Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag för min del har alltid, såvidt på mig ankommit, motarbetat dylika försök.
Hvad nu förevande sak beträffar, så är det ett factum, att Hjelmare kanal bolag fått sig efterskänkt en Statens fordran å 730,000 R:dr, emot villkor att bilda en viss fond för kanalens underhåll och att årligen å de medel, denna fond afkastade, anskaffa 5 proc:s ränta, genom hvars ständiga läggande till kapitalet tillgångar skulle åstadkommas för bestridande af de reparationer, som kanalen i framtiden kunde tarfva.
Man har, för beredande af motionernas framgång, fästat sig vid det i läne-reglementet begagnade uttrycket, att räntefoten tills vidare skulle vara 5 proc.
Stadgandet lyder visserligen sålunda, men månne icke detta ordalag likaväl kan betyda räntans förhöjning som dess nedsättande?
Att Statens säkerhet ovillkorligen skulle förminskas, derest Ständerna nu medgåfve en rubbning af de en gäng fastställda villkoren, derom tror jag icke något tvifvelsmål böra kunna upstå, ty man torde till en höl jan erinra sig, alt Hjelmare kanal redan en gång blifvit ombygd och att man således har att i framtiden förutse behofvet af ytterligare betydliga reparationer af nämnde kanal-verk, helst vid det kända förhållande, att andra kanalbyggnaders underhållande kostat Statsverket betydliga summor, såsom Strömsholms kanal och Trollhättan, af hvilka den förre medtagit nära 1 mill. och den sednare emellan 700,000 och 800,000 R:dr, allt b:ko.
Det är således af stor vigt, att ifrågavar:de reparations-fond icke blifver genom några afvikelser från den ursprungliga planen förminskad.
Man har påstått, att den minskning af fonden, som skulle blifva en följd af räntans nedsättande, blefve en obetydlighet.
Låtom oss tillse, huru det härmed sig förhåller.
Man har påstått att genom räntans nedsättning från 5 proc. till 4.J skulle för den nu löpande serien af 5 år upkomma en minskning af blott 600 R:dr.
Denna summa skulle likväl medelst ränta på ränta efter 11 år fördubblas, efter 22 års förlopp fyra-dubblas, efter 33 år åtta-dubblas, o. s. v.
För hvarje ny serie af 5 år upkomme åter en dylik för hvarje serie betydligare kapital-förlust, å hvilken äfven ränta på ränta bör beräknas.
Häraf torde man tydligen inse, att den föreslagna räntenedsättningen skulle i ganska betydlig män minska reparationsfondens belopp inom en icke alltför långt aflägsen framtid.
Man har här yttrat, att det möter stora svårigheter för kanaldirektm att anskaffa fullt säkra lånehandlingar, som bära 5 proc:s ränta.
Jäg har inom Utsk. varit af den åsigt, att derest afseende skulle hafvas å motionärernas framställning, och direkt:n således erhålla tillstånd att till Riksg:s-Kont. inlemna låne-handlingar med 4,} proc:s ränta, borde detta medgifvande åtföljas af direktms förbindelse att af bolagets årliga tillgångar anskaffa det belopp, som utgjorde skillnaden emellan den förut bestämda och den nedsatta räntan.
Skulle R. o. Ad. emot förmodan bevilja återremiss af Utlåt., önskade jag, att den förändring af bestämmel - 86 Den 4 Mars. serna för kanal-fondens förräntande, sorn derutaf möjligen blefve en följd, icke matte sträcka sig längre än jag nu haft äran framställa, på det att Staten måtte vara förvissad om, att reparationsfonden fortfarande skulle årligen med 5 proc. tillväxa.
Jag anhåller om Hr Gr. o
Landtnäs propos. å bifall till Utlåt.
Propos:n till bifall å StatsUtsk:s förevande Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, blandade med'Nej, hvarpå, Hr Gr. o.
