Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Något måste således åtgöras, på det att det nu rådande obestämda må undanrödjas, och ordning inträda i orterne.
I en del landsorter bidraga nu säterier och boställen lill fjerdingsmans aflöning, i andra åter icke, och i många trakter af landet känner man icke hvad som är rätt eller orätt i det afseendet, enär boställen icke äro i författningen derifrån undantagne.
Från en sådan skyldighet hafva boställena icke eller varit befriade annorlunda, än att, om innehafvaren varit Kronofogde eller Militär, han sålunda kunnat kallas till utöfning af sin tjenst, och derigenom varit urståndsatt att befattningen bestrida.
Följaktligen hafva boställena åtnjutit befrielse på grund af sakens natur men ingalunda af utkomna författningar.
Sedan likväl en mängd boställen blifvit indragna dels till Statsverket och dels till Reg:tenas lönings-direkt:r, hafva äfven förhållanderne i delta afseende blifvit rubbade, och en obestämdhet inträdt, som fordrar ett närmare bestämmande.
Under sådana förhållanden anser jag lika med Utsk., att en förändring bör ega rum.
Man måste ordna bestyret för framtiden, dervid i främsta rummet allmänt gagn, billighet och rättvisa böra tagas i betraktande.
Enl. min åsigt utgör det allmännas gagn den enda riktiga grundsats, hvarifrån man bör utgå i allmänhet och 346
Den 12 Mars f. m. serdeles i denna fråga.
Hvad beträffar ändamålet med fjerdingsmansbefattningen och fullgörandet inom menigheterna af lagars och författningars föreskrifter, så har polisbestyret i sednare tider erhållit en vigt, som det förr icke haft, och med hvarje år torde en väl ordnad polis blifva allt mera högt af behofvet påkallad.
Denna polis blir en fördel för alla, som inom kommunen bo.
Vill man ur denna synpunkt företaga ordnandet af bestyret, så följer deraf, att alla, som kunna deltaga uti kommunens angelägenheter, som intressera sig för bibehållande af ordning inom kommunen och för lagars samt författningars verkställande, jemväl intressera sig för fjerdingsmans-befaltningens utöfning, och således böra de bidraga dertill.
Beslut i dylika frågor fattas i sockenstämma, och då författningarna bestämma den rösträtt hvar och en deruti tillkommer, samt hvarje rättighet måste motsvaras af en pligt, i följd hvaraf pligten, när rätten är på ett bestämdt sätt uttryckt, måste stå i jemnt förhållande till denne rätt, måste boställena äfven deltaga i fjerdingsmansbestyret efter den af Utsk. föreslagna grund eller efter den rösträtt, egaren af jorden eller lägenheten eger i fråga om sockenstämma.
Jag skulle i allo vilja biträda Utsk:s förslag, såvida det vore fullständigt.
Så är likväl icke händelsen, utan lika med Frih.
Stjernstedt anser jag en förändring böra ega rum, så alt de hemman och lägenheter, hvilka uti förslaget icke blifvit uptagna, deri införas.
Fribtns förslag gick det derpå ut, att R. o. Ad. samt hvart och ett af öfriga RiksStm måtte för sin del medgifva, det åliggandet, att deltaga i fjerdingsmans-befattningen, må utsträckas till säterier, rå och rör samt insockne frälsehemman, äfvensom till kungsgårdar, gästgifvaregårdar, akademi-, kyrko-, mensal- och stomhemman samt boställen, skattlagda eller bebyggda lägenheter, samt fabriker, verk och inrättningar, m. fl. som ega rösträtt på sockenstämma; dock med vilkor, att vissa med bestämd aflöning försedde fjerdingsman skola för socknarne eller distrikten antagas; men skulle frälse, kronoskatte och kronohemmans innehafvare besluta att fjerdingsmans-befattningen bör utöfvas omgängsvis emellan hemmanen, skall bestyret af dem sjelfve fortfarande utgöras.
