Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag frågar om det är reservanterne, som lillegnat sig någon auctoritet i detta fall eller om icke Utsk. sjelft bar uttalat de grunder, hvarpå en sådan återgång sig stödjer.
Det är således nu icke fråga om alt öka Statens inkomster, utan endast att icke fortfarande minska dem.
Lika med Ur Lefrén instämmer jag deri, att, sedan denna bana en gång blifvit beträdd, skulle Ständerne i framtiden, då möjligen en tillfällig lindring vore af behofvet påkallad, göras obenägna dertill, enär de hade för sig alt när fråga sedermera skulle upkomma om alt återföra skatten till sitt ursprungliga belopp, sådant icke skulle ske, utan man då kommer att åberopa exemplet af denna Ständernas åtgärd.
På dessa grunder fortfar jag att yrka återremiss af denna punkt.
Ehuru jag icke reserverat mig i StatsUlsk.
, är jag likväl icke nöjd med hvad Disk. föreslagit.
Jag tror att frågan icke är beroende af mera eller mindre fördelaktiga konjunclurer för slångjernstillvei kningen, af det skäl att halfva smidet är grundadt på egen tillverkning, och den frågan är så klar, att den hr känd af alla.
Det är lätt för hvar och en, att få veta detta, utan att frågan serskildt undersökes, till följd hvaraf jag anser den föreslagna skrifvelsen fullkomligen öfverflödig.
Om innan nästa riksdag slångjernspriserna taga faveur, så är det allmänt kändt och då blir det lätt att bestämma förändring i skatten, utan att någon föreg:de större undersökning behöft ega rum.
Jag får sålunda afstyrka den underd. skrifvelsen och begär återremiss å denna punkt.
O n Ilr Akerman, Fred.:
I afseende pä StatsUtsk:s rätt att göra nu ifrågavar. framställning behöfver jag icke yttra något, enär Ilr Rosenblad nöjaktigt ulredt förhållandet.
Ilan har nemi. visat, alt då K. M. i Sin nåd. propos. föreslagit, alt denna skatt skulle utgöras med tre-fjerdedelar af förut utgående belopp, innefattade sådant en tillräcklig anledn. för StalUtsk. att taga frågan i betraktande.
I afseende på sjelfva saken, ber jag få fästa upmärksamheten pä det alldeles egna förhållande, som eger rum med beskattningen på landets jernhandtering; den är, i olikhet med skatten på alla andra näringar, en grundskatt, således en skatt, som skall utgå, an - Uen 8 Mars f. ni. lingen rörelsen bedrifves med vinst eller icke.
Så är icke förhållandet med andra näringar, de gifva bevillning på den vinst de hafva, men gifva ingen skatt i och för sjelfva rörelsen allena, hvilket också tyckes mig öfvereustämma med all klok beskattningsgrund, ty der inkomst af en näring finnes, der skall afgift ega rum, men der ingen inkomst finnes, der har kronan ingen rätt.
Min afsigt är dock icke att vidare orda om det mer eller mindre rättmätiga i näringens beläggande med grundskatt, ty att borttaga den lärer icke lyckas, men då man i allt fall mäste erkänna, alt ett eget och ovanligt förhållande förefinnes, synes det mig blifva ett ökadt åliggande för dem, sorn hafva rättighet alt bestämma om skatterna, att nogsamt tillse huruvida de anledningar, som under de föregide liksdagarne logos till grund för medgifvande af en lindring i denna beskattning, än vidare äro för handen, och således huruvida det må vara skäl, ali låta den medgifna lindringen än vidare fortfara.
Skatten bestämdes är 1845 all utgöras med hälften af förut utgående belopp; men med den förklaring, att lindringen endast härledde sig ifrån då existerande för handteringen missgynnsamma förhållanden, och således vore tillfällig, så all när skälen lill densamma uphört, borde skatten ånyo till fullo ulga.
