Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ConstitutionsUtskottets förslag har den förtjenst, att hafva omklädt ganska svaga motiver uti ganska hänförande ord .
Utskottet har haft för afsigt, att unda11 rödja ett 382 Den 25 Januarii e. m. af hindren för vår Tryckfrihet, men Utskottet har blundat för de nya fjettrar, af vida värre natur, som inan velat pålägga oss.
Jag blef vän af publiciteten i sjelfva födseln, och ur denna anda skall jag anhålla att få yttra några ord om de tre hufvudprinciper, som förekomma i Utskottets Memorial.
Jag skall dock så mycket mindre falla Ridderskapet och Adeln besvärlig, som de anföranden, hvilka redan äro afgifne, utgöra, så att säga, ett Bibliothek för sig sjelfva.
Borgen för tidningar vore detsamma, som borgen för att bruka sitt förnuft; den skulle innefatta en garantie för missbruk, hvilka endast äro en följd af Indragningsmagten, ty endast deraf kommer, att man måste taga personer för att så till sägandes skjuta framför sig vid utgifvandet af en tidning, enär man förut haft den olyckan att få sin tidning indragen.
Faller Indragningsmagten, faller äfven detta.
Jag mäste derföre på det högsta ogilla förslaget om borgen, synnerligen i en tidpunkt, då den financiella ställningen för transactioner man och man emellan icke är gynnande.
Den andra principen Utskottet framställer, är att Tryckfrihetsmålen skola afdömas vid Domstolarne.
Det har, såsom fördel af denna förändring blifvit anfördt, att man då skulle kunna fullfölja ett mål ända till högsta Domare-instancen.
Jag får deremot anmärka, att det icke är afgjordt, huruvida Instance - Den 9.5 Januari! e. m.
383 väsendet är till fromma eller nackdel för de rättsökande.
För min del tror jag det skulle vara nyttigt, om Instanceväsendet upphörde, ty det kan icke lända till fromma för allmänheten, att se alldeles motsatta åsigter vid olika Domstolar blifva tillämpade.
Dessutom är det icke förenligt med en Domares göromål, att bedöma opinionssaker.
Domaren mäste följa saken och lagens bokstaf.
Det är ej nyttigt, att vänja Domaren vid sidoafvägar.
Af vana kunde han sedan förfara på enahanda sätt i andra saker.
Den 3:dje principfrågan är, att Indragningsmagten skulle upphöra.
Det är helt naturligt att jag röstar derföre, då jag gått till ConstitutionsUtskottet med motion derom.
En Talare har sagt, att den ej kunde lemnäs, utan att Regeringen erhölle något surrogat derföre.
Regeringens högsta öfverhufvud emanerar ju från Gudomen; Gud låter oss födas; han vet, att vi äro syndare, men han fordrar ej af oss garantier förut, att vi icke skola synda.
Äfven jag har varit föremål för den allmänna kritiken, och första gången, jag erkänner det, sved såret och sved ganska djupt.
Men man får taga sitt parti och le, om den är rolig; tillrättavisa, om den förljenar det; och när man icke kan begagna någon af dessa utjrägar, förakta en sådan kritik, ty förr elier senare skall dock sanningen och rättvisan segra.
I det formela af saken kan jag ej förena mig med Grefve Frölich och Herr 3S{ Dpii ij Januari i e. m.
Hjerta, ty jag anser det ej lämpligt, att Ridderskapet och Adeln förklarar sig ej vilja veta af förslaget.
Jag tror, att Ridderskapet och Adeln ej bör lemna ur sigte, att Ståndet kan få Indragningsmagten bort; äfven om det ej skulle lyckas, bör man doek försöka.
För att komma till något resultat, anser jag det vara bäst, att Ridderskapet och Adelil förklarar Herr Ugglas hufvudmomenter innefatta Ståndets gemensamma tanka, hvarå jag vågar anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Lika med ConstitutionsUtskottet tycker jag, att, då Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelkes till Utskottet öfverlemnade förslag till Tryckfrihetsförordning förorsakat de nu af Utskottet projecterade ändringar, så förtjenar samma skrift hvarje medborgares högsta uppmärksamhet.
