Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. vid förra riksdagen beslutat, att om och när någon stad frivilligt afstod från dess exclusiva rättighet att till salu hålla dessa förnödenhets-artiklar, skulle dess anpart i saluaccisen upphöra, samt jemväl till K. M. hemställde, att kungör. derom uiåtte utgå, hvilket äfven skett, och i följd hvaraf en mängd städer afsagt sig denna rättighet.
När nu K.
M. ytterligare meddelat förenämnde förklaring, synes för mig klart, att man ej kan pålägga städerna afgifter för en sak, hvaraf de numera ej äro i åtnjutande.
Hr Bogeman, Garl Adolph:
Utsk. har ansett, att friheten för landtmannen att utan afgift till stad införa och der till salu hålla kött, bröd och dricka, inskränker sig till de i K. kungör, af d. 22 Dec. i832 uppräknade 87 städer, samt med anledning deraf föreslagit, att fortfarande saluaccis-ersättningsafgift borde erläggas af de städer, till hvilka landtmannen ej ägde rätt att utan afgift införa dessa artiklar, intilldess införsels- och försäljningsfrihet af någon stad medgifves.
För min del hyser jag en motsatt åsigt emot Utsk:s i afseende på salu-accisens bibehållande, och tror jag, lika med reservanterna, Frih:na Boye och Rantzou, att K. kungör, d. 22 Dec. i832 blifvit och numera är genom K. M:s nåd. kungör, af d. 28 sisth Aug. till all kraft och verkan upphäfven, samt att följaktligen, då handelsfrihet för landtman, att hvarhelst på landet och i städerna afyttra deras och grannars afvel och af dem åstadkomna tillverkningar af hvad slag som helst, är medgifven, och från denna försäljningsfrihet kött, bröd och dricka icke äro undantagna, ifrågavar. accis-afgift ej bör städerna åläggas och ej heller i riksstaten beräknas.
Jag får derföre vördsamt yrka återremiss samt att
Utsk. måtte tillstyrka upphörande af denna afgift.
I nnledn. af de anmärkn:r, sorn bär blifvit gjorda i afseende på Bevi!ln.-Utsk:s betänk.
N:o 3g, torde det vara mig tillåtet att få yttra några ord.
Om den författning af d. 28 Aug. 1834, sorn Hr af Billbergh åberopat, hade varit för Utsk. klar i lika acception, som Hr af Billbergh fattat deraf, så hade visserligen icke i betänk. blifvit föreslagit att vid statsregleringen upptaga någon salu-accis-ersättningsafgift af städerna; men inom Utsk. kunde det ej anses klart, huruvida K.
M. genom denna författning lemnat landtmannen rättighet att tili städerna införa kött, bröd och dricka.
Hr af Billbergh har sjelf uppläst den strophen, att det är till följd af gällande författningar, sorn landtmannen ej må förmenas att afyttra sin afvel och sina tillverkningar.
Första frågan blir då: hvilka äro de gällande författningar, på grund hvaraf landtmannen Den 8 December. 09 skulle äga ovilkorlig rättighet och full frihet att till städerna införa kött, bröd och dricka?
Jag känner icke, att någon annan författning af mera utsträckt beskaffenhet än den af d. 22 Dec. i832 i detta ämne utkommit.
När nu denna upptager införselsfriheten inskränkt endast till vissa uppräknade städer, och K. M. vid innevar. riksdags början till R.
St. aflåtit en propos., deri K.
M. föreslagit salu-accisafgiftens upptagande till 7,5oo r:dr, samt man ej bör förmoda, att författningen af d. 28 sistl.
Aug., tili följd af en R.
St:s skrifvelse från förra riksdagen, tillkommit så hastigt, att man icke, redan då nämnde K. propos. afgafs, beräknat, huruvida en sådan författning komme att emanera, så har Ulsk:s pluralitet ej kunnat uppfatta samma mening af denna författning, sorn Hr af Billbergh nu framställt.
