Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För år 1865 kan förhållandet med Postverkets inkomster och utgifter ännu icke ens approximativt beräknas, men, oaktadt för samma år kommer att såsom uppbörd bokföras, Statsanslaget 70,000 rdr, till postdiligensliniers öppnande utan de skjutsskyldiges betungande, för såväl 1864 som 1865, med tillhopa 140,000 rdr, och i extra inkomst för sålda postångfartyget Eugenia 21,500 rdr, med tillägg af hvilka belopp till öfriga intrader sammanlagda uppbörden för sistlidet år torde kunna kalkyleras till 2,480,000 rdr, visar sig dock som skulle utgifterna för året komma att öfverstiga inkomsterna, och detta ehuru under ifråga v;de år i utgifter för nybyggnad af postångfartyg ej utgått mera än omkring 26,000 rdr.
Att Postverket för de trenne sednast förflutna åren kunnat bestrida de intraderna öfverstigande utgifterna, har kommit deraf att verket från de föreg:de åren egt besparingar dels i assuranceafgifter, dels i afsatta mede! för anskaffande af behöfliga ångfartyg till de inre och utrikes sjöpostkommunikationernas underhållande; inen hafva dessa besparingar ock blifvit reducerade, så att, då Postverket enligt 1862 års bokslut egde, bland behållna medel af omkring 860,000 rdr, räntebärande obligationer
Den 10 Mars f. m. 237 till ett inköpsvärde af 823,293 rdr, nn i behåll varande obligationers enahanda värde ii Igor endast 457,000 rdr samt Postverkets behållning för sistlidet år ej torde komma att blifva högre än omkring 400,000 rdr, hvaraf enligt nådig föreskrift i Kongl.
Brefvet den 21 April sistlidet år.
365,000 rdr skola reserveras såsom fond till ersättningar åt afsändare af penningar å rekommenderade bref, hvilka genom poströfverier eller på annat sätt under verkets vård förkomma.
Af ofvan gjorda utredning torde framgå, att en nedsättning i portot för inrikes brefvexlingen, såsom varande Postverkets hufvudsakliga intrad, näppeligen torde vid denna tidpunkt böra ifrågakomma, så vidt ej på samma gång särskildta nya anslag af statsmedlen blifva åt verket anvisade, för att detsamma må kunna fullgöra sina förbindelser och fortgå i en tidsenlig utveckling.
» Dessa uppgifter har jag erhållit af sjelfva General-Poststyrelsen, och, derest de äro rigtiga, kan jag således icke vara den, som det tillhör, att mottaga förebråelser derför.
Jag tror visst icke, att
Postverkets inkomster på något sätt bortslarfvas, utan jag tror tvärtom, att största noggrannhet iakttages inom detta verk, men, då man får en sådan tablå som denna för ögonen och dessutom finner att Stats-Utsk:t utan alla motiver tillstyrkt en förhöjning af 500,000 rdr i anslaget till Postverket, så har man skäl till det antagandet, att dessa medel icke skola användas till postkommunikationernas förbättrande, utan endast till betäckande af den balans, som uppkommit i Postverkets affärer genom byggande af ångbåtar och ofördelaktiga konventioners ingående.
Jag tycker icke om den der formen, att upplysningar och utredningar icke meddelas Riksdagsmännen, utan att man sjelf måste lyfta pä slöjan, för att se hvad som sitter under den.
Då jag likväl nu erhållit försäkran om, att upplysningar skola meddelas ang:de det som rörande Postverket är hemligheter för R.
St:r, då R.
Shrs Revisorers berättelse blir föremål för granskning, vill jag icke vidare insistera på återremiss af den nu föredragna punkten, utan skall anteckna i mitt minne det löfte, jag fått, och skall begagna mig deraf, då det behöls.
Under åberopande af hvad jag förut anfört och då en återremiss icke skulle lända till något resultat, vid det förhållande, att två Stånd bifallit Utsk:ts förslag, vidblifver jag mitt yrkande om bifall till detsamma.
Utsk:t har så mycket mera saknat skäl att nu frångå de beslut ang:de anslaget till Postverket, hvilka R.
