Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste värde Talaren har anfört, att det visserligen icke vore af slump, som detta stadgande blifvit i Biddarh.-Ordn. infördt, hvilket jag äfven sjelf tror; ty meningen är naturligtvis den, att i Talmanskonferensen skall inkomma två personer för hvilka Ståndet hyser förtroende och hvilka kunna bevaka Ståndets intressen.
Man kan tänka sig, som den siste värde Talaren anmärkt, det förhållande, att till Landtm, utses en person, som icke tillräckligt känner B. o.
Ad. och icke heller kan hafva erhållit från första stunden B. o. Ad:s odelade förtroende.
I sådant fall anser jag äfven för gifvet, att E. o. Ad. bör genom val utse de personer, som skola Landtm, biträda i Talmanskonferensen; men jag hemställer huruvida icke samma resultat, som i Grundlagen åsyftas, skulle erhållas, antingen man direkt väljer eller updrager åt den person, för hvilken man hyser det största förtroende, att sjelf förrätta detta val.
Jag skulle tro att då vi sjelfva veta, åtminstone största delen, huruledes vid dessa val tillgår, nemi. så, att en person å ena eller andra sidan upger förslag på dem som skola väljas, hvilket då antages af de öfriga, man lika väl kan sluta sig till de namn, som upgifvas af en person, hvilken åtnjuter hela Ståndets förtroende.
Jag bifaller Gr.
Lagerbjelkes förslag. 12 Den 22 Oktober.
Landtm, yttrade, att lian, då några ledamöter ytterligare anmält sig för att afgifva yttrande, i denna fråga, och diskussionen således kunde blifva långvarig, ansåge sig skyldig, helst Deput:r från MedSt:n voro att förvänta, att söka förkorta öfverläggningen genom ett yttrande å sin sida.
Vid föreg:de tillfällen, då R. o. Ad. åt Hr Gr. o. Landtm, öfverlemnat att utse de ledamöter, som borde deltaga i Talmansöfverläggningarne, hade han med tacksamhet emottagit och fullgjort detta updrag, och hade han icke i Grundlagarne sett något hinder för desse ledamöters utseende på sådant sätt, helst der något uttryckligt stadgande huru detta val borde ske, icke förekom, och en praxis långt före detta utbildat sig, såsom ett stöd för
Ståndens rätt att härmed förfara såsom de finna för godt.
Men sedan nu några ledamöter yttrat, att de önska det R. o.
Ad. måtte omedelbart utse de ledamöter, som skola i Talmansöfverläggningarne deltaga, vore det föga grannlaga af Landtm, att begagna den välvilja, som möjligen majoriteten ville visa honom, och kunde fördenskull, Hr Gr. o. Landtm, endast framställa propos. till bestämmande af den dag då R o. Ad. be hagade företaga val af ifrågav:de ledamöter.
Efter det af Hr Gr. o. Landtm, af gifna yttrande vill jag icke uptaga tiden med detta ämne, utan förenar mig med Gr.
Anckarsvärd och Hr Cederschiöld.
Jag vill endast i ani. af hvad Gr. af Ugglas yttrat derom, att, då R o. Ad. har rättighet att välja, men det icke är föreskrifvet på hvad sätt valet skall ske, Ståndet skulle kunna updraga det åt andra, fästa uppmärksamheten derpå, att alla val inom Stånden skola ske direkte, då icke Grundlagen uttryckligen föreskrifvit att de skola ske genom Elektorer.
Anmäldes och emottogs en Depuhn från Vällofl. BorgareSt., anförd af Rådmannen i Stockholm Johan Gustaf Brodin, som yttrade: Till H. R. o. Ad. frambäras vid innev:de Riksmötes början, genom oss, BorgareSt:s Deputerade, Ståndets vördsamma helsning och lyckönskan.
Nu, som tillförene, innebär denna helsning uttrycken af BorgareSt:s utmärkta högaktning för H. R. o. Ad.
