Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Serskildta Utsk. har i detta Mern. såsom motsatser i en och samma voter:s-propos. upslällt 2:ne frågor, hvilka likväl äro af hvarandra alldeles oberoende, nemi.
BondeSus beslut, ang:de en bevillms-afgift för rättigheten att försälja bränvin, och de 3 öfriga Ståndens beslut, i fråga om en för samma rättighets utöfvande ifrågasatt kommunal-afgift.
Det är oss alla bekant att nu gällande stadganden, ang:de beskattning å bränvins försäljning, som blifvit af BondeSt. antagne att jemväl hädanefter fortfarande gälla, innehålla 2:ne bestämmelser i afseende å denna beskattning, nemi. bevillning efter 2:dra artikeln och bevillning under namn af minuteringsafgift.
Hvad den första af dessa bevillningsafgifter beträffar, är den af alla Stånden antagen att fortfara och någon ytterligare fråga derom kan således icke vara för handen.
Hvad åter den andra afgiften vidkommer, har BondeSt. beslutat, att densamma fortfarande skall utgöras, hvaremot de 3 öfriga Stånden funnit sådant icke vidare böra ega rum.
När nu 71:sla §:n R.
F. stadgar, att, så framt icke alla 4 Ståndeu äro ense i nål gon bevilln:s-fråga, skall derom i Förstärkt SlatsUtsk. röstas, så är det BondeSus ovilkorliga rättighet att få sin mening, ang:de minulerings-afgiftens fortfarande, dragen till Förstärkta StatsUtsk:s afgörande, och således hade Serskildta LItsk. bordt upstålla en serskild voler:sprop. om denna fråga, innehållande, i ja-propos., Utsk:s af de 3:ne Stånden gillade förslag, att en sådan afgift icke skall ega rum, samt, i contrapropos. , BondeSt:s beslut, att denna afgift skall fortfarande utgå.
Det är då gifvet, alt om nej-propos. vid omröstningen segrade, minuterings-afgiften, som är en afgift af bevillningsnatur, komme att fortfara vid sidan af den utaf 3 Stånd beslutade kommunal-afgiften.
Deremot går det alldeles icke an att ställa en bevillnings-afgift i motsats lill en kommunal-afgift, ty derigenom skulle kunna hända, alt om BondeSt:s mening vid omröstningen blefve den segrande, en af 4' 52 Den 28 Ok lober f. m. 3:ne Stånd redan antagen komraunal-afgift icke skulle komma att ega rum.
Nu säger likväl Riksd.Ordmns 75:te §, alt i alla frågor, hvarom icke är serskildt stadgadt, gälle, jemte Konungens samtycke, 3 Stånds beslut, och då ingentings serskildt finnes i afseende, å kommunal-afgifter i Grundlagen stadgadt, måste det allmänna stadgandet i nyssnämnde § derå tillämpas.
Följaktligen oell då 3:ne
Stånd redan beslutat, att en kommunal-afgift skall utgöras af dem, som erhålla rättighet alt utminutera och ulskänka bränvin, kan om denna sak icke .vidare tvistas, utan numera är det blott fråga om det belopp, hvarmed denna kommunal-afgift skall utgå, i hvilket hänseende BorgareSt. stannat i olika beslut med R. o. Ad. och PresleSt.
Att sistberörde afgift verkligen är af kommunal- och icke af bevillnings-natur, är redan erkändt, bland annat, derigenom att de Stånd, som beslutat, att denna afgift skall utgöras, jemväl på samma gång, uppå förslag af Serskildta Ulsk., förordnat, att de medel, sorn på sådant sätt inflyta, skola användas lill fyllande af kommunala behof.
Hade deremot afgiften varit af bevillnings-natur, så hade medlen varit Statsverkets tillhörighet, och icke fått disponeras pä förslag af Serskildta Utsk. ensamt, ty detta lltsk. har väl fått sig upcfraget att framlägga förslag i afseende å vilkoren för bränvins tillverkning och försäljning, men alldeles icke att yttra sig öfver det sätt, hvaruppå den lill Statsverket ingående skatt af dessa näringar bör användas.
