Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föreskriften om -|:dels reel tillgäng mot sedelstock finnes hvarken i Bank- eller Myntbestämningslagen, utan i det från Riksdag till Riksdag gällande Reglementet, och äfven der stå de endast såsom en öfvergående föreskrift för ögonblicket af silfvervexlingens början.
Sedermera inträda helt andra stadgandet).
Man har anfört mot den stadgade myntbestämningsgrunden af 128 sk., än att den skulle vara likgiltig, än obillig.
Hvad det förra påslåendet beträffar, medgifver jag visserligen, att en myntbestämning äfven efter den orättvisaste grund vore bättre än ingen; ty åtminstone kommande generationer fingo godt af den återvunna ordningen, utan att lida af sättet; men detta bör icke hindra oss att äfven gifva rättvisa åt de nu lefvande, och jag frågar, mine Herrar, kan någon på allvar anse likgiltigt, om de mångfaldiga millioner ömsesidiga fordringar och skulder, som finnas bestämda i Svenska Banco-Riksdalrar, förvandlades till lika många Silfver-Riksdalrar eller Skillingar?
För Banken är frågan vida mer likgiltig.
Om den, såsom man stundom yrkat, skulle ställas på utredning till utdelning pro rata parte af dess tillgångar, kunde den visserligen betala efter en bättre cours än 128 sk.
Beträffande åter satsen, att myntbestämningsgrunden, såsom obillig, borde ändras och bringas i närmare öfverensstämmelse med dagens cours, måste man väl medgifva, att, för att ändra en för knappt 4 år sedan af Konung och Ständer högtidligen uttalad försäkran, vigtiga skäl måste finnas.
Jag kan härvid ej undertrycka min tillfredsställelse att i dag hafva hört en af realisationens ford - Den 17 Februarii f. m. 20J na motståndare förklara sin öfvergång till dess vänner, och de skäl, han anfört mot förändring af myntbestämningsgrunden, lemna mig föga att tillägga.
Jag vill sålunda endast erinra, att ingen jemförelse finnes emellan verkningarna på förhållandena man och man emellan af coursfallet från år 1808 till i83o och af det ifrån i83o till 1834- Betraktar man sedelstockens förändringar, så t. ex. på de tvenne åren från den 1 Jan.
1808 till samma dag 1810 föröktes den från 13,816,594 R:dr till 24,675,783 R:dr eller närmare 80 procent; sedermera på 18 år till d. 1 Jan. i83o till 3o,335,449 Rtdr eller något öfver 23 procent, samt slutligen på de sista 4 åren till d. 1 Jan. 1834 till 30,822,107 R:dr eller med knappt i-i:dels procent.
(Öfverallt är sedelstocken räknad, utan afdrag, men utan tillägg af Assigneringsräkningarne).
Man skriker visserligen mycket öfver tillökningen genom privata assignationer på Banken.
Den som har tillgång till Bankens böcker, kan dock intyga, huru föga betydande de äro.
Huru föga Skånska Privatbankens utgifna depositbevis ökat sedelrörelsen, visa dess offentligen tryckta räkenskaper.
Den, som minnes åren 1809 och 1810, kan erinra sig, huru, samtidigt med de stora sedelemissionerna, af kriget uppjagade varupris och lätta afsättningstilRällen stegrade egendomsprisen i en grad, att på få månader man såg köpas och återsäljas egendomar med 3o, 4° och flera procents vinst i sedlar.
Jag frågar, om någonting sådant nu ägt rum.
Betalas egendomar högre nu än i83o?
Har man i allmänhet lättare att för samma Riksdalertal nu blifva af med sin vara än då?
Anses en lika stor förmögenhet i penningar nu mindre än då?
Alla dessa frågor torde ej kunna besvaras med annat än nej.
Det är visst sannt, att de importörer, som efter dagens cours införskrifvit mer än dagens behof, kunna blifva lidande af en realisation efter 128 sk.; men skall för deras skuld rättvisan af alla andra penningeförhållanden rubbas, skall för deras speculation på myntförsämring det högtidliga löfte, Sveriges Ständer icke endast sjelfva gifvit, utan öfvertala! sin Konung att gifva, återkallas, på samma gång förmågan att hålla det vuxit genom Bankens ökade behållning?
