Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mycket mera vore här att orda; men då Utskotten nu föreslagit ett, efter min tanka, lämpligt sätt att sluta tvisten, förenar jag mig dermed, och för min del äskar bifall till Betänkandet.
Herr Rosenblad, Bernhard, uppläste följande:
Då jag gåt att begära afslag å ett Betänkande af så mycken juridisk natur, godkändt och antagit af män, hvilkas insigter i denna väg, jag högaktar, samt på visst sätt framkalladt af just den man, Rikets Ständer uppdragit att å sina vägnar vaka öfver Lagarnes efterlefnad inom fäderneslandet, skulle detta kunna synas förmälit af mig; men det misstroende, jag eljest så rättvist borde hysa till egna åsigter, försvinner, och till den allmänna, mig såsom medlem af Svenska samhället åliggande plig— ten, att bestrida ett förslag, som synes mig skaka en af grundpelarne för vårt constitutionella samhällsskick, orubbligheten af högsta magtens i laglig ordning fattade beslut i frågor rörande enskild rätt, fogar sig en enskilt föga mindre dyr pligt, då jag med visshet känner, att de Konungens beslut, som man nu vill undanrödja, blifvit, Den io Sep leni ber f. ra. 21 efter noggrannaste pröfning, tillstyrkte af den raan, Konungen nyss kallat till Rikets högsta Domare-erahete, äfvensom af hans för sin rättvisa och grundliga lagfarenhet allmänt aktade företrädare.
Utskotten hafva tillstyrkt Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, attj före pröfningen af sig yppande frågor om skatteköp å kyrkohemmanen i Hallandvid vederbörlig
Domstol i laga ordning må varda i närvaro af behörige Krono- och ConsistoriiOrnbud undersökt och pröfvadt huruvida Kongl. Maj:t och Kronan eller Kyrkan har jord äga ti de-r ätt, och att såsom följd häraf jemväl förklaras måtte> att de i administratif väg redan vidtagna beslut icke äro af den beskaffenhet, att de kunna vara hinder lige för äganderätts-frågors upplagande och afgörande i tvisteväg.
Den första fråga, som TJskottens tillstyrkan framkallar, är den, huruvida dess form är i öfverensstämmelse med de stadgaudenj våra Grundlagar och vår allmänna
Lag innehålla till säkerhet för beståndande rätt.
Denna fråga måste jag besvara med ne/ö emedan Utskotten tillåtit sig arne afvikelser, hvilka, godkända, skulle innebära de vådligaste prejudicater; den ena, afseende sättet för äganderätts-frågans upptagande och den andra beståndandet af 22 Den 10 September f. m. Kongl.
Maj:ts i administratif väg redan vidtagne beslut.
Hvad hafva Utskotten här förstått med den af dem föreslagne undersökning och pröfning af jordäganderätten?
Är det väl med Sveriges Lag och dess Rättegångsordning förenligt, alt vid Domstol till undersökning och pröfning upptaga frågor om äganderätt, annorlunda än då tvist derom väckes af rätter sakägare; och månne, efter Utskottens eget medgifvande, att åboerne icke äro behöriga att uppträda såsom egentliga parter annan sakägare emot kyrkorna kan uppsökas, än Kronan ?
Enligt hvad aldrig blifvit bestridt, hafva alla närvarande åboer å samtlige ifrågavarande hemman tillträd t dem i kraft af stad jo— bref, utfärdade å kyrkornas vägnar af deras målsmän och, enligt hvad jag *) Hvad månne förstås med oegentliga parter?
**)
För de kyrkohemman, hvilkas räntor ingått i Kronans köp eller byten, kunde frälsemannen anses såsom sakägare. ***) Under den allmänna benämningen Kyrkan innefattas öfverallt i detta anförande äfven Prester oc.h Skolor, som till någon af dessa hemman äga städjorätt, dels ensamt, dels gemensamt med vissa kyrkor.