Landtm, förklarade det lian trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Ludvig, anförde skriftligen:
Mot R. o. Ad:s beslut, att å min motion vägra remiss, anser jag mig skyldig att reservera mig, enär denna vägran står uti strid, enl. min tanke med 41 §:n Riddarh.-Ordn. hvilken säger:
Väckes fråga in Pleno om ändring uti denna Riddarh.- Ordn. bör en sådan alltid remitteras till Riddarh.-Utsk., synnerligast då denna § jemnföres med Sfi §:n Riksd.Ordn. hvilken stadgar, att fråga efter motionstidens slut må väckas: ”derest sådan af redan fattadt beslut - - - omedelbarligen föranledes”.
Att sådant beslut blifvit fattadt kan icke hafva fallit någon utur minnet, och att den af mig väckta motion icke före detta besluts fattande kunnat framläggas, torde äfven vara klart för hvar och en sorn icke eger Hr Flachs divinations-förmåga, eller, om han egt den, icke ansett skickligt att a priori uttala den.
En tröst för min möjliga försummelse, alt icke genom ytterligare strid till försvar för min motion uptaga R. o. Ad:s tid, ligger för mig deruti, att denna strid troligen varit fruktlös, enär R. o. Ad:s vägrande votum icke stödde sig på en tolkning af 56 §:n (hvilket tydligen och ljudeligen förnams af det allmänt uttalade
Nej som mötte Hr Flachs förslag, att 56 §:ns föreskrift skulle såsom skäl för vägran af remiss uti voter.-propos:n intagas), utan endast på den egna maktfullkomligheten, att göra och låta efter behag.
Att R. o. Ad. handlat klokt uti att såsom nu skett begagna denna maktfullkomlighet betviflar jag.
Dock uti detta nederlag jag lidit, eger jag, med hjertat och tanken vid R. o. Ad:s framtida verksamhet fästade, äfven en tröst, — en tröst hvilken varit ännu större, om den af mig för öfrigt fullkomligt gillade principen af sluten omröstning, för denna gång frångåtts, — och namnen på de 70 voterande hvilka utgjorde denna dags majoritet för mig sålunda voro kända, den nemi., att då naturligtvis måste antagas, alf för dessa förfäktare af den personliga sjelfskrifvenhetens rätt, den bredvid denne rätt, stående skyldighet klart upfattas och varmt behjertas, R. o. Ad. uti denna majoritet eger en kärna färdig, att med oförtröttad ansträngning och nit, samt med upoffring af både tid och möda, egna sig åt de ansvarsfulla kail och arbeten, hvilka R. o. Äd. vid Riksdagarne åligga.
En sådan kärna är af högt värde.
Väl torde den vara för liten för att innesluta den omfattande sak-kännedom, hvilken Hr Adelborg med rätta anser hos R. o. Ad. finnas nedlaggd.
Till afhjelpande af denna brist, hade jag derföre varit
Den 4 Mars. 87 betänkt på, alt framlägga en motion åsyftande, alt ålägga Riddarbo Utsk. att inkomma med ett förslag till stadganden, innehållande såväl närmare bestämmande af de skyldigheter hvilka åligga de utaf R. o. Ad:s medlemmar, hvilka vid Riksdagarne inställa sig, sorn ock allvarsamma ansvarspäföljder för dessa skyldigheters åsidosättande.
Då jag likväl fraktat, att detta förslag äfven skulle kunna komma att förkastas, val icke af den ofvannämnde majoriteten, men utaf en annan möjligen för dagen rådande, och en alltför stor splittring uti eller osammanhang utaf åsigter derigenom ådagaläggas, har jag afstått ifrån denna tanke; egande jag dessutom den förhoppning, att mången medlem af minoriteten med majoriteten skall möjligen t. o. m. segrande tälla, uti omvårdnad och nit för R. o. Ad:s, för fäderneslandets angelägenheter.
Vid denna reservation förklarade Frih. Cederström, Rudolf, sig instämma.
Föredrogs Gr. Lagerbjelke.?, Gustaf, d. 1 dennes f. m. på bordet lagda motion om bestämmande af den tlag, då R.