St:r alltsedan 1853 års riksdag fattat, som, enligt hvad upplyst blifvit, Postverkets linaociella ställning ingalunda är tillfredsställande, utan kräfver ökade anslag, derest postväsendet fortfarande skall kunna utvecklas.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan i förev:de punkt och dels återremiss 238 Den 10 Mars e. m. deraf, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många ja jemte åtskilliga nej, och sedermera propos. pä återremiss deraf, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts merberörde hemställan förnyats samt med många ja och några nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde härefter, huruvida R. o. Ad. i anseende till den långt framskridna tiden behagade till e. m:s plenum uppskjuta den vidare behandlingen af förev:de Utlåt, samt nu åtskiljas.
Ropades ja. R. o. Ad. åtskiljdes kl. i, 4 e. m.
Lördagen den 10 Mars 1866.
Justerades protokollet för den 14 sisth Februari.
Upplästes ett af Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik, inlemnadt mern. af följande lydelse:
Med hänsyn till meningen med det R. o. Ad. tillerkända forum privilegiatum, får jag härmed vördsamt anhålla, att få uti prot:t antecknad min reservation emot det uti plenum den 7 dennes uti frågan, genom votering, fattade beslut, under tilikännagifvande derjemte att jag röstat för afslag till Högloll.
Lag-Utsk:ts i ämnet afgifna Betänk, och således ej bidragit till det beslut, hvarigenom principen delvis blifvit frånträdd.
Den 10 Mars e. m. 239 Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts skrifvelseförslag: N:o 31, i ani. af K. M:ts Nåd.
Propos. ang:de afsöndring af jord från Rönö Kungsgård för utvidgande af Rönö församlings kyrkogård m. m.; samt N:o 32, ang:de ifrågastäldt utfärdande af en ordningsstadga för städerna i riket.
Likaledes justerades följande från samma Utsk. inkomna förslag till ingress och paragrafer i Riksdagsbeslutet, nemi.:
N:o 1, Ingressen; N:o 2, ang:de åtgärder för behöfvande® undsättning i missväxtår; N:o 3, ang:de verkställd omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter; N:o 4, ang:de verkstäldt val af Justitieombudsman och hans suppleant, samt komiterade till tryckfrihetens vård; N:o 5, ang:de antagen förnyad Förordning, rörande jords eller lägenhets afstående för allmänt behof.
Fortsattes föredragningen af Stats-Utsk;ts Utlåt.
N:o 53, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjunde Hufvudtitel. 10:de—15:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos, dock med det vid 14:de punkten gjorda förbehåll om iakttagande af den förändring i afseende å Hufvudtitelns anslagsbelopp, som kunde föranledas af R. o. Adrns rörande 2:dra punkten fattade beslut. 16:de punkten.
Det händer någon gång att man i sin ifver att spara går så långt, att man förbiser, att denna sparsamhet kan leda till ökade kostnader i framtiden.
Så har Stats-Utsk:t handlat i denna fråga.
Behof hade yppat sig af utvidgad lokal för provins-landtmäteri-kontoret i Carlskrona, emedan den nuv:de både är trång och så fuktig, att de tili kontoret hörande vigtiga kartor och handlingar löpa fara att alldeles gå förlorade.
Konungens Befh:de anmälde detta behof för K. M:t, oeh föreslog åtgärders vidtagande för dess afhjelpande.
Under det skriftvexlingen härom pågick, besöktes Carlskrona först af Just.-Ombudsmannen och sedan af Just.-Kanslern.
Båda dessa embetsman fäste Konungens Befludes uppmärksamhet derpå, att de lokaler, i hvilka länsstyrelsens arkiver förvarades, voro högst olämpliga, och uppmanade Konungens Befh:de att bereda annan lägenhet för dem.
Handiingarne lågo nemi. hopbundtade på en vind, hvilken saknade annat ljus, än det som kom in genom några i taket insatta glaspannor, hvarföre man vid deras 'MO Den 10 Mars e. ra. rådfrågande måste begagna ljus och lykta, och de voro dessutom utsatta för att blifva uppätna af råttor.
Afven denna fråga anmäldes bos K.
M:t, hvilken i nåder bemyndigade
Öfverintendents-embetet att anställa undersökning, huruvida, genom tillbyggnad och förändring af nuv:de Landtstats-embelshnset, passande lokaler kunde beredas för ej mindre landtmäteri-kontoret, än äfven landtränteriet. och länsstyrelsens embetsrum och arkiver.
Denna undersökning' utvisade dock, att en sådan tillbyggnad ej kunde lämpligen verkställas.
