Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den pligt som kallar mig, att deltaga i striden otn ett beslut, hvarä alla möjliga följder, ifrån i dag icke kunna nu förutses, uppfyller jag, då jag utan att bry mig om på hvilkendera sidan pluralitefen kan ansea stadna, förklarar att jag ogillar Utskottets Betänkande, dels derföre, att jag anser detsamma icke vara förenligt med de angelägne begrepp, som efter min tanka, höra till basis af vårt constitutionella väsende; och dels derföre, att Utskottet icke, på ett öfvertygande sätt uppdragit jemförelsen emellan Förslagets föregifna nytta, och möjliga skada; eller rätteligen upptagit de motskäl, sorn jag och andra ledamöter af detta Stånd hade uppgifvit.
Efter allt hvad här i ämnet är sagdt, har jag icke mycket att anföra; men jag har dock ett skål, som verkat starkt på mig; och som jag gerna framställer.
Ifrån Hedenhös var Sverige Monarki: och Svenska folkets frihet, egenteligen understödd af Sveriges Adel, var, äfvensom den, lika gammal som Sverige.
I hvarje constitutionel Stats-författning måste en bevarande, en bibehållande princip finnas; emedan, örn denna angelägna princip den aristocratiska —_ icke finnes, så följer ovillkorligen, att regerings-såttet blir, förr eller sednare, antingen despotiskt eller democratiskt.
För att påminna oss att, i Sverige, Ridderskapet och Adeln har sig denna princip anförtrodd behöfva vi icke mera ån eftersinna vår bördsrätt till representationen; en rättighet, Ben 17 Martti 469 som oberoende af ali, både monarkisk och democratisk makt, måste utmärka något eget ändamål, åtföljdt af egne och särskilta skyldigheter.
Nå vål! eftersinnom då hvad för denna Stats-princips vidmakthållande, Sveriges Adel varit och år.
Den tid år icke mer, då , på våra forntima Herredagar, Adeln uppfyllde ett kall af Sveriges Pairer.
Af allt hvad Adeln då var och ågde, återstår mycket litet.
Makten; rikedomen, och det derpå grundade högre anseendet, alla dessa materiella stöd för det ab«' stracta begreppet, hafva längesedan fallit undan.
Det oaktadt hafva våra förfäder, tack vare deras klokhet, vetat att behålla begreppet qvar, i all sin värdighet, och derigenom i all sin till-: börliga förmåga.
Åt oss öfverlemnades det, att bevaras; men mig förefaller mera ån sannolikt, att i dag gäller det, om begreppet skall vårdas och bibehållas, eller uppoffras och öfvergifvas. Redan hafva vi hår hördt, att, såsom följd af offentligheten i ett, kan också en offentlighet i annat förestå oss; den nemligen , af öppen votering; och jag kan ej neka, att denna slutföljd innebär ett. visst skäl af analogi; men kunna vi då också dölja för oss, att dermed vore det förbi med all sjelfständighet i våra beslut , och dermed också förbi med både begreppets värde, och vårt eget.
Andra sått att nedrifva begreppet gifvas visserligen.
Genom sammanblandning af representationens aristocratiska element med ett demokratiskt af ingen delaktighet i representationen, syses mig sannolikt, att kraften af det förra snart skall undergråfyas af det sednare.
Skulle det närmare tillträ-* 47®
Den 17 MartiL’ det gifva ett tillfälle åt skriftställarne för dagen, att ema ett inflytande på Ståndet; oell skulle det gifva tillfälle åt dem och hopen, aft, förr eller sednare uppkasta på opinions-banan sjelfva begreppet, så är äfventyret dermed öppnadt och följderne ovisse.
Ja, mine Herrar! dessa föreställningar hafva fastat hos mig en öfvertygelse, som jag anser mig pligtig, att äfven med äfventyr, att derföre offentligen gäckas, här utsäga; den, nemligen, att det steg man nu våll, '4 att vi skola sjglfve vidtaga, det, att sätta oss under controll och möjligt inflytande af en obehörig democrati, också är första steget till nedrifvande af den princip vi äga att, i representationen uppfylla.
Våra förfäder vidkändes icke behofvet af en sådan controll; och äro vi nu redan, till den grad democraticerade, att vi, mera än de, äga detta behof, så är medgifvandet, efter min tanka, också ett bevis, att af principens förmåga icke mycket återstår.
