Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Hans Maj:t, Konung Gustaf IILdjesj
Den 3 Mardi.
Glorvördigst i åminnelse, meddeldte, och uti bestyrkt afskrift härvid bilagde Nådiga resolution den 25 Junii 1786, åro nu mera framledne CommerceRådet Herr Arvid Schau, joch dess rätts innehafvare nådigst förundte 5o års förlängning, utaf det emellan Kongl. Maj:t och Kronan, samt Herr CommerceRådet den 1 Maj 1761 påbörjade contract, angående arrendet af Uranienborgs KungsLadugård på Ön Hvéen, så att dessa ytterligare beviljade frihetsår, beräknas Herr CommerceRådet och dess rätts innehafvare tillgodo ifrån den 1 Maj 181 x s då förra contractet lupit till ända, till samma tid år 1861.
Leger man ut, eller till lego tager Gods och Gardar med vilkor, rätte sig ä hdda sidor efter thet, som aftalt är.
Denna Lag befinnes inom Sveriges område ännu gällande; men sådant oaktadt, och ehuru, jemlikt medföljande handling den 27 Maj 1787, Handlanden i Landscrona Herr Johan Anders Tauson år verklig innehafvare af Herr CommerceRådet
Schaus rått till prolongerade arrendetiden af Uranienborg, har samma Kungsgård 536 Den 5 Martil, likväl blifvit honom och dess afledne Broder Directeuren P. O. Tauson afhånd.
En så beskaffad åtgärd förmenes vara grundad på Riksens Höglollige
Stånders beslut af år 18ro, men att så ii sjelfva verket förhåller sig år mer ån otroligt, och ganska svårt, att fatta af 10 §. uti Högbemåfte Lagtima Riksdagsbeslut, hvarest, i afseende på Uranienborg, veiba Formalia åro dessa håfve vi , med afseende på contraoters bestånd, i förening nied Kronans rått och fördel beslutit, att Innehafvaren af _ Uranienborg, tnd begagna den återstående Contractstiden, mot vittur, att den fastställda arrendesumman erlägges, reducerad till spannmål efter det årets markegång, dd penninger antan bestämdes , eller arrenderättigheten beviljades, och att detta således fixerade tunntal spannmål ärligen betalas efter gcillande Markegängspris.
Denna föreskrift, som Riksens Ilöglofl, Ständer behagat lämna, i hänsigt till förvaltningen af Uranienborgs Kungsgård, år öfverensstämmande med RegeringsFormen ”den 6 Junii 1809, hvars 77 <§., säger: att KungsLadugårdar med flere Lågenheter skola förvaltas efter de grunder, Riksens Ständer derom föreskrifva; dock med tillägg, att de personer och menigheter, som, efter hittills gällande Författningar, sådane Kronans tillhörigheter nu innell af - Den 5 Martii. 337 hafva eller nyttja, må njuta laglig rått derå tillgodo.
Att CommerceRådet Schau, och dess rätts innehafvare disponerat Uranienborg under loppet af 5o år, eller från 1761 till 181 i, år oemotsägligen i grund af Hans Majit Konung Adolph Fredriks nådiga rescript till Höglofl.
KammarCollegium af den 9 October 1759, samt Högbemålte Kongl. Collega, i följd deråt, upprättade Contract den 16 April 1761, hvars första punkt bjuder, att vid hvarje arrendeårs början, eller inom deri 1 Maj, uti gångbart mynt prenumerera hela arrendestinunan, hvaraf följer, att sista årets arrende, efter det äldre Contrsctet, redan var betalt före Riksens Ständers beslut den 2 Maj 18io, hvilket alltså, då Uranienborg specielt finnes nämnd, måste absolut hafva afseende på sednare contractet, för hvars bibehållande, vilkorligen blifvit utförligt stadgade, nemligen: ”att den fastställda arrendesumman erlägges, reducerad till spannmål efter det årets markegång, då räntan bestämdes, eller arrenderättigheten beviljades, och att spannmålen betatalas efter markegångspris.”
