Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärs- och Ekon.Utsktns den 23 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 35, i anledn. af väckt fråga om statsanslag lill tryckning och spridning af skrifter för befrämjande af nykterhet.
Don 26 September. 65; Frill.
Jag vill visserligen icke motsätta mig den fromma syftningen, som ligger till grund för Stats- oell Ekon.CJtsk: ns förslag, att anvisa ett anslag af 2Öoo r:dr till spridande af tryckta skrifter, tjenliga till hämmande af fyllerilasten; men jag linner det mer än besynnerligt, alt man tror sig genom tryckta skrifter kunna hämma denna last.
Då saken, så framställd som den blifvit det genom den siste värde talarens anförande, kan synas ännu mera besynnerlig, än den eljest är, så torde det tillåtas mig att framställa förhållandet något närmare.
Det har icke förefallit någon af Stats- och Ekon.- Ulsk:ns ledamöter möjligt att hämma fyllerilasten med ett anslag af 2Öoo rtdr.
Kunde den hämmas med penningar, hvilket alldeles icke lärer komma i fråga, så hade naturligtvis en sådan summa varit alltför obetydlig.
Men alla ledamöterne af dessa Ut>k. voro ense derom, alt fylleriets hämmande till stor del berodde af de lärdomar, som PresteSt. kunde lyckas att inom församlingarna göra gällande.
Frågan var om ett anslag, som uti motion af en bland nämnda Stånds ledamöter var hegardt, och hvars nytta vitsordades af samtlige ledamöter af PresteSt. i Utsk., såsom beredande en lättnad vid deras bemödanden för ändamålet, och då ansflgo de, som biföllo delta betänk., att nälden del af Representationen, sorn man ansåg isynnerhet böra verka för delta ändamål, önskade anslaget och ansåg detsamma kunna bereda någon nytta, så borde de öfrige, i livad på dem ankom, dertill medverka.
Dessutom tror jag, att de fleste, som biföllo detta betänk., hvarom beslutet fattades med ganska liten majoritet, leddes af den öfvertygelse, att det varit bäst, 0111 motionen aldrig varit väckt, men att, sedan den blifvit väckt, det ej var Svenska Representationen värdigt att afslå det obetydliga anslaget, hvarigenom den kunde anses fästa alltför liten vigt på det ifrågasatta ändamålet.
Jag anhåller 0111 bifall till betänkandet.
N:o 35 bifölls.
Likaledes biföllos vid förnyad föredragning Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskms den 23 dennes på bordet lagda betänkm:
N:o 36, i anledn. af väckt motion om tillökning i de s. k. kalldygnen vid tackjernsblåsning; N:o 37, i anledn. af väckt fråga, att åboer å kronohemman och nybyggen i Rikets norra provinser måtte undfå rättighet att å sina hemman och nybyggen kola till afsalu; N:o 38, i anledn. al väckt fråga om inrättande af en skola i staden Borgholm. 13 U. 83 65S D«n a6 September.
Besvärs- och Ekon.- TJtskms den 23 dennes på hordet lagda utlåt.
N:o 3g, i anleda. af väckt motion om förändring i sättet för bedömmandel af sallpeters hail och beskaffenhet.
Föreskrifterna för profningen af saltpeter kunna icke komma att leda till något tillfredsställande ändamål, ty det är icke beroende af profningen utan af tillverkningen, huruvida denna profning är lätt controllbar, så väl för tillverkaren, som förden hvilken profvar saltpetern, eller ock är underkastad fullkomlig arbitrage af den sistnämnde.
Om nota bene tillverkaren tillåter att genom en bristfällig preparation en mängd koksalt och orenlighet oafsöndrad! förblifver i tillverkningen; så är det sedermera rent af omöjligt alt controllera, huruvida den, som profvar saltpetern, afdrager för få eller för många proc. af vigten.
Det vore således efter min mening mera ledande till ändamålet, om Ständerne nnhöllo hos K. M., att för sjelfva tillverknings-processen föreskrefvos sådana controller oell åtgärder, att koksaltet och all orenlighet bltfve skiljdt från sjelfva saltpetern.
Blefve saltpetern sålunda renad, vore den ej längre underkastad någon arbitrage vid profningen, då den deremot nu vid en sämre tillverkning måste äga rum.
Jag tror att en livar, som har någon kunskap oin denna tillverkning, bör vara underrättad derom, att äfven ifall saltpetern omsmältes och gjutes innan den blifvit renad, så skall denna gjutna saltpeter likväl vid profningen blifva underkastad betydligt arbitrage, just derföre att icke vederbörlig noggrannhet blifvit iakttagen vid tillverkningen, för att få koksaltet afskiljdt.