Om den tanka kan äga någon sanning, att vi gamle, i visst afseende, äro forntidens representanter hos de unga; så tar jag mig den friheten att tilltalade unga af vårt stånd; och, i Eder egen framtids, i Edra söners namn, ber jag, att om J också icke nu insen alla följder af det steg J gån att taga, så utesluten likväl möjligheten af ettmiisstag, och möjligheten af efterverldens^förebråelser derföre.
För mig vare det nog, att jag, oförfärad, nu sagdt hvad jag bordt säga, och dermed ock^ så fredat mitt samvete. ta Hvad åter Betänkandet angår, så är jag Den 17 Martti, långt ifrån, att kunna ägna detsamma ett lika beröm, som det bär fått af andra.
Vid upptagandet af de föreställningar, sorn varit af Hr Grefve Lövenhjelm och mig gjorde emot förslaget, har full rättvisa icke blifvit dem gifven, ja, de hafva icke ens blifvit rätteligen uppfattade.
Hvarken Herr Grefve Lövenhjelm eller jag har fruktat för demagogiska oroligheter emot Adeln; men vi hafva varnat för nyhetsbegärets och demagogiens sträfvande efter välde öfver alla begrepp.
Det sakta och gradvis utsträckta, men derföre icke mindre farliga arbetet på opinionen, ligger dock långt frammanföre stämplingar och oroligheter; och en vigtig sanning är, att när dessa sednare kunde uppstå, så vöre det också allt för sent, att mera försvara begreppet.
Jag tror äfven, att Utskottet för mycket tillhördt ämnets ena sida, då jemförelsen för vårt Stånd blifvit anställd med Englands och Frankrikes democratiska m^gter, Underhuset och Deputerades Kammarj; i stället, att jemförelsen bordt göras med—ddssa länders aristocratiska representationer, Qfverhuset och PairKammaren, hvilken jemförelse, såsom den enda rätta, också hade gifvit ett annat resultat.
Man vet att Englands Öfverhus och Franska PairKammaren lenina tillträde åt Lordernes och Pairernes söner, samt stundom åt utlänningar; men icke oftare åt Allmänheten, än då de formera sig till Domstolar.
Det företräde kan jag icke heller gilla, som Utskottet tillstyrkt för Hufvudstadens Tidnings-Redacteurer, på andra Medborgares bekostnad; och för ingen del kan jag instämma i det oyilkorliga loford Utskottet 4 7a Den 17 Martil'. ger deni af alt vara ”vigtige organer för Ögon» blickets upplysning.” Å ja! de äro det stundom; men stundom äro de också olycklige organer af ögonblickets passioner och förvillelser; hvilket dock är något helt annat.
Det är otvifvelaktigt lagstiftarens pligt, att förutse ej blott den ljusa sidan af sitt ämne, utan äfven den mörka; men huru har väl Utskottet uppfylldt denna pligt, då Riksdagsmannens behof af ett nytt beskydd, emot nya tillfällen till förolämpningar, som lagen hittills icke kunnat förutse, icke ens blifvit erkändt, ännu mindre, till sin fordran besörjt?
Man åberopar Englands och Frankrikes exempel till framgång för saken; men man glömmer samma exempel, i frågan om säkerhet emot sakens missbruk, hvilka man här icke ens bryr sig om att vilja mota.
Jag slutar , mine Herrar! med förnyande af den vigtiga erhindran, att om, af alif hvad Adeln varit och ägt, ingenting oss mera återstår, änden dyrbara rättighet, att, såsom födda representanter för Svenska Folket, vara vart Fädernesland nyttige; och om denna ratt, nu mera ensamt hvilar på det abstracta begreppet af dess nödvändighet; så mäste det också vara så mycket angelägnare, icke blott för oss, men för vårt Fädernesland, att detta begrepp, vårdas och bibehålles; ty om begreppets kraft, en dag, försvinner, så försvinner också snart vår förmåga att, såsom representanter, vara Fäderneslandet nyttige:
Och mine Herrar!
Jag frågar: hvem af oss bryr sig val sedan om, att ujera vara Adelsman-' Den 17 Martiin tys
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus'.
Jag torde ej behöfva nämna ur hvilken anda jag ämnar tala.
Om an jag skulle anses höra till ett Stånd, hvars rike, såsom en värd talare här behagat uttrycka sig, icke är af denna verlden, så torde det dock vara mig tillåtit, att så godt som jag förmår, söka medverka derhän, att de hvilka inom denna verldens rike åtagit sig mer eller mindre lysande roler, måtte utföra dem på ett sätt, som bereder glädje åt de ädle och trefnad at Nationerna.