Att RegeringsFormerné den 2 Maj 1720, och 21 Augusti 1772, tillika med förenings- 05^1 Såkerhetsacten af den 21 Februari och 5 April 1789, varit gällande Grundlagar ifrån sistnämnde Konungs Regering till Regementsförändi ingen 1809, år äfven så obestridligt, som att Bil. till Ridd, o. Ad, Pr. 2 Band-, 22.
Deri f> Martil, dessa lagar försäkrat hvarje Svensk man om oryggligt tillgodonjutande af sina fri- och rättigheter, och framför allt, att ingen, utan föregången laga ransakning och dom, kunde något Gods afhändas, vare sig löst eller fest.
Vål stadgar 2 Cap. 1 §■ KonungaBalken,’ Lands-lagen: ”att Kronans Gods ej må förminskas, utan att den Konungen, som efterträder, åger väld det återkalla och taga j likväl med det uttryckliga förbehåll, eller sorn orden lyda; Gm huli gitter.”
Att sådant ej får ske efter godtycke, utan i stöd af lag, säger samma KonungaBalk uti 4 Cap 5 § således:
"Ej skall Han (Konungen^ något Gods, fast elier löst, af någon taga eller afhända låta, utan efter lag och laga dom.
Om, oansedt tillvarelsen af sådana håde åldre och nyare Grundförfattningar, i förening med Sveriges allmänna kraftågande lag, det ändock skulle vara tänkbart, och, till råga på all ofullkomlighet, möjligt, att arbitråra, så att hvad den ena Regenten contraherat, får upphäfvas och ogilit förklaras af den andra, så år förhållandet dermed vida skiijdt från den ordning, som samhållslifvet påkallar för corporationers o.c^i enskilta personers säkerhet.
Ett contract desse emellan, förnyadt så ofta som hålst, måste otvifvelaktigt åga bestånd, så långe detsamma fullgöres.
Ben 5 Martti.
Huru år det då görligt, att ett dylikt contract, godkåndt under 5o år och prolongeradt på lika lång tid, kan, utan hvarken löregifven, eller bevislig underlåtenhet i skyldigheter, annulle— ras, endast derföre, att Konungen eller ett dess Collegium år den ene contruherande.
Supponeras nu, hvad äfven bevises, att Ar.: rendator sjelf, eller dess rätts innehafvare icke allenast fullgjort sina åligganden, utan derutöfver på ett berömligt och hedrande sått, nedlagt kostnader för arrenderade Egendomens iståndsåttande till byggnad och häfd, så att Arrendatorn blifvit tillerkånd ersåttning lör 225^|:dels öfverbyggnadsår å 29
R;dr -8 sk. årligen med 6022 R:dr 4 sk.
B:co, jemte qvittningar, oberäknade oersatte 2498 R:dr s5 sk. till odling och förbättringar, tillika med Herr CommerceRådet Schaus Sterbhusskuld 1074 R:dr 5t> sk. 8 r:st., eller tillsammans 10,595 R dr 17 sk. 8 r:st.
Banco, samt dessutom särskildta skulder, som här förbigås, så måste det vara dubbelt påkostande, att, sedan man anvåndt alla egna tillgångar, och derjemte fördjupat sig i skuld, allt i förlitande på en långvarig rolig besitt— ningstid, blifva på en gång nödsakad en lagligen åtkommen egendom afträda ungefärligen så, sorni då biet drifves ur sin boning, att lämna frukten af sina mödor endast för Ofvermagtpn, men blottad! på allt, utom instincten, att genom nytt släp söka rådda ett uselt lif.
Denna tillämpning får med råtta göras, ej endast på Herr Directeuren Tauson, hvar» 34o Deri 5 Murtii, Sterbhus är under Concurs, än äfven på Brödren, Herr Handelsman Tauson, som tillsatt, snart sagt» hela sin timmeliga välfärd i och för ifrågavarande arrende.
