Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är egentligen af samma tanka som Friherre Cederström, att alla erforderliga prceliminär-undersökningar redan äro verkställde, samt Den 12 Mars e, m. 4i5 alt den föreslagne jemkningen är grundad på chartor och andre tillförlitlige upplysningar, hvaraf det resultat otvifveiaktigt skall visa sig för hvar och en, som vill göra sig mödan att granska dem, att de städer, för hvilka nedsättning är föreslagen, aldrig kunna erhålla en mindre lindring i denna börda.
Då hela antalet af Båtsmän utgör 886, och staden Öregrund deraf hittills underhållit g, så hemställer jag, om det är för högt beräknadt att Stockholm prasslerar 15g.
Lund, som jag enskildt känner, och hvilken stad har mycken och god stadsjord, tror jag mycket väl kan tåla en tillökning af 3 Båtsmän, och bör visserligen icke hafva ringare antal än Södertelje, som dessutom är betungadt af andra bördor, såsom en svår och tryckande skjutsningsskyldighet.
Om än undersökningarne kunna vara ofullständige, så är jag öfvertygad, att med ett uppskof intet annat vinnes, än att man vid nästa Riksdag jemväl förklarar de vidare undersökningar, som under tiden kunde ske, för ofullständiga.
Jag tillstyrker derföre bifall till Utlåtandet, samt att, i händelse meningarne härom skulle blifva delade, Herr Ribens förslag måtte blifva Contraproposition.
Det är i ett par omständigheter, jag vill besvara Herr Ribens anförande, nemligen först angående nödvändigheten att i denna fråga höra Ko - 4i6 Den 12 Mars e. m. nungens Befallningshafvande och Magistrater; 80 § RegeringsFormen lyder såiunda: ”Krigsmaglen till Häst och Fot, såväl som ”Båtsmanshållet af rotering och indelning, ”förhlifver vid de med landet och städerne ”upprättade Contracter och Indelningsverk, ”hvilka till deras hufvudgrunder skola orub”bade vara, intill dess Konungen och Riksens Ständer finna nödigt någon ändring ”deruti samfäldt att göra; kunnande ingen ”ny eller tillökad rotering, utan genom Ko”nungs och Ständers sammanstämmande beslut, tillkomma.”
I denna § finnes icke ett ord, som gifver anledning till att det beror på städernes innevånares
Ja eller Nej, och i sådant fall vet jag ej hvartill deras hörande skulle tjena.
I afseende åter på de opålitliga grunder, hvarpå Herr Riben ansett Utskotten hafva byggt deras Förslag, samt hvad beträffar den olikhet, som skulle ägt rum emellan Utskottens första förslag och det nu förevarande, som slutligen i Utskotten gjort sig gällande, så får jag upplysa, att förhållandet är sådant, att då slädernes Båtsmanshåll år 1610 upprättades, förbundo sig hvarje 10 Borgare i hvar och en stad, att hålla en Båtsman, sedermera åtogo sig Borgerskapen till fördubbling af Båtsmanshållet under krigstid, och på detta sätt fortgick det till år i8op, då fördubblingen upphörde och Båtsmanshållet följaktligen hlef till hälften tninskadt.
Likväl, och Den 12 Mars e. m. 4'7 oell då några bestämda grunder icke funnits, hvarefter ifrågavarande onus bordt af städerne utgöras, har skyldigheten att hålla Båtsmän småningom i några släder blifvit lagd endast på Borgerlig näring, i andra endast på jorden, i en del på bäggedera, samt i andra åter, utan någon fördelning emellan Borgerlig näring och jorden, blifvit ur SladsCassan bestridd.
Derigenom har den väl blifvit mera invecklad, men förhållandet är dock detsamma.
