Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anmälde mig, då EJ.
Ex. EJr Gr.
Löwenhjelm hade fått ordet, och bekänner att jag, som varm vän tiil uppfostringsanstalter, höll på att förena mig 2 2 H. 2Ö
Dea ao Mart e. m. med dem som vilja Lafva denna fråga under förstärkt StalsUtsk.
; men jag
Lar under afliörnndet af H.
Ex.’s poetiska utgjutelser kommit till en närmare besinning af saken och finner, att om sådana hör exercis-sqvadroner och instructions-compagnier skola äga rum, så komma armeens gevär att slitas och åtminstone sablarne att sitta emellan.
Jag förenar mig således med dem, som yrka att R. o. Ad. vidblifver sitt förra beslut.
Jag har ett skäl, hvarföre jag ville att man i detta fall skulle vara frikostig, och det är, alt den liflighet och det begär till verksamhet, som man måste förutsätta hos det yngre befälet, just i följe deraf alt delta befäl är ungt, denna liflighet skulle förkolna i den man som detta befäl
Liefve urslåndsatt att utöfva någon verksamhet i den riktning, hvaråt det egnat sig.
Deremot, och i samma mån detta befäl ser sig kunna verka i en viss riktning, i samma mån kan man hoppas att den liflighet och moraliska kraft, som hos detsamma innebor, skall utbildas.
Utom alla andra directa fördelar, som exercis-sqvadroner och instructions-compagnier kunna hafva, tror jag äfven altman bör fusta afseende på den moraliska kraft, som vid tillsynen af dessa inrättningar utbildas hos det yngre befälet; och är det med afseende härpå, som jag önskar alt R. o. Ad. mätte bevilja så mycket som möjligt.
Det har länge varit min öfvertygelse, att Svenska armeen, efter en lång fredsperiod, skall med dess nuvar. organisation blifva en mindre lämplig stam för beväringen.
Jag grundar denna öfvertygelse hufvudsakligen på den ringa öfning, som kan bibringas denna trupp, med bibehållande af indelningsverkets ursprungliga ide'e.
När man emedlertid änser den indelta armeen som ett palladium för vår sjelfständighet och begreppen fästat sig vid dess organisation, så anser jag också som ett oeftergifligt villkor att denna indelta arme'e lemnäs all den öfning, som kan tarfvas.
Jag vill dermed icke hafva sagt, att jag anser indelta arme ens idee förenlig med conscriptions-systemet; långt derifrån, men då jag, med qväfvande af min egen åsigt, mäste underkasta mig den större delen af nationens tanke i detta fall, som är att denna indelta annee bör bibehållas som Stam för beväringen, mäste jag deremot å min sida yrka den största möjliga utsträckning af armeens vapenöfningar, ty eljest inträffade alt Sverige underhöll den aldradyraste hop af gamla rekryter, hvilket måtte vara det sämsta af alla försvar.
Det har i sanning fägnat mig att höra af en ledamot, som icke tillhör männen af yrket den idee framställas, att med instructions-compagnier skulle äfven kunna afses att underhålla befälets militäriska dsprit.
Jag fäster mig synnerligen vid denna ide'e, och tror alt instruclions-compagnier kunna hafva för afsigt lika myckel alt bilda armeens befäl, som den obetydOga delen af stammen, som för
Den ao Mars e. m. 195 den obetydliga summan af 3i,ooo r:dr om året han erhålla bildning.
Af dessa stal, ocb då ej fråga är om mer än nämnda belopp, förenar jag mig med dem som tillstyrka instämmande i PresteSt:s beslut.
Enär det visat sig att Regeringen beträdt en riktig bana och conseqvent följt den, så anser jag det vara Representationens pligt att understödja Styrelsens så beskaffade bemödanden.
Styrelsen bar visat sig vara mån att skaffa så väl befäl som trupp nödig instruction.