På sätt förut vordet nåmndt och bevist, år den sednare rätter innehafvare af Herr CommerceRådet
Schaus öfverlåtelse utaf Uranienborgs Kungsgård , hvilken Herr Direoteuren Tauson, med sin Broders'samtycke, i lifstiden begagnat, enligt öfverenskommelse och association dem emellan, som bägge haft till föremål, att uppbygga Ladugården och odla jorden, hvilket, ehuru icke utan mycken uppoffring, skedt, synnerligast i tillit att de sednare femtio årens arrende skulle ersätta deras förut ullagde obeskrifliga kostnader; men till stor afsaknad, fråntages dem ohördan, sagde egendom, hvilken den 5o April j8n blef på ett år arrenderad till HofMarskalken Högvålborne Herr Baron A von Platen, sorn, underrättad om den af Högstsalig Korung Gustaf ULs lemnade prolongation, afsade sig arrendet, hvarefter Konungens Befallningshafvande, enligt föreskrift, låt för Kongl. Majits och Kronans läkning, bruka och förvalta Uranienborg till den i Maj j8i2, hvilket af KronoBetjeningen verkställdes med förlust, då, under tiden, emot formelt bestridande, Auction på 30 års arrende utlystes.
‘Dessa åtgärder, följder af Kongl. Brefven den 10 December 1810, samt 4 och 18 Februarii 1811 till Kongl. KammarCoHegium, åro emot Riksens Idöglofl.
Ständers hår förut åberopade och verbotim införde beslut i uppenbar colli - Den 5 Martil. sion, så v ål i anseende till Expeditionernes mot-v gatte lydelser, som deras ordaförstånd och tydning, af hvilka de Kongl. Brefven haft för Herrar Tausöner en heterogen och beklaglig verkan, på sätt nämndt vordet.
Det torde icke förtydas, om man begagnar tillfället, att utreda, huruledes missförstånd (misstag vill man icke såga) härvid förelupit.
Ständer, hafva med mogen urskiljning vetat att bibehålla en hvar vid sin lagliga rått, och fördenskull uti 13 §., af Lagtima RiksdagsBeslutet den 2 Maj 1810, först specielt föreskrifvit, huru med vissa Kronolägenheter, och deribland Uranienborg komme, att förhållas, samt sedermera generelt stadgadt, att, i afseende på förvaltningen af de då ledige varande, eller framdeles ledige blifvande Kongsoch KungsLadugårdar, skulle de samma lill den måstbjudande på offentlig
Auction till skatte försäljas uti sådane större eller mindre Hemmantal och delar, som, efter hvarje egendoms särskildta beskaffenhet och locala omständigheter finnas mäst passande; hvilket till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och stadfästelse yordet i underdånighet anmält.
Hvaremot åter, och sedan Kongl.
Mai;t i Nåder tåckts förklara sin vägran till Kronogodsens försäljning, Riksens Höglofl.
Ständers vid påföljde Urtima Riksdag uti sitt allmänna beslut den 12 No v. 1810, §. 8 förordnat: att Kongs- och KongsLadugårdar borde på allmän Auction till arrende utbjudas, i enlighet med de grunder, som i Kongl. Förordningen den 17 Den 5 Martil.
Dec. 17Q2 finna® utstakade, enar något corttrud tiUandalupit.
Hårunder kunde omöjligen förstås, eller inbegripas Uranienborgs Ko ngs Larl ugård, hvars Arrendator blifvit vid den återstående Contractstiden uttryckligen bibehållen, emot särskilta här förut upprepade vilkor, nemligen primitiva arrendesmnrnans reducerande, efter dd varande Markegång till spannmål, och dennas betalning efter nu gällande M a r k eg dagspris.