Då nu Kongl. Majit uti den Nådiga skrifvelsen tillkännagifvit, att någon fråga ej borde uppstå om Båtsmanshållcts ökande i det hela, hvilket alltså borde blifva oförändradt, samt följaktligen 886 Båtsmän är det antal, som af städerne jemväl hädanefter bör underhållas, och RiksdagsBeslutet år i8oq, i hvad det rörer de concessioner som af Ridderskapet och Adeln då gjordes, innehåller, att de medborgerliga onera i allmänhet skulle jernnäs, så förmodar jag, att någon tvist icke lärer kunna uppstå derom, alt ju icke den stad, som liar 4» millioners husvärde, bör underhålla mera än roo Båtsmän, då den som har 2000 Ridrs husvärde håller g.
Den af Herr Riben anmärkte olikheten emellan det antal Båtsmän, staden Lund i Utskottens förra och senare förslag fått sig påförd, hvilket dock icke, som jag tror Herr Riben uppgaf, uppgick till 3o, utan endast innefattande en tillökning af 9, härrörde 65 H. 27 4i8 Den 11 Mars e. m. deraf, att den gamla beräkningsgrunden, eller Borgarnes antal, följdes, och att Lund har en dass trädskoborgare, som är ganska talrik, men icke har någon förmögenhet.
Utskotten funno dock, vid närmare granskning af förslaget, att Borgarnes antal icke nu mera kunde tagas till grund, utan att dervid äfven borde komma i beräkning hus och tomter, samt att således hus och tomter, bevillningsbelopp och hemmantal hädanefter borde komma att blifva grunden.
I delta afseende ägde också Utskotten på ziffran bestämda upplysningar, i enlighet med de i Utskotten förvarade handlingar.
Grunden för den föreslagne provisionella regleringen är alltså fullständig och tillförlitlig, och om ingen kan bevisa att Utskottens uträkning är origtig, så medger jag icke att någon godtycklighet här ägt rum.
I öfrigt anhåller jag, lika med Herr Rosenblad, om votering, i händelse Utlåtandet derförutan icke bifalles.
Det var mig ingalunda oväntadt, att Friherre Cederström skulle åberopa 80 § RegeringsFormen.
Hvilken kan väl meningen med denna § hafva varit annan, än att betaga Konungen rättigheten, att ensam, efter sitt godtycko, förändra Indelningsverket.
Den har åtminstone aldrig varit, att rubba den andra contrahentens rättighet att, vid frågor om förändringar, blifva hörd.
Man kan Den 12 Mars e. m. 4‘9 således frän 8o § icke draga någon annan slutsats, än den, att contracl i afseende å Indelningsverket aldrig kunna af styrande magien ensam brytas, utan att derföre nödvändigt fordras den andra contrahentens medgifvande.
Vederbörande contrahenter böra alltså ovilkorligen böras i förevarande fråga, oell jag anser, på denna grund, Herr
Riben hafva ganska riktigt förfarit, då lian emot Utskottens förslag afgifvit sin bär nu uppläste reservation.
Om, som Friherre Cederström synes vilja antyda, Ridderskapet och Adeln, jemlikt de beslut som vid 1809 års Riksdag fattades, äfven skulle vara skyldig att deltaga i Båtsmansliållet i släderne, så finner jag derföre icke, alt någon generel rotejemkning blir af nöden , utan tvärtom, alt den ej bör sträcka sig längre än inom hvarje stad, så att icke någon stad utan dess medgifvande må få ökad roteringsskyldighet.
Jag fruktar, att det medför skada för öfverläggningen att Utlåtandet icke blifvit uppläst, ty det kan bända, att bär finnas flere, som ej äga fullständig kännedom om hvad det innehåller.
1 allmänhet har man erkänt, att jemkning bör ske, och jag är ej eller döf för det här ofta omtalta behofvet för Öregrund och några andra städer alt erhålla lindring.
Utskotten hafva ock der65 H. 27 * 420 Den 12 Mars e. m. före, pag. ii, tillstyrkt, att en ny allmän reglering och fördelning städerne emellan af deras Båtsmanshåll må verkställas.