För mig skulle det vara en kär fägnad, om nämnde författning kunde tagas i den betydelse, Hr af Billbergh deråt sökt gifva; men på sätt den är redigerad, torde, minst sagdt, någon tvetydighet för nämnde tydning deri finnas, och vid sådant förhållande trodde Utsk. sig icke böra tolka den på ett sätt, hvarigenom salu-accisafgiften helt och hållet skulle anses försvunnen, utan att allmogens införselsrättighet af iirågavar. artiklar derföre vore medgifven till flera än de i i832 års författning uppräknade städer.
Jag tror således, att säkrast här varit att tyda författningen såsom Utsk. gjort det, emedan, örn förhållandet verkligen skulle vara i strid med pluralitelens inom Utsk. åsigt, man sålunda kunde hoppas att få en tydlig förklaring af hvad som menades med Usta punkten af samma författning, helst
Utskts tillstyrkande ej lägger något hinder emot införselsfriheten, utan utgår från den synpunkt, att salu-accisafgiften bör upphöra, så snart full och ovilkorlig införselsrättighet allmogen tillätes.
Att sedermera Utsk. i sitt tillstyrkande nyttjat de ordalag, som betänk, innehåller, kommer deraf, att Utsk. ansåg, att då saken i vissa afseenden stod på samma punkt som vid sista riksdagen, borde äfven Bevilln.Utsk. tillstyrka R.
St. att nu ingå med en likartad skrifvelse; och jag tror, att icke stor skillnad skall finnas emellan ordalagen i TJtslus tillstyrkande och beslutet vid förra riksdagen.
En återremiss motsätter jag mig icke; men jag har ansett mig skyldig att upplysa förhållandet för att ådagalägga, att Utsk. svårligen kunnat eller bort göra på annat sätt, än det gjort, enär författningen, tolkad på sätt Hr af Billbergh äfvensom minoriteten önskat kunna göra det, icke för hvar och en är tydlig och klar.
Frih. Boye, Ludv.; Jemte det jag i allo instämmer i det yttrande, Hr af Billbergh afgifvit, anser jag mig pligtig att gifva all den rättvisa, som är förenlig med sjelfva frågan, åt motsidans tankar.
Jag kan visserligen icke fatta K.
M:s kungör, af d. 28 Aug. detta år annorlunda, än att då K.
M. tillåter landtmannen att få i städerna försälja ej al - JOO Den 8 December. lenast sina naturalster, utan äfven sina tillverkningar ”af hvad namn som helst,” så måste deruti äfven vara inbegripet dricka, brännvin och bröd; jag kan icke förstå annat, än att detta måste vara inbegripet under orden: hvad namn som helst.
Men å andra sidan måste jag medgifva, att jag aldrig last någon olyckligare redaction, än denna författning äger; ty det är en alldeles ovanlig logik att säga, det landttnannen till följd af gällande författningar, som förbjuda försäljningen, medgifves försäljningsfrihet.
Detta var också skälet, hvarföre Ulsk:s pluralitet säde: ”Här står ju, att de förra författningar äro gällande.
JVåväl! äro de gällande såsom förbud, så kunna de icke, på samma gång, vara gällande såsom tillåtelse.”
Men jag skulle ändå icke så särdeles fästa mig dervid, om jag icke inom Beviiln.Utsk. blifvit upplyst derom, att sedan denna besynnerliga kungör, utkom, har ännu aldrig någon landtman infunnit sig på Stockholms torg med dessa varor, derföre, att landimänncn icke förstått, att deras rättighet är sådan; och jag må förlåta, att allmogen icke förstått, hvad ett Utsk:s pluralitet ej förstår.
I anledn. af hvad jag nu anfört, och med den rätt 55 § Hiksd.-Ordn. ger, vågar jag göra den motion: att R.
St. uti underd. skrifvelse till K.
