Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En bland de hufvudsakligaste principerna dervid anser jag vara, att uti de frågor, sorn, enligt stadganderna för den ekonomiska lagstiftningen, endast såsom önskningsmål kunna af oss behandlas , Ständerne endast yttra sin enkla önskan, eller framställa landets behof af en lag i det eller det ämnet, utan att befatta sig med författningarnas utarbetande, ty dertill löna vi en Regering och hafva vi embetsmän.
Jag hemställer, huruvida icke denna åsigt är riktig, och örn det kan förenas med en riktig uppfattning af grundlagarna, att Ständerne skola för Regeringen utarbeta lagförslag, med äfventyr att se dem icke leda till något resultat.
Om vi hade sådana förslag framlagda af Styrelsen, och sålunda kände dess opinion och uppfattning af saken, samt kunde antaga, att de voro byggda på erfarenhet, vore det lätt för oss, att, med ledning af vår praktiska erfarenhet, bedömma följderna Den ia Februari f. m. 33g af deras antagande, och således antingen dertill lemna bifall utan förändring, eller hemställa, huruvida icke den eller den förändringen vore lämplig, i det vi ådagalade följderna af de stadganden, sorn icke syntes oss antagliga.
På sådant sätt skulle vi kunna ändamålsenligt behandla målen, hvilket, i den hittills brukliga ordningen, ej kunnat ske.
Cederström har till vår uppmärksamhet framställt, huru 1809 års concessioner redan bort medföra ett annat förhållande och sådana lagstadganden, i afseende på näringsfriheten, som vi nu sakna.
Ilan har på ett ovederlägglig! sätt ådagalagt, att fatligvårds-frågan står i så nära samband med näringsfriheten, att den ej annorlunda än i sammanhang dermed kan behandlas.
Här har äfven, om min uppfattning varit riktig, blifvit yltradt, alt vi behöfde en centralisation af fattigvården.
Måtte Gud bevara oss derifrån!
Kågot större ondt kunde knappast finnas, ty dess följder skulle vara af den mest ingripande art.
Jag tager mig friheten fästa uppmärksamhet på vådan af att Ständerna skulle alltför mycket fördjupa sig i denna fråga, och får i sådant afseende åberopa det exempel, England lemnat oss, till hvad grad ett folk kan skapa sig olyckor genom misstag i delta fall.
Således fordras, att frågan behandlas af en Regering, som från sin upphöjda synpunkt kan uppfatta alla de mångfalldiga detalj-förhållanden, sorn böra afses, då det kommer an på att afväga, att icke den fattige blir undertryckt af den like, men också, att icke den, som har något, må blifva röfvad, icke af fattigdomen, men af sjelfsvåldet och lättjan; hvarföre jag också har svårt att förstå, huru Frih.
Cederström, med de premisser han framställt, kunnat tillstyrka ett särskildt Utskts tillsättande för målets behandling.
Jag kan icke begripa, huru han kunnat tro det vara en möjlighet för några delegerade af RiksStm att i detta ärende tillvägabringa ett lyckligt resultat.
Jag anser detta omöjligt, och jag, som anser det vara nära nog ett förnärmande af Regeringens omdöme i val af comiterade, om vi skulle tilltro oss att finna comiterade, soin bättre skulle fullgöra sitt värf, än de comiterade som haft ärendet sig uppdraget— jag får för min del förklara, att jag icke allenast tillstyrker afslag å frågan om ett särskildt Utsktstillsältande, utan äfven anhåller, att detta anförande måtte få till Ekon.Utsk. medfölja, såsom uttryck af en allvarlig önskan, att Utsk. icke måtte befatta sig med frågans behandling, utan tillstyrka Ständerna, att i önskningsväg hos Konungen framställa deras behof af fulländade lagförslag, innan Ständerne kunna ingå i sakens pröfning.
Jag instämmer hufvudsakligen i de grundsatser Gr:ne Anckarsvärd och Frölich utvecklat; och äfven jag delar den åsigten , att ett särskildt Utsk. icke bör sättas i det nu föreslagna hänseendet.
Jag stödjer förnäm - Den ia Februari f. ra. ligast denna min mening derpå, att R.
St., derest de nedsatte ett särskildt Utsk., skulle taga på liand att ingå i en speciel granskning och pröfning af grunderna för det vidlyftiga förslag, som nu så handlöst blifvit af Styrelsen till R.