Derom äro äfven Herr Riben och jag samt alla andra ense.
Det åter, hvarom man ej är ense, är huruvida denna reglering borde ske på en gång, så att den gjordes generel, eller om den endast skall uppgöras provisionel, hvarigenom lindring medgåfves blott till hälften emot hvad den antages framdeles blifva.
H vad blefve väl följden af en sådan halfgjord åtgärd?
Jo, ingen annan, än besvär för vederbörande', som skulle blifva föranlåtne att vidtaga nya åtgärder.
Det är dessutom naturligt, att de städer, som fått fördelar genom den provisionella regleringen, skulle vilja behålla dem.
Nytt trassel skulle derigenom uppkomma, och således den allmänna regleringen uppskjutas derföre, att man ej har tålamod att vänta några år.
I följd af den otidiga skyndsamhet, som af Utskottens förslag blifver en följd, kommer man vidare till det hittills ohörda resultat, att en sådan reglering, som så nära rörer städernes beskattning, vidtages utan deras hörande.
Det är förgäfves att här, på sätt Friherre Cederström gjort, åberopa att de redan äro hörde, då bär blifvit ganska fullständigt visadt, huru föga tillförlitliga de uppgifter måste hafva varit, hvarpå Utskotten grundat deras förslag, eller ock måste pluralitelen medgifva, att de ganska vårdslöst behandlat denna Den 12 Mars e. m. 421 fråga.
Men upplysningarne må hafva varit hvilka som hälst, så blifver det alltid en föredragandes skyldighet att, i frågor af denna beskaffenhet, höra vederbörande Collegier och EmbetsVerk.
I io § RegeringsFormen står nemligen: ”Till föredragning ”hos Konungen i StatsRådet skola ärender”ne, sedan nödiga upplysningar deröfver ”ifrån vederbörande Collegier och Embetsman blifvit infordrade och inkommit, beredas af den föredragande StatsSecretera”ren, eller den hans tjenst förrättar, &c."
Ständerne kunna således tillstyrka hvad de behaga, så bör dock vederbörande Collegier och Embetsman, enligt RegeringsFormen, deröfver höras, innan ärendet i StatsRådet förekommer.
Ständerne skulle dessutom endast ådraga sig tadel och åtlöje, om de ålägga Corporationer utskylder, utan att förut hafva hört dem.
Af dessa skäl tillstyrker jag alltså, att Ridderskapet och Adeln icke måtte bifalla Utlåtandet uti de af Herr
Riben anmärkte arne punkter, nemligen: att en provisionel reglering skulle komma att äga rum, och att sådant skulle ske utan vederbörandes hörande.
För öfrigt har jag ingenting emot Utlåtandet.
Friherre Sprengtporten t Jacob Wilhelm: Sedan Herrar Riben och von Hartmansdorff så fullständigt yttrat sig i detta ämne, och mina åsigter till alla delar öfverensstämma
Den 12 Mars e. in. nied deras, anhåller jag blott ali få instämma med dem.
Jag får, till en början, yttra min förundran öfver olikheten emellan Herr von Hartmans dorffs åsigler i denna fråga och den om • 1 Passevolancen.
Förhållanderne i dessa håda frågor synes mig skäligen likartade.
Efter hvad jag 1111 vill påminna mig, var Herr von Hartmansdorff då af den lankan, att Botehållarnes hörande ej var nödigt.
Vidare torde jag få erinra, alt här icke, på sätt Grefve Horn anfört, finnas några Contraeter, hvarpå städernes Båtsmanshåll grundar sig, enligt hvad de vidlyftiga handlingar, som i detta ärende kommit Utskotten tillhanda, utvisa, och är således icke fråga om några Contracter, utan endast en helt enkel tillämpning af 80 § RegeringsFormen.
