Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St., då de erhöllo sina fullmakter, d. v. s. skilnaden emellan då fastställda beräkningspris och det årliga riksmarkegångspriset, hvilket uppkommer efter beräkning af samtliga länens markegångspriser; men för att åter komma till sjelfva frågan, så ber jag, i afseende å qvantiteten af ränlespanmålen på Öland, att denna summa måtte, såsom PresteSt. rätteligen anmärkt, rättas, i händelse Utsk:s förslag antages, och går nu att undersöka lämpligheten af det utaf PresteSt. föreslagna priset, 5 r:dr 24 sk. för tunnan.
Visserligen är det, enl. hvad jag nyss anfört, troligt, att man kunde bestämma priset lill 5 r:dr 32 sk. tunnan, utan att öfverstiga hvad det efter all anledn. i verkligheten skulle uppgå till; men då man vill hoppa från 5 r:dr directe till 6 r:dr, så blir det för högt, och då vore det bättre att stanna vid hvad ett
Stånd redan beslutat, på det att förstärkta StatsUtsk. måtte få en votering i stället för 2tne, och jag har derföre galt ifrån det pris af 5 r:dr 32 sk., som jag förut yrkat, och i stället antagit det af 5 r:dr 24 sk., i enlighet med hvad här af andra yrkadt blifvit och ett RiksSt. redan beslutat.
Den siste värde talaren har hvarken vederlagt eller försökt vederlägga det argument, som jag, då jag förra gången hade ordet, log mig friheten att framställa.
Han har blott sökt jäfva det genom påstående, att det ej hör till denna fråga.
Jag tror likväl ej att något, som länder till upplysning af den fråga, som är till afgörande föredragen, kan vara öfverflödigt.
Deremot kan jag ej undertrycka min djupa förundran deröfver, att någon ledamot af detta
Hus kan taga för en oafgjord sak, att Riksg.- cont. skall ersätta den statsbrist, som möjligen skulle uppkomma derigenom, att de ordinarie-statsintraderna icke uppgå lill det af R.
St. beräknade belopp.
Sådant har likväl förhållandet varit under hela vårt närvar, statsskick, och sådant måste förhållandet allt framgent blifva, såvida ej någon alltför omfattande financiel omreglering skulle äga rum.
Likasom statsverket måste aflemna sina öfverskotter, likaså otvifvelaktigt är det att statsverket är berättigadt alt af Riksg.-cont. erhålla ersättning för uppkommande brister.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUlsk:s förslag att spanmålen beräknas till 6 r!dr b:co tunnan.
Ad. ansåg spanmålen böra beräknas till 5 r:dr 24 sk. b:co tunnan.
Då Hr Frih. o. Landtm, ej af svaren kunnat utröna pluralitetens mening, hemställde han ånyo, om R. o. Ad.
Ben 8 Augusti f. m. behagade bifalla StntsUtsk:s förslag, att spanmålen beräknas till 6 r:dr tunnan.
I anleda af de bära lemnade svar, förklarade Hr -Frih. o. Landtm, att lian trott sig finna, det sistnämnda propos. blifvit af R. o. Ad. med ja besvarad.
Då nu voter:s-propos:n skulle framställas, hemställde Hr Frih. o Landtm., om icke Ståndet vilie anse, att det beslut, som nu fattades, borde komma alt gälla i afseende å priset på all spanrnål, som beräknas under statsverkets inkomster.
Upplästes till justering följande voter:s-proposition:
Den som bifaller StatsUtsk:s förslag, att spanmålen vid beräkningen af statsverkets inkomster uppföres till 6 r:dl‘ b:co tunnan, voterar . ■ >a’ den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, uppföres ofvannämnda spanrnål till 5 r:dr sk. b:co tunnan, Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold:
Jag hade trott, att det nu blott var fråga om Kronans behållna spanrnål , hvilken tydligen borde skiljas från sådan spanrnål, som är disponerad och skall utgå till s. k. stater och indelningar.
