Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti vissa städer af Riket och pä så mångå, ställen som möjligt, borde formeras, (till en början på Statens bekostnad, om det icke an* norlunda later sig göra.)
Fabriks-och SlåjdeExpositioner hvarest hvarje arbetare kunde hafva rättighet till att insätta sina arbeten, icke allenast de, hvilka fordrades som mästerprof, utan äfven de, som dessutom önskades att få sällda; men hvarje arbetare skulle vara pligtig, att i alla tider märka sitt arbete med en af sökanden sjelf föreslagen stämpel och detta skulle vara ett af de oundgängliga vilkor, som berättigade honom att arbeta för sin egen räkning.
I de.mindre befolkade delarne af Riket, kunna i första ögonblicket, dylika inrättningar ej tarfvas; och behöfvas icke heller, emedan skråen äro der mera sällsynta. 4 §•
De förutnämnde Fabriks och Slöjdc-exposition er ne skulle förvaltas af en Direction, sammansatt t. ex. af 4 personer, valde en gång om året i orten.
En af de fyra Directéurerna, skulle tourvig, alltid vara närvarande vid Ma - eq6
Den 17 April f, m, gaZinet, minst en dag i hvarje vecka, för att bevaka försäljningen, samt inregistrera alli prof och andra arheten; likväl böra de sökandes mästerprof vara afskild» i olika rum, och mästarnas arbeten för sig.
Hvarken rangen eller någon viss profession kunde vara ett vilkor för att blifva vald som Directeur, men hvar och en som vore allmänt känd, såsom en hederlig och upplyst man skulle hafva rättighet att väljas.
Som meningen med denna exposition, är att både påskynda alsättningen, och bevara hvar och ens rätt, att icke blifva bedragen af nybörjares arbeten , så äger hvar och en bosatt rättighet att till denna omförmäla ta Direction välja medlemmar. 5 §, En Handelsbetjent sorn förer Böckerna Och sköter försäljningen, och för hvilken
Difecteurerna ansvara, bor altid vara närvarande i Magazinet. 6 §•
Då en Handtverkare från Stad eller Land hade arbetat i ömånader på sina mästerprof och insatt dem i Magazinet, försedde med behörig stämpel, så skulle ban , i fall hans arbeten blefvo godkände, bedömas af
Directeurerna, hafva förvärfvat rättighet att som Mästare» utw öfva sitt handtverk, hvarest han sjelf funne för godt, (med vilkor att flytta åter till sin födelseort, om han komme den nya socken till Den 14 April J. m, 297 någon last), och i och för detta ändamål, lemnäs honom af Directionen, ett Mästerbref, uti hvilket skulle intagas en beskrifning öfver Mästarens stämpel samt intygas att aftrycket deraf vore som controll qvarlemnadt i Magazinet; äfven skulle han erhålla ett examens betyg öfver sin kännedom i läsning , skrifning, aritmethik, (och modellritning i fall detta sednare vore nödigt för hans profession).
Försedd med dessa 2:ne betyg, skulle ej den nya Mästaren kunna nekas att bosätta sig hvar han ville, med mindre att kyrkoRådet på stället uppenbart förklarade de ordsaker, sorn fråntogo honom denna rättighet. 7* §•
Då Gesällen blifvit Mästare, och undfått tillåtelsebrefvet af Inrättningens
Direction, borde han betala en viss procent af den summa han erhållit för sina försållde Mästerprofarbeten, hvilka varit deponerade i Magazinet.
En dylik procent skulle äfven erläggas till
Directionen af hvarje annan Handtverkare, som ville insätta sina arbeten till försäljning, i osäkerhet om att få dem sällda hos sig.
Den summa som formerades af dessa procent förenad med den profit, som Directionen kunde draga af försäljningen, skulle utgöra en Cassa, hvilken af Directeurerna borde förvaltas till underhåll för Magazinets omkostnader. 8 §.
Då Staten lemnade den första fonden till Dan 17 April f. m. anläggande af Magazin och första årets aflöning åt
Directeurerna, så är det att förmoda, att inrättningen, sedan kunde bära sig sjelf.
Vissa Socknar och Härader skulle tillhöra hvarje Magazin, eller Fabrik och slöjdeexposition, och inom hvarje sådant district skulle Directeurerna väljas, så nära boende sorn möjeligt vid Magazinet.