Utskottens förslag dessutom icke är uppgjordt efter någon nyck, utan efter de beräkningar, som från Collegierne inkommit, tror jag skall visa sig för hvar och en, som med uppmärksamhet genomgår Belänkanderne.
Den föreslagna provisionela regleringen är föranledd af Borgerskapens och RiksdagsFullmägtiges från de mindre städerne klagomål, och Utskotten ansågo dessa verkligen så grundade, att Utskotten icke kunde anmäla dem att förfalla, utan fann för sin pligt alt i anledning deraf vidtaga den provisionela reglering, sorn Den 12 Mars e. ra. 423 nu blifvit framställd.
Denna reglering är så till vida ej orättvis, att den icke tillstyrker förhöjning för någon stad utöfver det antal, den vid en allmän reglering kommer att erhålla, och jag tillstyrker altså bifall till Utskottens Förslag, sådant det till Stånden blifvit öfverlemnadt.
Det har sannerligen ej kunnat falla Utskotten in, att tro, det Riksdagman skulle finnas, som vilja påslå, att i Utskottens nu framställda förslag ligger ett tillstyrkande till Föredraganden, att i denna fråga icke infordra vederbörande Collegiers utlåtande.
Det må dock vara Herr von Hartmansdorff förbehållet.
Hvad som emedlertid är säkert, är, att Herrar
Ribens och von Hartmansdorffs påståenden gå ut på helt annat, än vederbörande auctoritelers hörande; de åsyfta menigheters hörande i en fråga, der de omöjligen kunna äga någon rätt att yttra sig.
Det faller af sig sjelf, att StatsSecreteraren öfver Ständernes förslag, innan det i StalsRådet föredrages, infordrar vederbörandes utlåtande, hvarefter Kongl. Maj:t fattar sitt beslut; men att städernes innevånare skulle kunna säga Nej, lill hvad Konungen och Ständerne gemensamt beslutade, har sannerligen aldrig fallit mig in, att tro det någon skulle kunna påstå.
Då jag nu afvisat den anmärkning, att Utskotten skulle afstyrkt vederbörande auctoriteters hörande 424 Den 12 Mars e. ra. i frågan, så återstår den emot förslaget om den provisionel regleringen, i afseende hvarå jag blott vill nämna, att den är af behofvet påkallad samt på billiga grunder uppgjord; hvadan jag ock är öfvertygad, att hvar och en inom detta hus, som önskar det som är billigt, till förslaget i denna del skänker sitt bifall.
Det förundrar mig i sanning, alt hafva hört någre Ledamöter här flere gånger, med en bestämd visshet, upprepa, huru den slutliga regleringen skall komma att slå ut.
Detta skulle jag tro vara att nog långt sträcka förmågan att se in i framliden, hälst det är en fråga, som icke kommer att endast bero på Ständer.
Cederström har åter sagt, att det icke tillkommer menigheten att yttra sig i frågor af den beskaffenhet, som den förevarande.
Jag är deremot af en alldeles motsatt tanka, och jag beklagar, alt Friherren och jag så ofta äro af olika meningar.
Jag förmodar likväl och hoppas, att den tid skall komma, då Stånden tillsätta ett Ekonomiutskottet, som ej skall våga alt framkomma med sådane grundsatser, som Friherren nu bjuder till att försvara.
Skulle dessa vinna häfd, så kunde ju, på begäran af en Rotehållare, en rotejemkning öfver ett helt Län komma att äga rum, emot alla de öfrige Rotehållarnes önskan.
Om några contracter angående Bålsmanshållet i släderne Den 12 Mars e. m. 425 icke finnas, så måste dock medgifvas, att denna skyldighet grundar sig på Indelningsverket.
Med Rusthållare finnas ej eller någre Contracter, men de äro dock derföre ej satte utom Lagen.
Jag förblifver viel min öfvertygelse, och tror ej att den kan vederläggas, att Ständerne ej kunna besluta om en reglering af Båtsmanshållet i städerne utan att innevånarne i desamme dertill gifva deras samtycke, samt yrkar derföre den proposition, Herrar Riben och von Hartmansdorff begärt.
