Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är sedan man gatt nr skolan, som denna uppfostran egentligen begynner: i skolan deremot får man äfven nu lära, att fåfänga och yttre prål äro fördömliga, samt att man ej skall se pä skalet, utan på kärnan.
Derföre tror jag det vore ett godt sätt och det enda rätta, för att i detta fall förbättra vår uppfostran, om förslaget antoges.
När jag anmälde mig, var det i afsigt att vederlägga några af de talare, som voro af skiljaktig tanka med mig.
Parlielt har jag blifvit förekommen af några talare, som här yttrat sig, men det återstår ännu en enda punkt, hvarpå jag vill fästa eder uppmärksamhet.
Ilär har blifvit frågadt, om
Konungen skulle vara betagen makten att sätta lill tjenstemän utan lön.
Här står tydligt i den föreslagna förändringen: ”Titlar utan medföljande embete eller tjenst, eller med högre värdighet, än den innehafvande embete eller tjenst medför, må ej förlänas”.
Der står ingenstädes taladt om embete eller tjenst pä stat.
Jag kan hafva orätt i min uppfattning af Svenska språket, men ber att få upplysa min åsigt genom ett exempel.
Om en landskamererare sjuknar eller dör och en länsbokhållare blir förordnad i hans ställe, anser jag, i fall förändringen antoges, att det likväl vore Konungen obetaget att tillåta den mannen att kallas landskamererare, efter han verkligen har gjort landskamereraretjenst.
Helt annat är det med dem, som aldrig gjort den tjenst, deraf de blott fått den skenbara benämningen.
Ilr Pr int zéns kjöld, Carl:
En värd ledamot, Hr Gripenstedt, har, under erkännande att den förändring, hvarom nu fråga är, innefattade inskränkning i ett prerogativ för Konungen, understödt förslaget, och, såsom ett af de förnämsta skälen derföre, anfört den allmänna sats, att om ett Konungen tillhörigt prero - Den 5 Sep tem Ii er.
?JI gativ skulle vid dess utöfning hafva befunnits skadligt, så borde det bor Itagas.
Vi vela, alt i grundlagen finnas, icke blott detta, utan äfven manga andra prerogaliver, Konungen förbehållna.
Genom conseqvent tillämpning af denna sats, skulle också för hvarje gång en partiopinion bildade sig derom, att något annat Konungen tillhörigt prerogativ blifvit missbrukadt, man strast vara färdig med förslag om dess borttagande, och man skulle sålunda småningom bortplocka alla de ädla stenar, som finnas i Kronan, sä att endast skalet komme att qvarstå.
Garantierna mot missbruk af de kungliga prerogativerna böra ligga, i främsta rummet uti Konungens personlighet, och i det andra hos de rådgifvare, hvilka äro pligtige att honom räda, och derföre äro ansvarige.
Alen att för missbrukens skull ändra grundlagen och inskränka Konungens rättigheter är, efter min öfvertygelse, håde skadligt och oriktigt.
Samme talare har likaledes anfört, såsom skäl för prerogativets borttagande, att detsamma vore i Konungens hand ett verksamt medel till corruption.
Jag hade sannerligen icke väntat mig, det man skulle föreställa sig en Konung, som kunde eller ville tillåta sig att begagna detta medel, för att dermed corrumpera.
Ar lian af sådana tänkesätt, så äger han nog, för vinnande af sitt ändamål, kraftigare medel, än att utdela en titel.
En annan värd ledamot har, såsom skäl till bifall å förslaget, anfört den stora svårighet Konungen skulle hafva vid valet af de peroner, som han ville med titlar benåda.
I händelse Konungen vid sådana tillfällen skulle finna sig villrådig, sä tror jag icke, att Stäuderne äro hvarken behöriga eller berättigade att stifta lag derför.
Det må Konungen ensam och allena göra för sig sjelf.
Finner han någon svårighet dervid, sä lärer lian nog akta sig att utöfva rättigheten.