Regeringen har tillförordnat en comité, att utreda nu ifrågavar. ämne och föreslå de af tidens och omständigheternas kraf högt påkallade åtgärder.
Denna comité' har med mycket nit behandlat delta ärende och en mängd dermed gemenskap ägande frågor, men stannat i högst olika beslut rör:de de åtgärder och förfoganden, som borde för framtiden iakttagas.
Då Regeringen icke sjelf ägt nog förtroende till den pluralitet, som inom comiteen gjort sig gällande, för att, på grund af dess omdöme och erfarenhet, framställa ett ordentligt lagförslag till R. St., torde R.
St. ej heller vara skyldiga att hysa större förtroende till comiterade än den Regering, som dem utsett och sammankallat.
För mig synes högst äfventyrlig!, om R.
St,, inom den uti grundlagen fastställda korta tid för deras sammanvaro, skulle företaga sig att i detalj behandla och afgöra en nästan gränslös massa af ämnen, som ingripa i de flesta ekonomiska, civila och criminella rättsfrågor.
Frölich har fästat
Ståndets uppmärksamhet derpå, att vi innan kort hafva att motse en förändring uti administrationens verksamhet.
Då först torde den tid stunda, när R.
St. kunna hoppas ätt af Regeringen erhålla lagförslag i den ordning, grundlagen föreskrifver; men att dessförinnan förnya exemplet från förra riksdagar, att i månader och åratal sysselsätta sig med utarbetande af förslag till författningar, sorn vanligtvis af Regeringen lemnats utan allt afseende, torde hvarken vara lämpligt eller rådligt.
Jag instämmer visser, ligen i Frih. von Krtemers åsigt om angelägenheten af detta måls skyndsamma behandling, men det torde vara svårt att bestämma, om fattigvårdsfrägan just är den angelägnaste af våra reformfrågor; ty hvart man .vänder sig, finner man behofvet af reform, och det lärer endast för Regeringen vara möjligt alt bestämma , hvilka reformer äro de mest angelägna.
Jag anhåller om propos. på afsläg å Hr von Rosens motion, och anhåller, att frågan måtte remitteras till Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk., under den förutsättning, att härigenom något hufvudsakligt resultat i denna fråga nu icke lärer kunna erhållas, Frih. Cederström, Anders:
Jag anser denna fråga vara af för stor vigt, att vi kunna lägga den helt och hållet å sido, helst nationen har mycket att vänta af hvad vid denna riksdag i frågan kommer att åtgöras, och den följer våra åtgärder härutinnan med spänd uppmärksamhet.
Lika med Hr Anckarsvärd, August, anser jag stor svårighet uti granskningen af fatligyårdsfrågan möta R.
St. derigenom, att Styrelsen icke lemnat någon ledning för bedömmandet af De ii 13 Februari f. m. dess åsigler uti ämnet.
Men skulle ej ett godt ändamål vinnas, om R.
St. i önskningsväg anhölio hos K.
M. att få veta dess åsigter om saken?
Jag vågar, af sådan anledn., föreslå, att, innan R.
St. fatta något beslut ang:de tillsättandet af ett särskildt Utsk., R.
St, må i underd. hos K.
M. göra sig underrättade om och till hvad del K.
M. delar comité-' rades åsigter i ämnet, eller, i annat fall, hvad K. M. i nåder skulle vilja föreslå.
Förundrad utöfver hvad jag kan säga öfver den tilldragelse, som i dag här ägt rum, att sjelfva det mensklighetens rop på hjelp, som under 3o års lid varit höjdt och ännu saknar resultat, kunnat förvandlas till partisak, fullgör jag min pligt af aktning för oppositionen, då jag antager, att af densamma skall en stor pluralitet göra skilnad mellan patriotism samt partisinne, och skall oväldigt afgöra, om man är hänfallen under partisinnet, derföre att man uti en så angelägen sak yrkar ett skyndsamt beslut.
Jag måste dock förklara, att då jag tillstyrkte nedsättandet af ett särskildt Utsk., icke comité på comité', ty derom har jag nu icke hört någon begäran, skedde det endast i afsigt, att ett resultat derigenom skulle påskyndas; och jag bekänner, att det kan vara temmeligen indifferent, om frågan behandlas af ett särskildt Utsk. eller af Ekon.Utk.
Jag är likväl böjd för att tro, det vi i valet af ett särskildt Utsk. skulle kunna finna personer af inga på förhand fattade meningar, och jag har derföre trott, att vi skyndsammare skulle komma till vårt mål.
