Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta afseende citeras öfverflytlningen till HofRält af BergsCollegii Domsmål, och i sammanhang dermed yttras den förmodan, att de rådgifvarej som härtill bidragit, skola försöka, att, förden juridiska enhetens skull, föra alla dessa mål i farstu Instantien från BergsTingsRätt till HäradsRätt.
Att för pröfningen af ett och annat af BergsCollegii
Domsmål upplysningar äro nö„ dige af i Bergshandteringen kunnige personer är ovedersägligt; men deraf är ingen följd, alt Domaren skall vara hvad man kallar Bergskarl.
För att bevisa detta, ber jag att få anföra hvad de ofvannämnde Comiteerne uti deras Betänkande i afseende härpå i min tauka grundligt yttrat.
Det lyder så: ”Att i åtskillige mål, i synnerhet bland ”dem, som röra Bergshandteringen, upplysningar ofta blifva nödige, hvilka förutsätta hos den, som skall meddela dem, ”helt andra kunskaper, än de som i allmänhet fordras, för att vara Domare, kan ”visserligen icke motsägas; men deraf följer ”alldeles icke alt sjelfva tvisterne böra an”norstädes, än vid de Allmänna Domstolar"nc afgöras.
Det enda, som ett sådant förhållande klafver, är att upplysningarne, 202 Den 22 December e. m. ”innan
Dom fälles, inhämtas från de Embetsman, som i desse ämnen äga nödige ”insigter.
Ett är att samla alla erforder”lige skäl och bevis för sakens pröfning; ”dertill hörer äfven att låta sakkunnige ”män yttra sig, när det tarfvas; ett annat ”åter är, att afdömma sjelfva saken, sedan ”bevisningen i alla afseenden är fullbor”dad; dervid får ingen ting annat komma ”i fråga, än ren lagskipning.
Detta inne”fattar icke någon nyhet i Svenska Rätte”gångsOrdningen.
Domstolarne hafva all”tid brukat, att äska underrättelser från de ”Embetsman, som hafva Läkarevården i Ri”ket sig anförtrodd; att låta afvägningar el”ler mätningar anställas af dertill sticklinge män; att påkalla biträde af Architec”ter; att öfverlämna visse varors uppskatt”ning åt serskildte Värderingsman, och så ”vidare, allt efter som omständigheterne i ”visse fall fordra, utan att någon tvekan ”hittills varit förspord om samma Domsto”lars egen behörighet, att slutligen pröf”va sakerne med hänseende äfven till de ”upplysningar, som sålunda blifvit i laga ”ordning från andra håll meddelade.
Ändt”ligen torde icke heller höra förgätas, att ”de tvister, som af Bergscollegium afgjorts, ”lika med alla andra mål fullföljas i van”lig rättegångsväg till Högsta Domstolen, ”hvars Ledamöter, äfven så litet som an”dre Domare, äro skyldige, att äga någre ”serskildte insigter i BergsVettcnskapen.”
Jag får i afseende på denna fråga ytterligare hänvisa till Serskildta Utskottets vid sista Riksdag derom afgifne tryckta Betänkande (^pag. 41 > och följande), der en fullständig vederläggning finnes af hvad till stöd för en motsatt tanka blifvit anfördt, äfvensom till LagComiteens Motiver tillRättegångsBalken i nya Lagförslaget, pag. a56.
Örn det i öfrigt skulle antagas, att sakkännedom hos
Domstolarne i alla förekommande ämnen erfordrades, borde ju för hvarje Näring en serskildt
Domstol inrättas; och hvad blefve följden deraf annat, än hvad erfarenheten också visat, att Embetsmannen hvarken blir Domare eller Vetenskapsman, och sålunda i intetdera afseendet uppfyller sin bestämmelse.
Det lärer ock få medgifvas, att Bergshandteringen icke dragit någon verklig fördel af BergsCollegii DomsRält.
