Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man nu tillika tar i betraktande, att en skogstrakt kan, såsom till exempel Helleforss- districtet, vara belägen flere mil från näimaste
Sjöstadj att således skOgs-eiFecterne skulle transporteras 8 å 9 mil påhjul-sxd, inJ nan de kunde komma om bord på något fartyg, och att, på många ställen, marken i det hela genom sin natur af en sandås, der endast skog kan växa, icke har något annat värde än igenom skogen j då skall man nogsamt finna både alt skogens värde i en 6ådan trakt uppkommer helt och hållet af Bruks-anlåggningen, och att således jemförelsen med Hemman och Skogstrakter i de Landsorter, som äro fördelakiigare belägne, icke är lämpelig och icke eller bevisande.
Detta föranleder mig att fästa Eders Excellences och Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den obillighet, som skulle uppkomma, i fall, såsom en af Statsutskottets Ledamöter uti sitt särskilta votum föreslagit, man nu genast skulle skrida till en Den 29 Majk 63 9 försäljning af Recognitions-skogarne, till högsta anbudet, utan afseende derpå, om de förberedande åtgärder föregått, som kunnat sätta en Bruksägaie i'stånd, att begära skatteköpet.
Dessa förberedande åtgärder bestå i undersökning, om hvad som tor Brukets behof erfordras, och en sådan undersökning har berodt af vederbörande Embetsman Så länge det icke kan bevisas, att Bruksägaren lagt hinder deiemot, eller genom sitt förvållande aflägsnat den; så länge synes mig också Bruksägaren icke böra blifva lidande, för det han icke anmält sig till erhållande af skatteköp, innan han visste hvad han egenteligen skulle få behålla af den mark han hittills odelad nyttjat.
Kungörelsen angående användandet af Recognitions-skogarne af den 4 Februari 1811, utvisar tydligen ordningen, som i dessa afseendcn borde iakttagas, och att undersökningarne samt afskiljandet af hvad, som för Brukens behof skulle bibehållas, icke berodt af Bruksägarens begifvande.
Han bör således icke blifva sin rätt förlustig derföre, att andra göromål uppehållit dessa förrättningars verkställighet.
Då Rikets Ständer vid 1809 års Riksdag erkänt såsom ostridigt, att
Staten likaså litet kan ovilkorligen disponera om de till Bergverken uppLtne Recognitions-skogar, som desse kunna af Bergverken utan förbehåll af Sta• tens ägande rätt begagnas, hafva de derigenom framställt en grundsats, som icke gör det troligt, att Rikets Ständer med den utsatte ptaescriptionstiden haft för afsigt, att beröfva Bruks-i ägare den ikogstillgäng, 60m äldre Författ - 640 Den 29 Maji. ningar dem försäkrat, och på hvilken hela Bruks-anläggcingen beror.
Det gifves flere sätt, utom detta, att draga förde! af Statens ägande-rätt till Recognitions-skogarne } och minst anser jag böra törmodas, att Bruksägare skulle förlora sin talan, i fråga om skatteköp derföre, att vidlyftigheten af desse detailler, och mångfaldigheten af andra göromål hindrat vederbörande Embetsverk, att nog tidigt lägga hand vid alla särskilta undersökningar, som 6kogarnesafvittringoch skattläggning förutsätter.
Med den värde Ledamotens särskilta tanka, att, igenom Utskottets nu afgifne förslag, Staten skulle förlora all afkastning af i,Soo,ooo tunneland, kan jag icke heller instämma.
Räknar man ändtligen för intet, att Staten, i» genom skattläggningen till Hemmantal, får ö. kade årliga inkomster, bestående uti räntepersedlar, och således oberoende af myntvär-' dets förändring.
Den värde Ledamoten har anfort, såsom ett skadligt praejudicat, skatteköpen vid Hellefors - Den 2 9 Maji. fors och Kollerö.
Men har han väl då betänkt, att dessa skatteköp blifvit beviljade efter samma grunder, som för alla andra äga rum, och att utan tvifvel Staten derföre ingått uti, att låta Hemman förvandlas till Skatte emot en lindrig köpeskilling, emedan Staten egentligen afsett den årliga inkomsten, hvilken uppkommer igenom brukarnes använda arbete och kostnaj der, och hvilka man funnit skäligt, att såle-i des belöna med detsamma, som den ökade säj kerheten försäkrade det allmänna om dessa bemödandens fortfarande.
