Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pag. 30, Sorn innehaller: "Att Riksi gälds-Cantoifets Fullmägtige borde öppet lemnäs, , ett, ejler Allmänna Ställningens kraf, rätta sina.
Vidare inf ordringar af Discont- Lånen , så att Med! borgares förlägenhet icke rnd ökas, enär fall sä| kerhet för en Successiv återbetalning kan lemnäs " och huru berömlig afsigten dr att skyndsamt behandla Gäldcnarer, sä obesrämdf, att likasom en ny Discont-röreU Se kunde, i följd deraf, möjligen öppnas och i etl längre framtid fort vättas, an Utskotten åsyfta A t, hvarom meningen närmare torde utvecklas, på det art i denna likasom föregående nu anmärkte §. bestämda stagdanden måga ligga till grund för de föreskrifter, som Riksens Ständers Fullmägtige komma att meddelas.
Hvad som i synnerhet mig förekommit anmärkningsvärd, är de, i min öfvertygelse, contradjctoriske yttranden, jag frodt mig finna i Betänkandet; huruvida UtSköttert anser det böra BancoStyrelsen uppdragas, att med uppoffring af Bin* quens redbarheter Coursens uppstigande motverka.
Af enskildte yttranden innom Utskotten, har jag väl hört sägas att meningen icke Vore sådan, hvilket alldeles ÖfVerensstämmer med yttrandet Pag. 25 att nemligen: *’Ranqaett må götas verksam , icke genom LouiS operationer * såsom det skulle tydas, men då man läser följande Strophen 5 mert för att bevara stna Sedlar 484 Den 15 April. emot ytterligare Agiotage eller försämring, blir man villrådig hvad nian skall tänka, anseende jag den senare delen af detta yttrande rakt emotsäga den förra, hellst då icke Agio kan lämpas till annat än utländskt mynt , någon ätgnrd till verkan pä dessa myntförhållanden icke lärer annorlunda än genom Cöurs-operationer kunna beredas, och då jag förmodar att Utskotten äfven icke lära medgifva, att genom användande af Banquens Silfverfond, till, af eriarenhe en bestyrkte skaddige Cours-operationer, man attägsnar sig ifrån utvägar till en framtida Realisation, tillstyrker jag att allt hvad obestämdt och tvetydigt i detra afseende som i Betänkandet förekommer och kunde nvöjeligen berättiga till sådana Cours-operationer, må utgå, och i öfverensstämmelse dermed 4 §.
Pag. 3g så förändras ”att i stället för eler nämnde anskaffande af Metalliskt Mynt för att furstarka Banquens Durid och befrämja stadga i Sedlames värde f den sista strophen borttages och §:S lydelse inskrnnkes blott till ”anskaffande af Silfver att förstarka Banquens Fond till en framtida realisation,” börandes äfven 12 §.
Pag. 39 så mycket häldre utgå , sorn det eljest möjligen kunde hända, om, jemlikt Urskottens medgifvande Pag. 33, Coursen uppsteg genom import af Silfver, att samma Silfver möjligen äter utgifves för att ater nedsätta Coursen, och hela denna Operation vore utan vunnit ändamål.
Sedan jag nu andragit, hvad, under en flygtig genomläsning af Betänkandet, jag funnit anmärkningsvärdt vid föna delen deraf, och som i vissa detailler fordrat en stör - Den 15 April. 435 re vidlyftighet, om jag icke velat undvika att trötta Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod, går jag nu att göra några anmärkningar vid senare delen af Betänkandet, sorn an. går Medel till beredande af stadga i Myntets värde , och får dervid, under förnyande äf mitt tillstyrkande för inköpande af Silfver innom Landet, deremot alldeles afstyrka den af en del af Utskotten föreslagne utväg att genom Lån föröka Banquens Silfver-Fond, hellst om ock, emot förmodan, Lån till större belopp kunde erhållas, Banquen derigenom onödigtvis ådrog sig kostnader i Ränta och Capital-afbetalningar, som vid en hög Cours kunde blifva af betydligare värde och minska Banquens Silfver-Fond, utan allt bestämdt ändamål, då det icke förut vöre stadgadt om och när detta Silfver i ändamål af en Realisation l< om me att begagnas och sorn äfven kunde öppna utväg för
Utlänningen att meddela
Län under begagnande af Svensk Medborgarss Namn, sorn derigenom till ännu större förlust för Staten fick njuta en Ränte-vinst, högre än någonsin för utländsk Fordran blifvit medgifven.