Pä denna grund återgick man äfven vid förra riksdagen i viss mån till det gamla förhållandet och bestämde, alt skatten under påföljande 3:ne är skulle ökas med 50 proc. eller utgå lill f- af dess belopp före 1845’ Jag är dock fullt öfvertygad, att om man, dä beslutet härom vid förra riksdagen fattades, hade kunnat förutse de stora verldshändelse^ som kort derefter inträffade och de menliga följderne deraf för all industri, så hade man säkert låtit förblifva vid det stadgande, som gjordes vid 1845 års riksdag.
Den stora rörelsens i Europa inverkan pä industrien fortfar ännu, och, om man derjemte betraktar huruledes kostnaderne för denna närings bediifvande med hvarje år ökas, skall man ej undgå att inse billigheten deraf, alt näringen än vidare får åtnjuta någon lindring ä den under fordna, för densamma gynnsamma förhållanden, bestämda beskattning.
För tackjerns tillverkande fordras såsom man vet hufvudsakligast malm och kol. Hvad malmförråderue angar, så minskas de årligen, på samma gång som grufvornes tilltagande i djup fördyrar brytnings- och upfordrings-koslnaden.
Bevisen härpå innefattas bland annat deruti, att i en provins, der jernhandleringen utgör en hufvudnäring, Wermland, mäste man förskaffa sig erforderlig malmtillgäng, förnämligast derigenom, all gråbergsvarpen omkring grufvorne genomletas, för att samla och tillgodogöra hvad de malmstuffer, som kunna finnas qvar efter den mindre noggranna skrädning, som i äldre lider ägde rum.
I afseende på brännmaterialet, känner man af de motioner, som vid liksdagarne afgifvils, att våra skogar äro i starkt aftagande; på många ställen i Wermland betalas t. ex. ända lill fjorton r:dr för en stig kol.
Under sådane förhållanden oell på det denna näring med fördel må kunna bedrifvas, fordras att afsätlningcn på stångjern är god och alt stångjernspriset är lämpadt efter omkostnaderue för detsammas tillverkning.
Att nu så icke är, lärer bäst bevisas af det för hvar och 230 Den 8 Mars f. m. en kända förhållande, att, en mängd Bruksegendomar f n. äro till salu, men att köpare saknas; vore handteringen vinstgifvande, skulle nog kapitalisterne omfatta tillfället att göra deras kapitaler i denna väg fruktbärande.
I öfrigt har jag för min del icke något emot, att den skrifvelse, som StatsUtsk. föreslagit, äfven till K.
M. afgår, ty jag är öfvertygad att genom den utredning, som derigenom åsyftas, skola Ständerne få bekräftelse på de åsigter jag nu haft äran framställa.
Hr Rosenblad har begärt återremiss derföre, att han anser, att, ifall,Ständerne komma att besluta fri export af tackjern och malm, på sätt han trodde förslag komma att göras afBevilln.- Utsk., skulle derigenom tackjernstillverkningen erhålla en så fördelaktig ställning,, att den mer än väl kunde tåla en återgång till den fordna högre afgiften.
Jag vet icke hvad Bevilln.Utsk. i första och Ständerne i sista handen komma att i delta fall besluta, men jag är öfvertygad att, derest Ständerne borttaga det, sedan Stångjernhanteringens första upkomst i landet, existerade förbudet mot export af malm och tackjern, så kommer åtminstone till en början en sä hög utförseltull att bestämmas, att förhållandet blifver nära nog enahanda med ett förbud.
Jag tager mig alltså friheten tillstyrka att R. o. Ad. behagade bifalla betänk, i nu förevarande del.
Efter den utredning af ämnet, som den siste talaren gjort, bar jag högst obetydligt alt tillägga; och reservanterne hafva dessutom gifvit ett godt föredöme på korthet, som jag skall söka begagna.