—Jag går längre än Utskottet, ty jag erkänner, att Hans Excellences förslag fordrar tacksamhet — och belöning, men, om denna tacksamhet och belöning skall tilldelas Hans Excellence af den ena eller andra Statsmagten, det öfverlemnar jag att bestämmas af kommande Ständer, som hafva beslutanderätten.
— Skulle denna fråga, vid Den 25 Ja nu ari i e. rfi.
385 vid nu varande Riksdag afgöras , erkänner jag uppriktigt, att jag icke skulle besvärat mig att göra, eller Högloft.
Ridderskapet och Adeln att hörå dessa anmärkningar5 men med full förtröstan och hopp derpå* att Rikets Ständer, vid deras nästa sammanträde, skola se saken från en annan synpunkt, vill jag nu i förhand yttra mig öfver de skäl, som Hans Excellence Friherre Lagerbjelke samt ConslitutionsUtskottet andragit.
Utskottet har funnit, att Indragningsmagten bör upphöra, likväl med iakttagande af proponerade alternativer och med erforderliga modificationer vid rättegångssättet, borgensbeloppet och borgensvilkoren, samt i flera andra detailler.
Om nu dessa alla omnämnde anstalter förenade utgöra en vida utsträcktare Indragningsmagt, än den, som till upphörande är föreslagen, tycker jag, att man kan likna allt detta vid Cleopatras blomsterkorg, hvarest, uti den med blommor fyllda korgen var förvarad den giftigaste, fast minsta, bland alla ormar — Espingen.
Med denna i figurlig bemärkelse gjorda liknelse tror jag mig hafva fullkomligt yppat mina tankar om Hans Excellences af ConslitutionsUtskottet gillade förslag till den för Svenska folket projecterade nya Tryckfrihetslagen, och jag begifver mig alltså till mina anmärkningar emot de partiella ändringar, som Hans Excel 58 H. a5 386 Den 2:> Januari! e. m. lence föreslagit, och Utskottet sA begärligt och patriotiskt till antagande tillstyrkt: i:o Att Indragningsmagten af Tidningar och Periodiska skrifter må», med förutsättning af de här nedan , under N:ris 2, 3 och 4> föreslagne ändringars antagande, fullkomligen upphöra, hvadan nu gällande Tryckfrihetslags 4;de §:s 8 moment skulle helt och hållet utgå.
Ehuru jag varit en af dem, som under denna Riksdag talat för återbekommande af den rättighet Rikets Ständer bortlänte vid 1812 års Riksdag, skall jag likväl aldrig blifva till den grad fiende mot Svenska Tryckfriheten, att jag skulle tillstyrka återköpande af detta lån mot en lösepenning af ej mindre belopp, än bela Tryckfrihetens förlust.
Ty af sådan natur anser jag de särskilta lagbestämmelser för Periodiska skrifter, som Utskottet ansett böra blifva surrogat för Tryckfrihetslagens 4;de §:s 8:de moment.
I den 3:dje af Hans Excellences propositioner, har Hans Excellence föreslagit, ”att nu varande Tryckfrihets-Nämd må af”skaffas, samt alternatift ”a) antingen Tryckfrihetsmålen öfverlem”nas till laga Domstols, nemligen HofRätts ”åtgärd, hvadan 5:te §:s 1, 2, 3, 4» 6 och ”7 momenter skulle dels utgå och ersät”tas, dels undergå förändring; eller ock ”b) en ny TryckfrihetsNämd, med princips - Den i5 J a n u a r i i e. m. 387 ”enligare organisation, tillskapas, hvarigenom ändring i 5 §:s i, 2 och 4 nio”xnenter skulle följa.” Utskottet har delat Motionairens öfvertygelse, att nu varande TryckfrihetsNämd saknar många Liand de egenskaper, som constituera en verkelig
Jury eller edsvuren JNämd, och att ali förändring härutinnan, följaktligen äfven återvändandet lill den vanliga, af ålder beståndande, af erfarenheten godkända, Rättegångsmethoden, skulle mera säkert och rakt leda till ändamålet, eller bestämdhet i sakens qualification, klarhet i dess utredning, noggrannhet i pröfningen, och rättvisa i Domslutet.