Jag befarar likväl att
Låne-tillgångar likväl icke skulle blifva betydelig, om Lånen för en längre tid bestämdes , hellst ofta inträffande ombytlighet i beslut, kanske någon gäng på rattvisans bekostnad , väcka en varnande försigtighet i åtgärder som bero af fria viljan, och hafva, den säkra fördelens beräkningar till föremål.
Hvad åter angår det Pfg. 22 upptagne 486 Dett 15 April, Förslag till förstäikande af sjelfva Fonden, att nemligen,»’ de sorn härefter erhålla Banco.Län böra inbetala Räntan i Silfver , under de vilkom Beta kandet innehåller, så anser jag det.
Samma i sin primipe vara så-oföienligt med rättvisa, att detsamma bör afslås:
Sannt är vä) att Banqupn åger rätt att uppsäga Banco.
Lånen, och då kan föreskrifva vilkor, men detta är i verkställigheten en död bokstaf och sorn icke borde kunna tillämpas annorlunda, än i lika förhållande till alla Lanr^gire; sannt är äfven att förlusten för dem sorn skulle in. betala Silfver icke blef betydclig , men när et är träffa om rättsgrund, bör man icke tillåta fig afsteg ifrån rättvisan, för det att orätt, visan träffar mindre hardt, och hvarföre skal) en tvångslag mera träffa dem, som tji) Ban» qnen ingifvit deras Lane-handlingar några d*- gar senare, och således icke.ännu äro berat, tinade att uttaga de
Lån de likväl äro evil. korligen berättigade art innom tvänne år erhålla, än dem, som, i grund af samma föreskrifter, sådana redan erhållit, och enär det Sannolikt inträffa', att de som härefter utbekomma dem tillkommande Lån, komma, jemlikt Utskottens Betänkande Pag. 32 att erlägga en större afbetalning på sine Lån, än de sorn dem redan erhållit, och större än Riksens Sränders föreskrift vid igt? år$ Riksdag dem ålägger, anser jag nu varande Riksens Ständer icke, i före -ing med rättvisa, nu deri kunna göra någon ändring.
Vidare , och då jag fin. ner utg bandet af nytt Skiljemynt vara uppta, git iöland medlen att bereda stadga i Mynt* Den 75 April, 487 värdet, får jag, med instämmande i hvad Utskottets Ledamot Herr Lector Fröberg derom sig yttradt, framställa min tvekan att denna Inrättning, att på föreslagit sätt likasom leka realisation, kan i något afseende bereda en förfnodad nytta , och förekommer mig icke kunna på Myntvärdet äga den ringaste inflytelse , hvaremot Myntnings-kostnaden blir en säker förlust, samt i den mohn Silfver dertill ifrån Banquen uttages, förhållandet emellan Silfver-Fonden och Banco-Sedlarne försämrat.
Jag finnér dessutom olämpeligt att förvilla den ringare Allmänhe. ten med flere Myntsorter, då Små-sedlarne i Allmänna Rörelsen gör "samma nytta, och enär till en jemnare beräkning i förhållandet till våra gamla 2 skillings-stycken och de nymodige, de förra torde i räknevärde upphöjas och beräknas till
Fem skilling, skulle jemförelsen emellan dessa Skiljemynt framställa rätta förhållandet af Myntförsämringen.
Då Silfver* mynt med samma åtecknade valeur skulle likväl innehålla ett så olika värde och hvarigenom äfven misstag i beräkning möjeligen kun. de äga rum, om ej färgen rättade missledningen af prägeln.