Då dessa reservanter yrkat förhöjning i tionden af tackjern, så synes klart ådagalagdt att tackjernstillverkningen befinnes i ett ovanligt bättre förhållande än vid den tidpunkt, då tionde-skatten af Ständerne förminskades.
För min del tror jag dock icke förhållandet vara sådant.
Det är visserligen sannt, att stångjernsexporlen under de sednare åren kunnat ske till något högre priser än då, likväl icke till något serdeles deröfver stigande.
Dessutom har den förändring inträffat, att, dä man före de högst missgynnande konjunkturerne, kunde till stor mängd exportera de gröfre sorterne, som användas i åtskilliga fabriker och dylikt, till goda priser, så mäste man, för att kunna finna afsättning, smida jernet i dimensioner, som väl gifva högre pris, men vida mindre behållning.
I det nära samband hvaruti tackjernstillverkningen står till stångjernstillverkningen synes således icke af den bättre konjunkturen för den sednare, en bestämd slutsats kunna dragas, att den förra eller tackjernstillverkningen befinner sig i bättre belägenhet är förut.
Hvad serskildt tillverkningen af tackjern beträffar, så är den, till följd af åtskilliga omständigheter mindre lönande.
Den siste talaren har fästat upmärksamheten på kolprisens stigande, en stegring, som ouphörligen tyvärr måste fortgå.
Ganska få masugnar äro så belägne, att de kunna på stället afsätta sitt tackjern, utan det måste forslas flere mil, och det pris, som vid hyttorne erhålles, och bestämmer vinsten, minskas, emedan Bruksegarne icke Den 8 Mars f. m. 231 kunna betala de högre prisen jemte forlön, aldeuslund forlönerne stiga ouphörligen, till följd deraf, att allmogen, som f. n. med mera alfvar egnar sig åt landtbruket, icke vill ligga boil sin lid på landsvägarna, och förspilla sitt foder.
Det kan således vara möjligt att i någon hamn tackjernet kati betalas något högre än vid det tillfälle då hammarskalten nedsattes, utan att likväl masugns-ägaren deraf har större vinst än då.
Man har fästat upmärksamheten derå, att tackjernstillverkaren är f. n. den ende producent i vårt land, som är förhindrad att, hvarest han önskar, afsätta sin vara.
Jag skall, då fråga blir derom, icke påyrka ändring derutinnan, men då måste jag å andra sidan anse det vara en billig fordran, alt man icke blott begränsar möjligheten att få en vara betald, utan att derjemte öka beskattningen.
Slutligen torde jag också få fästa upmärksamheten derå, att tackjernsfabrikationen i allmänhet är belagd med tionde, hvilket icke är fallet med andra fabrikater, under det Bruken derjemte draga en bevillning, större än någon annan rörelse.
Jag tror således att det varit reservanternes pligt, om de velat åstadkomma en förändring i denna punkt af Utsk:s betänk., att utreda det tackjernstillverkaren nu verkligen befinner sig i sådant förhållande, att en förhöjning af skatten lämpligen kunde ega rum; men då sådant ej skett, anhåller jag 0111 bifall pä Utsk:s betänk.
I den nu uplästa delen af Statslltsk:s utlåt, förekomma (vänne frågor.
Den ena innehåller tionde-afgiften å tackjernet, hvilken Utsk. föreslagit lill 68,000 r:dr, den andra, förslag till underd. skrifvelse till Konungen.
Jag tror alt dessa båda frågor böra serskildt betraktas och propos. framställas å hvardera serskildt för sig, och delta sä mycket helldre, sorn det kan vara goda skäl för antagandet af IJtsk:s förslag ang:de skattens beräknande då deremot inga tala för den tillstyrkta skrifvelsens aflåtande.
Skälen hvarföre den förra af dessa båda frågor bör bifallas, hafva redan af flere värde talare blifvit så fullständigt utvecklade, att derom icke vidare behofser ordas, hvarföre jag härutinnan inskränker mitt yttrande till att påyrka bifall till första delen af förslaget.