Jag anhåller om återremiss af detta betänk, och att Ulsktns tillstyrkande må riktas på föreskrifterna för tillverkningen, i stället för att afse föreskrifterna för profningen,' hvilken sednare blir ganska lätt och omöjligen kan blifva menlig för tillverkaren, så framt varan är hvad den verkligen bör vara —• ren. Gr. von Platen, Baltzar:
Jag vill icke tvistaj med den sista talaren om rättaste sättet att tillverka saltpeter; men jag hemställer till honom och Riddarhuset, 0111 det ej kunnat bända, att Utsk:n fått uppbära en förebråelse, om de, med anledn. af en motion örn förändrad profning af saltpeter, föreslagit region för densammas tillverkning.
Det är visserligen möjligt, att det rätta sättet alt hjelpa saken vore alt gifva andra reglor för sallpetcrns tillverkning; men då motionen endast innehåller ett förslag, att ett annat sätt för profningen må antagas, samt Utsk:n och den siste talaren äro ense derom, att icke några bestämda föreskrifter af R.
St. böra föreslås för profning; så lärer det vara rätt att icke ingå i något bedömmande deraf, ulan öfverlemna saken till K. M., och låta det bet o på hvar och en att för bättra sin tillverkning.
Den 26 September. 65g Hr Ribbing, Bengt: I Gr. von Flåtens yttrande instämmer jag, och då jag af erfarenheten vet, huru olika saltpeter profvas, samt att det bogsta missnöje deröfver är gällande, så bar jag ej kunnat annat än med min röst bi-' träda hvad Utskrn bär tillstyrkt, såsom af högsta behof påkalladt; och då tillika är upplyst af Utskm, att ett nytt sätt att med tillförlitlighet profva saltpeter blifvit uppfunnet af Directeur Edman, så vet jag icke hvarföre man skulle motsätta sig detta sätt.
Utsktn hafva dertill tillstyrkt motionen i sådana ordalag, alt det goda ändamålet måtte kunna vinnas, och jag hoppas att det ej må motarbetas.
Saltpeternäringen har visserligen, i anledn. af det mycket nedsatta priset, betydligen aftagit i landsorterna; men detta hindrar icke att äfven det nuvar. förfarandet vid profningen dertill i ansenlig mån bidragit, och jag hoppas, att, orri ett tillförlitligare profningssätt kommer att äga rum, och man kan vara säker på att icke af den ena blifva behandlad på ett och af den andra på ett annat sätt, näringen skall vinna mycket.
Jag tillstyrker att betänk, må antagas.
Man liar framställt den frågan, huruvida, då motionen egentligen åsyftade rättelse i profningen, Utskm kunde inkomma med förslag till den rättelse, att föreskrifterna för tillverkningen skulle förbättras.
Jag hade likväl för min del trott, att, då motionen, efter hvad i sjelfva betänk, är refereradt, afser svårigheterna för sa11— peter-tillverkningen i anseende till det arbitrage, som vid profningen äger rum, man hade i Utskm kunnat utreda förhållandet; och om just den i betänk, omförmälde Directeuren Edmans afhandling örn sahpeter-tillverkningen blifvit genomläst, så bade Utskm bestämdt kunnat finna, att 0111 saltpetern är vederbörligen renad, uppstår vid profningen ingen möjlighet för det arbitrage, som nu äger rum, ela den icke är renad; och på andra sidan, mine herrar! måste man väl erkänna, att då Kronan löser saltpetern, för alt leverera den till krutbruken, så kan icke den saltpeter, hvilken innehåller -J:del eller £:del koksalt, saint orenlighet, einottagas såsom renad, emedan krutlillverkaren icke af denna blandning kan tillverka krut, utan först måste omsmälta oell rena den, för att sedan ånyo uppväga den och derefter beräkna hvad lian emottagit.
Om icke afseende på saltpeterns halt vid dess inlösande gjordes, skulle Staten komma att ganska dyrt köpa koksalt, i stället för saltpeter, och en sådan ordning matte icke vara åsyftad; men, såsom jag förut yttrat, allt försök alt komma från arbitrage, sä länge sallpetern icke vid tillverkningen blifvit renad, är omöjligt.
Således bör man väl ej, såsom Utskm föreslagit, ingå till K.