Ett Samhälle kan och bör icke, elter min tanka, beräkna sina fördelar, i förhållande till en ögonblicklig vinst, bestående i en större eller mindre köpeskiU ling för visså lägenheter, utan det bör isynnerhet fästa sin uppmärksamhet vid den styrka, som vinnes för det hela, igenom varaktiga inkomster, som kunna årligen ökas och bereda andra.
Det är efter en sådan beräknings-] grund, sorn man snart nog skall finna, att af4 lägsne belägne
Skogstrakter icke kunna på ett fördelaktigare sätt än genom Bergshandterin-i gen förädlas, och det är, vid en sådan unders sökning, man äfven skall öfvertygas, att denna näringsgren ger stöd åt andra, och äfven åt jordbruket, igenom ökade tillfällen till utby.? ten och afsättning, och att således Staten äfH ven indirecte vinner härigenom ny förmögen-* het och nya inkomster.
Det är således, som uti ett väl inrättadt Samhälle, allt stöd i ett oupphörligt samband och det helas väl säkrast Ridd, o. Ad, Prat. VI.
St, 82.
É42 Den 29 Ma\i. vinnes, igenom den enskilta1 omfankans fort^ satta bemödanden, och den nära föreningen af dess interessen med det allmännas.
Men dertill fordras säkerheten för den enskilte, att i sina på Statens löften grundade företag icke finna sig störd, att icke, sedan möda och kost-, nader blifvit nedlagda, kunna beröfvas fruk-3 ten af dessa uppoffringar.
Den ersättning Friherre Cederström velat bereda Rergshandteringen genom rättigheten, att emot högsta anbudet lösa till sig skogarne, synes mig icke kunna uppfylla ändamålet.
Kan man väl förutsätta, att det är på ett sådant vilkor, som Bruksanläggningarne ägt rum, och vore väl första anläggarens och dess rätts innehafvares skäliga väntan derigenom uppJ fylld?
Kan det väl misskännas, att, igenom Eruks-anläggningarne, skogarne fått ett högre värde, och vore det väl b Iligt, att derföre låta en Bruksägare täfla nied andra om besitta ningen af en Skogstillgäng. som ingen så myc-' ket som han vore i behof utaf, och på hvilket! ingen så mycket som han kunde hafva skäligt anspråk?
Samma system mäste ännu följas, om vi vilje, att i de aflägsne Nordliga trakterne inbyggare skola trifvas, och de dervarande naturskatter efter hand begagnas.
Men huru skall detta stå tillsammans med den method, att, sedan ändamålet på andra orter vunnits, samt kostsamma Den 29 Maji. 643 anläggningar och en talrik befolkning der upp-i kommit, då betaga dessa inrättningar den väSendtiigaste af de tillgångar, på hvilka de voro beräknade, eller åtmindstone att tvinga dem så godt som å nyo inköpa, hvad de förut fått lotte och rättighet att begagna? jag respecte-i rar Friherre Cederströms patriotism, och jag är öfvertygad, att han icke viljande gör en orättvisa i men jag vågar tro, att han vid detta tillfälle misstagit sig, både om föremålet och medlen.
Det förra kan icke bestå i annat, än Statens verkliga fördel, och den vinnes ej på några enskiltas bekostnad.
De senare, ellef den föreslagne försäljningen, uppfyller ej ändamålet, då det Vore, för en ögonblicklig vin. ning, man skulle åsidosätta en längre och varaktig förkofran.
Högloflige StatsUtskottet hat med lofvärd upplysning insett detta, och Dess Betänkande talar så fullkomligt för sig sjelft, att jag icke skulle hafva höjt min röst, om jag icke tiott mia pligt fordra, att något närmar® Utveckla förhållandet, i anledning af det anförde exemplet rörande Hel lefors Verket, och hvarvid möjligtvis en skugga kunnat i annat fall blifva kastad på redlige Embetsman, som laglikmätigt uppfyllt hvad dem ålegat, och på medborgare, som aldrig sökt någon förmon på det Allmännas bekostnad-
Om igenom mitt framställning jag tröttat Eders Excellences Och Högloflige Ridderskapels och Adelns tålamod, måtte man täckas erinra sig, att det icke ät jag, som först väckt frågan, och matte den önskan tillåtas mig, att sådanc förklaringar sällan måtte behof vas, då det blir på full* 644- Den 29 Maji, ständig sak-kännedom man grundar sina omi domen.