Nu, som tillförene, innebär lyckönskningen till de förestående vigtiga öfverläggningarne BorgareSt:s öfvertygelse om H. R. o. Ad:s nitiska och uplysta medverkan till en sådan utgång af Riksdagsförhandlingarne, som med Fäderneslandets ära och sällhet öfverensstämmer.
Med dessa tänkesätt anhåller BorgareSt. att få vara i H. R. o.
Ad:s fortfarande ynnest och bevågenhet inneslutet.
Härtill svarade Hr Gr. o. Landtm.: R. o. Ad. emottager med tacksamhet den helsning, Hrr Deputerade från det Vällofl. BorgareSt. öfverfört.
Bland de många vigtiga frågor, som skola utgöra föremal för denna Riksdags verksamhet, komma sannolikt flera att omfatta utvecklingen af landets industri och materiela krafter, och R. o. Ad. vet att vid deras Den 22 Oktober.
13 behandling upskalta värdet af det Vallofl. BorgareSt:s uplysning och erfarenhet.
Men om den industriella verksamheten icke är bunden vid ett visst Stind, utan är att betrakta såsom en hela folkets angelägenhet, så är detta i lika, om ej större, mån att säga om de frågor af högre natur, hvilka en, under den lagbundna frihetens skydd, stigande bildning gör till dyrbara föremål för hvarje medborgares upmärksamhet och omtanka.
Afven för en lycklig lösning af dessa är således B. o. Ad. förvissad om det Vallofl.
BorgareSt:s kraftfulla medverkan.
Endast genom ett sådant allas eniga arbete för allas väl, kan Fäderneslandets sanna bästa befrämjas.
En borgen för detta äro de tänkesätt af ömsesidig högaktning, vänskap och förtroende, med hvilka de särskilda Stånden här mötas, och om hvilka R. o. Ad. anhåller att Hrr Deputerade behagade å dess vägnar till det Vallofl BorgareSt. återbära försäkran.
Deputrn blef härefter med vanlig ceremoni utbeledsagad.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade företaga val af ledamöter till deltagande i Talmansöfverläggningarne samma dag som Bänkmansvalet komme att ske, eller nästa Fredag, ropades ja och nej, hvarjemte Gr.
För mig vill det synas som det samma dag
Bänkimsvalet skall ske icke vore skäl att företaga äfven annat val.
Det är nemi. bekant, att Bänkmrsvalet uptager en ganska betydlig del af dagen, och att efter detta val skola Elektorerne utses samma dag på e. m.
Jag vågar derföre hemställa att nu ifrågav:de. val icke måtte ske på en dag, som af sådan anledning torde för detsamma vara mindre lämplig, helst som det icke är den ringaste brådska med detsammas förrättande, utan dermed ganska väl kan upskjutas, isynnerhet som Talmanskonferenserne i allt fall, såvidt mig är bekant, icke hafva någonting f. n. att uträtta.
Jag vågar derföre vördsammast anhålla att detta val måtte utsättas till någon annan dag, t. ex. vid det i nästa vecka först inträffande plenum.
Uppå härefter framställd propos. beslöts att val af ifrågav:de ledamöter skulle förrättas i förstinträffande plenum under nästa vecka.
Anmäldes och emottogos 2:ne K. M:s Öfverste Kammarjunkare, Gr.
Ernst Ludvig von Stedingk och Frih. Carl Jedvard Bonde, hvilka å II.
M. Konungens höga vägnar kallade och inbjödo Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. att i morgon bivista Gudstjensten i Storkyrkan och derefter infinna sig i Konungens nedra rum uti Kongl. Slottet för att åtfölja H. M. till RiksSalen.
Landtm, anmodade Hrr Öfverste-Kammarjunkare, att till K. M. framföra R. o. Ad:s underd. vördnad jemte försäkran att R. o. Ad. skulle efterkomma K.
M:s nådiga befallning; hvarefter Hrr Öfverste-Kammarjunkare utbeledsagades. 14 Den 22 Oktober.
