Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl synes principen att på detta sätt ordna statsverkets inkomster och utgifter böra medföra ordning och enkelhet i redovisning, samt derföre vara önskvärd; men vid betraktande af verkställigheten, torde flera omständigheter visa sig, hvilka, efter min öfvertygelse, göra, att detta förslag dels blir ofördelaktigt för statsverket och snarare förökar än minskar dess controllör, räkenskaper och redogörelser, dels försvårar de skattskyldiges utvägar att afbörda sina skatter; hvarföre jag tager mig friheten till II.
StatsUtsk:s närmare öfvervägande och bepröfvanae anföra följande.
Först i afseende på Sveriges locala beskaffenhet, dess stora ofruktbara vidder, den ringa rörelse och omsättning på de flesta orter, genom långt afstånd från städer af någon betydlig rörelse och handel, långa och besvärliga communicationer samt saknande tillfällen till afsättning för landtinanna-producter och industrier, hvilka sammanlagda omständigheter försvåra möjligheten att sammanbringa contanta penningar, och ovillkorligen föranledt till den af våra förra Konungar och lagstiftare kloka anordning för jordägare, att genom natura-praestanda utgöra de skatter, som erfordrats till Statens behofver, enär Pdkets penningetillgångar och rörelsecapital alltid varit, och ännu är alltför inskränkt.
Visserligen hafva industrier, communicationer af nya vägar och canaler ansenligen ökat sig de sednare decennierna; men dock qvarstår samma förhållande för de aflägsna orter, hvilka utgöra en betydlig del af Riket, att ej kunna häraf draga någon betydlig nytta och fördel.
För dessa utgör natura-leverance en lättnad, i samma mån som anskaffande af penningar skall blifva för deni mycket betungande, om ej nära omöjligt.
Att utbekomma Kronans rätt, blef sammanförandet af dessa levererade natura-persedlat* en ovillkorlig nödvändighet, och deras vårdande samt försäljande för Kroilans rakning säkerligen en förlust för statsverket, hvaremot den enskilde löntagaren alltid finner någon utväg att till sin fördel använda hvad han in natura mottagit, äfvensom allt hvad med contant betalas qvarstanna!- i rörelsen inom orten.
Dernäst i afseende på uppbördssättet.
Sednaste författning föreskrifver, att alla kronoutlagor, bevillning, brännvinsskatt, räntor, tionde m. m. böra inbetalas å uppbördsstämmor ifrån Januari till Mars månads slut, vid stadgande af stämmo-böter för de uteblifvande.
Då man beräknar, att summan af alla dessa mångartade intrader utgör (lera millioner, torde hända 7 ä 8 öfver hela Riket, i56
Den 1a Mars. hvilka på en gång dragas ur den allmänna penningerörelsen, och man härtill lägger hvad som finnes deponeradt i ränterier, allmänna cassör, äfven fästadt genom beständiga låneomsättningar, samt jemför härmed den circulerande penningestocken; skall nödvändigt en högst kännbar penningebrist ibland allmänheten på landet uppstå, under den tid, som framlöper ifrån uppbörden till dess löneanordningarna utbetalas, särdeles i de Ian, från hvilkas ränterier nästan alla Kronans intrader remitteras till K.
Stats-contoret, och få anordningar derifrån utbetalas.
Man har redan nu i landsorterna den erfarenhet, att sedan kronoutskyIdema äro till slut indrifna, visar sig en synbar penningeförlägenhet ibland allmänheten, intilldess, genom försäljningar och förtjenster samt industrier af mångfalldig art, nya penningetillgångar hinna inflyta.
Ännu mer skall bristen ökas genom uppbördsbeloppet i contant af de föreslagna skatterna.
Slutligen i afseende på militioe-statens aflöning, hvilken utgör en betydlig del af oftanämnde intrader.