Motiverne härtill hafva, å ena sidan, varit lagligen ingångne och fastställde contracters helgd och bestånd, samt, å den andra, Statens ökade behof, hvarigenom de arrenden, som för längre tider tillbaka, och under ett flerfalldigt lägre Varupris blifvit afsluine om en viss årlig penningealgift, som vid arrendets beviljande var afpassad efter egendomens afkastning i varuproducter, men nu icke svarar deremot, skola till samma numeraire utgå; samt emedan Arrendeinnehafvarne icke heller synas hafva skål, att beklaga sig, om de vid deras arrenden blifva bibehållne, emot erläggande af det varubelopp, sorn, med penningeråntans bestämmande kom i beräkning.
En större utveckling vöre, måhända, allt för vidlyftig, och icke hår passande; men för den, som åstundar en dylik, lämnas anvisning till Höglofl.
SlatsUtskottets Betänkande af den Den ö Martil. 343 sg November 180.9, till RiksStåndens Utlåtanden, samt slutligen, och såsom följd deraf, till sjelfva Riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810, Om nu hårtill kommer, hvad med sanning år öfverensstämmande, att, på sått protesten, bevisligen styrker, Herr Tauson erbu-i dit sig, att den förhöjda arrendeafgitten för Uranienborg erlägga, utan att det minsta afseende derå blifvit gjordt, så må ingen neka, att ju han åger allt skål till klagan öfver en be* handling, hvilken bragt honom nära till armodets gråns.
Emot den utlyste Auetionen protesterades förgäfves, så att, oaktadt alla bemödanden, förfrågningar och resor äfven till 1812 års Urtima Riksdag i Orebro, der Herr Tauson tillsades, att med ärendet vänta till nästa Lagtima Riksdag, egendomen afllgsnades honom, samt nu innehafves af de till gården lydande Åboer, sedan Elcrr Tausons arrende-inrop, den yttersta ansträngning för lågenhetens bibehållande, ej möjligen kunde fullgöras, utan hans befrielse derifrån måste hos Konungen sökas, och såsom en nåd anses.
I högsta grad blottställd, har Tauson varit nödsakad afbida denna Lagtima Riksdag, för att, i egenskap af Svensk undersåte och medborgare, få anropa Riksens Höglofl.
Ständer1 om behjertande af hans lidande, AHt för vål inser nian svårigheten af arrende-contractets upplösning med förenämnde Åboer; men i detta fall, år en och hvar sig sjeif närmast, och Herr Tauson kan icke från. tråda den öfvertygelsen, äfvensom jag Håller före, att laglig Svensk mannarått ej blifvit honom förunnad genom den Kongl. Prolongationens upphåfvande utan föregånget hörande, samt vederbörlig
Domareåtgård, enär dessutom samma uppgifvande år rakt stridande mot ordainnehållet af Riksens S änders beslut ej mindre af den 2 Maj än 12 November 1810, grundade uti 77 af RegeringsFormen den 6 Junii J809, allt på sätt förut blifvit visadt.
I alla afseenden år hans rått förnärmad, hvarföre hos Riksens Högloft.
Ständer ödmjukast anhålles så vål örn lagbehörigt blifvande deraf, sorn att, i öfrigt, Herr J. A, Tauson, antingen må återkomma i full disposition af arrenderade KongsLadugården Uranienborg på resterande 5o åren, emot de i j8io års Lagtima Riksdag föreskrefne vilkor, eller att åtminstone undfå billig ersättning för.aftrådandet deraf, med jetnksde 28,000 R:dr Bancomynt, hvil_ ka på nyssagde tid u>göra allenast 5oo R:dr om året.
Att detta Memorial måtte få med de öfrige Stånden communiceras och till vederbörligt Utskott remitteras, derom anhålles vördsammast - Den 3 Martu, 0'JTT N:o n. Herr Nordenfalck, J.:
Under ett Riksmöte, då NationalRepresentationens uppmärksamhet år fästad på de mer och mindre grundade klagomålen öfver de skattdragandes allmänt bekymmersamma ställning, synes det icke vara olämpligt, att i de delar, der sådant påfordras, bereda en jemkning af tyngder emellan de ulika classer af skattskyldige.