Hvad den andra delen beträffar eller den föreslagna underd. skrifvelsen, hvaruti hos Konungen skulle begäras en fullständig utredning öfver tackjernstillverkningens ställning och huruvida afgiften derför kunde till sitt förra belopp förhöjas, så anser jag en sådan skrifvelse helt och hållet obehöflig hvarföre jag ock å förslaget i denna del yrkar afslag, hänvisande till den K. proposm, som ådagalägger tydligen att frågan om hammarskatten varit under ganska noggrannt öfvervägande.
Att Ständerne på delta sätt skulle upmana Konungen att följa jernhandteringen, hvilken näst jordbruket utgör landets modernäring, anser jag dessutom, såsom i sig innefattande ett tvifvel om K.
M:s omsorg för landels väl, för i högsta grad olämpligt.
— Denna fråga, eller den som afser den föreslagna underd. skrifvelsen, kan R. 0. Ad., efter min förmening afgöra utan återremiss emedan den icke har sammanhang med regleringen af Statsverkets inkomster.
232 Den 8 Mars f. m'.
Då jag förliden riksdag hade äran vara medlem af Slatslltsk. och på dess afdelning ledt, samt genom yttrande inom Ståndet beredde denna frågas då erhållna utgång, tror jag mig vara istånd att öfver henne lemna några uplysningar.
Det var utan tvifvel då, både Utskrs och Ständernas mening, att denna tionde skulle vid innevar. riksdag upföras till sitt ursprungliga belopp, om dåvar. priser skulle fortfara; emedan man utrönte att den förlägenhet, hvaruti tackjernstillverkningen sig befan, då hon erhöll lindringen till blott halftionde, hade uphört sä skyndsamt att taekjernslillverkarne under 2:ne år njöto hela denna lindring, under det att priserna upgått till vanlig höjd.
Man har nu sökt upgöra hvarjehanda beräkningar öfver inkomster och utgifter vid dessa verk, som skulle bevisa deras ofördelaktiga belägenhet.
Dylika beräkningar kunna upställas så, hvilket vi vid riksdagarne ofta hört, att både jord- och bruks-ägare årligen göra rena förluster pä bedrifvandet af sin egendom.
En klarare bevisning ligger i köpeskillingars belopp, hvil fia alltid motsvara den behållna inkomst man sig väntar; och ingen npgift är nu gjord, mindre styrkt, att hyttorna fallit i pris; tverlom, jag tror mig känna alt de, liksom alla andra lägenheter i vårt land, befinnas i jemn prisstegring.
Afven är det upgifvit, alt en ovanlig myckenhet stångjernsverk skulle nu vara till salu, hvarigenom skulle bevisas att äfven denna tillverkning vore af sjunkande värde.
Jag tror tvertom, att detta fall är en tillfällighet, som härflyter mera af några jernverksägares mindre goda vård om egna angelägenheter eller mindre försigtig inblandning i andras.
Alltid öm om bevarandet af kronans inkomster, kan jag icke bifalla ett längre och, efter hvad jag ofvan sökt visa, numera aldeles obehöfligt bortskänkande af en så betydlig summa, aldraminst nu som Ständerna synas vilja vägra medel för Statens mest "oungängliga utgifter.
Icke, att jag vill öfverhöfvan betunga en handtering, den jag högt värderar, emedan jag nogsamt känner att hon lemnar de hufvudsakligaste medel hvarmed hela landets öfverflöd och dårskap skall betalas, och derjemte upfostrar ett härdadt och dugligt folk; tvertom skall jag söka bevisa min vård om densamma, när frågan upstår att skydda henne för utländsk medtäflan och frihandlares angrepp.
Hr Bildt har rätteligen sagt att flere ämnen förekomma i den del af betänk., hvilken nu är upläsen, och har upgifvit tvänne; men frågorna äro egentligen tre.