Den består ej allenast af hemmansräntor, krono- och afrads-tionde, utan äfven till stor del af arrenden från en mängd större och mindre boställen, uti spanmål samt andra natura persedlar jemte penningar.
Sädens och persedlarnas värdebelopp varierar årligen.
Detta föranleder till en obestämdhet för K.
Stats-contoret, huru mycket contant som bör regtterna anordnas till fyllnad af deras lönestat.
Denna obestämdhet okas ännu mer derigenom, att arrendatorerne vanligast lemna en stor del af persedlarna in natura.
I afseende på boställenas spridda läge kunna dessa persedlar ej sammanföras i större massor, utan måste pa r tiel t och i mindre qvantiteter på flera ställen föryttras.
Att förluster för statsverket häraf skola uppstå, särdeles vid gynnandeårsvexter, kan med säkerhet antagas.
Nu får reg:ternes lönings-directioner och rätteligen löntagare på vinst och förlust vidkännas detta besvär af förvandling, och ofta minskning i påräknad inkomst.
Mig vill synas, att denna sammanblandning af aflöningsanslag och obestämdhet skall för Stats-contoret ansenligen öka dess controller och räkenskaper, samt för statsverket medföra obestämdhet i anslag, samt stundom förlust.
Nuvar. förhållande att räntegifvaren till räntetagaren directe erlägger sina natura-persedlar och penningar underlättar liqvid och penningerörelse.
Det torde fordras ännu ett eller två decennier, innan industrier och alla förut omnämnda förhållande!' vinna den tillvext och styrka, att man kan öfvergå till det nu föreslagna systemet att infordra alla Statens intrader uti penningar.
Jag anhåller, alt detta yttrande måtte få åtfölja remissen af motionen till StatsUtsk.
Jag anhåller få i allo förena mig uti de åsigter, som uti Hr Hederst jernäs anförande finnas upptagna, och, elium äfven gillande rättsprincipen af Den i a Mari. motionen, hafva äran tilltigga det exempel, som uti provinsen Westergöthland talar emot saken, att från sådana provinsers rörelsecapital indraga (utom vanliga skatter) räntespanmålens förvandling i contant, hvilken betydliga summa, på en gång med skatterna, ensamt i afseende å häst-vacancerna beredt Staten den förlust, att genom undsättningar och dessas afskrifning till mer än halfva beloppet förlora mera än inkomsten, att förtiga dylika allmänna anstalter i afseende å penningeväsendets ofördelaktiga inverkan på Skåne åren 1816 —1817.
Det vore derföre i min tanka för Sveriges statsreglering vigtigt, örn H. StatsUtsk. täcktes fästa stor uppmärksamhet å principen, så att icke contanta rörelsecapitalet ur provinserna utgår, med mindre detsamma å annor väg genast återkommer.
Dessa båda yttranden remitterades tili StatsUtsk. i sammanhang med Gr.
Anckarsvärds till Utsk. remitterade motion, att alla till militär- och civilstaterna samt till skolslaterna och andra allmänna ändamål indelta räntor och kronotionde-anslag måtte directe ingå till Piiksg.cont. eller Statscontoret, hvarifrån motsvarande summor anslås och utbetalas.
IJr von Moltzer, And.
Joln Fredr., hade inlemnat följande anförande:
Stånd väckta motion, ang:de lönevillkorens förbättrande för Krigs-casseuren Reuterborg, medelst -J:dels proc. remisslage för alla de medel, som af honom remitteras, får jag äran anmärka:
En sådan framställning är en bland de mest orimliga, helst då deti kommer från en motionär, som så väl bör känna krigs-casseurens inkomster, hvilka jag härhos skall taga mig friheten uppgifva, nemligen: ordinarie lön r:dr 1,200. missräknings-penningar „ 3oo. remisslage af gamla passevolance-, löne- och fourage-, tross-, samt nya mötespassevolance-fonderna „ 200.
1,700.
