Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti StatsIJtskottets första Betänkande om Kronoskogarne, hvilket af Riksens Ständer blifvit bifallet, och enligt hvilket bemälde Skogar komma att på öppen Auction försäljas, var icke fråga örn någon viss bestämd köpeskilling, utan tvärtom, att inropssumman skulle blifva en perpetuel årlig ränta, som i spannemål borde beräknas.
Sex Ar af denna ränta skulle utgöra shatteköpesumman.
Så var det af Utskottet föreslaget, och så antogs det af Riksens Ständer.
På enahanda sätt borde jemväl, i min tanka, RecognitionsSkogarne föryttras.
StatsUtskottet, åtminstone dess pluralitet, har nogsamt funnit, att detta sätt är det förmånligaste, då deremot föreskriften för hemmans anläggning m. m. medför så mångå detaillefrågor, att man, i brist af en fullständig local-kännedom, icke kan derom ingå i pröfning.
Herr Reutersköld:
Jag får upplysa, att, 222 Den 18 Jann e. m. enligt det förslag till RecognitionsSkogarnes försäljning, jag tagit mig friheten underställa Ridderskapets och Adelns bedömmande, skulle blott uppodlingar läggas i hemmantal, och för de öfrige delarne af RecognitionsSkogarne endast erläggas en årlig grundränta, utan att några andra onera dem åtföljde.
Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredric:
Jag liar nyligen deltagit i ett beslut, der principen var den, att försälja Kronoskogarne till enskilde.
Desse begagnas af Svenske Medborgare, i synnerhet af flem, som sakna egen skogst i llgång, till vedbrand och byggnad m. m.
Nu är åter fråga om Recognilionsskogarne, hvilka, tillhörande Staten, äro blott till nyttjande rätt emot vissa vilkor åt Bruksägarne upplåtne.
Det tyckes således, att enahanda princip för dessa sednare Skogar, efter som de också äro en Statens tillhörighet, borde vara gällande, helst 1811 års Författning redan bestämde den, med öfverlemnande lill Riksens Ständer, att ifrån den 4 Februari 1817 öfver dessa Skogars afyttring sjelfva besfuta, åtminstone är min öfvertygelse sådan.
Med Friherre Boije och Grefve de la Gardie förenar jag mig alltså i förevarande ämne, och anser för min del de Bruksägare, som inom den 4 Februari 1817 sig till Skatteköp anmält , och som fullgjort hvad till ett sådant köp erfordrats, deraf böra komma i åtnjutande; men jag kan ingalunda instämma i StatsUtskottets Förslag, så stridande emot detsamma Utskott rörande Kronoskogarne, afgifvit.
Der - Den 18 Junii e. ra. 223 emot finner jag Herr Reuterskölds project så enligt med billighet, då det blott iöreskrifver erläggandet af en viss årlig ränta, utan några fortfarande onera, och i öfrigt en köpesumma, som med Bruksägarens fördel är förenad, och grundad på iakttagande af olika local-förhållanden , att jag detsamma fullkomligen gillar.
Bemälte Herr Reuterskölds förslag att till Kongl. Maj:ls disposition för
Försvarsverkets iståndsättande öfverlemna de medel, som genom ifrågavarande Skogars försäljning k un lfa ingå, förtjenar i min tanka så mycket mera att bifallas, som jag tror, att de årliga medel, hvilka af de, enligt detta förslag skattgifvande skogstrakter, böra erhållas, möjligen skulle kunna åstadkomma en minskning af den årliga Bevillningssumman.
Jag anhåller alltså på dessa grunder om proposition lill förkastande af StatsUtskottets, och antagande af Herr Reuterskölds förslag.
I anledning af hvad som nyss blifvit sagt, kan jag icke underlåta utbedja mig att få upplysa en del af 1811 års Författning om Recognitionsskogarne, för alt visa, att hvad jag sagt om nödvändigheten af undersökningar, innan skatteköp kunde äga rum, är uti samma Författning grundadt.