I öfrigt må jag nämna, att den önskan, som här blifvit framställd, att Utsk. inom 8 dagar skulle inkomma med utlåtande, förefaller mig — må den värde talaren ursägta det — temmeligen orimlig.
Cederström, Jacob: Jag hade icke trott, att jag skulle behöfva ånyo uppträda i denna fråga, men jag har blifvit föranledd dertill af Gr.
Yi lefva efter grundlagar, och vår tillvarelse beror af dem.
I samma stund en representant misskänner sitt kall att vara folkets representant, är han ingenting, blott en individ; och likväl kunde man, efter Gr.
Anckarsvärds yttrande, komma till en annan slutsats.
Han har nemi. förklarat, att han icke vore representant för de fattiga folkclasserna, utan att det tillhörde Regeringen; han vore således då icke folkets representant.
Han har vidare yttrat, att det icke vore Representationen utan Styrelsen, som borde framkomma med lagförslag; Representationen skulle endast behöfva antaga elier förkasta.
Grundlagsstiftarne i Sverige voro af en annan tanka.
De hade erfarenheten på sin sida, att Styrelsen ofta behöfver tillåta, det Representationens tankar om lagstiftning göras gällande och framläggas till beredande af modificationer uti de lagförändringar, soin t. ex. genom Konungens Högsta Domstol kunna utfärdas.
Representationen kan Den 13 Februari f. ra. nemi. directe deltaga i lagstiftningen, den kan äfven afgifva förslag, som visserligen till följd af Konungens veto kunna förkastas, men också antagas.
Formen härföre finnes i grundlagen föresluifven och representanten må icke vara derom okunnig.
Ett förslag, att remissen af förevar, fråga till CJtsk. skulle innehålla förständigande att icke till handläggning upptaga frågan, kan deremot icke ske, emedan sådant icke står tillsammans med grundlagens föreskrifter.
Den värde ledamoten har frågat, om det vore vårt fel, att näringsfriheten icke blifvit decreterad.
Derpå kan man lämpligen svara ja; felet är vårt i första rummet och Styrelsens i det andima; ty hade Representationen gjort hvad den bort från och med 1812, hade näringsfriheten redan varit decreterad.
Anckarsvärd har vidare, i fråga om tillsättandet af ett säi-skildt Utsk., förmenat, att R.
St. borde sätta sig i ett nytt systeme, samt att genom den förändring, att Statsråden klefve föredragande i stället för Stats-secreterarne, de herrligasle påföljder skulle äga rum; jag ingår likväl icke nu i svaromål härpå, det är nog om det sker, då frågan förekommer till afgörande hos R.
St. och hos Konungen.
Jag vill nu allenast erinra, att det tillhör så väl Gr.
Anckarsvärd, som hvarje annan, hvilken genom polletts uttagande gjort sin riksdagsmanna-rält gällande, att icke glömma det vi böra iakttaga de lagar, som finnas och gälla.
Fröfichs förslag, att Utsk. borde anbefallas meddela utlåt, inom 8 dagar, står väl tillsammans med Gr.
Anckarsvärds mening, att Utsk. icke skulle upptaga frågan, tydå kunde Utsk. inom 8 dagar yttra sig; det behöfde till och med icke salang tid dertill, utan kunde genast meddela utlåtande.
Det har blifvit af en ledamot, Frih. Cederström, Anders, föreslaget, att R.
St., före remiss af förevar, fråga om fattigvården, skulle genom en adress till K. M. anhålla, att få veta K.
M:s tankar i ämnet.
Detta är i sanning en alldeles ny form för frågans behandling, och jag betviflar, att K.
Rl. skulle dertill svara annat, än att R.
St. ägde alt ställa sig grundlagen till efterrättelse; ty att i förväg begära få veta K.
M:s åsigter, är icke öfverensstämmande med grundlagen.
Jag anhåller, att vi matte få voteringspropos., huruvida ett särskildt Utsk. skall tillsättas, eller frågan remitteras till Ekon.Utsk. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum kl. £ till 7 i afton komme att fortsättas.
Klingsporre, Mauritz Philip Staffan:
Fattigvårds-comiteens betänk., hvars behandlingssätt nu har blifvit föremål för discussionen, innehåller ämnen af den mest omfattande och den mest ömtåliga art, der man, å ena sidan, har att befara att träda äganderätten för nära, å den andra, atl; våldföra den fria medborgarens naturligaste rättigheter, frågor, hvilkas afgörande djupt kunna inverka, icke blott pä närvar, generationens, utan afven på de kommande
Den 12 Februari f, m. 343 generationers samhällstillstånd.