Med det begrepp jag gjort mig om en RiksJ dagsmans åligganden och tänkesätt, har jag hvarken velat, kunnat eller bordt förmoda, att den nu vid Riksdagen väckte fråga om Recognitions-skogarne, härrör af annan grund, än en mindre kännedom af de vilkor och omständigheter, under hvilka dessa skogar blif-j vit tiIJL enskilte upplåtne, och det är derföre jag nu tror mig böra upplysa sanna förhållandet dermed.
Då man antager, att det är från Helge Ands Holms Beslutet af år 1282, sorn Kronans rättighet till de i Sverige varande större Skogar och Allmänningar, jemte flere andia dylika saker, sorn då för tiden kunde anses såsom res nullius, egentligen sig härleder, finner man ock deruti anledningen, hvadan alla på desse skogar sedermera anlagde Hemman och lägenheter, blefvo ansedde som Krono, och desse tracter ärnade, att i framtiden gifva Kronan nya inkomster; men detta ändamål kunde icke vinnas, utan i mon odlingen fortgick, och hvad som icke blefodladt, blef deremot till större delen utan all nytta och gagn för Kronan, och Skogarne, som emedlertid begagnades af de kringboende, förstördes i samma mon, som de ansågos icke tillhöra någon.
Detta bestyrkes af de flera klagomål, 60m fin* Den 29 Maji.
645 nas i detta ämne anförde i åtskilliga' handlingar, allt ifrån Konung Gustaf I.s till Carl XI.s tid.
Denne odödlige Konung, som sträckte sin omtanka till alla grenar af den inre Statshus-i håilnirgen, fann äfven denna värd sin upp. märksamhet, och han bedömde, att Skogarne ej allenast agde ett verkligt värde, utan ock att de, rätt använde, skulle betydligt bidraga till Samhällets förkofran.
Han, att det enskilta interesset borde med det allmänna förenas, och att på sådant sätt skulle ej allenast Skogarne bättre vårdas, utan äfven bidraga till industriens och näringarnes tillväxt.
Det var i sådant afseende de dittills onyttjade Skogar blefvo åt enskilte personer upplåtne, emot en viss bestämd afgift, som i alla tider skulle till Kronan erläggas, om ock Skogen blef helt och hållen afbrukad och förstörd.
Detta sednare vilkor var således både ett bevis för innehafvaren, och en säkerhet för honom, i afseende på dess nyttjande rätt, och det var på sådant sätt, som dels gamla Bruksanläggningar utvidgades, dels nya Bruk och Masugnar anlades i ödemarker af så svår beskaffenhet, att kostnaden vid Verkens första anläggning oftast öfversteg första anläggarens krafter, hvilken, i följe deraf, bragt till fattigdom, måste lemna sitt på.- begynta arbete till efterkommande att fullbordasj men emedlertid var anläggningen gjord, och genom sednare ägares ihärdighet blefvo ödemarkerne, förut blott tillhåll för odjur, förvandlade till boningsplatser för meaniskor, hvilka allt mer och mer odlade Den 29 Maji. jorden, och med sitt arbete bidrogo till Statens båtnad, under det att de igenom sina utlagor ökade Kronans inkomster.
Utan någon förändring, förblef allt detta, i samma förhållande ända till 1747, då vid Riksdagen, i följe af väckt fråga om Recognitionsskogarne, dessa förklarades oskiljaktige från Verken och den grundsats antogs, att inkomsterne af Skogen kunde ökas, i förhållande af tidernas be? skaffenhet och de stigande jernprisen.
Rikets vid 1766 års
Riksdag församlade Ständer, kände för att icke hafva gynnat hvarken Bergshandteringen eller Manufacturer, trodde sig dock icke kunna betaga Bruksägare deras rätt, till begagnande af Recognitions-skogarne, utan stadnade vid det beslut, att undersökas skulle, huruvida hvarje Bruk erlade rigtig afgift, i förhållande till den skogsrymd hvart och ett innehade
Denna undersökning verkställdes, och dervid befanns, att om några Bruk innehade mera skog, än som svarade emot afgiften, var det deremot andra, som betalde större Recognitionsafgift, än för skogens rymd bordt erläggas; men det oaktadt, då afgiften för de förra höjdes, åtogo sig desse senare den förra afgiften, emot förbehåll att vara så mycket säkrare om beständig nyttjande rätt till den skog de innehade.
Vid 1800 års Riksdag ansågo Rikets Ständer Recognitions-skogs innehafvare böra betala lika Bevillning med de Bruk som hade egna Hemmansskogar, hvilket vittnar, att desse sko-; Dm 29 Maji.
647 gar då ansågos på säte och vis som egne, e-; huru belastade med dryg serskilt bevillning.
