Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter angår särskild fattigvård för fabriker och bruk, så tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att något annat beslut i den frågan ej torde kunna fattas, än det som R. o. Ad. redan vidtagit, nemi. alt en sådan särskild fattigvård åligger hvarje näringsidkare, som utöfvar sin näring på sådant säll, att han har behof af en vidsträcktare fattigvård än församlingen i allmänhet.
Jag skulle således tro, att något ytterligare stadgande i denna fråga ej bör äga rum.
Efter den framställning Frih. .Sprengtporten gjort, har jag ej något all tillägga.
Jag tror att den inbjudning, vi fått emottaga, ej kan föranleda till något slags beslut, då fattigvården inom enskildta lifvet, eller inom privata hushåll, är en alldeles isolerad sak , skiljd ifrån den allmänna fattigvården, och dermed har lagstiftaren ej det minsta all skaffa.
Jag tillstyrker således, att inbjudningen lemnäs utan allt afseende.
Hr Edenb jelin, Gillis:
Jag medgifver gerna, att hvad jag med mitt förslag har åsyltat redan innefattas i 3 §:n, men jag anser det ej vara nog tydligt, för att gifva en taxei ingscomite' tillräcklig efterrättelse.
Det är af sådan anJedn. jag begärt ett förtydligande af denna §.
Om fabriker och bruk skulle önska att hafva egna fattiginrättningar, så har jag visst intet deremot, och anser också billigt, att de i sådant fall blifva fritagna ifrån deltagande i socknens allmänna fattigvård.
Det är mig okärt, att jag ej kan biträda den tanke, hvilken blifvit understödd ai de flesta talare, som här yttrat sig.
Jag liar erfarenhet af flera sådana särskilda fattigförsörjningar inom församlingarna, hvilka finnas på många stallen inom den ort, der jag bor.
Stora gods, som genom ett nytt brukningssätt erhållit en mängd personer, som kunna komma fattigförsörjningen till last, hafva nemi. bildat egna fattiginrättningen', så att de dragit försorg om sina och den öfriga församlingen om sina fattiga.
Jag finner visserligen, lika med Gr.
Anckarsvärd, en lucka i det af -BondeSt. framställda förslaget, då det ej deruti upptagit alt en sådan enskild inrättning bör befria från skyldigheten att deltaga i allmänna fattigförsörjningen inom församlingen; och jag skulle tro, att i en tid, då bruk anläggas der en mä.Ujgd personer blifva antagna, som sedan dels genom olycks - Den 13 Mars c, m händelser oell dels genom andra tillfälligheter blifva otjenliga lill arbete, så skulle det vara en stor fördel för församlingarna, om dessa, vare sig jordegendomar, bruks- eller fabriksinriittningar, bade sina egna fattigvårdsanstalten afskiljda ifrån församlingens.
Jag tror ej att detta skulle lägga något hinder i vägen för fattigvårdsstyrelsen, att med samma uppmärksamhet följa dessa som socknens allmänna fattiginrättning, och att således dessa enskilda fattigförsörjningar likasåväl som fattigvårdsinrättningen inom socknen måste underkasta sig lagens föreskrifter.
Flera sådana inrättningar finnas inom Malmöhus län.
Jag har sjelf, såsom indelningshafvare af ett boställe, bott inom en sådan församling.
Godset utgjorde der en stor del af församlingen , och den mängd af fattiga, som funnos vid godset, underhöllos af godsets egen fattiginrättning, afskiljd ifrån den mindre delen af församlingen.
Sådant var förhållandet t. ex. vid Höganäs stenkolsgrufva, der personalen uppgår till omkring 1000 personer.
Om alla de fattige, som vid grufvan blifva oduglige till arbete, dels genom släpsamt arbete och dels genom olyckshändelsen, skulle falla församlingen till last, så skulle den knappast kunna underhålla dem.
