Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag trodde mig finna, alt nämnde § förbjöd hvarje riksdagsman att inom sina respeclive
Ständ yttra sig om hvad inom Utsk. sig tilldrager, emellan §:n väl tillåter alt fritt yttra sigom hvad sorn inom RiksSt:n passerar, men ej hvad utom desamma inträffar.
Som således Frih.
Cederström skridit utöfver gränsen af hvad lagen medgifver, så trodde jag också att Hr Fiih. och Landtm, skulle hålla öfverläggningen inom dess bestämda gränser.
Jag trodde mig äfven finna, att Hr Frih. o. Landtm, ansåg Frih.
Cederströms andragande både vara utom ordningen för dagen och utom den ordning, som tillkommer våra förhandlingar i allmänhet; men då Frih.
Cederström förvandlade sin angifvelse till en motion, hvilken innehöll en begäran att få del af 2tne Ulsk:s prot., då, säger jag, angifvelsen ikläddes egenskapen af motion, ville jag ej bestrida bordläggningen af densamma, alltid förutsättande att den komme af R. o. Ad. att förkastas.
Jag vidblifver denna lanke och hoppas att ingen allvarlig påföljd af denna i sig sjelf ganska allvarliga aetus, som Frih.
Cederström framställt, skall inträffa, utan alt ett läggande till handlingarna blir resultatet af alltsammans.
Jag måste likväl fästa Frih.
Cederströms uppmärksamhet på det betänkliga i sältet alt attackera de båda förutnämnda Ulsktn, emedan attacken innebär en så djup anklagelsesom någonsin kan tillvitas, då Hr Frilen talar om att Utsk. med berådt mod brutit emot grundlagen, — ty dessa ord förekomma i Hr Frihtns framställning, — ehuru jag visserligen dervid för min del vill fästa mindre vigt och tror att R. o. Ad. ej heller lärer särdeles uppskatta de bålstora orden; men jag anser mig vid detta tillfälle såsom ledamot af SlalsUtsk. böra tillkännagifva, att inom nämnda Utsk. denna besynnerliga fråga väckt uppmärksamhet, samt alt en ledamot af PresteSt. anmodat dem af R. o.
Ad;s ledamöter, som kunna öfvervara utvecklingen på detta rum af frågan, att bevara de personers af andra Stånd tält, som kunna finna sig befogade lill en reconvenlionslalan emot Frih. Cederström.
Det kunde således inträffa, att jag ansåge mig moraliskt förpligtad att på HrFrib:n yrka tillämpning af 1 10 §:n Reg.- F:n, som säger> att ingen ledamot af RiksStånden kan stäl - Den 26
Ma j. las till ansvar för sina yttranden med mindre af det Stånd, till hvilket riksdagsmannen hörer, instämt i beslutet att ställa honom lill ansvar.
Jag hoppas alt icke behöfva komma till en sådan ytterlighet, dä jag förutsätter att Frih.
Cederström måtte afstå ifrån den tole af fiscal, som han synes vilja spela; ty i händelse Const.Utsk. brutit emot grundlagen så tillvida, att Utsk. rnedgifvit tryckning af proh, hvartill Ulsk. icke varit den vedel börande, som bort tillståndet lemna, samt om Frih.
Cederström nu vill utföra Regeringens talan, sa får jag säga att
Regeringen i sanning kunnat utfinna en annan utväg, oni hon funnit sig föranlåten att emot ledamöter af R.
St:s Utsk. anställa åtal, och i sådant fall finnes enligt 1 10 §:n eu utväg att komma till en sådan rättegång emot Const.Utskts enskilda personal.
Hvad beti äffar sjelfva den så kallade motionen, så vågar jag väl tro, att ingen anledn. i grundlagen eller i förnuftsslutet öfver de föi handlingar, sorn R. o. Ad. ägt att bedomina, kan berättiga till infordrande af Utskms prot.
Jag skulle således anse, alt, ifall Hr Frih. o. Landtm, icke anser sig förhindrad alt framställa propos. till bifall eller afslag å Frih. Cederströms motion, R. o.