Den lista angår den beräknade skatten af Tionde-tackjernet; den 2:dra, den föreslagna underdåniga skrifvelsen och den 3:dje hammarskattsjernet.
Jag erkänner mitt misstag i afseende på den nedsatta beräkningen.
Jag förbisåg att Konungen föreslagit henne, i följd hvaraf StatsUtsk. också kunnat derefter göra sin framställning.
Men Den 8 Mars f. m. 233 min anmärkn. gäller om den underd. skrifvelse samma Utsk. föreslagit, och mot hvilken Dr.
Stenhammar sig reserverat, såsom varande olaglig, hvadan någon propos. derå icke lärer kunna göras.
Hr Akerman har sagt, att tionden på tackjernstillverkningen vore en grundskatt.
Det later otroligt; den, som icke vill tillverka tackjern, betalar ingen tionde, hvaremot med grundskatter är det förhållandet, att antingen en landtbrukare under missväxt-år har någon inkomst af sitt hemman efter icke, så måste han likväl erlägga dem.
Han befinner sig följaktligen i vida sämre ställning än tackjerns-til Iverkaren, hvilken, om han ej finner sin räkning vid tackjernshlåsningens fortsättande: sä uphör han dermed och undgår tillika den derför eljest belöpande skatten.
Men icke nog dermed, alt tackjernstillverkaren åtnjuter denna fördel; han har äfven den, (som R. o. Ad. nogsamt känner) att Bergslagen äro befriade från rotering m. fl. utskylder, som håde i ond och god lid, åligga landslagen.
Bergsbrukaren gynnas således framför jordbrukaren.
Ar det billigt?
, Tiden att höja skatten till hvad hon förut utgjort, säges ännu icke vara inne.
För den, som sjelf icke är tackjernstillverkare, måste det vara svårt att afgöra, hvem som har rätt, antingen tackjernstillverkaren, som säger sig behöfva nedsättningen, eller StatsUlsk.
, som förklarar ”att konjuncturerne fortfarande varit gynsamma för tackjernstillverkningen”.
Hamilton har äfven yttrat att, under den sednare liden priset varit något högre på stångjern.
Det är klart att detta pris fördelagligt verkar tillbaka pä lackjernets.
Men dess tillverkning är dessutom skiljd från stångjernets, hvarföre ock en serskild sak, hammarskatt, är derå lagd.
Om i sednare tider något högre pris betalts för stångjernet och då här icke är fråga om större förhöjning än 2 sk. på hvarje Skft tackjern, efter hvad den ene reservanten upgifver: så lärer R. o. Ad. finna huru ringa denna förhöjning är, som nu kommer i fråga.
En talare har sagt, att man ej kunde afgöra denna sak, då man icke visste hvilken summa förhöjningen skulle utgöra.
För denna frågas rigliga bedömande skulle erfordras att känna, hvad inkomsten utgjorde 1849.
Men då man ser att inkomsten af tackjernslillverkningen 1844 (året förr än nedsättningen vidtog) utgjorde 16,105 Skfå, samt att den påföljande året nedgick till 7,515, men höjde sig 1846 till 8,600, samt steg åren 1847 och 1848 till 9000 och några hundra Skff, så kan man lätteligen beräkna, att den ifrågavar. fjerdedelens återställande skulle, på sätt reservationerna jemväl antyda, utgöra omkring 4000
Sk få eller något deröfver.
Kronans inkomst är således nära nog på förhand bestämd, utan att man behöfver se på räkenskaperna.
Jag hoppas att Hr Frih. o. Landtm, anser den framställning, som StatsUtsk. gjort, om skrifvelse till K.
M. vara af beskaffenhet att icke kunna till bifall framställas, såsom icke i laglig ordning tillkommen.
De andra begge frågorna, anhåller jag måtte 234 Den 8 Mars f. m. åtskiljas, så alt den om liondejernet förekommer för sig och den om hammarskattsjernet jemväl särskildt framställes.