Om så är, torde man i proposln böra upptaga Kronans behållna spanrnål.
Jag hör af den siste talarens sista yttrande, att han något misstagit sig om meningen.
Denna beräkning är endast gjord såsom en grund, hvarefter Kronans inkomster skola beräknas, men har intet att göra med spanmålen under
Ion för de personer* som få sina qvartal från statsverket.
Uppå derefter framställd propos. blef voter:s-propos:n af R. o. Ad. godkänd.
Efter voteringens slut, befunnos rosterna hafva utfallit, som följer: Ja — 4[
Tunne-talet, hvartill afrads-spanmålen borde beräknas, ansågs böra blifva till det belopp Utsk. föreslagit.
Anckarsvärd hade inlemnat följande anförande:
Emot det af R. o. Ad. nu fattade beslut, att under StatsUtsk:s förslag nedsätta inkomst-beräkningen för ordinarie-räntan, reserverar jag mig, såsom i min tanke ledande till Den 8 Augusti f. tn. i45 till fortsättning af det systeme, att genom låga inkomstberäkningar höja statsbrist-summan, till den påföljd, att det skattdragande folket på sådant sätt affordras ett större skattebelopp, än behofvet påkallat, och samvetsgranna folkrepresentanter någonsin bort bifalla.
— Millionernes hopande under form af öfverskotter uti den, för all control! och granskning så omsorgsfullt vårdade räntekammaren, verkar ingalunda fördelaktigt på rörelse och näringar; och är det derföre jag sökt motarbeta dessa öfverskottérs bildande till ett så stegradt belopp, som sedan sista riksdag varit fallet.
— Jag reserverar mig äfvenledes emot det nu fattade beslutet, emedan deruti äfven innefattas R. o. Ad:s slutliga förbiseende af behofvet att genom mantalsräntans eftergift bereda jordbruket en af både obestridligt behof, likasom af rättvisa och billighet, påkallad skatteminskning, hvartill under händer hafvande öfverskoltsmedel vid denna riksdag, i samband med möjliga indragningar, i min tanke kunnat och bort lemna tillfälle.
Upplästes den återstående delen af StalsUtskts i utlåt.
N:o 226 afgifna yttrande rörrde 2tdra punkten, upptagande frågan om utmarks-skatten på Öland.
Utsk. har uti det sednare betänk, förändrat sitt i betänk.
N:o 64 tillstyrkta beslut, så till vida att Utsk. för det första funnit, att frågan vore af beskaffenhet att fordra K.
M:s sanction, och för det andra deruti, att jemväl å sådan mark, som är skattläggning underkastad, d. v. s. odlingsbar och likväl icke intagen uti hemmanets skatt, undantag endast får ske för sådan betesmark, hvartill hemmanet förut ägt betesrätt; men uti det sednare betänk, har Utsk. föreslagit, att emedlertid, och intilldess ny skattläggning komme att verkställas, räntan af samtliga dessa skattlagda utmarker, utgörande ett belopp af 860 tunnor spanmål, utom öfriga persedlar, skulle komma att upphöra intill dess ny skattläggning derå fastställd blifvit, hvarefter den ränta, som dervid åsattes, skulle komma att, från och med år 1841 till och med den tid då sådant sker, utbetalas.
Det är egentligen emot detta sista förfarande, som jag vill yttra mig, emedan jag anser det hval ken förenligt med rättvisa eller med rätta begreppet om den orts bästa, för hvilken man här talar.
Det är och borde äfven för StatsUtsk:s ledamöter vara klart, att skaltläggningsmännen icke kunnat skattlägga en jord, innan densamma enl. skattläggnings-metod blifvit skatt och ränta underkastad; och att det således är tydligt, att när skattläggning skett och undersökning pågått, så följer räntans bestämmande.