Den 14 April. verkningar ar emedlertid förut fullständigt utveckladt uti Stats- och BancoUtskottens betänkande vid förra Riksdagen.
1809 års Financeplaa var byggd på en stark amortisse* mfcnt af de uti nödens stund utgifne sedlarne; men redan 1812 klagades öfver följderne af indragningen; och en betydlig summa utställa des åter, till de då förekomne Krigsrustningarne.
Den spänning i det allmänna politiska samhällsskicket som desse åren ägde rum, var val mäktig att underhålla lifligheten, mendet» undergräfde likväl den solidare kraften; och sedan en allmäna fred återbragt vanliga förhållanden inom hvar Stat, och Staterne emellan; framstodo åter, med ökad känning, verkningarne af de gemensamma förlusterne, och af den allmänna försvagning som naturligtvis mäste följa på så stora skakningar: så klagades hos oss, icke utan skäl, om förlägenhet i allmänna rörelsen vid 1815 års Riksdag.
Åf* k ven då ville man mindre erkänna den, såsom en naturlig följd af tidsomständigheternes oemotståndliga verkningar, än söka orsakerne dertill uti felaktiga hushållningsanstalter.
Di* sconterne voro då i full activité; deras uppJ hörande kunde vid det tillfället icke anföras såsom den verkande orsaken; i stället började då redan talas derom, att deras vidsträckta operationer voro det.
Man fann Handelssystemet för mycket gynnadt och utvidgadt; man började göra reparation af allmänna biträden melian de särskilta Hufvudnäringarna.
Fastig-- hets- och odlingslån infördes; MagazinsDirectionens fonder och äfven Discontcrediten öka» £irn 14 April, desi Dea år 1809 etablerade hufvudprincip för Financeregleringen, nemligen en stark amortissement, af Bankens förskott, bibehölls väl i hvad som angick de skattandes bidrag; men större delen af bidragen som sålunda ingingo, förvandlades till Lån åt enskildta.
Efter min tanka hade det varit mycket lyckligare för Fäderneslandet, om Lånesystemet icke blifvit utsträckt på sätt som skedt; men det var den starka sedelutgifningen 1809, som tvunget skapade det icke omedelbarligen, men i en successiv och naturlig påföljd deraf.
Öfver hela verlden kändes enahanda verk* ningar af öfvergången från krig till fred; och ännu i denna stund är jemvigten icke återstäid; förlägenheten uppenbarade sig på lika sätt öfver allt; de tillfälliga botemedlen företogos nästan på enahanda sätt.
Vi finna från alla Länder uppgifvit, och bland alla, främst från England, huru Faä stigheternas pris med Landtbrukets producter fallit: der uppenbarade sig förlägenheten först hos ruinerade arrendatorer, här hos skuldsatte Egendomshafvare och i vidare utgrening till hela samhället, 6åsom en naturlig följd af allt partielt lidande: vidare huru speculationerne öfvergå» från näringarne till sjelfva penningen; och att, af dessa omständigheters verkan
Den 14 April. 271 1 förening,* productionskostnaden stigit, genom arbetarens större fordringar, i följd af lättheten att vinna sitt underhåll, och genom Förlagens dragning från näringarne, för att öfvergå i sjelfva penningehandeln.
Den som emedlertid, utan uppmärksamhet på dessa naturliga verkningar, och tillika, vid ett fluctuerande myntvärde, saknande all grund för calculen, fortgått i samma dyra näringsföretag, hvilka under förra förhållanden varit lönande; måste efter ett successivt stigande betryck, slutligen falla ett offer för händelserna, och en origtig beräkning.
Jag är den första sorn öppet erkänner, att, med större erfarenhet, hade man troligen aldrig sä utvidgat dessi förhållanden; och då hade ej heller återgången varit så tryckande; men sedan delen gång skett, kunde följderna icke återhållas.