Jag ansåg mig då pligtig att höra efter om någon annan passande lägenhet inom staden kunde erhållas, och vände mig först till befälhafvande amiralen med efterfrågan om något kronans hus kunde för det ifrågav:de behofvet få afstås och användas, men erhöll det svar, att alla kronans hus voro för sina särskilda ändamål upptagna, och att någon lokal således ej kunde erhållas.
Deremot fann jag, att en Grosshandlaren Lidstrand (ej Lindstrand) tillhörig fastighet erbjöd nödigt utrymme och uppfyllde alla billiga fordringar, och ingick derefter med honom, som var villig att afyttra sin fastighet, en villkorlig öfverenskommelse, enligt hvilken han förband sig att till kronan försälja ifrågav:de egendom för 30,000 rdr, eiler, i händelse endast en del af tomten inköptes, 25,000 rdr.
Ofver-Interirients-embetet har derefter, genom en af detsamma till stället sänd arkitekt, tagit närmare kännedom om detta byggnadsförslag och funnit detsamma, efter en obetydlig tillbyggnad, i alla afseenden antagligt.
Enligt den uppgjorda ritningen skulle byggnaden innefatta rum för landtmäteri-kontoret, landskansliet, landtränteriet, länsstyrelsens arkiver och handlingar, samt en tillräckligt stor sessionssal, och kostnaden skulle, med tillägg för inköp af nya inventarier och afdrag för försäljning af den gamla gården, uppgå till 40,000 rdr.
Sedan alla till frågan hörande handlingar inkommit till K; M:t, har nu K.
Mkt, på sätt Statsråds-prot:t utvisar, gillat Ofver-Intendents-embetets förslag och beslutat framläggandet af Nåd.
Propos. i ämnet till R.
Enda felet i denna Propos. är, att man vid framställningen af frågan gått väl mycket historiskt-kronologiskt tillväga, och deraf har ock Utsk:t begagnat sig.
Dess resormement kan nemi. svårligen motsägas, om man endast fäster sig vid frågan om landtmäterikontoret, ty någon nödvändighet för dess inrymmande i samma hus som landskansliet etc., förefinnes verkligen icke, och på detta resonnement grundar Utsk:t sitt afslag af K.
Följden deraf blir emellertid den, att Lidstrand, som ej förbundit sig att qvarstå vid sitt anbud längre än till nästkommande Augusti månad, med all sannolikhet ej sedermera vill afyttra sin egendom för samma låga pris, hvarpå han nu gått in, och detta sä mycket mindre, som fråga uppstått om anläggande af en fabrik på denna plats och åtskilliga spekulanter på tomten redan uppträdt.
Då man sedermera inom kort måste vidtaga åtgärder för anskaffande af nödigt utrymme för landstatens embetsutöfning och förvarande af dess vigtiga handlingar, kan man ej anskaffa - Den 10 Mars e. m. 241 skaffa någon lämplig byggnad för 40,000 rdr, utan man får uppföra ett nytt hus på dertill inköpt tomt för mångdubbelt denna kostnad.
Hvad nemi. ett nytt residens-och landtstatshus kostar, ser man bäst af den föreg:de punkten rörande uppbyggande af ett sådant i Jönköping.
Då således, enligt min åsigt, det vore en ren misshushållning med statens medel, att ej begagna sig af tillfället att för den jemförelsevis ringa summan af 40,000 rdr erhålla ett nytt landtstats-embetshus, får jag hos Hr Gr. o.
Landtm, anhålla om propos. å afslag af Utsk:ts hemställan och bifall till K. M:ts Propos. Frih.
Utan att på något sätt draga i tvifvelsmål eller bestrida rigtigheten och tillförlitligheten af de förhållanden Hr Nordenfelt andragit, och med erkännande deraf, att han, såsom landshöfding i Blekinge län, kunnat hafva skäl att påyrka detta anslag, torde det dock tillåtas en ledamot af R. o. Ad., som önskar se denna fråga ur något allmännare synpunkt, att ifrågasätta huruvida man verkligen bör bevilja det äskade anslaget, då stor sparsamhet med Statens medel är af behofvet påkallad, då R. o. Ad. af denna grund nyss afslagit medel till ett nytt residenshus i Jönköping, oaktadt det gamlas ytterst bristfälliga skick, och då slutligen man vet, att K. M:t, antagligen af finansiella skäl, funnit sig föranlåten, att icke till R.
St:r aflåta någon framställning om återuppbyggande af det nedbrunna landshöfdingeresidenset i Carlstad.