M. täckes låta utfärda en förklaring, som bestämmer om och i hvad mån det, till följd af K. kungör. d. 2/[
Aug. detta år, må vara landtman tillåtet att i städerna afyttra bröd, dricka och kött, äfven i mindre quantitet.
Ända hittills har denna rättighet ej blifvit begagnad, sannolikt af det skäl, att allmogen ej förstått högstberörde kungör.
Inom denna stad har den blifvit missförstådd, hvilket man kan finna deraf, att en ledamot af Beviiln.Utsk., som är slagtare i Stockholm, förklarade, att då han finner kött på torget under det stadgade marktalet, gör han beslag derpå, d. v. s. att de, som förut varit berättigade att ensamma försälja ifrågavar. förnödenhetsartiklar, icke anse förordn. af d. 24 sisth Aug. vara för dem menlig; och inig synes, att då man altså på båda sidor, icke förstår författningen, måste en förklaring deraf vara nödig.
Jag skall till prof. afgifva denna motion med anhållan om remiss deraf till Oeeon.Utsk. Hr af Billbergh:
Redan då jag förra gången yttrade mig, erkände jag, att orden: till följd af gällande författningar, som finnas i 1834 års kungör., kunde innefatta någon tvetydighet; men jag trodde och tror ännu, att då K.
M. genom densamma förklarat de förut gällande författningarna, så bör man tolka dem efter ordalydelsen.
Under discussionen har likväl en annan tvetydighet framställt sig, sorn jag erkänner hafva någon grund för sig, nemi. den, att då inan å ena sidan mäste medgifva ordalydelsen vara sådan, att Iandtmannen kan till stad införa sina varor af hvad
101 slag som helst, lan likväl fråga uppstå, om han derstädes får sälja mindre quantiteter, än de äldre författningarna medgifva; d. v. s. att han val får införa sina förädlingar, således äfven kött, bröd och dricka, men att det är ovisst, om lian får sälja mindre än A:dels oxe och i fat dricka <3cc.
Detta är en lucka i författningen.
Jag instämmer således med Frih. Boye, att det är nödigt att känna rätta andemeningen i författningen, innan man borttager en afgift, som är billig, så länge en uteslutande rättighet för vissa städer finnes.
Det torde derföre vara nödigt att på ett eller annat sätt utverka sig en bestämd förklaring af författningens mening, och då Frih.
Boye förklarat sig vilja göra en motion i ämnet, torde all ytterligare discussion vara utan ändamål.
För min del kan jag icke annat än godkänna majoritetens i Utsk. förfarande i afseende på bedömandet af K. kungör, d. 28 sisth Aug. Utsk., liksom hvarje Svensk man, är skyldigt att bedöma en kungör. efter dess ordalydelse, och har ingen rätt att deråt gifva en förklaring efter sina enskilda åsigter.
Men efter att hafva erkänt TJtsk:s p I u ra Ii tets rätta åsigt i afseende på författningens ordaförstånd, kan jag likväl icke med Utsk. dela den öfvertygelse, att salu-aecisen på sådan grund bör fortfara.
Jag skulle tro, att salu-accisens afskafifande bör äga rum, utan afseende på denna författnings tillämpning i sin vidsträcktaste acception, emedan derigenom det skäl skulle upphöra, på grund hvaraf embetena kunna yrka prohibitivförfaltningars fortfarande.
I samma stund It.
St. efterskänka denna afgift af städerna, i samma stund förlora städerna detta skäl att yrka dessa författningars bestånd.
Det finnes för stora städer, såsom Stockholm och tilläfventyrs äfven Götheborg, der jag likväl icke känner localiteterna, betänkligheter att på en gång upphäfva bagares, bryggares och slaglares skyldighet att vara försedda med tillräckligt bröd, dricka och kött för stadens behof, emedan det är ovisst, om landet genast kan förse staden med tillräckligt förråd af ifrågavar. förnödenheter, innan större inrättningar för brödbakning, brygd och slagt, som åtföljt skrå-inrättningen, blifvit ersatta genom flera mindre sådana i enskilda hus, så att man kan vara viss på, att för staden nödig tillgång på kött, bröd och dricka alltid skall finnas.