De få hemman, som i detta af LandsContoiret i Halmstad afgifne Utdrag af Hallands LandsBeskrifning, upptagas bland kyrkohemman, ehuru de då varit af Kronan bortstadde, hafva aldrig i gamla jordeböckerne upptagits bland kyrkohemman fKirckegaerderJoch ej eller hafva kyrkorna gjort anspråk å städjorätt till dem.
Den io September f. m. 23 serskildt längre fram skall visa, har denna städselrätt af dem utöfvats så långt tillbaka, som handlingar derom äro att tillgå.
Då nu, enligt 16 Cap.
JordaBalken, städselrätten är en jordägarens tillhörighet, och dess utöfning sålunda utmärker jordäganderätt, månne Kyrkorna kunna lagligen af Kronan utträngas annorlunda, än genom laga käromål och dom?
Månne ej Utskotten, om de ansett ett sådant käromål rättvist och billigt, bordt föreslå, att Kongl. Maj:t och Kronan ju förr dess heldre måtte instämma Kyrkorna till laga
Domstol, på det saken snart måtte blifva afgjord, utan att göra käromålet beroende af sig yppande frågorj huru hemmanen skulle användas (till 3:dje mans förmån genom skatteförsäljning'), i händelse de tillvunnos Kronan?
Hvad är val skatteköps-ansökan å Kronohemman för en handling af så ingripande vigt i våra samhällsförhållanden, att blotta möjligheten af dess framtida inträffande skulle, i händelse af bifall till Utskottens tillstyrkan , göra allt förordnande om dessa hemman osäkert, intill dess tillfälligtvis någon sådan ansökning föranledt den yrkade äganderätts-undersökningen?
Jo, skatteköp är en administratif akt, genom hvilken Kronan, i enlighet med i administratif väg tillkomna förordnanden, emot en bestämd löseskilling, beviljar åboen eller någon annan skatterätt å något visst Kronan tillhörigt hemman, det vill säga till köparen öfver - Den 10 September i’, m. låter sin äganderätt till hemmanet, emot vissa förbehåll.
Men naturligtvis kan Kronan icke sälja, hvad henne icke tillhörer *).
Skulle nu den grundsats antagas, att endast en ansökan om skatteköp, utan föregående pröfning om behörigheten, skulle icke blott berättiga utan ålägga Kronan att anställa äganderätts tvister emot hemmanens rätta innehafvare, så hemställer jag, om ej följden sknlle blifva Kronans invecklande i en mängd onödiga rättegångar, och om icke den säkerhet mot rättegångs-missbruk, Lagen stadgar, ginge förlorad, då det blefve beroende af personers godtycke, hvilka enligt Lagen ej en gång kunde uppträda såsom parter **), att ansvarslöst tvinga en Svensk medborgare, att från Domstol till
Domstol emot alla chicanens och advocaturens invändningar försvara en äganderätt, som gällande *) Äfven den tid då Kongl. Maj:t, såsom högsta Målsman öfver alla fromma stiftelser, tillät skatteköp å hospitals-, kyrko- med flere sådane hemman , tillföll skatteskillingen dessa fromma stiftelser, såsom ägare, och voro de till iakttagande anbefallda former vida strängare, än vid försäljning af Kronan tillhöriga hemman.
(Se 1723 års Skatteköps-förordning, 6 SO **)
Här torde vi igenfinna Utskottens oegentliga parter, en institution, som dock Sveriges
Lag lärer finnas jäfva.
Den 10 September f. m. 25 Lag berättigat honom att anse för oklan d erli g *)? *)
Man torde härvid invända, att tillämpning endast kunde ifrågakomma mot kyrkor, oell sådane stiftelser, hvilkas på lag grundade rätt föga ligger egoismen om hjertat, men grundsatsen en gång antagen, blifver dess tillämpning äfven mot enskilte en consequent följd.