Ankom och emottog en Deputm från ITögvörd. PresteSt., anförd af Biskopen i Lunds stift, L. af K. N. O., Doctor Johan Henrik Thomander, som helsade R. o. Ad. med följande tal:
Det nu till Riksmöte församlade PresteSt. hembär genom sina Deputerade till R.
St:rs främsta män sin uprigtiga välkomsthelsning och sin hjertliga välönskan.
Den vill gerna vinna ett värde, denna välönskan, och den söker det i den gemensamma kärleken till det gamla välberömda och välbördiga land, hvars namn gemensamt vidgar våra bröst, hvars forntid gör vår största jordiska ära och hvars framtid Pörsynen, som tager det bästa i sin tjenst, lägger tyngst på de känsligaste hjertan.
Den ädla ömtålighet, som utgör det ena bland kännetecknen på ett ridderligt väsende, har utan tvifvel den bestämmelsen att de som i striden innehafva de främsta platserna, må lifligast känna icke allenast de stygn som redan träffat, ty då är det för sent, utan äfven dem som ännu endast måttas till hälften.
Det är detta slags förutseende, denna alltid vaksamma omtanka för samhällets bestånd, hvilken grundlägger fosterlandets tacksamhet för dess uprätthållande krafter.
Man kan icke tänka sig ett samhälles bestånd utan att dermed framkalla föreställningen om dess förkofran.
Sveriges inbyggare behöfva vid denna tanke icke skygga tillbaka för blicken på sin närmast förflutna tid.
Ser fosterlandsvännen också endast på det sednaste Riksmötets dagar, så finner han många hufvudsakliga åtgärder för detta lands förökade välstånd, då icke endast ifrågasatte utan äfven beslutade och genomförde.
Af alla dessa finner han ingen som icke blifvit af Sveriges Ridderskap och Adel verksamt understödd.
PresteSt. är hvarken det enda eller det sista att erkänna detta, hedrande och lyckliga förhållande.
Det är icke ovant att inom detta hus finna förenade vidsträckta insigter och mogen erfarenhet både i krigets värf och i fredens, både i statsmannens och den enskilde arbetarens.
Det ena yrket som det andra idkas ej längre med framgång utan vetenskapens hjelp.
Ingen ädel man försmår i våra dagar att höra hennes råd.
Hvad fosterlandet derpå vunnit, serskildt i de sysselsättningar, hvilka det så länge varit oss af en mild Försyn förunnadt att få sköta i fred, derom har ett stigande välstånd burit oss de gladaste vittnesbörd.
I våra dagar är det mindre den Svenska mannen än den Svenska jorden som odlas.
Vettet och jorden de adlas när de odlas.
I hvilken betydlig mon R. o. Ad. genom sina insigter och sina oförtrutna upoffringar och mödor i detta hänseende gifvit värdiga efterdömen åt landet, det skall den Svenska häfden sent förgäta.
Måtte välsignelse och framgång kröna alla redliga bemödanden för detta goda land!
Måtte allt framgent under detta hvalf Svensk manna ära och Svensk manna tro finna det klaraste återsvar!
Presterskapet anhåller att i R. o. Ad:s ynnest och förtroende städse vara inneslutet.
Till besvarande häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm.:
Den 22 Oktober. 15 Då stiftarne äf Våra Grundlagar villk att- Stånden skulle vid Eiksdagarnes början inbördes hvarandra helsa och lyckönska, innebar detta visserligen en högre mening än blott iakttagandet af en yttre form.
Enkelt och likväl fullständigt ligger denna mening i den gamla, Svenska helsningen: »Guds frid»! — en önskan, att Gud måtte i våra hjertan ingjuta den vänskap, den enighet i samverkan för ett älskadt fosterlands lycka, utan hvilka denna icke kan rätt befrämjas.
Med detta sinnelag möter B. o. Ad. sina MedStänder; — sådan är ock B. o. Ad:s upfattning af det Högv.