Må dock den värde talaren förlåta, om ännu jag anser mig höra till denna verld, om ännu jag trifs, och med hvarje dag bättre trifs i detta urgamla Svea Rike.
Äfven jag äger minnen inom detta hus som fästa mitt sinn® vid Fäderneslandets ära; äfven jag har söner som jag önskar måtte gå i mina Fäders spår; äfven jag interesserar mig, och torde aldrig upphöra att interessera mig för mitt fosterlands Öden.
Jag ar vän al publiciteten.
Jag är född vän af publiciteten.
Jag säger född vän af publiciteten.
Ju äldre jag blir dessmera älskar jag att tro att det finnes medfödda idéer och böjelser och att den ena meniskan födes med sympathie för saker, för hvilka en annan har en medfödd antipathiej
Denna tro har gjort mig tolerant mot andra, för hvilkas förstånd och earaeter jag hyser agtning, men hvilkas åsigter annars skulle förblifva oförklarliga för mig.
4y4 Den 17 Martii, Jag är van af publiciteten icke på grund af theoretiska raisonnementer, utan på grund af min erfarenhet såsom Svensk man, af min erfarenhet såsom medlem af detta Hus.
Jag beklagade publicitetens öde i mitt
Fädernesland under de tider som föregingo 180g års Regenients-förändring; jag har funnit många anledningar till glädje öfver dess tillväxt efter denna epok.
Med hvarje dag utvecklar sjelfva Folket sig mera; pied hvarje Riksdag synes Ridderskapet ocn Adeln Folket agtningsvärdare.
Ingen publicist, ingen författare, som icke med agtning talar om Svenska Riddarhuset; det fordna agget har försvunnit; man skiljer ej mer emellan Frälse och Ofrälse Stånden.
Hvarför neka Riddarhuset den tillfredsställelse att se denna agtning ytterligare tillväxa; om främlingar någon gång bevistade våra öfverläggpingar; om de till deras hembyggd föra intrycket af det lugn och den värdighet som råder inom Svenska Riddarhuset, och de kanske icke alltid finna inom sina rådslående församlingar, bör det icke glädja oss?
är det icke en ära för oss?
Om personer ifrån landet komma in, och, sedan de hört huru vi öfverlägga, berätta för andra att Folkets representanter värdigt representera Folket, befordras ej derigenom ett allmänt godt?
Vore det onyttigt om någon gång medlemmar af de andra Stånden åhörde våra öfverläggningar; om medlemmar af det Stånd, hvilkas rike inan påstår icke vara af denna verlden, och som torde bli nödsakade att i trakterna emellan Torneå och Kengis bereda sig ett nyttPa - Den 17 Mnrtii. raguay, någon gång hörde oss behandla Fäderneslandets' angelägenheter.
Jag tror att det skulle ske, icke utan deras uppbyggelse; Jag tror att Borgare-Ståndets medlemmar här skulle höra ämnen d isen terås på ett sätt som icke sårar deras känsla; jag tror att Bonde-Ståndets medlemmar torde någon gång här söka stöd för sin öfvertygelse och alltid härstädes, i hvad som är Fäderneslandet nyttigt, finna en föresyn.
Man har anfört skäl mot publiciteten, och bland andra, att den publicitet som vi önska kunna gifva åt våra öfverläggningar, icke är och icke kan bli någon publicitet.
Men det är icke här fråga om en publicitet sådan som den kunde äga runi inom Noé ark; väl yill man bli hörd af många, men ej vill man höras öfver hela verlden, Sjelfva begreppet af representation förutsätter en gräns för publiciteten.
Likasom Ridderskapet och Adeln representerar Folket, så får ock det åhörande folket sina representanter på Läktaren,___ publicisterne, sorn anteckna hvad här säges och sedan derom underrätta sina committenfer; eller resande som till sina hembygder medföra den öfvertygelse att Folkets angelägenheter samvetsgrant behandlas.
Andre talare hafva bestridt publicitetens antagande, derföre att Ridderskapet och Adeln utgör Statens aristocratiska element, och att den derföre icke bör blottställa sig för inflytande af tidens opinion, Jag skulle verkeligen tveka att i 478 Ilen 17 Martil. i närvarande tider tillstyrka publicitet om Svenska Riddarhuset vore hvad Elnglands eller Frankrikes Pairskammare är.
Riddarhuset verkeligen vöre enl legal aristocratisk corps, ägande de dertill erforderlige perogativer, rikedomar och inflytelse; så borde det försaka att tillvinna sig bifall och popularitet.
