Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Danmark, utan att efterfråga om de voro just så utmärkta.
Skulle nu Riket åter blifva utsatt för samma sjukdom, så torde samma behof förekomma.
Likaså förhåller det sig i fråga om krig.
Man bör derföre icke onödigtvis pålägga sig band, som kunna umbäras.
Norrmännen hafva i detta hänseende varit försigligare.
De hafva i frågor om naturalisation blott sagt att utländningar kunna anställas såsom konsuler, läkare och lärare vid undervisningsverken, ulan att der finnes något särskilt föreskrifvet om personernas utmärkta beskaffenhet.
Jag tror att vi kunne göra på samma sätt och dermed vara väl belåtna.
Jag får derföre hemställa om icke, till undaurödjande af de brislfälligheter jag tror förslaget äga, R. o. Ad. skulle vilja, såsom sin gemensamma tanka, antaga följande ordalag: l:o ”Konungen äger att — — — — hittills ägt rum.
Till beställningar vid universiteten och andra inrättningar för undervisning i vetenskap eller skön konst, må efter vederbörandes hörande, eller, uppå deras framställning, utländske män kunna kallas och befordras.
Konungen vare obetaget att” etc.
2:o ”Konungen äger — — — — hittills ägt rum.” ”Till beställningar vid universiteten och andra inrättningar för under* 7 II. 13 194 Den 25 Juli. visning, vetenskap och skön konst, äfvensom till läkarebeställningar må o. s. v.”
Det sista ordet i detta förslag: ”Konungen” skulle här, på samma sätt, som i det förra förslaget under N:o 1, borttagas.
Sedan härefter, på förfrågan af Gr.
Lagerbjelke, Gust., lindert.
R idd.-se kre t e ra re upplyst, att underrättelse om förevar. mem:s pröfning i de öfrige RiksShn blifvit R. o. Ad. meddelad endast från BorgareSt., som enl. ankommet prot.utdr. antagit förslagen att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; yttrade Gr.
Jag anhåller att få fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå att det enda hinder, som för närvar, finnes för anställande af en utlänning i Rikets tjenst, den 28 § Reg.F:n inskränker allenast IL
M:s magt att utnämna utlänningar till befattningar i Rikets tjenst.
Således är derigenom, likasom genom det nu gjorda förslaget i fall det skulle antagas, icke någon inskränkning gjord i universiteten och enskilta direktioners rättighet att utnämna utlänningar lill de befattningar, som af dem tillsättas.
Något annat hinder än det sora för det närvar, finnes, blefve således icke för tillsättande af lärare vid undervisningsverken af utländska män, såsom den värde talaren nämnt, och jag skulle således tro att denna anmärkn., då man tager detta förhållande i betraktande, lärer förfalla.
Hvad åter beträffar orden ”af utmärkt förtjenst” som förslaget innehåller, sä hafva dessa ord inkommit derföre att på samma gång som Utsk. ansåg det vara af nytta och vigt för landet att kunna tillegna sig förtjenst ifrån andra länder, så ansåg Utsk. äfven att inga andra utländske män borde intagas än de som vore af det utmärkta slaget, ty en mindre förtjenst bör man alltid träffa inom landet.
Det må visserligen alltid vara vigtigt att tillegna sig förtjensten, men vigtigast är det dock att tillegna sig den utmärkta; och då vi sett huru många hinder som mött förut framställda förslag i denna syftning, har Utsk. ansett det vara bättre att begära mindre för att få något.
Det exempel, som den siste värde talaren anfört om läkare under koleratiden, är så mycket mindre tillämpligt som det genom nuvar. stadgande alldeles icke är K.
M. betaget att under en farsot använda utländska läkare, men hvad som är K.
M. betaget är att nämna dem till någon tjenst på stat.
Ordet ”likaledes”, som äfven blifvit af den siste värde talaren uteslutet ur dess förslag till beslut är äfven med flit insatt och af icke obetydlig vigt.
För att så mycket mera uttrycka att ordet ”obetaget” endast refererar sig till K. M., står der: ”K. M. vare likaledes obetaget” och man har således genom tillsättande af ordet ”likaledes” velat påpeka att detta stadgande endast har afseende på K.
M. och icke någon annan.
Man har velat göra alldeles tydligt att ehuru grundlagen här har lagt hinder i vägen för K.
