Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Arméens brist pä tillräckligt antal läkare och hurusom anledningen härtill i väsentlig mån vore alt söka uti de mindre förmånliga löne- och pensiousvilkor, som vore med dessa tjenster förenade, har förslag blifvit väckt, alt pensionsförhätlandena för Arméens Läkare målte, med hänseende till pensionsålder och pensionsbelopp, fastställas, särskildt för värlvade och särskildt för Indelta Arméen, lill fullkomlig likhet med hvad för Officerare af lika grad vid sistförfluten riksdag bestämdes.
Hufvudsakligen af samma skäl bar ett annat förslag i enahanda syftning, som det nyss omlörinälda, skett, dock roed det tillägg, att de Militärläkare, som egde håg och krafter att med gagn och nytta för det allmänna fortsätta tjenstgöriugen intill samma lefaadsålder, sorn för civila tjenslemäns pensionering vore bestämd, mätte förklaras berättigade att, såsom för närvarande egde rum, bibehålla sin lön på Jndragningsstat; hvarjemte, under åberopande af de skäl för äskad förändring uti vilkoren för Regementsläkares pensionerande frän Allmänna Indragningsstalen, som blifvit anförda uii ett vid nästlidna riksmöte i sådant afseende väckt förslag, den deruti gjorda hemställan förnyats, att det i afseende ä nyssnämnda klass af Läkare stadgade vilkor, att de, eller afskedstagande! vid 60 års ålder, borde tjenstgöra ytterligare 10 år, eller Expeditions~Utskottets
Skrifvelse'
N:o SOS. 275 till fyllda 70 år, måtte upphöra att vara gällande, samt pensionen för dem beräknas från oeh med afskedstagande vid 55 års ålder, efter en tjenstetid af 25 år. b) angående Luniltmäleri-slalm. med erinran al! nu gällande föreskrifter om Landlmäteri-tjenstemäns rätt till pension å Allmänna Indragnings-stalen vid uppnådda 70 år eller, i händelse af sjuklighet, vid 65 års ålder, samt efter en tjenstetid af 40 år, sällan kunde komma att tillämpas, enär få Landtmätare uppnådde en så högålder, ulan de fleste deremot genom ansträngningar orh ådragen sjuklighet under sin mödosamma tjenstgöring tillskyndades en tidig död eller åtminstone tidiga ålderdomskrämpor, har framställning skett, att Förste och Andre Landtmätare samt Kommissions-landlmäre måtte ega rätt till pension å Allmänna Indragningsstaten, då den afskedstagande, efter en tjenstetid af omkring 30 år, uppnått 60 år eller, derest ban med läkarebelyg styrkte sig vara lidande af sjuklighet, vid 55 års ålder.
Vidare orh med afseende å den särdeles ansträngande tjenstgöring, som ålåge
Storskifteslandtmätare orh som mera än någon annan tjenst toge i anspråk helsa orh krafter, har hemställan blifvit gjord, alt afskedstagande Storskifteslandtmätare, som i afseende på tjensteår m. m. i öfrigt uppfyllt de för Statens emhels- orh tjenstemän stadgade pensionsvilkor, måtte vara berättigad att vid 55 års ålder komma i åtnjutande af pension; samt att, när genom behörigt läkarebetyg stvrkes, del han till följd af sin tjenstgöring lider af sjuklighet eller försvagad helsa, sådan förmån, såsom belöning för helsoförstörande tjenstgöring, må honom tillgodokomma äfven i det fall, alt han innehar eller kommer att erhålla annan tjenst på stat, för hvars utöfning det försvagade hälsotillståndet irke är hinderlig!; orh slutligen har hos Rikets Ständer hemställts, att Kommissionslandtmätare, hvilken uppnått en åldrr af 55 år orh ijenslgjnrl i 25 år samt derunder med nit och siv iris lie het oafbrutet förrättat sin tjenst, måtte vid afskedstagande! erhålla pension å 500 R dr; i sammanhang hvarmed dels uppmärksamheten blifvit lästad derpå, att erforderliga medel för denna pensionering knnde beredas genom indragning af Andre Landtmätare!jensterna. dels fråga blifvit värkt alt, på samma gång sorn nämnda större pensionsförmån bereddes Kommissions-landtmälarne, Landlmäleritaxan kunde nedsättas till de belopp, som voro bestämda uti 1834 års taxa. c) angående Skags- och Jtigevi-statrn, med erinran, hurusom Rikets Ständer behjerta!, tid efter annan, till förmån för åtskilliga tjenstemanna-korpser gjorda framställningar om bidrag af allmänna medel för alt sätta tjenstemännen i tillfälle alt vinna inträde i Rikets allmänna pensionsloreningar, har uppmärksamheten blifvit fästad derpå, att någon åtgärd ännu icke vore vidtagen för att bereda en dylik förmån åt Rikets Skogs- och Jägeri-slat, På underdånig framställning om E. K.