Herr Tham uppger någre af de från Bergscollegium afskiljde Domsmål (Me enda ock, som med någon skenbar grund kunna citeras), för att visa orimligheten, att de af vanlige Domare, och utan kännedom af Matematik, Mekanik, Fysik och Chemie, techniske termer samt praktisk insigt i Bergsvettenskapen, kunna begripas och handläggas.
Så nämnas frågor om bättre rätt till Malmfyndigheten på grund af meddelade Mutsedlar och Utmål, samt i följd af Malmlagrets donläge eller sänkande i fält 204 Den 22 December e. m. \ och Tvärorts arbeten, Stollar m. m.
Tror väl Herr Tham, att desse termer äro så konstige, att icke
Domaren kan lära sig alt förstå dem, då han behöfver taga kännedom af Författningarue i ämnet?
Förekomma aldrig i andre Författningar, dem.
Domaren skall tillämpa, eller i andre mål, deni han skall bedöma, någre särskildte termer, hvars rätta betydelse
Domaren måste lia för sig utredd?
Vidare frågas: huru skall
Domaren kunna bedöma yrkad ersättning för liden skada genom dålig gång eller för tidig nedblåsning vid en Bergsmanshytta, der inbrukarne hafva olika vede, och olycka kan uppkomma genom skärande Malmer, sura Kol eller Hyttearbelarnes försummelse vid arbetet i Masugnsstället, Blästernes skötsel, oell huru afgöra tvister emellan Smeder och Bruksegare, angående bortsmidt Jern eller bortsmidde Kol m. m.?
Jag frågar häremot: huru beter sig nu Domaren, då Läkemedel påstås vara obehörigen använde eller tillredde, då ersättningar fordras af Föreståndare eller arbetare vid Fabriker, eller andre dylike Inrättningar?
Behöfver han t, ex. vara Läkare, Apothekare, Glasblåsare, Sidenväfvare, Garfvare, Färgare o. s. v., för alt afgöra tvister, sora med dessa ämnen äga gemenskap, eller då lefveransen och varors godhet skola bedömas?
Jag påminner mig härvid bland andre en fråga om beskaffenheten af lefvererad Kobolt, sorn förnå - Den 2.2 December e. m. 2o5 gra år sedan bos Allmänna Domstolarnc förevarit, och deri Vettenskapsmännen sjelfve icke voro öfverens.
I allt fall, huru hafva Högsta Domstolens Ledamöter utan ringaste förspord olägenhet kunnat afgöra de citerade Bergsmålen?
Herr Tham säger, emedan de kunnat hämta upplysning af så väl Bergs Domstolens, som BergsCollegii Domar, gifne med sakkännedom , och ansvarsskyldighet.
Men detta är icke, efter Herr Thams egen prononcerade satts, tillräckligt; Domaren måste sjelf känna Mathematik, Mekanik, Fysik och Chemie, för att ha ett eget omdöme i saken; eljest svär han ju på Magisterns ord, och som Herr Tham sjelf på ett annat ställe yttrar sig, dömer om det han icke begriper.
Dessutom hvad är det för skillnad, att hämta upplysning från ett affbrdradt och under Embetsmanna-ansvar medelt yttrande, i form af utlåtande_, eller i form af Dom?
Det blir Domaren, som får ansvara för sitt beslut, om han lämnat desse upplysningar ulan tillbörligt afseende, och dymedelst befinnes lia dömt orätt.
— Att Bergsmålen, som Herr Tham föreslagit, skulle på en serskild
Division i Svea HofRätt handteras, är aldeles icke behöfligt; de utgöra, som jag förut uppgifvit, högst 80 om året, och kunna således icke sysselsätta en serskild Division; icke 20 af dem äro i öfrigt af annan än ren juridisk egenskap, och de äro, i anseende till närvarande indelning af Berg - ao6 Den 21 December e. m. mästaredömena blott tills vidare till Svea HofRätt öfverlämnade.
Herr Thams förslag att föreskrifva BergsExamen för inträde som Ledamot i HofRätt är också olämpligt; ur lika grund borde den då ock stadgas för Högste Domstolens Ledamöter.
