Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag minnes nemi., att vid förra Riksdagen, då jag i LagUtsk. deltog i behandlingen, bland annat, af ett från K. M. afgifvet Förslag ang:de ny GrufveStadga, R.
St:r förklarade, att detsamma ej funnits till någon anmärkn. föranleda.
Då således detta sätt att uttrycka sig har häfd för sig, och i öfrigt synes mig passande, får jag anhålla om propos. derå.
I anledn. af de siste talarnes yttranden må ste jag göra några tillägg till mitt förra anförande.
Deras förskräckelse för den stora personalen kan jag lugna.
Det är naturligt att Komitén, för att fullgöra sitt updrag, måste upgifva hvad som erfordrades, för att allt måtte komma i ordning; men det är också klart, att man till en början hvarken behöfver eller kan erhålla hela denna personal.
Det är dock af stor vigt, att så mycket af denna styrelse genast förordnas, att hela ärendet kommer att från början ledas af en och samma princip, som sedan kan öfverallt konseqvent utvecklas och tillämpas.
Raab har ansett personalen blifva för talrik, och åberopat främmande länders författningar.
Den som varit i utlandet och känner förhållanden, vet hvilken här af tjenstemän derstädes användes, och bör kunna förstå, att Frih.
Raabs upgifter grundat sig på ett missförstånd.
Sparre har vidhållit sin begäran om bifall till punkten under den af honom föreslagna form.
Jag kan visserligen medgifva att det icke är någon stor skillnad mellan att godkänna och att icke anmärka; men det ena är positivt och det andra negativt, och som jag alltid helldre vill yttra mig positivt än negativt, så skulle jag vilja föredraga det förra uttrycket.
Innan jag lemnar 430 I>en 7 November f. m. ordet, ber jag att få lemna en uplysning i anledn. af Hr Print zenskölds yttrande om HofjägmästareEinb.
Detta blef indraget derföre, att man lemnade befattningen utan lön åt en Hof-Funktionär.
Hade man åter lemnat den åt en Statens tjenare, och låtit den åtföljas af lämpliga löneförmåner, så hade den säkerligen hvarken blifvit vanskött, eller sedan behöft indragas.
I afs:de å Frih.
Kaabs anförande får jag bekänna, att jag anser det oundgängligen nödvändigt, att det finnes en central myndighet af en eller flera personer, som förstå sin sak.
Orsaken hvarföre det fordna Öfver-HofjägmästareEmb. lika litet som KammarColl. kunde uträtta något för våra skogar, var att denna hushSllningsgren är en scientifik sak, som mäste studeras, och hvarföre styrelsen bör updragas åt personer, som dertill ära både vetenskapligt och praktiskt bildade.
Jag kan således icke annat än fortfarande yrka. att en särskild Styrelse öfver skogarne måtte inrättas, och hoppas Frill.
Haab förlåter mig, att jag ej kan finna migoaf honom vederlagd.
I afs:de å formen förenar jag mig med Hr Akerman.
Att Hr Printzen sköld icke älskar en förändring sådan som den föreslagna, och icke kan älska en Central-styrelse, det finner jag ganska naturligt; men huru Frih. Raab, som icke brukar dela den förres åsigter, och som för öfrigt är en praktisk man, kan tro det vara möjligt att vinna något resultat utan en serskild SkogsStyrelse, är för mig ganska svårt att fatta.
Frågan reducerar sig dertill, om man vill åstadkomma något eller icke.
Man måste väl i förra fallet börja med början och en särskild Styrelse, som uteslutande har att använda sina krafter för en omorganisation af skogshushållningen, torde väl vara första vilkoret för att detta mål skall kunna vinnas.
Att denna Styrelse till en början icke behöfver blifva särdeles talrik, är klart: och om du några besparingar kunna göras, förmodar jag att K.
M. icke använder hela beloppet genast.
Jag anhåller således, att R. o. Ad måtte godkänna denna punkt.
Pluru man kan sätta i fråga, att
Skogsstyrelsen ej skulle hafva förvaltningen af Kronans skogar, kan jag ej förstå, då ändamålet just vore, att alla dessa blefve efter en och samma fastställda princip förvaltade.
Raab- Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att om R. o.
Ad. godkänner den nu föredragna punkten och tilläfventyrs sedermera äfven hvad Utsk. i sista punkten föreslagit ang:de anvisande af 100,000 Rdr till erforderliga utgifter, så har R. o. Ad. derigenom godkändt inrättningen af en Styrelse af långt större omfattning och personal än som torde åtminstone nu vara behöfligt.