Derföre är den åtgärd vidtagen, att grufvan har sin egen fattigförsörjning, sin egen pensionsstat, och alla de vid grufvan varande fattige och understödstagare hafva ej det minsta alt vänta af församlingens fattiginrättning.
Om jag ej bedrager mig, är det af mig nu omnämnda förhållandet faststäldt af K. M.
Jag tillstyrker således för min del bifall till den af BondeSt. gjorda inbjudning , dock med det tillägg, att det bör uttryckas att, då en sådan enskild inrättning göres, så blir den, som densamma inrättat, befriad ifrån deltagande uti socknens öfriga allmänna fattigvård.
Med den sista värda talaren instämmer jag visserligen deruti, att behofvet är så mycket mer för handen, alt kunna inom församlingarna på åtskilliga ställen inrätta fattigvården i rotar, som ett sådant förhållande redan förefinnes på många orter och ej torde fä förbises i lagstiftningen ; men jag tror ej heller, att de sammansatta Utsk:n hafva förbisett detta förhållande, och då jag ej kunnat upptäcka någon annan § i lagförslaget, som handlar derom, så måste jag föreställa mig, att denna rättighet för församlingarna är inbegripen i i §:n, ira morn., der det heter, att hvart och ett fältigvårdssamhillle får inrätta sin fattigvård efter ortens beskaffenhet oell särskildta förhållanden; och då således ej något vidare stadgande varit i fråga att i denna lag införas, så lärer väl denna § böra tolkas på det sätt, som jag förut nämnt, och då beliöfves ej något särskildt stadgande.
Hvad åter angår principerna eller grunderna för beskattningen vid detta tillfälle, sä aro de af lt. o. Ad. redan afgjorda, dels i den 3 §:n och Den i3 Mars e m. dels i den io:de, så alt någon vidare åtgärd i delta afseende ej behöfves.
Af denna atdedn. har jag trott, att Hr Edenlijelms förslag ej borde föranleda något beslut af R. o. Ad.
Hr R i b bi n g, A r v id :
Jag ber blott att få instämma roed den sista värda talaren, troende således, att det lämpligaste svar på inbjudningen vore, att R. o. Ad. finner att livad derutinnan är föreslaget redan innefattas i 2 §:ns 1 :a moro. , som af R. o. Ad. blifvit bifallet.
Hr Frib. o. Landtm, framställde propos. först tillantagande af BondeSt:s inbjudning i detta afseende , oell sedan till antagande af Hr Edenhjelms förslag , hvilka prepos:r begge besvarades med nej. S >4- Uppå Frih.
Cederströms begäran och derom afHrFrih. o. Landtm, framställd propos. , ansåg R. o. Ad. särskildt beslut öfver hvarje mom. af denna § böra fattas. i-.sta momentet.
Jag får vördsamt föreslå en jemkning i i:a mom. af denna §.
Här står nemi.: ”och ankommer det på styrelsen att, efter som den finner mest ändamålsenligt, antingen anställa fattighjonet till arbete förgodtgörelse af understödet, eller åt hjonet öfverlemna alt fritt använda sin arbetsförmåga, då understödet i förhållande dertill minskas.”
Jag anhåller, att ordet ”anställa” må utgå, och att denna del af mom. i stället måtte få följande lydelse: ”och ankommer det på styrelsen alt, efter som den finner mest ändamålsenligt, antingen bereda fattighjonet tillfälle till arbete för godtgöreise af understödet, eller åt hjonet öfverlemna att fritt använda sin arbetsförmåga;’’ och derefter utgå de sista orden i mom.
, nemi. — ”då understödet i förhållande dertill minskas,’' emedan här föreskrifves i början af mora., att understödet skall motsvara de nödvändigaste behofven, och således äro de nyssnämnda orden fullkomligt öfverflödiga; ty då det är iakttaget, att understödet motsvarar det nödvändigaste behofvet, så kail detsamma ej minskas.