M. med begäran orri en författning, sorn ej kan leda till ändamålet, då man ej vill utgå från den grundsats, som verkligen leder dertill, nemi. att föreskrifter må meddelas, 6Go Den 26 September. huru den saltpeter stall vara behandlad, som man är berättigad att leverera mot det af Slaten fastställda pris.
Jag kan ej annat än vara ense med den siste talaren derom, att man bör söka bereda sä god vara som möjligt; men jag kan omöjligen finna, att, dä bär klagas öfver arbitrage vid profningenj, det afsedda ändamålet kan vinnas derigenom, att jag härmed sammanblandar den fråga, huruvida tillverkningen kan vara sådan, att intet arbitrage kan äga rum.
Om jag såsom tillverkare kan komma med så god vara, alt den ej kan casseras, så lärer jag af eget intresse vara uppfordrad att göra tillverkningen så god som möjligt.
Men jag har ännu aldrig liört, alt det vid profningen bör blifva fråga 0111 annat, än att utröna varans verkliga värde, och att deremot sättet att tillverka den må vara producentens ensak.
Jag äger icke så grundliga kunskaper i chemien, som Frih.
Cederström, och kan derföre icke bedomina, huruvida det ej kan linnas någon möjlighet att profva saltpeter, utan att den ar fullkomligen renad; men då just den uppgift göres i motionen, att Directeur Edman skall hafva funnit en sådan utväg, och betänk, inskränker sig lill en tillstyrkan att hos K.
M. begära en undersökning i della afseende, så tror jag det vara skäl att bifalla detta betänkande.
LIr Rosenblad, Bernh.:
Förevar, betänk, är af så obeskriflig! oskyldig egenskap, att jag ej ser något hinder att bifalla detsamma; tvertom kunde det vara en olägenhet vid att icke lemna bifall dertill, då det grundar sig på en uppgift af en så sakkunnig man, som Saltpetersjuderi-directeuren Edman, hvilken lärer varit den, som först, efter Finlands afskiljande från Sverige, här infört saltpeter-näringen på allvarsammare sätt.
N:o 3g bifölls.
Besvärs- och Ekon.- TJlskms den a3 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 4°, > anledn. af väckt fråga om Lunds slifts delning i tvänne stift.
Jag vill icke anhålla om återremiss af detta betänk., fullt öfvertygad att ingenting dermed vinnes.
Jag vill blott anmärka, att jag anser Utsk:n icke hafva haft skäl att afstyrka ifrågavar. förslag, derföre att Ekon.Ulsk. i samma ämne tillstyrkt ett förslag i annan syftning, alldenstund detta redan af 3:ne
Stånd blifvit afslaget och således t ill i n tet g jord t.
Jag anser Utsk:n ej heller hafva haft skäl att afstyrka detta förslag, derföre att de tillstyrkt afskalfändet af biskopsembetena, ty delta förutsätter icke ovillkorligt upphäfvandet
Den 26 September. af den ecclesiastik;) indelningen i stift; och alt jag i min motion icke åsyftat denna indelnings upphäfvande, är klart deraf, att jag alternativt föreslagit, att antingen biskopsetnbetena måtte afskafifas och deras funclioner öfverllyttas på domprostemhrtena, eller också en inskränkning ske uti biskoparnes löner.
Vidare ansel' jag, att Utsk:n icke halt skäl att afstyrka förslaget derföre alt fonder saknades, emellan inga andia fonder bade varit bellö fl i ga, än de som redan finnas anslagna för Lunds stifts-styrelse, hvilka äro så rundt tilltagna, alt de skulle vara fullkomligt tillräckliga för 2:ne stil is-s t y reiser, isynnerhet som göromålen för dem, genom stiftets delning, skulle blifva betydligt lörminskade.
Slutligen vill jag af många blott anföra eli skäl hvarför jag anser att Utsk:n bort tillstyrka bifall till mitt förslag, det nemi. hvarpå Ekon.Utsk. grundat sitt tillstyrkande, alt en del af Lunds stift borde tilläggas Calmar stift, eller att Lunds stift är för stort, för att kunna behörigt skötas afen stifts-styrelse.
Detta är hvad jag funnit att anmärka emot Utsktns föi farande.
N:o 4o bifölls.
Föredrogs ånyo Bevilln.Ulskts den 23 dennes på bordel Ingda utlåt.
Ato 27, i anleda, af anrnärkntr emot betänk.
]\:o 12, ang:de grunderna för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf.