Med Utskottet kan jag ingalunda instämma deruti, att Juryn eller edsvuren Nämd bör upphöra.
Jag anser den oskiljaktig från Tryckfriheten — och skall alltid i samma stund den kunde uppköra, anse ordet Tryckfrihet vara förvandlad t till Tryck-tvång.
— Att åt
Domaremagten ensamt öfverlemna ansvarsbestämmelser för Tryckfrihets-förbrytelser, är att låta
Domaren dömma i sin egen sak, ty då större delen af Tryckfrihetsmål innefatta utpekande och offentliggörande af vissa Öfver- och Underdomares fel och olagligheter, våld och mannamån; är det ju tydligt, att den Domare, som ser sig inför allmänheten utpekad och utskämd, skall med straff be 25* - 388 Den 33 Ja uu ar ii e. m. lägga den medborgare, genom hvilken opinionens gissel agat honom; och att således hvarje Domare ovilkorligen, om ej för annat, åtminstone för Domare och Ernbetsmannacorpsens heders skull, mäste vara fiende af hvarje Tidning, som uppenbarar något af en Embetsman begånget fel.
Utskottet har fattat ett sådant tyckeför Hans Excellences förslag att afskaffa Juryn, att Utskottet lill och med afstyrkt införandet af all annan, utom
Domstolen ställd, eller från densamma afsöndrad, Juryinrättning.
Hvilket anspråk på Svenska folkets aktning har icke Utskottet derigenom förvärfvat sig?
Utskottet säger sig hafva med så mycket större tillfredsställelse omfattat det af Motionairen föreslagne första alternatif, eller Tryckfrihetsfrågors behandling vid Öfverdomstol, ”sorn derigenom icke allenast ”86 §:n RegeringsFormen återvunne sin ursprungliga betydelse, utan ock laga rätts”former förliktes med Juryns sanna lefvande anda, en upplyst och samvetsöm, ”pröfning af ämnen, alltid vexlande, ofta ”immateriela som tanken, inom hvars om”råde de ligga, äfven sedan begrepp för”sinligats af ord.
HofRätten kallas, i all”mätjna Lagen, Konungens Högsta Nämd; ”den dömmer i första instancen öfver hög”mål, och bland dem, öfver förgripelser
Den 23 Januarii e. m. 38g ”mot Rikets frihet.
Denna ständiga, utan ”tvifvel bättre, Nämd må derföre gerna ”ersätta eller utgöra TryckfrihetsNämden — ”gerna afdöma förbrytelser mot vår icke ”minst dyrbara frihet, Tryckfriheten.”
Så talar Utskottet. — —- Jag deremot får anmärka, att om HofRätt, eller hvilken annan Domstol som helst, blefve den Tryckfrihets-Nämd, sorn skulle döma i Tryckfrihetsmål, hade ju medborgerligheten förlorat den del i Lagskipningen, som afser det så högst grannlaga ämnet, nemligen Tryckfriheten, hvilken ensam uti sig förvarar grundämnet för den borgerliga friheten.
Våra Tidningar äro ju inga Domstolar, lill hvilka skrifter af parter ingifvas för att få deras skäl och motskäl pröfvade.
PROTOKOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE MiDiKääassi&äsaii ®®n aiöajtsr» VID lagtima Utiköfraflen i 3tackI)olm Åkea 1847 och 1848.
ÅtlontMe Häftet.
Hörbekgska Boktryckeriet, 1 84 9.
Tisdagen den 1 Augusti 1848.
Plenum kl. 6 e. m. V H rih. Tersmeden, Willi. Fredr.:
Som StatsUlskis betänk.
