Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så mycket större har detta ansvar blifvit, och så mycket billigare torde riksantiqvariens anspråk på en lön, i öfverensstämmelse med den tjenstegrad han innehar, böra anses, som han genom K. brefvet den 8 Maj 1816 blifvit förordnad att, jemte sina förut ägande 2:ne befattningar, utan särskild aflöning, äfven vara K. M:s Garde des medailles, och som sådan är förpliktad att ordna, förteckna och vårda de dyrbara skatter, som tillhöra Statens myntcabinett.
Den som sett dessa ännu oordnade skatter, större och dyrbarare än i de flesta af Europas förnämsta myntcabinetter, och årligen ökade genom ymniga jordfynd och enskildes gåfvor, måste säkert medgifva, alt blott deras ordnande och beskrifvande kräfver arbete öfver en mans höfva.
Också aflönas i främmande länder, med mindre dyrbara materialier till en K. rnyntsamling, flere embetsmän ensamt för dessa samlingars ordnande och vårdande, t. ex. i Köpenhamn tre, i Berlin fyra, för att icke tala om myntcabiuetten i Wien, Paris och London m. fl. Då K.
Vitterhets-, Historie- och Antiqvitets-academien vid sin stiftelse einottog det fordna antiqvitets-archivets tjenstemän, erhöll hon äfven en amanuens, som på dåvar. cancelli-staten var uppförd till 100 r:dr specie lön, eller lika med cancellisler i Statsexpedilionerna, hvilka nu, efter sednaste löneregleringen, hafva 800 r.‘dr b:co, hvaremot academiens amanuens har på stat endast 100 r:dr b:co, eiler långt mindre än någon vaktmästare i cancelliet.
För denne tjensteman, som af K. M. utnämnes, och sålunda är bibehållen vid sin fordna värdighet inom K. M:s Cancelli, synes sålunda det af academien i und. föreslagna lönebelopp, 600 r:dr b:co, ingalunda vara för högt beräknadt.
Den lön academien för sin vaktmästare i und. begärt, 100 r:dr b:co, (för närvar, har han 45 r:dr) understiger mera än till hälften det lönebelopp, som af betjeningen i Stalsexpeditionerna uppbäres.
H. Ex. tillkännagaf tillika, att han, i sin egenskap af ordför. i den ifrågavar. academien, åtagit sig att frambära denna motion.
Lades på bordet. .84 Den 7 Mars f. m.
Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, uppläste följande tvänne motioner: i.
Af alla slags statsinkomster, är tullen en af de äldsta, och helt visst den allmännaste.
Just dessa omständigheter torde af de flesta anses såsom säkra Levis på sakens förträfflighet.
Och mången torde stämpla såsom en orimlighet, att ens vilja sätta i fråga hvad hela verlden håller för rätt och sannt.
Men det oaktadt kan jag likväl för min del icke underlåta att betvifla tullens lämplighet, såsom inkomstkälla för Staten, och anhåller vördsammast att åtminstone få i korthet redogöra för mina åsigter.
Det hufvudsakligaste, som kan anföras till tullens försvar, torde kunna hänföras under följande momenter, nemi.: i:o
Tullen är det lättaste sättet att erhålla den största skatt med minsta känning för folket.
Till svar häfpå vill jag erinra, att det är consumenten, som genom högre varupris slutligen får betala icke blott den af köpmannen förskjutna tullen, utan äfven en dryg ränta för detta föi’skott, samt dessutom den ofantliga kostnaden för sjelfva tulluppbörden, och följaktligen vida mer än han behöft utgifva, om han directe skolat utgöra sin andel i Statens af tullen påräknade inkomst.
Någon torde invända, att massan af consumenter icke inser och begriper detta förhållande och derföre utgör skatten utan knot.
Men derigenom medger man också, att hela tullinrättningen blott är ett sätt att bedraga enfalldigt folk och att narra af dem en skatt, som man fruktar, att de icke skulle godvilligt hafva åtagit sig.
Upplys derföre folket om verkliga förhållandet, och man tyckes kunna vara säker, att hvar och en skall vara villig att hellre utgifva en viss fastställd, mindre summa, än att veta sig, likasom genom taskspeleri, beröfvas en vida större, hvars belopp man icke ens kan beräkna. 2:0 Genom tullen kan man hindra införsel af sådana öfverflödsvaror, sorn anses skadliga för landet.
Men det är en villfarelse att några varor kunna vara skadliga för landet att införas.