Man har sagt, att enl.
Utsk:$ förslag skulle det bero af en del hemmansegare att bestämma, att andra skola deltaga i afgiften men andra åter icke.
Detta kan till en del vara en sanning, men endast på det sätt, att de, som skulle tillkomma en sådan rättighet, ega den dymedelst, att de icke ingå på någon öfverenskommelse i denna fråga, förr än de finna sådant med egna fördelar öfverensstämmande, och således torde icke heller, hvad man här äfven anmärkt, det förhållande kunna inträffa, att den ene skulle beskatta den andra; men äfven om man ser saken ur denna synpunkt, så lärer R. o.
Ad. finna, att sådan beskattning skett redan vid 1830 års riksdag, då frälsehemmanen ålades skyldigheten att deltaga i fjerdingsmans-bestyret.
Här är likväl icke fråga om något åläggande, utan endast att reglera obestämda förhållanden, dervid den ene erbjuder, och den andre antager eller icke antager.
Jag tillstyrker alltså bifall till Utsk:s förslag med den rättelse Frih. Stjernstedt förslagit.
Den 12 Mars f. ra. 347 Gr. Wrangel: Gr.
Sparre liar ansett mig hafva begält ett misstag, då jag yttrat, att folket, genom bestridandet af fjerdingsmans-befatlningen, deltager i utöfningen af verkställande makten, och Gr:n bar erinrat, att endast här vore fråga om fjerdingsmans-befattningens ombesörjande genom legde personer, så alt folket komme att befrias frän delaktighet i detta bestyr.
Jag ber likväl, att få fästa den ädle Grins upmärksamhet derpå, att jag förenat mig med reservanterna, hvilka föreslagit, att till kommnnerne bör öfverlemnas bestämmandet, huruvida fjerdingsmansbestyret skall utgöras omgångsvis eller genom någon af kommunen derföre aflönad person, i hvilket sednare fall denne alltså uträttar kommunens updrag och såsom dess tjensteman besörjer ett kommunen åliggande verkställighets-bestyr åt administrationen, hvilket i förra fallet turvis bestrides af folket sjelft.
I slutet af sitt anförande bar Grin yttrat ovilja emot skyldigheten att, på sätt Grin uttryckte sig, såsom tjenstedräng verkställa Länsmannens befallningar.
Detta ljuder visserligen illa för örat, men det synes mig i sjelfva verket icke så förödmjukande, som det låter, ty om Länsmannen updrager åt fjerdiugsraannen en verkställighetsätgärd, härleder sig denna oftast från en föreskrift af Kronofogden, som denne åter erhållit af K.
Befihide, och det kan således slutli gen hända, att det är ett K.
M:s beslut fjerdingsmannen får att verkställa, hvaruti jag icke med Gr.
Sparre kan finna något så förödmjukande.
Min åsigt, att boställen böra vara befriade från deltagande i fjerdingsmans-bestyret, har blifvit bestridt af Hr Gr.
Björnstjerna och Hr af Dalström.
Väl erkänner jag, lika med den siste talaren, att jag icke uti någon författning funnit boställena berättigade till en dylik befrielse, men jag utber mig, att få fästa Ståndets upmärksamhet på billigheten och nödvändigheten deraf.
Hr ;af Dalström har redan anmärkt omöjligheten för kommenderad militär att utöfva fjerdingsmans-bestyret.
Jag vill upgifva ett annat exempel.
Om i en församling en länsman bar boställe, och samma församling beslutar, att fjerdingsmans-befattningen skall utgöras efter omgång, så åtnjuter Länsmannen i en följd af år biträde i sina förrättningar; men slutligen inträffar skyldigheten för hans eget boställe att utgöra fjerdingsmans-befattningen, och då blir han i saknad af dylikt biträde samt får sjelf verkställa allt hvad honom blifvit anbefalt, hvilket komme alt medföra lamhet och förslappning i administrationen.