Alt nu Jåta Ölands hemmansägare under loppet af 8 eller kanske till och med 10 år bibehålla jorden utan att betala någon ränta, hvarigenom de sedan skulle komma att få erlägga ii H. 19 Den 8 Augusti f. ro. några tusen tunnor på en gång, det vore att förstöra dem; ty jag åtminstone känner få bland allmogen i Sverige, som skulle under loppet af flera år spara in ett capital för en sådan förestående utgift, ehuru de alltför väl veta, att den jord, som är skattläggning underkastad, måste betala den ränta, hvarom sålunda undersökning anställes.
Jag för min del har ingenting emot, att räntan på den odlingsbara jorden bibehålies; ty betesmark belägges ej med spantnålsutan med smör-ränta.
Spanmålsränta kan ej efter någon metod läggas på betesmark, så framt det ej är fråga om recognilions- eller annan skog, der man lägger vissa kappar på tunnlandet, jemlikt särskilda föreskrifter.
Undersökningen må i sådant fall gerna ske på Statens bekostnad; men jag skulle förmoda, alt det riktigaste och rättsenligaste är, att i den mån som någon lägenhet befinnes vara orätt skattlagd , densamma från ränta befrias och erhåller äfven restitution af redan utgjorda räntor, om så skäligt pröfvas, men ej bör räntan eftergifvas för dem, som författningsenligt blifvit skntllagda.
Med denna förändring anhåller jag om propos. på Utskts utlåt.; och i sådant fall följer ock, att den summa i första delen af denna punkt af 4o,ooo tunnor spanmål, hvartill Kronans behållna ränta är upptagen, blir ökad till 4°>5oo tunnor i enlighet med K. M:s propos., denna utmarks-skatl deruti inbegripen.
Cederström har nu mera inskränkt sitt klander af StatsUtsk:s förfarande med Ölands-skatten till det sista tillstyrkandet i nu föredragna betänk., nemi. det alt skallen skulle upphöra med år i84i, till dess utrönt blifvit, huruvida en eller flere hemmansägare vore på grundade skäl skyldige att den ålagda skatten vidkännas.
Cederströms skäl kan visserligen i många fall anses gillligt, då man, såsom Frihtn, förutsätter, att den ifrågavar.
Aifvarsskatlen lagligen tillkommit, och att den derföre skulle till största delen komma att lagligen bestå; men StatsUtsk:s majoritet delar ej denna Frih:ns åsigt, utan har en fullkomligt motsatt, och med StatsUtsk. äro i detta fall flere örn förhållandet kunnige personer af samma tanke.
Man har, efter de noggrannaste undersökningar, kommit i erfarenhet deraf, att vid den besynnerliga tilldragelsen med Alfvars-skatten på Öland det verkligen handt, att en eller annan åtkommit sådan odlingsbar mark, hvarigenom dessa hemman verkligen blefvo förbättrade, och alt, hvad sådana hemman vidkommer, det icke kan blifva fråga om, alt någon nedsättning i skatten skall äga rum, men att sådana fall äro högst få, och alt, om en ny skattläggning på lagliga skäl kommer att öfvergå Öland, största delen af dess innevånare blifva från denna skattläggning befriade.
Då skulle väl icke den våda inträffa, sorn Frih.
Cederström förespeglat, alt flera års skatt, bestående af några tooo tunnor spanmål, skulle på en gång Den 8 Augusti f. ra. '47 drabba Öland.
Allt hvad som kunde hända, vore, att sädana enskild la hemman, som under skattläggnings-liden blifvit befriade från skatt, sedermera med rätta komme att återbära hvad dem ålegat.
StatsUtsk. trodde äfven, att, då innehafvare af sådana hemman på ett eget sätt och genom den besynnerliga skattläggning, som skedde ulan fullt lagliga former, kommit i besittning af denna jord, del vore af ingen betydlighet, om dessa hemman verkligen skulle komma att återbära till Kronan för i eller flera år den skatt, som skäligen kunde dem åläggas; och ehuru StatsUtsk. trott, att, om R.
