Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva i delta afseende, jag medgifver det, icke förrän just i dessa dagar, hvarigenom omdömet kanske ej ännu hunnit rätt stadga sig härutinnan, erhållit nära nog officiella uppgifter.
Dessa uppgifter grunda sig pä de uppgjorda kostnadslörslagen, hvilka böra kunna vara tillförlitliga, dä kostnaden för ett fängelse lallare torde kunna beräknas än i afseende pä åtskilliga andra större byggnadsföretag, och, särdeles för Statens räkning, i annan väg verkställande arbeten.
De äro allmänt kända, och jag lager mig fördenskull friheten, att endast åberopa desamma.
Härtill torde ock böra tilläggas, alt fångens underhållskostnad skall, enligt min förmening, af honom sjelf hufvudsakligen bekostas; af Slaten icke annorlunda än förskottsvis, dä med fångens arbetsförtjenst den förskjutna kostnaden bör godtgöras.
Och om delta ändamålsenligt iakltages och bestämmes, såsom t. ex. inom fängelserna i Brehmen och Wolfenbiitlel, skola utgifterna för fångvården betydligen inskränkas; samt derigenom, medelst minskade pålagor ä de fria arbelarue och fabrikerna för de utaf dem, såsom de anse det, (hvilket ock i sjelfva verket är förhållandet, emedan Staten mäste åtminstone förskjuta underhållskostnaden för fängelserna), underhållne tångarne, ropet om dess.as, fångarnas eller, rättare sagdt, fängelsernas intrång pä handlverkerierna och fabriksinrättningarna likaledes i samma proportion rättvisligen tystna och afstanna.
Vi tinna äfven detta af främmande länders exempel, såsom särdeles i Belgien varit fallet, äfvensom i Frankrike.
Jag har ock nu härmed i viss mån sökt bemöta inkastet, heträlfuude svårigheten uti ät eelliungeu bereda tjenligl arbete, I) e n 20 April f m. 119 och Iror mig allisa hafva fullända! hvad jag egentligen haft lill syfle med detta mitt anförande, eller att, efter förmåga, söka vederlägga de 3:ne hufvndanmärkningarne emot ifrågavarande svslem.
Men innan jag slutar, torde det härvid böra tillåtas mig att i korthet yttra några ord, angående den beklagligen alltför stora tillväxten af brott på sednare tider.
Jag vill just icke dermed påslå, att de sista 10 åren, i afseende på denna bedrölliga erfarenhet, utmärker sig framför den sednast derförut varande liden, utan fast mera, egentligen sedan dess att brotten mot person aflagil samt brott mot egendom sä betydligt ökats.
Att härvid göra en sifferuppställning af brottens och de brottsliges förhållande till folkmängden så väl inom andra länder, som i synnerhet med afseende på Sverige, anser jag icke vara erforderlig.
Dylika calculer synas mig dessutom vara feiga bestämmande, eller såsom fullt tillförlitliga kunna antagas lill grund för omdömet härutinnan; eich tillgång pä sådana saknas ej eller för en hvar, sorn deraf likväl skulle anse sig kunna inhemta någon ledning i detta hänseende.
Till denna pä sednare tiller sä betydliga progression af brott linnas en myckenhet, sä i ögonen fallande, omständigheter föranleda; i främsta rummet bristande religiositet i allmänhet, jemte; en vanvårdad uppfostran, lättja, dryckenskap och lättsinne, saknad arbetsförtjenst, stal-lorparc- och, om jag sä får benämna del, baekstugusitlare-syslcmet, följderna af mindre ändamålsenliga lösdrifveri- och hemmansklyfnings-förfallniugar, corrections-inrättningarnes och — mera, än man föreställer sig det — fattigvårdens nuvarande organisation, med de flera uti Hrr Gr.
Mörners och Lagergrens, betänkandet vidfogade, reservationer uppräknade orsaker och anledningar till osedlighet och brott.
Och icke må man kunna föreställa sig, att fängelser, äfven efter det ifrågavarande systemet, skola kunna ensamt göra tillfyllest i detta hänseende.
Det onda mäste söka uppryckas från rolen; och detta kan icke åstadkommas, med mindre än att en religiösare anda sprides, samt nödvändigheten af en mera vårdad barnanppfostrau inses och varder iakttagen inom alla samhällsclasser.
Räddningsanslalter för redan vilseförda barn hafva af mig, såsom, enligt min förmening, bland de verksammaste medlen att förekomna brott, blifvit förordade.