Det må vara Frih.
Alströmer förbehål lit att yttra hvad omdöme han behagar öfver mina åsigter.
Jag lyckönskar honom att ega ett så klart och redigt förstånd, som Deri 7 November f. m. det hvarpå han nu här gifvit prof.
Om man emellertid skulle fortgå på den bana man nu börjat, skulle vi väl snart få Styrelser utan all ända.
Ar detta att befordra enhet i Styrelsens och ärendenas gång, så får jag säga, att jag först nu blifvit genom Frih.
Alströmer derom uplyst.
Ordf:den härefter framställt att i afs:de på den nu förev:de punkten blifvit yrkadt, dels att densamma måtte förklaras icke föranleda någon anmärkn., oell dels att densamma måtte till Utsk. återremitteras, samt derjemte hemställt om E. o. Ad. ansåge denna puukt icke föranleda till någon anmärkn., blef denna propos. besvarad med starka
Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden förklarade att iian funnit
Ja öfvervägande. 2:dra punkten, ang:de Härads
Allmänningarnes bibehållande oförminskade och oskiftade samt deras ställande under SkogsSlyrelscns vård och förvaltning.
Jag har mot förslaget i denna punkt 2 an märkmr att göra.
Hen ena angår det föreslagna stadgandet, att häradsallmänningarne skola stå under SkogsStyrelsens vård och förvaltning.
Jag tror för min del, att .dessa allmänningar kunnat och bort betraktas som hvad de verkligen urd, nemi. häradernas tillliörigheter, och att man derföre ganska väl kunnat låta deras egare genom ombud deltaga i förvaltningen.
Jag tror äfven, att ändamålet derigenom kunnat säkrare oell billigare vinnas.
Naturligtvis kan skogsbetjeningen hvarken vara eller ens någonsin blifva så talrik, att den icke behöfver biträde af häradets innevånare.
Då synes mig den grundsatsen riktig, att desse delegare sjelfva fä utse ombud och således hafva ett ord med i laget.
Det ingifver mera förtroende, om egarne sjelfva fä vara med och se till, att allt går rätt till.
Jag önskar således, alt orden vård och förvaltning måtte utbytas mot ordet kontroll.
Den andra anmärkn. är af den beskaffenhet, att det knappt lönar mödan derom tala.
Jag vill endast omnämna densamma och skall, såvida den röner motstånd, deröfver ej upväcka någon discussion, såvida på mig ankommer.
Det säges nemi. i denna punkt, att delegarne skola ega rätt tillgodonjuta afkastningen »antingen in natura eller med de derför inflytande penningar.»
Jag tror det är af vigt att, på sätt SkogsKomitén tillstyrkt, all lefverering in natura uphör, ty endast derigenom kan det konsiderations-system afskaffas, hvilket nu eger rum.
Man tycker nemi. så lätt, att det är synd om den eller den, och på dessa konsiderationer kommer sjelfva skogsskötseln att lida.
Någon sådan farhåga behöfver man icke hysa, såvida de af Komitén föreslagna åtgärder vidtagas, då den, som behöfver, får köpa, sami i mån af sin andel i skogen åtnjuter sin part af betalningen.
På detta sätt vinnes ändamålet bäst, och alla sker lika rättvisa.
Sådana konsiderationer kunna också komma i fråga med anledn. af uttrycket: »med rättighet för »dem, som efter hittills gällande grunder kunna anses såsom del - 132 Den 7 November f. m. »egare i dessa allmänningar».
Det förefinnes visserligen någon motsägelse i 16 kap. ByggningaBalken, der det först säges, att alla i häradet äro delegare i allmänningen, och sedan talas om utsyning.
Om icke denna princip, att blott de som äro jordegare i häradet hafva andel i allmänningen, erkännes, så blir hushållningen dermed ledande till förödelse i st. f, besparing.
Den sonr sköter sin egen skog väl, har icke ringaste nytta af allmänningen, ehuru han är delegare deruti; under det den som hugger ut sin skog, icke destomindre har rättighet till understöd från den förra.
Detta anser jag stå i strid med all klok hushållning.
Jag har emellertid blott velat omnämna detta, utan att dock vilja i detta afs:de påkalla något R. o. Ad:s beslut.
I afs:de å den förra af den siste värde talarens anmärkn:r vill jag icke med honom mycket tvista: jag tror också att häradsboerne bör inrymmas någon andel i vården och förvaltningen af deras allmänning.