Sådana införselsförbud skulle endast reta till lurendrejeri; och för öfrigt är det just genom njntningsbegäret, som menniskan stimuleras till industri och nyttig verksamhet. 3:o Genom tullen kan man skydda de inhemska näringarna.
Men de näringar, som icke skulle kunna äga bestånd utan ett sådant skydd, äro icke naturliga för landet, och kunna derföre ulan afsaknad upphöra.
Dessutom har erfarenheten visat, att näringar merendels frodats i omvändt förhållande till det skydd man sökt genom tullen förskaffa dem.
Och Den j Mars f. m. • 85 Och för öfrigt, hvarföre skali hela folket skatta till några få näringsidkares förmån.
Slutligen vill jag blott tillägga, att det arbete, sorn icke underhåller sin egen idkare, omöji ligen kan tillskynda det allmänna någon positiv nytta, icke heller gagna i något annat afseende, så framt en sådan arbetsinrättning icke skall hänföras till fattigförsörjningen. 4:o G e n o m tullen f å r h v a r och en skatta i jemnt förhållande till sin consumtion af utländska varö r.
Denna uppgift uthärdar ingen närmare granskning.
Tulltaxorna kunna icke skipa sträng rättvisa, utan måste blifva mer tryckande för den fattige än den l ike.
De fattiges consumtionsartiklar kunna lättare controlleras och nyttjas allmännast, samt kunna derföre beläggas med den högsta tull, för att lemna den största inkomsten, då deremot de rikares öro mindre voluminösa, och följaktligen lättare attinsmugla, samt derföre mäste beläggas med lägre tuliafgift.
Sedan jag sålunda sökt i korthet vederlägga de väsendtligaste skäl, som kunna anföras till tullens försvar, vill jag öfvergå lill betraktande af de olägenheter, som tullen medför, och de menliga inflytanden , som den har på samhället. i :o S j e 1 f v a tulluppbörden med dertill hörande bevakning och con trollér uppslukar en ofantlig del af den skatt, som folket på denna väg mäste utgör a, och gör just derigenom detta beskattning ss ä 11 mer tryckande än något annat.
Consumenterne måste nemi. utgöra icke blott hvad sorn skall komma statsverket till godo, utan äfven alla Statens omkostnader för tullverket, hvarigenom skatten ökas med inemot en fjerdedel, samt dessutom ersättning till köpmannen för hans utgifter, såsom ordinarie och kanhända extraordinarie expeditionsarfvoden, ränta för den förskjutna tullen m. m., hvilket allt måste läggas på varan och för köparen ökar dess pris.
Den utöfver statsinkomsten utgående skatten blir ännu större och i samma mån mer tryckande för landet, om man derjemte vill taga alla de utgifter i beräkning, som utgå till försök, dels att genom smyghandel bedraga tullverket, och dels till äfventyrs att besticka tullverkets tjenstemän och förföra dem att bedraga statsverket. 2:0 Tullinrättningen tyckes vara stridande mot allmänna rättskänslan.
Det fordras mycken bildning och vana att tänka in abstraclo, för att kunna finna verkligen brottsligt, att för sina ärligt förvärfvade penningar hvar som helst köpa hvilken vara som helst.
Och förgäfves skall man bjuda till att öfvertyga allmänheten, att smyghandel är stridande mot det rättsbegrepp, som Skaparen inplantat i menniskans bjerta; förgäfves skall man till och med bjuda till att öfvertyga 3 H. . 24 i86
Den 7 Mars f. m. samma allmänhet om skilnaden emellan lurendrejeri och tullförsnillning.
Också gifves det knappt exempel, alt någon menighet, ehuru lugn, redlig och rättskaffens den för öfrigt än må vara, verkligen biträder tulltjenstemännen vid förrättande af beslag.
Tvertom plägar den vara ganska benägen att taga den efter tullförfattningarna brottsliges parti mot tulltjenstemännen och den handräckning de kunnat erhålla af styrande makten.
Detta tyckes tillräckligen visa, huru stridande tullinrättningen är emot menniskonaturenj och den bör lagstiftaren icke bjuda till att trotsa. 3lo Genom tullinrättning t i 11 s k a p a s e n mängd conventionella brott, för hvilka hårda straff måste stadgas.
Sådana brott äro isynnerhet lurendrejeri och tullförsnillning, våisamt motstånd mot beslag och visitalioner , öfverträdelser af seglationsordning^' m. m.
Alla sådana brott skulle naturligtvis försvinna tillika med tullen.