Skulle man väl då kunna neka en frälseåbo, sorn under påstående, att dess hemman rätteligen vore Krono, derå sökte, genom skatteköp, åtkomma äganderätten, att vid vederbörlig
Domstol — densamma pröfva och undersökay — och månne efter en långvarig rättegång, åboen, som föranlcdt den, men ej ens såsom egentlig part kunnat uppträda, kunde åläggas annat ansvar än afslag å dess skatteköps-ansökan ?
Det vill säga, till denna skulle alltid mana honom möjligheten att kunna vinna något med säkerhet alt aldrig kunna förlora.
Såsom ett bevis, huru åtminstone lika skengoda grunder för en sådan ansökning kunde uppsökas, som för skatteköp å Halländska kyrkohemman, vill jag anföra ett exempel, hämtadt från samma provins.
Under den tid Svenska Kronan endast ägde besittningsrätt af Halland på viss tid, och således var skyldig att hålla Jura majestetica oförminskade Danska Regeringen tillhanda, för det fall, att denna ville begagna sin inlösningsrätt, fästades vid försäljning af Kronohemman till frälse vilkoret af återlösningsrätt å Kronans sida.
Bland annat såldes, med dessa vilkor, många hemman till KammarRådet Schlegel, och blefvo dessa hemman vid Jordeboks-förändringen införda i Frälse-columnen.
(Först 1823 tillstyrkte Rikets StänderKongl.
Majit, att låta denna inlösningsrätt falla.)
Månne ej nu ett svepskäl för en skatteköps-ansö - 26 Den to September f. m.
Senare delen af Utskottens tillstyrkan innehåller: att jemväl förklaras mätte, att de uti administratif väg redan vidtagna beslut icke ä r o af den besk af fe nhet, att de kunna vara hinderlige för äganderätts-frågans upptagande och afgörande i tvisteväg.
Utskottens tillstyrkan äger här en grad af mörkhet och otydlighet, som tyckes förråda en viss skygghet, att rent kan å dessa hemman (af närvarande åboer eller af fordna åboers arfvingar), skulle kunna grundas på det påstående, att såsom Kronan vid Jordeboksförändringen ägt rätt, att dem inlösa, de bordt anses såsom pante.gods, och ej köpegods, samt således qvarstå bland Kronohemman, med den åboer å Kronans hemman tillkommande rättighet, att köpa dem till skatte.
Manne ej för ett sådant påstående ett nytt skäl kunde sökas i den laga kraftvunna dora, som tillägger åboerne å de under alldeles lika vilkor till frälse sålda så kallade Trippiska godsen, lika besittningsrätt, som vanliga Kronoåboer; och manne ej för detsamma kunde väckas allmänhetens deltagande genom framställande af obilligheten, att å 2:ne gamla Kronohemman, ena grannen skulle underkastas att, efter en fräl seäga res godtycke, lemna den jord, hans fäder kanske i sekler brukat, under det att den andra, mot en ringa löseskilling, fick derå förvärfva sig full äganderätt, blott för det att den förres hemman tillfälligtvis kommit att inflyta i ett köpebref?
Jag behöfver väl ej tillägga, alt, i min tanka, skulle en sådan rättegång sakna all rättvis grund; jag har endast velat visa, hvarthän det kan föra om man en gång börjar att vidröra äganderättens heliga palladium.
Den 10 September f. m. 17 och klart uttala hvad man åsyftat.
Ilar Utskottens mening endast varit, att utan afseende, huru i administratif väg rörande hemmanens närvarande användande vore besluladt, tvisten örn äganderätten skulle kunna göras anhängig, utan ingrepp likväl i kraften af de redan i högsta administrativa instancen fattade beslut; så vore denna senare hälft af Utskottens tillstyrkan af den aldra öfverflöd igaste art, emedan sättet, huru hemman är användt
(Vare sig genom bortstädjande arrende eller annat bruk), icke lärer äga ringaste gemenskap med väckta tvistefrågor om äganderätten.
Hafva Utskotten deremot åsyftat, att tillintetgöra livad Kongl. Majit i afseende på bortstädjande eller bortarrendering rörande vissa af dessa hemman beslutit, så står deras tillstyrkan i rak strid med 90 §.