Konungen har, för att vidare utveckla den började planen, föreslagit
Ständerna att anslå medel till inslructions-compagnier: jag anser det vara Ständernes pligt att bevilja detta anslag.
Utom de många andra fördelar, som medelst sådana instructions-compagniers inrättande kunna vinnas, föreställer ]ag mig äfven att ifrån dessa compagnie!- kunde utgå personer, hvilka skulle kunna förestå skolmästarebefattningar i orterna.
Jag tillstyrker således instämmande i hvad PiesteSt. beslutat, eller att 3i,ooo r:dr måtte till detta ändamål i 4 år utgå.
Hr F r i b. o. Landtm, hemställde, om R. o.
Ad. behagade bifalla 8:de punkten.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att instämma i PresteSt:s beslut, att för iastruelions-compagnier viii indelta infanteriet beviljas 3i,ooo r:dr att utgå i 4 år, med tillsammans ia4j°00 r:dr. 9: d e p u 11 k t e n.
Att verka någon ändring uti ifrågavar. beslut är icke min afsigt, sedan frågan redan är afgjord af 3:oe Stånds öfverensstämmande mening att låta härvid bero; meri för min del skulle jag önska att detta Stånd, bos hvilket visserligen, mera än hos de öfriga Stånden, begreppet är klart om hvad som fordras för att en ai mee skall vara öfvad, ville med mig instämma i afslag å denna puukt, då man belt ocb hållet förbisett villkoret för aromens tjenstbarhet i fält, nemi. att under fredstid kunna sammandraga större öfuingsläger. g:de punkten blef af R. o.
Hr von Hohenhausen, Carl, uppläste följande:
Då Höglofl.
StatsUtsli., förmedelst afgifna utlåt.
N:o 435, litt. A., bör anses hafva i det närmaste afslutat sina bestyr med landtförsvaret, och då det är troligt, att förstärkta StatsUtsk:s oföränderliga vilja kommer att afslå hvad R. o. Ad. nu beviljat utöfver StatsUtskis förslag, så anhåller jag vördsamt, alt på förhand och i ett sammanhang få reservera mig emot de politiska, statsekonomiska och mi - D o n ao Mars c, m.
Jitäriska åsigter, hvilka, att (lomma efter de kända förhandlingarna, synas inom Uuk. hafva föranled t besluten i afseende på anvisade anslag åt Sveriges landtförsvar.
I politiskt hänseende kan jag ej gilla, att just i samma ögonblick dä bela det öfriga Europa rustar och, så till sägandes, ligger på geväret, skall Sverige ensamt nedsätta sin gamla ingalunda öfverdrifna fredsfot till en ännu fredligare.
Utomlands skulle detta förfarande möjligen betraktas, antingen såsom ett öfvermodigt trots, eller ock såsom en tyst eftergift på all rösträtt i det Europeiska statsförbundet — Utmaningen vore en Don Quixolliad, oell eftergifterne —första steget på förödmjukelsernas bana, hvilken, då sjelfvillig! beträdd, är utan återgång, likasom utan bestämbar gräns i fortskridandet.
I s t a t s e k o n o m i s k t afseende förstår jag icke skälet, hvarföre man, när tillgångarna som mest öfverflöda,, å ena sidan ej allenast uppskjuter fyllandet af de angelägnaste beliofven, utan äfven i flera fall förminskar de för dem otillräckliga anslag, hvilka dock under knappare omständigheter blifvit beviljade; samt att man å andra sidan för vissa favoritide'er skulle gifva mera än som begäres, behöfves eller ens kan användas. -—
Ar ej detta på en gång deri giriges och slösarens handlingssätt, mera än den omtänksamme oell förståndige liushållarens?
Militäriskt sedt, bade jag alltid trott, att väl underhållna, beklädda, beväpnade, disciplinerade och öfvade trupper utgjorde ett villkor sine qua non för anspråket på att äga en duglig annee, och att man, för väckandet bos denna annee af' en högsint lill all slags sjelfuppoffring beredd anda, i samma mån borde visa densamma förtroende, aktning och välvilja.