Om på samma sätt äfven fylleri och andra conventionella brott utströkes ur vår lagstiftning , så skulle nationen blott derigenom vinna en stor tillvext i moraliskt anseende , åtminstone hos alla dem, sorn bedömma alla ett folks förhållanden blott efter de statistiska uppgifternas räknevärde. 4:o
Tullinrättningen bidrager mäktigt att demoralisera nationen.
Vinningslystnaden , som här icke ens motverkas af den naturliga rättskänslan, retar icke blott till lurendrejeri och tullförsnillning, utan äfven tili försök att corrumpera tulltjenstemännen, hvilka dessutom särskildt äro utsatta för frestelsen att, till egen vinning, på eget bevåg bedraga statsverket.
För öfrigt förföras, genom tullverket, fromma och enfaldiga menniskor till spioneri och köpas att förråda hemligheter, som deras vänner dem anförtrott.
Den vedervilja, som menniskor i allmänhet hafva mot tullförfattningar, och deraf härflytande öfverseende med deras öfverträdare, undergräfver öfvertygelsen om den helgd, hvari alla lagar böra hållas, och vänjer lätt menige man till kallsinnighet eller tilläfventyrs förakt äfven för andra lagar.
Ju mer för öfrigt menniskorna äro benägna att öfverträda tullförfattningar, desto hårdare har man ansett de straff böra Vara, genom hvilka man vill afskräcka derifrån.
Men om dessa straff verkställas, så väckes blott allmänhetens medlidande; och om de någon gång efterskänkas, så åstadkommes derigenom ej sällan den billiga klagan, att lagen icke får gälla lika för aila.
I båda dessa sistnämnda fall, och genom alla de ofvanföre antydda förhållandena, måste högst menliga verkningar nödvändigt uppkomma på nationens moralitet. 5:o Blott på smyghandel förspilles nu mycket snille och kraft, af hvilka landet skolat draga stor nytta, om de kunnat göras fruktbara i p r o - d u c t i v väg.
Den 7 Mars f. m. *87
Man kan icke utan förvåning se, huru snillrikt smygliandelsplaner ej sällan äro uppgjorda, och med hvilken kraftansträngning och ihärdighet de merendels utföras, ofta med en rådighet och ett mannamod, som skulle göra ära åt fäderneslandets försvarare.
Genom tullens afskaffande skulle dessa höga egenskaper helt visst göra sig gällande i bedrifvande! af nyttiga yrken.
I öfvertygelse örn riktigheten af hvad jag i det föregtde kortligen anfört, kan jag icke tveka att anse all tull böra afskalfas, och andra utvägar vidtagas till inbringande i statscassan af ett vederlag för netto-inkomsten af tullen.
Detta skulle kanhända med minsta rubbning i de nuvar. förhållandena kunna ske, på det sätt, att samtlige importhandlarne i hela Riket utgjorde den bestämda summan efter billig fördelning sins emellan.
Men vida bättre vore det helt visst, att tullvederlaget utgjordes af hela folket, genom en för detta ändamål på särskilda grunder byggd allmän bevillning.
Men beslutet om tullens afskaffande borde icke verkställas förrän en längre tid, kanhända 10 år efter dess fattande, på det vederb. måtte hinna derefter inrätta sina omständigheter och förhållanden.
— Genom ett sådant afskaffande af ali tull, skulle icke allenast alla de olägenheter och menliga inflytanden på samhället, hvilka jag ofvanföre antydt härröra af tullen, genast försvinna, utan äfven munga stora positiva fördelar vinnas.
Sålunda skulle t. ex. hela den talrika tullbetjeningen lemna landet en stor til 1 vext i productiva krafter.
Dessutom är det lätt att förutse, huruledes afskaffandet af all tull, i förening med lossandet af de andra tusen onödiga banden på näringarna, skulle utveckla lif och verksamhet i hela statskroppen på ett förvånande sätt, och bringa det gamla Sverige till den grad af välmåga, att redan våra närmaste efterkommande skulle få svårt att tro, det fäderneslandet någonsin varit så svagt och fattigt, som historien förmälde.
Alla utländska varor skulle nödvändigt genast falla betydligt i pris, och i missvextår äfven spanmålen.
Genom minskningen i priset på säd, salt, sill, torr fisk, tobak och andra den arbetande classens förbrukningsartiklar skulle arbetslönerna nödvändigt falla i samma mån; och derigenom, i förening med det minskade priset på alla råämnen , skulle äfven fabriks- och slöjdevaror kunna tillverkas till lägre pris, och näringsidkarens ställning sålunda snarare förbättras än försämras genom tullens afskaffande.