Men lika litet som jag vid förra punkten ville medgifva det då föreslagna utbytet af ord, emedan jag anser de befintliga vara af så stor omfattning, att åt dem kan gifvas en mer eller mindre vidsträckt betydelse, lika litet vill jag nu medgifva någon ändring af dessa ordalag.
— Hvad den andra aumärkmn beträffar, eller att hiiradsboerna ej skulle ega att in natura utbekomma något af allmänningens alster, så får jag tillkännagifva, att jag i detta afs:de instämmer i K.
M:s åsigt, som häruti afviker från Komiténs, hvilken föreslagit att alstren skulle alltid försäljas.
Om man besinnar, att hvarje jordegare inom häradet anses hafva del i allmänningen, så är det väl billigt, att det må vara häradets innevånare tillåtet att, om de så vilja, besluta att sins emellan fördela allmänningens produkter, och att de må slippa att på auktioner konkurrera med utsocknes folk.
Nu är af den siste talaren anmärkt, att det kan från häradets allmänning beviljas utsyning, och att således den, som förstört sin skog, kan komma i åtnjutande af en sådan förmån; men det är väl icke att förmoda, det vid en ny inrättning en så bakvänd ordning skall följas.
Tvertom förmodar jag att, då häradsboerne kallas för att öfverlägga om, på hvad sätt afkastningen skall tillgodogöras, de komma att afskaffa en så orimlig praxis.
Jag tror det skulle möta motstånd hos allmogen, om man icke antoge Regeringens förslag, och anhåller fördenskull att denna punkt ej må till någon anmärkn. föranleda.
Jag är ledsen, om det skulle vara nödigt att medgifva denna modifikation för att få det hela antaget.
Lika med Hr Åkerman erkänner jag, att om härads-allmänningarna skola behandlas på sådant sätt, det blir att befara, att de icke länge up fylla sitt ändamål.
Det hade efter min åsigt varit bättre, om, så som Komitén föreslagit, man beviljat delegaren ^att åtnjuta blott sin andel af den kontanta behållningen.
Om Hr Åkerman icke begär propos. på denna förändring, vill icke heller jag göra det; jag har dock ansett mig böra uttrycka min tanke derom.
Den 7 No remb er f. m. Gr.
Jag vill blott »plysa, att med den omtalade utdelningen af allmänningarnes alster icke tillgår så, att utsyning beviljas och delegaren tillåtes gå och hugga.
Med en allmänning, hvari jag har del, tillgår det så, att skogsbetjeningen med biträde af häradets innevånare verkställa huggningen, och lassen fördelas, med afs:de å de olika slagen virke, mellan de särskilda jordegarne.
Hr Printzensköld; Jag tror att man ej rätt upfattat härads-allmänningarnes natur, då man förutsätter, att deras afkastning skall mellan häradets samtlige hemmans-innehafvare fördelas.
De äro icke en sådan hemmanens gemensamma tillhörighet, att alla hemman ega rätt att deraf njuta skogsfång; ty det står i 1805 års förordning, att sådana hemman, som ega tillräcklig skog, eller med hvilkas skog varit illa förfaret ega ingen rätt till utsyning af allmänningen; utan denna nr afsedd att vara tillgänglig för sådana hemman, som af naturen blifvit vanlottade i afs:de å skogstillgång.
Gm man nu vill göra de grunder gällande, som här blifvit framställda, stiftar man en lag med bestämmelser, motsatta dem som hittills egt giltighet, och som efter min tanka äro de mest rättvisa nemi. att skoglösa hemman böra ega rätt att njuta skogsfång af allmänning, men inga andra.
Man gör orätt, då man betraktar dessa allmänningar som häradernas egendom.
Denna fråga har förut varit ventilerad, men man kom då till det resultat, att de voro Statens egendom, men att det härad, der sådan vore belägen, hade rätt att af densamma njuta understöd i skogsfång, hvarje hemman i mån af dess behof och beskaffenhet, dock med uteslutande från denna rätt af alla de hemman som sjelfve hafva tillräcklig skog.
Jag anser således, att godkännandet af denna punkt skulle innebära erkännandet af en grundsats, som står i strid med gällande författningar, och anhåller derföre om återremiss.
Eaab skulle jag önska, att den utdelning, som skall tillkomma delegarne, afskaffades, ty Jan år öfvertygad, att det sätt, som nu iakttages, ganska litet gagnar, och lätt leder till skogarnes förstörelse.