Nio 287, ronde regleringen af landt-stats-tjenstemånnens löner, har inverkan på slatsregleringen, anhåller jag alt detta betänk, måtte på föredragnis-listan varda uppfördt näst efter Stats- och Bevilln.- Utskins betänk.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att såsom Frih.
Tersmeden föreslagit, SiatsUtsk:s utlåt.
Nio 287, uppfördes å föredragn:s-listan näst efter Stats- och Bevilln.Utskms utlåt.
Nio 62.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att bland de befattningar, som varit Hr Aminoff, Joh. Fredr., uppdragna och hvilka han i ett föreg:de plenum hade med R. o. Adis samtycke afsagt sig, äfven en Bänkman inom 8:de Bänkra:s-afd:n förekommit, och att Hr Landtm, derföre nu finge tillkännagifva, att val af en Bänkman efter Hr Aminoff komme att förrättas nästa Lördag i början af plenum.
Fortsatles pröfningen af StatsUtsk.-s utlåt.
Nio 242, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de beskattnings-våsendets samt uppbörds- och redogörelseverkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckla motioner.
Enligt R. o. Adis, i afseende på ordningen för delta ärendes föredragning fattade beslut, förekom nu 20 punkten.
Cederström, Jakob, anförde skriftligen:
Öfver frågan att på kronofogdarne öfverflytta uppbörden af alla så väl Statens behållna, som pä enskildta och korporationer indelta räntor och medel, med undantag af Städernas uppbörd, dem komi - 4 Den 1 Augusti. terade och Utsk. funnit sig böra behållas i magistraternes händer, bör väcka förvåning.
Om erkännas måste att enskilde indelningshafvare och korporationer, hvilka fått upplåtelse af Statens, dels räntor dels frälserätt till jord, hafva alla en lika helig rätt, att icke kunna egenmäktigt beröfvas rättighelen att sjelfva uppbära de inkomster deraf som samhället dem, för kända föremål tillegnat; lika som hvarje enskild, att icke tvingas att till annan öfverlåta uppbörd och redovisning af dess inkomster; har man svårt att för sig göra klart hvarifrån komilerade velat hemta stöd i allmän nytta för öfvertlyttningen på kronofogdarne utaf uppbörden af alla indelta räntor, donerade inkomster till stiftelser vare sig af allmänna medel eller härflytande på lestameniariska dispositioner.
För Ulskts ledamöter, deribland åtskilliga, hvilka äro frälse-ränteinnehafvare, borde det varit i ögonen fallande, huru våldsamt indelnings-hafvares rätt genom förslaget förnärmades, ty det hade gerna kunnat utsträckas till jemväl frälseräntornas uppbörd, för att dem genom fogdarne tillställa och det hade, som mig synes, icke bordt undfalla Utsk:s uppmärksamhet hurusom, i händelse af bifall till hvad komiterade och Flsk. föreslagit, ronde denna öfverflytlning på fogdarne, komme uppbörden af de indelta räntorna att lemna dessa tjenstemän, en vådlig förmåga att betacka balanser af kronans behållna inkomster, genom medel tillhörande de enskildtes uppbörd, hvarigenom dessa indelnings-hafvare först efter långvariga rättegångar och ifall icke kronofogdarne äro bankrutte, utfå siu rätt, men i annat fall intet, ty Statskassan lär väl intet ingå i betalningsskyldighet till de enskildta indelnings-hafvarne för hvad fogdarne under uppbörden förskingrat.
Enkelheten, som komiterade uppgifvit, och Utsk. vitsordar, skola vinnas genom koncentrering af all uppbörd, må vara förbehållen den komiterades sakkunskap, som Utsk. sä ofta åberopat, men de hvilkas rätt förslaget förnärmar mäste förvånande skygga tillbaka för deras vitsordande sakkunnighet som icke förmär inse det vådliga af att låta uppbördsmannen af Statens behållna medel jemväl anförtros uppbörden för de enskildte indelnings-hafvarne af de till dem öfverlåtne Statsmedlen; och afsigten med projektet synes vara mer än grumlig.