Ad. borde afslå densamma, emedan det väl torde lätt inses, att ett genomgående af StatsUtskis prot. här tjenar platt till ingenting; förmodande jag att R. o. Ad. finner alt tiden bättre kan användas, än med en slik revision.
Då jag icke så fullständigt hörljhvad det af Frih.
Cederström i dag upplästa documentet innehöll, får jag anhålla att detsamma måtte blifva hvilande på bordet tilt nästa plenum, men tillika erkänner jag, med afseende på de förut framlemnade handlingarna, att vår grundlag icke i likhet med Norriges har stadgat någon ansvarighetslag för medlemmar af RiksSt-.n eller för deras Utsk. i och för denna egenskap, och att de således stå utom lagen eller öfver lagen, hvilketdera man må anse, samt att således ej fråga kan uppstå det någon juridisk åtgärd i en sak som denna emot enskilde ledamöter eller hela Utsk. skulle kunna äga rum.
Dock, och utan afseende på de försök man gjort att vilja bortblanda den sak, som Frih.
Cederström framställt, tror jag likväl, alt Svenska allmänheten ar bemälde Frih. mycket förbunden för de handlingar, sorn han i ljuset framdragit.
Cederström hade dock icke bort begagna ett sådant uttryck, sorn att iftågavar.
Ulsk. hade för afsigt att sprida oro i landet; ty ett sådant uttryck mäste jag ogilla, alldenstund jag ej kan anse mig eller någon annan berättigad att tillägga andra el.ika afsigter.
Anckarsvärds hemställan till mig såsom ordförande i Riksrätten.
Den varde ledamoten har förgätit, att jag ej talat om eller ens vidrört något af Const.Utsk:s remiss i frå - 388 Den a6 Maj. gan till Riksrätten; saken angår tvertom helt enkelt Consf.- Utskrs herrar ledamöters förhållanden i fråga om alt på otillåten och grundlagsvidrig väg befordra tryckning af handlingar samt att hafva olagliga cornmunicationer med Stats— Utsk., hvilket allt är helt främmande för Utsk:s grundlagsenliga functioner.
En af Const.Utsk:s ledamöter, Gr.
Spens, har jag funnit på ett ganska riktigt sätt hafva motiverat sin reservation emot Ulskts förfarande; en annan dess ledamot mindre riktigt; men med förvåning har jag märkt, att icke flere af Utskts upplyste ledamöter finnas såsom reservanter antecknade.
Jag vet icke ens namnen på dem, som deltagit i beslutet; ty dessa prof. innehålla ej namnen på de personer, som varit i Utsk. närvar., och detta är således en okänd sak.
Eftersom jag har ordet, vill jag i afseende å Gr.
Horns och Hr Rosenblads framställningar förklara, att jag icke angifvit Const.Utsk. för någon afsigt att väcka oro, utan jag har förklarat, att Const.Utsk., med förbiseende af den myndighet lagarne lagt i detta Utskrs händer, har öppnat vägen för att väcka oro genom tillåtelsen att trycka vissa handlingar.
De som trycka dessa handlingar, äro egentligen de som kunna komma alt väcka oro.
Utsk:ns afsigt lemnar jag derhän; jag har ej bedömt den.
Det är den olagliga handlingen jag klandrar och hvars vidd jag ej kan känna, så framt ej R. o. Ad. instämmer i min begäran att infordra Ulsktns prof., på det att alla hemligheter i detta hänseende måtte uppdagas.
Jag hade i förra plenum, då Frih.
Cederström gjorde sin framställning, all möda ospard att förmå honom att återtaga densamma, samt att förmå Huset att dertill bidraga, men Hr Frilen fortfor då och ännu mera i dag att vidhålla sin framställning, så att nu mera ingen tvifvel kan uppstå att ju han arnar fortsätta på sätt han börjat.
Det är således nu nödvändigt alt undersöka hurudan oftanämnda framställning är.
Tvänne ledamöter, som i detta ämne yttrat sig, nemi. Gr.