— Likaledes är anmärkt, huruledes det skulle kunna inträffa, att personer, som erhållit en titel, skulle, när ledighet inträffade vid någon tjenst, hvarå titeln lydde, företrädesvis vid dess återbesättande komma i fråga, på den grund, alt man icke gerna kunde förbigå en sådan person, om han visade sig enträgen, äfven om han icke ägde de för tjernsten nödiga egenskaper.
Icke kan delta skäl vara antagligt.
Det är ju Konungens rätt att utnämna tjenstemän, och att bedömma skickligheten
Ims dem, som dervid kunna ifrågakomma?
Ständerna äga dermed alls intet att skaffa, med mindre än att äfven denna rättighet bortloges och bruket under frihetstiden återigen blir infördt, att låta Stäuderne pröfva de af Konungen verkställde befordringar.
Slutligen har samme värde talare förklarat, alt om Ii. o.
Ad. antog förslaget, sä skulle alla fyra Ståndens beslut, i händelse det icke af Konungen bifölies, likväl innefatta en opinionsyttring, som för Högsldensamme skulle vara nyttig att känna.
En opinionsyttring af denna natur kan jag ej betrakta annorlunda, än såsom ett slags memorandum, eller en åtvarning till Konungen att icke missbruka det ifråga var. prerogalivet; och jag hemställer, om det väl är lämpligt att till sin Konung framföra beslut, hvilka äro af dylik beskaffenhet.
Emot honom skall man, om någonsin, handla öppet, utan alla biafsigter.
Jag är dessutom alltför stor 232 Dea 5 September. hatare af s. k. opinionsyttringar, för att vilja gifva ett R.
St:s beslut detta namn.
De af mine värde motståndare, som förfäktat förslagets riktighet, hafva dock erkänt, att det icke ginge an besluta något sådant, som Const.Utsk. hemställt, i händelse dermed menades tjenst på stat eller med lön.
Ett par af dem hafva åtminstone hållit sig dervid, att Ulsk. menai, det tjenstgöring, för hvilken fullmakt lemnades, ej vore under förbudet innefattad.
Lätom oss antaga att så är, och att, såsom en värd talare sagt, det icke vore Konungen förmenadt att utnämna öfvertalige i de lägsta tjenstegraderne under fred, eller i de andia graderna för krig.
Har nu Konungen rätt att i fred utnämna öfvertalige i den lägsta graden, hvarföre har lian då icke lätt att utnämna sådana i alla andra, förste lieutenants, capilains och majors, liela vägen igenom?
Hvad äro de betitlade, annat än öfvertalige tjenstemän ulan lön i alla grader?
Hvad nu beträffar öfvertalige officerare för krigstillstånd, så kan Konungen icke veta när krig inträffar, emedan det icke beror på honom allena, utan jemväl pä hans grannar.
Konungen bör således alltid vara beredd pä en sådan händelse, och följaktligen alltid hafva öfvertaliga officerare i alla grader, på det alt armeen må vara tjenstbar.
Begge dessa förhållanden bevisa ju, att sjelfva stadgandet upplöser sig till intet, i händelse här icke menas ordinarie tjenst, och menar man en sådan, är stadgandet overkställbar!.
Man säger, att andra helöninsjar finnas än befordringar, under krig, och att man kan gifva ordnar samt offentliga loford.
Ordnar pläga eljest fördömmas af de personer, som nu tala för delta förslag; men hvarken ordnar eller loftal verka väsendtligen på fienden, hvilket äler är händelsen med befordringar i det ögonblick de förtjente få genom högre befäl tillfälle alt skada fienden.
Man har också sagt, huruledes man beredde Regeringen tillfälle till afslag, derigenom att man bifölle detta Const.Utsk:s förslag.
Vanligen plägar man eljest yrka, att Regeringen bör bifalla alla förslag, som komma frän R.
Det är således ett undantag från regeln, som man nu vill tillåta.