De skulle sammanträda en gång i månaden för att granska profarbeten, utdela mästerbref, och uppgöra räkningarne, hvilka vid årets slut, borde genom trycket allmängöras. 9 §•
Den Handtverkare, som utan tillåtelse; och mästerbref, sknlle arbeta för sin egen räkning, om han sade sig hafva förlorat detta bref, eller äfven hade det, men gjorde bevisligen dåligt och bedrägligt arbete, skulle nödgas att arbeta såsom Gesäll ett år mot en 1 bestämd betalning hos den Mästare, som begärde honom, hvarefter han, enligt 2:dra och 3:dje §.
§. kunde åter få söka Mästarebref. 10 §.
Hvar och en Gesäll, sorn hade tagit tjenst, skulle ej hafva rättighet att lemna den, utan enligt Lag, och skulle för öfrigt vara underkastad Tjenstehjons - stadgan Om en Gesäll ville hålla fri måndag och försumma sig med oordentligt lefverne, så skulle han vara tvungen att arbeta utan betalning 2:nedagar, för hvarje dag som han förspiller genom sitt i Den 17 AprilJ. m, 299 fel; och om han skämde bort arbetet, skulle han arbeta för intet, till dess skadan blefve ersatt, hvilket skulle bedömmas af Directionen vid närmaste Expositions Magasin, och i brist häraf utaf gode män.
xi §•
All handel inom landet bör vara fri, men bör sorgfälligt bevakas af Policen i Städerna, och Kronobetjeningen å landet, så att icke lösdrifvare eller kringstrykare begagna sig af denna frihet, för att bedraga allmänheten j det borde fordras af hvar och en som ville på landsbyggden idka handel m. m. att kunna framte bevis på stämpladt papper af KyrkoRådet om ett hederligt uppförande, förutan hvilket, han icke skulle kunna erhålla pass utaf ortens auctoritet.1'
Om KyrkoRådet finner den sökandes frejd mindre god, äge det att förneka ofvannämnde bevis. . -f 12 §.
Directionen för hvarje ExpositionsMagazin skulle åläggas af Regeringen att skaffa förtjenst åt bönder och torpare de långa vinteraftnarna, och att till detta ändamål förskaffa dem nödiga verktyg och materialier till spinning, väfnad m. m., af sådana saker, som kunde finna med lätthet debit uti lefverancer till Kronan.
Ben 17 April f. ,m >3 $•
För att på ett verksamt sätt uppmuntra?
och upplysa Industrien, proponerar jag att det inrättades af Regeringen IndustrieScholor i åtskilliga Späder, men lörnämligast i Hufvudstaden, der tillika borde finnas en attelier för Technologieri och mechanicka verk m. m Vid dessa Scholor skulle emottagas, till undervisning de Mästare, sorn af Directionen för SlöjdeExpositionerne, hade erhållit Mästarebrei, då de skulle hafva tillfälle, att vid denna inrättning yinna kännedom, uti både Färgerier, fullkomligare bearbetning af diverse metaller &c., med ett ord, allt hvad som hör till Technologien och Mechaniken enligt inhemtad erfarenhet från andra länder; och skulle de, så väl i Theorien som i Praktiken, vinna all önskelig kunskap, sedan de i verkstäderna inhemtat handlag och färdighet.
Man kaninvända att dessa Scholor äfvensom Fabrik och SlöjdeExpositioner, skulle förordsaka Statenen betydlig kostnad (hvilken jag tror kunde blifva ganska måttlig), men denna kostnad skulle snart tillräckligen ersättas genom de medel, som eo förbättrad industri skulle rendera StatsCassan. 14 §•
Vid den industrieSchola, som skulle inrättas i Hufvudstaden, och hvilken skulle vara som ett förstyre för de öfrige i Riket, borde tvenne gånger i veckan hållas allmänna före - Den 17 April f. mi 301 läsningar i Technologieo, Mechaniken m. m., och af den Professor som höll dessa föreläaningar, skulle en gång om året utgifvas en berättelse örn den nytta, dessa slags Scholor verkat, samt tillika i samina skrift meddelas alla i och för industrien nyttiga upptäckter, hvilka ägt rum, både inom och utom landet, v
De borde vara så populairt författade, att de hvilka icke äro i tillfälle , att bivista föreläsBingarne, kunna deraf få en ledning vid utförandet af hvilken näringsgren som helst.
Genom det här ofvan föreslagne Reglemente, hvilket likväl icke borde helt och hållit taga sin början förr än 1825 och intill dess så småningom användas, på det att ingen genom en alltför hastig förändring må blifva lidande, har jag hopp att man kunde försäkra hvarje medborgare om en orubbad näringsfrD het, och lemna honom medel till att fullkomna den.