Maj:ls nådiga medverkan dertill, vore endast genom nådiga Skrifvelsen den 20 December 1847 till svar meddeladt, alt berörda fråga borde anslå, intill dess en reglering af nämnde korps personal och löningsslat försiggått; och sorn det emellertid nu vore all förmoda, det en sådan reglering kunde genomföras redan före den lid, då Rikets Ständer härnäst sammanträda, orh härtill komme, ali tiden för uppgörelsen med Fullmäktige uti Civdstatens Pensionsinrättning om vilkoren för korpsens delaktighet uti denna inrättning nu äfven syntes vara den lämpligaste, med hänsigt dels dertill, att hela korpsen ännu vore ställd på förordnande tills vidare och följaktligen kunde lörpliglas att ingå uti inrättningen, och dels att de fleste af dess medlemmar vore unge män, hvilka, efter hvad skäligen borde kunna antagas, genom stadgade årliga tillskott olvifvelaktigt komme att till ofvannämnda fonders förstärkande bidraga med vida större belopp, än det. hvartill pensioneringen under en lång följd af år kunde uppgå; har fråga blifvit väckt, dels att Rikets Ständer mätte öfverlemna ämnets närmare utredning åt den Kommillée, sorn erhållit nådigt uppdrag att afgifva förslag till roglering af pensionsväsendel i all - 276 Ejc»editions-(Jtskottett Förslag till anderd.
Skrifvelse A:o 205. mänhet, till ledning vid berörde förslags upprättande i hvad det tilläfventyrs komnte alt röra Skogs- och Jägeri-staten, hvartill borde räknas ej blott Skogsstyrelsens chef och tjenstemän, Skogsinstitutets
Direktör samt lärarne derstädes och vid öfriga skogsläroverken, ulan äfven den förvaltande personalen i landsorten, dels oek alt för detta ändamål malle anslås nödiga medel, nemligen antingen ett årligt bidrag af 6,000 R:dr eller en stimma för en gång till det belopp, (dork ioke öfver 30,000 R:dr), som för nämnda tjenslemäns och lärares upptagande till delaktighet uti Civilstatens pensionsinrättning erfoidrades utöfver den inträdes- oeh retroaktiva afgitt, som de pensionsberätligade kunde finnas skyldige att sjelfve vidkännas, men hvilken afgift, synnerligast för de äldre åf dem, hlelve, utan Statens mellankommande hjelp, alltför kännbar: i sammanhang hvarmed hemställts, att ifrågavarande tjenstemän och lärare mätte tillerkännas förmånen att vara uppförda till bibehållande af ordinarie lön på Rikets Allmänna lndragnings-stat vid den ålder och efter den tjenstetid, som för åtskilliga andra Rikets tjenstemän vore stadgad. (t) angående Lii rame rid Rikets Elementar-läroverk: med afseende på del maktpåliggande kall, som tillhör dessa tjenstemän, och angelägenheten deraf, alt lärarne icke, i hrist på annan utväg för sin bergning, nödgades att fortsätta sin verksamhet vid skolan längre, än de voro i full besittning af sjals- och kroppskrafter, samt den ansträngande beskaffenheten af deras tjenstgöring, hvilken i de flesta fall icke gjorde det möjligt för en skollärare att till 60 års ålder bibehålla den sinnesspänstighet oeh arbetskraft, som