Jag befarar dock, att det icke later sig göra att antaga denna redaktion, särdeles derföre att det finnes hemman, som äro skattlagda med rättighet att få utsyning från häradets allmänning; och dessa kunna väl svårligen åläggas att emottaga penningar i utbyte mot naturaprestationer.
Deremot skulle jag tro det af Hr Printzensköld anförda skäl, att blott de skoglösa hemmanen vore berättigade till utsyning, icke kunna medgifvas såsom fullt antagliga, ty i lagen står att i allmänning ega alla del, som i häradet bygga och bo; och om på vissa ställen en gifven praxis varit följd, att utdela skogen blott till dem, som deraf varit i behof, kan dock derpå ingen eganderätt grundas.
Då fråga är om att antaga andra bestämmelser, tror jag man kan utan att förneka utsyningsrätten, låta det bero på häradet att besluta om dessa utdelningar, och att göra sig till godo allmänningens afkastning.
Hvad angår den första af Hr Åker IX II. o 8 434 Deri 7 November f. m. mans anmärkmr, tror jag det vara nyttigt, att häradet får tillfälle a'tt genom deputerade deltaga i skogarnes vård; men jag tror icke att ordalagen här lägga hinder i vägen derför.
Om det blir en Öfverstyrelse öfver skogarne, lärer det väl ieke dröja länge, innan denna "blir i tillfälle att fästa K. M:s och It.
St:rs upmärksamhet på de olägenheter i skogshushållningen, som nu förefinnes; och man torde således kunna i en snar framtid motse mera bestämda och positiva lagstadganden, egnade att förekomma vanvård och hämma förödelse af skogarne.
— Jag tillstyrker K., o. Ad. att anse 2:dra punkten i K.
M:s förslag till ingen anraärkn. föranleda.
Jag fruktar att Hr Printzensköld förgätit inne hållet af 1824 års författning.
Der stadgas att härads-allmänningarne icke allenast öfverlemnas till häradsboenies disposition, utan äfven kunna mellan dem fördelas.
Vi veta äfven, att en massa allmänningar blifvit på grund häraf fördelade; och det är således tydligt, att Hr Printzenskölds åberopande af 1805 års
Bref grundar sig på ett misstag.
Jag har visserligen icke förbisett 1824 års
Bref, hvari säges, att allmänningarne skola betraktas såsom häraderna tillhöriga, men deraf följer ingalunda, att hvarje hemman, antingen det eger skog eller ej, skall deri hafva del.
Om allmänningen är häradets tillhörighet, så är det under det vilkor, att de hemman, som behöfva anlita skogen och sjelfva icke ega sådan, skola hafva rätt att använda densamma.
Frih. von Kr te mer, It o b. Fredr.:
Till det skäl, Frih.
Sprengtporten anfört för bibehållande af ordställningen i denna punkt, nemi. att vissa hemman äro skattlagda med afs:de å rätten till utsyning å allmänningen, får jag ytterligare bifoga, att sådana utsyningar äfven i andra fall kunna och böra ega rum, och att det finnes vissa hemman, som i detta afs:de ega företrädesrätt.
Det beror på K. M:s Beflnde att efter häradsboernes hörande bevilja sådan utsyning.
Jag tillstyrker således bibehållande af § sådan den är föreslagen.
Det är just en skön rättvisa Hr Printzensköld vill skipa.
De skogrika hemmanen skulle deltaga i alla omkostnader för allmänningen, men icke få en vitten af dess afkastning.
Jag skulle då naturligtvis bedja Gud bevara mig från alla skogrika hemman, och i stället skaffa mig sådana, hvilkas skog vore alldeles förstörd; ty jag hade då hela fördelen, men icke mera olägenhet eller börda än de öfriga.
Just genom 1824 års Bref har K. M. förklarat, att allmänningarne skola fördelas mellan jordegarne, och då torde det väl vara dessas obestridliga rätt att få del af de förras afkastning.
Jag för min del tror icke det vore en fördelaktig förändring att, som förslaget lyder, Den 7 November f. m. ställa allmlinningarne under vård oell förvaltning af en särskild Styrelse.
Det. är klart att, de må nu stöllas under denna eller under K. M:s Beflnde, så blifva dessa alltid beroende af skickligheten och nitet hos jägmästaren; meu det är nödvändigt, att han står under kontroll af en myndighet, som verkar direkt.
Det är föreskrifvet, att hvart 6:te år skall skogs-ransakning hållas.