M. att taga utlänningar i Rikets tjenst i vidsträcktare mått, än som här medgifves i denna §, så har man icke Den 25 Juli. 1 <J5 velat göra någon inskränkning i den rättighet, sora för närvar, finnes för direktioner att nämna utlänningar, vare sig att de äro utmärkte eller icke.
Slutligen, om man medgifver att detta stadgande må vara något för trångt, så är det i alla fall mycket vidsträcktare än det nu gällande stadgandet och således en betydlig förbättring.
Om nu R. o. Ad. på grund af de anmärkrar som hår blifvit framställda, afgifver en gemensam tanka i öfverensstämmelse dermed, så är det fara värdt att förslaget skulle komma att förfalla och derigenom hade man för att vinna en ännu större utsträckning i Konungamagten gått miste om den mindre utsträckning deraf, som detta förslag innehåller.
Enahanda förhållande äger rum äfven i afseende på sednare punkten ; man kan lätteligen genom att sträcka sina pretensioner för högt få intet.
BorgareSt. har, på sått Ridd.sekretm nyligen tillkännagifvit, antagit förslaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, och jag anhåller att R. o.
Ad. ville fatta enahanda beslut.
Det sista skälet, som egentligen ligger utanför saken är det, som jag anser vara det mest giltiga af hvad Gr.
Lagerbjelke anfört, och som det äfven torde blifva minst gällande hos Ståndet, så skall jag icke befatta mig med att yttra något vidare i sak.
Nugot är på sätt Gr.
Lagerbjelke sagt bättre än intet., men för att bestyrka hvad jag har uppgifvit ang:de förhållandet i Norge får jag ur 92 § i Norges grundlag uppläsa följande ord: ”Dog kunne Fremmende beskikkes til Laerere ved Universitetet og de lmrde Sholer, til Laeger og til Consuler paa fremmede Steder.”
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att Hr von Hartmansdorff föreslagit, att R. o. Ad. skulle återremittera Utsk:s förevar, mern. med förklarande såsom Ståndets gemensamma tanke, att 28 § Reg.F:n borde erhålla följande lydelse: ”Konungen äger att — — hittills ägt rum.
Till beställningar vid universiteten och andra inrättningar för undervisning, vetenskap eller skön konst, må, efter vederbörandes hörande eller på deras framställning, utländske män kunna kallas och befordras.
Konungen vare obetaget att uti” etc. i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag; samt att likaledes uti förslaget rubr.
N:o 2, den sista af Utsk. med kursiv stil utmärkta meningen borde blifva så lydande:
Till beställningar vid universiteten och andra inrättningar för undervisning, vetenskap eller skön konst, äfvensom till läkarebestållningar, må, efter vederbörandes hörande etc.
Landtm:s till antagande af detta Hr von Harlmansdorffs förslag till gemensam tanke framställda propos. besvarades med starka nej, blandade med ja; hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf det han trott sig finna att nej härvid varit öfvervägande, samt sedermera förklarade alt då för öfrigt någon anmärkn, 13* 196 Den 25 Juli. emot Utsk:s ifrägavar. förslag icke blifvit framställd, densamma komme alt hvila till grundlagsenlig behandling till nästa riksdag.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda mein.
N:o 72, med förslag till sammanjemkning af RiksShns skiljaktiga beslut, i anledn. af utlåt.
Enl. nu gällande Bankoreglementes 114 § bör bankens metalliska kassa icke understiga 2,500,000 r:dr silfver.
Bankens sedelstock får först motsvara den summa metallisk valuta, som finnes i bankens ego, derutöfver må banken hafva 20 millioner r:dr i rörelsen.
Om nu R. o. Ad. antager det förslag BankoUtsk. afgifvit, så kommer banken att få hålla i rörelsen 22,500,000 r:dr utöfver sin metalliska valuta, äfven om denna hade nedgått till 2,500,000 r:dr specier.
Denna utvidgning af sedelstocken utan motsvarande redbarheter anser jag äfventyrlig.
Sådant är icke heller stadgadt i nu gällande Banko-reglemente.
Der säges nemi. i 224 § att ifrågavar. tillökningen i sedelstocken icke må öfverstiga 5,000,000 r:dr, ”och såsom fond för de sedlar banken genom införande af ofvanberörde assignationer kan komma att utgifva, anskaffas metallisk valuta, motsvarande halfva beloppet”.
St. hafva stadgadt ett visst förhållande emellan utelöpande sedlar och inneliggande silfver i banken; så synes mig detta förhållande icke böra af några tillfälligheter rubbas, utan att detsamma bör så fort det varder Bankostyrelsen möjligt, återställas.