Jag inser således fullkomligt frågans stora vigt, men delar icke desto mindre de talares åsigt, som önska aLt, under frågans närvar, skick, R.
St. kunde undgå att dermed sig befatta.
Ännu liar ej den statsmanna-vishet utvecklat sig, som förmår lösa detta probleme; ännu mindre tordeman kunna förvänta det af en Representation, sådan som vår, med dess arbetsmetoder.
Antages äfven, att R.
St. skulle kunna utarbeta ett helgjutet och i praktiskt hänseende användbart förslag, medförde det måhända ej något resultat, då Styrelsen icke tillkännagifvit sina åsigter.
Det vore endast att öka mängden af dessa önskningsmål, hvarpå Regeringen vanligtvis icke fäster ringaste afseende, och representantens uppmärksamhet fästes härigenom ovillkorligen på den i andra länder okända oformlighet, alt af Representationen fordras åtgärder, hvilka med rätta bort utgå från Styrelsen.
Representationen äger att tillkännagifva opinioner och grundsatser'; Styrelsen åter tillhör det, att, med ledning deraf, föreslå verkställiglietsåtgärderna.
Dessa kunna endast behörigen bedömmas af den administrativa erfarenheten, ty representanten missledes så lätt af local-kännedomcns ensidiga inflytelse.
I öfrigt är all upplysning i detta ämne redan inhemtad genom sjelfva comiteen, och till den hafva upplysningar kommit från alla församlingar.
Således återstå numera endast verkställighetsåtgärder, och med dem böra R. St., efter min tanka, icke befatta sig.
Slutligen får jag tillkännagifva, att jag, i likhet med Gr. Anckarsvärd, önskar, att
Ståndet måtte finna något förmånligt sätt att undgå handläggningen af dessa ämnen, i det skick de nu innehafva.
Ilr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Att börja med förslag till de fattiges vårdande, utan att först hafva vidtagit några ändamålsensliga, eller åtminstone några åtgärder för fattigdomens förekommande, synes mig likasom om man mot ett öfversvämmande haf ej satte någon damm, utan sedan man låtit det öfversvämma, sökte uttänka medel till dess uttorkande.
Jag anser, att ett lagförslag till fattigdomens förekommande bör föregå det om de fattiges vårdande; och då kanske kunde detta sednare göras öfverflödigt.
Hade man afskaffat de restrictiva lagar, som befordra, som förorsaka fattigdomen, och andra blifvit satta i stället, ändamålsenliga att förekomma densamma, d. v. s. befordra välmågan; så torde säkert vården af de få, det oaktadt blifvande fattiga, de som behöfva anlita allmänna barmhertigheten, ej behöfva blifva rikssak , utan kunna öfverlemnas åt communerna sjelfva.
Skulle det vara en verksak, att fattigdomen i det, i anseende till sina rika hjelpkällor, så litet befolkade Sverige skulle genom ändamålsenliga åtgärder kunna förekommas, så har man måhända begått ett fel, då man låtit den så taga öfverhauden. alt frågan om de fattiges vård bär kan anses såsom en af dem, 344 Den 12 Februari f. m. som 'mest böra fästa vår uppmärksamhet; men säkert har man begått ett fel, då man börjar med att vilja pålägga Staten bördan af ett ondt, utan att någonsin hafva funnit , att det borde förekommas.
Alt uppgifva så väl de restrictiva lagar, som äro menliga för den arbetande classens välstånd och borde afskaffas, som hvilka åtgärder borde vidtagas, för att förekomma, att den, sedan den upphört att arbeta, skulle falla Staten till last, torde tillhöra män af mera erfarenhet än min.
Emedlertid anser jag, sorn man nu tagit saken, likgilltigt, örn ett särskildt Utsk. tillsätles tillbearbetande af denna fråga, eller uppgörande af förslag tillen allmän fattigvård i Riket, eller den öfverlemnas tili något af de redan constitnerade, likgilltigt för II. R. o. Ad. och likgilltigt för frågan sjelf, som torde säkert, i hvilket fall som helst, ej annat vinna, än att man blefve öfvertygad om hvad hvar och en vet: att, innan och i stället för att häfva orsakerna till fattigdomen, vilja sysselsätta sig med fattigvård, det är att vårda ej den fattige utan fattigdomen , som nog vårdar och ökar sig sjelf, tills dess orsaken blifvit hafna ; att, när man fåfängt sökt vidtaga alla åtgärder till fattigdomens förekommande, att då först blir tid tänka på en riksfattigvård, d. v. s. då hafva vi blifvit öfversvämmade af ett obotligt ondt.