Detta särskilda förhållande med en allmän näringsfrihets införande i de städer, der en större folkmängd är boende, får icke förgätas.
Denna frihet bör införas äfven der, men först efter det förbättrade anstalter blifvit vidtagna, som hindra möjligheten att sätta staden på svält; ty en sådan händelse kan hafva oberäkneliga följder, hvilka Styrelsen i intet land kan äf- ^ ventyra.
Jag instämmer således med dem, som begärt återxemiss, och anhåller, att Utsk. måtte, utan afseende på rätta förståndet af författningen af den 28 nasti. Aug., hvilket ej 103 Den 8 December. hörer till ämnet, tillstyrka JR.
St. att afskaffa salu-accisen, såsom ett medelatt så mycket hastigare komma till frihet för alla medborgare att föryttra sina producter, hvarhelst de äga bästa afsättningen.
Bevilin.Utsk:s betänk.
K:o 3g återremitterades.
Ånyo föredrogs StatsUtskts d. i dennes på bordet lagda utlät.
N:o 355 i anleda, af K.
M:s nåd. propos., ang:de medel för undsättningar vid inträffande svårare missväxtår.
Frih. von Schulzenheim, Da v.:
Stats-Utskrs i det nu föredragna betänk, framställda förslag hvilan på åtskilliga förutsättningar, och i främsta rummet på den förmodan, att R.
St. skola komma att besluta en fix spannmålstull.
Denna fråga, väckt i Bevilln Utskts betänk.
N:o 29, kommer att af JR. o.
Ad. afgöras, då samma Utsk:s redan afgifna och på JR. o. Ad:s bord hvilande betänk.
JN:o 45 blifver föredraget.
Jag kan således icke annat än anse detta StatsUtskts betänk, såsom ett corollarium af Bevilln.Utskts hetänkm JNtris 29 och 45, och anhåller derföre vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, behagade till Ståndet framställa propos., att StatsUtskrs förevar. betänk, måtte fö hvila, tills R.
St. öfver Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 4^ fattat deras beslut, hvilket snart kommer att ske, samt dessa beslut kommit till R. o. Ad:s kännedom, hvarefter grunden för detta betänk, först kan anses afgjord. R. o. Ad. beslöt, att SlatsUtskts utlåt.
JN:o 355 skulle hvila, tills R. o.
Ad. fattat sitt beslut öfver Bevilln.Utskts betänk.
JN;o 45.
Föredrogs ånyo Stats- samt Oecon.Utsk:ns d. 1 dennes på bordet lagda betänk.
N:o43, angrde indelnings-jemnkningen i Blekinge.
Jag finnér åtskilliga betänkligheter vid att antaga det betänk., som Stats- och Oecon.
Utsktn i denna vigtiga fråga afgifvit.
När jag genomgår frågans historik, finner jag det besynnerliga förhållande, att sedan K.
M. genom nåd. propos. vid i8i8års riksdag, angrde roteringsjemnkningen i Blekinge, föreslagit R.
St., att en sådan jemnkning skulle äga rum, och R.
St. samma propos. bifallit samt dervid meddelat åtskilliga föreskrifter och grunder för en sådan jemnkning, samt K.
M. derefter förordnat en committé' att densamma verkställa efter en af Regeringen upprättad instruction; så blef följden af roteringsjemnkningen den, att, i stället för de i5oo båtsmän Blekinge förut presterat, provinsen endast borde prestera 1249 båtsmän, eller 25r mindre än förut.
Oaktadt detta förhållande voro dock åtskilliga jordägare i Blekinge missnöjda med roteringsjemnkningen och anförde hos K.
M. besvär öfver committerades förslag; hvaremot å andra sidan åtskilliga hemmans - Den 8 December. io3 ägare inkommo med anhållan om fastställande af committérades reglering.