erfordrades, om hans verksamhet skulle blifva fruktbärande, har hos Rikets Ständer föreslagits, det Rikets Ständer måtte, för sin del, besluta, att hvarje lärare vid Elementar-läroverk efter trettioårig tjenstgöring derstädes, vare sig såsom ordinarie eller extraordinarie,'skulle vara till pension berättigad, så framt han derjemte uppnått en ålder af 55 år, äfvensom att Rikets Ständer mätte till E. K. Majits disposition ställa eli anslag, tillräckligt för ändamålets vinnande. e) angående Lazaretts- och Kvrhv s-läk ar e: i afseende å hvilka tjenstemän är vordet anfördt, bland annat, att som Lazarelterna från sin första stiftelse varit ansedda såsom länen eller kommunerna tillhörande inrättningar, administrerade af inom orterna boende Direktörer, och Lazaretts-läkarne endast haft fullmakter af Kongl. SerafimerOrdens-Gillel, så hade härigenom desse läkare, lika oförklarligt sorn obilligt, icke kommit alt anses såsom Statens tjenstemän.
Att lazarelterna dock numera måste betraktas såsom statsinrättningar svntes svårligen kunna bestridas; de underhöllos lill en del genom de af landets innevånare inbetalda kurhusmedlen, och dessa vore lika visst en statsinkomst, som alla andia penningeskalter, endast med den skillnad, alt de (orra icke inflöte i statskassan, u>an ginge direkte till det med dem afsedda ändamål.
Länslazaretterna vore icke heller numera uteslutande afsedda för länens innevånare, ly, enligt 14 § af 1822 års Instruktion för Provincialläkare, skulle å länslazarellen upptagas de af tågande manskap, som behö!" sjukvård, och, enligt Kongl. Cirkuläret den 23 December 1852, hade kringstrykande personer och fremtingar rätt att njuta kostnadsfri vård å lazarelterna, när de deraf vore i behof.
Lazarellsläkarne vore älven genom Kongl.
Brefvet den 22 Mars 1821, jemförd! med Sundhels-kollegii kungörelse den 27 Juni 1822, tillförsäkrad! att såvida de vore Medicine-Doktorer och Kirurgie-Magislrar få beräkna sin tjenstetid vid lazarelterna lika med andra civil läkare, och genom Kongl. Brefvet den 8 Februari 1815 hade Lazarellsläkarne fått sig tillagd lika rang med tjenstgörande läkare vid fältsjukhusen, d. v. s. lika med dåvarande Regementsläkare.
Vidare gällde för kompetens till Lazarettsläkare-tjensler föreskrilierne i Kongl. Brefvet den 3 Juni 1812 eller samma lärdomsprof, som för Provincial-liikare äro erforderliga.
Det syntes således obestridligt, alt Lazarellsläkarne vore i alla afseenden både såsom Expeditions-Utskottets Förslag till anderd.
N:o 205 277 Statens tjensteman att betrakta och med Provincial-läkarne fullkomligt jemförlige, hvarföre ock de förre borde i afseende på lön och pension ställas med de sednare, på samma linia.
Af inhemtade uppgifter, dels angående Lazaretts- och Kurhus-läkarnes löner, och dels om deras antal och ålder, visade sig, att lönerna varierade mellan 200 och 1,000
R:dr, samt att af 40 läkare en tredjedel vore öfver 55 år och deraf 8 mellan 55 och 60 samt 5 mellan 65 och 81 år.