Jag minnes huru vid en sådan 1852 det visade sig, att det fanns en mängd lägenheter, som icke voro skattlagde, andra som hade ut flyttat sina rågångar, o. s. v.
Dessutom, att på jägeri-boställena voro inqvarterade afskedade jägare eller deras efterlemnade familjer.
Dessa missförhållanden hade naturligtvis upkommit antingen genom försummelse hos Jägmästaren eller med hans begifvande, och detta hade till följd, att allmänningen tillgreps för vedbrand och underhåll af bostäder, som till intet understöd från den förra voro berättigade.
Icke kan en SkogsStyrelse bevaka sådant.
Icke kan man viii tro, att dess ledamöter skulle ofta besöka allmänningarne.
Jag vet, hvad mig sjelf beträffar, att jag icke försummat något, för att få missförhållandena med häradernas allmänningar afhjelpta, men jag vet också hvilka svårigheter dervid möta.
Det är dock oeftergifligt nödvändigt, att en jemn bevakning eger rum, men det är lika nödvändigt, att en Styrelse finnes, som ordnar räkenskaperna och leder det hela.
Helt annat är det med kronoparkerna: der kan Styrelsen ordna efter behag.
Det skulle också blifva svårt för en särskild
Styrelse att vid de många lokala förhållandena förmå på intressenterne utöfva det inflytande som fordras, för att bringa dem till sådana beslut, som äro för landet fördelaktiga och nyttiga.
Jag tror således, att boställs-skogar och dylikt böra ställas under Skogsstyrelsen, men hvad häradsallmänningarne beträffa, skulle derigenom det åsyftade ändamålet motverkas.
Man må icke beskylla mig att vara egennyttig, ty jag skulle rätt gerna vilja vara qvitt denna omsorg; men jag har ej kunnat underlåta att i detta fall uttala min öfvertygelse.
Då jag sista gången yttrade mig, var det hufvudsakligen i afs:de å ^utsyningarna.
I fråga om första mom. af § instämmer jag i Hr Åkermans förslag, att orden vård ock förvaltning måtte utbytas mot kontroll.
Med vården och förvaltningen tror jag det måste tillgå som hittills, att den besörjes af kronobetjeningen med biträde af särskilde deputerade, Sedan härefter Hr Frih. o.
Ordf;den framställt att i afs:de på förev:de punkt blifvit yrkadt dels att densamma måtte förklaras icke föranleda till någon anmärkn., dels att densamma må lemnäs utan annan anmärkn., än att orden »vård och förvaltning», borde utbvtas emot ordet »kontroll», dels oek återremiss; blefvo propos:r å hvart och ett af dessa yrkanden framstälde och besvarade med blandade
Ordhden ånyo hemstälde om E. o. Ad. ansåge ifrågav:de punkt icke föranleda till någon anmärkn., samt efter denna propos:s besvarande med starka 43G Den 7 November f. m.
.Ta jemte åtskilliga
3:dje punkten, ang:de indelning lill regelbunden hushållning af skogar å kungsgårdar, boställen och alla andra Kronans och allmänna inrättningars hemman och lägenheter.
Denna punkt ansågs icke föranleda till någon anmiirkn.
4:de punkten, ang:de rättigheten till begagnande af skog å kronohemman och lägenheter, hvilka besittas med stadgad åborätt.
Sedan i sammanhang härmed blifvit föredragen Utsk:s emot denna punkt gjorda anmärkn., anförde:
Man kan, då man först läser K. M:s För slag och innan man hört Utsk:s anmärkmr icke så lätt hitta på hvarföre det skall vara andra reglor för kronobemmanen norrut än för alla öfriga; men den sorn, likasom jag, är bekant med förhållandena i de norra länen, finner lätt klaven till den gåtan.
Jag har kommit till den erfarenhet, att de åtgärder, som på olika tider vidtagits i afs:de på skogarnes uplåtande till anläggning af sågverk, af tjäruproduktion, m. m., föranledts af obekantskap med förhållandet deruppe.
Jag tror att dessa nybygges anläggningar, som man så mycket upmuntrat, i de flesta fall blott varit ett beqvämt sätt att komma åt skogen, och i stället att vara en lycka, blifvit en ren olycka.
Man har medgifyit ända till 50 frihetsår; men när efter dessas förlopp skatten skolat upbäras, har blott skogen varit sköflad, och intet nybygge funnits anlagdt.