— Huru skall jag då förstå, att man af slätt beväpnade, vid krigstukt och vapenöfning ovana och i Bergskolt-costume utrustade beväringsynglingar kan, för Rikets sjelfständighet och krigsära, vänta mera trygghet, än af vår indelta armee, åt hvilken dessa kära föremål så länge varit öfverlemnade med ett förtroende, som aldrig svikits?
Månne man vantar sig mera lysande resultater af den nya sammansättningen, derföre att den ökade och strängare tillsyn kräfvande infanleristyi kan erhåller en minskad befälspersonal, och att, hvad hjelpväpnen beträffar, man nedsätter den redan för svaga cavallerinummern och lemnar artilleriet utan full kraft genom bristande utredning?
Ofia lini jag bort belåtenheten angifvas såsom det säkraste palladium för Sveriges sjelfständighet.
— Men dels tror jag att någonting mera materiell erfordras för att möta med framgång fiendens ganska materiella stridskrafter — dels förstår jag icke huru man kan vänta sig en skörd af belåtenhet der, hvarest man med fulla händer utsår missnö|t:ts obelåtenhet.
Nog inser jag väl att lust- och rotehållare, som af B..
St. erhållit till skänks circa millioner capitalvärde, deröfver torde känna en viss belåtenhet, ehuru Den ao Mars e. £D» •97 — (Ie5 veto vi nog — deras önskningar oell fordringar ej häi igenom blifvit tillfredsställda; men dessutom förstår jag icke fullt lika väl, huru militären kan erfara något annat än obelålenhet, då han ser nfslagna alla proposir om förbättring i sina usla lönevillkor, under det att hans utgifter i Ijenslen betydligen ökas, t. ex. genom förhöjd skjutslega och ökade afgifter för utmärkelser, oell då hans utsigten till befordran och bättre utkomst stängas genom föreslagna indragningar.
Sannt är, alt om han, i farans stund, skulle komma ihåg att dessa rust- och rotehållare, hvars hus och jord han går att försvara, hafva under fredstid satt honom på knapp diet, men deremot en och annan gång undfägnat honom med tillmålen, lika oförskylda, som främmande för hyfsade menniskors språk, så glömmer han ändå icke sin heligare och kärare pligt, att strida för sin Konung, för sitt fädernesland och för sin egen heder;— men detta lyckliga förhållande, icke gör det sjelfva behandlingen mera öfverensstämmande, hvarken med klokhetens eller med billighetens fordringar.
Rent utaf vidrig för min känsla, och säkerligen äfven för mången annans, har behandlingen af frågan rörtde gardesregementena varit.
— Europa skall knappt kunna Lro, att den fordne Franska Marskalken, den vid Leipzig segrande Svenska Kronprinsen och den nu snart åttatioåriga Monarken ej unnats af de under och genom Hans regeringsåtgärder rikare blefna Ständer att på eif. ändamålsenligt sätt få organisera sitt 2,000 man starka garde — och detta lör besparing skull af lumpna 18,000 r:dr!
Mot den underd. anhållan, att K.
M. täcktes nästa riksdag lill Ständernes granskning framlägga en fullständig plan för försvarsverkets organisation, har jag vid ett föregående tillfälle mig reserverat och tillägger således här blott en önskan, att, i händelse denna anhållan villfares, de oförsökta nya och invecklade tlieorierna då ej måtte i alltför stor scala uttränga de gamla enkla oell bepröfvade grundsatserna, hvilka förhjelpt Svenska ammen till ett ännu bibehållet fräjdadt namn i krigshistorien.