Anckarsvärd och Hr Hjerta, synas mig till någon del hafva förbisett egenskapen af Frih. Cederströms framställning, hvilket är ganska förlåtligt, åtminstone förklarligt derigenom att desse ledamöter icke voro närvarande i det plenum, då Frih.
Gederström väckte denna fråga.
Framställningen, mine herrar! är tväggehanda, bestående för det första deruti, att den värde Hr Frihm ansett sig tillständigt att lemna Riddarhuset kännedom och del af förhållanden, som förevarit inom Utsk.
Gr. Horn har med anleda, deraf fästat uppmärksamheten på olämpligheten utaf att framdraga till vår kännedom hvad som beslutats inom ett Utsk., sägande, att
Frihm väl ägde rättighet att yttra sig om olagligheten af hvad som passerar inom Stånden, men ej något vidare.
Denna åtvarning försmådde Frihtn att lyssna lill och har tvert - Den aG Ma j. 38g om förklarat, alt Ulskts ledamöter borde få en tillrättavisning.
Detta är den ena delen af framställningen.
Den andra delen består deruti, alt Ståndet skulle vara Frihm behjelplig! ali få flera utdrag af Utskms prot., på hvilka den ädle Frihm sedermera skulle kunna grunda ytterligare angifvelse!' och anklagelser.
Detta är elen så kallade slutsatsen.
Jag vill nu betrakta den fö ista delen.
Deruti instämmer jag med Gr.
Anckarsvärd och Ur Hjerta, att Frih.
Cederström ej haft någon laglig anledn. att framställa sin angripelse; men han har deremot laglig rättighet alt yrka tilltal mot personer, tillhörande riksrätten, om han så för godt finner, på ort och ställe som vederbör.
Om Frihtn vill bestämdt förklara, som det mig synes ali han flera gånger gjort, det han ämnar låta anställa åtal emot ledamöterna af Coust.- och StatsUtsktn, så är han obestridligen dertill berättigad enligt Sveriges lag.
Det återstår derföre endast en formalitet, eller föreskriften i iio§:n, att han skall hafva Ståndets tillstånd att ett sådant åtal anställa.
Om Fiihtn behagar förklara, alt han ämnar anställa åtal, så hehöfver han icke, närmare än som skett, rubricera sitt tilltänkta åtal; tvertom anser jag att han för mycket rubricerat detsamma, då han förklarar, att Utskm uppsåtligen brutit emot grundlagen.
Det är således mer än tillfyllest rubriceradt; ty det hade varit nog att framlägga corpus delicti, hvilket består i de prot.utdr., som lemnats till vårt prot.
Frihm med den kunskap om grundlagarna som han, en af deras stiftare, bör anses äga, hade, ifall han vill åstadkomma någon räfst, bort veta, att det i sådant fall alåge honom att uppstå och begära Ståndets förklarande, huruvida Ståndet efter i 10 §:n ville tillåta, att den eller den ledamoten må under tilltal ställas, och hade han det gjort, så skulle målet blifvit hänvisadt till Ridd.TJtsk. och sedermera behandlats enligt Ridd.Ordn.
Då hade det sedan berott af de amira Ståndens ledamöter att afgöra, om den skedda angifvelsen föranledde dem alt yrka den handläggning af saken, hvartill omständigheterne kunde föranleda.
Nu synes, att Frih.
Cederström, oaktadt all den kunskap han om grundlagarna bör anses äga, blott vill framstå som en angifvare, och jag uppmanar honom att säga om han till angifvelsen vill lemna den bestämda förklaring, att han ämnar anställa åtal, i hvilket fall jag ingalunda skall hindra att corpus delicti må rätteligen behandlas; men om han ej lemnar en sådan förklaring, då påstår jag alt Frihm missbrukat yttranderätten, samt att Hr Frih. o. Landtm, bort afbryta honom i sitt föredrag.