Det ifrågavar. remisslaget skulle, om jag fattat saken rätt, göra omkring 1,200 r:dr; således fullt svarande emot den ordin, lönen.
Ett sådant försök är väl vackert i sitt slag, men skulle föranleda till betänkliga praejudicater.
Uppbördsman af alla slag skulle sedan ej underlåta att framkomma med likartade önskningar.
— Jag anser att krigs casseuren är tillräckligt och väl lönad, och bättre lottad än de, som hafva större ansvar.—
Om derföre motionären hade för den litet eller intet lönta yngre tjenstemannapersonalen yrkat någon bättre löneinkomst, skulle jag med nöje dertill lemnat min röst. i58 Den 1a Mai' s. Jag anhåller vördsamt, att dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja remissen till vederbör.
Remitterades till StatsUtsk. i sammanhang med Hr Möllerlijelms till samma Utsk, remitterade motion, om löneförbättring för krigs-casseuren i K. Krigs-colbm.
Hr af Uhr, Gustaf, hade ingifvit ett anförande, så lydande:
Vid K.
Landtbruks-academiens underd. svar å K. M:s nåd. remiss af Frih. von Kraemers förslag, om inrättande af ett landtbruks-institut i hvarje Ian, och deribland ett sådant vid Ulltuna, afgaf jag, såsom ledamot af academien, en särskild tanka eller reservation af den syftning, alt man borde inskränka sig till 3:ne sådana institut, ett nära Lunds, ett nära Upsala universitet, samt ett i eller norr om Jemtland; förmenande jag, att en sådan uppmärksamhet för de norra, i så många afseenden vanlottade provinserna vore så mycket billigare oell riksgagneligare, som deras förnämsta näringar, skogshushållning och ladugårds- eller boskapsskötsel, hittills så vanvårdade, borde kunna blifva af omätligt inflytande på hela samhället; och fordra de en omsorg oell kunskap af helt annan beskaffenhet, än landtbruket i de södra provinserna, för hvilka så mycket redan vore dels gjordt, dels i görningen.
Jag framkastade äfven den tanken, att K.
Landtbruks-academien skulle sannolikt icke värdigare kunna använda sina icke obetydliga, men hittills föga nyttiga fonder, än derigenom, att den, med K.
M:s nåd. tillstånd , afstod dem till befordrande af sådana instituts grundläggning och utveckling.
Då K. academien fann en förevändning att hindra min reservation att afgå till K. M., försökte jag uti vederbör.
Stats-expedition att få min reservation acten bilagd; men då äfven detta försök misslyckades, så hoppades jag, att, under discussionen af Frih. von Kraemers motion, någon representant från de norra länen skulle framställa denna angelägenhet.
Då äfven denna förmodan misslyckats, så anhåller jag vördsamt, på grund af 56 §:n Riksd.Ordn., att, i anledn. af Frih. von Krasmers motion, härigenom få väcka motion om ett landtbruksinstitut i eller norr om Jemtland, hvarjemte jag i allt fall anhåller, att detta ruemor. må få åtfölja de andra motionerna om landtbruks-institut till behandling i Utsk.; öfverlemnande jag till Utsk. hvad afseende det vill fästa vid ideen att fördela K.
Landtbruks-academiens fonder mellan sådana instituter.
Hr Oxehufvud har uti sin förtjenstfull motion om näringsfriheten, visat hvilken otrolig höjd af '’statsekonomiskt vansinne,” som råder uti våra författningar om skogshushållningen.
Lägger man härtill, att menigheter i de norra provinserna blottställas för hungersnöd, ehuru obetydliga Den 12 Mars. 139 capitaler och någon undervisning och handledning, till förbättring i tjärubränning, i pottaske- och terpenlin-tiIlverkning, men isynnerhet i boskapsskötseln, i förädling och export af trädvaror, samt uti skeppsbyggeri m. m. kunde inbringa välstånd och rikedom; så frestas man att tro sig bo i Abderiternes land.