Mine herrar! jag tillhör, genom min uppfostran, mina vanor och mina böjelser, mindre den närvar, tiden än en förfluten; det är således möjligt och troligt, att jag icke rätt uppfattar den närvarandes betydelse; men att sådant ej ensamt härrör från ett egensinnigt hugskott, derföre må det tillåtas mig alt anföra några skäl.
— För 32 år sedan infann jag mig första gången på detta rum såsom representant.
St. sammanträdde då, på kallelsen af en ännu ej lagligen erkänd Regering, för att sammanhålla och åter upprätta den, utur öppna sår blödande, sönderfallna och lill undergång lutande Staten.
De emottogo ett Sverige med decimerad folkmängd, förstörda financer, armeer och flottor, hysande inom sina Jandamären en fiendtlig annee och med Den ao Mars cs m. hufvudstaden hotad af :n annan, utan någon enda bundsförvandt , och af Napoleon, hvilken såsom sista räddningsankaret blifvit anlitad, afvisadt med den hånfulla uppmaningen att anropa segervinnarens mildhet.
— Desse Stånder togo under armarna sin nödställda Regering, och gåfvo derigenom både den oell sig sjelfva anseende och förtroende inom och utom landet; de upphäfde inga jemmerrop öfver en nöd, som då var verklig, öfver faror och svårigheter, sorn då syntes oöfvervinnerliga; de underkastade sig uppoffringar, sora ej kunde undvikas; med manligt allvar, kraft och beslutsamhet g re po de verket an, och Sverige var räddndt och pånyttfödt genom en statsförfattning, hvartill grundideen väl icke hemtals ur Platos republik, men så mycket mera ur Svenska historien oell ur Svenska folkets lynne, seder och vanor.
Sådant var det skådespel, sorn då framställde sig för min beundran; och, med minnet uppfy 1 d t af dessa tider, som nu kallas menlösa, —- är det väl underligt, om jag anser de närvar, såsom barnsliga genom sin pjunkig» ömtålighet, genom sina ombyiliga opinioner och tycken, sin ömsom framrusande gå-på-msrseh i de vigtigaste och ömtåligaste samhällsangelägenheter, sina ömsom gravitetiska tuppfjät i de minsta formfrågor, genom sin patriotism, så lågande varm i declamalion, så iskallt beräknande sjelfförsakelse, genom sina sliskiga ömhetsbetygelser åt folket, under casuistiskt förbehåll att derifrån utesluta alla sina politiska motståndare, och synnerligast genom fsin sjelflagna förnäma öfverlägsenhet framför en förfluten i många afseenden mera storartad tid.
Det är egentligen denna sista slags barnslighet och deraf följande anspråk och begär att mästra och ändra alla bestående inrättningar, mot hvilken jag här uppträdt, då jag nu reserverar mig emot de ofvan antydda åtgärderna och deras betänkliga följder.
Ehuru det kunde vara mycket att yttra emot den upplästa reservationen, vill jag ej inlåta mig i svaromål derpå, alldenstund den är sådan, att densammas fullständiga besvarande skulle upptaga mycken tid.
Derföre må den värde talarens gå-på-marsch mot den nuvar. tiden, hans tuppfjät och sliskiga ömhetsbetygelser för den framfarna, menlösa, stå för hans egen räkning.
Vidare föredrogs StatsUlsk:s den 3 och i5 dennes på hordet lagda utlåt.
N:o 435 litt. B., i anledn. af erhållna ålerremisser al utlåt.
N:o 354 bil.
B. lista och std ra punkterna.
Hr Nordensköld, Otto Gustaf: StatsUtsk. har uti i och 2 punkterna vidblifvit sin första åsigt alt neka de anslag
Konungen begärt af 100,000 ruir tili complelterande Den 18 Mare e. tn.
>99 af ett under byggnad varande ångfartyg och 278,000 ndr för ett annat ångfartyg oin 3oo hästars kraft.
Jag får, då så mycket redan i detta ämne är discuteradl, blott tillägga, att framgången af ångbålsväsendet i sednare tider oändligen stigit.