Hvad framställningens andra del beträffar, eller att Ståndet skulle medverka till att skaffa Frihm flera prot.utdr., så lärer Frihm deruti misslyckas; ty Ståndet lärer ej vilja göra sig medbrottsligt i Frilr.ns ohemula anklagelser.
Det är redan illa nog, att Ståndet tillika med Hr Frih. o. Landtm, gjort sig delaktigt i denna 39o Den 26 Maj. hans tillställning, då man tillåtit att ifrågavar. handlingar fått hvila på hordet och blifva föremål för discnssion, innan Frih.
Gederström bestämdt förklarat livad han egentligen åsyftade.
Följden häraf har varit, att donna fråga blifvit en allmän fråga, efter den rörde ledamöter äfven af andra Stånd, och genom denna åtgärd liar detta Stånd och dess Landtmarskalk epouserat Frih.
Att Ståndet icke vidare mätte fortgå på denna väg, derföre liar jag egentligen begärt ordet, synnerligen sedan jag hört ordföranden i StatsUtsk. gifva tillkänna, att denna sak väckt uppmärksamhet och förtrytelse hos ledamöter af andra Stånd.
Det är denna bordläggning, som jag genast ansåg vara så högst oriktig.
Pfu har åter en ledamot, Hr Rosenblad, yrkat bordläggning af det document, det nya corpus delicti, som den värde Frih.
Cederström i dag behagat framdraga; i nästa plenum framkommer han troligen åter med ett dylikt, och huru länge detta skall fortfara kan ingen förutsäga ; ty en Landtmarskalk, som tillåter sådant, och en majoritet, som deruti instämmer, kan ju fortfara utan all hejd till dess riksdagstrumpeten skallar.
Emedlertid får jag, olika med Hr Rosenblad, förklara, det jag för ingen del tror, att nationen skall anse sig böra stå i någon förbindelse till Fi ih.
Cederström för de handlingar, som han skaffat i dagen.
Om bemälde
Frih. kan få reda på än flera tillgöranden, sådana som dessa, inom Utsk:n, må han med dem i handen ställa sig inför domstol; men alt med sådana saker belasta vårt prot., derför kan ingen tacka honom, utan snarare skall sådant bidraga till att än djupare nedsänka delta Hus.
Landtm, yttrade, att han, i anledn. af Gr.
Frölichs anförande, fann sig böra erinra R. o. Ad., att Hr Landtm, icke förklarat denna fråga vara bestämdt en allmän fråga, utan hade Hr Landtmrs förklaring varit, att som frågan, ifall Ståndet vore af en annan tanke än Hr Landtm., skulle kunna blifva föremål för öfverläggning äfven inom andra Stånd, ansåg Hr Landtm, den böra behandlas såsom en allmän fråga i afseende på den då ifrågasatta bordläggningen.
Jag kan för min del ingalunda biträda den mening, som blifvit af en värd ledamot, Gr.
Horn, framställd, nemi. att 0111 också en ledamot af ett Stånd kornme till kännedom derom, alt något af R.
St:s Utsk. företoge sig laglösa handlingar, laglösa beslut, skulle det vara honom betaget att derom meddela sitt Stånd kunskap till det afseende, som Ståndet kunde finna för godt att deråt lemna.
Jag kan omöjligen antaga denna princip; den strider emot hela andan af ett liberalt samhällsskick, och det vore, i dessa tider, när Utskm, efter min lanke, vid denna riksdag visat en besynnerlig håg att sträcka begreppet
Maj. om deras malit sä långt som möjligt, högst obetänksamt att skänka åt Utsk:n en ofelbarhet, som ej lärer kunna tilltros någon annan än påfvarnes consistoriel1.
Då jag således ej kan annat än antaga det Frih.
Cederström varit berättigad att anmäla de anmärkn:r, som han framlagt — må andre gifva dem namn af angifvelse!1, jag kallar dem anmärkntr — har det varit för mig angeläget alt godkänna denna rättighet hos Frih. Cederström, emedan jag eljest icke skulle hafva rätt alt yttra mig öfver hans framställning.