Ett annat skäl, hvarföre jag afstyrker att nytt Skiljemynt må komma i Rörelsen är, att när man nyttigt pröfvar Riksgälds-Sedlar af mindre valeurer kunna nu i den mindre Penninge.rörelsen begagnas, sorn, i hän-, delse Riksgalds-Contoirets Creditiv på Banquen icke vöre tillräckeligt till utbyte af Riksgälds-Sé&laiystadnar i den mindre Penninge-rörelsen och icke påfordrar utväxling emot Banco-Sedlar, då deremot, om det nya Skiljemynt 488 I)en 15 April. tet komme atf bestrida denna Rörelsen, Riksgälds Contoiret snarare kunde komma i behof af Banco-mynt till större belopp än dess Creditiv i Banquen medgdver.
I sammanhang med förevarande ämne . skulle jag icke draga i be* tänkande att framställa ett förslag, att förr än tillstyrkt är afgöra Liqviden med Fordringsägarne i Disconterrie, och om jag icke befarade den misstydning att jag derigenom ville befordra en skadelig utsträcknihg af BancoSedel-rörelsen, som likväl är vida skiljt ifrån min afsigt.
Under förutsättning af bifall till Utskottens Betänkande om Disconternes utredning, tror jag, att om Banquen, i stället för att under fLre ar liqvidera 3 proCent Sedel Innehavare, erböd dem, som åstundade att kunna inom en kortare tid derföre erhålla betalning med behörigt afd ag af Räntan pä förskotten, beräknare eber bctalnings-terminerne , skulle ej allenast Banquen möjedigen vinna flere hundrade tusende Riksdaler, g norn Intresse-afdrag, utan äfven Fenninge rörelsen, derigenom, att agiotage och skrinläggning af Discont-Obligationcrne förekommas, och Penningar genast i Rörelsen mera allmänt, spridas, och då en tredjedel, kanske närmare hälften, af Disconternes Skulder äro antingen i Sedlar eller på afskrifnirgs-rakning till Staten eller allmänna Verk utgifne, som visserligen icke funno deras rakning vid, att emot afdrag förvandla sina fordringar till Contant- Penningar, skulle desse förskott af Banquen icke höfva sä betydelige, som de vid föista påseendet förekomma, och hvaiaf jag så mycket mindre skulle Ven 15 April.
489 anse något menligt inflytande på Banco-Sedelvärdet uppsta, då man kände att förskotten inom viss bestämd tid blefvo af de i Disconterne inflytande Medel säkert liqviderade, som förändringar i de af Banquen utgående temporaire
Lån, stundom emellan 1 och 2 millioner Riksdaler, icke ens förmärkes i allmänna Penninge-rörelsen, och vid nu varande större Sedelmassa, icke synes kunna medföra något inflytande på Banco-Sedelns värde.
Utskotten begära en närmare utveckling af deras Betänkande, sorn i bifallet till Utskottens Betänkande, sådant det nu är, jag icke i flere delar skulle fullständigt hafva kändt hvad jag bifallit och möjeligen öf. verlemnat hnfvudsaiceliga åtgärder åt uppsättandet af det Rnglcmentariska , får jag sluteiiligen förklara det jag i ailo instämmer i Utskottens Yttrande i sista Strophcn af Betänkandet Pag. 39, atr nemi.gen de Financiela åtgärder ägr ea ringa verkan, d;rert icke i bredd med dan, går den allmänna och enskildta hushållningens reglering, hvilken jag anser , till ernående af ändamalet, vara så mycket angelägnare, som jag ifrån de af Litskorten föreslagne åtgärder icke kan hämta den öfvertygelse, att var Financielle ställning derigenom blifvit förändrad eller förbättrad.