Man har ansett Banken behöfva större silfverfond än nu, dels emedan den stadgade proportionen föreskrifvit det; (Förhållandet är, att om man äfven inberäknar det öfverskott på assigneringsräkningarna, hvilket endast derföre föreslogs att tilläggas sedelstocken, för att trygga mot förändringarna emellan Fullmägtiges anmälan och den — inom ingen tid bestämda — dag, Konungen kunde utsätta silfvervexlingen, så är reella fondens förhållande till under beräkning kommande sedelstock som 59J till 100, i stället för 62%, d. v. s. en brist af 3i procent.
Men om man deremot icke gör detta — när vcx - Den 17 Fe b mari i f. m. lingsdagen är länd — ändamålslösa tillägg, och ej på någondera sidan afräknar extra depositionerna af guld och silfver — hvilka det ej lönar utvexla med en half procents förlust, när man d. 1 Juli kan göra det utan någon — blir bristen i den stadgade proportionen endast Jtdels proc.
Äfven för den, som i motsats med mig faster vigt vid denna proportion, torde i hvilketdera fallet bristen anses för obetydlig, för att derföre silf— vervexlingen kunde anses vådlig), dels emedan naturen af vår Banks lånerörelse fordrar större fond än de utländska.
Denna sats ar icke till alla delar riktig.
Det är visst sannt, att de utländska Bankernas vanliga utlåning är på mycket kortare tid än vår, men utom det att de också måste vara beredda på ett mycket hastigare tillopp af sedlar till inlösen, än i vårt land — hvars vidd och saknad af andra penningar ej medgifver deras så lätta dragande ur rörelsen — så låna de äfven stundom på ganska orörlig säkerhet.
Engelska Banken t. ex. hade ända till sednaste tider hela sitt actiecapital — dess grundfond — utlånt till Staten, utan rätt att öfverlåta deraf åt andra.
Man hör ofta yrkas öfverflyttandet, än af Bankens hela lånerörelse, än af dess Disconter, på Riksg.-Cont.
Någon nytta af detta nya slags Stats-LåneBank kan jag ej inse.
Jag tror visserligen det vara bäst, att, när det låter sig göra, Bankens speciella
Discont-utminuteringar öfverflyttas på väl organiserade Privatanstalter i landsorten; men jag är fullt öfvertygad, att Banken kan, utan skada för fullgörandet af dess silfvervexling, drifva nästan hvad lånerörelse, creditförliållandena kunna fordra, endast med förbehåll, att Styrelsen hvarken saknar förmåga, ej heller mod att fullgöra sina åligganden, och att Banken tillätes — hvad redan våra förfäder 1668 förutsatte såsom vilkor för en Lånebank — att sjelf låna, när så behöfves.
Med dess förmögenhet, dess privilegier, dess credit, hvarmed visserligen ingen enskilds i Sverige kan jemföras, skall den icke finna svårt, att, när den behöfver — vare sig på långa eller korta terminer, — finna billiga lån, och på detta sätt kan den både lemna näringarna verksamma biträden och umbära öfverflödiga ofruktbara silfverfonder.
I Finska sedlarnas inströmmande till inlösen har man äfven sett en våda för silfvervexlingen.
Men hvarföre skulle dessa, sedan ett tryggadt silfvervärde ökat förmånen af deras begagnande, mera förlora sin gångbarhet i Finland, än då de saknade denna vigtiga fördel?
Jag ser blott ett skäl för deras indragning, nemi. om Landets Regering vidtager sådana anstalter, att Svenska myntet ej mera kan gå i rörelsen.
Då återgår det hit, ehvad vi hafva silfvervexling eller ej; enda skillnaden är, att i sednare fallet de verka en hastig coursstegring, med dess oro, vexelskulder
Den 17 Februarii f. m. 203 på utländsk ort o. s. v. Månne vinsten af den ytterligare nedsättning i valuta, våra fordna bröder då skulle få för vårt mynt, och hvaraf äran är tvetydig, icke uppväges häraf, och månne det ej vore bättre att låta en ofruktbart i Banken liggande silfvermillion — om så invcket behof des — vandra ut till Iiqviden af denna skuld?
Man har sökt ett synnerligt skäl mot silfverutvexlingen efter 128 sk. i den menliga verkan, coursens fall skulle hafva på våra jernpris och således på den för oss så vigtiga jerntillverkningen.
Men månne denna verkligen till— godpnjutit fördelarna af hög cours och månne äfven, om så vore, den i längden kunde fortfara att åtnjuta en sådan förmån?
Jag bestrider begge delarna.