Men Riddarhuset har ej något veto att dermed mota demokratisk häftighet; Riddarhuset utgör blott en fjerdedel af den allmänna national-förH samlingen.
Man har sagt 'att
Adeln ej bör inom sig införa publicitet, förr än de andra Stånden fÖrklafiat sig villigt att också tillåta publicitet.
Jag svarar att då tällan utgörgprincipen för det välstånd som man förväntar sig af en allmän närings- och handels-frihet, hvarföre skulle man här icke vilja låta täflans mägtiga driffjeder yerka.
Man har anfört de uppträden, som inträffat under j 789 års Riksdag, såsom ett varnande exempel på de vådor som pöbelyran kan vålla.
Vissa delar af den tafla som man uppdragit, hafva hos mig väckt en obehaglig känsla, som jag icke kan och icke vill dölja.
Man bör ej tala om de döda, när man ej kan tala godt om dem.
En afliden Konung, är ock en Konung.
Med en Konung som ligger i grafven ligga ock hans möjeliga misstag begrafne; sa länge Thronerne stå, bör Majestätet icke oskäras.
Af alla, de drag som man i minnet återkallat från den märkvärdiga dagen, behöfva vi Deri 17 Martill blott erindra oss de tvänne af en annan värd talare citerade orden: tig pack, såsom bevis på effecten af en enda mans mod på en svag pöbel.
Man har beräknat hvilka vådor genom publicitetens införande möjeligen i en framtid skulle kunna hota Svenska Riddarhuset.
Man har utmålat tallorna med mer och mindre lifliga färgor , allt efter tillgången och allt efter som man sjelf föreställt eller diktat sig en möjelig framtid.
Men mången har också beräknat
Cometers gång och kommit till det resultat att planeter skulle kastas ur sina banor.
Men likväl står allt ännu i sitt skick.
Jag hoppas och jag är öfvertygad att samma hand som styr Cometernas gång och som bevarar Planeterna inom sina banor, också skall, genom den ständigt verkande kraft, hvarigenom menniskoslägtets stigande bildning befordras, skydda våra efterkommande mot de vådor, som man förespår.
Då fordom våra Konungar på Mora äng eller från Upsala högar talade till en väpnad menighet, hände dem något, eller de ädlingar som omgåfvo dem ?
Och hvad betyda vådor och faror der det fins mod?
Dessa sköldemärken som pryda Riddarhuset, vittna icke de, att om det funnits vådor förr; så har det ock funnits mod att trottsa dem.
Och jag föreställer mig att just dessa vådor som man målar, dessa faror hvarmed man hotar skola bestämma hvarje ung Adelsmans voteringssedel.
Hårtill yttrades ett starkt bifall.
Den 17 Martiii Hans Excellence, Herr Grefve Mörner > Adolph Göran; Innan jag går att yttra mig ofver det ämne sorn nu är i fråga, må det först
Vara mig tillåtit att förklara min utmärkta högaktning för den som väckt motionen derom.
Jag har uti en gemensam befattning haft tillfälle bevittna hans insigter, skicklighet och patriotiska nit och jag är glad att få offenteligen tolka de tänkesätt dessa egenskaper hos mig" ingjutit* Samma känslor må det äfven vara mig tillåtit yttra för den utmärkte talare, hvilken nyligen uti ett mästerligt anförande påmint om en af dfe fördelar som tillhora vår samhälls-inrättning, den nemligen , att oaktadt lagstiftningen är delad emellan 4 Stånd, äro likväl Ståndskillnader uti allmänna sammanlefnaden mindre märkbara här, än i de flesta öfriga Europeiska länder.
Med agtningen för talaren må det Vara mig tillåtit förklara mitt bifall till denna anmärkning!
Men då jag således uppfyllt den enskilta högagtningens pligter, må det nu vara mig tillåtit, anföra de betänkligheter hvilka rörande sjelfva anmet hos mig förekommit.
Det gifves frågor, hvilka igenom sjelfva det begrepp de uppväcka, hänföra känslan, verka på inbillningen och derigenom snart rycka till sig bifallet.
Sådan synes mig den vara som angår offentligheten af våra öfverläggningar.
Då man frågar, om vi skulle vilja att nationen hörde dem, att den kunde bevittna våra tänkesätt och våra bemödanden för allmänt väl och derefter bedöma dem, så lärer väl ingen af oss ' kunna svara annat än Ja, och icke mera än en Den 17 Martil. 47 9 önskan Iean i detta afseende gifvas.