Mig synes under sådane förhållanden här ej vara skäl, att nu bifalla K. M:ts Propos. i detta ämne.
Oaktadt hvad till förmån för dess innehåll nyss yttrats, men som jag tror bora mindre väga i vågskålen vid jemförelse af Utsk:ts motskäl, och de af mig vördsamt andragne omständigheter, får jag gifva tillkänna, det jag på grund af hvad redan är antydt, bestrider och bekämpar beviljandet af detta anslag, samt anhåller om bifafl å Utsk:ts alstyrkande hemställan.
Jag måste erkänna, att då frågan om uppförande af tre nya länsresidenser förekom inom Stats-CJtsk:t, rönte den der föga sympatier; Utsk:t hade måst afpruta så stora anslag för försvarsverket och bland andra för nya fästningsbyggnader, att det icke bör väcka någon förundran, att det ansåg att med beviljandet af dessa anslag kunde anstå, till dess statens tillgångar blefva rikligare.
K. M:t kunde visserligen hafva skäl att, på grund af gjorda anmälanden om behofvet af nya eller utvidgade landtstatsbyggnader, äska dessa anslag, emedan vid Proposms afgifvande anledning var att antaga, att tillräckliga tillgångar skulle finnas.
För Utsk:t visade sig förhållandena emellertid annorlunda, ty det kunde tagas för gifvet att åtskilliga af de beräknade inkomsterna sannolikt icke skulle komma att inflyta; så t. ex, har det antagits vara föga troligt, att R.
St:r skoia bifalla den föreslagna förhöjningen af bränvinsskatten, hvilket dock K.
M:t vid inkomststatens uppgörande anH. lil. 16 242 Den 10 Mars e. m. tagit.
Allt detta vållade att sparsamhetsanda gjorde sig gällande inom Utsk:t.
Hvad särskildt Carlskrona angår, visa hanlingarne, det medgilvas, att landtstatens nuv:de lokaler i flere hänseenden äro bristfälliga och otjenliga, men Utsk:t antog att de genom reparationer ännu några år skulle kunna göras brukbara.
I början af 1830-talet vill jag minnas hade länskansliet och kontoret jemte ränteriet ännu sina embetslokaler i rez-de-chausséen till det hus der landshöfdingens bostad var belägen.
Något af åren före 1838 utvidgades dessa lokaler genom inköp af ett bredvid länsresidenset liggande hus, hvilket förenades med detta, och hvilket hus då ansågs såsom ett af de största i Carlskrona.
Det förefaller då besynnerligt, att, innan ännu 30 år förflutit, en ny utvidgning kan behöfvas.
Visserligen vill jag ej bestrida, att så kan vara fallet, ty tiden fordrar större utrymme, beqvämlighet och trefnad äfven i embetslokaler, än man förr nöjde sig med, men det torde ursäktas mig och de öfriga ledamöterna i StatsUtsk:t, om vi, i anseende till den sparsamhet, som måste iakttagas, och vid minnet af de nedprutningar, som företagits vid vida vigtigare anslagsfrågor, ansågo att med den nu ifrågasatta byggnaden kunde anstå.
På dessa skäl, och då Utskits hemställan i denna punkt redan är af trenne Stånd bifallen, anhåller jag att R. o. Ad. äfvenledes måtte godkänna densamma.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan, dels ock afslag derå samt antagande af K.
M:ts Nåd. framställning i ämnet, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
17:de—21:sta punkterna.
Jag anhåller att få till profit antecknad min reservation mot det beslut, U. o. Ad. i afseende å 1 Gide punkten af Stats-Utskds nu föredragna Betänk, fattat, emedan jag anser det vara misshushållning att nu afstå en summa af 40,000 rdr, för att möjligen vid nästa eller derpå följide riksdag nödgas bevilja till samma ändamål ett tre gånger så stort anslag.
Föredrogs ånyo Bevilln.-Utskits den 28 sistlidne Februari och 3 dennes bordlagda Betänk.
Nio 3, angide allmänna bevillningen.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade besluta, att det nu föredragna Betänkit skulle punktvis företagas till afgörande, med iakttagande deraf, att i samman - Den 10 Mars e. nu 243 hang med de hemställanden i sjelfva Betänk:t, som hade afseende å vidtagne ändringar i vissa §§ af Bevillningsstadgan, dessa §§:rs text skulle förekomma till pröfning, äfvensom att de mindre redaktionsjemkningar, för hvilka Utsk:t ej ansett nödigt att i Betänk:t särskildt redogöra, först blefve till behandling företagne.