Motioner om anslag för dylika ändamål hafva vid iunevarade riksmöte blifvit begärda, men afslagna; emedan man belvillat nyttan af dessa inrättningar.
Mätte nu icke de föreslagna förbättringarna, i afseende pä en ändamålsenligare fångbehandling, finna samma motgång!
Dock, icke kunna de lyckliga resullater man åsyftar lillvägabringas endast genom fängelsernas förbättrade organisation, såsom jag ofvanföre haft äran nämna.
Mycket annat mäste i förening dermed samverka; och främmande länder och deras erfarenhet torde äfven i detta hänseende kunna åberopas samt, om möjligt är, söka alt efterföljas. 120 Den 20 A pi il f. m.
Inrättandet af åkerbrukscolonier, lika särdeles den vid Mettray vid staden Tours, i niedlersta delen af Frankrike, den förut åberopade Péuilencier agricole et industriel S:t Pierre vid Marseille, das raube Haus am Horn vid Hamburg, ParkburstFangeIset på ön Wight, in. II. skulle visserligen kunna anses vara de, i synnerhet hos oss, i Sverige, mest lämpliga och ändamålsenliga samt säkrast förbättring för folket och landet verkande åtgärder.
Ytterligare måste från främmande länder bernias en institution oskiljaktig med penitentiär-svslemet, hvaraf densamma utgör en ovillkorlig och nödvändig fortsättning, nemi. bildandet af s. k. sociétés des patronages för vårdandet af frigifna fångar, deras förseende med arbete o. s. v., vid deras utgång utur fängelset.
Detta allt verkningar af detta system, hvilka dermed ovillkorligen äro förenade och utur systemet nära nog af sig sjelf utvecklas, så snart, detsamma hunnit, för alt sä säga, rotfästa sig bos nationen samt att med dess sympathier otvunget omfattas.
Uti 29 § af lagen om verkställighet af fängelsestraff namnes visserligen angående en af Konungen förordnad Uppsigtscomité; dock, en dylik af Styrelsen förordnad, kan aldrig verka detsamma, sorn elt godvilligt åtagande, sådant som patrouagerue i Frankrike, England och Belgien o. s. v. Jag nödgas härvid åter hänvisa lill Hr D:r Hagdahls förut åberopade förtjenstfulla arbete.
Hr D:r Hagdahl yttrar sid. 230, i afseende på palronatet, följande: ”Patronatét är en länk i den kedja af menniskokärlek, som utgör de nya fängelsesystemcroas djupaste grund.
Det är ett Chritendomens omvändelseverk, sorn öppnat nya fält för denna menniskokärlek att odla, men dess frukter måste skördas äfven i denna vertden, och derföre kan icke eller dess verksamhet instängas inom blotta morarne af elt fängelse.
Ty likasom kedjans alla länkar äro nödvändiga för att bilda dess helhet; så äro äfven dessa förenade ansträngningar af den offentliga och enskilda välviljan lika nödvändiga för all ernå det önskade målet.
Jag kan ej tänka mig möjligheten, att fängelset ensamt — systemet må vara hvilket sorn helst — skulle nöjaktigt kunna besvara någon af de frågor, som tiden med spänd uppmärksamhet väntar att se lösta från detta håll”.
Och jag anser mig böra sluta hvad jag nu gått att yttra, med slutorden af nämnde Hr D:r Hagdahls citerade arbete, deruti Hr Doctorn, lofordande denna fängelsernas förvandling från blotta förvaringsrum af fångarna till moraliska räddningsanstalter, likväl förklarar detta ensamt såsom icke tillfyllestgörande.
Sålunda Hr D:r Hagdahl sid. 247 till slutet: ”Men detta oaktadt börjar ändock det philantropiska tidehvarfvet inse otillräckligheten häraf (fängelsernas förvandling till moraliska bättringsanstalter) så länge fattigdom och försummad uppfostran ständigt rekrytera lasternas anhängare, och de nya fängelserna, ehuru frukten af den varmaste menniskokärlek, mäkta dock hvarken hindra det uppväxande släglels fall eller hos Den 2fi April f. m. 121 tios (lorn upprätthålla ilen aktning för lagarne, som samma fängelser inom sina murar predika för de redan fallna.