Han bar gjort tvänne anmärknrr, den ena emot StalsUtsk., den andia emot Cons!.Disk.
Jag begär att få yttra mig öfver hvardera särskildt, Frih.
Cederströms anmärkn. emot StatsUtsk. kan jag icke godkänna; ty då jag icke kan neka, det ju StatsUtsk. har i sitt skön, i sin makt, alt hos Consl.Ulsk. anmäla an märk n:r emot Statsrådet, så kan jag ej finna, att det ligger något särdeles felaktigt deruti, att Utsk., i stället för att nyttja den vanliga frasen, den i grundlagen föreskrifna ordalydelsen, gifvit del af ett förhållande till Coust.- Utsk.; och kan jag så mycket mindre fästa någon uppmärksamhet dervid, då jag betraktar, att Const.Utsk. icke deraf blifvit inledd till något vidare åtgörande.
Jag kan således icke godkänna denna anmärkn. och alltså icke heller det resultat, hvartill Frih. Cederström kommit, nemi. att Pi. o. Ad. skulle infordia StatsUtsk:s prot. för att efterse om icke dylika eliel1 andra fel skulle vara begångna.
Emot delta resultat protesterar jag, emedan det vore ett olagligt resultat; ty derigenom skulle, på sätt en ledamot af StalsUtsk., Frih.
Sprengtporten, yttrat, vägen öppnas lill Ständers inqvisition emot Utskin.
Sedan jag nu yttrat mig ang.-de den anmärkn., som rörer StalsUtsk., utber jag mig att särskildt få yttra några ord öfver den anmärka., som blifvit riktad mot Const.- Utsk.
För att sätta hvarje ledamot af detta
Hus i tillfälle att rätt bedomina den frågan, ber jag att få uppläsa följande ord utur 86 §:n Preg.Ftn, förutsättande, att Const.Utsk. omöjligen hvarken kunnat eller fått vara i okunnighet om det lagbud jag går att uppläsa och ännu mindre varit berätligadt alt ställa ett annat bud i Tryckfrihetsförordningen i rak strid mot detta och, under godkännande af det ena, alldeles bryta sönder det andra. 86 §:n Reg.Ftn lyder sålunda: ’’— — — — alla handlingar och prot. i hvad mål som helst, de prot. undantagna, som uti Statsrådet och hos Konungen i ministeriella ärenden och commandomål föras, må ovillkorligen genom trycket kunna utgifvas.’ — — Ilar äro således undantagna prot. i Statsrådet och hos Konungen i ministeriella ärenden och commandomål.
Nu frågar jag : nar Const.Utsk. likväl tillåtit sig alt lemna bifall till tryckning af hvad grundlagen förbjuder alt tryckas, hvad är ett sådant beslut annat än en laglös handling, ett förtrampande af grundlagens bud?
Jag vill upptaga den invändning, som här 3f)2 Den a6
Maj. måhända kunde göras, att tvänne meningar kunna härom fattas, den ena, att ovillkorligen alla prot. i Statsrådet äro förbjudne att tryckas, och den andra, att dermed icke skall menas andra prot. än ministeriella ärenden och commandomål.
Jag tror icke alt detta bör förslås på det sednare viset; ty det var nödigt att särskildt nämna ”hos Konungen i ministeriella ärenden och comtnandomål,’' derföre att ministeriella ärenden och comtnandomål icke få i Statsrådet föredragas ; hvarföre jag tror alt det vore att fela mycket i tydning, om man sammanblandar begreppen och anser förbudet endast angå ministeriella ärenden eller comtnandomål.
Min lanke är således orubblig, alt undantaget ifrån tillåtelsen är tydligt och klart att gälla för alla statsrådsprot.
Men antagom för elt ögonblick den andra tydningen, så måste en hvar medgifva, att den dock icke är tydlig.
Jo, ali Const.Utsk., lindrigast bedömdt, tillvälla! sig en makt, som ingen af statsmakterna ensamt äger, den nemi., alt göra tydligt hvad som otydligt är, att förklara ett grundlagsbud, hvartill icke någon af statsmakterna, hvar för sig, har rättighet.