Om embets- och tjenstemännens indelta räntor till Statsverket indragas, finnes intet rimligt skäl, att ålägga löntagaren ränta till
Maj månad nästkommande är, för lönernas utbekommande.
Vid 1809 års riksdag ställde R.
St. statsregleringen så, att inkomsterna under uppbörds-äret icke anvisades till utgifter förr än under loppet af påföljande uppbörds-år, att således uti Statskassan redan hade influtit de medel, som under loppet af året sedermera qvartalsvis till behofven skulle utanordnas.
Sverige blef derigenom det enda land i Europa, som gaf exemplet af, att icke på blifvande inkomster reglera Staten, utan på de redan uppburne.
Det får och kan alltså icke saknas tillgångar, att qvartalsvis liqvidera lönerne ifall indelta räntorna blifva till Statsverket indragne, under vilkor likväl af, att i motsats till hvad komiterade föreslagit, redogörelsen öfver Statens inkomster och utgifter
Den 1 Augusti. 5 blifvit ståldt för uppbördsår och icke för kalenderår; tåen mer härom framdeles då frågan om redogörelse-formen förekommer.
I fall samtliga indelta räntorna komma att indragas till Staten synes rättvisa och billighet fordra, att de löntagaude försäkras derom, att ifall i framtiden bristande tillgångar skulle fördröja löneliqviderne, de löntagande försäkras om rättighet, att åter inträda i besittning af sina afstådda indelta räntor.
Gr. Ridderstolpe, Fredr., uppläste följande:
I fråga om indragning till kronan af de till emhets- och tjenstemäns atlönande anslagne indelta räntor, hafva komiterade hemställt, att sedan indragning så fort ske kan för sig gått, vederbör:de embets- och tjenstemäns ersättning måtte bestämmas till beloppet af de näst före indragningens beslutande förflutna 10 årens medelmarkegång, med tillagd forsellön å spannmålen, att likasom andra kontanta löner qvartalsvis utbetalas.
Detta förslag hvilket ock öfverensstämmer med R.
St:s vid sednaste riksdag yttrade mening, synes ock för både räntegifvare och räntetagare hafva all billighet och rättvisa för sig, i thy, ali då den förra undgår de utöfver markegången stegrade pretentionerna, så får den sednare i behörig tid, lika med andre embets- och tjenstemän komma i åtnjutande af sin tillständiga rätt.
Deremot har Ulsk., för att som det heter, i någon mån gå de löntagandes önskningar till mötes, föreslagit, att de på indragning beroende löningsränlorne skulle af kronofogdarne uppbäras, i ränteriet levereras och, med tillägg af forsel-lönen å spannmålen derstädes af löntagaren eller dess ombud, efter ingången af Maj månad del påföljande året uppbäras.
Huru detta förslag kan för löningstagaren utgöra någon fördel eller för honom vara önskvärdt, är svårt att begripa, ty han blir tvertom derigenom på dubbelt sätt lidande, först derigenom, att honom fråntages rättigheten att, då en för låg markegång sådant kräfver, till leverering in natura uppsäga sina räntepersedlar och, för det andra derigenom, att dä tjenstemanneu nu, dels efter Thomaedag det löpande och dels den 25 Februari det påföljande äret, är berättigad till utbekommande af föreg:de årets lnningsräntor, antingen i contant eller i natura, han deremot efter Utsk:s förslag, icke förr än ungefär 2^ månad efter sistnämnde dag, eger rätt alt lyfta större eller mindre del af sin under förra året förvärfvade inkomst.
Såsom exempel på huru obilligheten af ofvanberörde förslag, hvaremot Frih.
Tersmeden och fyra
Hrr ledamöter af Vållofl.
BorgareSt. sig reserverat, i synnerhet drabbar den indelningshafvande lands-statstjenstemannen, då han tjensten tillträder, må ock anföras, att om en sådan tjensteman blifver af K.