Jag finner icke huru sådant hänger ihop med den conseqvens, som jag borde förmoda, att mina motståndare skulle iakttaga.
Jag hade trott, att några talares yttrande, om behofvet af surnumerärers antagande vid armeen, hade blifvit tillräckligen vederlagdt af 2 å 3 talare, som yttrat sig derom.
Här står i lagförslaget: ”titlar utan medföljande tjenst etc.”
En surnumerär underlieutenant har, sä vidt jag vet, alltid tjenstgöring, oaktadt han icke har lön.
Extra ordinarie civila tjenstemän kan jag icke eller finna förbjudna all tillsätta; ty man har t. ex. extra ord. professorer dels med lön, och dels utan.
Jag sjelf har haft en sådan beställning i 5 års tid, med skyldighet att hälla offentliga föreläsningar, och alt examinera, utan den ringaste lön; och efter denna förändring skulle Konungen icke eller vara förhindrad att för framtiden utnämna dylika.
Den 1) e n 5 S t p l e m b e r.
233 Den siste värde talaren yttrade förra gången lian hade ordet, att 1840 års Const.Utsk. har, just genom sin underlåtenhet att göra anmärkmr emot Konungens rådgifvare, som tillstyrkt dylika fullmakters utfärdande, medgifvit, att Konungen hade rättighet till dylika utnämningar.
Jag föreställer mig, att Const.Utsk. fann, att då grundlagen ingenting bestämdt derom yttrade, så fordrade hofsamhelen oell grannlagenheten att icke göra någon anmårkn. deremot, utan föreslog i stället delta stadgande för framliden.
Om jag icke missminner mig, så var det i 1720 års Reg.F. stadgadt, att
Konungen hade rätt att gifva titlar på högre värdighet ät afskedade militärer, i synnerhet om de blifvit förbigångna eller lidit, såsom det då kallades, prejudiee.
Men just det, ait denna omständighet blifvit utesluten i 1809 års grundlag, som ingenting derom nämner, bar gifvit mig anleda, alt tro, att lagstiftarens mening varit, att sådant icke borde äga rum för framtiden.
Rivon Hartmansdorff yttrade också förra gången, att det vore så nyttigt att man kunde utdela professorslitlar ål resande vetenskapsmän, emedan de eljest icke skulle hafva nog anseende.
Men vi hafva här i Stockholm haft besök af verldskunnige vetenskapsmän, isynnerhet Engelsmän och Amerikanare, som alls icke haft någon titel, men man har ändå ganska mycket firat dem.
Och om man vill resa i Tyskland, tror jag knappt man kun undgå att få sig en titel, äfven om man icke har någon förut.
Jag vet åtminstone, alt, då jag var i Berlin 1816, mäste jag beständigt undanbedja mig professorstiteln.
På den tiden brukades, att då någon kallades till ledamot af vårt läkaresällskap plägade diplomet, i brist dä för tiden på ordförande, nnderskt ifvås af 2.ne ledamöter.
Dä någon, som reste utrikes, skulle medhafva ett sådant diplom, fick han alltid blifva den ene underskrifvaren.
Och då jag till Berlin medförde ett sådant diplom, log den nye ledamoten för afgjort, att jag icke kunde hafva mindre än en rådsvärdighet, hvarföre lian ock i Berlinska läkaresällskapet presenterade mig såsom: ”Rath der Medieinischen Gesellschaft zu Stockholm.”
Jag tror derföre icke, att man har något obehag att befara pä sin resa utrikes af brist på titel.
Att föröfrigt titelsjukan icke finnes blott i de högre classerna, utan sträcker sig ända ned lill bottnen, ses bäst deraf, afl nämndemännen vilja kallas häradsdomare, och jag vet exempel på en lykttändare pä Carlberg, sorn uti en mycket, pompös inlaga sökte att få en efter sitt vigtiga kall lämpad titel, och uppgaf förslagsvis titeln entreprenör.