Sedan innehållet af Riksens Ständers underdåniga skrifvelse blifvit uti denna Författning anfördt, och Riksens Ständer uti ingressen af denna skrifvelse förklarat sig hafva sökt utreda, ”ge - 224 Den 18 Junit e. ra. nom hvilka medel Staten skulle af sin ägande rätt kunna draga den största fördel, samt utan Bruksägarens undergång den för det allmänna mest nyttiga Författning kunna vidtagas,” och sedan de vilkor och föreskrifter Riksens Stander i detta afseende föreslagit, blifvit punktevis uppräknade, förekommer sedermera, alt Kongl. Maj:t funnit till verkställigheten af allt detta höra: i) Skogarnes affattning: 2) undersökning huru mycket af Recognitionsskogarne kunde vara nödigt för Brukens underhållande med kol och andra Skogs-förnödenheter; 3) indelande af denna skog och mark, som för Bruken bibehålles, till hemmantal och dess skattläggande; 4) skatte köp; och 5) disposition af ofverl opps-marken af RecognitionsSkogarne.
I följe af denna sakernas naturliga ordning, har Kongl.
Maj:t vidare förordnat, att Bruksägaren skulle förskjuta kostnaden vid afmätningen, men få ersättning för hvad som efter skedd delning af Skogen kunde Staten tillfalla; att Konungens Befallningshafvande ålåg att, sedan de ifrån Bergscollegium erhållit uppgift på de ännu oafmätte RecognitionsSkogar, genast förordna Landtmätare till afmätningen, och sedan vederbörande blifvit hörde, densamma utan invändning företaga; att beträffande undersökningen till utrönande af Brukens behof af RecognitionsSkogarne, skulle densamma genast, och så fort som möjligt, företagas, samt förrättas af Bergmästaren och Öfver Jägmästaren inom hvarje ort, med biträde af Ordinarie Landt» Den 18 Junti e. m. 225 Landtmätaren med flere; att
Landshöfdingarne skulle med sin uppmärksamhet följa, och så vidt deras öfriga embetsgöromål detmedgåfvo, sjelfve öfvervara undersökningarne; att, sedan dessa undersökningar för sig gått, skulle Protocollen till Kammar- och BergsCollegierne insändas; att Collegierne skulle deröfver gifva sitt utslag, och att, sedan detta vunnit laga kraft, eller Kongl.
Maj:t, i fall målet blifvit dragit under dess pröfning, meddelt sitt beslut om hvad som under Bruket skulle bibehållas, eller ej, då skulle afviltringen ske, och att, derest Bruksägaren då inkommit med ansökning om skatteköp å den under Bruket bibeliållne Skogsmarken, med derå för dess räkning anlagde odlingar, så vidtager dä, genom KammarCollegii försorg, anstalten om samma marks indelande till hemmantal och skattläggande.
Det är således tydligt, att det var sedan affattningen och undersökningen om Brukets behof af skogen föregått, som frågan om skatteköpet kunde uppkomma, och ingen Bruksägare kan efter min tanke anses hafva försummat något, då han afbidat desse föregående åtgärders verkställighet, för att med sin ansökning om skatteköp inkomma.
Jag kan derföre ej linna annat än att Bruksägare äro genom sjelfva författningen autoriserade, att icke förr anhålla om skatteköp, än de viste hvad de i sådant ändamål kunde få köpa.
Författningen hade ej allenast att bestämma fatalietiden, utan äfven att stadga prestanda; och författningen har uppRidd. o. Ad.
Fröt, VII II.
II Ahl. i5 226
Den 18 Junii e. m. fyllt båda ändamålen; men derföre att ibland de sednare undersökningar påbuden, liar man ingen rätt, alt ifrån undersökningens fullbordande räkna de 6 åren.
Man får ej sammanblanda afskilda ämnen, för att leta sig vägen till en förklaring, som ingen annan, än Konung och Ständer, förmå gifva.