Dertill ei fordras ^vedersägligen StatsUtsk:s medverkan och man kan icke såsom prejudikat anföra, att vid ett föregående tillfälle beslutats, det den s. k. personliga skyddsafgiflen skulle * till dess halfva belopp användas i och för folkundervisningen, ty detta beslut fattades icke på förslag af BevillnrsUtsk. ensamt, ulan på förslag af sammansatt Stats- och BevillnrsUtsk. och således iakttogs ganska riktigt regeln alt SlatsUtsk. skall höras så snart fråga om disposition af Statsmedel ifrågakommer.
Då nu R. o. Ad., likasom 2:ne andra Stånd, uppå Serskildta Utskrs hemställan, fattat beslut i afseende å användandet af den föreslagna afgiften å utskänkning och utminulering af bränvin, så hafva dessa 3
Stånd ansett denna afgift såsom en kommunal-afgift.
Det hade således ålegat Serskildta Ulsk., icke att framkomma med förslag till en voterrspropos.
, af hvars antagande och derpå skeende votering följden kunde blifva, att de 3:ne Ståndens beslut om kommunal-afgiftens utgörande till all kraft och verkan uphäfdes, — utan att, då de 3:ne Stånden icke blifvit ense om afgiftens belopp, afgifva votepspropos. i detta hänseende.
Beloppet af kommunal-afgiflen och den beviltningsafgift, hvarom RiksSlm ännu icke öfvereuskommit, äro således af hvarannan helt och hållet oberoende frågor, och böra följaktligen genom serskilda omröstningar afgöras och icke i en enda' propos. sammanföras.
Serskildta Utsk. har äfven i en enda propos. sammanfört frågorna om beloppet af den kommunal-afgift, som skall åläggas bränvinsutskänkningen, samt beloppet af samma afgift för bränvinsminuteringen.
Dessa frågor äro likväl uppenbarligen af hvarandra oberoende, och det bör således vara de i Förstärkta Utsk. omröstande
Den 28 Oktober f. m. 53 Oppe! att, oberoende af skatten å utskänkningen, bestämma skatten 'å uiminuleringen, oell tvertom.
Om båda frågorna i en propos. sammanblandas, så kan det ju hända, att den, som, i afseende å utskänkningen, anset R. o. Ad:s beslut vara det rälta, men, beträffande utminuteringen, är af BorgareSt:s mening eller tvertom, nödgas votera emot sin öfvertygelse i ettdera hänseendet.
Dessa frågors sammanförande i en enda voterts-propos. är uppenbart oriktigt, likasom det skulle vara alldeles oriktigt af t. ex. BevillntsUtsk. att, för utrönande af R.
St:rs beslut i afseende å tulltaxan, uptaga i ja1 propos. R. o.
Adis beslut ang:de tullsatserna å alla i taxan förekommande artiklar, ang:de hvilka votering i förstärkt
Disk. skall företagas, samt i nej-propos. något annat
Stånds beslut med samma omfattning, hvilket, mig veterligen, aldrig skett och icke heller torde komma alt ske.
På grund af hvad jag nu haft ärau andraga, anhåller jag, alt della Mern. måtte till Serskildta Ulsk. återremitteras, och hemlar ett ytterligare stöd för denna min anhållan af del förhållande, alt då denna fråga förl. gårdag var föremål för öfvei läggning inom Talmans-konklaven, dess samtlige medlemmar voro af den mening, jag nu haft äran framställa, hvilken jemväl redan blifvit af Borgare- och BondeSl :n gillad, it hy att dessa Stånd, såsom jag har mig bekant, under gårdagens plena återremitterat Mern.
PresteSt., som ej i går hade sammankomst, har ännu icke afgjort frågan, roen all anledn. är för handen att detta Stånd jemväl gillar den åsigt, Talmans-konklavens ledamöter enhälligt uttalat.
Jag förnyar min vördsamma anhållan om Hr Gr:ns o.
Landlrms propos. på ålerremiss.