Någon torde mena, att beslut om tullens afskaffande borde fattas samtidigt af alla handlande nationer, af fruktan att den, som först började, eljest skulle blifva ruinerad.
— Men det förhåller sig just tvertom.
Det folk, som först börjar, skall nödvändigt derpå vinna mest.
Ty som det kunde tillverka alla varor till lågt pris, skulle det vinna en motsvarande större afsättning utrikes; och dessutom skulle alia utländska varor den Don 7 Mars f. ra. stå i så lågt pris, att grannarne skulle till och med lockas att derifrån till sig insinugla dem.
Men jag vill icke längre uppehålla H. It. o. Ad. med bevis för nyttan af lullens afskaffande; ty jag vet alltför väl, att fördomen för denna inrättning är så allmän och likasom sammanväxt med menskliga vetandet, att lång tid måste erfordras för dess utrotande.
Och jag, som för flera år sedan antydde min åsigt härutinnan, men då begärde remiss endast till framtiden, vill deremot nu vördsammast anhålla om remiss till vederb.
Utsk., icke i hopp att mitt ändamål skulle vid denna riksdag eller ens i min lifstid kunna vinnas, utan blott på det man en gång må börja vänja sig att nogare tänka på saken, och omsider våga träda det gamla spöket på lifvet. 2.
Hos II. R. o. Ad. anser jag mig, lika uppmanad af mensklighetens sak, som för en inrättning af fosterländskt gagn, böra väcka uppmärksamheten och deltagandet för en nybildad anstalt, som afser vården om de mest värnlösa och vanlottade medlemmar i samhället.
Vården och omsorgen för vansinnige har städse utgjort föremål för så väl framfarne Konungars, som nationens behjertande.
De första anslag för sådant ändamål lemnades af Konung Gustaf I, efter klostergodsens indragning, och fortsattes af Hans store Sonson, genom öfverlåtande af egna arfvegods till
Danviks hospital — ännu det rikaste i Sverige.
— Hvad R.
St. under sednare tider kraftfullt bidragit till fullkomnande af sådana inrättningar, behöfver ej erinras i en Representant-församling, som har så mycket stort och nyttigt att minnas.
Seraphimer-ordens-gillets till K. M. den 8 Oct. 1828 aflåtna und. berättelse (tryckt), Malmö, Wadstena och Upsala central-hospitaley tala om dessa R.
St:s aldrig nekade, alltid verksamma och fruktbärande åtgärder.
Läkarevården om sinnessjukdomar har i sednare tider ernått en helt ny, mera curativ riktning.
Om de större detentions- och förvaringsanstaiterna alltid blifva nödvändiga tillflyktsorter för våldsamma, obotliga dårar; så finnes en annan dass med fredligare sinnesrubbning, ofta bland mera bildade, som i behof af ömmare och fördragsammare behandling, med deras vanor och lefnadssätt öfverensstämmande, erfordra ett friare utrymme för den sjuka själens återförande till sans, och för åtnjutning af mera lugnande föremål, än hvad som inom dystra boningar och fängelselika murar kan åstadkommas.
Fridhemska kurhospitalets anläggning i den aflägsnaste delen af K.
Djurgården, med en vidsträckt rymd, den skönaste naturomgifning och utsigt, åsyftar utbildandet af endy - Den 7 Mars f. m. 189 lik friare, och nied en inskränkt personal, omsorgsfullare vård- och botriingsanstalt.
Då förslaget derom hos K.
M. framställdes — år 1833 — blef det underslödt af de fleste hufvudstadens utmärkte läkare och vettenskapsmän.
Deras vitsord om en sådan inrättnings ändamålsenlighet framfördes till thronen af en man, åt hvars förslag 11, St. förr lemnat en gynnande uppmärksamhet, af frami.
Prot.secretm P. A. Borg.
Han är icke mer att påkalla enahanda deltagande; men den föreslagna stiftelsen förvandlades ifrån enskild till allmän och icke tillfälligt beroende, i det K.
M. nåd. tillät stamboks utfärdande öfver hela Riket, i ändamål att för grundläggningen insamla nödiga medel, jemte det K.
M. förordnade en särskild förvaltning till medlens upptagande och användande.
Med dessa, genom allmänhetens behjertande, sammanskjuta välgörenhetsbidrag, blef Fridhems-förvaltningen satt i tillfälle att inköpa en vidsträckt park, å hvilken K.