Allmänna säkerheten fordrar ovilkorligen, att alla fataliedagar förstås efter ordalydelsen, och ingen Domare har ännu vågat handla annorledes.
Vi hafva kommit in i en ganska vidlyftig discussion just derföre, att 1811 års Författning icke blifvit beräknad i hela dess vidd, eller jemförd med förevarande Betänkande.
Det är väl tydligt alt, såsom Grefve Mörner yrkar, samma Författning bestämmer, det Bruksägarne först efter behörig undersökning skulle till skatteköps erhållande sig anmäla, men det är också lika tydligt, att Riksens Ständer år 1809 förbehöllo sig, att om alla Recognitionsskogar vid nästa Riksdag besluta.
Nu är förhållandet sådant, att af alla de i3 Bruksägare, som inom prescriptionstiden anmält sig till Skatteköp, har ingen enda inom denna prescriptionstid fullgjort alla de vilkor författningen bjuder, att nemligen anskaffa Afmätnings- Värderingsoch Skattläggnings-documenter.
Deremot hafva några sedermera inkommit med fullständiga handlingar.
Fråga kan numera ej uppstå, hvilken eller hvilka hafva rätt till Recognitionsskogarne, då ingen har rätt att tillvälla sig dem, eller att få dem för så godt som intet.
Den 18 Juni i e. m. 227 Ständernes beslut 1809 var grundadt på deras önskan att komma i tillfälle, att efter de första Skatteköpen bedömma, hvad
Staten möjligen af denna tillhörighet kunde vinna.
Närvarande
Ständer äro i tillstånd, att se följden af den Skattläggningsmethod, som blef en följd af 1809 års Ständers beslut, och hafva full rätt, att nu vidtaga sådane heslut, hvarigenom ytterligare förluster för StatsVerket kunna förekommas.
Jag har noga begrundat detta ämne, och StatsUtskottet har följt, hvad jag om
Kronoskogarnes försäljning tagit mig friheten framställa; men deremot, i afseende på Recognitionsskogarne, betydligen afvikit från den stadgade grundsatsen.
Jag hemställer till hvar och en, om det finnes någon Bruksägare, som liar eller kan yrka annan eller större rättighet, än att genom options-rätt få den andel af Recognitionsskogarne, som han pröfvas behöfva för Brukets drift, för den på Auction bestämda årliga räntan, och om erläggandet af 6 års ränta i Skattelösen på 16 års tid kan falla någon tungt?
annat stadgande än detta behöfves icke efter min öfvertygelse.
Finner åter Rirlderskapet och Adeln lämpligare, att antaga Herr Reuterskölds förslag, har jag ingenting att deremot anmärka, men jag tror icke, att det uppfyller ändamålet så fullkomligt, som det beslut Riksens Ständer angående Kronoskogarne vidtagit.
Jag anhåller emellertid att hvilketdera, antingen Herr Reuterskölds, eller mitt, anses vara det rätta, det mätte, utan sammanblandning med det andra, till antagande framställas.
228 Den 18 Junii e. m. Grefve Mörner:
Jag bekänner, alt jag trodde, det jag kunde läsa en Författning, och, utan att vara Jurist, begripa hvad en prescriptionstermin innebar, och oagtadt hvad jag nyss hört anföras, kan jag ändock ej annat finna, än att 1811 års
Författning först innehåller en recit af hvad sorn Riksens Ständer beslutat, och att derefter komma de nogare bestämmanden och detaillerade föreskrifter, som Kongl. Maj:t vid verkställigheten funnit nödige.
Det är denna sednare del af Författningen, sorn. vid verkställigheten måste tjena till efterrättelse, och jag kan således ej annat, än förblifva vid min öfvertygelse, att det är i följd af dessa närmare bestämde och detaillerade föreskrifter, cj efter de punkter, hvilka blott uti reciten äro upptagne, som prescriptionstiden måste räknas.