England bygger förfärligt stora ångbåtar, Ryska Regeringen later i Amerika med en otrolig kostnad bygga en som är större än vanliga 8o-kanonfartvg, Nord-Amerikanarne hafva byggt en ångfregatt utan sidoIrjnl, men med den s. k.
Archimedis skruf, och Fransmännen bygga äfvenledes.
Jag, som ser huru nödvändigt det är för oss alt något så när följa med andra nationers framsteg äfven i denna väg, vill icke gå så långt att begära de 278,000 rtdr till den omtalta nya ångbåten; men då jag vet att Högv.
PresteSt. bifallit det förstnämnda beloppet eller 100,000 r:dr, anhåller jag alt R. o.
Ad. täcktes bifalla uppförandet af en sådan summa, på det alt 2 Stånd må hafva fattat enahanda beslut och frågan således komma till förstärkt StatsUtsk., som då vidare får öfver denna punkt besluta.
Denna summa, om dea slutligen bifalles, kan antingen användas lill uppsättande på stapeln af ett eller tvänne stora ångfartyg, då man får vänta med machineriernas anskaffning till en annan riksdag, helst det kan gå fortare alt skaffa maehineriel än fartygen: eller ock om arehimediska skrufvars begagnande säkrare utvecklar sig, kan summan användas lill ett sådant muchineri för något af våra nuvar. linieskepp.
Jag skulle bedja att Hr Nordensköld täcktes hugna oss med att complettera sin uppgift om den Amerikanska ångbåten, medelst uppgift om den personens namn, sorn bygger densamma, emedan, 0111 jag ej bedrager mig, byggmästaren är en af våra landsmän.
Det förhåller sig så, som Hr af Uhr säger; den som bygger denna ångbåt är vår landsman Ericsson.
I stället för sidohjul har han anbragt den s. k. arehimediska skrufven.
Ritningen af fartyget är lika med den till fregatten af Chapman, ehuru i vida större scala machineriet och skrufven äro under vattengången och kunna således icke ålkommas af fiendtliga skott, hvilken omständighet kan göra delta fartyg så farligt i krig.
Hr von Hartmansdorff, Au g., begärde att prot.- utdrtn från de öfriga Stånden mätte uppläsas i hvad sorn anginge de nu föredragna punkterna.
Af de härefter upplästa prot.utdr:n inhemtades, att, i afseende på första punkten, PresteSt. beviljat den af K.
M. äskade summa 100,000 r:dr, och i afseende på den 2:dra bifallit Utskts tillstyrkande; BorgareSt. hade gillat Utsk:s yttranden i afseende på båda punkterna.
Som PresteSt:s beslut innehåller, att den äskade summan 100,000 r:dr är bifallen, så, i aoo D«n 20 Mars e. m. händelse R. o. Ad. fattar enahanda beslut med det Högv.
Ståndet, synes mig att Hr Nordensköld vinner hvad lian önskar.
Jag tillstyrker således instämmande i PresteStis beslut.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om H. O. Ad. behagade bifalla Utskls förslag i Usta punkten.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad., på sätt Hr Nordensköld föreslagit, 100,000 r:dr för ångfartyg.
Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskls yttrande i 2:dra punkten.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R.
Q. Ld. att låta bero vid Utsk:s yttrande i aldra punkte». 3 : d j e punkten.
På begäran af Hr Nordensköld upplystes att PrcsteSt. beviljat den af Utsk. tillstyrkta summa 4°>°°o r:dr att till bombkanoners anskaffande användas; Borgare.ii. hade gillat tillstyrkandet att endast för fregatters och kanonslupars armering med bombkanoner anvisas ett anslag af 4o,ooo r:dr att disponeras i den mån behofvet det fordrar.
Jag skulle anhålla att R. o. Ad. fattade enahanda beslut med det Högv.