M. beviljat besittningsrätt, dock endast för det uppgifna ändamålet.
— Inom denna local äro nödiga åbyggnader i mån af tillgångarna uppförda, utgörande, utom ladugårdshus och 2tne mindre boningshus , en corps de logis med 2:oe våningar, för beqvämt emottagande af 12 å i5 patienter, och inom en säkerhétsgård, omgifven af 520 alnar plank och stängsel, — allt med möjligaste omsorg verkställdt; och har förvaltningen om sina vidtagna åtgärder, dels till K.
Seraphimer-gillet, dels genom allm. tidningar, årligen meddelat utförligare berättelse.
Efter det betydliga svårigheter och kostnader varit förenade med den oländiga localens och byggnadstomtens första ordnande och ulplanerande, samt byggnadsanstalterna endast successivt kunnat utföras, befinner sig nu anläggningen så vida färdig.
Vid dylika inrättningars anläggande från grunden, hvilket sällan inom Riket torde vara händelsen, tagas många omsorger i anspråk.
Längre än hvad hittills skett, samt till sjelfva organisationen och inrättningens förestående öppnande, har förvaltningen, i brist af tillgångar och såsom utöfver sitt egentliga byggnadsuppdrag, icke kunnat sträcka sina åtgärder.
Men det måste förutsättas, att de ädle gifvarnes afsigter icke velat stanna härvid eller lemna denna sjukvårdsanstalt i ofullkomnadt skick.
Vid erinringen om de åtskilliga stiftelser och inrättningar för välgörande ändamål, hvilka genom Statens bidrag och understöd dels grundat sitt upphof, dels utvecklat sin omfattning och bestämmelse, vågar jag hysa den tillförsigt, att ett fullföljande af hvad hela nationen genom sin gifmildhet åsyftat, äfven af nationens representanter behjertas, och så mycket hellre, som frågan rörer ett föremål, det tidens och mensklighetens anspråk samt medborgerliga känslan förena sig alt göra företrädesvis vigtigt och ömmande. >9° Den 7 Mars f. m.
Det är af sådana anlednlr jag nu utbeder mig att bos H. R. o.
Ad. få anhålla och föreslå, att för Fridhemska inrättningens ordnande och vidmakthållande, på ett mot dess syftning och omfattning svarande sätt, måtte af allmänna medel beviljas ett någorlunda tillräckligt anslag och understöd; och sålunda, att blott för en gång 5,ooo r:dr anvisades och bestämdes till anskaffande af alla erforderliga inventarier och apparater med hvad för sjukvården i öfrigt är behöflig!, samt att årligen och åtminstone intill nästa riksdag mätte inrättningen beviljas, dels för tillbyggnad efter hand af ett särskildt convalescenthus, dels för odlingar och planterings-anläggningar inom parken 3,ooo r:dr; tilt läkares och nödig betjenings aflönande 1,000 r:dr, samt till 2:ne friplatser för icke betalande patienter 666-f r:dr eller tillsammans r:dr b:co 4,666: 32.
Den betalning, som, i likhet med hvad vid särskildta kurhospitalet i Wadstena och vid de bäst ordnade utrikes hospital äger rum, skulle å nu ifrågavar. inrättning komma alt utgå och bestämmas för patienternas underhålls- och sjukvårds-kostnad, kunde otvifvelaktigt, i händelse af R.
St:s bifall i förenämnde måtto, blifva skäligen och icke obetydligt nedsatt och jernkad; äfvensom jag anser inrättningen, efter det den blifvit satt i behörigt och fullkomnadt skick, efter få års förlopp möjligen kunna underhålla sig sjelf, helst om läkaren å stället vore tillika sjelf föreståndare, hvilket erfarenheten visar i flera fall gagneligt.
Alt det anslag, som blefve inrättningen beviljadt, kommer att ställas under K.
Seraphimer-gillets disposition mot behörig redovisning; att inrättningen förvaltas under bemäldta gilles öfverinseende; samt att, i händelse af en local förvaltnings tillförordnande, för den samma utfärdas vederbörlig instruetion, •— om detta allt lära R.
St. för öfrigt täckas i ett sammanhang förordna.
Dessa 2tne motioner lades på bordet.
Frih. Toll, Gustaf Philip, uppläste följande:
Då Hrr comiterade i deras utlåt, och förslag till ny tulltaxa, sorn blifvit R.