PresteSt:s helsning, hvilken B. o. Ad. med upriktig tacksamhet emottager.
Med ett på erfarenhet grundadt förtroende, skall B. o. Ad. gerna lyssna till det Högv.
PresteSt:s rådslag, under full tillförsigt, att desse ej mindre under denna än föreg:de Eiksdagar skola vittna om en sann, på den enda fasta grunden hvilande uplysning.
Jemte försäkran om dessa tänkesätt, anhåller B. o. Ad. att Hr Biskopen och Hrr Deputerade behagade till det Högv.
PresteSt. återbära uttrycken af B. o. Ad:s sanna högaktning och vänskap.
Sedan äfven denna Deput:n blifvit utbeledsagad, blef Gr.
Mörner, Carl, af Hr Gr. o. Landtm, anmodad att med B. o. Ad:s Helsnings-Deput:n afgå till de öfrige BiksSt:n. Föredrogs Frih. Eaabs, Adam Christian, d. 20 dennes på bordet lagda motion om antagande af 2:ne kanslister vid Eiddarh. -Kansliet, för afgifvande af Tidningsreferater.
Då jag i sista plenum anhöll, att Hr Frih, Baabs motion måtte få hvila på bordet, skedde det ej derföre, att jag ville motsätta mig det väckta förslaget, ty lika med Hr Frih:n och troligtvis lika med flera af B. o. Ad:s ledamöter, har äfven jag gjort den erfarenhet, att förhandlingarne inom detta hus ej sällan felaktigt och någon gång på ett ensidigt eller missledande sätt uti Tidningarne refereras.
Jag instämmer derföre uti Hr Frih.
Baabs åsigt om behofvet af någon åtgärds vidtagande för afhjelpande af denna olägenhet; men jag anser frågan böra erhålla en mera allmän omfattning än Hr Frihms förslag synes åsyfta.
Då det är Svenska folket, som måste anskaffa erforderliga medel för bestridande af alla de utgifter, som vid Eiksdagarne beslutas, så anser jag folket jemväl ega en obestridlig rättighet att erhålla tillförlitlig kännedom om det sätt, hvarpå B.
St. utöfva sitt vigtiga kall i egenskap af Svenska folkets representanter; och synes det mig derföre vara dessa representanters, d. v. s. B.
St:rs pligt att på det mest ändamålsenliga sätt bereda sina principaler en sådan kännedom.
På grund häraf och då härtill vidare kommer att, så länge representationen är fördelad på flera rum, det måste vara af stor 16
Den 22 Oktober. vigt för ledamöterne inom hvarje särskildt Riksstånd, att kunna få tillförlitlig kännedom om de åsigter medlemmarne inom andra Stånd uti förekommande frågor framställt, på det att man måtte lära känna och kunna samråda med liktänkande inom alla Stånd; så tager jag mig friheten vördsamt föreslå, det R.
St. måtte besluta att 2 Kanslister utöfver det vanliga antalet inom hvarje Riksstånd skola antagas för att öfver diskussionen under hvarje plenum göra en kort sammanfattning, att tillhandahållas den eller de Tidningsredakta-, som, efter derom träffad öfverenskommelse, förbinda sig att utan förändring nämnde sammanfattning kostnadsfritt i Tidningarne intaga.
Det är gifvet, att ifall de öfrige RiksStm icke skulle instämma i denna åsigt och den således icke blefve R.St:s beslut, så står det R. o. Ad. öppet, att för sin enskilda del besluta antagandet af 2:ne Kanslister för det upgifna ändamålet, liksom det äfven står R. o. Ad. öppet att, ifall de så skulle finna nödigt, ge nast besluta antagande af dessa Kanslister, för att bestrida utöfningen af denna befattning, intill dess beslutet af de öfrige RiksSt:n kan fattas.