Hr af Sille'n, Georg Axel, hade inlemna! följande skriftliga anförande:
Med stöd af 56 §:n i Riksd.Ordn., .och ehuru jag icke räknar mig till motiönärernes antal vid närvar, riksdag, men anser mig icke böra med en medgifvande tystnad förbigå allt sorn i motionsväg blifvit framstäldt, är det jag utbeder mig att helt kort få framställa några tankar, till det afseende de kunna anses förtjena.
Det är förnämligast den af Frih. von Kraemer väckta fråga om användande af Ulltuna kungsgård till ett s. k. central-jordbruks-inslitut, och de i samma syftning här förekomna om icke allenast fortfarande, utan äfven ökande af anslaget för jordbruks-institutet på Degeberg, samt beviljande af anslag till dylika inrättningar i åtskilliga andra provinser, som framkallat min representativa röst.
Från Regeringens så väl som från Representationens sida tyckes den åsyftan från riksdagens början hafva gjort sig gällande, att icke öka fordringarna på bidrag från de skattdragandes sida, utan tvertom söka i möjligaste måtto nedsätta dem.
Huru detta skall låta förena sig med de många anspråk, som af motionärer blifvit framställda, dels om tillstoppande af åtskilliga inkomstkällor, dels ock om ökade statsutgifter, tillhör visserligen StatsUtsk. att lösa; men för mig synes, som behöfde det H. Utsk. ett Alexanders svärd för att lösa den gordiska knuten.
— Men om stalhushållaren vill, likasom den omtänksamme enskilde hushållaren, öfverskåda hela sin ekonomiska ställning, samt å ena sidan beräkna sina tillgångar och på den andra uppskatta sina utgifter; så classificerar han de sednare efter deras beskaffenhet i nödvändiga, nyttiga, mer och mindre umbärliga samt luxarliklar: och då skall han säkrast vinna det åsyftade ändamålet, att icke utgifva något till det nyttiga, förrän han fyllt behofvet af det nödvändiga; icke anslå något till befrämjande af det umbärliga, förrän han tillfredsställt krafvet af det nödvändiga och det nyttiga, och icke ingå på öfverflödets bana, innan han uppfyllt fordringarna af det nödvändiga, det nyttiga och gagneliga.
Jag vet alltför väl,' att här kan möta mig den invändning, att det nödvändiga, det nyttiga, det umbärliga och öfverflödet är mycket relativt till hvars och ens ställning, så att gränsen för hvar och en dass är svår att bestämma.
Men med någon takt och kännedom af lefnadsförhållanden, uppgör den enskilde hushållaren utan svårighet dessa gränser, och utan att förledas iGo Den 12 Mars. af snikenhet efter styfvern för att skrinlägga den, bereder han åt densamma ett klokt användande; så äfven statshushållaren.
Från dessa allmänna åsigter tror jag mig nu kunna öfvergå till deras tillämpning på vårt närvar, statsskick.
Ibland de första fordringar, medborgaren, — jag menar här hvarje menniska, — äger hos samhället, är onekligen skydd till person och egendom.
Om dessa fordringar icke kunna uppfyllas, om i stället för trygghet och fridens lugn, så i kojan som palatset , man hvarje stund har att frukta att deri blifva störd; då lider samhället onekligen af något inre ondt, som bör afhjelpas, och hvartill de båda statsmakterna i det constitutionella samhället höra räcka hvarandra handen.
Det lärer icke kunna bestridas, att brott emot personlig säkerhet och egendom de sednare åren tilltagit i större förhållande, än folkökningen.
De mångå rån och stölder, hvilka så väl på landet som synnerligast i hufvudstaden blifvit föröfvade, bära ojäfaktiga vittnesbörd derom.
Det artill hämmande af detta onda, sorn Representationens bemödanden, så vidt på den ankommer, böra riktas.