Begärdes ånyo på bordet af Hrr Rosenblad, Bernh., Lagerhjelm, Pehr, m. fl. Likaledes begärdes ånyo på bordet af Hrr von Hartmansdorff, Au g., och von Qvanten, Carl, Bevillu.- Utskts den 25 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 28, i anledn. af Hr Christierssons motion ang:de bestämmande af det belopp, uppbördsman och redogörare borde åtnjuta för debitering och indrifning af bevillningen.
BancoUtskts den s3 dennes på bordet lagda meni. i\:o 81, i anledn. af förre Kamereraren C
Mattons ansökning om restitution af lön samt erhållande af pension, blef samma mern.
Legardt ånyo på bordet af Hrr Tham, Sebastian Mathias, och Bildt, Knut.
Ånyo föredrogs och bifölls BancoUtsk:s den 23 dennes på bordet lagda betänk.
Nto 82, i anledn. af Riksd.fullm. E. B. Apelqvisls motion, angtde nedsättning i räntan med en proc. å alla lån, som från R.
St:s Bank eller de derunder lydande låne-contoren utgifvas. 66a Den aO Septcmber.
Föredrogs ånyo BancoUtsk:s den 2] dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 83, öfver vackt motion ang:de låns utgifvande från 11 St:s Bank emot första inteckningen ii ti fast egendom på landet till belopp af fastighetens halfva taxeringsvärde.
Delta betänk, är åt följdt af åtskilliga reservationer, bland hvilka en af Hr Stuart, med hvilken jag förenat mig, och på de skäl, som deii finnas anförda, anhåller jag om afslag ä delta betänk.
Denna reservation är så lydande:
"Den af BaneoUlsk. nu föreslagna utsträckning af bankens lånehitriiden för fastighetsägare lill hälften af de belånade Inndtegendomarnes taxeringsvärden, förutsätter onekligen och föranleder ofelbart en ansenlig tillökning i den för denna lånerörelse nu anslagna och begagnade fond, såvida lånetillgången skall framdeles någorlunda motsvara de hädanefter troligtvis högst betydligt ökade låneanspråken.
Med fustadt afseende härå, och enär, enl. min åsigt, icke något af bankens nu var. utlåningssätt är, i anseende till lånetidens längd samt den för låneliandlingarnes granskning och bevakande erforderliga talrika tjenstemanna-personal, mera oförenligt med bankens egentliga föremål och mera kostsamt för densamma, har jag funnit betänkligt att med min röst understödja den ifrågaställda ovillkorliga tillökningen af omförmälda låneunderstöd.
Men dä låns meddelande till halfva beloppet af det egendomar a landet åsätta laxer:s-värde i allmänhet icke anses särdeles äfventyrligt för långifvare, så och på det att den till lån för jordägare särskildt bestämda andel af bankens tillgångar må, äfven framgent, till bela sitt belopp för det afsedda ändamålet utgå, har jag för min del deremot icke dragit i betänkande tillstyrka alt, i händelse ifrågavar. lånetillgång hädanefter icke skulle, enligt förut stadgade villkor, kunna utlånas emot inteckning i fast egendom, hvad som sålunda af låneanslaget vore obegngnadt mätte, efter enahanda grundel', få ulgifvas såsom lån till ett belopp, motsvarande halfva taxer:s-värdel å den derför inteck nade landtegendom.
” Hr Rosenblad, Bernhard:
För min del tillstyrker jag egentligen bifall till hvad Utsk. föreslagit, d. v. s. det bufvudsakliga af Ulsk-.s förslag, nemi. bestämmelsen att halfva värdet efter iöfg års taxering må kunna belånas.
Detta förslag anser jag välgrundad!, ty ehuru vi äga 2:ne exempel på att i sednare tider, eller sedan nu gällande föreskrifter stadgades, förluster ägt rum å fastighetslån på landet, så förekommo dervid så särskildta förhållanden, alt de ej kunna verka till någon slags rubbning af den allmänt obestridliga sats, att banken äger full säkerhet inom halfva taxer:s-värdet.
Att endast tillåta belåning motsvarande -y:del af fastighetsvärdet, derföre att man möjligen önskar inskränka beloppet af dessa lån och göra enskildes associationers
Den 36 September. 663 lånerörelse så mycket större, tror jag vara olämpligt och icke kunna leda till något särdeles ändamål.
Jag erkänner således riktigheten af Utskts mening i detta fall ; men Utsk. hor förgätit att i sin redaction fullständigt afskrifva hvad nuvar. banco-reglemenle stadgar i afseende på begagnandet af den rätt, som 1829 öppnades, att äfven kunna beläna pant, som har en äldre inteckning, så snart de sammanräknade ioleckningsbeioppen ej öfverstiga den del af värdet, hvarutöfver lån ej får meddelas.