Det synes mig 60m man på detta sätt kunde lossa de fjättrar, hvilka hittils hindrad! både producenten och consumenten att lijuta af sina rättigheter.
Regimente för Tullafgiften och Ulrikee handeln^ I §.
För att undanrödja ett missbruk, sora ofta hittills ägt rum vid Tullarne, borde man be - 502 Den 17 si pr il f m, stämma ett visst pris på hvarje slags vara, och efter detta pris erlägga en viss procent i Tullafgift t. ex. 6 procent af värdet; då kunde man ej mera (såsom nu sker) efter godtycke värdera varan, hvilket gör att priset ofta utsättes så lågt, att den fastställda procenten blir en alltför ringa inkomst för Staten.
Hvad som utöfver denna procent skulle betalas i Tull borde rätta sig efter varans täflan med producterna inom landet, hvilket längre fram skall vidare omnämnas.
2 " 3Införseln af alla utländska produkter skulle vara tillåtne mot en afgift, proportionerad efter National industriens framsteg.
Den ringa afgift som skulle erläggas i tull för de producter, som ej inom landet kunde tillverkas bör alltid bibehållas, men deremot okas för dem som blott ofullkomligt eller otillräckligt tillverkas intill dess våra inländska varor kunde jemföras med de utländska.
Denna Regel borde i synnerhet noga observeras så länge industrien vore i sin barndom, men modifieras då industrien hade hunnit till den höjd,, att våra producter med fördel kunde exporteras. ✓ . 3 §•
Som vår .Sjöfart är en af de Industriegrenar, som fordrar en stor uppmuntran och uppmärksamhet, så borde man bestämma cn vida Den 17 April f. m. 303 lägre Tullafgift för de utländska varor, hvilka tillfördes oss af våra egna skepp, än för dem som infördes af utländningen. 4 §* Hvarje en fjerdedels, eller halft år skulle våra Handelsagenter på utrikes orter vara förbundne att insända en noga uppgift af priser på alla sorter varor från alla land (sorn kunna i Sverige tillverkas), inberäknadt Tullafgilten för exporiationen, samt transportkostnaden, med afdrag utaf exportpremierna om sådana finnas, hvarföre till detta ändamål, alphabetiska uppsatser skulle lemnäs till agenterna öfver aila de varor, på hvilka man brukade veta priset.
Desse inkomne prisnoter skulle jemföras, med dylika som inlemnades ifrån Directionerna för ExpositionsMagazinerna öfver tillverkningspriser på allt hvad tom tillverkades i industriel väg inom landet,- samt med de från Landshöfdingarne uppgifna priser öfver alla andra producter.
Saf om exempel anjöres följande:
En Köpman kan införa en matta, som ko - 5o4 Ben 14 April, star honora i inköp 1 R:dr 24 sk. per aln» transporten 4 sk. dito, hvilken värderas, i anseende till tuilafgiften, till .2 R:dr Riksgälds aln, hvaraf 6 procent göra ungefär 4^ sk. productionspriset i Sverige 1 R:dr 40 sk., skiilnaden emellan detta pro,ductionspris och inköpet utrikes, gör i\ hvilka tillika med de 4f sk. procent utgöra 12 sk., som betalas i tull, då både Köpmannen och den Svenska Fabrikanten kunna sälja för 2 R:dr Riksgälds med 8 sk. vinst på aln, och den Svenska troligen debiteras lika lätt som den utländska, i fall varan är lika god. 5 §•
/ Om någon Handelsagent skulle antingen genom försummelighet eller genom köpmännernes inflytande begå det felet att uppgifva faUka varupriser, borde han mista sin syssla. 6 5.
Bane©- och RiksgäldsContoiret6 Fullmägtige skulle åläggas, att hvarje en fjerndel* ellef halft år, justera Tulltaxorna enligt de i föregående § omnämnde prislistor, då de äfven skulle äga rättighet att fordra biträde af de Embetsman, som i ämnet kunde lemna upplysningar.
Regeringsformen och man vann den fördelen, att emellan Riksdagar - Den 17 April f. m. 30 j v* garna kunna åstadkomma nödige modificationer. 7 §•
Om någon uppfinner eller inför en i Své* rige förut okänd Industrigren, borde haa derföre erhålla Patent i 10 år.
Denna regel borde gälla för både Svenskar Och utländningar. ' 8 §.