Till följd häraf föredrogos och godkändes:
Bubriken, hvari orden Rikets Ständer blifvit utbytta emot ordet Riksdagen; § 6, sista monut, der ordet Staten införts i stället för ordet Kronan; § 32, näst sista morn., hvarest ordet deremot inskjutits emellan ordet äro och orden flera socknar; § 50, i hvars sista mom. orden sådan persons uteblifvande utbytts emot orden en eller annan anledning.
Artikeln 11. § 2- Utsk:ts hemställanden biföllos. § 4.
Utsk:ts hemställan jemte texten till mom. b. Bifölls och godkändes. § 6.
Utsk:ts å sid. 5 afgifna hemställan i fråga om pensioners och gratialers befrielse från bevillning.
Hr Linroth, Carl Johan Gustaf: Bevilln.-Utsk:t har icke tillstyrkt den motion, jag vördsamt tagit mig friheten att väcka, och jag delar i detta fall samma öde, som så många andra vid denna riksdag; men Utsk:t har dock beledsagat sitt afstyrkande med några välvilliga ord, i det Utskrt sagt att »många och ömmande skäl kunna tala för bifall till förslaget.»
Jag tror att Utsk:t bort, mera än som skett, fästa afseende vid det nya förhållande, som inträdt sedan sista riksdagen genom tillämpningen af kommunal-Iagarne, ty genom det i dem befintliga stadgandet, att kommunalafgifterna beräknas efter åsätta bevillningen, hafva pensionstagarnes utskvlder blifvit mångdubbelt ökade.
Härtill kommer att det belopp, Staten inhöstar genom denna bevillning, är så obetydligt, hvilket styrkes deraf att, enligt de officiella uppgifter jag erhållit från arméns pensionskassa, den sam - 244 Pen 10 Mars e. m. manlagda suraman af bevillning för kassans 664 pensionstagare uppgår till endast 2882 rdr.
Staten skulle således icke göra någon stor uppoffring, om den afstode från denna bevillning, hvilken deremot för pensionstagare kännes så tryckande, och jag vågar derföre anhålla att denna punkt måtte blifva tili Utsk:t återremitterad, på det att Utsk:t måtte blifva i tillfälle att inkomma med nytt Utlåt,, i öfverensstämmelse med det uti min motion gjorda förslag.
Frih. af Ugglas, Gustaf: Bevilln.-Utsk:t har vid behandlingen af den af Hr Linroth väckta motion utgått från den åsigt, att det är vådligt att i Bevilln.-Förordningen medgifva undantag från erläggande af bevillning för hvar och en, som i någon mån kan anses ega den förmögenhet, att han är i slånd att erlägga utskylder till Staten.
Utsk:t har derföre icke ansett lämpligt att bevilja andra undantag, än de i Förordningens 8 § 1 mom. stadgade, och jag hemställer, om det kan vara billigt, att innehafvare!) af en stor pension befrias från bevillning, under det att andra med vida mindre inkomster måste erlägga sådan.
Faran i att bifalla ett förslag, sådant som det ifrågavarande, ligger deri, att då man en gång börjat att af medömkan för en viss klass bevilja undantag, någon gräns icke vidare finnes.
Jag vågar derföre på det högsta afråda R. o. Ad. från att beträda en sådan väg, och yrkar af denna orsak bifall till Utsk:ts hemställan.
Frih. af Schmidt, Garl Johan Georg: Ehuru Frih. af Ugglas redan utredt denna fråga och besvarat den i enlighet med hvad jag ämnat göra, torde jag dock få tillägga några ord.
Om man än vid första påseendet finner det vara obilligt att erlägga bevillning lör pensioner, nödgas man dock frångå denna åsigt, då man opartiskt betraktar saken och jemför pensioner med andra besparingar, för hvilka bevillning erlägges.
Om t. ex. en kapitalist af sitt kapital, för hvilket han betalat bevillning, lägger af så mycket, att det fördubblas, fördubblas ock hans bevillning.
Om en landtbrukare med den fördel idkar sin näring, att han kan utvidga sitt landtbruk genom att inköpa det ena hemmanet efter det andra, så får han erlägga en högre bevillning i samma förhållande som hans jordegendom ökas, ehuru denna tillökning uppkommit genom besparing eller vinst på hans primitiva egendom, för hvilken han alltid erlagt bevillning.