Hr von Hohenhausen: T afseende på det ifrågavar. i:a mom. af 14 §:n synes tydligen, att meningen har varit att använda de här befintliga föreskrifterna emot lättjefulla personer, hvilka ej vilja antaga arbete.
Om man nu skulle se något hardt deruti att anställa dem till arbete, och i stället begagna det föreslagna uttrycket att ”bereda dem tillfälle tiil arbete,” så inträffar det säkerligen, att ganska många af dem, för hvilka arbete blifvit beredt, ej vilja sig deraf begagna, och då bör väl understödet för dem kunna minskas.
Detta tror jag vara juridiskt rikligt Den 13 Ma r s e. m. 4C3 tänkt; ty då understödet är ämnadt att vara en hjelp i nöden, så bör det väl minskas för den som kan arbeta men ej vill det.
Jag vill visserligen ej bestrida den förändring, som Frill.
Cederström föreslagit, ang:de utbyte af orden ''anställa fattighjonet till arbete,” emot orden ”bereda fattighjonet tillfälle till arbete;” men deremot anser jag det böra tydligen utsättas, att fattigvårdsunderstödet kan minskas för det fattighjon, som ej använder sin arbetsförmåga, när tillfälle dertill blifvit beredt.
Jag tror ej, att det af Frih.
Cederström föreslagna uttrycket ”att bereda tillfälle till arbete” är lämpligt, utan tror att det just är deträtta ordet, som bär står, att anställa ett sådant fattighjon, som kan arbeta, men måhända ej vill det, till arbete, och att detta således bör bibehållas.
Cederström begärt borttagande af den sista raden, nemi.— ”då understödet i förhållande dertill minskas;” men jag finner för min del intet skäl alt på något sätt förändra denna §, utan anhåller om propos. till bifall å det nu föredragna i:a mom. deraf, sådant detsamma af Utsktn blifvit föreslaget.
Sprengtporten förenade sig med Hr Ribbing.
Jag är af samma mening som Hr Ribbing, nemi. att mom. bör förblifva oförändradt.
Att bereda tillfälle för fattighjon till arbete, är ofta nog alldeles icke tillräckligt; att arbeta önska de ej, men äta och lättjas är hvad de oftast vilja.
Derföre är det nödvändigt, att directionen må vara berättigad att anställa dem till arbete.
Directionen är att anse, om jag så får säga, såsom en mäklare emellan dem, som behöfva arbete, och de fattiga, som hafva arbete att lemna.
Fattigvårdsdirect:n låter kungöra, att de, som behöfva tillfälliga arbetsbiträden, kunna anmäla sig hos henne.
När någon sådan anmälan skett, så skickar hon de arbetshjon, hon finner tjell— liga, till den som sig om biträde anmält.
Dermed tror jag, alt begge skulle vara bäst belåtne.
Hvad beträffar den sista förändringen, eller uteslutande af de sednare orden i mora., så synes mig klart, att då directionen öfverlemnat åt hjonen att fritt använda deras arbetsförmåga, så bör bon ock kunna minska underhållet eller understödet; ty i samma män som de sjelfve disponera deras arbetskraft, böra de påräkna mindre understöd af directionen.
Jag anhåller om bifall lill delta morn., utan förändringar.
Det torde vara vigtigare, än man vid första påseendet anar, att denna § ej blir antagen i det skick, Iivari den blifvit af Utsk:n framställd.
Början deraf lyder sålunda: ”Vid utdelande af fattigvårdsunderstöd, skall fattigvårdsstyrelse tillse, att det motsvarar de nödvändigaste behofven, alltid med beräkning af fattighjonets arbetsför
- Den i3 M a r s e. ra. måga, ehvad den ina vara större eller mindre.” Nå viii! således får icke fattigvårdsstyrelsen tilldela åt ett fattighjon mer än som dess arbetsförmåga, utöfvad i dess fullständiga kraft, kan inbringa; eljest skulle understödet öfverstiga hvad hjonet någonsin hade kunnat förtjena genom arbete.