Det förundrar mig alldeles icke, att Frih.
Boye begagnat ett tillfälle att framställa sig såsom menskiighetens sakförare; men det skulle säkerligen öfver all beskrifning förundra honom, om man obetingad! lemnade åt honom att utföra menskiighetens ’ sak emot dem, som icke tro sig hafva åsidosatt den.
Jag inser icke, att denna fråga är menskiighetens sak, och hemställer, oansedt Frih.
Boye förklarat behofvet vara trängande, huruvida vådan vore så stor, om man uppsköt frågan ännu ett qvinqvennium, då man så länge dröjt dermed.
Jag har förklarat, på grund af den erfarenhet jag äger om landets ställning, och hvilken erfarenhet, åtminstone beträffande
Rikets norra provinser, är temmeligen stor, att Sveriges innebyggare icke äro ochristlige eller mindre barmhertige än förr, och att hjelp icke brister för dem, som behöfva hjelp; att det vore ordningsstadgar och lagstiftning vi behöfva, och att det vore oförenligt med Ständernas verkningskrets att sig dermed omedelbart befatta.
I anledn. åter af hvad Frih.
Cederström yttrat om min uppfattning af representantkallet, får jag gifva tillkänna, att hans proeceptorsskap icke inverkar på mig.
Vidkommande den bestridda formen uti behandlingen af Konungens propos. om fattigvårdsfrågan, tager jag mig friheten erinra, att denna behandling ligger uti sjelfva sakens natur; ty troligen kan icke något Utsk. inom den korta - Den i a Februari f. m. ta tiden af 4 månader tillvägabringa en önskan i detta ämne, och ännu mindre ett förslag till lag, hvilken sednare åtgärd jag anser ligga utom omfånget af Ständernas arbetsförmåga och tid att åstadkomma; och på grund hvaraf jag fortfar i mitt påstående, att detta är Styrelsens åliggande, och att Representationen under 3o års tid förbisett det.
Jag medger, i likhet med hvad Frih.
Cederström påstått, att det till viss grad kan vara Ständernas fel, att frågan om näringsfriheten ej blifvit längesedan afgjord; men delta var ingalunda Ständernas fel ensamt.
Jag påstår deremot, att det varit Styrelsens pligt och bestämmelse att uppfatta samhällets behof efter de högre åsigter, som Styrelsen ensam är i tillfälle att bringa till ett helt, men som hos Representationen alltid måste utgöras af splittrade intressen; ty det är Styrelsens ädla bestämmelse att, frigjord från alla enskildta intressen, kunna till ett helt sammanföra förekommande frågor.
Jag anser mig således icke hafva begärt någon olaglighet, såsom Frih.
Cederström yttrat, då jag velat ålägga Utsk. att ej befatta sig med ämnet; må Utsk. likväl gerna göra det — så mycket bättre, om det kan medhinna, det; men jag tror icke derpå, enär förnämsta föremålet och syftet med våra tillgöranden böra vara, att denna riksdag kan slutas inom den i Riksd.Ordn. stadgade tidrymd, och sådant kan icke ske, om vi fördjupa oss i så många detaljer.
Hvad det systeme beträffar, som jag tagit mig friheten omnämna, utgår det alldeles icke, i detta hänseende, från någon oppositions-åsigt, utan från min öfvertygelse om grundlagens anda, och från det förmenande, att Representationen icke kan eller bör sysselsätta sig med utarbetandet af lagar, utan endast med granskningen af dem; och just deruti, att vi hafva en så kort tid som 4 månader, ligger förnämsta skälet för min åsigt.
Jag hemställer nemi., om det är rimligt, att
Representationen skall på 4 månader medhinna hvad Regeringen icke på 5 år, icke en gång på mycket längre tid, förmått tillvägabringa.
