Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall icke yttra mig i afseende på mer än en omständighet.
Jag tyckte mig nemi. finna, det en ledamot trodde, att jag gåfve företräde åt läroanstalterna på Barnängen, framför våra allmänna skolor.
Sådan har min mening aldrig varit.
Tvärtom anser jag dea allmänna skolan, hvarest barnen i fädernebuset eller i andras luis åtnjuta föräldravård och hafva ett hem mellan skolgången, vara bättre inrättad än de läroanstalter, hvarest skolan tillika är en casein.
Men denna jemnförelse hörer egentligen icke hit, utan jag vill endast göra denna anmärkning för att icke framdeles beskyllas för hvad jag icke sagt eller menat.
Jag skall söka vara kort i mitt svar, ehuru åtskilliga anmärkningar uppfordrat mig att afgifva ett sådant.
För det första vill jag hänvisa till betänk., som ** visar, att icke någon enda prest reserverat sig deremot, ' och hvaraf det vill synas, att lekmän kunna drifva de crassasle dogmerna.
Jag kan icke hysa samma öfvertygelse, som Hr v.
Hohenhausen, att Judarna icke kunna amalgameras med andra nationer; men jag tror, att de icke nu kunna det med oss, så länge onaturliga lagar hindra dem derifrån.
Det är dessa, jag önskar måtte uppbäfvas.
Sedan man tillåtit detta folk att få inträde i vårt land och blifva medlemmar deraf, bör man äfven medgifva det den frihet, som öfriga medborgare åtnjuta.
Hartmarsdorff har sagt, att man ej bör öfverlemna åt barnens urskillning att välja hvilken religion de vilja antaga, emedan lian icke tilltrott dem nog skarpsinnighet för ett sådant val.
Hartmansdorff högeligen misstagit sig, om han anser religionskäuslan bero på skarpsinne.
Jag skulle förmoda, att det rena barnahjertat lätt skulle afgöra den saken, blott det hade tillhjelp afen vanlig upplysning.
Hr v. Hartmansdorff har anfört, att i andra länder finnas särskilda lärare 6 H. 52 4i» Den 10 Maj f. m. för de olika religionerna.
Detta är ganska naturligt i sådana länder, der både Reformerta och Katholska religionen äro antagna, men skulle vara föga behöfligt bär, der blott ett ringa antal gifves, som icke tillhör den allmänna läran.
Hr v. Hartmansdorff har trott, att man borde bota det onda i dess början.
Detta hade kunnat anföras, då det valfråga om att tillåta Judarna inflyttning i landet; men nu är ingen anledning att tala derom.
Om man ville åberopa exempel, skulle man kunna hemta sådana, i fall det vore tillständigt, från de mest höga förhållanden och dermed visa, att man vid barnen kan fästa de vigtigaste och skönaste förhoppningar, fastän de icke hafva samma troslära, som föräldrarna.
Åkerhjelm har upptagit och besvarat Hr v.
Hartmansdorffs yttrande i afseende å den fader, som ville öfverlemna åtsinson att sjelf pröfva och bestämma hvilken trosbekännelse han borde antaga; och då jag besinnar, att frågan slutligen skall öfverlemnas till K.
M:s afgörande, är jag glad att utaf
Hr Frih:s yttrande kunna sluta, att det åtminstone gifves en inom Statsrådets personal, som icke hyser så beskaffade stränga grundsatser, som dem Hr v. Hartmansdorff yttrat.
Jag hoppas likväl, att Hr v. Hartmansdorff icke må finna det sätt besynnerligt, på hvilket roan uttryckt sin förundran öfver de principer, han försvarat.
Man kan hysa aktning för den enskilda mannens öfvertygelse; men då det är fråga om en person, som hos Konungen skall leda besluten, så, och utan att derföre vilja förnärma personligheten, kan man likväl icke återhålla uttrycken af ett starkare ogillande af principer, som man tror sig hos Styrelsen böra bekämpa.