Dä emedlertid ledamöterne af detta II.
Stånd anses lill största antalet blifva hugnade med dessa titlar, sä hemställer jag, om det icke nu vore ett tillfälle, att visa allvaret af den beredvillighet, så mångå här yttrat, att frambära sina offer på fäderneslandets altare.
Ämnet är verkligen numera så uttömdt, alt jag ingalunda hade tänkt besvära R. o. Ad. med att ännu en 2 Ii. 30 ru l)en 5 S e |i t e m b e r. gäng afhöra mig.
Jag anmälde mig derföre icke, elium jag hörde, ali Hr Printzensköld orätt upptog flera af de argumenter jag anfört och ställde mot dem sådana, som icke svarade deremot; men dä han slutade med att anföra, att jag tillstyrkt R. o. Ad. att besluta en varning emot Styrelsen, så har jag uppl rädt, för att varna denne ledamot att icke tillåta sig all lägga sådana ord i min mun.
Jag har yttrat, att det vore nyttigt om R.
St. antoge detta förslag, för alt inför Regeringen uttrycka en opinion om instämmande i den åsigt, sorn Regeringen redan tyckes hafva gjort gällande, och detta mätte hvar och en begripa, att det är någonting alldeles olika med en varning.
Det är alldeles motsatsen.
l)ä jag föröfrigt nu fått ordet, vill jag tillägga några fä ord ■ angtde frågan om de militära surnumerärerna, sorn en värd ledamot, ehuru han i afton mycket talat om de militära sakerna, tyckes hafva mycket svårt att uppfatta.
Han har nemi. ånyo yttrat, alt om
Konungen kan utnämna surnumerärer i den lägsta graden, så kan han det likaväl i alla de andra.
Saken har likväl sin ganska väsendlliga skillnad.
Den föreslagna §, som icke inskränker Konungens rätt ali tillskapa embeten ulan löner, och alt dertill utnämna de personer, han för godt finner, förbjuder deremot Regeringen att utnämna personer till embelsvärdigheter utan åtföljande tjenst, och äfvenledes att tillägga den, som har en lägre tjensleulöfniug, benämningen af en högre.
Sådant är t. ex. förhållandet när en underlieulenant erhåller capilains värdighet.
Man har •si tt capitainen begå fel i tjernsten och sett lieutenanten stiga fram för att förehålla
Hr capitainen sitt förhållande och stundom straffa honom.
Man har sett att capitaine!- erhållit en högte värdighet, sorn icke medfört ökadi befäl inom den corps de tillhörde, och då bataljonschefsbefallningen utöfvats af den äldsta capitainen, har han någougäng varit nödsakad att i stränga ordalag tilltala en person, som han mäste gifva en benämning, som borde ingifva den talande aktning och undergifvenhet.
Detta är eli missförhållande, så stridande emot all ordning och aldramest emot den militära disciplinen, som hvar och en vet är nödvändig, alt man utan vidare bevisning torde inse, att saken är alldeles orimlig.
Det förevar, ämnet är så uttömdt, alt jag visserligen icke deruti kan framställa någon ny åsigt, nien jag har dock ansett mig böra offentligen tillkännagifva, alt jag bifaller förslaget.
Jag vill påminna mig, alt vid sista riksdagen de 3 öfriga Stånden i önskningsväg beslöto en und. skrifvelse till K. M., derom, att Konungen mätte sparsamt utdela tiIlar.
Vi veta, att de 3 Stånden äfven vid denna riksdag funnit saken af den vigt, att de bes! uti t en grundlagsförändring i della afseende.
Jag hemställer till R. o. Ad., hvars pluralitet, åtminstone efter hvad allmänheten föreställer sig, tyckes hafva ett visst personligt intresse, ali Konungens räll att utdela titlar bibehålles, jag hemställer hvad intryck det skall göra pä opinionen, om Adeln nu ensam envisas att motsätta sig en på delta sätt tvenne gånger upprepad önskan af de 3 öfriga Stånden, hvilka, efter hvad vi veta, 1) e 11 5 S e |> 1 e ui b e r. i denna fråga icke utgöra mera än § af R.