Jag vill derföre vördsamt föreslå att R. o. Ad. behagade antaga det 4 mom. med följande tillägg, nemi.: ”dock med vilkor att erforderlig valuta varder anskaffad: så att samma maximum icke öfverskrides”.
Hr von Hartmansdorff har upplyst att i nu gällande Banko-reglemente står alt det skulle anskaffas silfver för de utgifvande sedlarna.
Detta är lätt att föreskrifva men svårt att verkställa, och antingen föreskriften göres eller icke, sä beror det på konjunkturen om den kan eflerlefvas.
Då skulle tvetydighet kunna uppstå hvilkeldera man skall uppfylla, antingen delta stadgande, som handlar om att man med bankens sedlar skall ersätta privatbankerne eller också det stadgande, som säger att man skall för den summa, med hvilken man ersätter privatbankerna, anskaffa metallisk valuta.
Följden deraf blefve troligen den att hela frågan förföll och att privatbankerna icke blefvo ersatta.
Detta vore verkligen öfverensstämmande med min öfvertygelse och jag har förut yttrat att detta stadgande borde ur reglementet utgå.
Jag anser äfven att man icke borde sätta dit ett stadgande, som man i min tanka icke kan vara säker att det någonsin kan efterlefvas, hvilket beror af handelsförhållanden.
Det är banko-fullmäktiges åliggande i allmänhet att anskaffa silfver, när sådant kan göras, d. v. s. att uppköpa vexlar då vexel tillgång finnes, hvarigenom silfver in - 1) en 25 Juli. 197 kommuner.
Deraf följer också afl banko-fullmäktige, om det låter sig göra, äfven anskaffa silfver då privatbankerna ersättas; men icke bör man insätta bär något o vil kori igt åliggande att göra det.
Derföre anser jag det vara bättre att bifalla förslaget sådant det är, än att intaga de ord, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, hvilka i sig sjelf innebära ingenting.
Om de ord jag föreslagit icke innebure någonting, så behöfde Gr.
Gyldenstolpe icke för dem hafva någon farhåga.
Men de innehålla, såsom 11. o. Ad. torde hafva förmärkt, en föreskrift för Banko-fullmäktige att icke genom privatbankernas ersättande med nya utlånings-konlor öka sedelstocken utöfver det maximum, som Banko-reglementet ulsalt, med mindre erforderlig, deremot svarande, valuta anskaffas.
Det är möjligt att denna valuta icke kan af Banko-fullmäktige genast erhållas, men hon må anskaffas så fort sig göra låter, d. v. s. i den mån utväg dertill gifves.
Då man anskaffat denna valuta, så har man äfven försett hanken med det silfver, som B.
Si. hafva funnit nödigt för sedlarnes upprätthållande vid deras silfvervärde.
I händelse åter, så mycket silfver icke funnes, så skulle hankens kredit i förhållande derefter förminskas.
Anser man sådant likgiltigt, så kan man äfven borttaga föreskriften om ett visst förhållade emellan bankeus silfver och hans utelöpande sedlar.
Kan åter detta förhållande icke rubbas, utan fara för sedelvärdet: så bör raan väl söka alt upprätthålla det, under hvilka omständigheter som heldst för banken må förekomma.
Detta hindrar icke banken att genast gå i författning om en fallen privatbanks ersättande; men det ålägger Banko-fullmäktige att, sä fort sig göra låter, anskaffa metallisk valuta för den tillökning i sedelstocken, som en dylik åtgärd skulle medföra.
Jag anhåller således om bifall till det förslag jag redan framställt.
Då jag yttrade att det tillägg I5r von Hartmansdorff begärt i sig sjelf innebure ingenting, som kunde låta verkställa sig lill följd hvaraf hela frågan skulle förfalla, sä har jag ansett detta vara detsamma som om stadgandet icke linnes.
Om Hr von Hartmansdorff ville hafva ett bestämdt stadgande härutinnan, så skulle Hr von Hartmansdorff säga och yrka alt dessa 2,500,000 r:dr icke må utbetalas med mindre än alt metallisk valuta kan till motsvarande belopp anskaffas, hvarom icke, sä komma icke dessa 2,500.000 r:dr att anskaffas.
Nu gifves det ett annat sätt att bibehålla denna metalliska valuta vid samma belopp som R.
St. hafva föreskrifvit, ty det kan ske icke blott derigenom att man skaffar nytt silfver, utan äfven derigenom att man minskar sedelstocken.