Men för att detta ändamål skall vinnas, är ej nog att fästa sig vid ord; man mäste äfven undersöka påföljderne, man måste granska verkan och beskaffenheten af den åtgärd som är i fråga.
Jag vet att de lagstiftare som författade Regementsförfattningen 1809, ansett att det var ifrån alla männa opinion som den ytterst skall hämta sitt stöd, och jag delar fullkomligen denna deras Öfvertygelse.
Men för att opinionen skall kunna uppfylla detta ändamål, bör den vara upplyst , bör den vara grundad på sanna uppgifter, på en säker och fullständig kännedom af alla förhållanden.
Derföre befallte samma lagstiftare, att Protocollen i alla Riks-Ständen skulle tryckas; derigenom vinnes tillräcklig säkerhet och fullständiga insigter för ett rätt bedömande af ämnet, derigenom endast kan hvar och en äga visshetpn, att i mon han gjort sig af det allmänna väl förtjent, ovedersägliga bevis deruppå skola uti häfderne förvaras.
Men då fråga är om ett inskränkt antal personer sko-3 la få inträde på läktaren, då ber jag att man fästar uppmärksamhet derpå, hvem kan välsvara före att i följe deraf ett fullständigt omdöme rörande våra öfverläggningar, skall blifva Allmänheten meddeladt?
Hvem kan hindra att ensidiga eller halfva framställningar af hvad som tilldragit sig utsprida oriktiga begrepp?
Hvem kan hindra att icke låttsinnigheten, om icke oviljan, någon gång skola beinågtiga sig ett förhastadt uttryck som man önskat och ägt rått återkalla och som nu kan hända, skulle blifva ej allenast kungjordt men utlagt?
År det då 48ö Den i?
Marlit» för sådant ändamål sorn vi skola sätta oss i beroende af personer, som egentligen ej hafva annat yrke ån att för sina tidningar vinna Allmänhetens bifall, genom det slags mod som består uti att genom kritiker fästa uppmärksamheten, eller roa sysslolösheten ?
För min del tror jag \ att om Ridderskapet och Adeln lemnar sitt bifall till förslaget, skall Ståndet misstaga sig, emedan man misstager sig om ändamålet som man vill vinna.
Jag tror att för uppfyllandet af det råtta, af det som våra Grundlagar åsyftat, fordras blott det correctiv att våra Tryckerier blifva förbättrade så att de kunna arbeta lika fort som i andra länder, och att derjemte genom vål författade utdrag af Protocollerna som upptogo de vigtigare öfverläggningarne, men uteslöte allt hvad som egentligen endast vore coui ranta årender, hos Allmänheten ett lifligare interesse för låsningen deraf skulle kunna väckas»
Men att inkalla främmande personer till åhörare af våra öfverlåggningar, för att vi sedan skulle blifva beroende af deras välbehag, det anser jag för ganska vådligt, om vi vilja att Allmänheten skall med rättvisa och insigt bedöma vårt förhållande.
Man har sagt att detta skulle tjena att närmare sammanföra samhällsklasserna och derigenom verka ett lifligare deltagande.
Men jag frågar, om ej redan uti vår sammansättning finnes en sådan förening af alla samhällets olika, interessen.
Jag tror att Ridderskapet och Adeln skulle genom inlåtande af åhörare utsätta sig för den obehagligheten, att uppmärksamheten ofta flyttades ifrån 6aken på perr.
Den 17 Martii* personenj att framställningssättet äfvensom ämnet kunde blifva ett färemål för kritiken.
Det år således derföre, att jag ej med säkerhet set de fördelar som skulle vinnas i men vål flera olägenheter, som jag icke kan annat ån afstyrka förslaget.
Det äro saker och grundsatser som böra värderas^ icke mindre bisaker sorn under våra öfverlåggningar böra fästa uppmärksamheten och det år uti en fullständig tryckning, som jag linner den garantie hvilken år nödig för sakernas och grundsatsernas riktiga fram-r ställning.
Sluteligert utbedér jag mig få nämna att
Sedan detta ämne vär första gångfen under öfverläggning, har jag haft tillfälle att tala derom med en man, hvilken från 1761, till och med 180g bevistat alla Riksdagar.