St. meddelad, uppgifvit, att införsel-tullen å utländska stenkol, från deras nu bestämda belopp af 16 sk. b:co per tunna, bör nedsättas till endast \ sk., och jag tydligen föreser, att denna nedsättning, i händelse den af R.
St. bifalles, ännu mer skall underlätta den redan betydliga importen af Engelska stenkol, och i samma mån försvåra afsättningen från Skånska stenkols-verket, hvarifrån en stor del af innevånarne i denna provins nu mera påräkna deras enda tillgång af bränsle, sedan både skog och torftägt på många ställen blifvit alldeles medtagen, ett förhållande, som, ty värr, af erfarenheten är allmänt vitsordadt; anser jag för min pligt att härå fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet, och att tillika meddela några upplysningar, Den 7 Mars f. m. sorn visa behofvet och nödvändigheten af detta verks fortfarande bestånd.
Jag vill här icke meddela någon berättelse om alla de hinder och svårigheter, man haft att besegra, innan detta verk uppnått dess närvar, utveckling; jag får blott nämna, att då verkets första grundläggare, efter sina stora uppoffringar vid )8a3års riksdag, ansägo sig oförmögne att längre fortsätta arbetet och erbjö‘do
Staten att detsamma öfvertaga, beslöto R.
St., som insågo vigten och behofvet af verkets upprätthållande, att Statens hos dåvar. bolag ägande fordran 200,000 r:dr b:co skulle få afskrifvas och öfverlåtas på samma bolag, emot villkor alt ett nytt bolag organiserades med ett motsvarande capital eller 200,000 r:dr, hvilken summa ovillkorligen borde användas till grufve-arbetets fortsättande på större djup, samt tillgodogörande af den på stället befintliga eldfasta leran, hvilken dittills cj blifvit begagnad, — och får blott tillägga, att stenkolen vid Höganäs, efter deras qvalitet, förekomma under olika benämningar, nemi. N:o 1, N:o 2 och N:o 3, samt att priset å den bästa sorten eller
N:o 1 vid samma tid utgjorde titdels r:dr b:co , och införsel-tullen å främmande stenkol 18 sk. per tunna.
På grund af detta R.
St:s beslut, bildades ock följande uret ett nytt bolag, som i8i5 öfvertog verket och började genast verkställigheten af R.
St:s gifna föreskrifter.
Det dröjde likväl icke länge, förrän den bestämda summan befanns alldeles otillräcklig, och fråga uppstod, antingen hela företaget borde afstanna, eller ytterligare medel anskaffas för dess fullföljande.
Man föresåg, att i förra fallet skulle både de nu och tillförene nedlagda kostnader blifva alldeles fruktlösa, i det sednare åter, och om verket sattes i fullt stånd, hoppades man att efterhand, om icke genast, kunna erhålla någon ersättning för sina uppoffringar; och under denna förhoppning hafva verkets nuvar. ägare besegrat alla svårigheter, så att både grufve-brytningen och flerehanda fabrikationer för tillgodogörande af den eldfasta leran under flera år varit i full gång, så att dessa produeter af erkänd godhet blifvit spridda och begagnade öfver bela landet.
Härvid bör dock anmärkas, att ehuru kolbrytningen i nya grufvan nu verkställes på dubbelt större djup, än i den gamla, och således är förenad med större kostnader, har dock försäljuings-priset på den bästa kolsorten eller Pi:o 1 , i följd af den starka importen af Engelska stenkol, måst nedsättas 25 proc. under hvad de förut gällde, hvaraf synes följa, att i den mån importen af Engelska stenkol underlättas, skall afsättningen å de inhemska ännu mera försvåras.
Under flera förnyade besök, vid Höganäs under de sednare åren, och derigenom vunnen kännedom om ställningen och hushållningen derstädes, har jag inhemtat, att de, från och med 1825 till och med i838 års slut, för verkets istånd - Den 5 Mar> f. m. sättande nedlagda kostnader, inberäknadt dyrbara ångmaehiner, schakt-sänkningar saint fabriks-anläggningar na. ra. uppgingo till det betydliga belopp af 612,407 r:dr b:co, öfverstigande den af R.
St. för ändamålets vinnande bestämda sunaman med icke mindre än 4I2>4°7 r:dr.
Det kan således icke bestridas, att nya bolaget, å sin sida, gjort vida mer, än af detsamma med skäl kunnat fordras, samt att fäderneslandet derföre stannar i förbindelse, emedan det af R.