M. i nåder utnämnd under Juni månad, så får han, efter erlagde icke obetydliga utgifter för tjenstens tillträdande, såsom fullmaktslösen, flyttningskostnad m. m. icke uppbära något af sin ordinarie indelta lön förr än i Maj månad det andra påföljande äret och således nära 2 år efter utnämnandet.
6 Den 1 Augusti.
I anledn. häraf hemställes vördsammast att H. R. o.
Ad. täckes, med ogillande af Utsk:s förslag, godkänna komiterads tillstyrkan, att indelningshafvaren hädanefter måtte, efter medelmarkegång qvartalsvis under årets lopp få lyfta sine indelte löningsräntor, eller, om sådant ej kan bifallas, indelningshafvarne hädanefter såsom hittils måtte, pä sätt K.. M. ock i nåder ansett lämpligt, sjelfva få disponera samma räntor, intill dess en allmän lönereglering kan varda fastställd.
Gast.: Gr.
Ridderstolpe har uti sitt anförande hemställt, att antingen R.
M:s nåd. propus-, eller också komiterades förslag i afseende på de Ijenstemäns löner, hvartill indelta räntor blifvit anslagna, mätte bifallas.
Jag vågar likväl icke gå så långt som den värde Gr:n i delta hänseende, utan anhåller, att i händelse R. o. Ad. beviljar återremiss å betänk.
Utsk. måtte föreläggas, att, i sitt förnyade utlåt., följa de grunder K. M. föreslagit. lltsk. har i afseende pä indelta räntorna och i synnerhet hvad militärstaten angår, föreslagit att desamma skola af vederbör:de kronofogdar uppbäras och sedermera tillställas löningsdirektionerne eller regemenlernes egna uppbördsman.
Jag anser så många olägenheter åtfölja detta Utsk:s förslag, att jag för min del önskar, alt man måtte förblifva vid hvad hitintills varit stadgadt.
1 öfrigt äro de anmärkmr, jag i delta afseende har att göra, sammanfattade i den reservation, jag bilagdt Utsk:s betänk., och som jag derföre anhåller att här få uppläsa:
I afseende på uppbörden af de räntor som tillhöra militiestaten har Utsk. föreslagit ”att desamma skulle af vederborde kronofogdar uppbäras, för alt ifrån ränlerierna regementerna tillhandahållas.
Detta stadgande medförer ganska många olägenheter.
Det ökar betydligt kronofogdarnes besvär, hvilka redan förut äro öfverhopade af göromål.
Den borgen, det åligger desse embetsman att ställa, uppgår endast till 1,500 r:dr.
Flere månader förgå emellan första uppbördsstämman och redovisnings-dagen (den 1 Maj).
Om medel under denna tid förskingras, hvilkendera drabbar förlusten, kronan, regementerna, eller båda gemensamt?
Att regementerna alltid derpå blifva lidande, torde kunna lagas för afgjordt.
Debiteringen och uppbörden af militie-statens kronoutskylder verkställdes i fordna tider af kronofogdarne, men öfverflyttades, i anseende till dermed förknippade svårigheter, på regements-skrifvarne.
Utsk. föreslår nu att detta besvär åter må påläggas de förre, Många hinder möta i detta afseende.
Vid bestämmandet t. ex. af den bevillning, som af militie-löntagare bör erläggas, måste afdrag göras å den del af lönen, som motsvarar ackordsräntan, hvilkens belopp, i mån af inträffade successioner, förändras för de olika löntagarne.
Bestämmelsen deraf, och af åtskilliga dylika förhållanden, kan svårligen af någon annan än regementsskrifvaren uppgöras.” ”Hvad dessa sednare, eller regementsskrifvarne beträffar, kunna de, äfven om uppbörden fråntoges dem, icke undvaras.