Dessa klagomål deröfver, att rustningen var för hög, ledde, vid frågans förnyade pröfning, till det besynnerliga resultat, att K. M., enligt hvad
Dess nåd. propos. vid denna riksdag innehåller, förklarade sig ej vilja medgifva någon nedsättning i båtsmans-indelningen, utan att dervid skulle förblifva såsom tillförne; hvarjemte K. M. förklarade, att de 46 nummer, som, enligt K. M:s nåd. bref af d. 17 Maj 1822, fått stå vacanta, åter skulle fyllas.
Sålunda vill det synas, som rotehållarne i följd af sina besvär kommit i sämre förhållande än förut.
Emedlertid synes
Regeringen hafva velat hjelpa saken medelst den tillika afgifna förklaring, att någon tillökning i antalet af båtsmännen ej skulle äga rum; men då grunden för voteringen i Blekinge af ålder varit vissa dalers ränta, har X.
M. förklarat, att till ersättning för de tyngre roterade, som nu erhålla öfverskottsräntor, dessa räntor skola utgöras med förvandling efter årlig markegång, hvarvid rättighet blifvit dem förbehållen att antingen hålla båtsmän eller betala öfverskottsräntor enligt nämnde förvandlingsgrund; men resultatet blir i allt fall så ofördelaktigt, att t. ex. Sölvesborgs slott, som, efter beräkning af 24 d:r för hvarje båtsman, hittills hållit 3 båtsmän och betalat 70 daler öfverskottsränta, hvilket, enligt 1776 års myntevalvation, ej utgör mer än 23 r:dr 16 sk. b:co, hädanefter skulle komma att i stället hålla 6 båtsmän, eller, med förvandling efter markegång, betala dessa 70 daler, hvilka nu skulle uppgå till omkring 4oo r:dr riksgts.
A andra sidan skulle det inträffa, att de, som förut hållit 1 å 2 båtsmän, komme att endast prestera |, äfvensom att hemman, sorn hade rättighet till öfverskottsräntor, blefve befriad^ från voteringen, emedan dessa räntor blefve så höga, att de dermed kunde utgöra sin rustning, utan något eget tillskott.
En hvar finnér, att denna reglering skulle utfalla ganska ojernnt, och att, i samma mån någon egendom blefve belagd med en högre rotering, dess capitalvärde skulle minskas, äfvensom egendomsvärdet ökas i samma mån, som voteringen blefve lindrigare.
Örn man nu köpte en egendom, som renderade 4 proc. af den köpeskilling, man derför erlade, och denna egendom sedermera filades en förhöjd rotering, motsvarande 3 å 4°° r:dr, så blefve efter den nya regleringen förlusten 7 å 8000 r:dr, emedan egendomsvärdet minskades med denna summa.
Jag betviflar, att man vid en lagstiftning bör gå tillväga på det satt, att den ena erhåller lindring på den andras bekostnad.
Det är visserligen sanni, att i Blekinge finnas härader, t. ex. Östra och Medelstads härader, hvilka äro öfvermåttan tungt roterade, och att de böra erhålla lindring; men för min del tvekar jag att biträda någon annan grundsats än den, att jemnkningen bör ske på hela samhällets bekostnad och icke på bekostnad af den enskilde.
Således tror jag, att R.
Den 8 December. ej böra annorlunda bifalla någon roteringsjemnkning för Blekinge, än att B.
St. hos K. M. anhålla, det antalet af båtsmännen derstädes mätte minskas, så att de hemman, hvilka för närvar, äro alltför drygt roterade, måtte erhålla en billig lindring i delta besvär.
Blekinge är i allmänhet så drygt roteradt, att en sådan lindring måste finnas högst billig; ty då till ex. i Södermanland tre mantal hålla en båtsman, har ett mantal i Blekinge samma skyldighet.
På dessa skäl vågar jag anhålla om återremiss å Utsk:ns betänk.