Dervid har Utsk. förgätit, att äfven 3 års ränta å det förut intecknade lånet bör afdragas, innan banken bestämmer sin lönesumma ; ty i annan händelse skulle dessa 3 års ränta komma att öfverstiga det tillåtna belånings-beloppet, enär jemväl sagda ränta hade inteckningsrätt framför det sednare länet.
Det är på denna grund jag anhåller om återremiss, och derjemte får jag nämna, ehuru jag icke för ögonblicket får reda på det ställe, der Utsk. bestämt minimi-beloppet af dessa lån till 200 r:dr, hvilket kanske står i ett annat betänk., att jag skulle önska att detta belopp blefve något förhöjdt; ty derigenom försvunne all den anledn. man kunde hafva att befara, det tillgångarne genom denna belåningsgrund skulle blifva för mycket förknappade.
Jag anhåller 0111 återremiss.
Stjernstedt i den anhållan, att R. o. Ad. mätte afslä detta betänkande.
De skäl, sorn i den upplästa reservationen äro anförda, att nemi. denna lånerörelse för banken är ganska besvärlig, förenad med mycken kostnad, många omgångar och controllör, hafva icke blifvit upptagna och vederlagda.
Erfarenheten torde också hafva visat, att fördelarne af sådana lån ofta icke är o så stora, som man väntar, samt all de för låntagarne förorsaka stora kostnader, medelst commissions-arf voden och andra utgifter', som icke motsvaras af de beräknade fördelarna.
Det har handt att låntagare, då de försummat att å rätt tid göra inbetalningar af capital och ränta, sett sin egendom såld på ulmätningsauetion, ehuru de då kunnat betala det för fallna, och för alt bibehålla egendomen hafva de måst låta en annan person inropa densamma för ägar ens r äkning.
Sådana exempel äro mig bekanta. ålan inser latt hvilka kostnader och förluster derigenom uppkommit.
Den fördel, som bancolånen gifva, kommer egentligen efterkommande till godo, men minskar icke beloppet af de utbetalningar, som för det närvar, måste göras.
Det torde då vara tid att banken, så fort ske kan, kommer ifrån så beskaffade lån, och att man undviker allt som uppmuntrar dem och ökar möjligheten och hågen för deras söl.ande.
Iir von Qvanten, Carl:
Jag kan just icke neka, ulan måste medgifva, alt i min tanke är lån pä fastighet för en bank icke rikligt och rationelt; men den frågan är icke nu före, hvarföre jag icke liar något att dervid tillägga. r.64 Den 26 September.
Men hvad angar sjelfva belåningen till hälften af laxeigsvärdet eller -ytdel deraf, så måste jag göra en anmärkning.
Jng (inner af reservationerna, att banken redan gjort betydliga förluster på lån ulgifna lill -jtdel af taxei :s-väi de!.
Då synes det mig vara vådligt att lemna lån lill hälften af värdet. iSSg års taxering är, lik andra taxeringar, ganska ofullkomlig, och på den bör man icke äga rätt att bygga Jåns lifgifvande; ty det förorsakar förluster, såsom af reservationerna kan inhemtas.
Skulle man då antaga Utskts betänk.
, så måste man, jemte det begärda taxer:s-beviset, jemväl begära en banco-vardering, sådan sorn fördom måste anskaffas för att erhålla ifrågav.ar. lån.
Dessa banco-värderingar medföra kostnader och besvär, det är sannt; men på andra sidan synes mig, alt icke belåning till hälften af värdet bör kunna medgifvas på andra grunder; och jag får således, då svårigheter möta för den saken, sluta mig lill dem, sorn anse rättast att låta bero vid hvad sorn förut varit, och att följaktligen betänk, må blifva afslaget.
Jag anhåller alt få instämma med Frih. Stjernstedt och Hr Stråle, samt önskar således afslag å betänkandet.
Om här skulle under något villkor medgifvas belåningsrätt till halfva taxer:s-värdet, —■ och villkorligen liar Hr
Stuart tillstyrkt äfven det,— så befarar jag att bankens säkerhet äfventyrades.
Del finnes exempel att egendomshafvare sjelfve begärt alt få sina egendomar högre taxerade än alla andras, utan tvifvel i den afsigt att kunna erhålla större lån än eljest.