St., hvarföre saken utan biträde af R. o. Ad. helt och hållet förfaller.
Då jag nu har ordet kan jag icke eller underlåta att, i anledn. af Hr von Harlmansdorffs yttrande om svårigheten alt i einbetsverken till adjungerade ledamöter inkalla andra, än de tjenstemän, hvilka innehafva titlar, erinra, att denna olägenhet just härleder sig från Konungens rätt att utdela titlar, hvilket dels gjort det behöfligt att anskaffa sig en titel, för att vinna befordran, dels förorsakat, att den betitlade odugligheten ofta lager steget framför den obetillade skickligheten.
Men detta missbruk bör väl afskaffas, i st. f. att bibehållas.
Såsom ett exempel uppå det orimliga befordriiigsföreträde en titel grundlagt, kan anföras, att, intill de sednare åren, den som haft titel af Kongl, häradshöfdiuge, har kunnat blifva adjungerad i hofrätten, äfven om han icke suttit mera än 2 å 3 urtima ting, dä deremot en i domarevärf grånad viee häradshöfdinge icke kunnat erhålla adjunction intill för 4 år sedan, under II.
Ex. nuvar.
Landtmarskalkens Ministere, Konungen i detta afseende förändrade befordringslagen.
Delta mätte tillräckligt bevisa olägenheterna af titelväsendet
Man har sagt, alt administrationen skulle gå lamare, om Regeringen förlorade den utväg, att genom titlar uppmuntra en förtjenst, som hon ej har tillfälle belöna med penningar.
Jag hemställer, mina Hrr, om icke i Frankrike, England, Norrige, Norra Amerika och jag tror i alla länder, utom i Ryssland, Tyskland och Danmark, statens activa tjenst går lika väl som i Sverige, oaktadt i nämnde länder icke utdelas några titlar.
Att icke eller här i landet ett uteslutande värde sättes pä titlar, och att det icke ens för competenseu till ett högt embete, är nödigt att äga titlar, deruppå hafva vi haft talande exempel vid bildandet af Konungens Conselj, dit en person inkallades, som icke hade någon titel, och en annan, som hade den i ganska underordnad grad.
Hr von Hartmansdorff har lågt särdeles mycken vigt på det gagn, ja det behof, en resande vetenskapsman skulle hafva af en titel.
I anledn. häraf vill jag anmärka, att detta alldeles icke är förhållandet.
I utländska tidningar ser man sällan någon vetenskapsman omtalas med någon titel, och äfven om de ulmärktaste heter det icke annorlunda än t. ex. M:r Arago, M:r Thiers, M:r Berzelius, etc.
En utmärkt vetenskapsman sätter lill och med utomlands icke gerna någon titel på sina visitkort, emedan han förutsätter, att det är hans vetenskapliga namn, icke hans titel, som ger honom anseende.
Lika litet har man förmärkt, att en utmärkt vetenskapsman, som utifrån kommer till Sverige, begagnat någon titel; men deremot då så beskaffade utmärktheter som Hr Boseo, Hr Quirin Muller m. tl. vilja gifva sig ett anseende, sä titulera de sig för professorer.
Här har blifvit mycket taladt om den inskränkning i Konungens prerogativ, detta förslags antagande skulle medföra.
En annan talare har likväl nämnt, alt Konungen redan genom sina handlingar visat sig icke älska titelväsendet, och jag tror derföre, att man icke skulle kunna göra Honom en större tjenst, än att bedja H M. 236 Den 5 September. afsäga sig della prerogativ.
Det blir nemi., så länge Konungen äger rätt att utdela titlar, alllid en ganska stor svårighet, icke blott för Konungen och Hans Regering utan för cheferna i alla förvaltningsgrenar, alt alltid afböja och undvika de upprepade sollicilalionerne om titlar, hvarmed de blifva besvärade.