St. samtycka till Utsk:s begäran, K.
M. äfven skulle ålägga vederbör, alt denna förrättning skyndsamt företaga och afsluta, så skulle dock de uppkommande ersättningarna blifva ganska få och icke uppgå till några större och betydligare summor.
På de skäl, som af StatsUtsk. blifvit utvecklade, får jag derföre tillstyrka, alt detta sednare betänk, måtte i allo bifallas.
Jag anmälte mig med aniedn. af den siste värde talarens yttrande, röride sältet för skattläggning af ifrågavar. utmark.
Hans beskyllning mot skattläggningsmännen, att de icke gjort det uti laglig ordning, lärer icke kunna i bevis ledas, och skulle haft en ganska svår påföljd för dessa personer, i händelse, vid den undersökning, som redan en gång skelt på R.
St:s begäran af en för Ölands hemmansägare högst välvillig person, och som tillstyrkt eftergift af denna Statens inkomst, något sådant hade kunnat utrönas, hvilket ej varit fallet.
Således, med förutsättning att skattläggningsmännen efter deras bästa velande, vid denna skattläggning såsom vid alla andra, tillämpat metod och undervisningar, begär jag, att man måtte rätta beslutet på det sätt, att R.
M. anhålla, alt förhållandet med skattläggningen på Ölands utmark må komma att ånyo undersökas af skaltläggningsmän, samt att, om dervid befunnes, att hemmanens utmark på sidan om metod och undervisningar blifvit med ränta belagd, hemmanen dä. måtte befrias från räntorna, och åt dera restitueras hvad sedan skattläggningen blifvit utgjordt, men alt räntan under tiden mätte oförändrad utgöras.
Då jag har min bostad i närheten af den persons, som nu är i fråga, sä har jag ofta besökt Öland, och torde äga närmare kännedom om detta land, än de fleste härvarande ledamöter.
Jag anser det derföre vara min pligt att yttra mig i denna fråga.
Jag uppmanas dertill, icke blott af den pligt, sorn åligger hvarje representant alt yttra sig uti frågor, som röra den ort, från hvilken man är, utan jemväl utaf det intresse, sorn mäste delas af hvar och en, hvilken känner detta idoga folk.
Det är icke min mening att understödja motionärens alsigt alt hell och hållet borttaga all skatt; icke heller att vits - i48 D c n 8 Augusti f. m. orda motionärens uppgift att någon synnerlig nöd Ur för handen, som hotar med snar undergång; så är icke förhållandet; tvertom berga sig Öländningarne ännu, i trots af de stora skatter, som detta landskap, i jemförelse med hvarje annan provins, utgör, och i trots af de många olägenheter, med hvilka man, snart sagdt dagligen, der måste strida.
Min afsigt är att söka utverka ett beslut, som kan förekomma, att Öländningarne råka i sådan nöd och förlägenhet.
Öland har i sanning alltid varit ett stjufbarn af Staten.
Jag vill ej tala 0111 den medfart, sorn Öland i fordna tider fått erfara, utan jag vill inskränka mig till uppgift af det närvar, förhållandet.
Landet har circa 270,000 tunni. jord.
Af dessa finnas icke mer än omkring 100,000 tunnb, som äro odlingsbara.
På dessa 100,000 tunni, skola 3o,ooo menniskor hafva sin föda och skatta till Staten icke mindre än 110,600 r:dr b:co, enligt den uppgift jag fått om skattebeloppet för år 1838.
Derjemte underhålla de sitt presterskap i 33 socknar och hafva flera indelta räntor, t. ex. till lectorerna i Calmar, med mångfalldiga andra serviluter.