Postföringen i Sverige har,ifrån äldre tider tillbaka blifvit verkstäld af Aboerne å vissa dertill anslagne Hemman och innehafvarne af sådan jord hafva, tid efter annan, erhållit åtskilliga friheter och förmåner, hvilka, genom Kongl. Kungörelsen af den ig Augusti 18m, blifvit till beskaffenheten närmare bestämde, Dessa fördelar, tilläfventyrs vigtige för PostHemmanen i de provincer, der localen gjort mera tryckande de besvär, hvarifrån samma Hemman undantagits, åro likväl i de norra landsorterne på långt når ej svarande emot Postföringens verkligen stora besvärligheter.
Af de Postbönder, hvilkas tunkar i detta ämne jag haft tillfälle alt höra, finnes ingen enda sora icke gerna åtager sig ett Skattehemmans onera emot befrielse från Postföringen1, hvilken isynnerhet i sednare tider, af förändrade omständigheter blifvit tryckande.
Jag vågar ej bestämdt påstå, huruvida förhållandet i Rikets öfrig . eller södra provinser kan vara detsamma, mes 3^3 Dan 5 Martu, med tillförlighet kånner jag, att Postföringsskyldigheten i Norrland år högst tung af anledningar, som igenfinnas mera i ortens låge och och i climatet, ån i sjelfva Post väsendets organisation.
Afståndet imellan Post-stationerna år i allmänhet mycket långt i Norrland, oftast tvenne och på flere »ställen frenne mil.
Afven sommartiden år detta kåribart, men isynnerhet under vintern, då i denna landsort, svåra snöfall sorn oftast inträffa och under de årstider, då våga me under öfvergång* 11 ifrån Siöst till vinter och ifrån vinter till vår, åro, om icke ofarbara, dock för håstkreaturen, förderfvande; halst Postillonen, sorn nu mera alltid beledsagar Posten, icke år, såsom a nöre resande, bunden vid någon föreskrift om tiden, hvarpå en mil bör tiiliyggaläggas, hvarföre man ock af honom rållan har någon skonsamhet att påräkna, och följden af detta förhållande år, att Postbonden, hvars biå st aldrig uthärdar långe, måste, oftast med lanta penningar förse sig med nya dyrköpta dragare.
Af det längre afståndet emellan Post-ste.tionerne följer ock en ökad kostnad för föda åt hästar under den tid Postbonden år borta hemifrån och då Postföringen fyra gånger i hvarje vecka inträffar, år äfven denna kostnad icke obetydlig.
Ovad som likväl måst a£ allt trycker Postföringen, år snöplogningsskyl— digheten, hvarifrån Posfhemmanen ej åro befriä* de.
Saöplogningen, som i Norrland utgör en iblcrid
Hemmansägarens större besvärligheter, inträffar för en Postbonde ofta på Samina gång Den 5 Martii. meri Postföringen, då han för endera nödvändigt måste betala en dryg lega.
Dessa en Postbondes betänkliga tyngder motsvaras visst ieke af friheten frän Rotering och Hållskjuts, sorn, i min hemort, åro, ibland Postbönders friheter, de enda af vesändtlighet.
Jag har ännu icke nåmnt den omständigheten, som visserligen också förtjenar uppmärksamhet, att jordbruket å Posthemman alltid vanskötes, ty det medliinnes icke, af hvilket allt följer, hvad erfarenheten ock visat, att
Postbönderne i de norra provinserne åro af fattigdom tryckte.
Jag får derföre vördsammast föreslå, att Posten hädanefter må, i likhet med fångföringen, fortskaffa» med Gåstgifvareskjuts åtminstone i de norra provinserne, emot det att inne. hafvarne af de Hemman, som varit till Post föringen anslagne, åtaga sig alla de onere, hvarifrån Posthemmanen varit fritagne eller reduceras till fullkomlig likhet med andre Kronoskattehemman, och öfverlemnar jag till dem, af hvilka mitt förslag kommer att granskas, att afgöra huruvida enahanda förändring öfver hela Riket må vara lämplig och nyttig.