Nu vill man behålla ordet ”anställa” för att förvandla hjonet tili slaf under socknens fattigstyrelse, för att disponeras der styrelsen finner tjenIigast alt honom anställa.
Följden blir densamma som vid all t tvångsarbete, neni I. att arbetet blir illa gjordt, och att den, som fått arbetshjonet anstäldt hos sig, blir missnöjd dermed , hvilket föranleder ledsamheter och tvister.
Deremot följer det af sig sjellt, att fattigvårdsstyrelsen alltid bör riktigt iakttaga författningens föreskrifter och ej lemna större understöd, än nödvändigheten fordrar, och då bör icke heller hjonets anställande till arbete äga runi, utan styrelsen bör endast bereda hjonet tillfälle till arbete, om lägenhet dertill finnes.
Har deremot hjonet tillfälle att sjelf skaffa sig arbete genom fritt användande af sin arbetskraft, bör aldrig något besvär i den vägen tillkomma fattigvårdsstyrelsen, utan fattighjonet bör sjelft söka att använda den grad af arbetsförmåga, som det äger, då fattigvårdsstyrelsen äger att lemna så mycket understöd som behöfves, för alt fylla den lucka i förmågan, som genom styrelsens förut bestämda mätning, — om jag så får kalla det — blifvit tillvägabragt.
Det är en gifven sak, och erfarenheten i alla länder har visat, att det fria arbetet alltid är tjenligare än tvångsarbete.
Det finnes ej något exempel att arbetsinrättningar kunnat bära sig utan tillskott, vida utöfver hvad man kunnat ana, och det har alltid slutat dermed, att de förfallit ifrån arbetshus till correct.inrättningar på .Statens bekostnad.
Jag anser detta vara ganska vigtigt, och jag frågar — hvad blir väl meningen med det sista tillägget, då man sammanför del med de föregide orden?
Här står dä: ”eller åt hjonet öfverlemna att fritt använda sin arbetsförmåga, då understödet i förhållande dertill minskas;” således i förhållande till friheten att använda arbetsförmågan.
Har icke styrelsen skyldighet att vid bestämmandet af det understöd, som kan honom lemnäs, taga i beräkning hela hans arbetskraft, sådan den är, större eller mindre.
Den siste värde talarens deduction har på intet vis öfvertygat mig om någon oriktighet uti det förevar, momentet.
Om det är fråga om att förekomma behof af fattigvård, så är det visserligen mycket rätt, att man skall bereda arbetstillfälle, och i detta afseende är förslaget i 5 mom. afgifvet, Är åter fattigdomen redan för handen, d. v. s. om en person ej har utvägar att försörja sig, då är det ej nog med att bereda arbete åt honom, utan han måste anställas för att arbeta så mycket han kan ; ty De n i3 Ma r s e. m. 465 det måste vara gifvet, att då det är cotumunens skyldighet att gifva honom det nödvändigaste , så är det en motsvarande skyldighet hos honom att arbeta , så vidt han kan.
Om man öfverlemna!- åt honom att till en del försörja sig, t. ex. genom ett handtverk, men detta ej är tillräckligt till hans fulla försörjning, så är det ju tydligt, att fattigunderstödet måste eqvivalera skilnaden emellan hans förtjenst derpå och hvad som erfordras till hans försörjning , och hvad som är uttryckt i den sista perioden, som Frih:n önskat få utesluten, är således ganska riktigt.
På dessa skäl kan jag ej annat än instämma med dem, som yrkat att momentet måtte oförändradt bifallas.
För min del kan jag ej finna annat, än att i4 §:ns i:a mom. är väl grundadt och tillstyrker således bifall till detsamma.
Den siste värde talaren, så väl som flere föregående, har utredt skilnaden emellan bereda och anställa.