Om nu II.
St. anse nödigt för banken att ersätta försvunna privatbanker, så kan det ske derigenom att bankens öfriga lånerörelse inskränkes, och derigenom kan det fås tillgång till denna ersättning, utan att derföre förhållandet emellan bankens utelöpande sedlar och metalliska valuta kommer att rubbas.
Dessutom åligger det
Banko-fullmäktige alt beständigt tillse att den metalliska kassan aldrig må sjunka 198 Den 25 Juli. under det bestämda beloppet af 2,500,000 r:dr i silfver.
Om således genom privatbankernas ersättande en större sedelstock skulle erfordras och derigenom en påtryckning uppkomma på den metalliska valutan, så hafva Banko-fullmäktige i sitt skön att återföra jemvigten, så att den metalliska valutan icke må komma att sjunka under det föreskrifna beloppet.
Jag anser sålunda ingen våda vid att antaga den föreskrift, som BankoUtsk. nu har föreslagit, men anser deremot oriktigt att insätta en föreskrift som icke kan verkställas; hvarföre jag anhåller om bifall till BankoUtsk:s betänk.
För min del kan jag icke annat än finna att Hr von Hartmansdorff har skälig anledn. till det klander han framställt emot Utsk:s förslag.
Det vid förra riksdagen gjorda förslaget i denna del var i den mån fullständigare alt det tillika afsåg hankens trygghet vid en hastigt påkommen utgift af nya bankosedlar.
Den innefattade äfven derjemte ett åliggande att öka silfverfonden.
Beloppet deraf var likväl dä vida högre än det, hvartill banken nu har blifvit berättigad att sträcka sin sedelutgifning; utom det att kanske icke heller så stor anledn. förevar att något särskilt under den tiden kunde förekomma.
En privatbank deremot beror på konjunkturen och sättet, hvarpå de sköta sig, och är således alltid en osäker sak.
Jag får likväl fästa uppmärksamheten derpå att en utgifning af sedlar ifrån hanken i och för ifrågavar. ändamål är vida mindre vådlig än i fråga om nästan alla andra fall då de i hast utgifvas när det icke sker emot silfver, som har blifvit insatt och utbetalas, derföre att de privatbanksedlar, som blefve er satta genom bankokedlar, hade i det närmaste lika mycket som bankens egna sedlar, tryckt på dess silfverfond.
De hafva cirkulerat såsom sedelmynt i landet pä samma sätt som bankens egna sedlar.
När någon har behof af silfver, så skaffar han sig kanske sedlar och för dessa får han silfver.
Således skulle ifrågavar. sedelutgifning icke komma att trycka mycket hårdare på banken, än när privatbankssedlarne utgå.
När man då lägger härtill att om en privatbank gick öfver ända, så vore det möjligt att en och annan syster följde med.
Den summa som då skulle ersättas eller de sedlar, som blefvo begagueliga i den allmänna rörelsen, utgjorde vida större belopp än banken har rätt alt suppleera.
Detta minskar också farhågan af ett sådant suppleerande.
På dessa skäl skulle jag för min del tro att man icke löper så stor fara vid att bifalla detta förslag, ehuru det icke är uppgjordt med den försigtighet för banken, som det af förliden riksdags BankoUtsk. uppgjorda och af R.
Riksdagen når sitt slut och jag vore nära färdig att tro att någon objektion emot detta förslag af BankoUtsk. icke blifver väckt inom de tre öfriga Stånden och således R.
St:s beslut, R. o.
Ad. förutan, fattadt i enlighet med detsamma.
Delta styrker mig också uti att icke påyrka någon förändring eller återremiss af betänk.
Då Banko-reglementet innehål - Deli 25 Juli.
199 ler den allmänna föreskriften att det skall åligga Fullmäktige att städse noga hålla hand deröfver alt bankens silfverfond står i den uti Banko-lagen stadgade proportion till sedelstocken, hvaraf följer att, i händelse Banken skulle komma att utgifva de 2,500,000 r:dr, hvarom nu är fråga, Banko-fullmäktige också böra, i den män sådant kan med möjligheten vara förenligt, öka silfverfondeu så att proportionen emellan densamma och sedelstocken icke rubbas, så anser jag för min del det tillägg, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, icke vara af behofvet päkallarlt, hvarföre jag tillstyrker bifall till betänk, i dess nuvar. skick.
Gyldenstolpe tror det icke möjligt att verkställa en sådan föreskrift, som den jag föreslagit.