Med undantag af ele mera gynnande stämplarna, som äga bestämda contract i reelt och utländskt mynt, har den, som uppköpt jernet, varit nödsakad bestämma sina priser efter den möjligen lägsta cours, när han indrager betalningen; och hvilken börsklokhet, eller till och med börsstyrka, har under denna tid kunnat förutse coursens omvexlingar, äfven under få månader?
Också försäkrade
Götheborgs största exportör mig, att lian i Svenska sedlar afslutade sina contract med sina Amerikanska afnämare; och huru mycket iner böra ofvanstående förhållanden hafva verkat nedsättning i prisen under cours, då beräkningarna måste utgå från så aflägsna orter?
Häraf torde man finna skälet till det phenomen, att i Petersburg, med dess längre transporter, det sämre Ryska jernet, efter dagens cours, varit vida högre noteradt, än i Götheborg det bättre Svenska.
Men äfven om jerntillverkningarna fått tillgodonjuta den högre coursen, hvilket jag visat ej hafva varit förhållandet, så kunde en sådan förmån ej blifva varaktig; ty så snart coursen äfven började inverka på förhållandena inom landet — och blefve Konungs och Ständers högtidliga försäkran lemnad ouppfylld, så komme snart förtroendet till myntvärdet att alldeles försvinna —, skulle i samma förhållanden alla inrikes pris stiga, såsom på kol, körslor m. m.
Då försvann vinsten, men olägenheten af en vacklande cours qvarstod i dess hela vidd.
Under bemödandena att stämma opinionen mot realisationen, då man den ena dagen skrämt näringarna för låneindragningar, den andra capitalisten för nytt obestånd, utan att ens försöka att visa, huru i annan väg man kunde trygga någonderas anspråk, och der enda ändamålet varit att, under framställda fordringar af ett bättre, som ej då kunde vinnas, aflägsna det verkligen goda, man icke önskade se inträffa, har man särdeles begagnat satsen, att ingen realisation blefve beståndande, utan att öfverlemna Bankrörelsen åt enskilda (väl vetande alt detta ej nu lät sig göra), och att säkerhet vore omöjlig med Ständers lagstiftningsrätt; och sedan fråga uppstod oin nya 20Ö Den i?
Februarii f. m. redactionen af 72 §., liar man med ett verkligt karakteristiskt förvillelsenit sökt uppjaga farhågorna för Konungens deltagande i denna slags lagstiftning, likasom i hvarje annan, på hvilken allas vår säkerhet till lif, ära och egendom, sedan urminnes tider hvilar.
(Denna sista fråga uppskjuter jag till upptagande, till dess den snart här i annan ordning förekommer).
Jag tror äfven, att den stora Bankrörelsen bäst hedrifves i enskilde mäns händer, men med vilkor, att om en Bank skulle missbruka sin magt, en annan lika mägtig snart skulle kunna uppstå till motvigt; men jag bekänner, att intill dess förhållandena blifva sådana i vårt land, jag ej skall kunna våga lemna alla våra creditförhållanden åt in- eller utländska Rothschilders välbehag.
Men ehvad man härom må döma, så blifver dock alltid beståndet af ordning, säkerhet och rätt beroende af upplysningen i förstånd och viljan i handling hos Rikets förenade lagstiftande magt, Konung och Ständer; ty huru väl man möjligen kunde inrätta vår Bank, behöfdes icke mer än ett beslut af Rikets suveräna lagstiftande magt att låta Riksg.-Cont. eller någon annan allmän eller enskild anstalt utfärda (under någon af de iooo:de benämningar, som äro möjliga) mynttecken, mottagliga i allmän uppbörd, m. m., och ordningen i myntväsendet och Rikets penningeförhållanden vore å nyo förstörd.
Del är således alltid i sista rummet på visheten i Rikets lagstiftning, som all säkerhet hvilar.
Jag för min del — med den upplysning, som nu kan egas, den offentlighet, hvarmed dessa saker nu kunna behandlas — kan aldrig tvifla, att denna säkerhet, i denna såsom alla andra samhällsbeståndet rörande frågor, är tillräcklig; men äfven i värsta fallet kunde vårt myntväsende aldrig komma värre, än der det nu befinner sig, — i ett tillstånd af laglöshet.
Det är detta tillstånd, åt hvars upphörande realisationens vänner riktat sina förnämsta bemödanden.