Gyldenstolpe, Ant. Gahr.:
Då saken lärer vara af gjord i Talmans-konklaven, hvilket jag icke kände, så torde det icke tjena lill något att i frågan yttra en motsatt åsigt, men jag anser mig likväl böra protestera emot den mening, som Gr.
Lagerbjelke i första delen af sitt anförande uttryckt, nemi. att den beslutade skatten å utskänkning och utminutering af bränvin skulle vara en kommunal-afgift.
Jag känner icke att vår Grundlag talar om kommunal-afgifter på annat sätt än den talar om alla andra afgifter, som R.
St. sig åtaga, och således är skatten å bränvinsförsäljoing af samma natur sorn bevillningar i allmänhet.
Jag tror således att Serskildta Utsk. i detta fall riktigt och grundlagsenlig! upställt voter:s-propos:n. Gr. Lagerbjelke säger visserligen att, i fråga om afgiftens användande, Serskildta Utsk., ifall det ansett afgiften vara af bevillningsnälur, bordt sammanträda med SlatsUtsk., men då Serskildta Ulsk. icke gjort delta och Utskis förfarande blifvit gilladt af 3 Stånd, enär de, på Utsk:s framställning, fattat beslut i afseende å skattens användande, så torde lagligheten af Utsk:s förfarande ej vidare kunna ifrågakomma.
Den ifrågavarule afgiften kan, enl. mitt förmenande, icke betraktas annorlunda än såsom t. ex. kurhusafgiften, hvilken, i afseende å dess användande, har samma beskaffenhet som bränvinsför - 54 Den 28 Oktober f. m säljnings-afgiften ; men jag har aldrig höll ens ifrågasättas, ali icke frågan om kurhusafgiflen skulle behandlas på samma sätl som alla andra bevilluingsfrågor.
Jag gillar således, alt
Disk framställt BondeSl:s beslut såsom nej-propos. emot de öfriga Ståndens, men hvad deremot särskiljandet af frågorna om utskänknings- och utminuterings-afgifterne angår, förenar jag mig om den tanke, Gr.
Lager-bjelke uttryckt, och motsätter mig således icke återremissen, för så vidt den afser att bereda rättelse i hvad Utskis Mern. derom innehåller.
Frill Raab, Adam Christian:
Gyldenstolpe finner jag, att då Talmans-konklavens ledamöter varit af en annan mening än Serskildta Utsk. och denna mening redan blifvit biträdd af 2:ne Stånd, det torde vara fruktlöst att söka motsätta sig den åsigt, som sålunda gjort sig gällande.
Jag skall derföre icke heller bestrida den äskade återremissen, men det torde likväl tillåtas mig att 'framlägga de skäl, på hvilka Utsk. grundal sitt åtgörande.
Såsom motsatser i den föreslagna voter:s-propos:n har Serskildta Utsk. lipstadt, å ena sidan, den afgift, som skall utgå efter kannetalet, och å den andra, den afgift, som skall debiteras af Taxeringskommittéerna.
Den förra afgiften är beslutad af 3:ne Stånd, den sednare af BondeSt.
Nu ogillar Gr.
Lagerbjelke denna upställning af voter:s-propos:n och säger, att nämnde afgifter icke kunna ställas emot hvarandra, emedan den ena är en afgift till Slaten och'den andra en afgift till kommunen.
Frågans lösning beror således derutaf, huruvida kannetals-afgiften bör betraktas såsom en kommunalafgift eller icke.
Går man då lill 60:de §:n R.
F. för alt efterse, hvilka afgifter deri uptagas såsom bevillnings- eller Slats-ofgifler, så finner man, att ”till dessa sednare (eller Bevillningar) räknas Tull- och Accismedlen, Postmedlen, Charlae-Sigillatae-afgiflen, husbthofs-brännerimedlen, samt hvad R.
St. dessutom serskildt hvarje Riksdag såsom bevillning sig åtaga” eller den s. k.
Allmänna Bevillnm.