Om det icke är möjligt alt anskaffa valuta för 2,500,000 r:dr bankosedlar — huru skulle det då vara möjligt att kunna hälla bankens metalliska valuta vid 2,500,000 r:dr specier?
Banken har ju ingen annan utväg, när handelskonjunkturen är ofördelaktig, än al^ låna dessa medel, och denna utväg måtte väl vara öppen äfven då man vill anskaffa valuta för de 2,500,000 r:dr b:ko.
Att iakttaga den grundsats, som R.
St. hafva stadgat derigenom att man, i samma mån, som sedlar elter assignationer utgåfves för en fallen privatbank, indrager lånerörelsen i andra hänseenden, vore ju att tillintetgöra den välgerning som R.
St. velat bevilja allmänheten genom privatbankens ersättande?
Den strypning, som man befarar, derest privatbankerna icke ersattes, skulle ju i alla fall uppkomma om utan inskränkte bankens lånerörelse i samma mån, som man utgåfve sedlar till privatbanks-rörelsens ersättande?
Derföre att riksdagen nalkas sitt slut synes man vilja låta besluten i RiksStm blifva som de kunna.
Men när man möjligen kan något rätta eller förbättra, så bör man väl göra det.
Om tre Stånd, på sätt här blifvit nämdt, skulle hafva godkänt delta förslag, så är frågan afgjord och R. o. Ad:s beslut vållar intet uppskof.
Skulle deremot något annat
Stånd äfven göra förändring så kan rättelse vinnas.
Man torde måhända helst vilja bibehålla samma ordalag, som i det gamla Banko-reglementet och jag vill derföre förändra mitt förslag derhän, så att nemi. ordalagen blifva följande: ”Det i § 124 stadgade maximum af sedelstock må härigenom icke ökas med mera än högst 2,500,000 r:dr b:ko; och såsom fond för de sedlar banken, genom infriande af ofvanberörde assignationer, kan komma att utgifva, anskaffas metallisk valuta, motsvarande halfva beloppet”.
Derigenom blefve ordalagen alldeles desamma som i nu gällande reglemente.
Skillnaden är endast att summan blifvit lill hälften förminskad och på delta förändrade förslag anhåller jag vördsamt om Hr Gr. o. Landtnäs propos.
Hr von Hartmansdorffs sednasle förslag är alldeles lika med nu gällande Banko-reglemente, utom i afseende på summan, men det är icke derföre bättre än det förra förslaget.
Det är lika overkställbar! antingen summan sättes till halfva eller liela beloppet.
Detta är min åsigt af frågan och jag 200 Den 25 Juli. vill icke alt man skall insätta ett stadgande, som icke later verkställa sig, för alt hålla dea metalliska kassan vid sitt minimum.
Om någonsin den metalliska kassan sjunker derhän, så tror jag icke att det kan hjelpus hvarken genom ett lån eller på något annat sätt, och derföre är det också Banko-fullmäktiges skyldighet alt tillse alt denna metalliska kassa aldrig får sjunka lill detta minimum.
Derföre är det i reglementet sagdt att Bankofullmäktige skola, när det märkes alt den metalliska kassan börjar sjunka lill det föreslagna minimum, dessförinnan redan hafva företagit sådana åtgärder, hvarigenom det kan förekommas; och dessa åtgärder äro dessutom i reglementet föreskrifna, så att något sådant icke bör kunna äga rum.
Således anser jag att stadgande om privatbankernas ersättande ganska vä! kan fullgöras utan bankens obestånd; men deremot anser jag det vara omöjligt alt fullgöra detsamma om dervid fästes del vilkoret att för den summa som man använder för privatbankernas ersättande metallisk valuta skall anskaffas.
Jag kan icke instämma mtfl Gr.
Gyldenstolpe ang:de overkställbarheten af det utaf
Ilr von Hartmansdorff föreslagna stadgandet, utom möjligen i något eget besynnerligt fall; och Sverige har lyckligtvis icke varit i något sådant fall, ty äfven de konjunkturer, som nyss passerat, och som ansetts ovanligt svåra, hafva icke gjort det omöjligt att anskaffa det belopp, som behöfts, och icke vållat hvarken financiel eller moralisk misskredit.
Mycket gerna hade i min lanke en sådan föreskrift bordt och kunnat inflyta i betänk., som den Hr von Hartmansdorff nu sednast framställt och som innefattade, i andra ord, hvad han förut hade sagt, ehuru de orden äfven hade kunnat tydas på ett annat sätt.