Denna man sorn deltagit i de strider då Nationen hade få rättigheter Öfriga oell då det var fråga om att bevara dem, denna man Sorn varit samtidig
Och vän äf sådane män sorn Spaldencreutz, Fritzky, Friherre Carl De Geer och gamla Grefve Axel Fersen, hvilka voro patrioter och af oppositionen på en tid då den verkeligen fordrade mod och icke var en väg till betydenhet, då den med egen fara stridde för bevarandet af nationens få öfriga rättigheter, denne man har högeligen afstyrkt förslaget att inkalla främmande åhörare och Ilar påmint om möjligheten af flera olägenheter som kunde derutaf uppkomma» Ridd. o. Ad, Prot. % Band.
Ben 'i 7 Mar t ii.
Jag för min del kan icke eller annat ä£i afstyrka ett sådant förslag såsom skadeligt för yttrande rättens frihet och högeligen önska att den må blifva oberoende af allt annat än vår egen öfvervaro och våra Protocoilers vitsord.
Många yttrade härtill deras bifall. Grefve Cronhjelm:
Afven på min känsla halva taägtigt verkat de uttryck, sorn här fällts för motionens antagande.
Kanske är det mitt fel, att jag ej nog följt denna känsla, kanske ett fei att jag i saknad af erfarenhet att derpå stödja min öfvertygelse, framför känslan väljer till detta stöd en theone, sorn jag åtminstone anser Vara riktig.
Det är hufvudsakligen i afseende å Grefve von Schverins anförande som jag an. håller få yttra mig.
Det skall billigt synas Högloflige Ridderskapet och Ådeln vara af mig mycket vågadt att uppträda mot en talare, så allmänt känd för djuphet i forskning och elegans i uttryck; men då frågan hår år om att för misstydning freda de åsigter jag vördsamt framfört, nödgas jag förbise all egen intellektuel under» lågsenhet, och endast skrida till detta försvar, j den tillförsigt att Ridderskapet och Adeln icke skall med obehag anse, om åfven en af dess yngre
Ledamöter söker på nationel väg göra sig redo för liberalftetens fordringar.
Kerr Grefven har yttrat, att han skulle gilla mina skäl emot motionen, om Svenska Adeln vore lika mäktig och oberoende som det Engelska eller det Franska Öfverhuset.
Härpå svarar jag, att det visserligen år vål, då oberoendet grundaf thil 17 Marlit, sig på förmögenhet, men kanske år det båttre då det grundar sig på fasthet och sjelfständighet i caractéren.
En blick på våra framfarna Riksdagar , i synnerhet på den af 1789 och 1800, skall visa, att Svenska Riddarhusets pluralitet alltid ådagalagdt en sjelfständighet, sou» man torde få svårt att igenfinna i ofvannåmnde länder.
Herr Grefven anför vidaret att vi utgöra blott ett fjerdedel af representationen; jag får erinra att ännu en annan fjerdedel deraf år aristocratisk; ty örn PråsteStåndet icke grundar sig på en aristoerafisk princip, så vet jag verkligen icke till hvilken princip det skall hänföras» Herr Grefven säger sluteligen att ingen fara skall Uppslå af publiciteten och att man ej bör frukta en sådan»
Detta har äfven jag alltid trodt, men om någon fara uppstod, skulle jag säkert ej vara den sista att möta henne.
En annan vård talare har yttrat, att vi på detta ruin icke representera våra förfäder.
Deri instämmer jag fullkomligt; ty jag tror att vi representera Staten i dess största allmännelighet.
Man liar sagt att nit för Fäderneslandet bör verka bifall till motionen.
Jag afstyrker den just af samma motiv, och vågar försäkra, att ehvad resultatet af denna öfverläggning ån må blifva, skall ingen Varmare an jag kunna nitälska för vårt Fädernesland, på hvars bekostnad jag njutit min första uppfostran, och för hvari sjelfbestånd jag alltid skall vara färdig att tömma min sista blodsdroppa.
Dcu ij Marlit, Herr Grefven och Lan dt Mar sia Ilen till— kännagaf,att åtskillige ledamöter, hvilka anmält sig att tala, ännu icke haft tillfälle att i ämnet yttra sig.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf-.
Sedan jag begärde ordet hafva flera värda talare redan anfört så mycket, af hvad jag ernade säga, att för mig föga mer nu återstår , ån blott att högtideligen förklara mig vara ibland dem, som önska publicitet.
Ett och annat skål som blifvit anfördt deremot, anser jag likväl återstå att vederlägga.
Flere värde talare hafva nemligen ordat om de särskilta elementerna af var representation; samt om de olika principerna för Ståndens förhållanden.
Denna skillnad kan jag för min del, hvarken fatta med mitt förstånd eller kånna i mitt hjerta.