Jag tror icke, att det vilkor för en fader, att, i fall han vill insätta sina barn i en christen skola, han skall afgifva den förklaring, att dessa barn skola uppfostras i den christna läran, skall tvinga fadren att antingen derpå ingå, eller ock nödgas neka barnen undervisning.
Om roan t. ex. frågar, huru många af R. o.
Ad., sorn genomgått de allmänna skolorna, så tror jag icke, att ens fdel deraf begagnat en sådan undervisning.
Allmänna skolorna äro till för den stora mängdens skull och icke för särskilda fåtaliga sekter, hvilkas inträde deruti skulle störa de öfrigas undervisning.
Jag vidblifver således den tanka, att en offentlig förklaring af fadren, att han ämnar tillåta barnen uppfostras uti vår lära, bör föregå rättigheten till inträde lör judebarn i allmänna skolorna, och att derjemte dessa barn , i fall de befinnas störa de öfriga, må blifva ur skolan aflägsnade.
Hvad för öfrigt beträlfar utvidgningen af Judarnas rättigheter, ber jag Gr.
Cronhjelm fästa uppmärksamheten dervid, att i de lander, der man lemnat Judarna största frihet, hafva dessa mest missbrukat densamma.
I Polen t. ex. fin - Den 10 Maj f. m. nes knappt en enda egendomsherre, sorn vagar lill förpaktare på sina gods begagna annat än Judar, emedan de hälla så ihop, att de lätteligen kunna skada dem, som icke vilja afse deras fordringar att vara i besittning af de möjligen största fördelar.
Jag kan för min del icke finna något skäl, hvarföre man hos oss skulle utsträcka Judarnas rättigheter vidare, än hvad man hittills medgifvit, särdeles då man besinnar deras stora fruktbarhet och huru snart de föröka sig, der de finnas.
Jag åsyftar icke inskränkning i de rättigheter, som redan äro Judarna förunnade; men jag emotsätler mig all utvidgning deraf, och jag hemtar skälen till mitt motstånd från hvad jag i detta afseende i Tyskland och andra länder sett.
Jag vet icke, hvarföre vi bär skulle öppna ett experimentalfält för att vinna en erfarenhet, hvilken andra länder i tillräcklig mån lemna och som der ingalunda visat sig fördelaktig.
Å andra sidan skulle jag sätta mig emot, om fråga vore, att de borde aflägsnas från landet.
Sådant vore våld; men att tilldela dem rättigheter, hvilka skulle komma att förnärma våra egna landsmän, dertill kan jag icke begifva mig, ty jag är i första rummet Svensk.
OeconomiUtskrs betänk.
N:o 41 återremitterades.
H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 4 e- ™» In fidem protocolli, i FO. Silfverstolpe•
Lördagen den io Maj 1834.
Plenum kl. ~ lill 6 e. m.
Företogs till pröfning Oecon.-Utsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
Wto 32, i anleda, af väckt fråga om artilleri-hästars begagnande, i stället för kronoskjuts, lill forsling af Kronans spannmåls- och mjölförråd för vissa garnisonsorters behof. H. Ex. Hr Gr.
Jag betviflar ingalunda och ämnar icke bestrida de svårigheter, man uppgifvit vara förenade med nuvar. sätt att forsla Kronans spannmålsoeh mjölförråd för vissa garnisonsorters behof; men som jag ej kan instämma i Utsk:s tanka om sättet att afhjelpa dessa olägenheter, nödgas jag anhålla om återremiss af detta betänk.
Utsk. har uppgifvit, att artilleri-hästar borde begagnas till sådana transporter.
Jag får upplysa, att det ej låter sig göra att dertill begagna dessa hästar, emedan deras antal knappast räcker till recruternas exercerande.