Hvad slutligen angår Herr Thams yr. bande, att BergsTingsRätterne oförändradt må bibehållas; så bekänner jag öppet, att jag, lika med 1823 års Ständer, icke delar denna öfvertygelse.
Jag anser allt hvad som är juridiskt ovilkorligen böra från BergsTingsRätt lill HäradsRätt öfverlämnäs; och om inom någon Häradsböfdings Jurisdiction göromålen deraf skulle ökas så, att Domaren dem ej medhunne, hvilket jag likväl ej tror vara att befara, så böra lämplige utvägar vidtagas till afhjelpande deraf genom Domsagornes annorlunda fördelning.
Såsom jag förut anfört, har Kongl. Maj:t åt en serskild Comité' uppdragit, att yttra sig i detta ämne; och sammansättningen af denne Comité, utgörande till största delen i Bergshandteringen, utmärkt kunnige personer, bör undanrödja all frugtan, att någon oreda eller någre olägenheter skola af hvad de föreslå uppkomma.
I följd af hvad jag sålunda haft äran anföra, tror jag mig tryggt kunna våga det påstående, att de vidtagne förändringarne med ÄgodelningsRätters förordnande för Den 22 December e, m. 207 Skiftesmål, med Bergs- och CommerceCollegierne, och med öfverflyttningen af åtskillige rättsfrågor från de öfrige StyrelseVerken, långt ifrån att för framtiden åstadkomma någon juridisk oredaj tvärtom bidragit, att afhjelpa hittills existerande förenade Administrativa oell juridiska oredor ; och fastän de personer bland Embetsman, Representationen och Styrelsen, hvilka dels föreslagit, dels gillat desse förändringar, icke af Herr Tham fått uppbära annat än otack och klander torde de få vara tillfredsställde i den öfvertygelse att de, vid uppgörandet af skillnaden emellan Domaremagt och Administration , handlat i öfverensstämmelse med RegeringsFormens 47 §., och att det språk, Herr Tham för, icke är Svenska Nationens.
Då mina anmärkningar mot åtskilliga uttryck i Herr Thams Memorial i anledning af Kongl.
Majrts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, föranledt den vidare utveckling af ämnet, hvilken nu är föremål för discussion, kunde Ridderskapet och Adeln med skäl af mig fordra, att äfven jag inginge i närmare delaillerade vederläggningar af hvad Herr Tham sednast yttrat.
Men då Herr Danckvardt så fullständigt vederlagt Herr Tham, och dervid upptagit alla de skäl jag skulle för min mening lia velat begagna, anser jag öfverflödigt att med ao8 Den 11 De cera b er e. m. upprepande deraf uppehålla tiden, utan, förenar mig i allt hvad han yttrat, och får för egen del allenast beklaga, att en person, så upplyst som Herr Tham, skall klandra Styrelsen för en åtgärd, den mäst liberala, som en Styrelse väl någonsin i något land tagit — den nemligen att skänka ifrån sig en arbitrerande magt, och öfverflytta den på en inamovibel DomareCorps.
Då jag begärde ordet, kände jag mig uppkallad af en mängd irriga begrepp, som en värd Ledamot framställde.
Jag trodde mig böra vederlägga dem derföre, att de möjligtvis kunde föranleda till olyckliga följder i beslut; nemligen i frågan om en Ministeriel Styrelse, i stället för den vi nu hafva.
Under det Herr Danckvardt talade, har jag sedermera eftersinnat, att sjelfva den fråga, till hvilken de irriga begreppen skulle föra, icke ännu är å bane.
Jag utber mig dock att få yttra några ord; men innan jag ingår i ämnet, ville jag göra det generela förord, att jag icke talar förs och icke emot någon person.
Jag uppehåller mig först vid Grefve Frölichs yttrande.