Hr Bråkenhjelm och Frih. af Ugglas hafva upträdt emot min upfaltning af K. M. nåd.
Stadga röride fjerdingsmännen, och sökt vederlägga de anmärknir, jag i det afseendet framställt, hvarmed jag velat ådagalägga, att denna Stadga i åtskilliga punkter är stridande emot vilkoren för Statsverkets trygghet och nödig enhet i administrativa pröfningsåtgärder.
Jag har dock icke funnit mig öfvertygad af dessa herrars genmälen.
De hafva nemi. yttrat, att, då fjerdingsmännen biträda upbördsmännen, d. v. s. Kronofogdarne, sådant skulle ske på desses upbördsmanna-ansvar, men då nu författningen medgifver, att Kronofogdarne få begagna sig af fjerdingsmännens biträde vid upbördens indrifning, och stadgar serskildt ansvar för alla tjenstefel, af de sednare, hemställer jag, huruvida något ytterligare ansvar kan drabba en förre, som endast begagnat en 348 Den 12 Mars f. m. författningsenlig rättighet, utan om icke hela straffet för fjerdingsmans förskingring af upbördsmedel, komme att drabba de sednare i enlighet med 10 § i fjerdingsmansstadgan; åtminstone är jag öfvertygad, att så oftast komme att gå, om saken skulle af domstol afgöras.
Hvad åter beträffar fjerdingsmännens åligganden, i afseende på tillsyn öfver väghållning och brobyggnad var det mig visserligen icke obekant att, såsom Frih. af Ugglas erinrat, fjerdingsman på grund af 1734 års Gästgifveri-ordn. ega hålla en dylik tillsyn; men ett är att tillse, i hvad skick något befinnes och derom afgifva rapport till Länsmannen, och annat är, alt, såsom författningen i 7 mom. 6 § innehåller, meddela vederbör, väghållningsskyldige föreskrifter om afhjclpandet af brister, ty sådant innebär en pröfning, hvartill fjerdingsmännen tillförene icke varit berättigade, och hvilken jag anser betänkligt att tillägga dem.
Sedan jag nu besvarat de hufvudsakligaste mot mitt yttrande riktade anmärkmr, anhåller jag att vid frågans formella behandling få erinra, att då åtskilliga talare yrkat bifall till Utsk:s betänk, med del tillägg Frih.
Stjernstedt deruti föreslagit, men jag och några andra talare yrkat återremiss, så lärer, om äterremiss beviljas, Utsk. ej underlåta att vid förnyad behandling af frågan äfven taga Frih.
Stjernsledts amendement under pröfning; hvarföre jag hemställer till dem, som hylla Frih.
Stjernstedls åsigt om de icke, till förenkling af proposme vilja medgifva återremiss, emedan det kunde vara tvifvel underkastadt, om, äfven med antagande af Frih. Stjernsledts förslag, den jord, hvilken bör uti fjerdingsmans-befattningen deltaga, blifvit med nödig fullständighet uptagen, hvadan en utredning af Utsk. äfven härutinnan synes mig vara af behofvet påkallad.
En föreg:de talare, Frih. Palmstjerna, har redan visat det statsnyttiga uti att antaga Utsk:s förslag.
Det ytterligare praktiska skälet skulle dertill kunna läggas, att på många orter, der säterierne äro talrika, fjerdingsmans-bestyret f. n. faller ganska tungt på de befintliga skattehemmanen, hvaremot, om detta onus fördelades på alla hemmanen, tungan blefve mycket mindre och upoffringen för säteriegarne derigenom skulle blifva obetydlig eller ingen, under det att vinsten för skatte-hemmansegarne blefve ganska betydlig.
Man har vid föreg:de riksdagar anfört, att 14. o. Ad. icke borde medgifva Säteriernas deltagande i detta bestyr, enär man pockade derpå såsom något, hvilket kunde R. o. Ad. aftvingas, och emot ett sådant påstående har R. o. Ad. då ställt sina privilegier.