Sluteligen hafva Rikets Ständer vid 1809 års Riksdag, med erkännande af angelägenheten, att Bruken bibeböllos vid de skogar, sorn för deras underhåll och drift voro oumgängelige, vidtagit det rättvisa beslut , att Bruken skulle behålla så mycket af Recognitions-skoj garne, som för deras behof funnes nödigt, att det skulle genom vederbörlig undersökning utrönas, och skogarne till Hemmantal indelas, samt få till skatte köpas, på sätt Kongl, kungörelsen den 4 Februarii 1S11 innehåller.
Utaf hvad jag nu anfört lärer Högloflige Ridderskapet och Adeln inhämta, att det är i stöd af Ständers och Konungens flera gånger gemensamt bekräftade tillåtelse, som Bruksägare fått nyttjande-rätten af Recognitionsskogarne, att det är i stöd af sådana högtidliga löften, sorn de ingått i dryga kostnader till anläggande af Verk, hvilka bidragit att gifva dessa skogar ett ökadt värde, och påskyndat odlingar uti aflägsna trakter, utan Kronans vidare bekostnad eller åtnjutande af någre odlingslån i att desse Bruksanläggningar blifvit sålde, och gått i arf med de rättigheter, som dem i kraft af Konunga-Resolutioner tillkom, och att det således vore ett uppenbart kränkande af medborgares rättigheter, om desse skogar blefvo Bruken fråntagne, eller dess bibehållande med alltför dryga vilkor belastade, hvilket icke lärer kunna öfverensstämma hvarken med 648 Den 29 Maji. närvarande Ständers rättvisa, billighet och omtanka, att bevara och iagttaga medborgares i lagarne förvarade rätt, eller med innehållet af 77 §. i Regerings-Formen, som försäkrar innehafvare af Kronans tillhörigheter, att njuta laglig rätt derå till godo, och redan medgifvit, att odlingar eller odlingsbar mark å Kronoskogarne må i vanlig ordning, efter nuvarande eller framdeles blifvande Författningar, kunna till skatte försäljas.
Det är utan tvifvel i afsigt att öka samhällets tillgångar till Statsutgifternes bestridande, som man yrkat en förändring med recognitions-skogarnes disposition; men om å ena sidan man betänker, huru obetydlig denna tillgång skulle blifva, i jemförelse med Rikets öfrige Skogar, i synnerhet då man icke lär hunna eller vilja kullkasta redan afgjorde och bekräftade skatteköp, eller hindra de Bruksägare, som redan sig anmält till erhållande deraf, att i förut bestämd ordning få dessa afhandlingar afslutade; och å den andra sidan påminner sig, hvad de personer vågat, och huru de gagnat det allmänna, som uti aflägsne ödemarker, på grund af dessa upplåtelser, ingått i sådane kostsamma anläggningar, och raan skall efter en sådan undersökning erkänna, att om i det ena afseende! rättvisan fordrar, att hvad redan är Jofvadt, förblifver oTubbadt, bevisar också Statens verkliga fördel af samma förhåjlande, att dervid är mer* vunnit, än förloradt.
Om man betraktar vidden af de rymder, som ännu inom Sveriges Landamären äro blott skogbeväxte, och der skogen dels är obegagnad, dels har föga eller intet värde, skall man också finna, att, i det hela tagit, är det icke Skogstillgång, sorn i Sverige saknas, men utväg att kunna med förde! den använda, och att hindren i detta afseende äro hufvudsakligen af tvänne slag, det ena: aflägsenheten, sorn förorsakar för dryg transportkostnad, och ofta gör sjelfva transporten omöjlig; det anora eli— matets hårdhet och jordmånens beskaffenhet, som gör, att odlingar föga kunna företagas, och att bostäder i samma mon blifva sällsynte.
Det är icke länge sedan Ridderskapet och Adeln lika med sine MedStänder tillagt en årlig vedergällning åt en värdig Medborgare, hvilken, utan att i detta afseende hafva gjordt så betydliga uppoffringar, icke hade varit 1 behof deraf.
Men då Nationens Representanter således visat sitt deltagande för en person, som genom medbor - 650 Den 2 9 Maji. gerliga företag sökt gagna det Allmänna, må de icke eller glömma, att fästa afseende på deras lättmätiga fordringar, som, i grund af förfäders nedlagde mödor, nu yrka, att blifva orubbade uti besittning af hvad som blifvit försäkradt.
