills skett, utan blifva desse (om några uppkomma) sammansatte af personer, som dertill använda hela deras förmögenhet och verksamhet.
Men som vi icke i vårt land, aldraininst i landsorterne, der privatbankerne egentligen skulle komma att äga sitt säte, hafva många sådane personer, som skulle kunna göra denna rörelse till sitt yrke, så förutser jag, att, med det stadgandet, som säger, att minst 50 personer erfordras för att kunna stifta ett bankbolag, något sådant aldrig skall uppkomma.
Jag anser således, att antalet 50 bör borttagas och ersättas af ett annat mera inskränkt, nemi. t. ex. af 3.
Vi hafva haft exempel på en bank, den första som jag vill minnas blef stiftad efter catastrophen 1817, hvilken icke hade mera än 3 delägare.
Om denna bank icke i allt kan tjena till exempel, så är den åtminstone ett exempel derpå, alt en sådan bank kan göra rätt för sig och uppfylla sitt ändamål lika så väl, som banker, sammansatta på annat sätt?
Då Utsk. icke anfört några moliver, hvarföre det utsatt 50 delägare, så har jag kanske svårt att inse desamma.
Visserligen kan jag gissa mig till några, såsom t. ex. att afsigten varit, att om ett bolag består af många ledamöter, Den 25 Januari e. m. 483 sä skulle dessa icke småningom, i fall affärerna ginge illa, kunna sammansmälta till några få, som finge slå för desamma och som icke hade mycket alt vedervåga.
Men detta är, enligt min förmening, icke något skäl för att stadga en sådan grundsats, som den, hvilken blifvit föreslagen i 2 §; mot ett sådant missbruk kan man vidtaga andra försigtighetsmått.
Hvad minimum för teckningssumman, 1 million, angår, så har jag deremot icke något alt invända, enär det förulsätteF, att härmed afses enskild bank, som utgifver sina egna sedlar.
Skulle minimum betydligt nedsättas, så skulle detta förutsätta, alt man afsäg uppkomsten af många banker i Riket, hvar och en med sina egna sedlar, hvilket i min tanka skulle gifva an ledning till alltför mycken villervalla i den mindre och allmännare dagliga rörelsen.
Vore frågan åter alt stifta lag för banker, som röra sig med R.
S:ts Banks sedlar, så skulle jag anse, att en långt mindre summa kunde och borde i denna § finnas utsatt; men frågan om sådane banker förekommer först i 21 §, och torde det vara tids nog att när den företages derom yttra sig.
På grund af hvad jag sålunda baft äran anföra, anhåller jag om återremiss af betänk.; på det att Utsk:n må kunna taga i öfvervägande den anmärkning, i afseende pä antalet delägare, som af mig vid denna § blifvit framställd.
I fall man fäster något afseende på den personella ansvarigheten, så måste man erkänna, att säkerheten sannolikt blifver större i den mån delägarnes antal är stort, ehuru jag medgifver, att någon absolut visshet om större tillgångar för banken icke derigenom kan vinnas, enär detta stadgande lätteligen kan så eiuderas, alt endast några få förmögna personer i bankbolaget ingå och de öfrige bolagsmännen kunna äga en högst ringa förmögenhet.
Men dessutom vinnes ett annat ändamål genom detta stadgande, nemi. ett allmännare intresse i den landsort, der banken hr bildad, äfvensom en större conlroll åstadkommes, dä delägarne äro många, och således alla åtgärder, som i banken vidtagas, måste i orten blifva mera kände.
Det måste vidare för den ort, der bolaget är bildadt, vara en icke så obetydlig fördel att äga ett stort antal delägare i förvaltningen af detsamma, hvilka delägare måste hafva en större kännedom om personers ställning i orten och om Bankens credit utom densamma.
Jag kan icke eller finna, att i detta stadgande, såsom Frih.
Palmstjerna fruktat, ligger något hinder för bildande af bolag af några få, rika personer; ty jag finner ingen konst för dessa personer, att med sig associera ett antal mindre förmögna.
De skulle i alla fall utöfva ett så öfvervägande inflytande på Bankens förvaltning, att det ringare antal controllanter, som man vill uppställa bredvid dem, icke böra blifva något hinder för bolags bildande.
Jag anser, all detta stadgande kan hafva sina fördelar, ehuru jag visserligen anser, att det skulle kunna umbäras.
Palmstjerna, Carl Ollo: Hr Nordenanckar har 4 8 i Den 25 Januari e. m. anfört några af de skäl, hvilka föranledt della stadgande; jag anser dem likväl icke tillfyllestgörande för antagandet af elt så heskalfadt lagrum, som della.
Hr Nordenanckar har sagt, att några få rika personer skulle lätteligen kunna med sig associera ett antal mindre förmögne i orten, hvilka skulle deltaga i stiftandet af en sådan bank, och all styrelsen öfver densamma i alla fall skulle komma alt bero af det mindre anlalet rikares inflytande på de öfrige.
Om så är, ser jag icke hvilken controll det större anlalet af delägare kan utöfva?