Anställa kunde vara det rätta ordet i det exempel, som jag nu vill åberopa.
I Calmar stad är inrättad, under Hr von Hartmansdorffs dervaro, en fattigvård, som är fullkomligt ändamålsenlig och hvarmed så väl staden som de fattige äro nöjde; men den går ut på att fattighjonet är skyldigt att arbeta på stället, om det vill njuta fattigvård.
Man kan ej säga att inrättningen blott borde bereda dem tillfälle till arbete och att de samtidigt dermed skulle få åtnjuta sin fattigvård; ty i samma stund de ej vilja arbeta, fä de ej vidare något understöd.
Jag anser, att ordet ”anställa” är och blir alltid det rätta.
Instämmande med de tvänne sista talarne om behofvet deraf, att mom. blifver bibehållet sådant det är, vill jag endast tillägga såsom skäl derför, att erfarenheten säger mig, att det är alldeles nödvändigt, alt ordet ”anställa" här användes, och ej ordet ”bereda,” som blifvit föreslaget att i dess ställe insättas.
Om man bereder arbete åt personer, som äro vane vid alt lättjas, så hjelper det ej det aldra ringaste; ty om de ej vilja arbeta, så gå de endast omkring och tigga.
Jag har sett exempel derpå i den ort, der jag bor.
Det är alldeles nödvändigt, att styrelsen har rättighet att anställa dem till att arbeta, antingen de vilja eller ej.
Cederström har anfört, att dylika arbetsinrättningar , som den ifrågavar., sluta med att blifva correctionshus.
Jag måste motsäga honom häruti.
Jag, som bor nära Jönköping, hvarest en fattiginrättning blifvit etablerad och som är bekant i hela Riket för sin duglighet, kan försäkra honom, att denna inrättning ej hotar med att blifva något correctionshus, utan den fortgår med stöl sta framgång, och jag skulle önska att i hvarje stad funnes en sådan.
Der anställas arbetshjonen lili arbete, och arbeta de ej, så minskas 21 H. 59 460 D o ii i3 Mars c. m. deras dagportioner.
Detta gör att de arbeta med mycken villighet och håg, ehuru det i början var påkostande.
Jag kan dessutom anföra ett annat exempel ifrån närheten af den ort, der jag är boende, t. o. m. ifrån den församling der jag bor, der arbetsinrättningar finnas af sådan beskaffenhet, att hvar och en, som anmäler sig till erhållande af fattigunderstöd, anvises arbete med tillsägelse: gå dit och arbeta, så får du arbetsförtjenst, och hvad du vidare behöfver skall du då erhålla af fattigförsörjningen.
Sedan detta beslut fattades, hafva två eller tre personer begärt arbete, men sedermera ej något fattighjon, som ej varit för sjukdom eller ålderdom i behof af hjelp; men om det ej för de förra hade varit ett tvång, att de måste arbeta , så hade de troligen ännu likasom förut galt omkring och tiggt och gjort ingenting.
Jag anhåller om bifall till i:a mom. oförändradt.
Taube, Gust.
Mig synes, som ordet "anställa” äger företräde, då fattigvårdsstyrelsen disponerar en arbetsinrättning eller en local , hvarest den kan sysselsätta fattighjonet.
Detta lärer likväl ej kunna på alla ställen eller ens på de flesta blifva fallet; men deremot bör det alltid vara en möjlighet för fattigvårdsstyrelsen att bereda tillfälle till arbetsförtjenst.
Af detta skäl anser jag den af Frih.
Cederström föreslagna förändring vara passande på detta ställe.
Om styrelsen bereder tillfälle till arbetsförtjenst åt en behöfvande, som har arbetsförmåga, men han ej deraf vill sig begagna, då må han gerna svälta.