Må det icke glömmas, att dessa löften varit anledningen till dessa trakters odling, och nu varande fördelaktigare belägenhet; må det icke glömmas, att det värde skogen nu derstädes har. är följd af dessa anläggningar; må det ändtligen icke glömmas, att Bergs* handteringens bestånd står i närmaste förening med Jordbrukets, emedan afsättning och arbetsförtjenst derigenom beredes åt Landrmannen, och att säkerheten af medborgares besittningsrätt är det första och oundgängligaste vilkor för Statens förkofran och välmåga.
Det är på sådane grunder allena jag skulle våga yrka och hoppas, att all förändring af redan vidtagne beslut, rörande Recognitions-skogarne, bör upphöra, och frågan derom förfalla.
Men till de allmänna skäl, som tala härföre, bör jag ännu tillägga, att Recognitionsafgiften icke är den enda förmon Kronan dragit af desse skogars öfveriåtande åt Bruksägare.
I en tid då dagligen omtalas den stora och obe - Den 29 Maji, skrifliga nytta Kronan kan och bör draga af Skogarne, torde raan icke, i hopp att vinna större fördelar, böra börja med, att förstöra de anläggningar, som redan visat sin nytta, och hvaraf Kronan i flere år dragit en betydande inkomst, och torde erfarenheten få visa, huruvida inkomsten af de skogar, sora hädanefter disponeras, kan blifva större och säkrare änden, som af Recognitionsskogarne uppbäres.
Utom allt detta ar ock ett kraftigt skäl, SOm jag anser tillräckligt att aflägsna alla försök, att rubba redan gjorde anläggningar, som är helgden af gällande Lagar och Författningar, hvarutaf Medborgares säkerhet och rättigheter bero, hvilka, utan fara för Statens eget bestånd, icke kunna öfverträdas eller efter godtycko förändras.
Sådan är afsigten af vår Statsförfattning , och jag är öfvertygad, att sådan är deras önskan, som här göra mig den äran, att afhöra mitt vördsamma utlåtande.
På sådant salt danas lidanden, som väcka missförstånd, oenighet och partier, hvilka kunna förnya de missöden, hvaraf vårt Fädernesland framställer så manga och varnande exempel.
Måtte vi undvika dessa faror, och vid början af en Regering, hvats bemödanden lofvar oss lyckliga utsigter för framliden, skynda att, utan rubbning af enskiltas lagligen försäkrade rättigheter, hela de sår, hvaraf vårt betryckta Fädernesland hittills lidit, och hvars botande föranledt vår sammankomst, och bör utgöra hufvudsakliga föremålet för våra bemödanden ; och får jag, i grund af hvad jag haft äran framföra, ödmjukast tillstyrka bifall af Stats-Utskottets Betänkande, och i lika ödmjukhet anhålla om Eders Excellences Herr Grefvens och Landt-Marskalkens proposition till bifall derå.
Då Högloflige StatsUtskottet uti dess Betänkande, angående Recognitions-skogarne, ej lemnat något yttrande öfver de väckte motionerne, hvarigenom desse skogars försäljning till skatte skulle kunna verkställas på ett för Staten nyttigare sätt, än det, hvaf till Författningarne gifva anledning, nödgas jag emot nämnde Betänkande göra anmärkningar.
Utskottet synes uti dess Förslag tillerkänna de Bruksägare, som nu begagna Recognitions-:
Den 29 Maji. 653 skogarne, en ostridig ägande rätt till dem, och Staten böra åtnöjas med den lilla sportel den får, för att afsäga sig sin verkliga.
Jag finner ganska väl, dst Utskottets förslag ej för Bruksägarne kunnat vara fördelakfigare, om de än sjelfva författat det; men tillika att Staten, om nämnde förslag af Rikets Högloflige Ständer gillas, derigenom skulle göras stora förluster och uppoffringar, hvilka ej äro billiga, då de ske på hela Nations bekostnad, till fördel för några Bruk, hvars ägare redan, genom öfver hundraårigt nyttjande af Skogarne emot 6a godt som ingen afgift, i långliga tider njutit fördelar, hvilka ej, genom motsvarande bidrag till Staten, gifvit det
Om, för 1 50 till 100 år sedan, skogarne inom Fäderneslandet ansågos af ett så litet värde, att dess Regenter då emot en ringa ränta öfverlät dem med nyttjande rätt till enskilte, och om Statens behof sedan ej kräfde begagnandet af de tillgångar, som den deruti agde, så är förhållandet nu ganska olika; Staten är nu i saknad af tillgångar, en förökad Bevillning är öfver Nationens förmåga, och likväl förutser jag, att i en framtid den måste förhöjas, för det helas bestånd; så framt man fortfar, att för enskilte personers fördelar uppoffra Statens.