Jag vågar också förmoda, att detta närmast instämmer med den höge Lagstiftarens afsigt, emedan man icke velat att, för en ögonblicklig fördel, som skulle det allmänna tillfalla, enskiltas rätt och deras i loflig väg till det helas båtnad ledande Näringsföretag skulle på en gång, genom ofullkomliga eller illa tillämpade stadganden, rubbas.
För min del kan jag ej heller bifalla sådant, utan tror, att helgden af Statens löften, agtningen för ägande-rätten, och Statens sanna och varagtigaste fördelar gemensamt kräfva, att de grunder, som redan blifvit lagde för underhållet af en vigtig gren af Sveriges Export-tillverkningar, blifva bibehållne, och Nationalförmögenheten i denna del således bevarad för vådeliga skakningar.
Om, då Sverige först Den 18 Junit e. m. odlades, man sagt åt de hemmansägare, som då bosatte sig: den jord sorn du således odlat och gjort fruktbärande, Ipå, hvilken du nedlagt möda och kostnader, den skall du sedan en gång nödgas återköpa, liksom hade du icke mer, än någon annan rätt dertill; månne någon på sådana vilkor ingått i dylika företag? säkerligen hade ingen gjort det, utan man hade antingen på annat sätt gjort sin rätt gällande, eller man hade vänt sig till andra länder, der nedlagt arbete, och använde kostnader, som utgöra första grunderne för ägande-rätten, blifvit bättre vårdade, och lemnade i helgd.
Om man likaledes, före Bruks-anläggningarne, sagt åt Bruksägaren: ”Sedan du ingått i förlag, sedan du samlat biträden och innevånare, sedan du gjort de orter tillgänglige, hvilka förut endast voro kände af odjuren, sedan du, i grund af Statens löften, uppoffrat för kostsamma anläggningar en del af din förmögenhet, sedan du i hopp att dina efterkommande skulle få skörda frukten af din möda och dina kostnader, icke beräknat vinsten i förhållande till det närvande, men, med afseende på framtiden, sedan du således genom egna uppoffringar gifvit den skog ett värde, som förut hade nästan intet, så skall en tid komma, då Samhället skall i hast förändra grundsatser, då man skall påstå, att du skall inköpa den skog, som emot viss afgift, och på bestämda vilkor, blifvit dig för dessa anläggningar upplåten, och som för deras underhåll nu mera utgör ett oundgängeligt behof; om, säger jag , man vid en Bruks-anläggning på sådant sätt 230 Den 18 Juni i e. m. tilltalat den första anläggaren, eller om han trott sig äga något dylikt alt befara, säkerligen hade han då sökt ett mera lönande företag, och inga Bruks-anläggningar hade på sådana vilkor kunnat äga rum.
Sedan dessa nu, under andra förhållanden och på andra vilkor, blifvit tillvägabragte; så kan jag ej annat än finna det stridande emot all naturlig rättskänsla, att begagna deras närvarande belägenhet, för att på deras bekostnad bereda åt det allmänna en mera skenbar, än verklig, och säkerligen en blott ögonblicklig förmon.
Grefve von Lantingshausenj Albrect: Grefve Mörner har så fullständigt utredt förevarande ämne, att jag till alla delar förenar mig med honom.
Hvarefter Hans Excellence yttrade, det lian ansåg sig först böra framställa proposition till bifall af StatsUtskottets Utlåtande.
Ropades starka Ja och Nej^ hvarjemte ordet votering hördes. I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, om icke, med afslag af berörde Utlåtande, Ridderskapet och Adeln behagade gilla Den 18 Junii c. m. 231 de af Herr Reutersköld till RecognitionsSkogarnes försäljning uppgifne grunder, med den förändring, att alla de, som inom den föreskrifne prasscriptionstiden anmält sig till skatteköps erhållande, borde vid rättigheten dertill bibehållas, ehuru köpebrefven ännu icke blifvit för dem af vederbörande utfärdade; äfvensom den af Herr Reutersköld föreslagne disposition utaf de medel, hvilka genom berörde försäljning inflyta.