En gång slutadt, kunna Rikets Lagstiftare, i denna såsom i andra frågor, sedermera rådgöra om bästa medlen att, efter varande förhållanden, ordna vårt bank- och creditväsende till förmån för näringarnas lif och förkofran.
Hr Gripenstedt, Jacob, uppläste ett skriftligt anförande, hvaruli han, till beredande af frågan rörande liusbehofs-brännvinsbränningen, föreslog tillsättande af en utaf 7 Ledamöter af R. o. Ad. samt tvenne Ledamöter af hvardera af de öfrige RiksSt. bestående Committé', hvilken ägde att utse Ordförande, men hvilket anförande ansågs icke kunna upptagas, då en sådan åtgärd vore oförenlig med 28 och 5<j §§.
Den 17 Fcbruarii f. m. 207 Hr von Holl cn li ausen, Michael Silvius:
Ehuru jag delar elen i allmänhet gällande åsigt, sorn äfven af en vard ledamot i sista plenum yttrades, att förslag till löneförbättringar lämpligast emanera från Regeringen, grundar jag likväl icke denna åsigt på den erfarenhetshändelse, som nämnde ledamot antydt, nemligen att en af Ständerna bifallen löneförbättring för några civila tjenstemän icke blifvit af Regeringen fastställd, och det så mycket mindre , som ett motstycke dertill finnes uti den motion — om jag icke missminner mig — af Professor Munck af Rosenschöld vid 1815 års Riksdag, om en allmän lönereglering med vissa tunnor spannmål inräknade uti alla penningelöner, hvilken vann Ständernas bifall och K. M:s Nåd. sanction.
Vid denna lönereglering tillföll civila tjenstemännen, för hvilka Ständerna bestämde beräkningsgrunden, en dubbel fördel emot de militära derigenom, att hvarje tunna spannmål, som för de militära beräknades till 6 R:dr, för de civila deremot endast beräknades till 4 Rtdr 24 sk., hvarigenom de erhöllo icke allenast ett större antal tunnor spannmål iuräknadt i deras löner, utan äfven, genom den lägre beräkningsgrunden och deraf uppkommande större skillnad emot Riksmarkegångspriset, en betydligt större tillökning i lönerna.
Ytterligare blef, vid en sednare Riksdag, de civila tjenstemännen tillagd den fördel, att, då Riksmarkegången understeg 6 R:dr och om den äfven skulle understiga 4 R:dr 24 sk., de likväl få åtnjuta en tillökning i deras löner på deruti inberäknade tunnor spannmål af skillnaden emellan 6 R:dr och 4 R:dr 24 sk., ehuruväl de militära tjenstemännen ingen lönetillökning tillfaller, när markegången å tunnan spannmål icke öfverstiga* C
Jag har emedlertid velat anföra detta, för att visa, det ingen partiskhet å Regeringens sida äger rum till förmån för militären, utan är det otvifvelaktigt, att Regeringens vägran till den värde ledamotens motion varit grundad i sakens beskaffenhet; hvarförutan jag tror mig böra nämna, att jag anser för nyttigt, att vi afhålla oss från att påminna om en mellan militären och de civila rådande afvoghet, som redan i en förgången tid försvunnit.
Jag har egentligen anhållit om ordet, för att framställa det tvingande behofvet af en löneförbättring för Kronofogdar och Häradsskrifvare inom Gottlands Län, hvarest förhållandet i detta afseende är sådant, att jag anser icke blott lämpligt, utan äfven min pligt fordra, att härom göra framställning, helst någon Proposition ifrån Regeringens sida i afseende på en allmän lönereglering för Länsstaterna icke lärer vara att förvänta.
Under loppet af flera Riksdagar har en löneförbättring för nämnde Länsstatens tjenstemän inom
Gottlands 208 Ben 17 Februarii f. m.
Län blifvit sökt.
Riksdag beviljades en tillökning af 3oo R:dr åt LandsKamereraren.
Gifve Gild, att det skett ro år tillförne!
Möjligen och troligen hade jag då icke blifvit försatt i den smärtfulla nödvändigheten, att fullgöra en hård embetspligt mot en tjensteman med hustru och 7 minderåriga barn.
StatsUtsk. vid sistl.