Det är derföre som nya krafter med förnyad ifver börja ali emot detta onda uppresa ett makligt bålverk i de s. k. små barnsskolorna, hvars allmänna spridande, enligt mili tanka, är del kraftigaste medel, som billills blifvit försökt till utrotande af brott och elände”. ”Den vigtigaste uppfostran är otvifvelaktig! den, öfver hvilken <1 v i ii n a ii blifvit satt till vårdarinna, till följd af den ömhet naturen gifvit henne, och måhända finnes derföre ieke något säkrare sätt att gifva lyftning ål samma uppfostran, än att befordra qvinuans moraliska bildning oell alt iner än hittills göra afseende på hennes ställning, så väl inom det enskilda sorn all männa lifvet.
Delta vore ett mindre bittert sätt att vädja till niiidrarne, än det som innehålles i fångens bekanta ord: ”Min mor, 0111 ni hade fullgjort edra skyldigheter emot min ungdom, bade ni äfven besparat eder den möllan att komma för alt taga afsked af mig vid löten af schavotten”.
”Del är en beklaglig sanning, alt del vårdslösade, ål sig sjelf lemnade barnet oftast uppväxer till skada både för Stat och medborgare, hvarföre äfven fattigvård och uppfostran blifva de mäktigaste medel, sorn kunna sältas emot del tilltagande onda och de enda medel, af hvilka man har rätt att vänta några stora resultater; ty dagdrifveri och skygghet för arbete äro nu såsom fordom de modersbröst, vid hvilka lasten suger sin näring”.
Jag tror mig 1111 hafva sökt, jemte det jag bemödat mig att visa det nu föreslagna ensamhelssystemets företräde framför hvarje annan fångbehandling, äfven upptaga, och efter förmåga vederlägga de mot systemet gemenligen gjorda hufvudsakligasle inkasten.
Jag slutar härmed, ut bedjande mig II. R. 0. Ad:s benägna öfverseende, — äfven i afseende på den tid jag nödgats upptaga, och hvilket öfverseende jag ännu ytterligare vågar laga i anspråk, dä jag öfvergår till den speciella granskningen af Lagötsk:s nu ifrågavarande betänk.
Har jag ansett mig nödsakad, att uti det föregående vara — kanske öfver höfva» vidlyftig, hvartill dock ämnets vigt föranledde. och hvilket i öfrigt torde mig benäget tillgifvas, skall jag vid denna granskning vara så mycket kortare; inskränkande mig hufvudsakligen att förklara: det jag uti åtskilliga speciella fall förenar mig med hvad, synnerligen Hrr Gr.
Mörner och Lagergren uti deras, betänkandet vidlögade reservationer yttrat och framställt; äfvensom med hänvisande lill Hr Jusl.Ombudsmannen Landius och Hr Kammarrådet Theofelis likaledes uti efterföljande punkter, inom Lagberedningen afgifua reservationer, nemi. beträffande: l:o fängelsestraffens fördelning uti straffarbete och fängelse.
2:o bibehållandet utaf straffen af:
Landsförvisning, i vissa fall; 10 H. 16 122 Den 20 April f. m.
Vatten- och bröd-stralT, likaledes i vissa fall, såsom t. ex. disciplinär-slraff o. s. v.
Suspensions-slraffet, såsom för mindre, särdeles ordningsförseelser af embels- neli tjenstemän, vid hvilka fall detta straff synes mig det enda tjenliga.
3:o i afseende på böter, dervid jag äfven får åberopa, tillika med förut omnämnde
Hrr reservanter, hvad IIr D:r Säve uti dess betänk, vidfogade reservation, härutinnan anfört, samt slutligen: 4:o hvad angår det s. k. latituds-systemet, särdeles i . v. tidepuukt, och i afseende pä så väl den unge blifvande domarens juridiska uppfostran, som den motvilja man med skäl hyser emot allt, som liknar godtycke.
Detta utan att på ringaste vis vilja kasta någon skugga på vår n. v. dornarecorps, samt med hänseende till den snart förestående förändrade organisationen af styrelseverken och äfven innan en förändring i afseende på uppfostran och danandet till einbetsmän, och domarekallet i synnerhet, hunnit tillvägabringas.
Ej eller kan jag, för egen del, godkänna: l:o stadgandet i 24 §:n sista mom. af lagen om verkställighet af fängelsestraff, sidan 8 uti betänk.; enär delta är ett sammanblandande af de emot hvarandra sä stridande Philadelphia och Auburnska systemerna; och 2:o att förlust af pension i något fall må kunna ådömmas (se 2 cap. 17 §:u strafflagen).