De behöfvas dessutom till profköring af kanoner, lavetter och ammunitionsvagnar m. ra., så att det blefve omöjligt att ytterli - Ben 10 Maj e. m. gare utsträcka begagnandet af hästarna.
Jag vet visserligen, att deri anmärkning kunde göras, att Wendes Artilleri haft sina hästar på utfodring; men detta är af den anledning, att regrtet icke ägt ridhus och således ej kunnat, likasom artilleri-reg:terna i Stockholm och Götheborg, om vintern använda sina hästar till daning af recruter, hvartill dock framdeles blifver tillfälle, emedan regrtet nu kommer att emalia ridhus.
Jag skall äfven upptaga Utskrs yttrande, ait, i fall artilleri-hästarnas antal vore otillräckligt, hästar för ifrågavar. ändamål borde anskaffas och underhållas förde medel, som nu till ersättning för transporten med kronoskjuts utbetalas; dock att kostnaden' härför icke må öfverskrida det hittills för kronoskjutsningen vanligen utgående belopp.
Det kunde visserligen gå an, och om dessa medel räckte till, hade jag intet att deremot invända; men jag tviflan, att de skulle svara emot behofvet.
Jag skulle tro, att det lämpligaste vöre att med någon af stadsboerna eller i orten varande person, såsom t. ex. mjölnaren vid de qvarnar, der spannmålen skall förmalas, uppgöra contract om ifrågavar. transport, samt att dertill använda ersättningsmedlen för kronoskjutsen.
Af denna orsak, och endast derföre, anhåller jag om återremiss af Utskrs betänk, och att Utsk. ville uppgifva, huruvida de nu för handen varande olägenheterna ej kunde afhjelpas genom uppgörande af contract om denna forsling.
Jag vill vist icke besrlida återremiss på de grunder, Hr Gr.
Brahe anfört.
Jag får dock fästa uppmärksamhet derpå, att Utsk. blott alternativt framställt det förslag, att artilleri-hästar till ifrågavar. forsling skulle begagnas, d. v. s. om tillfälle dertill gåfves, eller hästarnas antal vore så stort, att denna forsling jemte de öfriga göromål, hvartill deskola begagnas, dermed kunde verkställas; men i annat fall har Utsk. föreslagit uppköp af hästar.
Man har äfven tänkt på möjligheten af ett sådant arrangement, sorn Gr, Brahe uppgifvit; men jag tror, att det vore nyttigare, om trosshästar kunde dertill användas.
Jag tror, att denna forsling, hvartill uti Christianstad, enligt uppgift, hega gnas 60 3 80 par hästar i månaden, kunde bestridas med 3 å 4 Par hästar, och jag är öfvertygad, att dessa kunde underhållas på stall för hvad transporten kostar, då man icke beräknar den mångfaldiga tunga, som drabbar allmogen, hvilken uppbådas från aflägsna orter för alt skjutsa en mil.
Det är på dessa grunder, Utsk. trott det vara nyttigt äfven i militäriskt afseende att kunna underhålla ett större antal hästar på stat; men jag vill icke bestrida, att äfven den åtgärd kunde vidtagas, som Gr.
Brahe omnämnt, eller att man kunde aecordera med andra, i fall arlilleri-regrterna ej ville emottaga, eller Generalbefälet ej såsom lämplig anser dea föreslagna forslingen med artillerihästar.
Den 10 Maj. c. m. 4.3 Frih. Silfverskjöld, Carl:
Det är med afseende på det alternativ, som Gr.
Horn omnämnt, som jag vill yttra några ord.
Efter min beräkning skulle det fordras 8 å q hästar för ifrågavar. transport i Christianstad.
Hvarje häst vid Wendes arlilleri-reg:te är i sednaste statsreglering beräknad till en kostnad af i38 r:dr 8 sk. b:co, hvilket för g hästar utgör 1,243 r:dr 24 sk.
Lägger man dertill kostnaden för vagnar, blefve summan nära i,5oo r:dr b:co.