Jag tror alt det icke vore, på sätt jag nyss anfört, så särdeles angeläget alt en sådan föreskrift infördes, men liar för min del ingenting emot om R. o. Ad. beslutar den.
Såsom jag förut nämnt, så förmodar jag likväl att de öfriga trenne RiksSlm bifallit betänk, sådant det är.
Beträffande hvad Hr von Hohenhausen nyss nämnt, så tillkännagifver Posttidningen att BorgareSt. godkändt betänk, sådant det är.
Hvad åter angår sjelfva frågan, så anhåller jag att få återföra i R. o. Ad:s minne, att densamma först vid förra riksdagen förevar och föranleddes af det förslag till en allmän reglering af penningeväsendet här i landet, som af BankoUtsk., efter förslag af en dess ledamot, Hr Skogman, afgafs, med ledning af de grundsatser som nyss blifvit tillämpade i England, der den bekanteSir Roberl Peel reglerade penningerörelsen.
Der antogs såsom utgångspunkt för den del af penningecirkulalionen, hvilken bestod i sedlar, det belopp, som då i landet fanns cirkulerande, så väl af Engelska bankens som af privatbankernes.
Ingen af dessa sednare fick öka det belopp, den i medeltal under en viss lid haft utelöpande, och ingen ny privatbank fick utgifva sedlar.
Engelska bankens sedelrörelse bestämdes till ett visst maximibelopp, Den 25 Juli.
201 utöfver hvad den hade i metallisk valuta, men så tilltaget, att ehuru bestämmandet skedde under en tidepunkl af rik tillgång på denna, och stor sedelcirkulation, dock en tillökning medgafs Engelska bankens sedelcirkulation, som då skulle höjdt den ifrån 20 millioner till 27 millioner P. St.
För öfrigt öfverlemnades sedelrörelsens belopp åt den fria vexlingen, d. v. s. att denna sedelstock äfvensom landets penningebelopp i allmänhet skulle få fritt ökas och minskas, efter de naturliga förhållandena.
Denna grundsats antogs äfven af BankoUtsk. i dess förslag lill lånerörelsens ordnande vid förra riksdagen, i hvilket förslag likväl bestämmelserne ställdes så mycket skarpare att ehuru den Svenska bankens utelöpande sedlar då voro det minsta det varit sedan år 1818, så tilltogs det medgifna maximibeloppet så knappt att i händelse alla disponibla lånefonder utgått, ^ million måste indragas.
Dessutom ägde den ytterliga skärpan af det eugelska systemet rum, att BankoUtsk. i den medgifna sedelstocken inberäknade alla på räkning stående summor och hvad som kunde finnas outtaget å beviljade kreditiver, under det att i England man endast räknade utelöpande sedlar.
Men deri följde Utsk. det Engel ska systemet, att man äfven tog i beräkning medeltalet af d. v. privatbankssedlar, (efter afdrag af kassabehållningar), nemi. 5 millioner r:dr b:ko, så alt i händelse en eller annan privatbank komme att upphöra, den derigenom uppkommande lucka i sedelrörelsen fick ersältas genom motsvarande förhöjning i riksbankens medgifna rörelse.
Detta Utsk:s äfven efter återremiss, fortsatta förslag, förändrades dock genom slutliga afgörandet uti förstärkt
Utsk. på så sätt att när en sådan tillökning komrne i fråga, skulle banken förstärka sin silfverfond med halfva beloppet af de på densamma dragna assignationerna.
Men detta bud blefve, på sätt, om jag icke fattat orätt, hvad Gr.
Gyldenstolpe nyss anförde, blott ett chartek, en omöjlighet att verkställa; ty när är det väl man kan förmoda alt en och annan privatbank skall upphöra och dess rörelse af II.
St:s bank ersättas?
Jo det är under dåliga konjunk turer i handeln då vexelbrist föranleder mycket silfvers uttagande ur banken.
Under sådana förhållanden kari banken icke köpa silfver utan mycket stor bekostnad och en kostnad som blefve en onyttig uppoffring, emedan det inköpta silfret fordrade en ny vexellillgång, hvilken endast kunde betäckas genom nya silfverutlag ur banken.
BankoUtsk, så till vida gifvit vika för den farhåga som vid förra riksdagen föranledde då stadgade inskränkning i Utsk:s förslag, alt icke den sedelstock, som genom en privatbanks indragning försvinner utan blott hälften deraf skulle genom riksbanken ersättas.