Hvad beträffar den sista meningen , att understödet i förhållande dertill minskas, så är det visserligen intet ondt deri att den qvarstår; men jag anser den likväl obehöflig , af samma skäl, som redan blifvit anförda af Frih.
Cederström, med hvilken jag mig i allo förenar.
Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till antagande af förevar, itsta mom.
Ropades starka ja, blandade med några nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade ja hafva öfverröstat nej. 2:dra momentet.
Bifölls. 3:dje momentet.
Flr Ribbing.
Detta mom. innefattar en föreskrift, som i min tanke är nog hård.
Här står :
"Då qvinna söker fattigunderstöd, i anseende till det hinder för sjelfförsörjning, som vården om barn föranleder, må det bero af styrelsen att antingen, med hennes bibehållande vid barnavården, lemna henne derefter lämpadt understöd, eller ock fråntaga henne barnet och låta det vårda, då hon för sin person är pligtig att förse sig med lagligt försörjningstillfällé, under förbindelse tillika att, i mån af förmåga, bidra - D c n i3 Mars c. m. 467 ga till barnets försörjning.”
Det tyckes vara något bardt, att man skall kunna ifrån en mor borttaga hennes barn med våld, då hon ej bär förverkat sin rättighet genom en dålig uppfostran eller liderligt lefverne, att sjelf få vårda detsamma.
Jag kan ingalunda bifalla en sådan föreskrift och önskar således, att detta måtte utgå ur momentet, eller om det skall qvarstå, så önskar jag åtminstone, att qvinna , som söker fattigunderstöd, endast må kunna fråntagas sitt barn, i den händelse att bon är vanfräjdad eller vanvårdat barnet.
Detta är så tydligt och klart, att jag hoppas, det Ridd.-
Secrettn uppgör redactionen af den tili ändring nödiga mening.
Jag finner detta mom. vara af största behof, men å andra sidan erkänner jag billigheten af hvad Hr Ribbing anfört, och tillstyrker derföre att mom, må börja med orden:
"Då lösaktig qvinna” etc.
Det är just sådana qvinnor, sorn vanligen behöfva understöd, och deras seder härröra ofia deraf, alt de vilja slippa allt arbete.
Under strider emellan socknar om hvem som borde försörja en sådan qvinna med dess barn, har jag under min embetstid sett många fall, då en socken sagt: nog skola vi vårda barnet, men modren må arbeta; och då har barnet blifvit satt på ett ställe, der det blifvit tio gånger bättre vårdadt, än hos modren sjelf.
Alltså har det vaiit både barnets och modrens verkliga fördel, alt barnet blifvit henne fråntaget, under det hon nödgats arbeta.
Om ordet lösaktig skulle införas i mom. framför ordet qvinna , så lärer det väl vara helt klart, att något bättre medel alt kunna fortsätta samma lefnadssätt ej kan uppfinnas , än att borltaga barnet ifrån modren och låta henne fri och ledig, under fortsättande af sitt förra lefnadssätt, flytta ifrån socken till socken och plantera ut barn i socknarna.
Det är ej på det sättet man böi lagstifta.
Här kommer i nästa mom. den cathegori, som Hr Ribbing ansett finnas redan i det 3 momentet.
För det förhållande, som i 3 mom. afses, skulle jag tro, att styrelsen, långt ifrån att erhålla tillåtelse, borde uttryckligen förbjudas att borltaga barnet ifrån qvinnan, och detta med ännu mera skäl, ifall ordet lösaktig utsältes; ty skiljes barnet ifrån en sådan qvinna, så är det helt säkert, att hennes förra lefnadssätt blir för henne en riktig födkrok.
Nu vill jag likväl ej förmoda, att här menas en sådan qvinna; ty det står:
J’Då qvinna söker fattigunderstöd, i anseende till det hinder folsjö!