Slutligen och då jag af fullkomligaste öfvertygelse och med varm känsla tillhör deras antal, hvilka önska ensamhets-systemets införande hos oss i Sverige, kan jag icke anse, att de inkast, i afseende på speciella delar af de nu föreslagna brottmåls- och fängelse-lagarna, hvilka jag vågat laga mig friheten vördsamt framställa, med hufvudfrågan eller angående sjelfva systemet stå uti någon bestämd strid; och hyser jag den innerliga förhoppning, att de f. n. ännu icke fullkomligen af landets sympathier omfattade nya idéer, hvad brottmålslagsliftningen angår, och såsom ännu icke allmänt rätt kända, under den korta lid vi hafva anledning att förvänta emellan innevarande och nästblifvande riksmöte skola tillvinna sig det allmänna förtroende, utan hvilket ingen fromma skulle vara för den nya lagen, om nemi. densamma, detta förtroende förutan, skulle blifva antagen.
Utan all således i allo kunna godkänna hvad nu blifvit föreslaget, röstar jag dock bifall till antagande af betänkandets hufvudprinciper.
Frukterne af ett 34-årigt arbete, ulfördt och mångsidigt granskadt af fäderneslandets ypperste tänkare och rättslärde, erbjudas oss nu.
Skola vi tillegna oss dem, med hopp och förtröstan att de innebära och skola utveckla frön lill samhällets förkofran, så vidt densamma beror af en god och Undamålsen - Den 20 April f. m. lig lagstiftning, eller skola vi skjuta (lein ifrän oss, såsom omogna eller rent af skadliga ?
Se der, mine Hrr, hvad vi i denna så liinge förberedda och af så många efterlängtade afgörandcts stund hafva alt besvara.
I skolén säkert lika högt sorn jag uppskatta vigten af vårt beslut, och öfvertygelse!! derom är tillräcklig för alt afvisa lättsinnets hugskott och fördomarnes inverkan.
Till beggedera blifva vi dock skyldiga; 0111 vi icke före beslutets fattande sökt göra oss reda för svaret på 2:ne frågor: ar den 11 u gällande strafflagens system af heskalfenhet, ali lagens allmänt erkända brister kunna med straffsystemets bibehållande afhjelpas? och, om denna fråga nekande besvaras: uppfylla det till K.
St. öfverlemnade lagförslagets' hufvudgrunder villkoren för en ändamålsenlig brottmålslagstiftning?
Jag tvekar icke alt uttala, det jag anser svaret pä dessa frågor icke kunna med anspråk pä tillförlitlighet af någon gifvas, som icke till det minsta gjort bekantskap med den inhemska litteratur, Lagcomitéerne åstadkommit eller framkallat.
Att för innehållet deraf nu redogöra, skulle lika mycket öfverstiga gränsorne för ett yttrande pä detta rum, som min förmåga; men dä jag användt min mesta och bästa tid pä lagens studium och tillämpning, bör jag icke tveka alt korteligen uttala huru jag uppfattat och för mig besvarat frågorne, till den kraft och verkan sådant kan medföra pä deras åsigter, som förnämligast för andra ändamål riktat deras kunskapsförråd och verksamhet.
Den nu gällande lagen var, då den antogs, en produet af juridiskt vetande, hvilken, lika säkert som den åt dess författare förvärfvade deras samtidas erkänsla, skall göra dem fört jente af efterverldens beundran.
I besittning af fullständig bekantskap med deu tidens rältslheorier, visade de sig i flere läll framom dem; incn i samma män sedermera föreställningen om straffets ändamål och verkningar vidgades eller förändrades och man insåg det vara i samhällets och den felandes gemensamma interesse, att, jemte ulkräfvande af samhällets anspråk pä försoning för öfverträdelse!! af dess lagar och afskräckande frän dylika tilltag, äfven taga i betraktande den brottsliges framtid, har man småningom, genom ä lagen anbragle lappningar och tillsatser i denna riktning, kommit derhän, ali något egentligt straffsystem numera icke står alt finna i vår brottmålslagstiftning.