Vill man nu taga i betraktande, att Öland saknar många af de naturförmåner, som äro de flesta öfriga provinser förunnade, såsom t. ex. skog, hvilken de till nästan alla sina förnödenheter, både till husbyggnad och vedbrand, måste hemta från fasta landet, att Öländningarne ej hafva några tillfällen till binäringar, ty det enda som finnes är alunbruket, hvilket länder Öländningarne sjelfve till föga gagn; så skall man verkligen falla i förvåning öfver att folket kan berga sig, då det ej har annat än sitt jordbruk och sin boskapsskötsel alt lifnära sig af; och detta har sin grund endast deruti, att de äro mera arbetsamma, mera driftiga än de flesta provinsers innebyggare.
Man ser Öländningen 0111 sommaren vara i verksamhet från kl. 2 om morgonen till kl. 10 på aftonen, och vintertiden från kl. 3 om morgonen.
Della är äfven anfördt af Frih, Cederström, då detta betänk, första gången var före.
Det finnes äfven uti Hr Liljenroths, under den 19 Nov. 1835, afgifna berättelse nämndt, alt Öland ej skulle äga rättighet till sjelfva utmarken, men Hr Liljenroth liar äfven i sina uppgifter, som finnas intagna uti betänk.
N:o 64 (sid. 10) vitsordat, att
Öländningarne ägde fullkomlig och oinskränkt rättighet till sjelfva betesrätten.
Han har nemi. sagt, ”att, enär skaltläggningarne blifvit i öfverensstämmelse med metoden verkställda, och de vid undersökningen företedda olver åtskilliga hemman i början af ”1700-talet upprättade skattläggnings-instrument ådagalade, ■”alt, efter metodens anvisning, endast uppskattade värdet ”af åker och äng tagits i beräkning vid de hemmanen åsat”ta mantal och räntor, samt hvad i berörde skattläggningsinstrument derjemte om mulbete förekommer, att nemi. ”hemmanen ägde sådant å utmarken, eller s. k.
Alfvaren, ”icke kunde förklaras annorlunda, än att skattläggningsmäu - Den 8 Augusti f. m. ”nen dermed velat uttrycka den rättighet till mulbete, som ”af ålder varit hemmanen medgifven till begagnande å ut”marken; så syntes deraf följa, att uImarkerna på Öland, ”före den allmänna fördelningen deraf, med äganderätt icke ”tillhört hemmanen och ej heller dessförinnan varit under "desamma till ränta skattlagda, ehuru den rättighet till ”mulbete å utmarken, som hemmanen af ålder ägt, samt, ”i anseende till ringa höbord och saknad af beteshagar, så ”väl behöfva, icke kunnat dem betagas eller afhändas.”
Häraf synes klart, att
Öländningarne hade verklig rättighet till mulbetet; men jag frågar hvad skilnad det är emellan alt äga nyttjande-rätten och sjelfva ägande-rätten; när man äger nyttjande-rätten, så är det i sjelfva verket detsamma som att de äga äfven ägande-rätten.
Oaktadt således, efter milt förmenande, Öländningarne verkligen ägde den utmark, för hvilken de betalte en ganska dryg skatt, så blefvo vid de skiften, som ägde rum i början af i8oo-talet, icke mindre än i2^:dels hemman tagna ifrån deras betesrättighet.
Dernäst har man tagit den betydligaste skogen från Öländningarna och sålt den till privat man.
De hafva således förlorat sin rättighet att der få utsyning till vedbrand, och derjemte pålade man dem icke mindre än 864 t:r spanmål i skatt.
Örn jag varit närvar., då detta betänk, första gången här förevar, så skulle jag visserligen yrkat på bifall till utlåt.
N:o 64; men upplyst om det förhållande, att det kan finnas åtski11 ige individer, som vunnit något vid denna utmarks delning, vill jag ej bestrida, att för dem, som haft verklig fördel deraf, någon ränta må fastställas, ehuru detta alltid sker på de andras bekostnad.
Cederström uti det förslag, att räutan skulle fortfarande utgöras af Öländningarna, intilldess att den ifrågavar. undersökningen blifvit fullbordad.