Genom den Rotefrihetsafgift, som Kronan erhöll af de från Postföringsbesvåret entledigade Posthemmanen,' kunde Kronan, i fall samina Hemman icke till rotering indelades, erhål - Den 5 Martii.
Ia i penningar att bidrag till den förhöjning i skjutslega!!,, .sorn naturligtvis blefve en följd af Postens forslande med Gästgifvarskjuts; och skillnaden eller elen ökade kostnaden till Postföringen skulle blifva rätt obetydlig.
Det vanliga antalet af Hållhästar vid Gäst.' gifvaregårdarne skulle också naturligtvis ökas med en häst för hvarje af de dygn, då Posten färdas, hvilken tillökning komme, om ej helt och hållet, dock till största delen att utgöras af de till hållskjuts, efter sin skatt indeldte Posthemmanen.
Att postföringen, genom den föreslagna förändringen, icke förlorar i säkerhet, men deremot vinner i skyndsamhet, år ofelbart, ty derigenom att posten nu på längre eller kortare afstånd afviker från landsvägen för att komma till de, icke elltid invid densamma belägne Postgårdarne, förorsakas ett uppehåll, sorn försvinner, när posten Gdstgifvaregårdarne emellan får färdas alltid efter stora landsvägen.
Skulle af skål, dem jag ej kan inse, detta förslag ej vinna bifall, så får jag, såsom ett alternativ föreslå, att Postlegan, som i fordna dagar, då Posiförings-skyldigheten var en obetydlighet, emot hvad den nu år, alltid var lika med Skjutslega!!, måtte åtrnindstone till likhet med densamma höjas och postförarne framför allt befrias ifrån snöplognings- skyldigheten, livilj ken, jemte postföringen, år alldeles förderfvande.
Deri 3 Martil, Jag anhåller pm remiss af detta Memorial till vederbörligt Utskott.
N:o 12. ’ Friherre Boije, Ludvig:
Förd af min rättskänsla, och önskande högeligen, att de fel i vår Riddarhusordning, som Allmänheten med skäl ogillar, må undanrödjas; har jag den åran föreslå, att en ny och förbåt. träd Riddarhus-Ordning må varda, vid denna Riksdag utarbetad, lor att vid nästa Riksdag blifva gällande: och begår jag ändring och rättelse förnämligast i nedanstående omständigheter, nemligen: 1) Att Bånkmansval må alldeles försvinna, och Ridderskapet och Adeln förunnas den billiga rätt, att, sjelf och omedelbarligen välja sine Electorer. 2) Att det missbruk, som i sednare tider inträngt sig i en del af Adelns Representationsrätt, derigenom, att Hufvudmanskapet för flere Åtter, blifvit ansedt kunna af en och samma person utöfvas, må alldeles afskafiäsj ett missbruk som varit så mycket mera besynnerligt, som detsamma, emot alla rättsbegrepp, skänker åt den yngre Adeln sådane prerogativer, som af den äldre Adeln aldrig kan delas.
För att härom öfvertygas behöfver man blott påminna sig, stt om en Grefve Brahe oekså har flere söner, 55o Den 5 Martu, kan dork ej mera ån ett Hufvudmanskap af en Grefve Brahe, på Svenska Riddarhuset utöfva®, då deremot en Gretve Lagerbring, om han 6fverlefvat denna Riksdag och hans helsa tillåtit honora att sjelf taga såte för Greflig» Ätten Lagerbring, kunnat derjemte utfärda Fullmagter för Irenne andra Ätter, nemligen FriherreÅtten Lagerbring, CommendeursAtten Lagerbring och Adeliga Attén Lagerbring; det vill såga, Btt en och samina Adelsman har kunnat utöfva fyrafaldig representations-rått.
Jag har mig icke bekant huruvida Herr Grefve af Ugglas begagnat sig af en så beskaffad rätt; men den han, i följe af detta missbruk, kunde utöfva att sjelf taga säte för sin Grefliga Att, och tillika, i egenskap af förmyndare för sina söner, utfärda fullmagten för Irenne andre Ätter af Ugglas, kan aldrig förenas med något rättsbegrepp.