Han har tillagt Herr Tham för mycken håg att vilja arbeta emot begreppet om en ministeriel Styrelse, och un - Sen 22 December c. ih. 209 under det han gjort Herr Tham denna tillvitelse, har han sjelf öfvergått till en lika felaktig ifver för motsatta begrepp; till declamationer för en Ministeriel Styrelseform.
Jag anser detta ändå farligare, och jag får förklara, att intet rop och inga anathemer skola afskrämma mig, att, när frågan förekommer, försvara den satts, att en Ministeriel Styrelse redan är ett halft Envälde.
Och örn den så kallade Oppositionens ledare skulle vilja föra oss inn på detta envälde, så skall jag, om också ensam, strida deremot, och kanske icke utan framgång.
Jag har icke nog uppfattat meningen af Herr Thams yttrande, för att kunna säga, om han verkligen lillålit sig klander emot Regeringen, och förtjent de förebråelser af otacksamhet han fått emottaga.
Möjligen ligger också detta uti Herr Danckvardts allt för stora ömtålighet.
Men, såsom Representanter, tillhör det oss, att med iakttagande af all vördnad för Regeringen och under erkännande, att den handlat i god afsigt, likväl frimodigt yttra vårt ogillande, när vår öfvertygelse är sådan.
Också jag anser
Domsrättens afskiljande från Commerce- och BergsCollegierne, hafva varit ett stort misstag, äfven derföre, att man i verkställigheten brustit i sjelfva den princip, hvarefter man ville handla.
Det var forum privilegiatum man ansåg angelägit att afskaffa; men då man likväl 7 H. i4 210 Den 22 December e. m. ej gjort det annorledes, än att de rättsfrågor som förut ifrån hela Riket tillhörde Collegierne, nu äro, likaledes ifrån Torneå till Ystad och derifrån till Strömstad, tillslagne ensamt Svea HofRätt, så står ju ändå principen qvar, med blott det utbyte att, forum privilegiatum nu är Svea HofRält, i stället för Collegierne.
Jag lemnar gerna andras mening derom oklandrad; men för mig synes det tämmeligen klart, att man gjort intet annat än blott flyttat forum ifrån den ena sidan af gatan, öfver på den andra, hvaraf jag icke inser någon nylla.
Jag skulle icke hafva yttrat mig i denna fråga, om jag icke af min känsla blifvit dertill uppkallad.
Uti Grefve Frölichs yttrande förekommer åtskilligt, som jag anser vara af beskaffenhet, att genast böra besvaras.
Jag var en bland dem, sorn år 1815 motverkade, att icke en Ministeriel StyrelseForm här blef införd, och det är derföre jag nu uppträder alt redovisa.
Jag var då och är ännu öfvertygad derom, att den Collegiala Stjrrelsen måste hos oss fortfara, så länge vi i Sverige bibehålla hemmansgrundräntor och hemmannens olika natur, samt följa ett prohibitivsystem i näringarna.
Alla dessa ämnen äro af beskaffenhet, att icke kunna uppfattas af enkelt Jurister, som icke känna Kameral-vettenskapen och våra corn - t De n 22 December e. m. 211 mercida författningar.
Detta var anledningen hvarföre jag då var emot att tillstyrka denna förändring.
De 1815 hvilande GrundlagsFrågorne upptogos, enligt mitt yrkande, på grund af ett beslut, med blott en enda rösts pluralitet.
Grefve Frölich har påstått, att den ansvarighet, som Grundlagen ålägger vår närvarande Styrelse, icke är densamma, som skulle äga rum under verkliga Ministrar.
Delta är allenast ord och fraser utan betydelse, ty der lag finnes, der finnes också ansvarighet.
Denna ansvarighetslag beror af Domare att tillämpa.
Finnes anledning dertill alt
Domaren icke tillämpat den, då han bordt, så är han brottslig och bör sjelf i laga ordning derföre tilltalas, men finnes icke en sådan anledning, då är den framkastade misstankan högst otillbörlig.
Frölichs yttrande involverar således ett domqval, som är af vådlig och brottslig beskaffenhet.