Riksdag hade uti dess betänkande N:o 207, som grundläde RiksSt:s bifall till nämnde lönetillökning, yttrat, ”att de framställda löneförbättringarna för några vissa
Län sst a t er nes tjenstemän och betjente aro af beliofvet högt påkallade och derföre icke böra uppskjutas.” Visserligen voro och äro Kronofogdarne och Häradsskrifvarne på Gottland uti denna cathegori, enär, enligt den till Regeringen inlemnade uträkning öfver dessa tjenstemäns löneinkomster för åren från och med 1826 till och med i83o, deras behållna löneinkomst, sedan utgifterna för nödig skrifvarhjelp och i-esekostnader, beräknade efter skjutslega, blifvit afdragna, utgjorde: uti Norra Häradet, för Kronofogden 35 R:dr 2:1 sk. 1 r:st., för Häradsskrifvaren 57 R:dr 8 sk. 4 r:st.; uti Södra Fögderiet, Kronofogdens 71 R:dr 34 sk. 4 r;st. och Iläradsskrifvarens 26
R:dr 4 sk- 9 r:st.
Om nu, afven i anseende dertill, att dessa tjenstemän, i och för sin bergning, äro nödsakade att förskaffa sig densamma genom egen industri uti arrendering och specu kition s-inköp af jordegendomar med tillhörande brännvinsbränning, de äro i tillfälle att med egna hästar göra de flesta embetsresor, och således besparing i resekostnader för dem kan vinnas, så är likafullt otillräckligheten af deras löner alltför uppenbar, för att icke högt påkalla R.
St:s behjertande, synnerligen som uppbörden på Gottland, hvarest obetydlig indelning af Kronoräntor till löner äger rum, är ganska betydlig, och dessa tjenstemäns göromål mer och mer blifva ökade.
Af ofvananförde skäl anser jag mig af embetspligt förbunden att hos R.
St. vördsamt föreslå en tillökning uti Kronofogdarnes löner af 3oo R:dr för dem hvardera och af 200 R:dr för hvardera af de båda Häradsskrifvarne, att fortfara tills vidare och intilldess en allmän lönereglering för Länsstaterna kommer att äga rum och dessa tjenstemän dervid blifva satte i parite' med sina vederlikar, helst de för närvarande äro ojemnförligt sämre lottade; hvilket vållar stor olägenhet på Gottland i många afseenden.
Det torde ännu lefva i friskt minne, huruledes de i sednare tider inträffade tillgrepp och balancer hos Kronans uppbördsmän föranledt skrifvelser och böneskrifter, med hvilka R.
St, blifvit besvärade för efterskänkande af Kronans rätt och fordringar.
Om Kronofogdens i södra F ö g d e r ie t 1 ö n e i 11 k omste r.
In delta hemmansränto r efter mark e f? å ng 1\/r 1 • 1826. 1 827. 1828. 1829. 185 0.
Penningar 2 24 — 2 24 — 2 24 — 2 24 — 2 24 — 11 tunnor
Råg 88 — — 7 3 16 — 59 28 —- 62 16 — 67 4o — io tunnor Korn 80 — — 66 J2 — 54 8 — 55 — — 46 32 — 3 tunnor 20 kappar Ilafra . . . . i5 5 — 14 43 4 10 4.2 — 10 13 — 7 4< — 9 L® 5 &
Smör 46 12 — 46 12 — 46 12 — 4, 3o — 46 12 — 8 L» U Talg 33 24 — - 35 '7 4 37 10 8 33 *4 — 33 24 — 1 8 L® 12-5 &
Fläsk 28 36 — 28 36 — 28 36 — 34 24 — 34 24 — i5-^ kastar
Ved 3o 32 — 28 46 3 25 26 8 20 21 4 25 26 8 2 st.
Får 5 — — 5 — — 5 16 — 5 16 — 6 — — i5-| st.
Lamm « . !9 33 — 33 — 21 — — 21 — — 23 3o — 8£ lass Hö 35 24 — 35 24 — 35 24 — 35 24 — 35 24 — S:a 384 46 — 356 43 11 326 35 4 322 — 4 329 37 8 1720 '9 3 344 3 IO Kronovärdiet 5o R:dr.
Oindelt lön 5o — — 5o — — 5o — — 5o — — 5o — — i5o — — 5o — Oindelta Resepenningar i3 — — i3 — — i3 — — i3 — — i3 — — 65 — — i3 — ^tdels M:tal Bohemman, i värde * uppskattadt till 75o R:dr, hvar- af beräknas 4 procent 3o — —■ 3o — — 3o — — 3o — — 3o — — i5o — — 3o — — Extra ordinarie inkomster ....