Jag skulle tro, att den afgift, som här är i fråga, kan, såsom drabbande konsumenterna, närmast hänföras lill Accis-medlen, meu vill man icke detta, så måste man likväl erkänna, att afgiften är en bevillning å bränvinsförsäljningen, hvarföre den skulle komma alt hänföras til! kathegorien af de medel, hvars anskaffande R.
St. vid hvarje Riksdag serskildt sig åtaga.
Men kan afgiften icke hänföras lill någon af de i 60:de §:n R.
F. upräknade bevillningar, så vill man måhända draga densamma under någon af de afgifter, hvilka äro uptagna i 3:dje §:n Ansvarighels-lagen och dem K.
M. eger att utan R.
St:rs samtycke pålägga.
Denna § stadgar
Embelels förlust för den StatsRåds-Ledamot, som, bland annat, tillstyrker Konungen att vidtaga något steg ”lill förhöjande af den bevillning, R.
St. sig åtagit, eller af sådana artiklar, hvilka i 60:de §:n R.
F. till bevillning räknas; dock härunder icke begripna sudane, i denna 60:de § ej omnämnde afgifter, hvilkas föremal äro inrättningar till enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom bak-, bro-, färg- och andra afgifter af dylik beskaffenhet.”
Till sådana afgifter lärer icke bränvinsförsäljnirigs-afgiflen kunDa räknas, och Den 28 Oktober f. m. 55 skulle man vilja göra det, så skulle detsamma kunna medföra gauska belänkliga följder.
Jag ber att få framställa ett exempel härå
Vi önska alla, att landet skall förses med jernvägar.
Dertill erfordras mycket penningar och om vi tänka oss, att de skulle anskaffas sålunda, all antingen endast 3:ne Stånd eller ock K. M. i ekonomisk lagstiftningsväg allena bestämde, att en viss skall skulle åläggas antingen hemmanen eller innebyggarne i en viss provins, lill bestridande af utgifterna för jernvägars anläggande inom densamma; så inse vi genast, att ett sådant förfarande är lika orimligt som grundlagsvidrigt.
Vi böra ej förgäta, att det här icke är fråga om någon obetydlig summa, ty, om kontrollen riktigt handhafves, kommer densamma kanske ali upgå lill en millin R;dr.
Jag kan icke fatta att en sådan afgift kan hänföras till något annat slag af afgifter än Bevillning, och tror att ett prejudikat i motsatt syftning skulle för framtiden blifva ganska vådligt.
Då ■ frågor äro af tvistig beskaffenhet, pläga praejudifcater ofta åberopas.
Lagerbjelke har åberopat ett i afseende å fattigvårds, afgiftens bestämmande.
Jag å min sida ber alt få åberopa ett annat, beträffande kurhus-afgiften.
Denna afgift utgår länsvis och användes endast för länets behof, alldeles såsom del är föreslaget i afseende ä ifrågavande afgift.
Vid 1840 års Riksdag upgjorde Revilln-sUlsk. ensamt förslag lill kurhusafgiflens utgörande och användande. 3:ne Stånd gillade, men del 4:de ogillade förslaget, hvarefter frågan hänskjöts till afgörande i Förstärkt SlatsUtsk.
Fä samma sätt behandlades frågan om kurhus-afgiften vid 1844 års Riksdag.
Vill man stödja sig på praejudikater, torde de af mig nu anförda vara fastare stödjepunkter än del Gr.
Lagerbjelke åberopat.
Vidare har bemälde Gr. påstått, att afgiften icke skulle vara af bevillnings-natur, derföre att RiksSt:n, uppå Serskildta Utsk:s framställning och utan StalsUtsk:s hörande, redan fattat beslut om de deraf inflytande medlens användande.
St. vid frågans afgörande icke behöfva laga i betraktande, att den ej blifvit af Stalsötsk. handlagd, följer tydligt och klart af Grundlagens ord i slutet af 2:dra mom:tet, 34:de §:n Riksd.-Ordmn, hvilka lyda som följer: ”Och bestämme sjelfva ämnets beskaffenhet efter Grundiagen, men icke den hvarje serskildt Ulsk. i allmänhet updragna befattning, huruledes eli mål, i enlighet med R.