Då Nationen har rätt att fordra, det den så länge saknade inkomsten, af en betydlig del af dess tillhörigheter, ändtligen till det belopp, som svarar emot deras värde, till Stats - 654 Ben 29 Maji. cassan inflyter, och då Kongl. Förordningen af den 4 Februari 181 f ej svarar emot detta än* dama!, hade jag trott, det StatsUtskottet skulle finna anledning begagna det förslag jag uti mitt Memorial af den 24 Januari inför Högloflig© Ridderskapet och Adeln haft äran an. föra
Det exempel jag deruti framställt å en till Skatte försåld Recognitionsskog, lemnade ej ett för Staten fördelaktigt resultat, och jag är fullt öfvertygad, att, om StatsUtskottets förslag vinner bifall, komma de 1,800,000 tunneland Recognitions-skogar, som inom Riket finnas, att till större delen Skatte köpas efter 1 skilling tunnelandet, så vida Savolaxska skattiäggnings-methoden än vidare skall följas, samt att jord kommer att tilldelas ett mantal, hvilken vöre tillräcklig för trenne.
Denna min öfvertygelse har vunnit så mycket mera visshet, sorn den uti StatsUtskottets Betänkande omnämnde Kollerö Recogniiior.s
Allmänning blifvit försåld för 34 R;dr 10 sk. 9 r:st., och af dess ägorymd bestående af 958 tunneland Skog, 196 tunneland Måssar och 42 tunneland Berg, eller tillsammans 1,196 tunneland endast ett halft Mantal tillkommit!
Af öfverlöpa marker lärer ej heller vara något att förvänta, ty ofelbart är, att ingen Bruksägare* som vill behålla hela den till dess Bruk anslagne Recognitionsskogen, vid den undersökning, som efter Författningarne bör ske öfver behofvet, har för mycket, ty oftast bedömes det efter den framlagde Chartan, då Bruksäga. ren sjelf uppgifver markers beskaffenhet, och tiden inom hvilken skogen återväxer, hvilken Den 29 Maji.
655 säkert upptages, der rymderne äro stora, till 100 år, om ej en kortare tid skulle vara tillräcklig, för att behålla alltsammans.
Statsutskottet föreslår ett förlängande af den rättighet, sorn Kongl Förordningen af den 4 Febr. 1811 lemnat Bruksägare, att Skatte lösa Recognitionsskogar.
Vore Statens fördel dermed förenad, vore det rätt; men då jag af det anförda tror mig bevist motsatsen, får jag ordagrannt uppläsa 7:de Mom. af nämnde Kongl. Förordning, hvilket lyder, som föijer: ”Att rättighet för Bruksägaren till Skatteköps erhållande må till en början vara inskränkt till sex år, med förbehåll för Riksens Ständer, att vid nästa Riksmöte, i anseende till de Bruksägare, som ej ingått Skatteköp, med Recognitionsskogarne vidtaga sådane Författningar de nyttiga pröfva.”
KammaiCollegium den 4 Februari 1817 redan utfärdat Skattebref, vidtaga åtgärder Rikets Ständer för det Allmänna nyttigast synes.
Jag får vördsamt föreslå, det alla Recoguitions-skogar endast genom allmänt utlyst Auction på det sätt, som Högloflige StatsUtskottet uti dess Betänkande om Kronoskogarne föreslagit, må skatteköpas.
Jag hemställer lik; väl, om ej följande ändringar böra göras: 1) Att räntan för hvarje tunneland Recognilionsskog i Dahlarne, samt de Provinser, som ligga norr om Gestrikland, kunde nedsättas till 4 656
Den 29 Maji. sk. tunnelatsdet; men att deremot, uti alla Rikets öfrige delar, räntan, under hvilken ej ett tunneland skog får bortgå, blifver utsatt till 6 sk.; 2) att endast räntan efter medium af 10 års markegång förvandlas i Spannemål, men köpeskillingen erlägges med penningar till bej loppet af 6 års oförvandlade ränta; 3) att alla å Reconnitionsskogarna gjorde uppodlingar af Åker och Äng särskilt skattläggas, efter den orts method, der de äro belägne, då skattelöseskillingen för dessa bör ske med 6 års sammanslagen Markegångstaxa, och ej som hitintills skett efter jordeboks värdiej 4) alla ännu ouppmätte