Herr Reuter sköld, Axel:
Som jag fruktar, att det af Friherre Boije föreslagne, och uti Eders Excellences proposition intagne, tillägg kunde utsträckas alltför långt, får jag ödmjukast anhålla, att Ridderskapet och Adeln täcktes utan all förändring antaga de af mig uppgifne grunder, Hans Excellence Hr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han under öfverläggningen tyckt sig finna, att det instämde med många Ledamöters önskan, att alla de, som inom praescriptionstiden anmält sig till erhållande af skatteköp, borde vid rättigheten dertill bibehållas.
Jag har ingalunda betagit Bruksägare att lösa RecognitionsSkogar, endast sådant sker, efter de af mig uppgifne grunder; jag har blott föreslagit en högre ränta, med hvilkens erläggande Bruksägarne dock ganska väl kunna komma ut.
252 Den 18 Jana e.. ro. Grefve Mörner, Adolph Göran:
.Tåg tror» alt då raan talar örn livad personer vid sina Nävingsföretag kunna komma ut med, bör man ej dömraa efter vissa fördelagtigare lägen och förhållanden.
Den, som har Dannemora malmer vid sina Jernverk, och sorn bor i Upland, Itan också derföre betala mera, än den som bor på en hård, aflägsen och ofruktbar trakt, der både mera arbete erfordras och vedergällningen blir mindre.
Det samma kan vara en förmån förden förre, som den sednare ej kan komma ut med, och det är derföre, som man icke bör rätta sina omdömen, när det är fråga om Allmänna Författningar, efter blott enskilt localkännedom.
Friherre Boije: Herr Reuterskölds Förslag att öka köpevilkoren, för de, som ännu ej fått köpebref, är, efter min tanka, ej fullkomligen rättvist.
Jag skulle tro, att ail billighet är vunnen, om i propositionen får inflyta de orden:
Alia de sorn, inom rätter tid, fullgjort hvad Författningen, i sådant ändamål, föreskrifver.
Om det af Friherre Boije föreslagne tillägg skall äga rum, anhåller jag att bestämt må utsättas, det endast de Bruksägare äga rätt lill Skatteköp, hvilka låtit inom den stadgade prescriptionstiden behörigen afmäta och skattlägga sina RecognitionsSkogar, samt i öfrigt fullgjort allt, hvad Kongl. Kungörelsen den 4 Fehr. 1811 i detta afseende föreskrifver.
Den 18 Junii e. m. 233 Herr Reutersköld hemställde» om icke det borde tilläggas, att ifrågavarande Bruksägare borde hafva bos Kongl. KammarCollegium sig anmält till Skatteköp.
Då 18ri års Kungörelse uttryckligen stadgar, att Värderingsoch Skattläggnings-instrumenterne skola till KammarColiegium inlemnas, för att derstädes granskas, hvarefter fråga om Skatteköp först uppstår, tror jag, för min del, alt man blott hör i stället för att nyttja det allmänna ordet Författningen, bestämt åberopa Kongl. Kungörelsen den 4 Febr. i8u.
Jag fruktar, alt genom detta tillägg Staten skall komma alt förlora allt för mycket.
Jag skulle icke tala uti förevarande ämne, om det samma icke så nära rörde Rikets Försvarsverk; men då jag, lika med Herr Reutersköld, tror, att, om ifrågavarande tillägg antages, en betydlig inkomst af RecognitionsSkogarnes försäljning derigenom skall frångå Försvarsverket, hvartill köpesumman eljest varit bestämd, så får jag för min del anhålla, att Herr Reuterskölds grunder måtte utan all förändring bifallas.