Jag tror icke, alt Konungen har svårt att på annat sätt uppmuntra och utmärka förtjensten, än genom tillar, hvilkas anseende säkert för hvarje dag blifva allt mindre och mindre.
Gr. liom:
Jag anser mig mot min vilja uppkallad att yttra några ord, i auledn. deraf, alt en värd talare, van att uppträda med anspråk pä alt blifva hörd och trodd, yttrat en sals, sorn jag linner betänklig.
Han har nemi. förutsatt, att, i händelse de 4 Stånden skulle godkänna del förevar, förslaget, borde man icke undra derpå om Konungen afsloge delsamma, emedan det hade för afsigt, en inskränkning i Konungens prerogaliver.
Jag anser denna sats högst betänklig i conslilutionclt afseende, emedan jag tror, alt man ej bör annat än i högsta nödfall [»åkalla det kungliga veto. R. o. Ada bestämmelse såsom
Stånd är, efter min öfvertygelse, den, att om möjligt söka undanböja den verkliga riksvådan af alt framkalla Konungens veto.
Det är på grund af denna constitulionella princip, som jag åtminstone med min röst skall bidraga dertill, att R. o. Ad. icke från träder den vigliga röle, som de bestämdt äga i sin organisation, — den nemi. all såsom ett conservativt element inom Staten söka, så mycket möjligt är, att vara en motvigt emot det demoeraliska, på Konungamakten ständigt påträngande elementet.
Det är af högsta vigt vid detta tillfälle, dä vi alla äro sysselsatta med lanken på en representationsförändring, der den största svårigheten består i att finna eu mellanlänk emellan representationen och Konungamakten, att R. o. Ad. inför samtiden och efterverlden visar, att den insett sin bestämmelse.
Att här mola ett intrång på Konungamakten är numera R. o. Ad:s ensak, ty R. o. Ad. har, efter min tanke, helt och hållet ombytt den röle, som tillkommer dem alt utöfva i ett ponsti lin innell samhälle, sedan 2 af vära Stånd åtminstone öfvergått pä en bana, der fråga mäste uppstå om intrång på Konungamakten.
Jag tillstyrker på denna grund, just i följd af den värde talarens yttrande, att man icke borde förundra sig om Konungen icke bifaller Ständernas förslag, att R. o. Ad. vid detta tillfälle söker afböja det principvidriga påkallandet af Konungens veto.
Härefter hördes åter ganska starka rop på propos.
Man bar sökt på bästa sätt och till det aldra yttersta förlöjliga denna titelsjuka, och man har deruti icke gjort orätt, ty den är verkligen löjlig.
Jag vill likväl icke fortsätta della, utan jag ser saken allvarsamt.
Jag ämnar votera för förslaget, derföre att jag anser, att utdelande af titlar demoraliserar nationen.
Jag tror icke, alt högmod och fåfänga, som ändock måste alstras af denna titelsjuka, äro nyttiga; jag anser dem vara laster.
Jag vill således göra mitt lill, för att borttaga dessa Den 5 September. 237 laster.
Jag tror, att ödmjukhet och anspråkslöshet äro nyttigare för nationen, och jag tror, att de befordras, derigenom att icke sådana onödiga titlar utdelas.
Det vore bedröfligt om det stöde så lill med nationalandan, om den icke skulle känna någon annan belöning för uppfyllda pligter, än blott att tänka på fullmakter.
Jag tror, alt tillfredsställelsen öfver väl uppfyllda pligter är en större belöning, än hvilken karaktersfullmakt som helst.
Jag önskar, alt R. o. Ad. måtte bifalla förslaget.
Det är på det högsta emot min vilja, sorn jag uppträder, för alt efter en så lång discussion upptaga R. o. Ad:s tid för några ögonblick; men en ledamot af detta Stånd, som är en gammal representant, har här nu framfört den satsen, alt R. o.