Det har ytterligare blifvit sagdt af Grefve Frölich, angående 1809 års Statsvälfning och dervid förefallna händelser, att orsaken, hvarföre garanlierne instiftades, var räddhågan för att återfalla under godtycket.
Visserligen har han häruti så vida rätt, att erfarenheten visade behofvet att förekomma det godtycke, som försatt oss till brädden af afgrunden; men den måtta, som år 1809 ägde rum; den granlagenhet, sorn då iakttogs, borde freda minnena af de män, hvilka stiftade vår Grund - 212 Den 22 December e. m. lag, från beskyllningen för ensidiga afsigter.
Om man då icke på en gång kunde göra allt, så bör det ursägtas, och åtminstone hvad som gjordes, räknas dem till beröm, icke till last.
Ridderskapet och Adeln torde tillåta mig att först sysselsätta mig med det ämfie, som innehålles i min Motion.
Hvad som särskildt blifvit yttradt, der min ringa person fått spela en hufvudröl, skall jag efteråt besvara.
Jag börjar derföre i anledning af en värd Talares yttrande, som hållit sig vid saken.
Han bar sagt, att det beslut, som från Regeringen emanerat, varit grundadt på Rikets Ständers önskan.
Jag vet icke, om han härmed velat säga, alt jag skall klandrat Regeringen.
Jag tror likväl icke, att mitt anförande lemnar prof af annat än ett utöfvande af den yttrande rätt, som hvarje representant tillkommer.
Det har blifvit sagdt, att beslutet om Collegiernes förändring varit en följd af Ständernas önskningar.
Jag kan blott svara derpå: månne deras önskan så helt oell hållet blifvit uppfylld?
Man begagnar dessa önskningar, när det ingår i de Styrandes afsigter; men man afslår dem, då man derigenom finnér sig motsagd.
Det må likväl vara mig tillåtet att säga, att fel kunna af de Styrande begås, och det tror jag nu hafva skett.
Jag tror alt man begått fel i formerne, som Den 23 December e. m. 2l3 Iiärledt sig från en obillig och otillbörlig fördom mot BergsCollegii Ledamöter.
Man bar icke hört dem i denna fråga; men då man icke gjort det, hade man åtminstone bordt höra Svea HofRätt, innan man gjorde denna förändring, att borttaga de privilegierade Domstolarne.
Det är i synnerhet mot Bergverken man sålunda varit orättvis, då dessas privilegierade
Domstolar blifvit gifne af Ständer oehRegenter, som ansett denna näringsgren ganska nära förenad med Fäderneslandets väl.
Ännu står denna rörelse på samma höga punkt, och månne icke den afund, som så ofta deremot varit verksam äfven nu är med i spelet.
Oaktadt tiderna tvungit äfven Bergsldkarne att blifva jordbrukare till minskande af Bruksrörelsen, har man icke tvekat att vilja fråntaga dem de små förmåner de hafva, uti att blifva bedömda vid egna Domstolar, särdeles vid första instansen.
I afseende på de juridiska insigterne, tror jag dessa icke vara svårare att skaffa sig för en BergsDomhafvande än för en annan Domare.
Jag tror att man icke bordt så förhastadt tillvita dem, att icke hafva förstått de juridiska målen.
Detta tycker jag tydligt ligga uti de utlåtelser man fällt.
Måtte man då jemföra BergsDomstolarnas åtgärder med andra Domstolars, och jag tror de skola uthålla profvet.
Jag vill icke dermed säga, att vid de andra Domstolarna saknas Lagkunskaper; men jjag tror alt desse Den 22 December e. m.
Domstolar äro öfverhopade med så många göromål, att de icke kunna med fullkomlig verksamhet medhinna mera; när derstädes redan förut finnes så mycket att göra, att Domare måste söka förordnande för andre unge män, att sitta i deras ställe, och dessa sakna erfarenhet och derföre kunna begå misstag, äfven i sitt juridiska yrke, så är osäkert huru rättvisans gång utfaller.