Der jordbruk kunnat med fördel idkas, har naturligtvis sådant icke behöfts eller inträffat.
Huru förhållandet • för öfrigt är, vill jag visa med ett exempel.
Det begärdes en gång hos Landsh.Emb. i Hernösand utsyning på cn upgifven kronoallmänning, för att derifrån hemta timmer till en kyrkobyggnad.
Denna utsyning bifölls också; men några veckor derefter kom samma församling oell begärde utsyning på en annan kronoallmänning — och hvarföre?
Jo, ty på den först upgifna fanns intet timmer att taga!
Huru skall K. M:s Befh:de i sådana fall förfara?
Som hvar oell en väl vet, är Norrbottens län af (lii7 qvadratmils vidd.
Om jag antager, att i detta län finnes 30 Länsmän, sfi finner man att hvarje sådan skall bevaka skogshushållningen på en vidd af 30 qvadratmil.
Är icke då ett bifall till denna punkt detsamma som att säga: »Fortfar »att hushålla med skogen som ni hittills har gjort!»?
Det är dock i dessa trakter som några skogar af betydenhet ännu finnas qvar, ehuru man sträfvar på allt sätt att förstöra dem.
Jag påyrkar på det lifligaste, att 11. o. Ad. icke må instämma i den anmärkn. de sammansatta Utsk:n här framställt, utan i stället må förklara sig godkänna de af K. M. uttalade principer.
Det är med tillfredsställelse jag hort den siste talarens upgifter om de norra länens skogar, emedan jag deri fun - Den 7 November f. m. 437 nit ett ytterligare stöd för Utskms framställning, och jag hoppas äfven hans understöd.
Utskm insågo visserligen de vådor, som skulle följa af det gjorda tillägget, men å andra sidan ansågo litslen, att genom ett ovilkorligt förbud att hugga på allmänningarne, innan dessa blefve indelta, kronouybyggarne, sorn hittills haft denna rättighet, skulle försättas i en alltför svär ställning och att derföre •en modifikation borde göras.
Då Utskm på samma gång tillstyrkte en underd. skrifvelse, hvari begärdes, det vederbörande Landsh:r matte åläggas hålla hand deröfver, att nybyggens anläggande ej föranledde till missbruk, trodde Utskm sig hafva vunnit cn säkerhet för, att utsyningen ej skulle alltför frikostigt beviljas.
Jag är ej tillräckligt bekant med förhållandena i Norrland, för att kunna med fullkomlig sakkännedom yttra mig om behofvet af en dylik modifikation till förmån för nybyggarne, men det synes mig, som det skulle emot desse, som fått sina resolutioner med utsigt på sådana utsyningar, hafva varit en obillighet att beröfva dem rättighet till skogsafverkning lör afsalu ända till den ganska aflägsna tid, då skogens indelning till trakthuggning han vara fulländad.
På dessa grunder har äfven jag bidragit till Utskms i detta ämne fattade beslut.
Sprengtporten: R.
St:r böra vid denna frågas be handling hafva till syfte att förekomma den allmänna skogsförodelsen, och då man känner, huru stor denna är i de norra provinserna, kan man väl tveka vid att bevilja undantag från en allmän regel, hvilka K. M. i Sin framställning ej omnämt.
Skulle omständigheter inträffa, som göra det nödvändigt att åt nybyggarne medgifva rättighet till skogsafverkning, så tager jag för gifvet, att K.
M. icke skall anse
Sig att göra de undantag, som kunna pröfvas skäliga; men att från Ständernas sida frambära en sådan önskan, då man vet i hvilken ofantlig skala missbruken fortgå, anser jag icke lämpligt.
Jag får således tillstyrka afslag på de tillägg de förenade Utskm framställt.
Jag har den fullkomligaste aktning för den talares sakkännedom, som i detta ämne först yttrat sig; men det synes mig dock, att rätt måste vara rätt, och att det vore en orättvisa att borttaga all möjlighet till utsyning från de nybyggare som hittills haft rättighet till sådan.
Man har invändt att K.
M. skulle kunna, derest särdeles ömmande omständigheter förekomme, göra undantag; men blir lagen utfärdad, tviflar jag på att sådant kommer i fråga.
Jag är dessutom öfvertygad att Konungens Beflndc både skola vilja, och med det förökade biträde, sorn af en ordnad SkögsStyrelse och jägeribetjening kati vinnas, äfven kunna med omsorg och varsamhet tillerkännas denna rättighet der verkligt behof är för handen.