Jag fruktar, att i sådan händelse undersökningen kommer att gå ganska långsamt.
Horn i hans förmenande, att, om undersökningen göres rättvist, det är sannolikt att största delen af utmarks-skatten upphäfves, och då kunna de möjligen blifvande ersättningarne icke gå till särdeles högt belopp.
Jag tror det vara önskvärdt alt snart få slut på dessa tvister.
För min del har jag jag ännu aldrig yrkat, och skall aldrig yrka upphäfvande af verkliga grundskatter; men med denna åsigt följer äfven den att icke vilja pålägga några nya; och jag betraktar denna såsom en ny grundskatt, hvilken tillkommit dels år 1816, dels år iSig, och hvaröfver Öländningarne redan vid 1823 års riksdag och sedan vid alla de följande anfört klagomål.
Nu har StalsUtsk. i sitt sednare utlåt, förklarat, att Utsk. tillstyrker, att II.
,St. skola hos K.
M. anhålla, att utmarks-skatten skall upphöra på sådan utmark, som icke kan delas; men hvad den odlade marken beträffar, bör, enl.
Ulskts förslag, ingen rubbning uti län - *5»
Den 8 Augusti f. ra. tan äga rara, så framt ej densamma finnes åsatt till högre belopp, än sora kan anses motsvara den fördel utöfver betesrätten, som genom ägande och fri dispositionsrätts förvärfvande vunnits.
Jag ber herrarna lägga vigt vid ordet "betesrätten.'"
Dermed kan svårligen annat förslås än den betesrätt, som hemmanen fått, och den jord som dem blifvit tillskiftad; men nu är förhållandet, att alla utmarker undergått taxering.
Den som dervid erhöll odlingsbar jord, fick således oändligt mycket mindre i areal, än den som fick sådan jord, hvilken ej kunde odlas.
Nu fordrar rättvisan, att man skall bestämma värdet af den odlingsbara marken med afseende på den betesbara marken, i förhållande tili den betesrätt han hade före utmarkens skiftning.
Jag anhåller derföre få fästa uppmärksamheten på en redactionsförändring, som är lätt verkställd, och som jag anser behöflig för att närmare bestämma det förhållande, som StatsUtsk. velat uttrycka.
Den skulle lyda sålunda: hvaremot för odlad och odelbar jord rubbning uti räntan icke må äga rum, så framt ej densamma finnes åsatt till högre belopp, än som kan anses motsvara den fördel,som genom ägande- och fri dispositionsrätts förvärfvande vunnits utöfver den betesrätt hemmanen före utmarkens delning ägt.
Jag önskar således, att inga andra hemman måtte åläggas beskattning, än de, som vunnit större fördelar än de hade före skiftningen.
Jag hoppas alt herrarne finna delta billigt, och vågar derföre hos Hr Frih, o. Landtm, anhålla om propos. härå.
Den siste värde talaren har för blandat begreppen om ägande- och dispositions-rätt.
Ilan bar trott, att, för det alt Kronans mark icke är inhägnad och således af kringliggande gårdar kunnat begagnas till bete, dessa ägt laglig rätt til! betet derå, och hvilket jemväl derföre för all framtid skulle kunna befria dem från skattläggning, ehuru Kronan vid delningen och först då, upplät ägande-rätt dertill åt skattejordsinnehafvare och nyttjande-rätt åt krono-åboerna.
I afseende härå behöfver jag endast hänvisa den värda ledamoten till de författningar, som för skattläggning af hemman i Sverige äro fastställda.
Han torde deraf finna, att då hemmanen blifvit skattlagda för den jord de hafva inom rå och rör, så ingur icke derföre uti deras rättigheter den Kronans mark, som derutom ligger.
Det är icke heller afsigten alt tilldela dem en odlingsbar och till åker och äng eller lill endast bete brukbar mark utan ränta, ty sådant är icke enligt med författningarna i vårt land.