Stadgandet i § skulle lätt kunna eluderas derigenom, att någre få rikare personer antogo några och 40 delägare, som hette Pål och Pehr och Jan och Niklas, och hvilka icke voro kända såsom innehafvare af någon särdeles förmögenhet, utan således skulle komma att af de förre helt och hållet bero.
Stadgandet kan sålunda, enligt min förmening, icke leda till det åsyftade ändamålet, utan endast dertill, att man behöfde någon skicklighet för att kringgå lagen, om man ville formera ett bankbolag, och jag kan derför icke anse det lämpligt.
Ofverläggningen om 2 § förklarades härmed slutad. 5 §•
På det att det icke må anses såsom ett förbiseende af mig, får jag erinra derom, att om min mening i afseende på antalet af delägare i en bank skulle vinna framgång, så måste äfven mom. b., som handlar om antalet af direetiouens ledamöter, rättas derefter. 6 §•
Jag anser, att i 6 § bör införas, att den säkerhet, som är lemnad såsom grundfond, kan få utbytas mot annan säkerhet, när delägaren finner det nödvändigt, och då han presterar annan säkerhet, som är lika god. 7 §•
C:te § bestämmer, alt Konungens Bef:h:de i länet skall deltaga uti pröfningen af de säkerhetshandlingar, hvilka blifvit lemnade såsom grundfond samt öfver desamma sig utlåta; men det finnes icke bestämdt uttryckt, huruvida ett sådant utlåtande förer till något afgörande resultat; hvarföre jag anser mig böra yrka, att förrän Konungens Bef:h:de godkändt handlingarne, bör bolaget ej få träda i verksamhet. 7:de §, litt. b, föreskrifver, att innan banken får öppna sin rörelse, skall inför Konungens Bef:h:de styrkas, det så väl den af K.
M. utfärdade tillståndsresolution som ock bolagsreglorna blifvit uti rådstufvurättens inteckningsprotocoll intagne.
Mom. b synes mig vara första villkoret för banken, innan densamma får börja sin rörelse, och bör således flyttas framför mom. a, såsom varande det andra villkoret för denna rättighet.
Ett misstag torde blifvit gjordt, då Utsk:n föreskrifvit, att så väl K.M:s tillstånds-resolulion som ock bolagsreglorna böra införas
Den 25 Januari e. m. 485 uli rätlens i n l c k n i ngs|jroi ocol I, der, enligt min öfvertygelse, siidnne handlingar icke böra finnas, utan bade Ulsk:n helt enkelt bort bestämma, alt desse handlingar skola införas uti rådslufvurättens protocoll.
Uti moni. e förekommer: att till banken blifvit inbetalte minst tio proc. af grundfonden, eller |:delar af det i 5 § litt. a bestämda tillskott i Rikets gällande mynt, äfvensom handlingarne inlemnade, hvilka bolaget efter pröfning godkänt, till säkerhet derföre att återstoden af samma tillskott, eller 15 proc., varder inom ett år i banken insatt.
Dessa handlingar, som vanligen utgöras af reverser försedda med borgen, böra, likasom de öfrige grundfondshandlingarne, af Konungens Bef:h:de granskas och godkännas.
Uti sisla perioden af mom. f står: ”Af bolaget jemte Konungens Bef:h:de i redan föreskrifven ordning godkändt.”
Detta anförande anser jag öfverflödigt, emedan Konungens Bef:h:de, genom hvad uti 6 § är föreskrifvet, äger fullkomlig kännedom af desse grundfondshandlingar, hvarföre jag tillstyrker, att nyssomnämde period mätte ulga, och i stället införas: ”Under allmänt säkert förvar tagne.” Frih.
Vid den 7 § har jag blott en erinran att göra i afseende på det sista morn., der del står: ”Då förändring med delägarne i bolaget inträffar, skall uppgift derom, efter hvarje bolagsstämma, aflemnas lill rådstufvurätlen, för att i dess inteckningsprotoeoll intagas samt i allmänna tidningarne införas; äfvensom, enär någon förändring sker med de personer, som underskrifva bankens creditsedlar, sådan genast skall hos Konungens Bef:h:de anmälas och genom allmänna tidningarne kungöras.”
Alt vid bankens första bildande i tidningarne införes hvilka som äro delägare deruti, deremot har jag ingenting att anmärka; men att hvarje förändring i desamma skall kungöras, det anser jag vara ett kungörande af enskilda angelägenheter, hvilket i öfrigt icke har sitt exempel inom någon gren af den allmänna rörelsen i Riket.
Jag vet icke hvartill detta skulle gagna, om icke till att under rätta allmänheten, hvar den skulle söka sin rätt, i fall denna icke i bankens conior kunde erhållas.
Men då allmänheten äger tillgång till inteckningsprotocollet, deruti delägarnes namn äro intagne och äfven alla förändringar införas, så vet jag sannerligen icke hvad nytta en sådan kungörelse öfver hela Riket skulle hafva med sig.