Gr. von Platen, Baltzar Julius Ernst:
Då jag så litet som möjligt tänker upptaga B. o. Åd:s tid i en fråga, som har det besynnerliga med sig, om något nu för tiden så kan anses, alt de riksdagsfullmäktige från Blekinge, som den närmast rörer, varit mycket nöjda med antagandet af K.
M:s nåd. propos. i hufvudsaken, och endast mindre interesserade motsatt sig densamma, så torde jag dock få yttra några ord till svar å Hr Dalmans anförande.
Han har yttrat en slags förundran deröfver, att K.
M. icke godkänt den roteringsjemnkning, som af committerade blifvit föreslagen.
Mig förundrar det deremot icke, att K.
M. afslagit deras förslag, enär de icke följt den instruktion, de fått.
Detta synes mig hafva varit ett godt skäl att icke godkänna deras åtgärder.
För öfrigt anser jag frågan vara ganska enkel.
Det lärer icke vara tvifvel underkastadt, att, vid första bålsmansregleringen, indelningen skedde så, att om ett hemman med 18 d:rs ränta ansågs böra prestera % och ett annat hemman med 6 d:rs ränta ansågs böra utgöra båtsman, det sednare hemmanet ålades till det förra betala 6 d:r, hvilka då motsvarade ^:del af kostnaden för en båtsman, hvilken sedermera ensamt af det större hemmanet presterades.
Nu har detta fortfarit öfver loo år, och jag hemställer, huruvida det kan vara rättvist, att de, som skola gifva en tillskottsränta för ^:dels båtsman, ej betala mer än •Jtdels båtsman för 100 år sedan kostade, under det andra nödgas betala såväl egen som deras andel i den ökade rustningskostnaden.
Det har ej funnits någon inom de sammansatta Utskrn, sorn kunnat säga annat, än att sålunda en orättvisa hittills ägt rum, hvilken fordrade rättelse.
För min del kan jag således ej annat än anhålla om bifall tillUtskrns betänk.
Man har till försvar för Utsk:ns betänk, åberopat riksdagsmännens från Blekinge intyg och deras belåtenhet med förslaget, samt att de t. o. m. begärt, alt det genast måtte gå i verkställighet.
Innan detta vittnesbörd kan verka på min öfvertygelse, skulle jag önska veta, huruvida dessa riksdagsmän äro sådana hemmansägare, som skola erlägga, eller om de skola mottaga den förhöjda afgiften.
Skola de mottaga, så undrar jag ej på deras belåten - Den 8 December. io5 tenhet; men skola de erlägga öfverskottsräntor, är deras vittnesbörd onekligen af stor vigt.
Jag medger gerna, att den ojemna fördelningen var orättvis, då den uppgjordes,. och jemväl, att så länge myntet hade det värde, att penningarna motsvarade rustningen, denna orättvisa var afhulpen; men jag beklagar, att, då penningarnas värde förändrades, icke afven numerären rättades derefter.
Men sedan detta icke skett, utan egendomsvärdet sedermera, enligt b vad Utsk:n sjelfva medgifvit, i köp och arf satt sig, tror jag det vore betänkligt att nu återställa saken i det skick, som ursprungligen varit det rättvisa.
Derigenom skulle man nu göra en verklig orättvisa, och jag instämmer med Hr
Dalman deii, att, om staten kunde betala skillnadan och ersättningen till dem, sorn nu äro för tungt roterade, sådant borde ske; men att taga denna ersättning af andra, som emot en hög köpeskilling förvärfva t äganderätt till sina hemman, finnér jag betänkligt.
Jag vill erinra mig, att R.
St. viden föregående riksdag underlåtit att af jordägare i Skåne, Halland och Blekinge utkräfva grundräntor in natura just derföre, att de länge blifvit utgjorde efter ett visst kronovärde; och lika så obilligt som man då ansåg att uttaga dessa räntor efter markegångspris, lika så orättvist anser jag att nu fordra rustningspraestationerna efter markegångspriset.