Lazarettsläkarne hade sjelfva tvänne gånger sökt vinna inträde i Civilstatens Pensionskassa, men ulan framgång; och då desse tjenstemän således vore utestängda från den för alla andra civila embelsmän i Riket öppnade utvägen att betrygga sin ålderdom, fordrade både billighet och rättvisa att dem på annan väg bereddes tillfälle att komma i åtnjutande af en förmån, som med allt skäl kunde anses såsom en rättighet.
I följd häraf och på grund af den särdeles mödosamma och ansvarsfulla tjenstgöring, som ålåge dessa läkare, har hos Rikets Ständer framställts det förslag, att Rikets Ständer måtte anvisa medel, hvaraf pensioner till belopp af 750 R:dr R:mt skulle meddelas de Lazaretts- och Kurhusläkare, hvilka efter 25 års anställning såsom publike civile läkare, vid uppnådde 60 lefnadsår, afträda från Lazarellsläkare-befattningen; hvarjemte, i händelse delta förslag ej skulle vinna Rikets Ständers bifall, alternativt hemställts, alt Rikets Ständer måtte stadga, det dylika pensioner skulle utgå af kuihusmedlen inom hvarje kurhusdislrikt och att det för sådant ändamål skulle åligga vederbörande att bestämma kurhusafgiften till ett belopp, som sedan öfriga behof blifvit fyllda, medgåfve ifrågavarande pensioners utbetalande.
De nu anförda framställningarne hafva svnts Rikets
Ständer i flera hänseenden förtjena att hehjerlas, och hafva redan vid sist för fln t na riksmöte icke allenast genom beslutet om (örhöjda pensioners beviljande för de Statens embets- och tjenstemän, som enligt gällande stadganden voro pensionsberättigade, — hvilkas antal dessutom då utsträcktes utöfver hvad förut egt rum, — angelägenheten och billigheten deraf att den, som i det allmännas tjenst användt största delen af sin verksamma lefnadstid, må, när ålder och aftagande krafter ej längre medgifva honom att dermed fortsätta, genom ett tillräckligt pensionsunderstöd betryggas mot nöd och bekymmer för sin utkomst, blifvit af Rikets Ständer erkända, utan förekom i sammanhang härmed äfven hos Rikets Ständer frågan om en allmän reglering af pensionsväsendet.
Något beslut derom kunde dock icke vid nämnda riksmöte åvägabringas i anseende till ofullständigheten samt bristen på enhet och öfverensstämmelse uti de i spridda författningar befintliga pensionssladgarna; men Rikets Ständer anhöilo emellertid hos E. K. Maj:t, att en revision af de bestämmelser, sorn ligga till grund för pensions erhållande måtte företagas och förslag till ett ändamålsenligt ordnande af pensionsväsendet i allmänhet vid nästföljande riksdag för Rikets Ständer framläggas.
För detta ändamål har, enligt hvad Rikets Ständer inhemta!, en särskild Kommitlée blifvit af E. K. Maj:t i nåder tillsatt, men då densamma ännu icke lärer hunnit fullborda sitt omfattande arbete, och nådig framställning i ämnet under innevarande långt framskridna riksmöte således icke lärer vara att förvänta, har det vid sådant förhållande synts Rikets Ständer icke vara lämpligt, att ingå i pröfning af någon bland de här ofvan vidrörda frågor, hvilka svårligen kunna rät! bedömas annorlunda, än i sammanhang med den allmänna frågan om pensionsväsendets reglering, och Rikets Ständer få derföre, i underdånighet anhålla, det de gjorda framställningarne mätte delgilvas lorrbemälde Koinmilterade, för att komma under pröfning vid uppgörandet af det förslag till en allmän reglering af pensionsväsendet, som den blifvit uppdraget att utarbeta, och hvarom vid nästkommande riksmöte nådig Proposition torde blifva Rikets Ständer meddelad.