Tidehvarfvet från 1719 till 1772, framvisar exempel, huru Ständerne, 3lne Riksdagar efter hvarandra, tilldömde, fråndömde och åter tilldömde parter samma äganderätt, med lika ombytlighet i administrativa beslut.
Häraf varnade insågo Stiftarne af 1809 års Grundlag vigten, att skilja emellan Lagars stiftande och Lagars tillämpning, och att för denna tillämpning en högsta instance måste finnas, hvars beslut voro orubbliga, och mot hvars misstag controlleu endast skulle sökas i de fria institutioner, 28 Den 10 Sep le ml) er f. m. sorn på Statens vigtigaste platser framkalla nitiske och skicklige män, och ställa ilein under allmänna granskningen af fritt sig yttrande omdömen.
Allmänna Civila och Criminela samt KyrkoLagstiftningen förbehölls Konung och Ständer gemensamt; Lagskipningen i dessa frågor öfverlemnades åt oberoende Domstolar, med skyldighet att efter
Lag och laga stadgar döma. ‘ Lagstiftningen i frågor rörande Rikets Allmänna Hushållning, eller grunderne för allmänna Inrättningar af alla slag öfverlemnades åt Konungen ensam, (dock med rätt för Ständerne att anmäla föreställningar och önskningar')', tillämpningen i dessa ämnen tillädes Rikets Collegier, Landtregeringen med flere Verk och Embetsman, under åliggande att förvalta deras sysslor och värf, enligt de instruetioner, reglementen och föreskrifter, som redan gifne äro eller framdeles kunna gifvas.
Högsta instancen i de förstnämnda frågorne blef Konungens Högsta Domstol, i de senare Konungen i Dess StatsRåd.
För de oförmodade fall, att Konungens Högsta
Domstol af egennytta, vråingvisa eller försumlighet så orätt dömt, att derigenom någon emot tydlig
Lag och sakens utredda och behörigen styrkta förhållande, mistat eller kunnat mista lif, personlig frihet, ära och egendom, eller om någon af Konungens Rådgifvare uppenbarligen handlat emot RegeringsFormen, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf och af Den io September f. m. 29 andra Rikets gällande
Lagarp eller underlåtit att göra föreställningar emot sådane öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, stadgades tilltal inför en RiksRätt, men rättigheten att anställa ett sådant tilltal, samt formen och vilkoren för dess begagnande, inskränktes inom strängt bestämda g rans or Deremot infördes i 90 §.: att under Rikets Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke i något annat jall, eller på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifva-, komma frågor om Regerings- och Domare-magternes Beslut, Resolutioner och Utslag, enskilta Medborgares och Corpor ationers förhållanden, eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning, och i 29 §.
Riksdags-Ordningen tillägges, att under Riksens Ständers öfverläggningar om (anmärknings-) frågor, äfvensom i ConstitutionsUtskottets yttranden, skola icke Konungens beslut i mål, som röra enskilta personers eller Corporationers rättigheter och angelägenheter, kunna ens nämnas, ännu mindre någon Rikets Ständers pröfning underställas. *) Se RegeringsFormens 87, 89, 17, 7, rot, 106 och 107, samt RiksdagsÖrdningens 29 med flere §§. 3o Den 10 September f. m.
Enligt Krigs- och KamrnarCollegiernes på Kongl.
Brefvet af den 26 April 1773 grundade Kungörelse af den 5 Julii samma år och Kongl. Brefvet af den 25 Augusti 1795, äfvensom 1734 års Kongl. Instructioner för KammarCollegium och Landshöfdingarne med flere förordningar upptagas frågor om åho- och besittningsrätt å Kronohemman i administralif väg af Ko - *) Se 1807 års Lagsamling p. 6i3 och 61g m. fl. ställen.
Kronans äganderätt till dess hemman, så länge densamma ej genom skatteköp eller annan laga actus blifvit afhänd, anses af Lagen i dess fulla vidd qvarstå, ehvad förmåner af värdshapets öfvergående på barn o. s. v., som kunna vara beviljade.