Det är således ifrån Opinionen oin allmänna hushållningen, och de åtgärder den åsyfta, sorn st dga i Myntvärdet säkrare skall förväntas än ifrån inskränkning i Rörelse-Capitalet, hvilket j flere afseenden icke. 490 Den April. medgifver någon inskränkning, dels emedan den nyligen för flere år tillåtne fortsättning af Finska Handeln, med sådana JordbruksProducter som vårt eget Land kan tillvägabringa och icke behöfdes att utifrån sökas, årligen så mycket säkrare minskar vårt RörelseCapital, som Utskotten Pag, j8 förklara, det Finska Handeln utfaller till vår förlust; dels ock emedan Allmänna Penninge»förlägenhe. ten styrker med erfarenheten, att allmänna Penninge-rörelsen behöfver hvad 1 densamma nu begagnas, och hvaraf behofvet upplyses af det 2nsenliga belopp, hvartill Skattbördor linder mångfalldiga benämningar nu uppgå, som •vacker förundran huru i ett vidsträcktare mindre befolkadt Land, med deraf uppkommande trögaie Circulation, så många millioner R:dr kunna i Utskyldsväg utgå.
Statsbehofvens nedsättning är lörsta vilkoret för Myntvärdets förbättring och stadga och möjligheten af en Realisation och jag har trott mig inse möjlighoten deraf, sedan vår utlänska Gäld var utsläckt och derföre ofta vid Riksdagarne motsagt framställde nya Stats-anslag, som likväl alltid fått fylla ett ledigt rum, till hinder för Bevillningens nedsättning.
Men dä Utskylder icke minskas utan ökas, måste Rörelse-Capitalet nu och framdeles förblifva åtminstone icke inskränkt vid oförändrade förhållanden, och i fall man alfvarligen vill ändamålet af Myntvärdets upprätthållande, så måste man vilja Medlen, och då måste man, med åsidosättande af alla andra afseenden än pligt och allmän nytta, noggrant pröfva och oförställt framställa jem - Ven r5 April - 49» förelsen emellan de nödvändigaste och möjeli* gen umbärlige Statsbehof; derigenom utfinna utvägar tili reglering och nedsättning deri, till beredande af nedsättning i Bevillningsbehofven, samt i sadana åtgärder och i öfverenssfämmelsen i Regeringens och Nationens gemensamma åsyftanden till allmän och enskild hushållning, omsider finna den enda rätta grundval lagd för Myntvärdets förbättring och en borgen för Nationens nu varande och framtida val.
Jag anhåller vördsamt att Betänkandet må till Utskotten återremitteras samt att dessa Anmärkningar må detsamma få åtfölja.
Friherre Boye, Ludvig, hade inlemnat ett så lydaide anförande: T ovissheten huruvida mitt bemödande, att förstå Finance Betänkandsts alla framställ, ringar, verkehren lyckats, eller ej, skall jag icke våga, såsom positivt träffande, uppgifva mine anmärkningar deremot; tru-n jag skall dock tillfredsställa min egen öfvertygelse om min pligt, såsom Rigsdagsman, i detta vigtiga ämne, t1 Denna- pligt fordrar af m;g att frimodigt bekänna, det jag, efter att hafva studerat Betänkandets alla framställningar, är innom mig förvissad derom , att i detta Betänkande är språk ett, och sak ett annat.
Jag förbigaT språket och beger mig till saken.
493 Ben 15 April.
Mig synes, att Betänkandet .förutsätter, såsom högsta mätt af nationlig sällhet, det Myntförhållande, som ger Silfver i Rörelsen, till den grad, att alla Sedlar kunna genast oell efter deras fulla namn-värde till Silfver förväxlas; — mig synes, att Betänkandets hela tendence är, att skyndsamt föra
Oss till detta mål af lycksalighet, som naturligtvis skall börja med en Realisation; — och sluteligen har jag trott mig förmärka, att de Medel, sorn Betänkandet framställer, bestå uti l:o Indragning af Sedelstocken, och 2'.o en anskaffande förökning i Banquens Silfver-fond.