Frågan är nu likväl kommen hit i en helt annan form.
Man har erkänt, att R. o. Ad. hade rätt till veto i denna fråga om R. o.
Ad. deraf ville sig begagna, och deremot, för frågans lösning, endast vädjat till R. o. Ad:s känsla af billighet så att, frågan om hvad som är rättighet numera bortfallit såsom af alla erkändt, hvaremot sakens billighet och rättvisa qvarstå.
Visserligen säger man att betänk, är principlöst upstäldt, emedan det vore orimligt att låta bero på vissa jordägare inom församlingen, alt bestämma, huruvida alla de andra skola få ett onus eller icke.
Detta sätt att betrakta frågan, är likväl att upställa den Den 12 Mars f. m. 349 ifrån en oriktig sida.
Om nemi. betänk, antages och blifver lag, så blifver följden deraf, att alla inom socknen boende äro skyldiga alt deltaga i fjerdingsmans-bestyret; men att det beror på några vissa af Sockneboerne att bestämma, huruvida de vilja fortfarande utgöra bestyret, endast genom omgång sig emellan, i hvilket fall alla de öfriga blifva fria.
Det ligger således icke i några vissas magt att ålägga andra denna skatt; men väl ligger det i deras magt att sjelfve påtaga sig att ensamme utgöra detta onus.
Man har sagt att bruk i allmänhet äro högst taxerade och att på dessa skulle falla en stor tunga i jemförelse med jordegendomar.
Om en dylik ojemnhet i taxeringen förefinnes, så lärer sådant väl icke hjelpas endast derigenom, alt bruken slippa fjerdingsmans-bestyret, om samma ojemnhet i det liela fortfore och följakteligen vore det väl genom förändringar i bevillnings-förordningen, som rättelse i beskattningen å bruken skulle åstadkommas.
Om således Frih. af Ugglas hade rätt ang:de brukens för höga taxering, så kan detta likväl icke rättas vid närvar, tillfälle, utan när Bevilln:s-Förord:n förekommer.
Sparre, har sökt visa alt stadganderne om fjerdingsmännens tjensteåligganden f. n. äro olämpliga, ja till och med orimliga.
Det är visserligen möjligt att den värde talaren deruti har rätt; men om så vore, är det dock något annat, som han dermed har bevisat, än att andra förut derifrån befriade egendomar, verk och inrättningar icke böra deltaga i bestyret; ty om det är orimligt att de hemman, som äro underkastade fjerdingsmans-bestyret skola ensamt utgöra det, så blir detta ändå mera obilligt och orimligt, ju mera sorn lägges på fjerdingsmännen att bestyra, så att om Gr:n har rätt deruti, att stadgan ang:de fjerdingsman ålägger fjerdingsmännen alltför mångå bestyr, så är detta just ett bevis till för billigheten af Utsk:s förslag.
Vi hafva nu att afgöra, hvilka skola deltaga i fjerdingsmansbestyret.
En helt annan fråga är den, huru mycket fjerdingsmännen skall bestyra.
Kan Gr:n visa, att han bör bestyra mindre än nu, att den n. v. stadgan är olämplig, nåväl! så må sådant ske; men icke bör den saken hindra den nu under öfverläggning varande frågan.
Den värde talaren, som yttrade sig näst före mig, har framställt, såsom bevis för att boställen icke borde deltaga i bestyret, att det i sådant fall skulle kunna hända t. ex. att en Länsman derigenom blefve skyldig att uti omgång åtaga sig fjerdingsmans-bestyret.
Jag ber likväl att få fästa upmärksamheten derpå, att denna orimlighet just f. n. förefinnes, men att den genom bifall till Utsk:s förslag förekommes.
Palmstjerna har nemi. redan visat, att boställen genom nu gällande lag icke äro bestämdt befriade ifrån fjerdingsmans-bestyret och att det således väl kan hända, att någon eller några församlingar kunna påstå, att kronolänsmannen skola i fjerdingsmans-bestyret deltaga, äfven om det utgöres medelst omgång.