278 Expndi.lions-Utskottets Förslag till underd, Skrifvelse N:o 205. 8:0.
Uli en till Rikets Ständer den 9 sistlidne Mars aflåten särskild Proposition är i nåder meddeladt, att då E. K. Majit, med anledning af Riksmarskalks-embetets, uti underdånigt Memorial af den 26 näsllidna Januari gjorda framställning och särskildt ingifna underdåniga ansökningar, lill nådig pröfning förehafl fråga om pensioners anslående af allmänna medel åt sådane, till framlidne Hans Majit Konung Osear I:s hofstat och betjening hörande personer, hvilka icke blifvit till E. K.
Maj:ts nuvarande hofstat öfverflyttade, men genom långvarig, trogen tjenst, förvärfvat hilliga anspråk att, i öfverensstämmelse med hvad förut i likartade fall egt rum. varda för sin återstående lifstid bibehållne vid dem tillförsäkrade löneförmåner, E. K.
Majit dervid i nåder gillat Riksmarskalks-emhetets i sådant afseende upprättade förslag, grundad! å förutsättningen, att ingen högre embetsman borde lill dylik pension anmälas och att, så framt icke af läkare vitsordad sjuklighet eller annan ömmande omständighet föranledde tilt undantag, den till pension föreslagne borde hafva fvllt 50 år eller varit 20 år i Kongl, hofvets tjenst; i följd hvaraf ock pensionernas slutsumma, deruti inberäknad Hofkamereraren Johan Erik Forsstrands redan på Tndragningsslaten efter framlidne Hans Maj:!
Konung Carl XIII uppförde pension af 900 R:dr R:mt, kunnat inskränkas till 19 600 R:dr samma mvnt, eller omkring 30,000 R:dr mindre, än hofstalspensioneringen efter Konung Carl XIII, och 9,000 R:dr mindre, än enahanda kostnad efter Konung Carl XIV Johan; — och har sålunda E. K.
Majit föreslagit, del Rikets Ständer måtte anvisa den till pensionsreglering för den sednast hädangångne älskade Konungens tjenare erforderliga summa. 19,600 Ridr R:mt, att, efter den fördelning mellan pensionsfagarne, som Riksmarskalks-embetets förslag innefattar, från och med innevarande år på Rikets allmänna Indragningsstat uppföras med det vilkor för pensionernas fortsatta åtnjutande, som för löners bibehållande på Indragningsstat i allmänhet är gällande, att nemligen pension minskas eller upphör, i den mån innehafvaren undfår af allmänna medel motsvarande eller högre aflöningsförmåner.
Af Riksmarskalks-emhetets ofvannämnde underdåniga Memorial och förslag jemte öfriga ämnet rörande handlingar, hafva Rikets Ständer tagit kännedom: och då det af ålder varit brukligt, att Rikets Ständer anslagit särskilda medel till pensionering af de till hädangångne Konungars hofstaler hörande personer, hvilka af ett sådant understöd varit i behof samt Rikets Ständer, vid minnet af den nyligen bortgångne
Konungens ädla egenskaper och hans oaflåtliga verksamhet för fosterlandets väl, ansett en dylik gärd af nationens erkänsla nu vara af omständigheterna synnerligen påkallad, hafva Rikets Ständer till E. K.
Majlis högstberörda nådiga framställning lemnat bifall. 9:o.
I öfverensstämmelse med hvad E. K.
Majit derom i nåder föreslagit, hafva Rikets Ständer, enligt hvad i aflåten underdånig skrifvelse angående regleringen af utgifterna under Andra Hulvudliteln blifvit anmäldt, bifallit, alt den Rvråchefs-befattning i Justilie-Slats-expeditionen, hvilken är alsedd för handläggning af ärenden, som ega gemenskap med den Juslitie-Slats-Minislern åliggande tillsyn å boktryckerierna och bokhandeln, må, utan afvaklan af nuvarande innebafvarens, Förste Expedilions-Sekreteraren L. J. Lovéns afskedstagande, indragas, med vilkor, att bemälde Expeditionssekreterare uppföres å Indragningsstat och förklaras berättigad att, intill dess han erhåller afsked, emot fortfarande tjenstgöringsskyldighet, uppbära Ryråchefslön samt, elter afskedstagande^ pension tili lika belopp som Expedilions-Sekrelerarne i E. K. Maj :ts Kansli.