För att uppmuntra de utläadningar, sorni vilja sätta sig ned i Sverige, och gagna landet, antingen genom utspridande af sina kunskaper, eller genom insättandet af sina Capilaler i allmänna rörelsen, borde
Regeringen frikalla sådana personer ifrån att betala skatt till Staten i vissa år, men om dp, efter denna tij ville lemna landet, skulle de åläggas, att godtgöra Staten för de förmåner de åtnjutit, genom erläggandet i silfver till Banken af en viss procent utaf deras lagligen bevisade Egendom. 9 § Enligt hvad som ar antagit vid Tullverket i Dannemark, kunde man uppgöra Tariffer för alla sorter väfnader och tyger, hvaruti styckenas vigt och storlek voro upptagna, och då man sedan, medelst en Microscope räknade trå - Bil, till Ridd. o.
Pr. lil Band, 90 Ben April f m. derne inom en viss qvadrat och jemnförde dessa tråders antal med vigten på stycket, bevisade det på det nogaste tygets finhet och värde. i o
Då mm kunde en gros reexportera en vara med bibehållande af den Tullstämpel, som blifvit påsatt vid införseln, så skulle nian hafva rättighet att af Tullen återbekomma den erlagda afgiften för Importen.
Detta vore ett sätt att upplifva transporthandeln, samt undvika“den kostnad och de chicaner, som nederlagsmagaziner förorsaka. 11 §.
Man kan utan tvifvel hoppas att nationalindustriens tillväxt, och den lindrigare Tullafgiften skola inskränka antalet af Lurendrägare, genom den mindre vinst de kunde draga deraf; men sorn man ändå alltid måste föruts,ätta, att de komma att finnas så skall jag föreslå att hvarje enskilt, känd för ett oklanderligt uppförande kunde, om Regeringen funné för godt, erhålla en Fullmagt; som berättigade honom, att göra beslag på de vabrcr, för hvilka man ville undvika att betala tull, och hvilka han öfverkom vid gränsen, på afvägar, och vid otillåtna landningsställen, men så snart Contrabandet fini 17 4pr!l /. m. :>9?
vöre fördt öfver grååsen eller laddningen helt och hållit lossad, skullh ej rättigheten mera gälla, att confisquera det.
Vid första påseendet torde principen till denna sbgs bevakning kunna anses omoralisk, emedan den tyckes väp na medborgare mot hvarandra, och väcka miss troende, men endast derigenom anser jag möjligt att hindra lurendrägeriet och den person, som häldre än att betala en billig tull, vill försnilla Statens inkomster, förtjenar att både misstänkas och bevakas. 12 §.
Detta vite borde vara mycket högt beatämt för att hindra all öfverenskommelse, som bevakningen i annat fall kunde finna sin fördel uti att göra med de lurendrägande.
Sorn dessa öfverenskommelser i alla fall bleivo kostsammare för de sednare, så är det att hoppas, att om de en gång, gått in derpå, de ej skulle finna sin vinning uti att förnya dem. 53 §•
Den sorn kunde bevisligen angifva att enskilta kustbevakningen vore i hemligt förstånd
Den 17 April f, m. med lurendrägaren och ej betalte afgiften till tullen, skulle i hans ställe erhålla rättigheten till att göra beslag, Och äfven blifva ägare af de confiscerade varorne, så snart han hade betalt tullafgiften för desamma.
„ 14 $. Den Tullbetjent, som kunde bevisas hafva ’ gynnat lurendrägeri, borde skiljas från tjensten, och dertill betala en ansenlig pligt, men om han ej bade att betala med, skulle han genom arbete ersätta den. 15 §.
Uti allmänna Tidningarna, skulle införas Lurendrägarens namn och hemvist, och för att ett starkt ansvar skulle hvila på den enskilta kustbevakningen, borde den i händelse af lagbrott, straffas med fästningsarbete.
Dessa äro de förslag, som här framläggas, lill bepröfvande af de personer, sorn äga en vidsträcktare och mera upplyst erfarenhet än jag.
Eber att hafva i början af denna motion, uppehållit mig en stund vid de allmänna åsigter, aom alttid böra vara den punct hvarifrån man utgår vid våra afhandlingar, så har jag ofvergått till detailler, hvilka äro mindre angenäm* att sysselsätta sig med, men äro dock vigtige, emedan endast genom dem, de allmänna grundsattserne nedstiga ifrån theoriens höjd, till nyttan af den prwctiska tillämpningen.