Månne icke detta så mycket mera skall hända uti yrken, som äro främmande för de kunskaper de äga, och uti ärender, som de icke handlagt.
BergsDomstolarna hafva hittills alltid varit ett slags Förlikningsdomstolar.
Hvar och en, som vet hvad det vill säga att hafva känsla för sitt yrke, må yttra, huruvida icke BergsDomhafvanderna i allmänhet visat känsla för Berslagernas väl.
Derföre blir vid dessa
Domstolar icke fråga om litet mer eller mindre utslagslösen.
Jag har sett mål der bandteras, och sett förlikningar åstadkommas, utan att någon utslagslösen fordrats.
Jag kan åberopa flera BergsTing, der jag sjelf varit närvarande, och ett ganska färskt exempel af ett sådant detta år, der af 80 instämda mål på en enda af listorne förliktes inför
Domstolen 20 utan utslagslösen.
Sådant ser man icke vanligen vid de andra Domstolarne, ty der beror
Domarens inkomster förnämligast af utslagslösen.
Denna skillnad i behandlingssättet hade man bordt känna, innan man upplöser dessa Den 12 December c. m. 2 i5 Domstolar.
Men förkärleken, att drifva den juridiska enheten för laugt, har lagt grunden till det som skett, och hvaraf jag åtminstone icke väntar någon framgång.
Det är derföre min känsla sorn uppkallat mig; ty här är icke fråga om en hel Nation, här är fråga om en klass Medborgare, och jag tror att pluraliteten skall gilla och dela mina tankar, och jag anser mig icke hafva talat mot Nationens röst, då jag talat för ett yrke, som ligger i Nationens intresse.
Man har talat om vinsten alt föra alla juridiska mål på ett ställe.
Här är dock medgifvet, att för detta ändamål kanske behöfvas flere Domare.
Månne detta skall ske utan att gifva dem lön.
Mycket gerna skulle BergsDomhafvarne se alla brottmål, lagsökningsmål o. s. v. flyttade ifrån sig.
Jag har förut nämnt några scientifika namn; kanske det nu skulle vara mig tillåtit, att nämna sjelfva de mål, hvilka fordra annan kunskap, än den rent juridiska.
Huru skall en Domare med blott juridiska kunskaper kunna bedöma om en Grufva blifvit arbetad på rätt bergsmansvis; om en Grufva blifvit sönad; om ett utmål blifvit rätt utlagdt; om Grufägares intrång på hvarandras Malmfält; en sådan fråga har icke längesedan förevarit vid BergsTingsRätt.
Bergscollegium och Högsta
Domstolen hafva sedan fastställt Utslaget, och jag tror de deri gjorde rätt, ty frågan var så invecklad, att man endast genom en per - Den 22 December e, m. sonlig erfarenhet kunde bedöma den.
Frågor och Contracter om jerns lef— verering af mer eller mindre duglig beskaffenhet; arfvoden för grufvemätningar; markscheideri-göromål och tillämpning af Jernvräkeriförordningen.
Alla dessa mål skola nu upptagas i Kongl. Majrts och Rikets Svea HofRätt.
Jag har haft äran förut tillkännagifva, att jag icke åsyftar någon annan ändring, än att BergsTingsRätterna må bibehållas och sakerne i Svea HofRätt bedöramas af dertill kunnige personer.
Jag är likväl skyldig upptaga några flere uttryck af Talare härstädes.
Jag hav anfört, alt långsamhet uppkommer genom vissa måls förflyttning från de ekonomiska auetoriteterna till de juridiska t. ex. med bos tältssyner.
Jag hoppas åtminstone, att det minsta antalet SubalternOfficerare skola behålla sina boställen så länge, tills en husesynstvist härom är slutad; ty ieke kan man säga, att det går brådstörtande, då ett år kan gå förbi innan saken först hinner till LagmansRätten, och der kanske å nyo blifver uppskjuten.