Stir skola lill nästa lagtima Riksdag sammankomma.
Lagerbjelkes åsigt om fördelen af alt bestämma Riksdagens början till den lista Nov.
Om man nemi. tager i betraktande de många aflägset boende Riksdagsmän, sorn under denna sena årstid hafva att företaga den långa och ofta ganska besvärliga resan, torde man finna att tiden för Riksdagens början borde bestämmas än tidigare, och jag skulle i detta fall vilja föreslå d. lista Oktober, såsom i min tanke den mest lämpliga.
Man kunde då ifrån både södra och norra Sverige begagna sig utaf ångbåtskommunikationen, och undgick derigenom vådan att förstöra sin helsa under en långsam resa i oblid väderlek och uselt väglag.
Skulle man företaga denna resa lill d. lista Nov., så påstår just då folkflyttningen, hvilken enl. tjenstehjons-stadgan visserligen inträffar d. 24 Oktober, men dock vanligen räcker uti 8 dagar.
Man skulle då lemna hemmet just pä den tid då det gamla tjenstefolket derifrån allägsnat sig, och sålunda lemna egendomen utan all eftersyn eller vård.
Jag kan således icke finna någon vinst vid alt framflytta Riksdagen dessa 14 dagar, och om R.
Slir icke vilja bestämma sig för d. lista Oktober, önskar jag för min del att den närvaride liden, eller d. laide Nov. mätte bibehållas.
Om man deremot utsätter Riksdagens början till d. lista Oktober, skulle man derigenom, utom den beqvämlighet som vunnes genom de lättare kommunikationerna, äfven vinna den förhoppning att Riksdagen något tidigare kunde slutas.
Om man, såsom förhållandet varit med mig, reser upp till Riksdagen och stannar här under en del af motionstiden, men sedan vill resa hem för att hos familjen tillbringa jul-helgen, så får man göra en resa af 120 mil utan att likväl hafva något egentligen uträttat vid Riksdagen.
Jag finner således den föreslagna förändrin - 88 Den 4 M.ars. gen icke innebära någon förbättring utan snarare en försämring, helst då man tager i betraktande de många landtmanna-göromål, som inträffar under loppet af Oktober oell de första dagarna af Nov. månad.
Skulle deremot d. lista Oktober bestämmas, då ångbåts-kommunikalionen ännu är i full gång, kunde man på någon tid resa bit upp för att öfvervara tillsättandet af Utskin och dylikt, och sedan återvända till sina landtmanna-göromål.
Jag får derföre föreslå d. lista Oktober, såsom den för Riksdagens början lämpligaste tidpunkt, och anhåller, för den händelse att R. o. Ad. skulle dela denna åsigt, att detta mitt yttrande måtte få medfölja Gr.
Lagerbjeikes motion till Exped.Utsk.
De anmärknir motionären framlagt emot den närvaride tiden för Riksdagarnes början inskränka sig till den sena årstiden och det svåra väglaget, som göra resan till Riksdagsorten ofta besvärlig, jemte det förhållande att molions-tiden icke före julhelgen är tilländalupen.
Jag skulle deremot tro, att många flera olägenheter upstå i fall denna lid framflyttades till den lista Nov.
Flyltningstiden har då nyss tilländagått, och på landet åtminstone, der tjenarne sällan infinna sig före d. 28 Oktober, liehöfver man ganska väl 14 dagars tid för att hinna inöfva dem i deras sysslor, hvarförinnan man icke med någon trygghet kan lemna hemmet.
Det är för öfrigt så stälklt med vårt jordbruk, sedan våra vintrar år ifrån år blifvit allt mildare, alt ännu d. lista Nov. en mängd höstgöromål äro oafslutade.
Man har visserligen skörden inbergad och kreaturen inställde i ladugårdarne, men deremot återstå en mängd utarbeten, som ännu under senhösten kunna verkställas, och med de betydliga odlingsföretag, som ofta med egna arbetare drifvas, behöfver man lifl dessas anordnande ganska väl de 14 dagar, som enl. detta förslag skulle landtbrukaren fråntagas.