Om deremot Ulsk:s förslag antages, så behöfva icke boställen deltaga uti fjerdingsmans-bestyret, så framt icke detta kommer att bestridas genom aflönande tjenstemän, och således kunna boställsinnehafvare endast påläggas att deltaga med den lilla obetyd - 350 Den 12 Mars f. m. liga afgiften lill aflöningen, men aldrig att gå sjelfva, såsom förhållandet nu är.
Sluteligen har en talare sagt, att detta vore första steget till intrång uti säteriernas rättigheter och att man derföre borde afslå detsamma.
Konseqvensen af denna tanke är något ofattlig.
Jag kan icke förstå huru man genom att säga nej till en nyttig och billig begäran skulle få krafter att motsätta sig en obillig.
Ett är att man, då något obilligt och orättvist begäres, bör och kan säga nej, ett annat är, att R. o.
Ad. bör och kan säga ja, när man begär något, som är billigt och nyttigt; hvarföre jag vördsammast anhåller om propos. på bifall till Utsk:s förslag med det al Frih:ne Stjernstedt och Palmstjerna föreslagna tillägg.
Klingspor, Mauritz Staffan Philip:
Vid behandlingen af denna fråga, äro 2:ne hufvudprinciper fästade.
Den ena, huruvida fjerdingsmans-bestyret anses för ett menighets- eller ett kronobestyr, den andra, huruvida frågan anses vara af privilegii natur, och huruvida i sådant fall R. o. Ad. anser sig böra afstå sin rättighet.
Min åsigt är, att man, långt ifrån att centralicera, bör decentralicera; ty det byråkratiska elementet är ändå hos oss nog starkt, utan att det behöfver förökas genom tillkomsten af en ny tjensteman för hvarje socken, med thy åtföljandr löneanslag, som ouphörligen skulle förklaras vara otillräckliga och således vid hvarje ny riksdag väcka anspråk på ökade anslag.
Jag är således långt ifrån att vilja förvandla hvad som redan är förklaradt för ett menighets-bestyr till ett statsbestyr, utan vöre snarare benägen att förvandla redan häfdvunna _ statsbestyr till kommunalbestyr, der sådant kunde åstadkommas.
Ar nu åter detta ett menighets-bestyr, så böra alla deltaga deruti, utan undantag för någon jordnatur.
Då jag således icke anser lämpligt att ersätta en undantagslag med en annan undantagslag, så vill jag icke heller från ifrågavar. bestyr undantaga boställs innehafvare.
Kommunal-bestyren drabba hvar och en; jag känner att vid kyrkobyggnad deltager hvarje arbetsför person, och arbets folke t i städerna får betala en ganska dryg kommunal debetsedel. R. o. Ad. har dessutom nu mera icke något uteslutande intresse i denna fråga, då Ståndet icke ensamt är egare af frälseoch säteri-jord, och om R. o. Ad. nu skulle påtaga sig för sina egande säterier något större onus, så får Ståndet deremot lättnad för sin egande krono-skattejord.
Mörner har anmärkt att ett afträdande utan ersättning af friheten från detta bestyr skulle vara ett inträdande på den socialistiska banan.
I full konsequens dermed skulle då alla samhällen vara socialistiska, emedan de icke kunnat upstå annorlunda än genom ömsesidiga upoffringar och endast kunna bestå genom fortfarande upoffringar; och bör jag förmoda att R. o. Ad. är så mycket mer benägen att göra denna upoffring, som densamma delas af de ofrälse personer, hvilka jemte R. o. Ad. äro egare af säteri, rå och rörs samt insockne frälsehemman.
Jag gör mig så mycket mera förvissad om R. o.