Jag skulle anse mig brista i aktning för den sista värda Talaren, om jag trodde, att han ville för Staten erhålla någon ting på bekostnad af den enskilta rätt - 234 &en *8 Junii e. m. visan och Ständers högtidligt gifna löften.
Jag förmodar således, att, med en närmare kännedom om frågan, torde ej yrkas derpå.
Då den först framställde propositionen blef besvarad med Ja och JVejj samt votering äfven begärdes, anser jag all vidare öfverläggning öfverflödig.
I min tanka är det föreslagna tillägget, ehuru oskyldigt, likaledes öfverflödigt; har en person laglig rätt, får han den sig tillerkänd vid Domstolen, men tillkommer den honom icke efter lag, bör man ej lemna större rätt, än han har.
Jag kan icke heller finna, att Brukspatronerne kunna begära, att Rikets Skogar skola lemnäs bort för samma köp, som vid Kollerö och Helleforss, Friherre Boije:
I min öfvertygelse är tillägget ganska nödigt, och jag begär derföre dess intagande i propositionen.
Jag tror ej, att Riksens Ständer kunde anses begå någon orättvisa, eller förnärma någon enskilts rätt, om de vid denna Riksdag funno godt förordna, att några ytterligare så beskaffade fastighetslån, hvilka vid sista Riksdag beslötos, icke nu mera borde från Banken utlemnas.
Det som en värd Ledamot nu behagade säga, bevisar just hvad jag nyss yrkat.
Jag tror, att fastighetslånen hade bordt inställas, och jag tror, att alla upply - r
Den 18 Junii e. m. 23g stare äfven önskat det; men just af aktning för enskilta personers på Statens löften grundade väntan, så, ehuru skadligt, beslöt man, att dessa lån skulle fortfara till 1820.
Ingen vågade höja sin röst deremot, ehuru denna mesure är i financielt afseende en af de mest okloka, som kunnat vidtagas.
Cederström yrkade, att i propositionen måtte inflyta, att ifrågavarande Bruksägare borde inom prasscriptionstiden hafva bos vederbörande Collegier sig till skatteköp anmält.
Som tvänne meningar hafva varit om fatalietidens beräknande, anhåller jag, att till förekommande af tvetydighet, sjelfva dagen den 4 Februarii 1817 må i propositionen intagas.
Jag torde få föreslå den ordformen: att alla de, som inom den 4 Februarii 1817 sig bos vederbörande Collegier anmält till skatteköps erhållande, böra vid rättigheten dertill bibehållas.
Hans Excellence Herr Friherre af Wetterstedt j Gustaf:
Jag får hemställa, om icke uttrycket blef alldeles fullständigt, derest man yttrade: att alla de, som, inom den i Kongl. Kungörelsen af den 4 Februarii 1811 föreskrifne praescriptionstid, sig hos vederbörande Collegier anmält &c. 236 Den 18 Junti e. m.
Som just den frågan, hvarifrån fatalietiden borde räknas, ansetts tvetydig, och blifvit olika betraktad, tror jag det vara bäst, till undanrodjande af villrådighet hos Domstolarne, på sätt jag föreslagit, bestämdt utsätta prEescriptionstiden.
Hans Excellence Herr Friherre af Wetterstedt:
Så snart någon tvetydighet anses kunna uppstå af den ordställning jag föreslagit, afstår jag genast derifrån, ehuru jag annars trott det vara temmeligen tydeligt, att 6 år, beräknade från den 4 Februarii 1811, skola slutas den 4 Februarii 1817.
Jag anhåller att till det af Friherre Cederström nyss föreslagne uttryck: "alla de som inom den 4 Februarii 1817 sig hos vederbörande Collegier anmält till Skatteköps erhållande,” må tilläggas följande ord:
Och inom berörde tid fullgjort allt, hvad Kongl. Kungörelsen den 4 Februarii 1811 j i sådant ändamål,, stadgar.