Delta synes mig vara en nog betydlig summa blott för att få denna transport verkställd; och för min del skulle jag tro, att om man, på sätt H. Ex.
Brahe föreslagit, sökte att genom beting lindra allmogens besvär, skulle mera vinnas för mindre summa och regrtet blifva mera belåtet, än om det nödgades öfvertaga denna transport, hvilken dessutom komroe alt inverka på statsutgifterna; ty en artillerihäst är beräknad att hålla ut 10 år, och skall den kunna stå i liumjner så länge, måste den med omsorg vårdas.
Jag anhåller örn återremiss af betänkandet. Oecon.-Utskzs betänk.
Vid förnyad föredragning af Oecon.-IJtskrs d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 43) i anledn. af väckt motion, att jord- och strandägares rätt till hafsfiske måtte uti den under utarbetning varande nya fiskeristadgan blifva bibebehållen, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs Oecon.-Utsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 44) i anledn. af vackt fråga om utsättande af belöning för författandet af en ny cateehes för menige man.
Utsk. anser sig icke kunna tillstyrka bifall till förslaget om belöning för författandet af en lärobok i Cbristendomen för menige man; och såsom skäl uppger Utsk. följande:
Först att till författandet af en sådan lärobok skulle erfordras ”en egen förmåga och ”inre kallelse, en kallelse, som, der den finnes, hemtar he”la sin bevekelsegrund från sjelfva ämnets värde, men, der ”den saknas, af inga yttre medel kan uppväckas.”
Jag medger visserligen, att man ej kan genom belöning åstadkomma förmåga, der den saknas; men jag tror, att man kan väcka förmågan till verksamhet genom belöning.
Jag bar också alltid tyckt mig finna en vida verksammare inre kallelse till de större prestlägenheterna än lill de mindre, och tror derföre, att en belöning skulle vara en god väckelse för den inre kallelsen äfven till författandet af en lärobok i Christenaomen.
Vidare säger Utsk.: ”att motionären icke uppgifvet hvilken sorn borde pröfva ett sådant förslag, eller på ”hvars omdöme belöningens tilldelande skulle grunda sig.”
Men jag liar hänskjutit delta lill K. M., emedan det var 4>4 Den 10
Maj c. m. K. M., sorn skulle utsätta belöningen och följakleligen pröfva de inkommande täflingsskrifterna; och jag hyser det förtroende till K. M., att K.
M. nog skulle veta både att utse dfe personer, som borde pröfva, och sättet, huru pröfningen borde ske.
Vidare befarar Utsk.: ”att den, som fö”retoge utarbetandet af ifrågavar. förslag, med beräkning ”alt derför vinna belöningen, skulle troligen hafva i syfte ”att lämpa framställningssättet i öfverensstämmelse med den ”åsigt, som linn förmodade hos sina domare vara eller blif”va den gällande.”
Det är just det jag önskar, att han må lämpa sig icke blott efter gamla theologiska menniskofunder, utan fast mer efter tidens upplysning och dess anspråk på biblisk enkelhet.
Utsk. säger jemväl, att det ej kan dela motionärens åsigt, att en särskild cateches borde begagnas för menige man.
Delta har icke heller varit min mening.
Jag har tagit ordet: menige man, i dess egentliga t betydelse och dermed menat alla Svenska medborgare utan. undantag; och jag önskar, att läroboken blefve sådan, att den kunde uppfylla sitt ändamål hos den dass af medborgare, som icke har att vänta någon annan undervisning, samt att den derjemte kunde tjena till grundval äfven för den mera fulländade undervisning i christendomen, som genom andra läroböcker vinnes i de egentliga läroverken.
Då jag sålunda hoppas hafva vederlagt Utskts motiver, får jag till R. o. Ad. hemställa, om icke conclusionen bör förkastas.