Jag hörde nyss en värd ledamot omtala de odlings-arbeten han med egna arbetare företagit ännu i medlet af Nov. månad, och får jag dertill lägga, att för ett par år sedan lät jag plöja, bryta sten och rothugga ännu d. 22 Dec., deraf man bör kunna finna att iordningsättandet af så långvariga höstarbeten väl lager ut sin tid.
Således anser jag det vara nödvändigt om man vill att den jordbrukande delen af Sveriges Adel skall infinna sig vid början af Riksdagarne, att man lemnar dem dessa 14 dagar till beredandet för en längre bortovaro.
Hvad beträffar den siste värde talarens förslag att bestämma Riksdagens början till d. 1 Oktober, så finnér jag denna lid ännu sämre vald, ty det är klart, att om jag har svårt att lemna mitt hem d. lista Nov., så mäste jag af samma skäl hafva ändå svårare att göra det d. lista Oktober.
Om flyttningstiden förändrades till midsommaren erkänner jag dock, att ett annat förhållande, mera i öfverensstämmelse med motionärens förslag, skulle inträffa.
På de skäl jag anfört önskar jag att man måtte fortfarande vidblifva vid hvad förut varit eller att Riksdagarne fortfarande må börja d. 15:de Nov.
Jag ber att få förklara, Den 4 Mars. 89 att jag fullkomligt instämmer med Hrr Tornerhjelm och Adelborg i de skäl, som af dem blifvit anförde emot framflyttandet af tiden för Riksdagens början till d. l:sta Nov., enär denna dag infaller under en årstid, då jordbrukaren — så vidt man vill afse att denna del af landets
Adel skall infinna sig vid Riksdagen — bar serdeles svårt att aflägsna sig hemifrån.
Jag ber deremot att få motsätta mig Hr Tornerhjelms förslag, att nästkommande Riksdag skulle taga sin början den Irsta Oktober.
Det skäl den värde talaren hufvudsakligen åberopat är att kommunikationerna då, i anseende till ångbåtarnes ännu fortfarande reseturer, skulle vara serdeles beqväma; men jag skulle tro att detta förhållande ännu fortvara!- d. 15 Nov., och Hr Tornerhjelm tyckes sålunda mera hafva afselt lättheten att komma härifrån än att komma hit.
Detta bör dock, enl. mitt förmenande, icke antagas såsom något giltigt skäl för bans förslag, ty jag skulle tro att ändamålet med R. o. Ad:s sammanträdande härstädes icke är att så fort som möjligt åter härifrån afresa.
Oktober månad är för öfrigt, såsom vi litet hvar veta, en af de vigtigaste månader för landlmannen, så väl för afslutande af ännu återstående landlbruks-göromål, som för den under samma månad infallande folkflyttningen.
På dessa skäl får jag för min del hemställa, att vi, framgent så väl som hittills, måtte få räkna d. 15 Nov. såsom dagen för Riksdagens öpnande.
Remitterades till Exped.Utsk.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gustaf, och Gr.
Mörner, Carl, StatsUtskrs d. 1 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
M 49, ang:de Riksg:s-Kont:s befrielse frän skyldigheten att erlägga postporto för emottagna fribref samt betala arfvoden för detta verks posträkningar.
Föredrogs StatsUtskrs d. 1 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
JVs 50, i anledn. af väckt motion om förbättring af soldaternes vid Södermanlands Reg:te löneförmåner.
Jag anhåller att först få till besvarande uptaga det i början af StatsUtsk:s nu föredragna Betänk. gjorda påstående, att jag i min motion skulle sagt, att den åt soldaterne vid Södermanlands Reg:te såsom en del af årslönen anvisade kronotionde-spanmål, i följd af K. M:s Nåd.