PresteSt., hvarigenom den period kunde utgå, deri StatsUtsk. yttrar sig att detta slags pjecer icke skola användas till linieskepp.
Jag önskar visserligen icke att sådana pjecer skyndsatnmeligen skola begagnas på linieskepp, men det tillhörer Konungen och Regeringen att i detta fall anordna.
Förhållandet är, att det är ganska troligt alt dylika pjecer ej komma att fortfarande användas på Engelska linieskepp för att dermed skjuta sprängskott, ty man vet af exempel från England att olyckor genom desamma inträffat.
Så creverade t. ex. en granat ombord på ångfartyget Medea och gjorde betydlig skada; en annan olycka träffade skeppet Excellent, hvarombord äfven en granat sprang utan att man vet hvad som orsakade antändningen och således sprängningen, och till följd af dessa händelser har fråga uppstått om någonsin dessa slags kanoner komma att begagnas på linieskepp, utan endast på ångfartyg.
Min önskan är i detta fall, att Regeringen må äga att göra och låta efter behag och efter hvad omständigheterna kunna föranleda. R. o. Ad. instämde i PresteStis beslut att bevilja en summa af 4°>ooo '"dr till bombkanoners anskaffande.
4- - d e punkten.
Hr Den 20 Mars e. m. aol Hr Rosenblad, Bernil.:
Jag anhåller att det i från BorgareSt. i denna fråga ankomna prot.utdr. malle uppläsas.
BorgareStis beslut upplästes af innehåll, all Ståndet bifallit Utsk:s yttranden i denna punkt samt anlagil ett så lydande tillägg vid beslutet om anslaget till bak- oell fyl ingsväsendet : ”Härförutan anhålla R.
St. i tind., att hvad utöfver den bestämda summan kunde erfordras till fyrars, bakars och sjömärkens inrättande och förbättring mål le, framföre alla andra ifrån handels- och sjöfartsfonden utgående kostnader, bestridas af denna fonds tillgångar.” Hr R osen blad:
Det torde för della Ständ vara öf verflödigt att anföra vigten af delta utaf StatsUtsk. afgifna förslag.
Jag inskränker mig sålunda alt, jemte det jag anhåller om propos. till bifall å Utsk:s förslag, begära del Hr Frih. o. Landtm, täcktes, sedan detta bifall är vunnet, föreslå R. o. Ad. att instämma i drt tillägg, som BorgareSt. fästat vid sitt godkännande af förslaget.
StatsUtsk. liar i denna punkt varit ganska liberalt; ändamålet är också stort och godt.
Jag kan ej annat än i detta afseende hembära Ulsk. min gärd af tacksamhet, under förklarande, det jag anser den föreslagna summan blifva tillräcklig intill nästa riksdag, i följd hvaraf jag äfven anhåller om bifall till StatsUtskis betänk, i denna del.
Jag kan deremot icke finna, att BorgareStts beslut är öfverensstämmande nied det rätta; då detta Stånd önskade alt blott 6 proc. af lull med len skulle gå till handels- och sjöfartsfonden, tyckes mig alt BorgareSt. genom en sådan användning af handels- och sjöfartsfonden, eller lill fyrar, håkar, märken och prickar, ville på en omväg komma till samma resultat, eller att fråntaga Regeringen rättigheten att besluta 0111 användandet.
Proposm synes mig således vara ett sätt att förstöra fonden.
Det är äfven orätt att använda denna fonds medel till förskaffande och utsättande af märken och prickar af den orsak, att då skulle de handlande kunna fordra så många märken och prickar, att de slutligen skulle kunna säga att deras fartyg icke behöfde lotsar, hvarigenom åter lotsverket skulle gå under.
Jag skulle helst önska, att handels- och sjöfartsfonden finge vara sådan som den är, ty 0111 den har några öfverskott, hinna de nog i sinom tid att emplojeras.