Också anser Lagen ägotvister emellan Kronohemman såsom ett enskilt Kronans economicmn, som i administratif väg upptages och afgöres, under det att sa snart fråga äfven är om något under sjelfägande rätt innehaft hemman, den hänvises till Dorustolarne (se Rättegångsbalkens 10 Cap. 16 §. och Landsböfdingelnstructionens 4o §. m. fl. ställen), och får ej åborätt eller så kalladt värdskap å Kronohemman gå i mät för åboens enskildta gäld, el ler ärfvas efter
Lag, och om det af honom köpes till skatte, anses den då först af honom vunna äganderätten såsom förvärfvad, ehvad han tillträdt hemmanet efter någon anhörig eller ej.
Se vidare Bräntings Svenska Författningar, 1 Delen, p. tio, hvarest upplyses, huru skatteköp, hemmansklyfning, åboers af- och tillsättande å Kronohemman , såsom ekonomi-mål, behandlas af LandshöfdingeEmbetena och vederbörande Myndigheter.
Den i o September f. m. 3i nungens Befallningshafvande, samt, i händelse af besvär, utaf Kammar-Collegium.
Enligt Kongl. Skatteköps-förordningen af den iq September 1823 jemförd med Kongl.
Brefvet af den 10 Oclober 1793 är förhållandet detsamma i afseende på skatteköpsansökningar, och, enligt 1809 års CanzliOrdning, tillhör afgörandet af alla dessa frågor i sista instancen Konungen i Dess StatsRåd *).
När nu Konnn gen, i af Lagarne stadgad ordning, fattat beslut öfver de i Betänkandet omnämnde hemn^msåboers ansökning, alt af Konungens Befallningshafvande antagas lill åboer å hemmanen, på det de i en framtid kunde få lösa dem lill skatte; så kan, emot 90 §:s i RegeringsFormen bokstafliga lydelse, detta Konungens beslut icke annorlunda komma under Rikets Ständers eller deras Utskotts pröfning, än genom anmärkning mot Rådgifvare-åtgärden, framstäld under den form och de vilkor 29 §.
Maj:t har också sjelf ådagalagt sin aktning för grundsatsen af orubbligheten utaf fattade beslut rörande tillämpning på enskilt rätt af gällande Lagar oell Författningar, då, ehuru Dess beslut år 1823 rörande första hälften af Lyngåckra-hemmanet tillkommit under saknad af sedermera erhållna handlingar och upplysningar, *) 1 detta fall är närvarande CanzliOrdning alldeles öfverensstämmande med de äldre. 32 Den 10 September f. m.
Maj:t dock ej tillåtit dessa verka någon ändring i nämnde redan laltade beslut.
Jag öfvergår nn till den andra frågan, huruvida jordäganderätten till Halländska Kyrkohemmanen kan anses sä tvistig, att Rikets Ständer böra hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kronans förmenta rätt i laga ordning mätte göras gällande ’\).
Vid den tid, då Reformationen inträffade i Norden, tillhörde, såsom man vet, Halland Danmarks Krona.
De andliga godsens reduction verkställdes icke bär med samma vidsträckthet som i Sverige.
Då på Herredagen i Köpenhamn i536 Catholska Hierarkien afskaffades, och Biskopsgodsen in-' *) I afseende på Kronohemman i allmänhet, lärer så mycket mindre någon tillämpning kunna ske af 77 §.
RegeringsFormen, som i nämnde 5- ej andra hemman omnämnas än Kungsgårdar och Kungsladugårdar med dertill lydande hemmans och skulie efter annan tolkning hvarje skatteköps-fråga, för att kunna afgöras, fordra Ständernes bifall.