Till sådant ändamåls vinnande anser jag 2.'ne hufvudvägar leda: folkundervisningen, ändamålsenligt ordnad, så att ungdomen framför allt vänjes vid sedlighet och arbete, och lättjan och liderligheten, dessa källor till nyss omförmäldta onda, hämmas och tillstoppas, samt straffanstalterna och fångvården förbättras.
För dessa ändamåls befrämjande bör, efter min tanke, Representationen icke visa njugghet, emedan ett verkligt behof påkallar uppoffring.
Men då jag sålunda anfört anslag för folkundervisningens befrämjande och för' straffanstalterna samt fångvården såsom nödvändiga, går jag nu att, trogen anledningen till detta vördsamma anförande, yttra mig något öfver, till hvilken dass af de 3, det nödvändiga, det egentliga eller det öfverflödiga, som jordbruksiustituter synas böra hänföras.
Först vid sisla riksdag framträdde anslaget till institutet vid Degeberg.
Jag vågade då yttra mig emot beviljande af detta anslag; men min röst var då, likasom förmodligen nu, en ropandes i öknen.
Min öfvertygelse i denna del har ej sedermera blifvit förändrad, och stödjer sig på följande skäl.
Jordbruket har sedan detta århundrades början ansenligen förkofrat sig, och går med stora steg sin förbättring till mötes.
Detta ar icke frukten af några instituter, eller jordbruksskolor, eller aeademiska anstalter.
Det är en följd, dels af nyttiga och goda författningar, dels af de från R.
Sirs Bank utgångna odlingslån, dels af en längre fred, dels och hufvudsak ligast af den orsak, som ligger närmast hvar och en jordbrukare, det egna intresset, hvilket, underslödt af Den ii Mara. af en daglig erfarenhet, säger honom, att ju bättre och omsorgsfullare han sköter sin jord och sin ladugärd, ju större blifver deras afkomst.
Men hvad har väl Landtbruks-academien med sitt betydliga anslag verkat till jordbrukets förkofran!
Med högtidliga och granna tal plöjdes ej några fåror, odlades ej något kärr.
Den sig företeende frukten af denna inrättning med sitt pompösa namn, är ett s. k. experimentalfält utom en af hufvudstadens tullar, odladt på Kronans jord, der man, frun alt börja med att vara nöjd med en liten byggning af några rum, nu upprest ett palats, till myckel befrämjande, kan man tänka, af jordbruket.
Vi hafva deremot inrättningar, som efter min öfvertygelse mera gagna landel, och som kosta Staten intet.
Jag menar laudlhushållnings-sällskaperna, der patriotiske, nitiske och vältänkande män förena sina bemödanden för ortens nvtta; och jag ville hemställa till den ädle Friherren, som väckt frågan om Ulltuna kungsgårds användande till ett centralinstitut för jordbruket, om han skulle vilja, att den ära han redan vunnit och vidare kan öka, såsom nitisk styresman af det län, honom blifvit anförtrodt, och såsom själen i en sådan patriotisk inrättning, som jag nyss nämnde, bortskymdes genom skörden af den tvetydiga hedern att vara upphofsman till en för Slaten öfverflödig och kostsam anstalt, hvars syfte vore att sprida sina dyra yngslen till alla Rikets provinser.
Min mening är ingalunda att fördämma jordbruksinstituter eller jordbrukskolor.
Må gerna Elr Nonnen, och hvem som behagar, vidtaga dylika anstalter.
Men min tanka är, att Staten ingalunda bör ingå i någon-kostnad dertill.
— De höra, efter mitt förmenande, till luxsartiklar, dem den omtänksamme hushållaren sätter sist på listan af sin utgiftsberäkniug.
Om remiss till II.
StatsUtsk. hemställes vördsamt.
Dessa båda anföranden remitterades till StatsUtsk. i sammanhang med Frih. von Krsemers till Ulsk. remitterade motion, ang. inrättande af ett central-landtbruks-institut på Ulltuna kungsladugård.