Min tanka är deremot, att Nationen kan, i både Oeconomiskt och Financielt afseende, vara äfven så lycklig med bara Pappers-pen. ningar, som med Metallerne till Mynt; emedan lyckan består i rik Production, sorn alltid åtföljes af stor Population; hvilket åter ankommer pä Näringarne, National idoghetens sysselsättning till stor verksamhet, hvartill penningar blott är medel, och lika godt i papper, som i Silfver, blott att
Eller hvilken tid var väl Sverige, i Oeconomiskt afseende, mera lyckligt, an jnst ifrån 1789 till 1800; under hvilken tid vi likväl icke ägde annat
Mynt än papper, utan all slags Silfver-fond.
Vår Banque har i 42 år varit fonderad på Silfver; men under hela denna tid hafva vi ej mera än i 14 högst iy år förmått behålla Silfret i Ben 15 April. 49,3 mynt-rörelsen; och denna stora erfarenhet får då ingenting betyda?
Det ligger oemotsägeligt i sjelfva sakens natur, att hvarje gäng vi hemsökas af ett eller två missväxtår, sa mäste vi antingen åter tillstänga vår Banque, eller också se vår hela Silfver-massa öfvergå till Utländningen; och jag frågar, är detta för Oss, som vanligen en å tvenne gånger i hvarje decennium hemsökes af missväxt, icke nog bevis på Silfrets otjenlighet i vår Mynt-rörelse?
Vi hafva öfverlefvat arne Realisationer, och vi minnas rätt val, att bådas vérkan har varit, att alla Arbets-löner, och följakteligen aila Varupriser, hafva derefter blifvit fördubblade.
— Den Realisation Betänkandet åsyftar, skulle dessutom hafva den serskildta olycka med sig , att ehury genom Sedelstockens årliga indragning , vårt eget förråd vore förminskadt, så hade likväl Finlands Innevånare qvar hela deras förökade förråd af Svenska Banco-Sedlar, och Realisaiionen blef således en Operation, till ingenting annat nyttig , än att lemna åt riem största delen af vårt Silfver.
Det gifves icke mera än ett enda naturligt medel till Realisation, och detta är, att skaffa sig en överskjutande Production ; men alla andra Medel äro artificiella, och derföre naturstridiga, samt bära straffet med sig, just derigenom att de hämma Productionen.
Professoren Agardh har, i sitt serskildta votum, ganska rätt, dä han säger, att man kan Arithmetiskt reglera Myntet , och med detsamma Oeconomiskt ruinera Landet.
Och jag tillägger, med full själs öf - 494 Den 15 April, vertygelse, att Vi kinna sä förfara, om Vi lämna bifall till de båda Bet.mkander, sorn Stats, och Banco-Utskotten gifvit
Oss, det ena i frågan om Discont Papperen, och det andra det, som nu utgör vårt öfverläggnings» ämne.
Jag vet att i bada finnas mångfalldiga försäkringar om motsatsen; men jag har för* klarat, att jag fäster mig icke vid språket, utan vid saken, det vill säga, vid naturen af de resultater , hvartill Betänkandet, så vidt jag är mägtig att begripa, också möjeligen kan föra Oss. Enligt den uppgift, som finnes dels i Kongl. Majrts Nådiga Propositon, och dels i Friherre Jacob Cederström», serskildta votum, har, ifrån år 181 — » utur Rörelsen blifvit indragne omkring 5* million ; och oagta it Betänkandernes alla Försäkringar, kart dock resultatet af des a båda Betänkander blifva, att vi i Discont-papper, och i Banco-Sedlar, dels nu genast förlora, dels kunna vidare intill nästa Lagtima Riksdag, förlora genom in* dragning, omkring andra 5 a 6 millioner; och detta kallar Utskotten, afl afhjelpa allmänna förlägenheten och förbättra Myntet/ Min öfver* tygelse är deremot, att, i rak följd af dessa Messurer, skall Allmänna förlägenheten snart öfvergå till allmänt elände ; och myntet rkall för Utlänningen sorn liar det, blifva Arithme* tiskt godt; men Sveriges Moder-näring, Jord* bruket blir ruineradt; productionen blir hämmad, och i följe deraf kommer
Myntet också att blott för en ganska korrt tid vara godt, för att derefter snart åter blifva sämre, än det nu är.