Så t. ex. har man af de i primitiva lagcodex bestämde, s. k. diffamerande straffen borttagit en del, men låtit andra qvarstå ; de afflictiva eller spö- och risstraffen, som i följd af en småningom utvecklad föreställning i allmänna omdömet blifvit dilfamerande, hvilket dock ingalunda var 1734 års lagstiftares meniug, hafva blifvit bibehållna för någre brott, men bortlagits för andra; brott emot egendom äro ännu, då tillgreppet förenäs med väld, belagda med kroppstralf, under det ali våldförande af person, äfven af den svära heskalfenhet att stympning af lemmar äger rum, kan försonas med obetydliga böter, o. s. v. Alt i en till denna grad irrationel och ofullkomlig strafflag införa partiella förändringar, skulle, elter min mening, icke medföra annat re - m Deli 26 April f. m. suIlai, än att dess tillämpning gjordes än mera invecklad än förut; och 0111 man äfven icke villa godkänna den theori om sältet fiir straffrättens utöfning, sorn utmärker det nya lagförslaget, skulle man derföre säkert under alla förhållanden göra bäst att helt och hållet omarbeta nuvarande strafflag.
Hufvudgrunden för nya lagförslaget, derigenom detsamma i synnerhet framstår såsom ett eget, frän nu gällande brottmålslagens straffbestämmelser skiljaktigt, belt, hvil a f pä det s. k. penilenliiirsyslemel och deltas tillämpning efter Philadelphiataelhoden.
Alt bär utveckla della systems theori är dels obehöflig! dels, med afseende på tidens korthet, overkställbar!, derest utvecklingen skall göras fullständig.
Dä dessutom ingen, sorn deraf tagit närmare kännedom, vägrar erkänna, alt systemets tillämpning i brotlmälslagsliflniugen skulle medföra många och stora fördelar, och de, som sådant oaktadt tveka att antaga tillämpningen deraf för vårt land, lemligen allmänt och hufvudsakligen härleda denna tvekan från enahanda orsaker, bör jag inskränka mig lill en kort undersökning huruvida dessa orsaker, eller rattare, huruvida denna föreställning om öfvervägande olägenheter må vara riklig eller icke.
Främst förekommer härvid inkastet om de af systemets antagande föranledda betydliga kostnader för fängelsebyggnader och fångvård, och hvilka kostnader förmenas skola öfverstiga samhällets förmåga alt dem bära.
Alt för penilcntiärsystemeis införande en betydlig utgift erfordras, derom är intet tvifvel, äfvensom att beloppets storlek icke later sig med full visshet bestämmas; men såsom säkert lorde man dock kunna antaga, all hvad som redan för fängelsehvggnnderne blifvit vid förra riksdagen, af då» befintlige besparade medel, anvisadl, skall motsvara drygaste delen af ulgifterne, och att det derutöfver erforderliga belopp icke skall betydligt öfverstiga en half million r:dr, eller den summa, sorn uti en i lidningarne under loppet af veckan införd calcul ansetts tillräcklig, ålen lät äfven vara, alt denna summa dubbelt, eller lill och med möjligen tvådubbel! skulle komma att behöfvas för nämnde ändamål, så mätte väl i allt fall denna utgift på en gång icke böra afskräcka oss, dä fråga är om en sak af den vigt som den ifrågavarande och med dess obestridliga inflytande på samhällets trefnad och förädling.
För min del är jag dessutom fullt öfverlygad, ali, inom en icke aflägse lid efter systemets införande, en ersättning skall beredas genom uppkommande besparing i de nu utgående årliga utgifterne för fångars underhåll och forslande.
Skälen för denna öfvertygelse skola lätt inses och måhända godkännas, om man besinnar, all det nuvarande stora antalet af fångar i betydlig mån härleder sig derifrån, att den som en gäng blifvit straffad för brott, dels i följd af den straffet åtföljande vanära, och dels genom inverkan af den demoralisation, som räder i våra för alla fångar gemensamma fängelser, oftast för sin återstående lefnad kan påräknas såsom en, med få afbrott, ständig gäst i fängelserne.
Eli felsteg, kanske oftare föranledt af beholvet
Den 26 April f. m. eller lättsinne, än af brottsliga böjelser, kan vara tillräckligt alt för alltid ur samhället utesluta deu felande; och dä straffets beskaffenhet och fängelsernas inrättning salunda gemensamt bidraga ali skapa brottslingar, är del gifvet, att eli straff- neli fängelsesystem, viii bern knudt alt lill samhället återgifva lagbrytaren förbättrad, skall minska brotlslingarnes antal.