Hvilketdera fallet jag antager, står det dock i min öfvertygelse fast, att Const.Utsk. missbrukat sin makt och ti 11 väl la t sig en rättighet den grundlagen endast lemnar åt begge statsmakterna gemensamt.
— Men jag har redan sagt, att jag icke antager Frih.
Cederströms framställning såsom angifvelse, utan blott såsom anmäl kn., och då jag godkänner densamma, samt går lika långt som Hr Rosenblad, troende att Svenska folket är Frih.
Cederström tacksamhet skyldigt för det alt han framlagt en ovedersäglig offentlig handling, ådagaläggande en af Const.- Utsk. missbrukad makt, äfven, säger jag, när jag godkänner detta, men skall gå derifrån till något resultat, så finner jag, alt Frih.
Cederström sjelf uteleinnat allt sådant, d. v. s. icke föreslagit hvad som på denna anmärkn. skall följa; och då jag på andra sidan finner, att det af Const.Utsk. laglöst — ja, laglöst är det, mine herrar! — gifna tillståndet leder till ingen skada, emedan det i 78 §:n Riksd.Ordn. heter: ”tage sig dock ingen häraf anledn. till frikallelse från det författareansvar, som i Reg.F:ns 84 § och 2 mom. i 29 §:n af denna Piiksd.Ordn. utsätter,” när jag lemnar vederbörlig aktning åt dessa bud af constitutionel beskaffenhet; så finnes att tryckningen doek icke låter sig göra utan ansvar, emedan en olaglig tillåtelse af Const.Utsk. i juridisk väg gäller lika mycket som platt ingen tillåtelse, samt den som tillåter sig att begagna en siik tillåtelse, står t ansvar för sin handling, när, säger jag, besinnande allt detta, jag finner alt Coust.Utskts åtgärd icke har medfört och ej kan medföra någon skada, emedan jag tror att ingen vågar begagna sig af den meddelade tillåtelsen, så kan jag ej komma till annan conclusion, än att Frih.
Cederströms anmärkn., så i det ena, som Den 26
Maj. 3g3 som det andra afseendet, endast bör läggas till handlingarna.
I sjelfva salen och densammas behandling är så mycket talad!, sä att jag i det afseendet visserligen icke kan säga något nytt.
Jag vill blott göra den anmärkn., atl , i händelse Const.TJtsk. verkligen skulle hafva handlat orätt derutinnan, all hafva lemna! tillåtelse till tryckning af slatsrådspi ol:n, så har Frih.
Cederslröm högtidligen deltagit i denna olaglighet, då han deråt gifvit en större publicitet, och väckt så mycket större uppseende, som han talat om den oro, hvilken kan uppstå till följe af GonshUlskts förfarande.
Jag kan ej annat finna, än alt Frih.
Gederström vid hvarje tillfälle tillhört den sidan af Huset, som ständigt önskar framgång åt Regeringens åsigter; nu deremot fruktar jag, emedan Regeringen visserligen icke lärer önska att 010 stiftas i landet, ali Frilen gjort ett stort misstag; nu skulle jag tro att Regeringen har skäl att utropa:
Gud bevare oss för våra vänner; med våra fiender skola vi nog reda oss!
Jag är också en ibland den allmänna ordningens lifligt tillgifna vänner, och dermed förbinder jag att vara vän af Regeringen, såsom vårdare af allmän lag, allmän ordning och allmän rätt.
Jag skulle beklaga, om jag, i anledn. af den siste talarens ord, skulle betrakta mig såsom varande en af Regeringens fiender, för det alt jag vågar uttrycka tacksamhet för Frih.
Cederström, sorn dragit ifrågavarande handlingar i dagsljuset.
Jag' gillar icke vissa stränga uttryck, sorn Frih.
Cederström i danna sak begagnat; saken i sig sjelf är, efter mitt förmenande, så sträng, alt Hr Frih:n snarare densamma försvagat genom åtskilliga ord, hvilka han låtit undfalla sig i den motion Som upplästes.