Emedlertid är jag öfvertygad, att en stor öfverensstämmelse i begreppet om desse messurers användbarhet och nytta agde rum, i den tid de vidtogos, uti andra länder, med större erfarenhet i utsträckta penrfingeförhållanden än här; uti Englund och America, föllo, äfven för nå* 272 Den 14 April. gra år Sedan en mängd private LåneBank iö3 rättningar; då följderne deraf skakade Crediten och inflöt o menligt på Näringarna.
Vi äro således ej heller ensamme om denna slags erfarenhet.
De Financiella åtgärderne Vid 1818 års Riks-1 dag, voro ej mera frivillige
Disconternes fall medförde ett upplag i alia Ci\ ditförhållanden; man såg med förvåning huru ett, utan grund och utan stöd uppstäldt svagt Crditverk, vid första skaknirigen frän ett stort och vig igt inflytande nedföll till till intet» Jag har förut yttrat mig derom.
Tvättom hade den emot dem rådande stämning, utaf upptäckte oredor och balancer* fått ett oöfvinnerligt stöd.
För min del tillstyrkte jag längre utredningstid, nedsättning af öfverräntan och särskilte
Discontafdelningar i Skåne och Götheborg; något derutöfver var ej att göra under de omständigheter sorn då ägde rum; och det var länge som man skäligen tviflade om de resultater, hvilka i debne del sluteligen vunnos.
Sjelfva sedelstocken blef första åren efter förra Riksdagen ökad.
De 2:ne sista har den minskats, egenteligen derigenom att den påräknade
Discontsumman icke utgått.
Att utställa nya Bancosedlar för de i rörelsen befintlige 3 procents
Discontreverser, kunde ingalunda tillstyrkas.
Det Den 14 April.
273 Det äro nil emedlertid dessa messurer söm tå Uppbära klandret; ehuru de i sjelfva verket utföra icke forlägenhetens orsak, utan en förut befintlig förlägenhets oundvikeliga följder.
MagazinslDrättningen, sorn vid 1815 års
Riksdag upplyftades såsom ett vHsendteligt medel för Jordbrukets förkofran, nedsänkes nu såsom dess förderf; Inrättningen har kunnat verka nyttigt, redan genom sin blotta passiva tillvaro; tillreds till biträden vid utomordentliga förhållanden; den har motverkat en sådan allmän nytta, i samma man dermed velat uträttas mera, än naturen deraf kan medgifva.
Föranledde utaf behofvet af rättelse leta
Vi partiel t efter orsakerna till ett tillstånd, soni genom samfält Verkan af många omständigheter i förening, successivt utbildat sig.
Fem år hafva emedlertid förflutit sedati sista Riksdagen: betrycket har derunder inom en del orter ständigt tilltagit; då inöin en del andra öfvergången till en större trefnad redan tydligen förmärkes; men lättnader fordras för alla.
Den Jofdbrukande Ståndspersonen är i synnerhet träffad af tidens bekymmer, framför sjelfva allmogen.
Mångå aktningsvärda Familier hafva fallit offer för tidens skakningar; men ingalunda äro det sjelfva de administrativa messurerne som omedelbarligen vållat det.
Jag hyser den tankau, att Disconternas fortfarande, som möjligen kunnat lemna ett ytterligare rådrum, derest nemligen ett sådant Bil. till Ridd. 0. Ad.
Pr. lil Bsnd. i§ 274 Den 14 April. fortfarande varit möjligt, likväl ingalunda förmått gifva dea någon verksam eller tillfyllestgörande hjelp Samma bedröfliga tillstånd visar sig i stör* re mån, såsom följd af enahanda förhållanden på 1750- och 1760-talen.