(Försörjning, som vården om barn föranleder, må det bero af styrelsen att antingen, med hennes bibehållande vid barnavården, lemna henne derefter lämpadt understöd, eller ock fråntaga henne barnet och låta det vårda, då hon för sin person är pligtig alt förse sig med lagligt försörjningstillfälle, under förbindelse tillika, atti mån af förmåga bidraga 468 Den i3 Man e. ra. lill barnets försörjning.’’
Det är ju klart, mine herrar! alt i samma stund, som modren är skiljd ifrån barnet och pligtig; att skaffa sig laga försvar, så förskaffar hon sig det i nästgränsande socken, der hon vore barnet nära utan att kunna åläggas att lemna något bidrag.
Qvinnan bör således i min tanke ej på detta sätt skiljas ifrån sitt barn, utan jag skulle tro, att de ord, som afse detta, böra utgå och mom. i öfrigt oforändradt bibehållas.
Ehuru jag ej kan förmoda alt någon fattigvårdsstyrelse skulle skilja ett barn ifrån modren, af annat skäl, än att barnet missvårdas, så anser jag likväl, lika med Hr Ribbing, att detta villkor bör i mom. uttryckas.
Hvad åter angår den anmärkningen, att det borde
Stå lösaktig qvinna, så tror jag ej delta vara väl betänkt, utan vill, i likhet med den sista värda talaren, afstyrka det, och i öfverensstämmelse härmed skulle jag vilja taga mig friheten att föreslå en redaction, som måhända skulle motsvara Hr Ribbings önskan. ”Då qvinna söker fattigunderstöd, i anseende till det hinder för sjefförsörjning, som vården om barn föranleder, må det bero af styrelsen att antingen, med hennes bibehållande vid barnavården, lemna henne derefter lämpadt understöd, eller ock,” ifall barnet missvårdas, ''fråntaga henne det och låta det vårda, då hon för sin person är pligtig att förse sig med lagligt försörjningstillfälle, under förbindelse tillika att, i mån of förmåga, bidraga till barnets försörjning.” Gr.
Tvänne talare hafva yttrat sig, med hvilka jag instämmer.
Den ene af dem, Hr Ribbing, har ansett det vara alltför hardt alt skilja barnet ifrån modren, när det ej vanvårdas; den andre åter, Frih. Cederström, har trott, att det vore att bereda oäkta barns tillkomst, om man toge barnet ifrån qvinnan, ty hon skulle endast derigenom blifva ledig att framskaffa flera, om tillfälle dertill yppades.
För min del skulle jag tio, att fattigvårdsstyrelsen ej bör kunna skilja barnet ifrån modren, så framt det ej vanvår das.
Orsaken, hvarföre jag bestrider att barnen må lemnäs åt främmande personer, är den, att enligt den erfarenhet, sorn jag vunnit, sådana personer, som hafva egna oäkta barn att uppfostra, visserligen ej vårda dem väl, men att dessa harn likväl blifva ännu sämre vårdade, om de lemnäs åt andra personer.
Sådana fosterföräldrar göra ej så mycket afseende på, att barnet blir väl skött, som att de må hafva en inkomst derför.
Jag tror snarare, att det skulle vara alt sörja för oäkta barns tillkomst, om modren beröfvades sitt barn, så snart det vore så gammalt, att det kunde henne fråntagas för att lemnäs til! andra, under det alt modren iinge skaffa sig försvar och söka arbetsförtjenst, d. v. s. stryka landet omkring och skaffa sig flera barn.
.lag tillstyrker den förändring, som Hr Gripenstedt liar föreslagit.
D e n 13 Mars c. ra. 469 Hr von Hohenhausen:
Jag skall ej ingå i någon discussion, rör:de folkförökning på det ena eller andra sättet, utan vill blott nämna, att jag har sett flera exempel derpå, att sådana qvinnor genom denna åtgärd blifvit förda till arbetsamhet, i stället för att de eljest skulle hafva fortsatt sin förra lefnad så länge de kunnat, utan att göra någon nytta genom arbete.