Och till undanrödjande af sådane missbruk, föreslår jag, att nya RiddarhusOrdningen må innehålla följande stadgande: ”Sammanträffa flere huvudmannaskap hos en och samma person, må han dock icke mera än ett sjelf utöfva: och ligge hans söners Representations-rätt nere, intill dess de uppnå aldren att densamma sjelfve utöfva.” 5) Att det emot all moralitet stridande bud, som nu varande Riddarhusordning gifver, och som försätter en blott anklagad person i lika predikament med en för brott lagligen dömd, må alldeles afskaffas; samt att der ordet Den o Martil, 3si nesligt brott nyttjas, tillika må bestämmas, hvad med ordet nesligt rätteligen iörstås, N:o iJ.
Som redan Hera Memorialer äro i Riks— Standen ingifna, angående Biänvins-författnin. garne, och antingen äro eller snart blifva remitterade till Bevillwings- och Oeconomie-Utskotten, och dessa Utskott således i hela sin vidd mäste granska dessa författningar, anhåller jag vördsamt få föreslå, att alla nu gällande stadgar, som angå försäljningen af bränvin äfven till pröfning företagas.
Till sedlighetens bibehållande böra krogars antal så vidt ske kan visserligen inskränkas, deremot hemställer jag, om det är riktigt, att en Hemmansägare, som sjelf har rättighet bränna, icke skall äga lof att till egna arbetare få sälja mindre än en kanna bränvin, och att om flere af desse, vare sig underhafvande eller legda arbetare, under varelsen hos Hemmansägaren, sammansätta sig att till deras behof af honom handla en kanna brännvin, det icke är samma ägare medgifvit, att låta dem förtära bränvinet inom hans hus.
D etta orimliga förbud brytes dagligen, likasom det, att på ställen der mat hålles till salu, ingen resande rätteligen får köpa en sup emelian måltiderna.
Ingen författning bor finnas, som ostraffadt får brytas, derföre böra inga andra utgifva» än sådana, som allvarsamt kunna hand - Den 5 Märta. hafvas.
Vid alla tillfällen som Lagstiftaren felar emot denna regel, lägger Iian sjelf grund till Lagbrottet, och åstadkommer derigenom förakt för Lagarne; ty värr innehålla våra oeconomi.» ska författningar allt för ofta detta fel, och det vore en välgerning emot Nationen, om dessa Lagar vid denna Riksdag derifrån kunde befrias.
Om remiss till vederbörande Utskott anhålles.
N;0 i4.
Att de Författningar, sorn nu äro gällande för all Svensk in- och utrikes handel, äro afpassade efter Landets behof eller fylla de kraf medborgaren deraf billigen kan göra, har jag svårt att tro; detta var anledningen, att jag i början af motionstiden väckte fråga om förändring af det i afseende på Handeln införda prohibitiv-systemet, samma systems skadlighet och nödvändighet af dess afskaffande.
Jag hoppades då', att någon mer kunnig skulle utveckla denna fråga, men enär sådant icke inträffat, och då jag tror, att Landets val att våra fmancers bestånd och möjligheten att erhålla ett bestämdt myntvärde, till hufvudsaklig del beror deraf, att Landet äger en handel så fri, sora med dess läge, dess egna alster och nyttiga Den 5 Meirtii, 353 nyttiga Manufacturers bestånd öfverensstämmer, anhåller jag att ännu en gång få vid frågan härom fästa Högloffige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Enligt våra Grundlagar är det Riksens Ständer, som äga bestämma den, såsom ut- och inrikes tull, utgående bevillningen det måste så-i ledes äfven tillhöra dem att föreslå och stadga bestämda grunder för hela området af de förförfattningar, som skola ordna handelns mer eller mindre frihet och för den inkomst Staten deraf må kunna påräkna.