Jag vet icke visst, om juridiken är gjord för Domare, eller för Parterne; men jag tror, dock det sednare och att ju fortare tvister afslutas, ju mera vinna Parterna.
Bergmästaren skall undersöka om en Bruksanläggning; frågan skall sedan gå till Bergscollegium; men vid undersökningen uppstår en uppdämningsfråga; den åter skall gå till de Allmänna Den »a December e. m. 217 Domstolarne, och under denna tid måste hufvudsaken ligga oafgjord i Bergscollegium, hvarigenom den sökande kan hinna dö, sälja Egendomen, cedera Bonis eller alldeles utledsnar genom tidsutdrägten, innan hufvudfrågan kan företagas.
Uti ett tidehvarf, då nya qvarnar stundeligen uppbyggas, utan afseende på det förfång äldre skattlagda qvarnar derigenom tillfogas, kan det för de sednare vara en lycka, att frågor om qvarnar, stampverk med flera dylika inrättningar, hvilka egentligen skola afgöras af Landshöfdingarne, äfven då fråga uppstår om uppdämning, dragas lill HäradsRätten, som gör, att hufvudfrågan länge måste hvila.
Jag har tillåtit mig säga, att många frågor, som förr gingo till en Domstol, nu få vandra genom flera, och författningen visar detta, då deri förordnas, att mål, hvilka förr behandlades iCommerceCollegium, såsom första Domstol, nu skola gå genom flera UnderRätter.
Må det härvid tillåtas mig nämna en märkvärdig omständighet, som ådagalägger, att man vid författningars utgifvande icke alltid är så ense om hvarest frågan skall upptagas.
Förordningen den 17 April 1828, eontrasignerad af Herr Stats-Secreteraren Danekvardt, hänvisar frågor om brist i Saltupplagen att upptagas i Svea HofRätt, Men Kongl. Kungörelsen den 10 September samma år, eontrasignerad af Herr Stats - 2i8 Den 11 December e. m.
Secreleraren Skogman stadgar, att försummelser i nämde afseende böra i CommerceCollegium beifras.
Vid sådant förhållande synes det, som om man icke alltid gjorde sig så rätt reda för sina åsigter.
Man har sagt att de mål, som Svea IIofRätt fått från Commerce- och BergsCollegierna, årligen utgjorde, om jag icke missminner mig, ett antal af 280.
Efter en ganska säker uppgift, som jag förskaffat mig i Svea HofRätt, voro af sådane mål, som förut gått till Bergs- och CommerceCollegium, dit inkomne den 11 December, a5 besvärsmål, 4o vädjade mål, och till Fiscalerne io3 mål, summa 168, på en tid af 3 månader från Commerce- och 1 månad från Bergscollegium.
Detta tyckes gifva anledning dertill, att antalet på hela året skall öfverstiga 280, om förhållandet icke blifver allt för olika under den öfriga tiden af året, Att en särskild
Division skulle blifva nedsatt till dessa måls behandling, har jag aldrig yrkat.
Jag har blott yrkat, att de Ledamöter, som behandla dem, måtte aga dertill nödiga kunskaper.
Jag tror alt ärfarenheten alltid visat sådant vara nödvändigt, och jag hemställer, om det icke är nödigt, att man bör förstå de frågor, hvarom man skall döma, i stället att för tillfället inhämta kännedom af andra per - Den 22 December e. ta. söner.
Man har deremot anfört alt andra Domare få söka ledning af Landtmätares, Architecters och Byggmästares omdöme; men man horde betänka att sådana mål, merendels höra till det vanliga hvardagslifvets händelser och att en Domare utan att inhämta särskilta upplysningar, förstår de termer, som dertill nyttjas.
Till bevis derpå, att man bibehåller priviligierade fora, oagtadt de förändringar, som blifvit gjorde, får jag anföra att Svea JIofRätt nn Sr privilegieradt forum för Bergshandteringen, för Tullsaker och för Rikets Ständers Bank, fastän detta sista exemplet kanske icke bör åberopas, då Banken ofta anses för en Stat i Staten.