Ad:s bifall i detta afseende, som liberalismen endast under den sista veckan har gjort ett språng, som, Den 12 Mars f. m. 351 då man fäster afseende på det håll, hvarifrån det steget blifvit taget, är egnadt att väcka det största upseende både utom och inom detta hus.
Jag tillstyrker bifall till detta betänk, med det af Frih.
Stjernstedt och Frih.
Palmstjerna gjorda tillägg.
Hr Fåhrseus, Olof Immanuel:
Jag vill icke förirra mig på fältet för den kritiska undersökning, som här blifvit inledd om rätta betydelsen af ordet menighets-bestyr.
Det synes mig, som man i detta fall lämpligen kunde använda den Thorildska definitionen: ”detta är detta”; ty namnet gör här föga till saken.
Jag vill blott erinra, att enl. allmänna språkbruket visserligen med menighetsbestyr vanligast afses befattningen med kommunernas enskilda angelägenheter ; men man förstår dermed äfven sådane bestyr, som kommnnerne sjelfve ansvara för, utan att Staten dertill bidrager.
Detta är och har från urminnes tid varit förhållandet med fjerdingsmans-befattningen.
Detsamma gäller ock, under enahanda synpunkt om nämdemans-bestyret.
Tvenne talare hafva i nog bjerta färger klandrat den nyligen utkomna instruktionen för fjerdingsman.
Det har imellertid å andra sidan redan blifvit anmärkt, att denna instruktion egentligen icke innehåller något nytt.
Den har i sjelfva verket blott gjort till lag hvad som förut dels på grund af spridda författningar dels på grund af häfd iakttagits.
Ang:de det åberopade missnöjet inom BondeSt., som skulle blifvit utlaladt genom de många motionerna i ämnet, så vill jag blott föra till minnes, hurusom detta missnöje, och måhända i än högre grad, försports vid hvarje föregale riksdag, så långt jag kan minnas tillbaka, således långt förr än fjerdings* mans-instruklion utfärdades.
Detta mätte bevisa, alt det ingalunda är den ifrågavar. stadgan, som framkallallat detta missnöje, men hvad som framför allt bevisar, att det icke varit så illa menadt med det af motionärerna framställda klander, är det förhållande, som af föreg:de talare redan blifvit anmärkt, att Utsk:s ifrågavar. betänk, blifvit af BondeSt. bifallet.
I afseende på sjelfva hufvudfrågan, och efter den vändning, som frågan tagit, så sönderfaller den i 2 delar, nemi. den ena, huruvida fjerdingsmans-bestyret må utsträckas till hemman och lägenheter, som hittills varit derifrån befriade, och den andra, om giltigheten af det föreslagna förbehållet, alt befattningen icke må blifva ambulatorisk, utan bestridas af en viss aflönad person.
Hvad den förra delen angår, så hafva de fleste föreg:de talare yrkat bifall till Utsk:s förslag och jag instämmer med dem, med den modifikation, som Frihrne Stjernstedt och Palmstjerna deruti föreslagit.
Men jag lägger den största vigt vid det förbehåll, som Utsk. dervid fästat.
Det har af en talare blifvit anmärkt alt detta innebär en beskattningsåtgärd, så mycket mera obehörig, som Utsk. icke dermed egde att sig befatta.
Lagerbjelke har redan hufvudsakligen visat det oriktiga i denna åsigt och jag vill blott dertill lägga, att om ett dylikt vilkors stadgande kunde få namn af beskattning, så skulle äfven öfvererenskommelser om skjuts-entreprenader, då 352 Den 12 Mars f. m. de äro förenade med bidrag, och flere andra sådana kommunalregleringar utgöra beskattning.
En föregtde talare har ansett det vara af synnerlig vigt att bibehålla fjerdingsman s-be,styret sådant som det nu är, i anseende till nyttan deraf att folket derigenom sjelft fick tillfälle att biträda de administrativa myndigheterna.
För min del lemnar jag i sitt värde de vackra orden om folkets sjelfstyrelse; men i praktiskt hänseende tror jag icke att den dermed antydda grundsats betyder stort.