Anckarsvärd har sagt, det han trodde, alt Riddarhuset icke vore det forum, inför hvilket man skulle framkalla Ståndens delegerade, det ena elier del andra Utsk.
Jag tror ej alt fråga är om något juridiskt forum, utan om ett annat, som är det allmänna vettets, det allmänna omdömets, öfver de vigliga förhandlingar, som under riksdagarna äga ruin.
CederstrÖms afsigt med dessa handlingars framställande känner jag icke, men anser mig pligtig att tro, det den är god; och god är den, om blott fråga är alt skaffa samma handlingar publicitet, och härutinnan bör Frih.
Cederström verkligen understödjas, af deni isynnerhet, som förklara sig vara de ende, sanne publicitetens patroner och vänner.
Anckarsvärd sagt, alt den enda följd, som af Frih. CederstrÖms framställning kunde uppstå, vore åtlöje.
Åtlöje! *— man skulle hafva mycken liten uppmärksamhet på de vigliga saker, som passera i fäderneslandet, för atl låta löjet komma öfver sina 25 H. 3gi Den aG Maj; lappar vid läsningen af dylika handlingar, sorn dessa ifrågavarande.
Löjet liar till granne sorgen och tårarna, oell man borde snarare gråta öfver sådana handlingar, än le öfver desamma.
Vi känna ifrån de s. k. fria riksdagstiderna, — den tid, som stämplades att vara frihetens, men var våldets tid, — huruledes dåvarande Utsk. och det s. k.
SecretaUlsk. isynnerhet, utgörande ett Utsk., som i sig förenade både Stats- och nuvarande Const.Utsk:s väsendtligaste functioner, försökte och lyckades lill en tid att växa Ständerna öfver hufvudet; vi känna de manga strider Ständerne hade alt utstå emot det maktägande Utsk.; vi kunna hvilka medel, som detta Utsk. begagnade, för att upprätthålla sig i sin myndighetssfer, och ibland dessa medel var äfven förhemligande af dess prot. och handlingar, samt nekande att meddela upplysningar, som icke för dessa allenarådande och styrande män voro lämplige alt lala till allmänhetens kunskap komma.
Cederström, med sin bestämda och ganska goda kännedom oin våra former och grundlagens medgiflighel i detta fall, icke kan yrka någon annan åtgärd, än på sin höjd att en communication af förenämnda handlingar med de öfriga Stånden må äga rum, och under förklarande å R. o. Adrs sida, att Ståndet ansåg sig till detta communicerande för pl ig t ad t, ehuru någon annan åtgärd, med anledn. af handlingarna, ej kunde komma i håga.
Jag tror, att R. o. Ad. på så sätt skulle komma alt behandla ärendet formenligast; ty ingen juridisk påföljd kan detta Hr Frihlns öfverlemnande af merberörda handlingar medföra; varande jag öfvertygad, att någon juridisk åtgärd icke heller varit af Frih.
Cederström åsyftad, och att någon sådan icke behöfves, ifall den af mig nu vördsamt föreslagna communicationen till de öfriga Stånden skulle få äga rum, emedan Svenska nationen är det forum, som här dömmer, och dömmer tvifvelsutan bäst, om handlingarne blifva kände; och de blifva bäst kände, om de komma in i alla RiksSttns prottr, derifrån de kunna ytterligare genom publiciteten spridas.
Jag hoppas, ja, jag är öfvertygad, att de som hafva i sin hand att till Svenska allmänheten sprida eller icke sprida vigtiga handlingar, skola känna sig af sina samveten förbundne att ordagrannt intaga de förevarande.
Cederström att inskränka sin åtgärd i detta fall endast till ett meddelande åt de öfriga Stånden af de handlingar han framlagt, och låta saken i öfrigt förfalla; denar verkligen af natur att icke kunna lätt glömmas af Svenska män, som älska sina constitutionella pligter och rättigheter.
Jag begärde ordet, egentligen dertill uppkallad af Frih.