Men som sagdt är, jag anser det verkligen af stor vigt, att det mätte blifva ett allmänt beslut, på det hvarje medlem af denna församling, på samma sätt som hvar och en af de öfriga, måtte kunna få kännedom om hvad som der passerar och yttras af hvarje medlem, hvilket f. n. är snart sagdt alldeles okändt; ty man ser visserligen referater i Tidningarne, men till dem kan man, efter den erfarenhet jag redan gjort, icke sätta fullt förtroende.
Jag anhåller att denna motion måtte till vederbörligt Utskott remitteras.
Då jag med nöje förnimmer, att Hr Cederschiöld i hufvudsaken instämmer i det förslag, som jag tagit mig friheten framställa till R. o. Ad., vänder jag mig till Hr Cederschiöld med hemställan, huruvida han icke vill afstå från att göra detta till en allmän fråga.
Jag ber att få fästa Hr Cederschiölds upmärksamhet derpå, att om frågan skulle omfatta det vidsträcktare beslut, som af honom är yrkadt, nemi. att hvarje RiksSt. skulle hålla 2: ne Kanslister för Tidningsreferater, så skulle det blifva en allmän fråga, hvilken skulle komma att gå till Utsk. och behöfva återremitteras, hvarigenom skulle kunna hända, att af denna enkla oskyldiga fråga blefve ett ärende, som icke kunde afgöras på ett par månader, och sålunda till hela dess ändamål förfelas. Jag såg i gårdagens Tidning, att samma fråga redan blifvit väckt i ett annat Stånd, nemi. PresteSt., och föreställer mig att, om detta visar sig vara ändamålsenligt i ett eller ett par Stånd, äfven de andra Stånden komma att följa samma exempel.
Tager man nu saken enkelt, på sätt jag föreslagit, nemi. att hvarje Stånd beslutar öfver sitt Kansli, hvartill det äfven eger rättighet, så är frågan afgjord nu i dag, annars skulle det kunna draga ut en serdeles lång tid.
Af denna anledn. vänder jag mig ännu en gång till Hr Cederschiöld med anhållan att han ville vara god afstå derifrån, Den 22 Oktober. 17 ifrån, på det man icke måtte tillkonstla en fråga, som i sig sjelf är så enkel och klar.
Då frågan, sådan den blifvit af mig framställd, visserligen är en allmän fråga och således bör komma till Utsk., kan jag icke afstå derifrån, serdeles som min åsigt är, att kostnaden för dessa Kanslisters aflöning skall bestridas af allmänna medel, hvilket jag icke tror kan blifva fallet om den icke behandlas som en allmän fråga och således går till Utsk., och det är, som jag nyss förut haft äran nämna, af vigt, att icke allenast K. o.
Ad;s förhandlingar, utan äfven samtlige
Ståndens måtte få den offentlighet och tillförlitlighet i_ refereringen, att man genom läsningen deraf kan få verklig kännedom om hvad som inom Stånden passerar, men på sätt jag redan, då jag första gången hade ordet, haft äran yttra, möter intet hinder, i händelse R. o. Ad. vill bifalla Frih. Raabs förslag, att desse Kanslisters tjenstgöring kan taga sin början i nästa Plenum, men då går kostnaden ur R. o. Ad:s kassa, hvaremot jag tror, att det vore ändamålsenligare att kostnaden för ett allmänt nyttigt ändamål bestrides ur allmän kassa, och att således frågan behandlas som allmänt ärende.
Det är skada, att jag icke haft tillfälle att enskildt konferera med Hr Cederschiöld, så skulle vi hafva sluppit att uptaga R. o. Ad:s tid med en diskussion, som redan räckt allt för länge.
Jag tror att det ligger någon motsägelse i den Hr Cederschiölds föreställning, att, om Ståndet beslutar för sin del antagande af 2: ne Kanslister utöfver det antagna antalet, deraf skulle följa, att Ståndet af sin enskilda kassa, nemi. Riddarh.kassan, skulle få betala desamma.