I0:o. Beträffande Krigs-Hof-Rätten. har £. K.
Majit föreslagit, bland annat, att den vid bemälde Hof-Rätt anställde Notarie skulle å allmänna (ndragnings-staten Exp ud ilians-Utskott <(s Förslug till uiu/erd.
Siri/velse i\:o i (Jo. 279 upplöras till en årlig pension af 1,344 R:dr; men då Rikets Ständer, vid behandlingen al utgifterna under Andra Hufvudtileln, icke funnit skäl alt vidtaga ändring i de vid sednaste riksdagen angående atlöningen för Krigs-Holiätten meddelade beslut, bär liågan om bemälde Notaries uppförande pä liidragniugsstat följaktligen förfallit. 11:0.
J emie meddelande, att Professoren Doktor C. J. Schlyter, som vid sednaste riksmöte erhållit ett ärligt anslag af 2,DUO K:dr Runt för lörlsatt ulgifvande af Sveriges ganda lagar, under näsllidna är fullandat ulgifningen af Skånelagen och för närvarande vore sysselsatt med Magnus Erikssons Landslag, har E. K.
Majit föreslagit, ali äfven för nästa stalsreglerings-period bemälde Professor mätte tillaggas ett årligt belopp af 2,000 R:dr Runt, deraf 1,000 R.dr såsom arfvode och återstoden (ill ersättning för biträde och andra kostnader, alt från allmänna lndragningsstaten utgå emot enahanda vilkor af arbetets oafbruten fortsättande och redogörelse för dess fortskridande, som nu är vid detta anslag fästadi: och hafva Rikets Ständer fuunit skäligt alt denna nådiga framställning bifalla. 12:o.
Vidare har E. K., Majit uti högstberörde nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, till Rikets Ständer aflåtit de framställningar, som finnas uti protokollet öfver Finansärenden för den 14 Oktober uästlidua år sålunda upptagna: ali, sedan extra Fånggevaldigern Olof Wassenius, hvilken den 14 April 1858, under det han från tingsstället vid Östads skolhus till länsfängelset i Wenersborg återförde lör fjerde resan stöld till lifstids fängelse dömde lången Olof Carlsson Pelur, biel af denne försåtligen öfverfällen och huggen i hulvudet med en yxa; men, ehuru derigenom dödligt sårad, likväl efter ett häftigt handgemäng lyckades afväpna fången och föra honom den 4f mil långa vägen till Wenersborg, der lången å länshäktet aflemnades, kort tid derefter eller den 30 i samma månad, till följd af de honom vid tillfället tillfogade skador, aflidit, ellerlemnande enka och sju barn, af hvilka sednare dock nu endast sex, det äldsta födt 1844 och det yngsta 1858, vore vid lif, Rikets Siänder, enär billigheten syntes fordra, att då Wassenius sålunda, med ådagaläggande af -ärdeles mod och nit i tjensten, i och för dess utöfning ljutit döden, Slaten något bidroge till underhäll af hans enka och minderåriga barn samt dessa sednares uppfostran, hvartill sterbhusets behållning ej lemnade tillgång, mätte förklara Wassenii enka, Anna Prita Magnusdotter, hvilken för innevarande är tilldelats ett understöd af 300 R;dr, berättigad att från innevarande års början ä allmänna lndragningsstaten åtnjuta en ärhg pension, att utgå med 100 Ridr under hennes lifstid och derutöfver lill hvurtdera af Wa ssenii och hennes barn, som dä ej redan fyllt lä år, ytterligare 50
R:dr till dess det nyssnåmuda ålder uppnår; ali, som Läkaren vid Straff- och Arbetsfängelset ä Långholmen, Doktor John Dahl, hvilken vore lödd år 1799 samt sedan är 1830 endast med en kort tids afbrott nämnde läkarebeställning innehaft och under denna mödosamma och ansvarsfulla tjenstgöring, den han, efter hvad vederbörande vitsordat, med nit och ordentlighet fullgjort, blifvit af tvä fångar med knif sårad, hvaraf han ännu bure ärr i ansigte!, dessutom numera, enligt läkares intyg, vore till helsan så försvagad, att han under de sednare åren flere gånger och på längre tider varit genom bestyrkt sjukdomsförfall urständsall alt sin tjenst förrätta och fortfarande lede af gikt och en tilltagande svaghet i synförmågan, beroende af en börjande fördunkling i synorganet, hvarigenom han vore oförmögen att sin oinlörmälda befattning med tillbörlig drift och omsorg bestrida, samt han derjemte belunue sig i mindre goda omständigheter, Rikets Ständer mätte bifalla, alt 280 Expeditions-Utskottets Förslug lill underd.