Lika med kronofogdarne. äro de författningsenligt skyldige att ställa Deni Augusti. 7 1,500 r:drs borgen; men derjemte är hvarje regements-chef berättigad, att af regements-skrifvaren fordra serskild borgen för uppbörden till arméens pensions- och enkekassor samt ackords-amorterings-fonden; en rättighet, hvilken äfven, så vidt mig veterligtär, allestädes begagnas och till vida högre belopp än 1,500 r:dr.
Säkerheten för regementerna är alltså betydligt större, om uppbörden verkställes af deras egna redogörare, än om den anförtros åt kronofogdarne, oberäknadt den kontroll, som af regemenlerne» lönings-direktioner utöfvas å den förre.”
O ”Åtskilliga andra olägenheter för vederbönde löntagare uppstå äfven af den föreslagna förändringen.
Lönerne komma att utfalla flere månader sednare än nu, då första uppbörds-stämman af regements-skrifvaren vanligen hålles i Januari. — Krono-utskylderne, hvilka nu utbetalas af regements-skrifvarne med först inflytande uppbördsmedel, skulle då komma att å skattskrifnings-orten kontant uttagas af hvarje löntagare, innan ännu något af lönen fått uppbäras.
Kronofogdarne skulle troligen icke kunna åläggas, att utan provision uppbära lönebeloppen.
Nuvande regements-skrifvare ega skälig anledn. fordra, att under deras återstående tjenstetid ej gå i mistning af denna, den hufvudsakligaste delen af deras inkomst.
Dubbel uppbörds-provision skulle således för den närmaste framtiden drabba löntagarne.
Allt detta undvikes om hädanefter som hitintills uppbörden af militiae-statens räntor får af dess egna redogörare verkställas.
För vederbönde räntegifvare kan det äfven vara alldeles likgiltigt, då räntorna utgå endast i kontant,, om kronan eller regementet uppbär dem, ty det sä mycket omtalade prejeriet kan lika litet komma i fråga i ena som andra fallet.”
Jag kan icke inse någon olägenhet deraf, att regements-skrifvarne bibehållas och att de fortfara med uppbörden af de indelta räntorna, men deremot skola flerfaldiga olägenheter uppkomma genom uppbördens öfverflyttande till kronofogdarne.
Då jag på grund af de nu utaf mig anförda skäl, anhåller, att denna punkt må varda återremitterad till Utsk.,. hoppas jag att när målet tilt Utsk. återkommer, detsamma, ehuru praxis vanligen varit, att när 2 Stånd bifallit ett betänk., någon ändring i anledn. af äterremiss från de öfriga RiksSlm icke göres, likväl i denna punkt skall vidtaga eller föreslå de förändringar, som kunna vara af behofvet påkallade.
Det förhåller sig med denna punkt likasom med den, hvilken i går till öfverläggning förevar, nemi. att Utsk. i sitt förslag gått längre än K. M. i sin propos.
Man är således i ovisshet, huruvida någon motionär föranledt den utsträckning, Utsk. gifvit sin framställning.
Det har visserligen uppräknat en mängd motioner, men i anseende till deras stora mängd, har det endast redogjort för deras titlar.
Om de innehållit allt hvad Utsk. föreslagit, eller icke, kan man derföre icke kontrollera med mindre, man har sjelfva motionerna i handen.
Utsk. har väl uppgifvit, att Hr Berg upptagit det huf-- 8 Den 1
Äng usti. vudsakligaste af komiterades betänk., men hvad Utsk. förstår med det hufvudsakligaste, kan man icke heller så noga veta.
Jag får således förklara, att då jag nu yttrar mig öfver denna punkt reserverar jag mig emot de delar deraf, som möjligen icke blifvit föranledde af någon annan än Utsk., som sjelft ingen motionsrätt äger.
Hr von Troils reservation, uti hvilken jag instämmer, finner jag vara af den vigt, att endast de af honom anförda omständigheter bordt afhålla Utsk. från sitt förslag, såvida detta blifvit stödt på den grund, hvilken i går å detta rum så mycket klandrades och hvilken äfven jag ansåg för oriktig.