Hans Excellence Hr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att ehuru, i anledning af Hans Excellences först framställde proposition, votering blifvit begärd, ansåge Hans Excellence sig likväl, i öfverensstämmelse med den sedermera förefallna diseussion, samt under förmodan, att votering skulle kunna undvikas, böra frarasälla följande proposition:
Bifaller Ridderskapet och Adeln dc af Den 18 Junii e. m. 237 Herr Reutersköld till RecognitionsSkogarnes försäljning uppgifne grunder, med den Förändring, alt alla de som inom den 4 Februari 1817 sig hos vederbörande Collegier anmält till Skatteköps erhållande, och inom berörde tid fullgjort allt hvad Kongl. Kungörelsen den 4 Februari 1811, i sådant ändamål, stadgar, höra bibehållas vid rättigheten till Skatteköp, ehuru köpebrefven ännu icke blifvit för dem af vederbörande utfärdade; äfvensom den af Herr Reutersköld föreskgne disposition utaf de medel, hvilka genom berörde försäljning inflyta.
Hvilken proposition af Ridderskapet och Adeln med Ja besvarades.
Friherre Löfvenskjöld: Sedan Ridderskapet och Adeln nu antagit denna proposition, så uppkommer fråga om ersättning för de af Bruksägare nedlagde kostnader å de Recognilionsskogar, hvilka kunna dem frångå.
Jag har uti en punkt af mitt förslag yttrat mig derom.
Friherre Cederström: 1811 års Kungörelse stadgar, att Bruksägare böra för deras å Recognitionsskogarne nedlagde kostnader njuta ersättning, i händelse dessa skogar skulle Bruken frångå.
Jag vill ej opponera mig emot Ridderskapets och Adelns beslut, erne - 238 Den 18 Junii e. m. dan jag tror det instämma med pluralitetens önskan; men jag vill endast fråga, huru de, som ej få köpa deras Skog till Skatte, skola för sina vid afvittringen nedlagde kostnader erhålla någon ersättning, och hvem som skall betala värdet af deras förlag och byggnader, i fall anläggningen i brist af skogstillgång måste upphöra.
Jag anhåller att man måtte vara betänkt på dessa omständigheter.
Friherre Cederström: 1811 års Kungörelse lemnar derom underrättelse.
Jag anser högst vigtigt, att de, som försummat sig, utan att sjelfve hafva varit vållande, men möjligen genom Landtmätares och Embetsmäns fel, må kunna återfå deras rätt; och skulle derföre önska, att anledning gafs dem att söka och få resning.
Enär sjette punkten i 1811 års Kungörelse innehåller, ”att anstalt bör fogas, att ännu oafmätte och ej på charta lagde RecognitionsSkogar må så fort som möjligt blifva det, och att för den del, som Bruksägaren tillfaller, han må bestrida kostnaden, men för det öfriga Staten, efter skedd delning, ansvara,” så följer häraf tydeligt, att Bruksägarne måste få ersättning för alla de kostnader de nedlagt å sådane RecognitionsSkogar, hvilka komma att Bruken frångå.
Ilar är nu fråga om en Den 18 Junii e. m. 239 lielt annan sak, den nemligen, liuru skall förhållas med dem, som, i anseende till uppkomna Rågångstvister och Processer, icke kunnat få deras Skog afmätt eller erhålla något Skatteköp.
Jag skulle tro, att de i Allmänna Lagen gällande stadganden äfven i detta fall måtte vara tillräckliga, för att i vanlig väg genom resnings-ansökningar hos Kongl. Maj:t bereda dem ersättning; men jag vill likväl fästa Högloflige Ridderskapels och Adelns uppmärksamhet på denna fråga, huru den må anses.
Grefve Löwenhjelm, Gustaf: Sedan Ridderskepet och Adeln redan afgjort förevarande mål, får jag underställa, om icke Allmänna Lagen lemnar tillräcklig upplysning i afseende på sättet, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet söka resning.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta föredragning af ett annat mål; hvilket bifölls.