Resolution d. 23 Januari 1683, utginge med endast lialfrågadt mål eller 30| fasta kappar på T:n. — Jag ber att få nämna att jag så aldrig sagt, utan jag har endast framdragit 1683 års författning såsom den urkund, hvarpå tillkomsten af denna soldaterne vid Södermanlands Reg:te anvisade s. k. krono-T:a sig stödjer, och jag har längre fram i motionen fästat mig dervid att denna spanmäl nu utgår med endast lialfrågadt mål, eller 301 fasta kappar på T:nan. — Vidare har Utsk. såsom stöd för/ sitt afstyrkande af motionen åberopat K.
Brefvet af d. 2 Februari 1833, ronde indeldta arméens löne-reglei;ing; men jag ber att dervid 90 Den 4 Mars. få anmärka, att den i detta K.
Bref omtalade spanmål icke har den ringaste gemenskap med den till soldaterne vid Södermanlands Reg:te utgående kronotionde-spanmål, utan att i detta Nådiga Bref endast afses sådan spanmål, som ingår såsom anslag till Befälets löner.
Det enda tillfälle då i detta Nåd.
Bref någon spanmål för gemenskapen omtalas, är i 11 §, der fråga är om anslag för korporalerne och der det säges:
Kor por al er nes vid Kavalleriet 3 T:r och vid Infanteriet S T:r spanmål anvisas dem årligen i fullt mål"1.
— Detta tyckes mig utgöra ett ytterligare stöd för min motion.
Den ifrågavande spanmåls-T:n är egendomlig för Södermanlands Reg:tes soldater, och har vid upkomsten af densamma så tillgått, att sedan K.
M. vid vissa knektehållets inrättande under 1682 års Riksdag stadfästat kontrakter med allmogen, och Södermanlands rotehållare sedermera ansågos allt för hardt beskattade, så har K. M. 1683 resolverat, att till lättnad för dessa rotehållare skulle en T:a spanmål af Kronan till hvarje soldat utgifvas, i st. f. andra löneförmåner som roteliållaren varit pligtig erlägga.
— Meningen kan således icke hafva varit att Kronan på den fattige soldatens rätt skulle afdraga dessa 1J- kappar, hvilket icke rotehållaren fått göra. —•
Det af K. M. d. 23 Nov. 1686 stadfästade Regle:te för allmogen och soldaterne i Nyköpings län, talar ej om något afdrag, ej heller den K.
Resolutm af d. 23 Januari 1683, hvaraf jag ifrån Krigs-Colhm skadat mig en vidimerad afskrift, som lyder: ”Såsom I{.
M. häfver allmogen af skalle och krono, angnle det vissa knektehållandet, mundtligen vid sista Riksdagen försäkrat henne uti allt hvad görligt, och det som kunde till dess understödjande lända, i Nåder alt accislera.
— Alltså är också hos K.
M. allmogens i Södermanlands och Nyköping län slätta och ringa vilkor uti den Nådiga konsideration kommen, att oaktadt efter sjelfva kontraktets lydelse, som K.
M. med allmogen på dess undcrdånigste ansökande häfver låtit ingå, sjelf skyldig är knekten, icke allenast att löna, ulan ock bekläda.
— Sä vill dock K.
M. bcmälle allmoge
Dess serdeles
Nåde bevisa, och icke allenast hvar knekt med en tunna spanmål till dess underhåll hjelpa, ulan ock låta knekten med Liberii kläder förse, och alltså roten derföre befria.
— Skolandes också den ena tunna spanmål decourleras knekten af roten på sin årslön”.
Huru soldaten förlorat den rätt han sålunda egt till dessa 1| kappe spanmål, vet jag icke, men sådant måtte hafva upkommit genom någon förblandning med befälets löne-spanmål.
Utom den rätt soldaten har, upkommer äfven genom detta afdrag stora olägenheter vid utanordnandet och lefvererandet af denna spanmål, dä räntegifvaren, som lemnar 32 fasta kappar på
Tm härigenom blir nödsakad göra tvenne resor för att lefverera denna T:a, först till en soldat med 30§ kappar och så till en annan med 1|, hvarigenom hap ofta nog måste resa 12 mil fram och åter för lefvererandet af detta lilla qvantum spanmål; mången gång låter räntegifvaren också heldra lagsöka sig för Den 4 Mars. !)1 dessa 1J kappar an han gör denna resa, då lätt inses hvilka tvister och nya olägenheter som åter upstå.