— Jag beder Hr Cederschiöld komma ihåg, att det ligger i hvarje Stånds enskildta makt, i dess skön — att antaga ett störrre eller mindre antal Kanslister; jag vill återföra i minnet huruledes BondeSt. vanligen har 3:dubbelt antal mot de öfriga Stånden; att alla deras Kanslister alltid varit betalda af Riksdagsomkostnaderna, således har det aldrig kunnat vara min syftning att vilja nu belasta Riddarh.kassan med denna utgift, hvilken så mycket heldre bör bestridas af allmänna medel, som det ligger stor sanning i hvad Hr Cederschiöld riktigt har anmärkt, nemi. att det är Svenska folkets rätt att få veta hvad deras ombud göra och låta vid Riksdagen, och således tror jag att denna utgift, så länge som den icke illa användes, kan på sätt jag föreslagit utgå ur allmänna medel, utan att behöfva behandlas som allmän fråga eller gå till Utsk.; men skulle Hr Cederschiöld likväl fortfara i sitt yrkande att hans motion skulle underställas behandling af Utskott., så får jag vördsamt anhålla att dessa frågor, som äro olika hvar för sig, måtte särskildt behandlas, och att R. o. Ad. först behagade afgöra mitt förslag, att R. o. Ad. ensamt måtte för sin del besluta i frågan, och att sedan, i fall Hr Cederschiöld icke behagade vilja afstå från sitt förslag, derefter behandla den andra frågan.
I H. 2 18 Den 22 Oktober, Gr.
För min del gör jag mig icke stor för hoppning om frukterna af det ena eller andra af dessa förslag; jag erkänner, i likhet med Erih.
Raab, att yttrandena i Tidningarne illa refereras, ganska ofta till och med förvrängas, men om detta kan hjelpas genom det förslag, som de båda motionärerne framställt, lemnar jag osagdt.
Om också ärliga eller riktiga framställningar tillhandahållas Tidningsredaktma, hvem ansvarar för att dessa tillhandahållna referater riktigt införas, att de icke stympas, att de icke förvrängas.
Jag uprepar således, att jag gör mig icke synnerligt hopp om nyttan deraf.
Någon nytta skulle visserligen kunna följa deraf, om, på sätt Hr Cederschiöld nämnt, representanternas yttranden blefve tillgängliga för medlemmar af de andra Stånden, så att man deraf kunde inhemta uplvsningar till ledning i frågor som skulle afgöras, och jag vore således i detta afseende mera benägen att understödja motförslaget i den punkten, att frågan måtte remitteras till vederbörligt Utsk., för att i riktig ordning behandlas, och på det ändamålet måtte vinnas.
Om också någon liten tid dertill skulle åtgå, så är det
Val icke så förskräckligt brodtom.
Vi hafva under så många år uthärdat att våra yttranden blifvit vanställda, så att nog kunna vi uthärda det en eller par månader till, derpå lida vi ingenting, representanterne mätte väl hafva tillräckligt mod och lugn för att oberoende af dessa framställningar ändå sköta sitt kall. åtminstone i början af Riksdagen, odi då kunde tilläfventyrs, om saken behandlas inom Utsk., förslag framställas, som kunde bidraga till ändamålet, hvaremot det af Erih.
Raab framställda icke synes mig till ändamålet ledande.
Oni således R. o. Ad. skulle besluta att dela frågan, såsom Erih.
Raab föreslagit, så måste jag för min del afstyrka bifall till Frih. Raabs, föi-slag och deremot tillstyrka remiss till Utsk. af Hr Cederschiölds hvilket är så mycket mera nödvändigt som Hr Cederschiölds förslag, sådant det nu är framställdt, icke kan bifallas annorlunda än sedan det blifvit undersökt och ordentligt förslag blifvit af Utsk. framställdt, ty i dess nämnde skick hr det icke antagligt.
Raab begått ett miss tag då han yttrade, att det står R. o. Ad. fritt att antaga så många Kanslister som helst.