4° 33 39 43 — 41 22 9 39 4> — 4° 20 r 1 202 16 8 | 4» 22 6 Summa | 5x8|31| -1 469)38 11 461 10 1 454l4i 4 463 10 7 2387 35 .1 1 477 26 4 Afgår:
Enligt specificerad uppgift till skrifvarebiträde och resor i tjensten 4°5: 4°- — Behållning . . . 71: 34- 4- S:a 47 7: 4- (Hörer till H. 0. Ad.
Prof. för år i834, 1 Häftet pag. 108.)
Kronofogdens i norra Fogde riet löneinkomster.
Indelta h e m ra a n s - r ä 1110 r efter markegång.
18 2 6. 1827. 1828. 182 9. 18 50.
Penningar 1 47 — 1 47 — 1 47 — 1 47 - 1 47 9 t:r 24 k:pr Råg 78 — — 65 — — 52 39 — 55 12 — 60 6 — 8 t:r 8 k:pr Korn 66 — — 55 — — 44 33 — 44 — — 38 24 — 1 t:a 20 kpr Hafra 6 37 — 6 32 8 4 42 — 3 38 — 3 25 — 9 LÄ Smör 45 — — 45 — — 45 — — 40 24 — 45 — — 7 LÄ 5 Ä Talg 29 — — 3o 29 4 32 10 8 39 — — 29 — — 8 LÄ 12J Ä Fläsk 28 36 — 28 36 — 28 36 — 34 24 — 34 24 — 3-f t:r Strömming 45 — — 48 45 — 56 12 — 57 18 — 45 — — i3 kastar Yed 26 — — 24 26 8 21 32 — l7 :6 — 21 J2 — 7^ st.
Får 18 36 — 18 36 — 20 — — 20 — — 22 24 — st.
Lamm 8 6 — 8 6 — 8 32 — 8 32 — 9 36 — 6f lass Hö 2 5 24. — 25 24 — 25 24 — 25 t 2.4 — 25 24 — S:a 378 42 — 358 42 "8 342 '9 8 337 43 — 337 2 — 1755 5 4 351 I I Kronovärdiet 5o R:dr.
Oindelt lön 5o — — 5o — 5o _ — 5o — — 5o — — 25o 5o — Oindelta Resepenningar i3 — — i3 — — i3 — — i3 — — i3 — — 65 — i3 Extra ordinarie inkomster ....
4o — — 4o — — 40 — — 4o — — 4° — — 200 — 40 — — Summa CO vd- 42 — 461I42I s| 445 •9 CO - -Ps 0 ■Ps OJ 1 440 2 — 2270) 5j 4 454 t
I Afgår:
Enligt specificerad uppgift till skrifvare-biträde och resor i tjensten Behållning, utom Fogdetjenare-lönen. . . . . 4*8: 34. — . . 35: 25. 1.
S:a 454: 1. 1.
H ä r a d s s k r i f v a r e n s i södra Fögderiet löneinkomster.
Indelta b e m mans» räntor efter markegån g. 1 8 2 G. 18 27. 18 2 8. 18 2 9. 1850.
Penningar 1 4 — 1 i — t 4 — 1 4 — 1 4 — 5 t:r 28 k:pr Råg 47 — — 39 8, — 31 3 9 6 33 i4 — 36 I I — 5 t:r 16 k:pr Korn 44 — — 36 32 — 39 38 — 3o 12 — 2 5 32 — 2 t:r 16 k:pr Hafra 10 20 — 10 i3 4 7 24 — 7 4 — 5 20 — 4 LU G\ U
Smör 21 27 — 21 27 — 21 27 — '9 *9 6 21 27 — 3 LS i5 Ä Talg i5 — — i5 4° — 16 32. — i5 — — i5 — — 3 LÄ 184- a Fläsk i3 6 — i3 6 — i3 6 — i5 36 — x5 36 — 5-f kastar Ved 10 32 — 10 3 7 8 42 8 7 5 4 8 42 8 |3 st.
Får 7 24 — 7 24 — 8 — — 8 — — 9 — — 5 st.
Lamm 6 12 — 6 12 — 6 32 — 6 32 — 7 24 — 44 lass Hö *7 — — *7 — -- '7 — — l7 — — J7 — — S:a J93 29 — 178 25 11 162 5 2 160 3o 10 i63 4 8 85y 47 7 171 28 9 Kronovärdiet 25 R:dr.