Om sådant af Taxertseller Pröfnings-comiteen medgåfves, så visste banken icke med säkerhet hvad han kunde utlåna. 1 den enda Pröfnings-comite', deri jag tagit del, förekom just en sådan händelse, der en person sjelf yrkade, att hans egendom måtte taxeras högre än alla andras.
Men Pröfnings-comiteen satte sig deremot, på det att ingen mätte af ett sådant högre laxerts-värde förledas.
När emedlertid sådant kan hända, så anser jag säkrast och rikligast vara, att förblifva vid det stadgande, som nu ur gällande för utlåning af bankens penningar.
Till bestridande af den siste värde talarens yttrade betänklighet, får jag uppläsa sjelfva förslaget, hvilket torde vara tillräckligt för alt borttaga hans betänklighet.
Det lyder nemi. så bär: ”Grunden för låne summuns bestämmande blifver iSög års taxer:s-värde, enl. behörigen styrkta utdrag af vederböns taxer:s-läugder; och ina, efter pröfning af omständigheterna i hvarje särskildt fall, hälften af della värde kunna såsom lån meddelas emot pant af fast egendom på landet, men allenast en tredjedel af samma värde emot pant af hus och jord i städerna utom Stockholm” etc.
Det synes således, alt det står icke att man skall Den 26 September.
CG5 skall gifva lån, motsvarande halfva värdet, utan att man får gifva lån motsvarande halfva värdet, efter pröfning af omständigheterna i hvarje särskildt fall.
Ovad vill del säga annat, än att de handlingar, som inkomma, skola profves?
Jag känner ganska väl, att, just för alt få högre belåning, högre brännvinsbrännings-i ätlighet o. s. v., en hop personer i vissa orter bemödat sig om alt högt uppsätta sina egendomar utöfver rälta värdet, oell måhända har detta icke mött nog motstånd af vederbör.
Taxens- och Pröfningscomiteer, då de derigenom så mycket lättare kunnat komma till det bestämda minimi-beloppet af länens taxerts-värde, och sålunda andra kunnat blifva mera lindrigt taxerade; men då man ser äganderätts-bandlingarna och deraf finner hvad som blifvit betaldt för egendomen, och det visar sigen betydlig skilnad emellan taxerts-värdet och köpevärdet, så är icke Baneostyrelsen skyldig att gifva lån motsvarande halfva värdet, utan tvertom enligt detta förslag skyldig, att vid sådant förhållande nedsätta lånesumman.
Jag finner således icke af dessa få undantag någon betänklighet emot den allmänna sats, att halfva taxer:s-värdet må vara grunden för belåningen å egendomar på landet.
Hvad sedan Hr Stråles och Frih.
Stjernstedts satser angår, hvilka afse ett afslag å betänk., egentligen på den grund att Hr
Stråle ansåg att all sådan rörelse vore för banken olämplig, så kunde i sistnämnda afseende visserligen mycket vara alt tala både för och emot; men då här icke lärer kunna uppstå fråga om att taga bort denna rörelse, och jag tror att under nuvar. förhållanden hvarken banken kan umbära detta tillfälle att göra sina capitaler fruktbara, eller de smärre jordägarne kunna umbära denna lånetillgång, — och att det måtte för dem vara fördelaktigt att erhålla sådana län, synes deraf, att de söka dem, ty utan behof af förmyndare lära de kunna beräkna 0111 commissioris-arfvodet uppäter fördelarna af lånet eller icke; — så kan jag icke annat än vidhålla hvad jag förut yttrat och anhålla om återremiss af betänk, för afhjelpande af den förgätenhet i sednare momentet, hvarpå jag fastat uppmärksamhet.
Jag har begärt or det för att tillägga några skäl till dem, som blifvit anförda såsom gilltiga till afslag å betänkandet.
Hvad som blifvit anfördt lill vinnande af bifall, har endast åsyftat att bevisa, det bankens bästa är skyddadt, om också inteckn.beloppet upphöjes till hälften af taxer:s-värdet; men jag tror icke att här kan komma i fråga bankens bästa eller icke bästa, ty det har Utskrs förslag icke afsett, och i det fallet, då en viss summa eller ett visst capital är afsatt för lånerörelsens bedrifvande mot inteckning i fast egendom, samt i3 II. 84 666
Leia detta capital beflnnes begagnadt eller användt emot inteckning till en tredjedel af laxens-värdet; så är det gifvet, alt örn man skulle Löja intecknings-värdet till hälften, måste bankens säkerhet minskas.