Den 15 Aptit. 49?
Sedan jag nu frimodigt sagt mitt omdöme, om det hela af Finance-planen, skall jag blott vid några af dess delar anmärkas iso
Det besynnerliga företräde, man gifvit»*åt Brpks-Harrdteringen och Manufacturerne framför Jordbruket, ett företräde, som man söker dölja derigenom att man, i bredd med de nya Lånebiträden, som man föreslår åt Bruken oeh Manufacturerne, påminner om de två millioner , som utgör Magazins-Directionens Creditiv; liksom detta sednare banade Lånebiträden åt Jordbruket, eller någonsin kan, i förhållande af nytta till Jordbruket, äga jemförlighet med annat, än de Effect-Lån, som Banquen dessutom bevilja Bruken; utgörande båda en lättnad för Productionen, sedan den är åstadkommen , men icke Förlag till den.
Företrädet består just deri, att då man hågkom. mit de förstnämnde Näringarne, med förökning i de serskildta Lane-tillgångar till Förlag, som dessa Näringar förut haft; så har man deremot icke allenast glömt, att gifva någon sådan åt Jordbruket; ty för sådan kan man näppeligen anse det obetydliga anslaget till Odlings-lånen; utan man har i den mohn förminskat Jordbrukarens Låne-tillgång i Banco* Disconten, tillgänglig för alla Näringar och äfven för hela Embetsmanna.
Classen, som man, genom borttagande af alla andra Disconter, gjordt concurrencen i Banco-Discooten större, än den hittills varit.
Fastighets-Lånen tillhöra icke blott Jordbrukaren, utan äfven Bruksägaren och Stadsboen; samt kunna säle - 496 Den 15 April. des icke anses vara någon serskilt fördel för Jordbruket. 2:0
Den contradiction som Betänkandet framställer emellan dess ganska vackra och rigtiga erhinran att, hvad en Riksdag gör, bör af den andra agtas heligt j och förslaget att de Fastighets-Låne-Sökänder, som äga 1815 års Ständers löfte att få sina Lån for 4-proCents ränta och 2-proCents afbetalning, eller tillsammans 6-proCent, allt i Banco-Sedlar, nu likväl skulle tvingas att betala inalles 3-proCent i Silfver, som betänkandet anses kunna gå till 7|-proCent, men som, då Siifret såsom mera eftersökt, nödvändigt skulle stiga i pris, också blef mera.
Sedan -|;delar af Lån Sokanderne redan fått njuta 181S åts Riksdags Beslut till godo; så tror jag att löftens helgd fordrar, att äfven de andra ftdelarne blifva dervid bibe. hällne. 3:0 Lika med Prosten Fröberg , i dess särskilta mening, anser jag den anstalt, att utgifva underhalltigt Skiljemynt, icke vara af nå* gon endai möjlig fördel, som icke redan ar vunnen genom våra så kallade små Sedlars beskaffenhet, och vårt Koppar-Mynt; men lik* väl kunna blifva skadlig. 4:0 Förslaget att Banquen skulle upplåna 3 millioner i Silfver mot 6 proCents ränta och 2 proCents årlig afbetalning i Silfver, anser jag för ett rakt och aldeles ofelbart
Medel att ruinera Den 15 April. 497 ruinera Banquen-, och jag bestrider det derföre i högsta måtto.
Siifret har ingen propagations-förmåga, och sunda förnuftet säger alltså, att när Banquen i 10 är utbetalt 8 proCeut i Silfver' årligen, så är go proCent af Låne-Capitalet också återgifvit till Långifvaren, som likafullt har andra 80 proCent af Capitalét att fordrar
Af denna 4ferstående skuld vore ju då |-delar eller 60 proCent efter helt räknadt, en ovedersäglig förminskning i Banquens nu ägande primitiva Sifverfond, hvilken också , om Länet längre qvarstod, skulle sluteligen deraf alldeles uppfrätas.