Ifrig älskare och försvarare af ellt Constitutionelt, men genom den naturlig» tendenceB af mina idéer, i synnerhet fästad vid de frågor, som röra Statshushållningen, liar jag försökt, att betrakta dem med den anda, som constitutionella principer ingifva och befästa.
Jag har trodt, att emedan hvarje medborgares frihet borde vara helgad, sä borde han äfven (i följd af den credit hans goda uppförande tillvunnit honom) få begagna den, till utgifvande af assignationer, hvarföre jag framställt mina tankar, rörande ett utsträckt
Creditsystemej äfven har jag trodt att friheten ej kunde förväntas i något annat land, än der missbruken blifvit förekomne, och för att möjligen hindra dessa missbruk, i anseende till den orättvisa, och ojämna fördelningen af skatterna, har jag uppgjort en ny method till värdering af jord, som tillika lemnar medeloch säkerhet för assigneringen.
Samma kärlek till frihet och rättvisa har i dag ledt mina bemödanden, i anseende till afskaffandet utaf Skråförfattningarne och prohibitivsystemet, och sedan assignationsrättigheten lämnar medel till förlager, så torda mitt Industriproject, utvisa canalerne till dessa me - Dfn 17 April J. m. dels utspridande öfver hela landet.
Principernes fasthet kan olyckligtvis ej ersätta bristen af talent hos en medborgare, men den är likvist en borgen för att i hvad omständigheter som hälst, hans själ alltid skall uppfyllas af den känsla, sorn gör att han utan tvekan skulle uppoffra sig för sitt Fädernesland.
Sverige räknar bland sina Invånare ett så stort antal af dem, som äro lifvade af den känsla jag här yttrar, att denna tanka ingifver mig den ljufva öfvertygelsen om Sveriges pånyttfödelse; jag vill dermed säga, de sunda principernes seger öfver egennyttan; och denna seger skall blifva grundvalen till den styrka, det oberoende, och den sällhet, som Sverige har rätt att vänta, som allt nu tyckes lofva, och som mina lifligaste och varmaste önskningar nedkalla.
Hs rr Berghman, Ambrotius Mognus'.
Statsutskottets Betänkande och förslag: att, så väl min motion om någre tillkomne nya Enribetsverks och Sysslors indragning, och hvad jag ansedt i öfrigt nödigt vid Statsregleringen, som åtskilt ige andre Riksdagsmäns väckte frågor, om onödige sysslors reducerande, måtte till särskildte Utskottet remitteras; får jag tillägga; att sorn berörde min motion hufvud - Wen 17 April f, m. 5tl sakeligen har afseende på Statsregleringen, i det jag föreslagit, det StatsUtskottet mätte anmodas , att vid jemförelse emellan 1810 och 1822 årens RiksStater, i stöd af Regeringsformens 62 §, icke allenast pröfva hvilka af de under tiden tillkomne Embetsverk och sysslor, corn kunna indragas, utan ock granska detaillerne ef Hufvudtittlarne, samt deraf utesluta hvad Utkottet kan finna skjäligt, hvarigenom Utskottet kommer i tillfälle att bestämma summan af hvarje titel, sorn troligen då skulle kunna minskas; så och då särskildte
Utskottets bestämmelse egenteligen är, att undersöka och föreslå en bättre organisation af äldre Embets. verk och Sysslor, med lika afseende på ärendernes bättre gång som å besparing i Statens utgifter, och detta Utskott således ej har minsta befattning med Statsverkets reglerande, hvilket min motion åsyftar, får jsg undeistäl la om den af något annat än StatsUtskottet kan komma under pröfning N:o 5.
Grefve Härd, Carl (JuJIaf:
En Ledamot af detta Stånd har, om jag icke orätt fattat dess ord, yrkat den satts, att det af FinanceComitéen afgifna betänkande, såsom blott innefattande stödjeduncter, icke borde tagas till grund vid behandlingen af Finanecfrägan, utan att enskilde
Representanters motioner borde härvid tjena till vägled - Den j7 April f nu ning.
J*8 ^ac^e förut trott, att i ett ämne af så vidsträckt omfattning, af så allmänt inflytande, mera bestämdhet i åsigterne och mera sammanhang i öfveriäggningarne skulle bere das, om ett Förslag varit uppgjordt, som fullständigt upptagit och utvecklat de förhållanden, som på frågan äga inflytande och derefter framställt de medel, hvilka ansetts 6äkrast leda till målet, som jag anser vara: stadga i penningeverket, nied minsta möjliga rubbning af för handen varande ägande rätts förhållanden; och jag hade äfven funnit mig i denna tanke styrkt af det yttrande, samma Ledamot förut fällt om caracteren af enskilda motioner, nemligen ensidigt afseende på partiella och locala omständigheter.