De bortgångnes lidanden blefvo oss till ingen varning eller rättelse; ty ehuru vigtiga dessa erfarenheter voro, kunde deras beskaffenhet likväl icke väcka något historiskt intresse af den allmännelighet, att icke minnet deraf hos mängden fortgått med tidens ström.
Den minsta forskning lemnar likväl genast en alldeles evident utveckling, af en lika fullkomlig öfverensstämmelse både i orsakerne och verkningarne, mellan den tiden och vår egen.
Hvad jag nu i yttersta korthet öfverfart, det skall jag vid ett annat tillfälle vidare utveckla och med ziffror närmare verificera.
En förlägenhet i enskiltes ställning erkänner jag, och tror äfvenledes att inträffade förändringar i vårt Samhällsskick påkalla flera vigtiga regleringar i vår Statshushållning; men min öfvertygelse är tillika den, att vår närvarande allmänna penningeställning, till det mästa är en naturlig och oemotståndelig verkan af verldshändelsernas gång; och blott i en mindre mån kunnat af administrativa åtgärder bero.
Man bör för öfrigt erinra sig huru den tid som förflutit, sedan nu gällande samfundsfördrag bland oss infördes varit utmärkt af stora yttre händelser, deruti äfven vi verksamt deltagit, Det - Den l4 April, . 275 ta deltagande åter» har, både till tid och till medel, väsendteligen ryckt krafterna från den rigtning till ordnande af inre angelägenheter, hvartill den nya Stats-Författningen utgör grundvalen.
Samfälta bemödanden och uppoffringar, deruti Konung och Folk, täflande med kärlek och förtroende mött hvarandra, hafva afböjt de allmänna förstörelser eller skakningar, som hemsökt andre af naturen mera gynnade nationer: hafva vi förlägenhet att beklaga oss öfver, så hafva vi ock fördelar att gläda oss öfver; och stora anledningar, hemtade af andre Staters närvarande tillstånd, att, under sträfvan till ett bättre Samhällsskick, icke bortspilla krafter med öfverdrifne uppställningar öfver den förflutne tidens misstag, öfver våra egna misstag.
Vår behållning utgöres äf vidgade och tryggade områden; af erkända samhällsrättigheter, både utom oss och mellan oss af befria else från den Statsskuld, lika stor med Bankens hela Sedelstock, som ännu år 1812 vidhäftade landet.
Man jemföre detta förhållande med år 1809 och prise företrädesvis det senare om man så vill, och försvare ett sådant pris om man det, kan.
Vår brist består i ett economiskt betryck, vådligt, derest icke derå fästes tillräcklig upp., märksamhet.
Detta betryck anser jag likväl väsendtligt vara en följd af förra tiders o-r'
Den 14 4prH - lyckor, och af den senare tidens nödvändig# bemödanden, att äfven med en hårdare känning i öfvergången, för deras vidare tillväxt söka sätta ett mål.
Äfven 5 denna del framkallar jag emedlertid gerna jemförelsen med 1809; utan att betvifla utslaget af en lugn och rättvis pröfning.
Räkningen på det hela letnnar den vinst, att de absoluta beståndsdelarne för bristens successiva afhjelpande finnas behållne; och att en af Konungens vishet och Folkets kraftiga biträde tillkämpad dyrbar stillhet, nu mera kan odelad användas för att uti de inre angelagenheterne välja och ordna, hvad som till allmän nytta och trefnad pröfvas fullkomligast bidraga.
Denna opinionsstrid är för öfrigt alldeles onyttig att här förlänga — den har mot mia vilja blifvit framkallad, ehuru egenteligen icke nödvändig till eget försvar; ty 60m Embetsman, har min verksamhet varit inskränkt till ett detailleämne af Statens Financeväsende, deruti jag möjligtvis åstadkommit någon allmän nytta: som Riksdagsman åter, har jag vid hvarje tillfälle motiverat mina handlingsgrunder.
Frie Svenske män hafva pröfvat dem hafva deröfver beslutat.