Föredrogos och lades på bordet: StatsUtsk:s utlåt.
N:o 16, i anleda, af vackt motion om ersättning till rusthållarne vid två sqvadroner af Lif-reg:tets dragon-corps för munderingars slitning under garnisons-tjenst *» i Stockholm ur i838; StatsUtsk:s mern.
N:o 17, om ökad betjening i Utsfe. af en cancellist; Allm.
Ulsk:s utlåt.
N:o 7, i anledn. af väckt motion, att halfva indelta armeen må hållas vacant under fredstid, emot en årlig afgift, som vissa är användes till fond för en, i förening med folkskolor, inrättad 4 H. 31 iGi Den 13 Mar s. arbetsanstalt för fattiga och obemedlade barn inom hvarje församling; Allm.
Besvärs- oell Eton.
Ulskts utlåt.
N:o 8, i anledn. af väckt motion om förändring af KT förordn. den 27 Oet. 1812, 0111 utskrifningssättet och inrättningen af allmänna bevärings-manskapet; Allm.
Nio 9, i anledn. af väckt motion om inskränkning af roterings-besväret, till öfverensstämmelse med hvad de derom afslutade contract bestämma; Exped.Utskts meni.
Nio 3, med anmälan om vid föregående riksdagar vidtagna åtgärder i och för prenumerations öppnande å hillänget till RiksSttns protocoller, jemte hemställan i sammanhang dermed; Exped Utskts mern.
N:o 4, angtde beviljande af ett tredje vaktmästarebiträde vid Utskottet.
Justerades pleni-prottn för d. 4 dennes f. och e. m. H. R. o.
In fidem protocolli F. O. Si/Jvcrslolpe.
Lördagen den i4 Mars i84o.
Justerades 6 prot.utdr. för den 12 dennes.
Upplästes ankomna prot.utdr. från de öfriga RiksSttn, nemi. från PresteSt. af den 4 dennes, från BorgareSt. af den 5 och 11 dennes, samt från BondeSt. af den 11 dennes. Lades till handlingarna.
Hrr Electorers lista till val af tvänne ledamöter i BancoUtsk. och en ledamot i Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk., under den ledighet, som blifvit beviljad Nio 1662.
Hr Nordenfelt, Olof; Nto 1753 Hr Hedenstjerna, fullm.
Gr. Hamilton, Malcolm; samt Nto 844 HrTigerklou, ful lin.
Aug.; och befunnos hafva blifvit utsedde i BancoUt skottet:
Nto io55 Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold; „ 1963 Hr von Matern, fullm.
Hr Mannerstråle, Fredr.; i Allm.
Besvärs- och Ek o n.U tsko 11 e 11 Nto 37 Hr Rosenstråle, fullm.
Hr Oxehufvud, Göran Adolph.
Den 14 Mai*. 1 (33 Hr af Dalström, Gustaf Jacob:
Då under sista plenum i Onsdags, R. o. Ad. föreslog, att alla ärender, som hörde till Stats- och Bevilln.Utsk:n först skulle föredragas, var det icke möjligt för medlemmar af Ståndet, helst listan redan var nedrifven, alt veta hvilka mål som skulle förekomma.
Jag anhåller nu att få uppläsa några anmärkningar vid ett par af Gr.
Anckarsvärd motioner, hvilka anmärkningar torde få åtfölja till Utskottet.
Ilr af Dalström uppläste derefter följande:
Anckarsvärd väckt, ronde förmenta afvikelser i arméen från knekte-contracternas ursprungliga innehåll, har han i ingressen vidrört nödvändigheten af ett sammandrag af stadgar och författningar öfver rust-och rotehållet, hvilket sammandrag, länge önskadl, likväl ännu uteblifvit.