— Jag har äfven i min motion nämnt att tillgång till ersättning för dessa kappar rikligen finnes i, inom Regilet vande öfverskotts-tionde, som af Reg:ts-skrifvaren upbäres, hvarom äfven namnes i K.
Brefvet af d. 2 Febr. 1833, ang:de löne-regleringen vid indelta arméen.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag att Betänk, mätte blifva till StatsUtsk. återremitteradt.
Palmstjerna, Carl Otto, och Gr. Taube, Henning Edvard, hegärde att StatsUtsk:s ifrågavaride Utlåt, måtte fä ytterligare hvila på bordet.
Lagerbjelke, Gustaf, och Gr. Taube, Henning Edvard, StatsUlskis d. 1 dennes f. m. pä bordet lagda Utlåt.
JVs 51, i anledn. af väckt motion om en gratifikation åt Reg:ts-skrifvaren Carl Leopold.
Föredrogs och bifölls StatsUtskis d. 1 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
JVs 52, i anledn. af väckt motion om Stats-bidrag för reparation af Westerhejde kyrka på Gottland.
Vid föredragning af StatsUtskis d. 1 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
M 53, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för anskaffande af s. k. lifräddnings-båtar, blef detta Utlåt, ånyo bordlagdt, på begäran af Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., och Hr Mannerskantz, Carl Axel.
Föredrogs och bifölls StatsUtskis nedannämnde d. 1 dennes f. m. på bordet lagde Utlåt, och Mern.:
M 54, i anledn. af väckt motion, angide nedsättning uti arrendet för Skällnora Kungsgård; och M 55, aDgide aflöning för en E.-O. Kanslist.
Lagerbjelke, Guslaf, Frih.
Alströmer, Carl Jonas Oscar, m. 11. ledamöter, Allm. Besv. o. Ekon.Utskis nedannämnde d. 1 dennes f. m. på bordet lagda Betänkm:
JVs 52, i anledn. af väckte motioner om ändring i K. M:s Nåd.
Kungörelse d. D Aug. 1851, angide skyldigheten att deltaga i fjerdingsmanna-bestyret; JV2 53, i anledn. af väckte motioner om meddelande af slapelstadsrätt för köpingen Döderhultsvik; 92 Den 4 Mars.
JV2 54, i anledn. af väckt motion om förbud mot förrättande af auktion å dag, som näst föregår Sön- eller Helgedag. JM 55, i anledn. af väckte motioner om uphäfvande af 25 § i Kongl. Fiskeri-stadgan d. 29 Juni 1S52; samt JM 56, i anledn. af väckte motioner om förändring i Kongl.
Förordn. d. 7
Maj 1842, ang:de behörighet att föra befäl å Svenskt handelsfartyg.
Bes v. o.
Ekon.Utsk:s d. 1 dennes f. m. på bordet lagda Betänk:n : JM 57, i anledn. af väckt motion om skyldighet att för ångfartyg begagna stenkol i st. f. ved; och JM 58, i anledn. af väckt motion, ang:de vissa af behofvet påkallade Bergsförfattningars skyndsamma utfärdande.
Föredrogs ånyo Riddarh.Utsk:s d. 25 sisth Februari och 1 dennes på bordet lagda Mern.
JM 5, med utlåt, öfver Riddarh.- Direkt:ns Riksdags-berättelse.
Detta Mern. företogs §:vis till pröfning. §§ 1, 2 och 3 biföllos. § 4 lades till handlingarne. § 5- Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredr.:
Jag anhåller att få anmäla, att jag icke deltagit i det klandrade beslutet emedan jag å den tid, beslutet fattades, hade permission.