Slutligen har Utsk. tillstyrkt en und. anhållan ”om K. ”M:s nåd. befallning till Presterskapet att inom sig utse en ”eller flera deputerade för att utarbeta förslag till de ändringar och förbättringar i nämnde lärobok, hvilka kunde ”befinnas nödiga, och hvilket förslag borde vara färdigt att ”antagas vid samma tid, sorn den nya bibelöfversättningen.”
Härvid får jag erinra, alt jag för min del skulle högligen önska, att Presterskapet icke må blifva anmodadt att deputera någon eller några för att åstadkomma ändringar och förbättringar i catechesen.
Vi hafva redan sett, huru många utmärkta män hafva deruti gjort ändringar och s. k. förbättringar utan väsendtlig nytta, och utan att man derigenom kommit betydligt närmare målet.
Man har således icke att förvänta någon förbättring på denna väg, emedan den från början blifvit anlagd i orätt riktning, utan man måste göra en radicalare förändring och utgå från andra principer än dem, hvilka hos catechesförfattare i vårt land hittills gjort sig gällande.
Denna lärobok borde efter Utsk:s förslag blifva färdig att antagas på samma gång, som den nya bibelöfversättningen.
För att döma efter den långsamhet, hvarmed denna bibelöfversättning hittills framskridit (jag tror det redan varat 100 år), skulle hvarken vi eller våra barn få upplefva den tid, då den nya läroboken skulle komma att antagas.
Jag får af dessa skäl ytterligare anhålla om återremiss af betänkandet.
Den io Maj e. m. 4i5 Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Jag anhåller äfven om återremiss, men på något skiljaktiga grunder mot dem, Hr Cederschjöld anfört.
Vid det förslag, han gjort, att i catechesen eller den allmänna lärobok i Christendomen, som lian önskat, målte införas en kort betraktelse öfver naturen och menniskans ursprungliga tillstånd, får jag anmärka, alt det visserligen är nyttigt och riktigt, att naturens kännedom bibringas såväl i folkskolorna som i de högre undervisningsverken; men jag anser olämpligt, att en sådan undervisning införes i religionsläran eller catechesen, hvars ändamål icke är annat, än att i ett bestämdt system sammanfatta den religionslära, hvartill samhällets medlemmar sig bekänna.
Då denna ofta är olika i nästgränsande länder, är naturvetenskapen deremot densamma.
Man bör således lätteligen inse, att de ej äro af beskaffenhet att höra tillsammans.
Hvad åter beträffar en belönings utsättande för den åstundade catechesens utarbetning, är jag visserligen af samma mening som Utsk., att en sådan bok icke fås genom penningens lockelser allena; men nog kunde det hända, alt belöningen lättade företaget, och jag har derföre intet emot, att R.
St. utsätta någon vedergällning för ett dylikt arbete.
I afseende på. sättet att förskaffa oss en bättre lärobok i religionen är jag icke af Utskrs mening, att K. M. borde anbefalla Presterskapet att inom sig utse deputerade till ett sådant företag.
Jag tror icke, att det bör blifva föremål för samfäld utarbetning af flera; om det skall lyckas, bör det göras af en enda person, men sedermera kan det vara lämpligt, att en dylik bok granskas af flera personer för att dervid göra nödiga erinringar och rättelser.
Att inskränka K.
M:s val af de granskandes personal endast inom ett visst stånd torde ej vara lämpligt, enär catechesen är en lärobok för alla Sveriges barn, till och med för Judarna, om Hr Cederschjölds önskan går i fullbordan.
Jag anhåller således äfven om återremiss af Utskts betänkande.
Jag tror tvärtemot den siste värde talaren, att en kort framställning af naturen är alldeles nödvändig i en populär religionsbok, för att lära ungdomen känna Skaparens storhet och beundra honom såväl i det oändliga bimlahvalfvet som i solgrandet.
Jag tror, att barnet skulle få ett sannare begrepp om Skaparen genom en sådan undervisning, än då det endast lärer, att Gud är en ande, med abslract uppgifna, oändliga egenskapex-, såsom nu står att läsa i catechesen.