Jag är visserligen icke i tillfälle att för ögonblicket upgifva den g i Grundlagen, som handlar om Kanslisters antagande, men om mitt minne icke felar, tror jag att antalet finnes der bestämdt.
Det ligger dock i sakeus natur, att ett RiksStånd kan få derutöfver antaga flere Kanslister, när sådant oundgängligen fordras för ärendenas gång, men jag tror icke att det kan stå R. o. Ad. fritt att antaga huru många kanslister som helst för att göra Tiduingsreferater; det är ett för Grundlagen helt och hållet främmande ändamål.
När ett sådant ifrågasattes, står det visserligen R. o. Ad., liksom hvarje annat Stånd, öppet att antaga nya Kanslister för ett sådant ändamål, men jag tror att de då sjelfva måste bekosta aflöningen derför, såvida ärendet icke behandlas som en allmän fråga och således R.
St. deröfver besluta.
Sparres yttrande beträffar, att ändamålet icke skulle vinnas, Den 22 Oktober, 19 emedan i alla fall yttranden eller referater skulle stympade intagas i Tidningarne, vill jag endast fiista upmärksamheten derpå, att mitt förslag innehöll, att de Eedakt:r, som öfverenskommo om att få dessa referater sig tillhandahållna, skulle förbinda sig att intaga dem utan förändring, och om också cj många Tidningar skulle vilja gå in härpå, så tror jag likväl ingalunda att det vöre omöjligt att finna någon eller några Tidningar, som med tacksamhet skulle mottaga sådana referater, hvarigenom de besparade sig underhållet af egna referenter, och hvarigenom de dessutom voro i tillfälle att få tillförlitliga framställningar af hvad som passerat.
Jag fullföljer således min anhållan om remiss.
Ehuru jag visserligen anser det af Hr Ce derschiöld väckta förslag bättre än Frih.
Eaabs, ty derigenom skulle man inom de olika Stånden erhålla del af förhandlingarne inom desamma, tror jag likväl att det skulle vara af tillräckligt stor vinst för E. o. Ad. ensamt, att en opartisk framställning af dess förhandlingar erhölles, och att derföre detta förslag icke bör förfalla eller förbigås, utan uptagas till behandling framför Hr Cederschiölds.
Jag tror för min del, att bättre förhållanden skulle upstå med dessa Tidningsreferater, på sätt Frih.
Eaab redan framställt saken.
Likväl vet jag, att betänkligheter hysas, hufvudsakligen grundande sig derpå, att ett sådant referat, meddeladt åt Tidningarne, blifver ofificielt, och att de fel, som i ett sådant referat möjligen skulle upstå, kunde verka mer för ett missförstånd af E. o.
Ad:s förhandlingar än sådant, som, icke kommande från E. o. Ad., likväl af Tidningarnes enskildte referenter infördes.
Jag tror dock att detta fel skulle undvikas, om till Frih.
Eaabs förslag fogades, att de Kanslister, som skulle upsätta de referater, som här äro i fråga, skulle vara förpligtade att hafva desse referater till dagen derpå färdiga, och att referaterna icke finge till de olika Tidningsredaktme utlemnas förr, än på tredje dagen, då det stöde hvarje ledamot fritt att under en dags tid granska den upfattning
Kanslisten af hans anförande gjort och införa de rättelser, som i sådant fall skulle kunna erfordras.
Det är visserligen sant, att allmänheten ett par tre dagar senare erhölle underrättelse om hvad som å Eiddarhuset förhandlades, men vinsten af att erhålla det väl, torde öfverväga förlusten af ett par dagars upskof.
Dessutom får jag fästa upmärksamheten på ett företräde, som förefinnes i Hr Cederschiölds förslag framför Frih.
Eaabs, det nemi. att i Hr Cederschiölds förslag står att referatet skall fullständigt intagas.
Det är något som icke är i Frih.
Eaabs intaget, och jag tror att dessa ord måste tilläggas för att förekomma de stympningar, som genom partier å ena eller andra sidan skulle kunna verkställas.
Jag önskar att Frih.