Jag ber derjemte att, till det afseende R. o. Ad. behagade derå fästa, få omnämna, att 8 af de utsedde revisorerna afsagt sig förtroendet; att valet förrättades endast några få dagar före revisionens sammanträdande, så att det var alldeles nödvändigt att välja en person, om hvilken man var förvissad att han skulle emottaga npdraget samt att revisionen inträffade å en tid då alla, som ej nödvändigt måste vistas i staden, härifrån sig allägsnat, nemi. i slutet af förlidet års sommar, då kolera-farsoten härstädes häftigast härjade, hvarföre det icke heller var troligt, att om Riddarh.Direkt, utsett någon i landsorten boende ledamot af R. o.
Ad., denne skulle härstädes sig infinna, för att i revisionen deltaga.
Toll, Gustaf: Jag anser, att det gamla ordspråket, nöden har ingen lag, vid frågavande tillfälle besannats, samt att Riddarh.Direkt:ns förfarande således icke bör af R. o. Ad. klandras.
För min del kan jag icke annat än i allo instämma i den af Riddarh.Utsk. gjorda anmärkn.
Jag kan icke erkänna, att nöden på något sätt tvingade Riddarh.- Den i Mars. 93 Utsk. att, i uppenbar strid emot Riddarh.Ordmns föreskrift, till Stats-Revisor välja en person, hvilken icke dertill var valbar.
Någon åtgärd frän R. o.
Ad:s sida, i anledn. af det skedda misstaget, torde likväl ej böra ifrågakomma, hvarföre jag vördsammast hemställer det R. o. Ad. bebagade, med godkännande af den gjorda anmärknrn, lägga nu förevande punkt till liandlingarne.
Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att med godkännande af Utsk:s anmärkn., lägga förevande § till handlingarne. §§ 6, 7 och 8 lades till handlingarne. §§9, 10 och 11 biföllos. § 12.
Vi hafva Frih.
Bennet att tacka för det vårt samlingsrum är prydligare och smakfullare än det förut under den tid jag minnes någonsin varit.
Vi stå derföre till honom i förbindelse, den, vi böra på tjenligt sätt afbörda.
Men jag anser det vara mindre lämpligt att till honom öfverlemna Riddarhusets stora medalj i guld.
Såvidt jag kan •påminna mig, har denna medalj alltid varit ansedd såsom en serdeles utmärkelse, egnad åt andra förtjenster, än sådana, som kunna hänföras under namn af reparation.
Sista gången R. o. Ad. gaf denna medalj — och jag tror icke att den förut på lång tid varit utdelad — skedde det åt Hr Professor Fryxell, såsom ett erkännande af hans utmärkta förtjenster om fäderneslandets historia och såsom en serskild tacksamhetsgärd å R. o. Ad:s sida, för det han i sin historia visat grundlösheten af en mängd illsinnade beskyllningar, för hvilka detta Stånd vid åtskilliga tillfällen varit föremål.
Jag hemställer, huruvida det icke vore mera passande att åt Frih.
Bennet anslå en summa, icke blott motsvarande, utan öfverskjutande medaljens värde.
Det lärer vara 60 dukater.
Om man tager dukatens värde till det högsta pris, som Banken utsatt, eller 6
R:dr b:ko, så upkommer en summa af 360 R:dr s. m.
Dertill vill jag lägga 40 R:dr, för att fylla beloppet 400
R:dr b:ko, samt underställa R. o. Ad. att åtminstone denna summa måtte beviljas Frih.
Bennet, i st. f. den föreslagna medaljen.
Det har icke kunnat undfalla Riddarh.- Utsk., lika litet som hvarje medlem af detta hus, att Frih.
Bennet eger stora förtjenster i afseende på ordnandet af allt hvad till Riddarhus-salen hörer, samt att han i öfrigt egnat en sorgfällig och oafbruten vård åt Riddarhusets angelägenheter.
Utsk. var länge tvehogset i valet af det vedermäle utaf R. o. Ad:s välvilja, som Utsk. ansåg sig böra föreslå R. o. Ad. att tilldela Frih. Bennet.