Då min riksdagstaklik inskränker sig dertill , att efter förmåga söka understödja det jag anser nyttigt för landet och motsätta mig det jag anser skadligt, samt då det, efter min tanka, skulle vara skadligt, om landet ej snart erhåller en förändrad lagstiftning i fattigvårdsfrågan; anser jag mig böra bestrida Grtne Frölichs och Anckarsvärd? förslag, att man antingen skulle förelägga Utsk. alt inom 8 dagar inkomma till Ständerna med utlåtande, eller oek, att Utsk. skulle gifva tillkänna, att det icke kunde för närvar. sig med frågan befatta.
Jag anser det visserligen hafva varit önskvärdt, att Regeringen nu hade tillkännagifvit sina åsigter i ämnet; men då sådant icke skett, skulle jag för i H. 44 346 Den i?
Februari f. m. moda det vara Representationens pligt att för närvar, åtminstone bestämma och framlägga de grunder, hvarefter Representationen önskar, att denna fråga rnåtte framdeles blifva af Regeringen utarbetad oell handlagd.
Jag vill jemväl tro, att Representationen skall kunna medhinna att, i behörig tid, framlägga dessa hufvudgrunder; hvadan jag, under önskan att Disk. endast må fästa sig vid ämnets hufvudprinciper, anhåller, att frågan måtte varda till Ekon.Utsk. remitterad.
Jag skall icke uppehålla R. o. Ad. länge.
Jag beklagar blott, att Frih. von Kraemer ansett mitt förslag vara skadligt, men jag anser, att skadan snarare ligger i våra former att hopa heterogena mål på ett och samma Utsk.; hvaremot det icke är obekant, att i andra länder en särskild comité nedsättes för hvarje mål af vigt.
Sådant går kanhända icke an här, men jag tror likväl, att i förevar. fall vore frågan af så stor vigt, att den borde af ett särskildt Utsk. behandlas.
För öfrigt och i anledn. afFrih. von Krsemers yttrande, att inom Ekon.Utsk. är en särskild afdelning för mål af denna beskaffenhet, får jag upplysa att, på samma gång som denna afdelning beslöts af Utsk , stadgades äfven, att innan någon fråga hänvises till en särskild afdelning, skola grundprinciperna discuteras in pleno, likväl utan att afdelningen derigenom biifver bunden.
Nu frågar jag, huru man ändamålsenligt skall kunna behandla ett mål, som kanske innehåller 48 principer och skall afgöras af 48 ledamöter, samt ang:de hvilket således kunna uppstå olika tankar till ett antal af 48 gångor 48.
Skola vi måhända någonsin in pleno blifva färdiga med grundprinciperna?
Slutligen får jag hemställa, huruvida icke, äfven, ifall R. o. Ad. ej vill bifalla min motion, Gr.
Frölichs förslag befinnes olämpligt; ty de deri förekommande anspråken på andra synas vara byggda på nog stort sjelfförtroende; och jag antager, att han är den ende, som kan tilltro sig att på 8 dagar utreda frågan.
Jag ger beredvilligt en gärd af aktning åt Ståndet, då jag icke med ett enda ord besvarar Gr.
Anckaisvärds personliga anfall emot mig.
— Beträffande angelägenheten deraf, att frågan skyndsamt varder afgjord, är jag förekommen af Frih.
Raab, hvilken visat, att 6 års ytterligare väntan är längre, än behofvet medgifver.
I öfrigt ber jag att få tillägga, i afseende på de ordalag jag hört inblandas i frågan, nemi. '”politiska åsigter” och ”riksdagstaktik”, att jag sannerligen icke kan häraf draga annan tillämpning till förevar, discussion, än att den exalterade oppositionen behöfver en votering för att mäta sina krafter; men jag heiden ursägta , alt åtminstone icke jag kommer att begära votering.
Jag bade visserligen icke ämnat
Ddu 13 Fobruari f. tu. yttra mig uti detta ämne, då så många talare redan förut uppträdt, och jag skall icke heller till en början ingå i tvisten, huruvida ett särskildt Utsk. skall nedsättas, eller frågan remitteras till Ekon.Utsk.; men då discussionen ifrån hufvudämnet inkommit på åtskilliga andra, som på det närmaste röra den stora principfrågan ©m Ständernas rättsförhållande till Regeringen, anser jag det äfven vara representantens skyldighet, att icke lemna någon tvetydig omständighet i detta afseende outredd.
En talare har här påstått, en annan har béstridt, att frågan vore af politisk natur.
Efter mitt förmenande skulle hegge desse talares yttranden, tagna efter hokstafven, leda till missförstånd.