En talare, Hr Rääf har påstått, att hvad jag nämnde om de många bruken, som voro till salu, ieke vore med verkliga förhållandet öfverensstämmande.
Jag har anfört nämnde faktum såsom ett hevis derpå, att stångjernsprodueenterne, hvilka äro de ende afnämarne af tackjernet, icke skola befinna sig i en lycklig ställning: och del är således ej likgiltigt, hvilkendera upgiften må kunna inför R. o.
Ad:s Herrar ledamöter tillvinna sig det mesta förtroendet, hans eller min.
Jag kan i detta fall för ögonblicket ingenting bevisa, men vädjar till dera, som kånna ställningen i detta fall, säker att de skola instämma med mig, och kunna vitsorda, alt måhända | af i riket befintliga jernbruk f. n. äro till salu; men då, som sagdt är, här står en upgift mot en annan, måste jag för min sats anföra ett annat bevis, som ingen kan jäfva, det nemi., alt under de sednare åren få eller inga nya bruksanläggningar upslålt, hvaremot en mängd stångjernshärdar blifvit nedlagde, hvilket synes bevisa, att rörelsen icke bedrifves med fördel, icke utgör föremål för kapitalistens spekulationer.
Hr von Hartmansdorff har fästat sig vid det af mig hegagnade ordet ”grundskatt”: jag medgifver visserligen alt benämningen icke är lämplig; men saken är densamma.
När en bestämd afgift utgår af en rörelse, oberoende om denna rörelse drifves med vinst eller förlust, sä är med den beskattningen ett annat förhållande än med den, som eger rum för alla andra näringar.
Det är visserligen sannt, att om jag ej blåser tackjern, sä betalar jag icke heller derför någon skatt; men samma förhållande kan äfven inträffa med jorden.
Om man kunde länka sig att jorden sjönk, så hiet ju hemmanet för hvilket skattats, obefintligt och någon skatt derå kunde följaktligen icke ifrågakomma, likasom när eli hemman, af ,en eller annan orsak råkar i ödesmål, skatt deraf icke kan utlagas, hvadan alltså tillfällen gifvas, då skaften af eli hemman kan upliöra.
Hr von Hartmansdorff har äfven yttrat, att den föreslagna underd. skrifvelsen vore olaglig, och att derföre propos. pä aflåtandet. af densamma borde vägras: skälen för en sådan åsigt äro icke upgifna.
För min del kan jag icke inse hvaruti olagligheten skulle bestå, troende att, med bibehållande af aktningen för våra former, en sådan skrifvelse allt för väl kan afgå, hvarföre jag yrkar bifall till förslaget i denna del.
Jag skall endast yttra mig i afseende på grundlagsenligheten utaf den af StatsUtsk. föreslagna skrifvelsen. 37 § Rikd.-Ordn. innehåller: ”Intet Utsk., Const.-och BankoUtskm allena undantagne, vare berättigadt att väcka frågor till afgörande i R.
St:s plena, eller att uptaga andra ämnen, än de från plena remitterade, såvida ej hvad StatsUtsk. serskildt angår, Konungens propos. enl. 27 §, lill detsamma omedelbarligen öfverlemnats.
Grundlagen vill inskränka denna rätt till hvad, som angår Statsregleringen, och då StatsUtsk. åligger att utreda förhållandet med Statens inkomster och hvad dertill hörer, men Utsk. funnit sig icke kunna en sådan utredning verkställa, hvad beskattningen å en näringsgren angår, torde det ock finnas klart att detta Utsk. är närmast till och berätligadt föreslå att den behöfliga utredningen tillvägabringes.
Detta och ingenting annat har StatsUtsk. gjort, då det föreslagit en underd. skrifvelse till K.