Den värde motionären har visserligen rätt deri; men lian, likasom alla andra, hvilka, så väl under denna, som förra riksdagar, yttrat sådan önskan, har icke undersökt förhållandet vid en sådan åtgärd, och således ej heller hunnat inse orsaken hvarföre denna önskan icke blifvit uppfylld.
Jag vill derföre i korthet redogöra för frågan, efter hvad jag i densamma har mig bekant.
Redan genom K. resolutionen på krigsbefälets besvär af den i3 Dec. 1714 anbefalldes, att alla författningar rörrde kneklehållet skulle samlade utgifvas; men äfven dä — ehuru hvad roteringen beträffar, tiderymden för militära föl fattningars samlande var inskränkt inom några och femtio år — ansågs detta arbete af stort omfång och svårighet.
Ehuru, som kändt är, Sverige under den s. k. frihetstiden icke saknade skicklige embetsman, framskred likväl arbetet mycket långsamt, hvarföre ock genom K. brefvet af den 8 Dec. 1769 ett sådant sammandrag af berörde författningar ånyo anbefalldes , och föreskrifter för utarbetandet lemnades.
Detta K. bref ligger ock till grund för Prosteri och Gahm Pehrssons väl kanda arbeten.
Men ehuru nyttiga dessa arbeten äro, sakna de fullständighet och systéme, äfven i hvad till deras tid i militärisk författningsväg utkommit.
De ådagalägga likväl svårigheten att bestämdt urskilja hvad egentligen till rust- och rotehållet hörer, ulan att vidröra alla rör:de krigsväsendet utgifna författningar.
Efter någon hvila med dessa frågor, utkom K. brefvet af den 12 Nov. 1806, rörtde behofvet af militära författningars samlande, och hvilket K. bref sedermera föranledde General af Tibells år 182.2 utgifna Sammandrag af författningar, rör:de förvaltningen vid krigsväsendet till lands: ett arbete af stor förtjenst, men endast omfattande en enda gren af krigs-administrationen.
År 1817 erhöll Assessor Levijn tillgång till materialier för ett sammandrag af militära författningar i allmänhet, 164 Den 14 Ma rs. och genom e!t K. bref af den 22 Nov. i8r5 förordnades en comité' i ämnet.
K. brefvet den 7 April 18 io anbefallde fortskyndandet af militära författnts-samliugen.
Huruvida likväl detta fortskyndande åstadkoms, fastän en i denna comité' tillförordnad ledamot ägde befrielse från sin öfriga tjenstebefattning, är mig icke tillräckligt bekant; men med säkerhet känner jag, att denna comité' den 4 Dec. 1833, i sin und. berättelse, tillkännagaf omöjligheten för sig, i egenskap af comité', alt inom bestämd tid sammandraga — efter ordalydelsen — delta haf af författningar.
Så stod frågan vid denna lid, och så långt hade man hunnit under en tidrymd af hundra år.
Då man således tillika känner den mängd af författningar, K. bref och resolutioner på krigsbefälets och allmogens besvär m. fl., rörtde rotehållstjenstcu alltsedan indelningsverkets början och rustehållet ända tillbaka till Gustaf II Adolphs och till och med Carl IX:s tid, samt huru dessa författningar med andra föreskrifter sammanväfva rust- och rotchållares plig— ter; är det 1 iitt att inse, att hvad rust- och rotehållare nu skulle önska utplockadt till sin beqvämlighet, icke kan åtstadliommas, utan ett fullständigt ordnande af samtliga utgifna författningar ronde krigsväsendet.
Hvad således under så lång följd af år icke kunnat lilI— vägabringas i detta allmänt nyttiga ämne, var del nuvar. krigs-styrelse förbehållet att utföra.
JJen insåg den stora vigten af frågan, så väl för administrationen, sorn för den enskilde.
Med allvar och kraft omfattade den ärendet, och efter mogen öfverläggning fastställdes ett systeme, hittills saknadt, för samlandet och crduandet af alla krigsväsendets författningar.