Samma förhållande eger rum med andra näringsidkare, hvilka lyckats spara något, och i följd deraf utvidga sin rörelse, och jag kan ej då finna, att något undantag bör göras för en pensionstagare, som genom tvungna eller frivilliga insättningar i en pensionsinrättning sparat för sin ålderdom.
För öfrigt tyckes den värde motionären nu endast och allenast fästa sig vid de pensioner, som utgå ur arméens pensionskassa, men jag hemställer, om det skulle vara rättvist att från erläggande af bevillning befria endast en klass pensionstagare, men icke de andra.
Den 10 Mars e. m. 245 åter motionärens klagan öfver de höga kommunalskatterna, får jag fästa hans uppmärksamhet på att det är kommunallagarne, men icke Bev.-Förord:n, som böra ändras, för att dessa skatter skola blifva nedsatta.
I vår bevillnings lagstiftning finnas åtskilliga bestämmelser, hvilka icke så, som önskligt vore, tillfredsställa rättvisans fordringar.
Man utkräfver skatt af personer, hvilka befinna sig i sådana förhållanden, att någon skatt icke af dem borde uttagas.
Så är fallet med en del pensionstagare.
Pensionstagarne kunna särskiljas i trenne kategorier, de som erhålla pension af Staten, de som njuta pension ur kassor, till hvilkas fonder de genom afdrag fran sina löner sjelfva bidragit, och de som njuta pension från fromma stiftelser; och af dessa trenne kategorier anser jag de i den medlersta böra vara befriade från erläggande af bevillning för sina pensioner, ty de hafva sjelfva lemnat bidrag till de fonder, hvarur pensionerna utgå.
Då man under tjenstetiden får erlägga bevillning för lönens hela belopp, och då de som låna pensionskassornas kapitaler, hvilka, för att göras fruktbärande, måste utlånas, betala bevillning för dessa kapitaler, tyckes verkligen Staten hafva tagit så tillräckligt för sig, att den gerna kan medgifva sjelfva pensionstagarne befrielse från bevillning.
Man har sagt, att beviljandet af ett sådant undantag skulle vara ett vådligt prejudikat, men föreskriiver man, att endast de pensioner, hvilka uppkommit genom tjenstemännens afdrag från deras löner, skola vara undantagna från bevillning, har man derigenom bestämdt angifvit hvilken klass pensionstagare skall åtnjuta befrielse, och man behöfver då ej befara, att statens eller andra pensionstagare skola åberopa detta undantag såsom ett skäl att blifva befriade från bevillning.
En talare har jemfört pensionstagarne med kapitalister, sorn göra besparingar, och på den grund ansett att något undantag till de förras förmån icke bör beviljas.
Vi veta dock, att isynnerhet arméens lägre befäl har så små löner, att de, sedan afdrag skett till pensionskassan, ej kunna anses tillräckliga, att tjenstemännen i allmänhet ej blifva pensionsberättigade, förr än de utslitit sina kropps- och själskrafter i Statens tjenst, och slutligen att det belopp, hvartill denna bevillning uppgår, är af ringa värde för staten, men af stort för pensionstagare!).
Bevilln.-Utsk:t har visserligen såsom en lindring föreslagit i denna §, att tjenstemän skola vara befriade från erläggande af bevillning för den del af lönen, som åtgår till insättningar i pensionsinrättningar, men jag vågar påstå, att denna lindring är af noll och intet värde.
Har en tjensteman 1,000 rdr i lön och utgör afdraget till pensionskassan 50 rdr, blir minskningen i bevillningen så obetydlig, att den knappt märkes, under det han ännu tjenar.
För en pensionstagare betyder det deremot mycket, om han befrias från bevillning, ty denna utgår af lönens hela belopp.
Det är emedlertid mindre på grund af beloppets storlek, ehuru äfven denna är ganska be - 246
Den 10 Mars e. m. hjertansvärd, än fastmera ur rättvisans synpunkt, som jag önskar framgång åt motionärens förslag, och jag förenar mig derföre i hans anhållan om återremiss, likväl med den inskränkning att endast de pensionstagare, hvilka sjelfva bidragit till pensionsfonderna genom afdrag å sina löner, skola åtnjuta befrielse från bevillnings erläggande å deraf härflytande pensionsbelopp.