Men då jag af det först anförde yttrandet låtit mig tillrättavisas och jag af de förefallna discussionetne funnit, att flera Förslager blifvit gjorde, torde det böra åtminstone förlåtas mig, om äfven jag i detta ämne lämnar ett bidrag, till vägledning.
Jag skall försöka. att så mycket möjeligt är vidga min synkrets, så att icke åsigterne måtte bli alltför inskränktfe eller ensidige.
Jag har granskat FioanccComitéens Betänkande och der, i åtskilliga afseenden funnit mindre, än jag hoppats.
Jag hade väntat att få en stödjepunkt för mitt omdöme om myntets värde eller vanvärde, genom meddelade uppgifter om Bancosedelns förhållande till silfver under åtskillige perioder, särdeles af tillökning eller indragning af sedelstocken, äfvjn som genom uppgifter om Bancosedelns 9 Den IV April j. m. 313 förhållande till Jordegendom och dess producter vid samma tider, jemte de särskilda omständigheter, som kunnat verka förändringar dessa förhållauden.
Jag hade väntat att f£ uppgifvit förhållandet imellan Fastighetsvärdet och det skuldbelopp, hvarföre det häftat, under olika perioder; och då det anföres att
Fastigheter på landet äro intecknade för 60 millioner, men jag vet, att en betydlig del af Rikets Fastigheter, såsom all jord af ren Krono" natur, alla boställen, hemman och lägenheter, som tillhöra allmänna Verk och Inrättningar, fideiCommisser samt åtskilige privatas Egendomar äro ointecknade, hade jag väntat att äfven få åtminstone approximativt, uppgifvit, i hvad förhållande till värdet den öfriga jorden är skuldsatt; jag hade slutligen väntat, att få upplysning, huruvida Coursen, som åtminstone någon tid obetydligen varierat, bestämts af blott naturliga förhållanden, eller om speciella åtgärder, såsom export af silfver m. m. verkat till dess bestämmande; men då dessa upplysningar saknas och den enskilde representanten icke är i tillfälle att förskaffa sig dem, måste han stadna vid mer eller mindre sannolika hypotheser.
Innan jag företager någon pröfning af hufvudsaken eller förslaget till vinnande af ett stadgadt penningevjisende, får jag vid åtskilliga FinanceComitéens framställningar göra några anmärkningar.
Comitéen anser den öfverkligade nöden, 3i4 Den ij April /. ru'. hvad jordbruk och handel beträflar, hafva tillkommit af en allmänneligen ovanlig öfverproduetion och minskade afsättningstillfällen, men dessutom för Sverige enskildt, hafva haft en hufvudorsak i BancoSedlarnes vanvärde, och det redbara myntets försvinnande ur rörelsen.
Hvad öfverproduetion angår, har den i Sverige endast varit partiel, hvilket bevisas af de obetydliga Spannmålsbehållningar, som vanligen funnits, och af den mängd af menniskor, som icke ägt mera än det knappaste uppehälle; och jag tror, att i år, i fall af en något sent inträffande skörd, prisernes stigande skall bevisa, att de förra årens besparingar icke äro mer än tillräcklige.
Min erfarenhet sträcker sig icke så långt, att jag minnes den tid, då redbart mynt fanns i rörelsen, och jag kan således icke döma om ställningen då; men jag inser likväl, att dess försvinnande ur rörelsen endast medelbarligen verkat till nöden, i så måtto, att derigenom berfidts möjligheten för de våldsamma brytningar i värt penningeverk, som närmast verkat nöden.
Då Bankens utelöpaode Sedelstock säges utgöra 30 millioner och dess fond" i Silfver 5 milhoner Specie, och Den 17 .4pri t /.■ nu 5i5 denna senare aldrig blifvit genom olagliga tillgrepp minskad, måste man antaga, livad också Comitéen antagit, att åtminstone 25 millioner i sedlar blifvit utgifne, utan att motsvarande valuta i silfver blifvit i Banken insatt.
De hafva således aldrig ägt och aldrig bordt äga högre värde än efter den courä, som var gällande, då de utgäfvos, och om jemnfö. reisen derefter sker, tror jag, att de någorlun. da bibehållit sitt värde, eller att jnnehafvaren i detta afseende icke förlorat.