Sius deröfver tillhöriga beslutande rätt, bör afgöras.”
Dessa ordalag lägga ju ett oöfverstigligt hinder i vägen för godkännandet af den utaf Gr.
Lagerbjelke dragne konklusion, ali ifrågavaride afgift måste anses såsom en kommnal-afgift, derföre att frågan om dess användande ej blifvit af Stalsötsk. behandlad.
Lagerbjelke yrkat, alt Serskildta Utsk., till följd af Merms återremitterande, borde upställa serskilda voter:spropos:r i afseende å utskänknings- och utminnterings-afgiflerne.
Jag skall ingalunda motsätta mig sådant, men att Utsk. hittills icke så förfarit, har goda skäl för sig, ty de Stånd, som beslutat öfver kannetalsafgiften, hafva aila satt utskänknings-afgiften i ett visst afmätt förhållande lill utminuterings-afgiften, hvaraf Utsk., åtminstone enl. mitt förmenande, hämtade skälig anledn. till den förmodan, alt 56
Den 28 0 kl o ber f. m nian ej ville förändra denna proportion, och LItsk. ansåg sig således icke orätt förfara genom att icke besvära roed flera voteringar än nödigt var, helst man genom voier:s-propos:nas särskiljaode riskerade att möjligtvis få en proportion emellan ifrågavarrde båda afgifter, dermed ingen blefve belåten.
Härförutan hade Disk. att stödja sig vid hvad Utsk. föreslagit och R.
St. godkänt i afseende å bränvinstiilverkningslagen, för hvars slutliga afgörande Utsk. sammanfört flera §§ i en och samma voler:s-propos.
Jag har nu i korthet sökt redogöra för de skäl, som ligga till grund för Utskis förfarande, och ehuru jag icke kan neka, att det förefaller mig högst vådligt att stadga ett sådant prejudikat, som innefattas i den mening, Gr.
Lagerbjelke söker genomdrifva, tröstar jag mig likväl dermed, att ett praejudikat ej får, i strid mot Grundlagens uttryckliga bud, i framtiden tjena till efterföljd, och skall således, ehuru med protest, ställa mig till efterrättelse det förfarande i afseende å bränvinsförsäljnings-skattens bestämmande, som Ständerna lyckas önska.
Den siste värde talaren har upläst bör jan af 60:de §:n R. F., men han hade äfven bordt upläsa den 59:de §:n, lill hvilken den förstnämnde §:n refererar sig. 59:de §:n lyder som följer: ”Efter Rikets och Statsverkets till stånd och behof läte Konungen till Utsk:s öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster och hvilka behof genom bevillningar böra fyllas.” 60:de §:n åter innehåller ”Till dessa sednare — — monepolier fastställa.”
Jemför man dessa håda §§, finner man, alt Grundlagen med bevillningar afser endast sådana afgifter, hvilka R.
St. vid hvarje Riksdag sig åtaga i och för Slatsbehofvens fyllande.
Nu är den af Serskildta Utsk. föreslagna afgift å bränvins utskänkning och utminulering icke afsedd alt användas till slatsbehofvens fyllande, och den behandling, som frågan erhållit, är eli ytterligare bevis på riktigheten af min åsigt, ty Utsk:s förslag, ang:de användandet af de genom afgiflens utgående erhållna medel, har af R. o. Ad. blifvit, utan föregående återretniss, med förändring anlagen, hvilket varit stridande mot Grundlagen, såvida afgiften vore af bevillningsnatur, samt de genom densamma inflytande medel således varit statsmedel.
Raab visserligen invändt, att ehuru StatsUtsk. icke i frågan blifvit hördl, så får man likväl icke deri se ett bestämt bevis, alt man icke ansett sig använda, genom bevillning influlne, statsmedel i och med detsamma man använder afgiften å bränvinsför säljning, enär ett af Frih:n upläst grundlagsstadgande uttryckligen säger, att en fråga skall bedömas efter dess egen natur, och icke efter den allmänna beskaffenheten af de ärenden, hvilka det Utsk., som beredt frågan, handlägger.