Genom en betraktelse öfver naturen, detta Skapelsens storverk, skulle barnet säkerligen få ett högre och ädlare begrepp om det Högsta Väsendet än nu, dä det kanhända om sljernorna gör sig samma begrepp, som om lysmaskarna.
Då jag sist yttrade mig, glömde jag nämna, att vexelundervisningssälskapet redan 4iG Deli 10
Maj c. m. gjort långvariga bemödanden att för folkskolorna anskaffa en lärobok, som, jemte öfriga föremål för undervisningen derstädes, äfven skulle innefatta naturkunskapen; men dessa bemödanden hafva hittills icke lyckats, just för brist på medel att belöna ett sådant arbete.
I den framställning, jag gjort till K.
M. anglde anslag för folkundervisningen, äfvensom genom enskilda motioner har man sökt att af R.
St. erhålla ett anslag af i5oo r:dr till belöning för den, som fullbordar ett sådant företag.
St. bevilja detta anslag, hoppas jag, att verkan deraf ej skall uteblifva.
Oecon.-Utsk:s betänk.
N:o 44 återremitterades.
Föredrogs ånyo Oecon.-Utskts d. 2 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 45, i anledn. af väckt fråga om uttryckligt stadgande derom, att mäldägare ej må anses pligtig att till mjölnares biträde hålla folk vid qvarnen under förmalningstiden.
Min afsigt är att vördsamt begära afslag pä detta betänk.
Men för att icke onödigtvis upptaga R. o. Ad:s tid med en discussion, som kanske är onödig, anhåller jag att llidd.-secret. ville upplysa, huruvida underrättelser från de andra Stånden ankommit om sättet, hvarpå de behandlat detta mål, i följd hvaraf en discussion kanske icke lönar mödan.
Jag anhåller att, sedan denna upplysning blifvit meddelad, få yttra mig vidare.
Detta betänk, är afslaget af BorgareSt.; men från de öfriga Stånden har någon underrättelse om målets afgörande icke ankommit.
Som det således kan vara af inflytande på målets utgång, huru det af R. o. Ad. afgöres, får jag förnya min anhållan om afslag å Utskrs betänk, och uppgifva mina skäl dertill.
Utsk. har haft för afsigt att föreslå en författning, för att åstadkomma reda och ordning i ett fall, deruti jag tror att just oreda och oordning skulle uppkomma, om Utsk:s förslag af R.
St. och derefter af K.
M. blefve antaget.
Här är fråga om att få en författning, som skulle berättiga mäldägare att vid qvarnen aflemna säden emot qvitto af mjölnaren, som skulle verkställa förmalningen, utan att mäldens ägare qvarstadnade eller vid målningen vore tillstädes.
För att riktigt bedöma ämnet, är det nödigt att taga kännedom om nuvar. förhållandet i olika landsorter.
Det går så till, att den, sorn behöfver mala, då bristande vattentillgång eller stort tillopp af folk åstadkommer trångmål vid qvarnen, skickar till qvarnen för att fråga, när lian kan få mala.
Detta kullas att begära stämning till qvarnen, och mjölnaren ger då stämning till den dag, då han tror sig kunna taga emot säden, hvilken på den utsatta dagen föres till qvarnen af ägaren, som sjelf biträder vid målningen.
Så tillgår åtminstone i Upland, West - Pen ro IM a i c, m. Westmanland och Södermanland, det är jag säker på, och jag har ingen anledning att tro förhållandet vara annorlunda i andra provinser.
Nu har deremot Utsk. föreslagit, att det skulle vara hvar och ens rättighet att när som helst föra sin säd till qvarnen och kasta den ifrån sig der, för att blifva qvar på mjölnarens ansvar.