Tvertom kan detta, enligt min förmening, lända en och annan lill förtret och lill rubbning af hans credit, hvarför jag hemställer, huruvida icke Utsk:n skulle vilja borttaga denna mening och inskränka föreskriften dertill, alt förändringarne intagas i inleckningsproloeollet, sedan de af bolagsstämman blifvit godkände.
FIr Nordenanckar:
Palmstjerna anser jag stadgandet i detta sista mom. vara otjenligt.
Ett sådant partielt införande af några få förändringar bolagsmännen emellan innebär för alfärsmannen icke någon säker ledning för kan - 486 Den 25 Januari e. m. nedomen om bankens ställning och soliditet.
Jag tror, att man vöre mera belåten om på bankens conior alltid funnes tillgänglig en fullständig förteckning på bankens delägare.
Delta stadgande trodde jag i stället hafva bort i § inflyta, emedan det andra blott tjenar till att partielt tillfredsställa nyfikenheten; men min mening blef af de förenade Utsk:n underkänd.
Såsom leda mot af BancoUtsk. har jag visst icke något skäl att förlänga discussioncn.
Utsk. är redan alltför mycket betungadt af leclur; ty ännu har Utsk. sådant arbete för kanske 14 dagar, om allt fullständigt skall genomgås, innan det hunnit sluta läsningen af discussioncn i samteliga RiksStm öfver financefrågan.
Men dä flera talare fästat sig vid denna punkt, anhåller jag blott få göra den observation, att nyfikenheten är väl lemligen billig hos dem, hvilka skola laga emot reverserne såsom penningar, att fä vela, hvilka de Herrar äro, som dem utgifvit.
I England finnes en bill, som uttryckligen stadgar, att hvarje förändring, sorn göres i personalen, så väl uti styrelsen öfver, som bland ägarue af privatbankerne, skall lillkännagifvas i tid— ningarne, dock blott i de orters tidningar, i hvilka banken verkar, hvilket äfven här kunde vara tillfyllestgöraude.
Det åberopade stad gandet i England gäller egentligen banker, hvilka icke hafva så mänga delägare, som det förutsattes att de Svenska skola fä, och som de för närvande äga.
Der förkomma således icke sä ofta förändringar som i våra privatbanker, och dessutom är del mycket man gör i England, som just icke är skäl att taga efter i Sverige.
Hvad åter angår de anspråk, som allmänheten kunde äga på att få veta hvilka som äro ansvarige för desse bankers sedlar, så synes mig icke dessa anspråk mest grundade i de orter, der banken är belägen, ty der kän hvar och en invexla sina sedlar på bankens conior.
1 aflägsnare delar åter t. ex. i Norrland, kunde en visshet i detta afseende under vissa omständigheter vara en hufvudsak; dock torde det äfven der, i allmänhet taget, blott utgöra en slags sysselsättning för nyfikenheten, som kunde föranleda till oangenäma och för en och annan enskildt störande utläggningar i de allmänna bladen.
Den, som vill göra sig underrättad om delägarne i en bank, har tillgång till officiella handlingar, nemi. inteckningsprotocollet, och kan der söka de upplysningar han för godt finner.
Det är ofta svårt att stifta en lag, när der vid förhållanden möjligen kunna förefinnas, som kunna lemna anledning att göra afseende på någon eller någre särskilde personer.
När man nu uti ifrågavarande fall vill stifta lag, så skulle det bilt kunna synas såsom man dervid hade afseende på de ledamöter, hvilka nu finnas i våra privatbanksdirectioner; men man måste dock efter mitt omdöme helt och hållet abstrahera allt afseende på dessa personer, lill hvilka jag är fullt öfvertygad att man icke kan hysa det ringaste misstroende; Den 25 Januari e. m. 487 man mäste det, säger jag, af det skiil, alt eu allmän lag måste vara sådan, alt i händelse af bedrägeri, den då äfven kam innehålla ett correcliv deremot.
Föreställde man sig, att ett bankbolag, som från början blifvit slifladt af personer med anseende och credit, sedermera så småningom hade utbytt dessa sine solida ledamöter emot andre, som icke vore det, och att sådant för allmänheten förblifvit alldeles obekant, så kunde man äfven föreställa sig möjligheten af ett verkligt bedrägeri mot samma allmänhet.
Jag tror, att det är ur denna synpunkt man sett saken, då man ansett offentliggörandet af iedamölernes namn vara af nöden.
Jag tror visserligen icke, alt något sådant för närvarande är erforderligt; men dä man stiftar en lag, som skall gälla för en längre framtid, sä mäste man förutsätta möjligheten af ett sådant missbruk af det allmänna förtroendet, och således genom en föreskrift söka förekomma detsamma.
Härmed ansågs öfverläggningeu om 7 § afslutad. 8 §.
Då jag förra gången yttrade mig, glömde jag att nämna, det den 8 § innefattar ett bland de bufvudsakligaste hindren för nyttan af privatbankerrie.
Jag tillstyrker således, att privatbaukerue hädanefter må såsom hittills få utgifva sedlar pä minst 2 r:dr b:co.