Det är likväl gifvet, att om Ständerna ansett sig disponera en stats-inkomst, då de disponerade de af bränvinsförsäljningen inflytande medlen, så skulle de vid denna disposition hafva tillvägagått pä samma sätt som då de disponera andra statsmedel.
Om man äfven afser derifrån, att det icke varit StatsUtsk., ulan det Serskildta Utsk., som föreslagit sältet för dessa Den 28 Oktober f, m. 57 medels användande, så liar frågan icke heller i öfrigt erhållit den behandling, som för dispositionen af Statsmedel finnes föreskrifven, ty Grundlagen stadgar uttryckligen, all om betänkligheter inom något RiksSlånd sig yppa emot antagandet af hvad StatsUtsk. föreslagit i afseende å Statens reglerande m. m., så får frågan icke omedelbart i Ståndet afgöras, utan skall den återremitteras lill Utsk., som förnyadt Utlåt, afgifver.
Följaktligen och om äfven Serskildta Utsk. varit berättigadt att föreslå användandet af Statsmedel, så hade likväl Utsk:s derom afgifne Betänk., då det första gången här förevar, bordt behandlas på samma sätt, som ett StatsUlsk:s Betänk., och således skulle R. o. Ad. ej hafva egt rättighet att detsamma med förändring antaga, hvilket likväl skedde, hvarigenom R. o. Ad. ock faktiskt ådagalagt, alt Ståndet ansåg sig disponera, icke Statsmedel, utan andra medel.
Raab säger, att om ifrågavar:de medel icke äro bevillmsmedel, så skulle de böra refereras under de medel, som omtalas i 3:dje §:n Ansvarighels-lagen.
Jag är af en fullkomligt motsatt tanke.
Derföre att Grundlagen i 59:de och 60:de §§:ne R.
F. innehåller stadgande om sådana bevillningsmedel, hvilka afses för Statsbehofvens fyllande, så har Grundlagen dermed icke sagt, att ju icke andra medel linnas, hvaröfver R.
St., till följd af deras lagstiftande- och beskattningsrätt, ega att besluta.
Nu säges det i 75:te §:n Riksd.-Ordn:n alt i alla ärenden, hvarom ieke serskildt stadgadt är, gälle 3 Stånds mening jemte Konungens samtycke.
Häraf följer uppenbarligen, att då intet serskildt finnes i afseende å kommunal-afgifters åläggande föreskrifvet, och då R.
St., på grund af deras allmänna lagstiftnings- och beskattningsrätt, onekligen ega alt besluta, att vissa kommunal-afgifter skola utgöras för att användas lill vissa kommunal-ändamål, så skall Riksd.-Ordn:s 75:le §:s stadgande derom, all 3 Stånds beslut jemte Konungens samtycke eger gällande kraft, i dylika frågor tillämpas.
Så väl R. o. Ad. sora ock 2:ne andra RiksSlånd hafva sålunda, genom den behandling de hittills gifvit denna fråga, varit af samma tanke, som den, hvilken jag nu haft äran framställa, och ansett ifrågavartde medel vara, icke Statsmedel, utan kommunal-medel.
Vid sådant förhållande bör man väl vara konseqvent och icke vid voter:s-propos:s upslållande så förfara, att den afgift, som genom 3:ne
Stånds beslut ansetts vara en kommunal-afgift, genom omröstningens möjliga utgång kan förvandlas lill en afgift till Statsverket.
Hvad den af mig äskade fördelningen af volens-propos. beträffar, så är det oneklig), alt utminulerings-rörelsen är en helt annan näring än ulskänknings-rörelsen.
Det är då orätt alt tvinga den, som gillar ett Stånds beslut i afseende å den ena rörelsen, men ett annat Stånds mening i afseende å den andra, att rösta för ettdera Ståndets beslut i afseende å båda rörelserna, hvarigenom naturligtvis hans öfvertygelse, i afseende å endera rörelsens beskattning, måste upoffras.