Så tydlig denna skadlighet ligger för eftertankan, såj tydlig ligger ocksjj i min öfvertygelse grundlösheten af dea föregifna nyttan.
Att någonsin anställa en Realisation på lånad Silfverfond, vore ett förfärligt misstag, emedan sjelfva Realisationens varagtighet undergräfdes af räntan , som sluteligen ensamt skulle medtaga Realisations-fonden:
Och när således lånet icke kunde användas till Realisation, så frågar; jag hvilken nytta gäf val 'Siifret, under den tid det lag inläst uti Banquens Källrar?
eller hvad vöre val nyttan af att göra Banquen till förvaringsrum åt upplant Sifver, som kunde till ingen ting begagnas?
Jag är öfvertygad, att Utskotten menat mycket väl;» och jag högaktar ali välmening; men går Betänkandet om Discont - papperen igenom, och går detta Finance-Betänkande sä alldeles igenom, att äfven Silfver Låret bifalles ; så anser jag 18*8 års Riksdag hafva varit Ridd. och Ad.
x AJd. 63, 64. 49 S Ven April. den olyckligaste af ella Riksdagar, ej allenast för Nationen ut^n alven för Lamperi. y:o Discort-räntans nedsättande yik-des af mig vid iSJ S ars Riksdag; < cb jag anser min i ligt vara, att älven n> prminra riri röd. värdigheten deraf.
I>t notskäl nian anagit, kan |ag icke betragta annorledes, än srs m undanflyckt för viljan, icke såsom sk 1 i såten, enar Discont - räntan någonsin neosätus , så Llir alltid följden, art Discont-Lånen fa större begärlighet ; rren hvilken större olägenhet följer val deraf, än ett litet meia besvai /for Di. scont Dirc tteurerne, som dock alltid äga magten att giföa sä mycket flere antDg?
och jag frågars
År de nna < mstand ghtr af natur, atr för alltid ty lika blir den alltid, tjrna till hinderi en stor National-fördel, den nemligen, att göra en början till Penmnge-rnnf ns nedsättande?
I alla Länder hai Peiininge-iäntars nedsäitarde ufgjordt första oih kraftigaste tredlet till idoghetens oj plilvande; och mig synes, att da Banquens procenteri. väsende redan visadt sin olyckliga följd, att, allt mer ovb imr, insvepa Nationen i Skuldsättrnng. sa forde också Nationen påminna sig, att Banque» ti*ihör Nationen; samt derföre förminska dess förmåga, att piocenra pa Nationen.
Att pa en g nu klaga i fver hö. ga Varupriser, och ända bibehålla den höga Förlags-iäntan, innebär do k m så märkvärdigmotsägelse i begrepp, att den, kan handa, icke borde undfalla Lagstiftande Maguns oin* forg att afhjelpa. 6:o Kongl.
Majds Nådiga Proposition om Den 15 April. 499 Discont-Regleringen; äfvensom Betänkandet derom , innebär en rätt för de Personer, sorn äro skyldige i Filial-Disconterne, att lå, på deras Jord öfverflytta deras Discont Skulder; och detta förslag var oändeligen välgörande.
Förmonen att slippa med en tiondedels afbetalning om året, vore dock för Jordbrukarne af stor nyfa; och jag vågar derföre ödmjukast hemställa, om icke åtminstone den knnde Jordbrukaren förunnas , äfven för Skulder till Riks-Disconten.
Då Gäldenärer i Filial-Disconterne få den särskilta fördel, som Gäldenärer i Banco-Disconten icke kunna få, att betala med Discont.
Papper, för att, efter Lagens tillåtelse, gäld mot gäld qvitta, så hafva också Filial Disconternes Gäldenärer vnnnit all den serskilta rätt, som de kunna åberopa:
Och när det öfriga skälet, allmänna Penninge förlägenheten, är lika för alla, samt Penninge - bristen således icke mera talar för Gäldenärer i Filial
Disconterne än för Gäldenärer i BancoDisconten ; så vet jag icke hvarföre man skulle neka somliga, hvad man bifaller andra.