Skrifvelse IS:o 20b. Dahl, som nu, förutom bostad samt ved och ljus, enligt gällande stat, i lön och arfvode för sin ofvannämnde befattning ätnjöte 900 li:dr och för läkarevårdens bestridande vid kronohäktet å Långholmen uppbure 250 R:dr, mätte, när han ifrån sin ifrågavarande läkarebeställning erhåller afsked, från och med månaden näst derefter i sin återstående lifstid å allmänna lndragniugsslaten fä åtnjuta en årlig pension af 900 R:dr; att Häradshöfdingen i Stranda och Norra Möre häraders domsaga, Lagmannen J. P. Berg mätte från allmänna lndragniugsslaten tilläggas ett belopp af 800 H:dr om äret, att till honom, från och med den 1 Maj 1850 oell så länge förenämnda domsaga af honom innehafves, utgå såsom ersättning för den minskning i inkomster, Berg tillskyndats derigenom, att köpingen Döderhultsvik blifvit förklarad för stapelstad under benämning af Oscarshamn och till (öljd deraf den 1
Maj 1850 i judicielt hänseende från det till Bergs domsaga hörande Stranda härad afskiljd; att, enär, enligt hvad vederbörande inlvgat, Redogöraren vid Kronnarbetsbataljonen å Karlsborg, Under-löjtnanten Johan Svanström, efter att i 42 år hafva varit i Statens tjenst, dets såsom Under-officer vid Kronobergs regemente och Fanjunkare vid f. d.
Pionnierkorpsen och dels såsom Redogörare vid nämnde kronoarbelsbalaljon, hvilken befattning han sedan 1843 innehaft och derunder med mycken skicklighet samt utmärkt ordentlighet och redbarhet sina åligganden fullgjort, numera, vid nära 65 års ålder och deraf minskad arbetsförmåga, befunne sig med stor familj i torftiga omständigheter, Rikets Ständer, pä sätt i likartade fäll förut egt rum, mätte bilälla, att Svanström, som pä Fångvårdens stat uppbär lön till belopp af 600
R:dr jemte ett personell arfvode af 150 R:dr
R;mt samt dessutom innehade Tyg- och Amniunilionsförvallarebeställningen vid Karlsborg, mätte, dä hail efter uppnådda 65 års ålder erhåller afsked frän redogörarebeiattningen vid Kronoarbelsbataljoueu, tilläggas ä allmänna Indragningsstaten en årlig pension, motsvarande hans nu innehafvande lön 600
R:dr; alt Direktören vid fästningsfängelset i Christianstad, Sven Wanfeldt, hvilken vore född den 12 Mars 1798 och således öfver 61 år gammal, samt efter 30 års tjenstgöring vid Wendes Artilleriregemente antagits år 1846 till Slottsvaktmästare och år 1848 lill