Till undvikande häraf är det alldeles nödvändigt, att man vid voler:s-propos:ns upslållande skiljer utskänknings - 58 Den 28 Oktober f. m. frågan från utminuterings-frågan, så att man deröfver måtte få serskildt rösta.
Då Serskildta Ulsk:s Betänk. 20 här förevar, anmärkte jag det fel i ärendets formella behandling, hvilket nu så hastigt bestraffat sig sjelft.
Jag har således, för min del, intet alt i delta hänseende försvara.
Men jag finnér Utsk. här blifva något för strängt hedömdt, emedan det, efter min lanke, haft sina goda skäl att, i hänseende till voler:s-propos:na, förfara på sätt som skeft, ehuru ett annat sätt att behandla de föreg:de frågorna varit, enl, min öfvertygelse, riktigare.
Då man nu imedlertid är på vägen, att skapa ett prejudikat, som framdeles kan medföra ganska betänkliga följder, så torde det vara nödigt alt i möjligaste målto belysa saken, på del att vi målfe, ej mindre än MedSttn, gå tillväga med sådan försigtighet, att man med tiden icke faller i samma grop.'
Enl. vår statsförfattn. finnas egentligen icke flera än 3:oe slag af allmänna afgifter.
Det J:sta utgöres af grundskatter, till hvilkas åläggande, uphäfvande eller förminskning 3 Stånds beslut samt Konungens samtycke erfordras.
Det 2:dra slaget består af bevillningar, hvaröfver R.
St. allena besluta, och det 3:dje af komraunal-afgifter, hvilkas åtagande och användning i allmänhet höra till kommunerna sjelfva och med hvilka R.
St. icke hafva något att skaffa.
St. behandlat frågor om sådana afgifter, så har det skett på samma sätt som vid bevillms-frågors behandling.
Det år utan tvifvel derföre, som Serskildta Utsk. lillvägagått på det af Gr.
Lagerbjelke nu så skarpt klandrade sättet.
Men sådant har t. ex. förhållandet varit med kurhus-afgiften.
Hon utgår från vissa menigheter och kommer dem till godo; men ålägges af R.
Likaledes har man förfarit med frågan, att lill Folkskolorna anslå halfva skyddsafgiften.
Hon utgöres af vissa menigheter och återgår till dem, men hon behandlades vid 1847—48 årens Riksdag såsom en be villn:s-fråga.
° Återgår man till ifragavande saks behandling, så finner man följande förhållanden.
I sitt första Betänk., angule allmänna bevilln:n, föreslog Bevilln:s-Utsk., alt krögare och åtskilliga andra med dem likartade näringsidkare, skulle, oberäknad bevilln. för bränvins minutering, erlägga i Stockholm och Götheborg minst 15 och i de öfriga städerna minst 10 R:dr b:ko.
I detta förslag togs således bevilln. för bränvins minutering i beräkning.
När Serskildta Utsk. behandlade bränvinstillverkningen, sattes ifråga, att en del af skatten derå skulle anslås till kommunernas behof.
Under öfverläggningarne derom, yrkades inom Utsk., att det skulle sammanträda med StatsUtsk. för att öfverenskomma om förslag lill dessa medels användande.
Delta mötte motstånd, och vid närmare besinnande, ansåg man hela afgiflen ji bränvinstillverkningen böra gå till Staten, hvarföre sammanträde med StatsUtsk. blef öfverflödigt.
När frågan om bränvinsförsäljningens beskattning sedermera i Serskildta Utsk. förekom, så fattades det beslut, som är intaget i 17:de §:n af förfallms-förslaget i Betänk.
J\g 13, eller att afgiflen vid Den 28 Oktober f. m. 59 minuthandel skulle utgå med 8 sk. och vid utskänkning med 16 sk. för hvarje kanna bränvin.
1 den påföljande 23:dje §:u stadgades uttryckligen, att ”utaf de afgifter,-som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, vare sig i stad ellet å landet, gånge till Kronan TVdel, i st. f. dels den serskilda afgift, som för bränvins minutering hil lils påbuden varit, dels ock den bevilln., som enl.