Ad:s bestämmelse skulle vara, att, blott för den möjligheten att Konungen kunde komma att begagna sitt veto i en fråga, hvilken som helst, hvartill jag likväl i denna fråga icke finner någon anledn., votera i motsats med de öfriga.
Jag anser det för Ståndet vara i högsta måtto nödvändigt att åtminstone en motsatt mening må här uttalas, på det att ieke de öfriga Stånden och hela Svenska allmänheten måtte fatta ett i min tanke alldeles oriktigt begrepp om R. o Ad:s bestämmelse.
Jag känner icke i någon målto, att R. o. Ad. lill följd af vår grundlag äger någon annan bestämmelse i afseende på begagnandet af sitt veto, än hvart och ett af de öfriga Stånden; och jag tror, att det är oförsigtigt all vilja tillvälla R. o. Ad. en sådan rättighet, och ännu mera att vilja uppmana R. o. Ad. till ett handlingssätt, som, enligt min lanke, vore så i högsta måtto stridande håde emot dess närvar., och mot dess förfkilna eller historiska bestämmelse.
Hr Mann erska nts, Carl Axel:
En talare, der borta på Grefve-bänken, hänsköt nyss del beslut, som R. o. Ad. går alt fatta, under efterverldens dora; äfven jag gör detta vad.
Det hemslälles i dag till R. o. Ad. den frågan, om R. o. Ad. vill för alltid afsäga sig den slräfvan efter flärd och fåfänga, som olyckligtvis en längre tid vidlådit icke blott R. o. Ad. utan alla folkclasser af Svenska folket.
Efterverlden skall bedömma huru R. o. Ad. i dag betraktar denna fråga.
Jag hoppas, att förslaget mätte blifva bifallet, och får högtidligen tillkännagifva, alt så kommer åtminstone min röst alt falla.
Öfverlåggningen ansågs af R. o. Ad. nu vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, framställde propos. lill antagande af ifrägavar. förslag lill stadgande emot titlars utdelande.
I följd deraf upplästes till justering och godkändes följande voteringspropos.:
Den som antager det i 6:te punkten af Const.Utsk:s mern.
N:o 3, anmälda förslag lill ändring af 28 § Reg.F., voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bllfver förenämnde grundlagsförslag afR. o.
Ad. förkastade 5)38 Den 7 September.
Efter voteringens slut bcfunnos rösterne liafva utfallit, som följer: Ja — 79.
Nej — 109.
Det är med en ganska obehaglig känsla, som jag nödgas uppsta, för att begära, att det mätte i prof. blifva antecknadt, att jag icke med min röst bidragit till ett, efter min tanka, sä litet ridderligt beslut, och jag beklagar förvillelsen bos den majoritet, som fattat detta beslut, om den tror, att det är pä detta sätt, som den utöfvar sin sä mycket omtalade bestämmelse att stödja thronen och Konungamakten.
Jag förenar mig till alla delar uti Ur Hjärnes yttrande och lar anmäla min reservation.
H. R. o. Ad. åtskildes kl. £ till 11 pä aftonen.
In fiJem protocolli, Albert Munck.
Upplästes till justering och godkändes Exp.-Ulsk:s förslag lill R.
Sl:s und. skrifvelse till K. M., ang:de riksdagskostnadernes bestridande genom Riksg.-cont.
Hrr Eleclorers listor till val af suppleanter för permitterade Utsk:s-ledamöter, och befans att dertill blifvit utsedde i C o n s t i t u t i o n s - U t s k o 11 e t: dels efter N:o 184 Hr Silfversvärd, Fullm.
Hr Stjerngranat, Georg Gustaf Henrik, under den honom beviljade 14 dagars ledighet, frän d. 6 Sept. räknad: N:o 2093.
A. Hr af Wetterstedt, Niclas; och dels efter N-.o 494 Hr Croneborg, Fullm.