Men om man äfven vill utsträcka denna §. till alla Kronans hemman; så då frågan här ej är att afhända, utan att tillvinna Kronan en äganderätt, som nu innehafves af annor man, lärer för rättegångs anställande å Kronans vägnar (en obestridlig regeringsåtgärd) Konungens bifall erfordras, hälst samma §. icke medgifver Ständerne rätt att afhända Kronan någon af dess tillhörigheter utan Konungens bifall.
Den i o September f. m. 33 indrogos till Kronan, undantogos så viii Kapitelgodsen, som allt hvad som varit anslagit Kyrkor, Skolor, Hospitaler och Prester uttryckligen från all reduction.
I hvarje Stift tillsattes en StiftsLänsman, sorn i Biskopparnes stalie skulle hafva vården och försvaret af dessa andliga och fromma stiftelser
Sålunda och på sätt ytterligare den första Danska Protestantiska KyrkoOrdinantzen (yilgifven i Odense i538) stadgar, förblefvo Danska Kyrkorne, och deribland de Halländska, under Kronans beskydd, i orubbad besittning af all elem från *) Danste Cantzleren Arild Hvitfeld i sin Historiska Beskrivelse paa hvas mer heligt, sorn sig under K.
Christian III ti/dragit, yttrar sig, eller att förut hafva omnämnt bibehållandet af Collegia Canonicorum, härom på sätt sorn följer: (OriginalUpplagan 4:o af i5g5, folio Ff.) "Kongl. Maj.-t lod nu i lige maade rigelig för sorge Kircker, Skolår, Ilospitaler oc Prester med tilbörlig underholdning.
Der Liefve tilskickede 7 Slictis hends mend, udi de 7 Bispers sted, sorn dc Geist/ige derus gods skuldc håfve i försvar.
Disse finge befahling paa, at oplegne Ki reher Sj Sköter s, Hospitalers oc Pr resters inkomst ofuer alt Rigit.
Oc nöde de icke alleniste lillis de hafde haft udi Bispernes tid, men de sorn icke tilbörligen för vaare besörgede , blejfve. nu niet vidare reute oc underholdning forseet.
Oc Kongen oc Kronen icke succederadc udi nogit vidare uden i bues reute oc herlighed, Bispernc hafde haft, liv or af Kongen mijsle en licel hob till denne reformerings behof." 4t H. 3 34 Den 10 September f. m.
Catholska liden tillhörande egendom.
Då Konung Christian IV, känd för sina visa bemödanden, att befrämja ordning och rätt i sitt Rike, år 1643 den 27 Februarii, utgaf sin ryktbara Recess, som, sammanfat-^ tande alla serskildta förordningar i allmänna ämnen, skulle för hela Danmark fylla de luckor af laga stadganden, hvilka funnos i de gamla, ännu hvar och en för sin del af Riket gällande, LandskapsLagarne, blef Geistligheden oc liuis dertil hörer, föremålet för irsta Boken, hvars 4-'de Capitel, otti Kirckernes försvar er oc deres tilsjun, —• i 86 paragrafer innefattar de noggrannaste föreskrifter om vården af alla Kyrkans inkomster och tillhörigbeter, samt deras fruktbargörande.
Bland annat stadga ■-**■ 5 §., att Kyrkorna och deras försvarare (Konungens Länsmän eller innehafvare af Jura Patronatus) skulle liandhafve oc svare för Kirckernes Jorder oc Indkomme, — 38 §., att i Kyrko-räkenskaperne skulle införas Stedsmaale af Kirckens gaarde, enge, jorde, boel huse oc lader, — 3g§., att alle Stedsmaale oc andet uvisse saa vel af Capitelsoc Provst i ekircke-1 ien der, gaarde, boel, j order oc huuse, som af andre Kircker förblifver
Kirckerne efter
Re ees sen, — samt 81, 82, 83, 84 med flere §§. huru all Kyrkans behållning skulle till hennes fördel fruktbargöras ®).
Denna Recess bekräftade *) Se Konung Christian IY:s Recess, Köpenhamn 1643, p. 70—111.