Månne Utsk. tagit i betraktande, hvem som borde bekosta magasinsbyggnaderna för denna säd; hvem som skulle underhålla alla de drängar, hvilka skulle skyffla säden, som eljest skulle förskämmas; hvem som skulle draga försorg om lagningen af säckar, som af råttor ätas upp m. m.?
Jag ber, att B. o. Ad. täcktes besinna, att alla dessa omständigheter ej varit tagna i betraktande vid beskattningen af qvarnar, och jag begriper derföre icke, huru Utsk:s förslag kan stå tillsammans med äganderättens helgd.
Ilr Peyron har i sin reservation mot Utskrs betänk, såsom medelväg föreslagit: ”att en vedergällning för qvarnägarens ökade kostnader må tagas i ”beräkning vid qvarntulltaxans upprättande såväl af magistraten som häradsrätterna, eller ock att denna vedergäll”ning eller penningeafgift i hvarje ort fastställes på enahanda sätt, som qvarntulltaxorna tillkomma, till undanrödjande deraf, att qvarnägaren eller dess ombud göra egennyt”tan gällande och egenmägtigt taxera qvarnsökanden.”
Detta förslag är mycket bättre än Utskrs och har framför Utskrs den förtjenst att vara verkställbart, och jag skulle derigenom icke tveka att instämma i Hr Peyrons förslag, derest jag trodde, att något sådant stadgande vöre af nöden.
På dessa skäl anhåller jag, att R. o. Ad., lika med ett annat Stånd, ville afslå Utskrs förevar, betänkande.
Äfven jag tillstyrker afslag på detta betänk.
Det förhållande, att mäldsökande och mjölnare biträda hvarandra, länder till ömsesidig nytta och säkerhet.
Det faller af sig sjelf, att om mjölnaren ensam skall skjöta förmalningen, måste äfven de, som lemnat säd till förmälning, nöja sig med, att deras säd ombytes mot andras.
Dessutom kan det för qvarnägaren omöjligen låta sig göra alt behålla förmålen säd längre tid och derigenom taga bort rummet för den säd, som skall förmalas. R. o. Ad. torde således finna skäligt att afslå förevar, betänkande. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Man har emot Utskrs betänk. velat finna, att det skall vara stridande mot äganderätten och omöjligt att verkställa.
Jag får då först upplysa, att livad Utsk. har föreslagit icke allenast är verkställbart, utan äfven fullkomligt öfverensstämmande med Sveriges lag.
Utsk. känner visserligen, att praxis i allmänhet är annorlunda; men på många ställen mottages mälden enligt lagens föreskrift, nemi. efter vigt, hvilken föreskrift vore öfverflödig, i fall ägaren borde stadna bredvid sin säd.
Det 6 H. 53 4i8 Den 10 Maj c. m. ar ej heller sagdt, att qvarnägaren skall vara skyldig att magasinera säden eller mottaga mer, an han vill; han har ingen förbindelse att mala‘mer, än tiden medgifver, och han kan således visa bort dem, hvilkas säd han ej är i tillfälle att förmala.
Mäldsökanden kan således icke fordra magasiner vid qvarnen, utan måste infinna sig, när qvarnen är ledig; men då han kommer dit att söka mäld, äger han rättighet att, i fall mjölnaren vill emottaga mälden, aflemna den efter vigt och behöfver icke qvarblifva der.
Om det vore hans skyldighet att qvarstadna, kunde han blifva uppehållen flera dagar, i fall mjölnaren behagade uppskjuta förmalningen, och det är till förekommande af ett sådant missbruk som lagen stadgat, att mälden bör vägas till och från mjölnaren.
Så hafva äfven domare sett saken och dömt i denna fråga, fastän jag ej kan neka, att äfven motsatta åsigter hos domare gjort sig gällande; också hafva domar för Utsk. blifvit framlagda, hvilka helt och hållet öfverensstämma med Utskrs åsigt.
Jag bestrider afslag å betänk, och begär dess antagande.