Det ingär dessutom i planen för della systems införande, att inrätta ransakningsfiingelserne sä att de äfven kunna tjena till slralffängelscr i oftast förekommande läll; och sä väl härigenom sorn genom fängelserncs förläggande invid ransakuingsslällena, oell att desse göras gemensamma för större distrieler, hvarigenom man undviker den fängforsling, sorn nu äger runi dels ifrån liinsfängelsernc lill ransakuingsslällena och äler, dels emellan iäiigelserne i de särskilde tingslagen inom samma domsaga, skola de betydliga kostnader, som nu ärligen utgå för fångars forslande, uti märklig män minskas, oell åtminstone motsvara deu ökade kostnad för lä agar nes underhåll, jemförd med hvad nu härföre utgår, sorn blifver en följd af kroppsslraffens utbyte emot fängelsest ralf.
De liulVudsakligasle inkasten i öfrigt bestå dels i påslåendet, att frihetens förlust såsom straff vore allt för lindrigt för att uppfylla ett af straffens ändamål, del alt afskräcka, dels i det alldeles motsatta omdömet att ett ensligt inspärrande under en längre lid vore ett allt för grymt stral!', oell sorn troligen ofta skulle hos fången förorsaka sinnesrubbning.
Blotta tillvaron af sä beskaffade, hvarannan rakt motsatta meningar synes mig innefatta en bevisning att ingendera meningen mätte vara den rätta.
Den bästa bevisningen lemnar dock erfarenheten.
Det torde nemi. kunna vitsordas af alla ilem, hvilka, lika med mig, baft närmare tillsyn och befattning med fängelser oell fångar, att oaktadt desse sednare i fängelset äga en bättre försedd bostad oell en försvarligare föda, än ofta nog under . deras fri helst i I Ist änd, nch de icke i della läll äro utsatte för sådane bekymmer, hvaraf ej sällan individer hemsökas, som aldrig brutit emot strafflagen, och oaktadt i fängelset sällskap nästan aldrig saknas af mer eller mindre likasinnade, det likväl är snart sagdt ulan exempel, att icke fängen uppsöker och begagnar alla medel för alt återvinna friheten.
Dess förlust, under alla förhållanden svår att uthärda, mäste kännas ännu svårare i enslighelsfängelscl, der äfven den förströelse saknas, som åskådandet af naturen och verldsbestyrens utöfning skänker, samt derföre otvifvelaktig! såsom straff komma att fruktas vida mera iiu både eli. hastigt öfvergäende kroppsligt lidande och en kort tids förknappning af födan lill det yttersta nödvändiga.
De sorn åter hylla ofvannämnde motsatta mening åberopa såsom skäl derföre uppgifter frän främmande länder om enslighetsfängelsels menliga inverkan på fångens sinne.
Men 0111 äfven de af systemets vedersakare framhållna exemplar i delta fall skulle vara hemtade ur verkligheten, förlora de dock all räll ali kunna tillämpas pä vårt land, 0111 man blott kaimer och 126
Den 26 April f. m. vill betänka skillnaden emellan folklynnet i Sverige och i de sydligare länder, från hvilka de uppgifna exemplen bernias.
Man skulle då nödgas erkänna, att den kalla nordens inbyggare af den class, hvars lefnadsbehof och njutningar inskränkas till hemlandets pruducter, och af denna class utgöres fångpersoualeu nästan uteslutande, icke hafva den rörlighet i tankegång och känsla, som karakterisera söderns folk, och att således hvad som i nämnde hänseende kan inträffa i Europas södra länder, icke behöfver fruktas hos oss.
Sådant vitsordar ock vår erfarenhet.
I sednare tider hafva nemi. hofrätterne, då personer, tilltalade för särdeles grofva brott och derom i del närmaste förvunne, icke velat uttala det erkännande af brottet, som erfordrats för alt göra bevisningen lagligen fullständig för deras fällande, dömt denne att insättas i celler, för att på delta sätt förmå deni till ånger och bekännelse.
En del af dessa s. k. bekännelsefångar, hvaraf för närvarade tillsammans 13 hällas inneslutue å Långholmen och i Malmö, hafva i deras ensliga cell tillbragt tiotal af är; men oaktadt de måst sakna förströelser af arbete, och oaktadt man kan vara moraliskt öfvertygad, att ett mord eller dråp eller annat lika förfärligt brott tynger på hvarje bekännelsefänges samvete, har dock, efter de upplysningar jag förskaffat mig, ännu ingen sådan fånge förfallit i vansinne.