Den io September f. in. 35 sålunda Kyrkornas rätt, att bortstädsla sina hemman; en rätt, som efter Skånska Lagen, då gällande i Halland, äfvensom efter alla den tidens Lagar i Norden, var oskiljaktig från jordäganderätten.
Med allt det skydd, Lag och laga Stadgar kunde gifva, var sålunda Halländska Kyrkornas äganderätt till deras hemman befästad, då Torstensons segrar och Axel Oxenstjernas statsklokhet, genom freden i Brömsebro i645, med Sverige förenade Halland, till en början på 26 år.
Också i den första Jordebok j som på Svenska Regeringens befallning år 1646 upprättades öfver Halland, och som äger allt det Kronans Jordeböcker tillerkända vitsord, finnes denna rätt tydligen uttryckt *).
Genom frederne i Roskild i658 och i Köpenhamn 1660 blef Hallands afträdande *) I denna äfvensom i alla senare Jordeböcker ända till 1725, då öfver hela Riket en allmän förändring med Jordböckerne ägde rum, upptagas Kyrkohemmanen serskilt såsom Kyrkohemman, och i 1646 års Jordebok finnes dem ej annan ränta påförd, än Landtgille till Pastor eller Kyrkan, med undantag af en ringa afgift kallad giesleri (motsvarande foringen i gamla Sverige, som ursprungligen utgjorts äfven af frälsebönder), och hvarom mera nedanföre.
Detta gjesteri utgjordes till större belopp af Skatte-och verkliga Kronohemman, än af Frälse- och Kyrkohemman.
V- 3* 36 Den io September f. m. till Sverige fullkomnadt.
Men likasom i senare tider Sveriges Konung och Folk, endast med band at' ömsesidig aktning för ömsesidig rätt, velat knyta föreningen med ett annat
Folk af gemensamt ursprung oell gemensam frihetskänsla, så började äfven då Svenska Regeringen sin styrelse öfver de landskap, Carl Gustafs segrar med Riket införlifvat, med en handling af aktning för borgerlig rätt, sällsynt i det tidehvarfvet.
Skånes, Hallands och Blekinges Ständer sammankallades i Malmö, och undertecknade med Regeringens Commissarie!' den 16 September 1662 en Recess, i hvilken dessa Ständer utbytte deras försäkran om orubblig trohet mot Sveriges Konung och Rike, mot så väl tilldelandet af alla Svenskmannarättigheter, som stadfästelsen (i 2 §) af all beståndande justitielag och rätt*').
Denna föreningsakt emellan det gamla Sverige och de då nyförvärfvade landskapen gifver lielgden af Svensk tro och säkerhet ål Halländska Kyrkornas vid afträdandet från Danmark äganderätt till sina hemman och lägenheter.
Här torde vara stället att upptaga de skäl, hvarpå man sökt bestrida Kyrkorna, att då hafva varit i besittning af denna äganderätt.
Såsom sådane hafva anförts: *) Se Malmö Recess i och Mötens Beslut, 2:dra Delen p. i/{io.
Den 10 September f. m. 37 1:0
Att den så kallade Lunda-Landebok af år i56g i afseende på vissa Kyrkors^ såsom t. ex.
Harplinges hemman anförer: ”Dominium offuér alle foreskriffne thesse ”Kierke gaarder haffner Kongl. Maj:t.” —-
För att bedöma vigten af detta skäl, måste man först afse beskaffenheten af denna Landebok.
Den innehåller uppgifter öfver Kyrko- och Prestehemmans-inkomster m. m. i en del af Skåne, Bornholm och Halland, men saknar all underskrift eller annat tecken af officiel egenskap.
Den har alltså från längre tid tillbaka förklarats icke kunna tillerkännas trovärdighet, der den afviker från senare trovärdiga handlingar
Men om man äfven antager, att denna Landabok äger full tillförlitlighet, så beror dock hela beviset, den 'skulle innehålla, på den betydelse ordet dominium bär äger.
I äldre eller samtida Latinska öfversättningar afvara Nordiska Lagar har man försäkrat mig, att ordet dominium icke förekommer.