M. med begäran, att utredning om förhållandet mätte komma att ega rum, samt att propos. i ämnet vid en kommande riksdag måtte till Sländerne aflåtas.
Jag hoppas alltså att Hr Frih. o. Landtm, icke måtte finna sig förhindrad att göra propos. på bifall eller afslag å denne del af StatsUtsk:s utlåt., anhållande derjemte, att, då meningarne äro så divergerande, Hr Frih. o. Landtm, behagade dela frågorne, så att först till bifall eller återremiss framställes Utsk:s förslag till beräkning af inkomsten å Tionde-tackjernet; derpå förslaget ronde den underd. skrifvelsen, hvars aflåtande blifvit dels bestridt, dels påyrkadt och slull. om beräkningen af Statsverkets inkomst afhammarskaltsjernet.
Dä nu äfven fråga upstått om StalsUlsk:s behörighet att föreslå en skrifvelse till Konungen, så anhåller jag alt få yttra några ord.
Det är visserligen sannt, att förslaget kan betraktas som en ny motion, men jag finner icke heller StatsUtsk. vara förhindradt att föreslå något, som står i sammanhang med ett annat föregide; hvadan, och enär Utsk. ansett sig böra tillstyrka bifall till hvad Konungen hemställt, nemi. fortfarandet af en nedsättning, som vid sista riksdagen beslöts, men tillika funnit en fullständigare undersökning i ämnet böra till nästa Ständers sammanträde för dem framläggas, jag icke kan finna annat än att StatsUtsk. grundlagsenligen egt att framställa ifrågavar. förslag.
I afseende å behofvet af en sådan skrifvelse, anser visserligen äfven jag densamma mindre nödig och behöflig, men den skall tvifvelsutan hafva till följd en utredning, som alltid skulle lemna dyrbara och uplysande materialier till beskrifningen öfver bergshandteringens nuvar. ställning för kommande Ständer och anser, på sådan grund det vara nyttigt om en sådan skrifvelse afgår.
Jag anhåller att blott med några ord få bemöta hvad som en talare, af med mig i detta ämne motsatta äsigter behagat yttra.
Hr von Hartmansdorff har gjort jemförelse mellan jernhandteringens och landtbruksnäringens idkare, för att bevisa att den förre icke behöfver någon lindring i den skatt han för sitt yrke bör utgöra, emedan han kan låta bli att erlägga sin skatt, eller sin s. k.
Tionde, blott han låter bli att blåsa tackjern, hvaremot åkerbrukaren får skatta i alla händelser.
Den värde talaren har härvid förglömt, att missvexter på jordens alster sällan inträffa, och att, då så sker, följderna deraf icke blifva så kännbara, eller svåra att lindra, som en inträffad stoppning i handels-förhållanden, hvilken gör, alt den som drifver en handte - 236
Den 8 Mars f. ni. ring, sadan som jernlillverkning, vid sådana tillfällen kommer i den aldrastörsta förlägenhet.
Den, som rest inom och i öfrigt känner våra bergslager känner ock deras högst sterila beskaffenhet; han vet alt jernhandteringen till aldra största delen skall underhålla befolkningen, — han vet, att det är jerntillvei karen, som kan säga af dessa stenar varda bröd! hvadan det ej torde vara ur vägen att nödig försigtighet iakttages vid beskattningen af produkten.
Beträffande propos:ns delning, så har jag för min del ingenting deremot, helst jag tror personer finnas, som kunna vara benägne att gifva sitt bifall till StatsUlsk:s framställning till ena delen, just linder förutsättning alt sedan få fram en sådan skrifvelse, som blifvit föreslagen.
Hr von Hartmansdorff derföre alt han jemfört förhållandet mellan jordbrukare och jerntillverkare.
Jag tror att Frilen misstagit sig då han säger alt missvexler sällan inträffa, så att jemförelse mellan förstnämnde slag af producenter icke skulle kunna ega rum.