Möjligen kunna förändrade förhållanden af krig eller oro kräfva att flera örlogsfartyg måste utskickas lill vår handels beskyddande, och då är det godt att hafva några medel i behåll.
För min del vill jag således tillstyrka R. o. Ad. att afslå BorgareStis tillägg. 32 H. 26 202 Den 20 Mars e. m.
Jag ser icke de vådor af ett bifall till BorgareStrs beslut, som den siste talaren, ulan ser deruti endast ett supplementär-ansjag för ytterligare behofs bestridande lill ett vigtigt föremål, ulan att derföre detta anslag nödvändigt skall utgå eller att derigenom medel skola borttagas för andra ändamål, ty anslaget på handels- och sjöfartsfonden i och för utrustningar till handelns försvar, det är bestämdt till 4^,000 årligen, och hvad deraf kan besparas får icke till andra saker användas.
Jag skulle således visserligen förblifva vid den tanke jag yttrat, alt nemi. instämma med RorgareSt. i dess tillägg; men då chefen för det verk, som äger att verkställa delta beslut, anser sig befälen med anslaget utan något tillägg, så vill jag icke ensam yrka en propos., som af andra icke gillas och understödes. 4:de punkten bl ef af R. o. Ad. bifallen. 5: t e punkten.
Förhållandet med detta anslag och med Utsk:s förslag dertill är alldeles enahanda med det till Waxholms fästning, som i förmiddags afhandlades.
Konungen hade hegart anslagets utgående under 5 år med tillsammans 166,666 rtdr 02 sk.; Utsk. har föreslagit den af Konungen äskade summan att utgå endast för 4 år, hvilket PresteSt. bifallit.
Jag anser bär, likasom vid den föregående frågan, anslaget, såsom amnadt till ett byggnadsföretag, äfven hafva hort beviljas för det 5:te året, i hvilken händelse den af Konungen fiskade summan hade kommit alt oförminskad utgå.
Jag skulle också vilja yrka detta nu, örn jag ej befarade att sjelfva chefen för den förvaltningsgren, som är i fråga, vore deremot och ansåge sig höra åtnöjas med en mindre summa.
Just derföre att R. o. Ad. icke beviljat anslaget till Waxholms befästande för längre tid än 4 år, förmodar jag alt R. o.
Ad. fattar enahanda beslut i denna punkt.
IJr Hjerta, Lars:
Uti en sak af så speciel natursom denna, för hvars rätta bedömmande fordras lecliniska kunskaper, skulle jag visserligen ej begärt ordet, örn ej en talare, som i detta ämne kan förstå ungefär!, lika mycket som jag, yttrat sig deröfver.
Jag tror alt byggnaden af dockor är en af de saker, som haft den allmänna rösten mest för sig i mångå år, och tillika en af de saker, som blifvit minst omfattad af Styrelsen under den förflutna tiden, förmodligen emedan Styrelsen ansett andra behof j afseende på skeppsbyggeri m. m. böra föregå dockbyggnader.
Men jag anhåller nu att af männen af yrket få upplysning om en omständighet, som jag sett relateras i utländska tid - De 11 ao Mars e. in. ao3 tiingar, och hvilken möjligen torde kunna förorsaka, att, då man så långe uppskjutit med dessa i min lanke vigliga dockbyggnader, det vore skäl att ännu inhemta någon liten tids erfarenhet, innan man med dern går vidare än sorn skett.
Det berättas nemi. i utländska tidningar, att man i Norra Amerika skall hafva kommit till den utomordentliga fulländning i konsten att upphala skepp på stranden, att man t. o. m. lyckats häruti med en fregatt och alt fråga nu är väckt att likaledes kunna upphala linieskepp, hvarigenom sådana fartyg kunde repareras eller conserveras med vida mindre kostnader än som erfordras att införa dem i dockor, isynnerhet på sådana orter, der man ej för fartygens ut- och införande i dockorna kan hafva hjelp af tidvattnet.