För att ådagalägga huru vigtigt nyssnämnde förbehåll verkligen är, anhåller jag att med ett exempel få uplysa huru förhållandet är i vissa delar af riket.
.lag hemtar detta exempel från Götheborgs och Bohus läns skärgårds-orter.
Fjerdingsmans, eller, som det i dessa orter kallas, krono- rättare-bestyret, är der öfverallt ambulatoriskt.
I skärgårdarne äro, såsom man vet, hemmansåboerne i allmänhet sjömän.
De äro ofta största delen af året ute på kustfart, eller någon gång, för att komma sanningen närmare, på lurendrejeri.
När nu Länsmannens ordres kommer, så är kronorättaren vanligen icke att finna.
Detta inträffar andra och 3:dje gången, och om han då, på Länsmannens anmälan, inkallas (ill kansliförhör, anträffas han icke heller med kallelsen, och när han slutligen träffas, och lian kan vara mogen till ett ringa vitesbelopp, sä är året till ryggal a gd t och befattningen går i tour till annor man.
Vi veta att ett hufvudsakligt åliggande för fjerdingsman är, att kommunicera stämningar.
Stämningarne i Götheborgs skärgård äro ganska talrika ifrån Götheborgs Tullrätt och Poliskammare.
Jagöfverlemnar nu till hvar och en att bedöma huru lagskipningen skall se ut i en ort, der det står så till med dess yttersta organers verksamhet.
Jag tror följaktligen att det varit väl betänkt af Utsk. att göra det föreslagna vilkoret för fjerdingsmans-bestyrets utsträckande till dem, som nu derifrån äro befriade och får derföre uti såväl förvaltningens som lagskipningens intresse påyrka bifall till Utsk:s betänk, med de modifikationer, som Frihrne Stjernstedt och Palmstjerna föreslagit.
Raab har rätt deri, att förevar, fråga, är en gengångare ifrån förflutna riksdagar.
Jag minnes ganska väl dess behandling under sistl. riksdag.
Och då jag jemför denna behandling med den, som frågan nu erhållit, så visar sig den egenheten, som icke bör lemnäs obemärkt, huruledes ang:de precist samma sak opinionen, så väl hos R.
St. som deras Utsk., kan förändras från den ena riksdagen till den andra.
Nu erkänner nemi.
Utsk. hvad det sistl. riksdag bestred, eller att det ifrågavar. fjerdingsmans-bestyret vore af den beskaffenhet, att R. o. Ad. för den privilegierade jorden vore derifrån befriadt.
De tre ofrälse RiksStm, voro emedlertid af alldeles motsatt tanka och min öfvertygelse är den, att R. o. Ad. ensamt har att tacka den adle och Ridderlige man, hvilken förde Landtmarskalksstafven vid sistl. riksdag, då frågan här förevar, derför, att icke detta besvär då pålades det ypperliga frälset, emedan han hade nog mod att under sitt namn Ren 12 Mars F. ni. 353 namn A Ständernes underd. skrifvelse i ämnet teckna ett åberopande af den protest, som
Adeln emot det fattade beslutet hade uttalat.
Hvad åter beträffar sjelfva saken, så anhåller jag att få upläsa en del af det yttrande, sorn Frih.
Cederström, Ruth sisth riksdag afgaf äng:de densamma; det lyder som följer: ”Då man yrkar att säteri- samt rå och rörs jemte insockne frälse-hemman skola deltaga uti ifrågavar. bestyr, synes man föröfrigt alldeles icke hafva gjort sig reda för den ställning, i hvilken frågan skulle komma genom ett sådant beslut, hvarmedelst ett verkligt missförhållande upstode, enäjr öfrige hemman vid ägarens beklädande med fjerdingsmans-befattning, befrias från åtskilliga åligganden, i hvilka säterierne samt rå och rörs-hemmanen redan i följd af jordprivilegier icke deltaga.