Jag tror mig icke såsom något skäl för Utskrns betänk, hafva åberopat det bifall, som BondeSt:s ledamöter från Blekinge lemnat det framställda förslaget; men efter jag omnämnt deras belåtenhet dermed, får jag upplysa, att jag ej kan bestämdt erinra mig mer, än att ett par af dem äro i den författning, att de skola både taga och gjfva öfverskottsräntor.
För resten kan jag uppgifva, att jag känner andra personer, hvilka skola erlägga sådana räntor, som enskildt sagt sig finna förslaget rättvist.
Ytterligare och i afseende på den skakning i egendomsvärdet, som man bär framställt, får jag nämna, det jag ej tror någon sådan skakning vara att befara i Blekinge, enär en ungefär sådan reglering, som nu är i fråga, redan för 20 år sedan blifvit lofvad.
I följd deraf hafva de egendomar, som i vår tid ombytt ägare, redan förändrat värde, och någon orättvisa kan ej anses vederfaras ägare af andra lägenheter, som gått i arf från far till son.
För öfrigt har det blifvit yttradt af de värda ledamöter, som talat emot betänk., att man hellre borde af statsmedlen lemna något tillskott åt de tungt, roterade; men jag hemställer, huruvida dessa ledamöter, om något sådant varit yrkadt af Regeringen, sjelfva varit färdiga alt dertill lemna sitt bifall.
Jag fortfar att begära bifall till Ulsktns betänk.
Stats- och Oecon.Utsk:ns betänk.
N:o 43 blef af R. o.
Ad. bifallet. »4 Den 8 December.
Oecon.Utsk:s d. i dennes på bor i det lagda utlåt.
N:o 137 i anledn. af väckta motioner om reglering, dels af den till stapelstäderna utgående tolag, dels af de s. k. stadsandelarna i uppstäderna.
Frill, von Stedingk, Styrbjörn:
När denna fråga i Oecon.Utsk. förevar, hörde jag till den minoritet, sorn ej kunde instämma i Utskrs, såsom anledn. till dess tillstyrkande, uttryckta mening, attUtsk., i målets närvar, outredda skick, icke borde tillstyrka It.
St. att i fråga, huruvida städernas tolag kan anses vara af privilegii-, bevillnings- eller endast oeconomisk natur, yttra någon afgörande opinion, och derföre äfven för egen del hort innehålla med allt omdöme i detta afseende.
Jag skulle deremot tro, att det legat inom Utskts sk) ’ iighet att söka för Ständerna utreda frågans rätta natur.
Under discussionen i Ulsk. förekommo åtskilliga upplysningar, som visade, att i vissa städer tolagen var af privilegiinatur; men äfven andra omständigheter framställdes, hvilka ådagalade, att den måste vara af hevillnrsnalur.
Deribland vill jag exempelvis anföra den nära beröring, hvari tolagen står med tullsystemet i allmänhet.
Man föreställe sig, att R.
St. belade en colonialvara med en viss tull, t. ex. 6 sk. å ett g caffe, och att K.
M. sedermera för en eller annan stad beviljade en tolagsafgift af äfven 6 sk. för hvarje S caffe.
På sådant sätt skulle importafgiftea kunna ökas till 12 sk. i stället för de 6 sk., R.
St. bestämt.
Jag anser, att detta ej vore rätt, emedan jag tror, att tolagen borde vara inberäknad i tullafgiften, så att den tull, som af R.
St. stadgas, ej sedermera må kunna förökas.
Detta är mitt ena skäl; men orsaken, hvarföre jag egentligen önskade, att tolagen måtte anses såsom bevilln., är den, att jag tror, det en betydlig inkomst i följd deraf skulle staten tillskyndas.
Man vill så ogerna ingå på det indirecta beskattningssystemet.
Jag tror dock, att detsamma för landet vore högst välgörande, emedan det drabbar hvarje person endast i mån af de varor, han förbrukar, och således ej kan blifva betungande.