Den värde ledamoten har trott, att om den utväg, som jag föreslagit, skulle vidtagas, så skulle frågan om utmarkcrna på Öland och undersökningen om lagligheten af deras skattläggning komma att till cn af - Den 8 A u g n s t i f. m. lägsen framtid fördröjas.
Mig synes dock, att lian Loi t (inna, att motsatsen deraf skulle blifva den naturliga följden, när restitution af orätt pålagda räntor blir en följd af hvad jag föreslagit, och således samtlige de hemmansägare, sorn orättvisligen fått sig ränta pålagd, äga sitt intresse deruti alt skatlläggningsmännen icke försumma sin skyldighet alt afstilla den dem ålagda undersökning.
Deremot, 0111 räntan skulle upphöra år 1841, så btefve det naturligtvis ett intresse för majoriteten af hemmansägare på Öland, att i all framtid (å denna undersökning oafslutad, emedan de intilldess voro befriade från räntan.
Jag anhåller om propos. på hvad jag föreslagit.
Sedan SlatsUtsk, i sitt sednare betänk, föreslagit, alt en undersökning skall verkställas af personer, sorn dertill uro behörige; så lärer R, o.
Ad. linna, att det numera är utan ändamål för lagstiftarne, att här ingå i någon särskild undersökning om huru det förhåller sig med skattläggningen af betesrätten, af vissa inägor, med mera dylikt.
Derföre vill jag hemställa till den värda ledamot, som talat till Öländningarnes förmån, om han ej finner, att denna utredning kan och bör alldeles förbigås, emedan hon till intet tjenar.
För den händelse att hon likväl skulle upptagas, vill jag endast i korthet anföra: att ehuru Calmar län, vid stranden af Calmar sund, är till sin bördighet och öfriga beskaffenhet ett af de bästa landskap i Riket, så tror jag likväl ej, alt Öländningarne skulle vilja flytta till denna strand, hvilket tyckes bevisa, att
Öländningarne befinna sig ganska väl på deras ö; äfvensom det är bekant, att ingen allmoge i Sverige måhända har bättre kost inom hus än Öländningarna.
Jag upprepar således ännu en gång hvad jag tror mig redan tillförene hafva yttrat, alt det t. ex. är en bland Öländningarnes farhågar, då deras bevär:s-manskap commenderas lill fasta landet alt exercera tillsammans med Calmar läns ynglingar, att provianten icke skall vara god nog, och att de möjligen skola fara illa på Kronans kost.
Deremot är förhållandet med de Småländningar, som komma från hafrebygden, att de anse Kronans kost vara mycket bättre, än den som bestås dem hemma.
Om R. o. Ad. skulle bifalla det förslag, Frih.
Cederström gjort, så torde det i sjelfva verket vara fördelaktigare för Öland, än det som Utsk. framställt; ty det beräknar vedergällningen för utgjorda räntor endast från 184r, då deremot, enl.
Cederströms förslag, om jag rätt uppfattat detsamma, de lägenheter, som fått sig för höga afgifter pålagda, skulle återfå dem af Kronan, för hela den tid, som förflutit sedan den nya skattläggningen verkställdes.
Då hade man gjort allt hvad göras kunde, för att bevara deras lätt och återställa dem hvad de möjligen kunna hafva för mycket erlagt.
Jag anhåller ytterligare att få Den 8 Augusti f. m. fästa eder uppmärksamhet, mine herrar! derpå, att om det förslag antages, som Frih.
Cederström gjort, så är det troligt, att undersökningen går så fort ske kan, emedan hon skulle verkställas på Statens bekostnad.
När nu Kronan anbefaller vederbör, att förrätta undersökningen, så är det naturligtvis Statens vinst, alt hon fullbordas ju förr dess hellre, för att slippa kostnaderna för en långvarig lörrättning, och för flera års återbäring.