Oindelt lön 4* 32 — 4« 32 — 4i 32 — 4i 32 — 4i 32 — 208 16 — 41 32 — Oindelta Rese-penningar 6 — — 6 — — 6 — — 6 — — 6 — — 3o — — 6 — — Boställs-afkastning 4 mantal
Bo- hemman, värderadt till 2,5oo R:dr, deraf 4 procent IOO — — 100 - — 100 — — IOO — — IOO — — 5oo — — 100 — — Extra inkomster, för debetsedlar, mantalsskrifnings-provision och bevillnings-procent 287 40 — 287 40 — 287 4° — 287 40 — 287 4° — 1439 8 — 287 4° — Summa 629 5 - 614 1 " 597 29 2 596 6 10 598 28 813o35]a3[ 7 1 607 4 9 Afgår:
Enligt specificerad uppgift kostnad för resor i tjenstcn oell skrifvare-biträde 58i: Behållning j .■ j . . j s < i ..... t . t . 26: 4- 9- S;a 607: 4- 9- 1 Häradsskrifvar ens i norra F ö g d e r i e t löneinkomster.
1 — In tiel t a hemmans- räntor efter m ai kegå 11 s- Medium. 182 G. 182 7. 1828. 182 9. 18 50.
Penningar _ 23 — 23 j3 - 23 23 5 t:r 8 k:pr Råg 42 — — 35 — — 28 ji — 29 36 — 32 .18 — 4 t:r 20 k:pr Korn 3 7 — — 3o 4° — 25 2 6 24. 32 — 21 28 — 1 t:a Hafra 4 8 — 4 5 4 3 — — 2 16 — 2 8 — 6 LÄ i5 U
Smör 33 36 — 33 36 — 33 36 — 3o 18 — 0, oa 36 — 5 L» 124 U Talg 22 24 t 23 36 — i5 — — 22 24 — 22 24 — 6 L» Fläsk 20 — — 20 — — 20 — — 24 — — .24 — — 3J kastar Ved 7 16 — 6 44 5 6 5 4 4 42 8 6 5 4 1 st.
Får 2 24 — 2 24 — 2 32 — 2 32 — 3 — — / 8 st.
Lamm 10 — — 10 — — 10 32 — 10 32 — 12 — — 4f lass Hö . . • *9 — — *9 — — '9 — — J9 — — r9 — — S:a 198 35 186 16 9 174 7 10 171 i5 8 176 46 4 9°7 25 7 181 24 4 Kronovärdi 25 R:dr.
Oindelt lön 3^ 3-> 16 Oindelta Resepenningar 6 — 6 —. 6 — 6 — 6 — 3o — 6 — Boställsafkastning £ mantal
Bo- hemman, värderadt till 1000 R:dr, deraf 4 procent 4o — — 4° — — 4o — — 40 — — 4o — — 200 — —- 4o — Extra inkomster för debetsedlar, mantalsskrifni ngs-provision och bevillnings-procent 262 16 — 262 16 — 262 16 — 262 16 — 262 16 — 13 r 1 32 — 262 16 — Summa i 548135 — 536 16 9I 524; 7 10 521 i5 8 526)46 4 2657I25 7 531 24 4 Afgår:
Enligt specificerad uppgift kostnad för resor i tjensten och skrifvare-biträde 4j4: 16.
— Behållning , . . . 57: 8. 4. W———imb» KESasH S:a 531: 24. 4* f Den 17 Februarii f. m.
Om å ena sidan för upprätthållandet af ordning, säkerhet och moralitet, som är af högre värde än penningar, det är angeläget att med allvarlig stränghet behandla hvarje tillgrepp och underslef uti Rikets tjenst, så är det å andra sidan äfven angeläget att förse Kronans uppbördsman och deras närmaste controllanter med nödig utkomst för deras bergning.
Jag anhåller, att denna min motion må blifva till StatsUtskoltet remitterad.
Jag skulle visserligen begå ett betydligt misstag, om jag icke antoge, att R. o. Ad. med särdeles interesse afhört Frih. Kantzous nyss upplästa anförande.
För mig har det ett stort interesse, och om det äfven skulle ådagaläggas, att personer, som i frågan för öfrigt tänka lika med Frih.
Rantzou, kunna hafva betydligt att invända mot framställningar, som i motionen innefattas, anser jag den likväl utgöra en dyrbar vinst för vårt linanceväsende.