Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom dessa framställningar, om hvilka Utskotten å nyo, enligt hvad Betan - 376 Lag Utskottets Betänkande», kandets tissel acgifver, få eriodra, att da endast angå Pass för sådane Personer , hos hvilka Passens missbruk rimligen kan sättas i fråga, anse Utskotten sig hafva hufvudsakligen upptagit och besvarat de i detta ämne inkomne motioner\ men tror sig dessutom böra tillstyrka Riksens Hdglofl, Ständers underdåniga hemssällan, om den önskade förändringen uti LegoStadgan: att, enär ett icke godkändt eller med fullständig Orlofssedel försedt Tjenstehjon, funnit medel till erhållande af tjenst, eller för dess bärgning tilliäcklige utvägar uti ett annat Län , och derpå kan uppte giltiga bevis, Pa ss för en sådan , då icke må kunna förvägras.
Andra föreskrifter skulle förvärra saken, förhindra alla tillfällen att ådagalägga ett förbåttradt uppförande, och öppet strida emot sednare tiders fria Författnin. gar, att bereda sig loflig bärgning hvar som heldsr.
Ett annat förhållande inträder, d| man icke kan uppgifva någon sådan utsigt, i hvilket fall Pass icke må meddelas, för att uti ett annat
Län, utan skydd och lagligt försvar, under kririgvandricg, söka sig tjenst eller uppehälle.
Vidkommande de gjorde motioner om Gesällers behandling och deras ställande under TjenstehjonsStadgan, så komma Utskotten, att deröfver tillika med de, angående Näringsfriheten och SkråFörfattningarnes öfverseende, under händer varande öfverläggningar, sitt utlåtande uti ett samman» Lagutskottet: Betdnkartdcn.’ 377 hang afgifva, äfvensom Utskotten, uti hvad Sora blifvit anfördt och yrksdt, rörande uppehållsmedel för permiuerade Soldater jemte flere hår icke upptagne omständigheter, få åberopa sitt
Betänkande ofver förslaget sill en allmän stadga för Fattigvården uii Riket.
Beträffande slutligen Herr Doctor Palms framställning, att genom viss afgift af hvarje Mantalsskrifven person bereda utvägar till uppbyggande af e?t större Arbets- och CorrecUonshu9 i hvarje Län, såsom högst nödvändigt till förekommande af lösdrifveri och Passens missbruk; så finnes val detta vara godt och kunna blifva mycket bidragande till det sökta ändamålet.
Utskotten hafva sig äfven bekant, att särskildte Motioner i detta hänseende blifvit gjorde och lära på annan väg komma lill Riksens Häglof!.
Ständers pröfning' äfvensom det år kändt, att på flere ställen treskillingsafgiften till veneriska smittans förekommande, blifvit, der den befinnes öfverskjuta behofvet, föreslagen att användas till andra för Länets allmänna behof gagneliga inrättningar, dit visserligen Corrections- och Arbetshus kunna hänföras.
Men då detta är ett ärende, som tillhörer Höglofl.
Bevillningsutskottets upptagande, så anse sig
Utskotten icke kunna eller böra deröfver något särskildt utlåtande afgifva, hvilket dock, jemte allt hvad i öfrigt blifvit anfördt, Riksens Höglofl.
Stånders ytterligare pröfning void - 378 Lagutskottets Betänkande». samt usuierställes.
Stockholm dea 26 Maji 1823.
N;o 84.
Ankom d. 18 Junii 1823+ Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmägtigen Anders Daniels sons från Elfsborgs Län, Memorial, angående LagmansRätternes upphörande.
BocdeStåndet har tiil Lagutskottet remitterat ett Memorial af ftiksdagsFulimägtigen, från Elfsborgs Lån, Anders Danielsson, dermed de fleste af nämnde Stånds Ledamöter sig förenat, deruti an» föres : stt ibland nödiga förbättringer uti nu varande Rättegångsordning isgen skall linnas, hvars verkan är vigtigare och mera vidsträckt, äa om Lagmans Rytterne afskaffades, och att icke något med mera lätthet skall kunna genomdrifvas, i fall man icke tillskapar flere svårigheter, än dem, sorn uppkomma från föregifne rubbningar i det hela, hvilka hår icke skola komma i fråga.
Dssto pistagiigara och känbarare anse
Ma* tionaireu ds olägenheter vara, sorn desse Domstolars, tillvarelse förorsaka.
Uti Sverige skall knappast någon Bonde finnas, som icke anmärkt, och ofta med eget lidande erfarit, huru illa belåten man är med den oformliga tidsutdrägt, som förmenas vara LagUtskottets Betåtikandsn. 379 enda frukten af med en Rättegång.
Större Lagkunskap skail icke vara att, förvänta hos en Lagman, än hö3 en Häradshöfding, destomindre då Lagmännen endast en kort tid på året syssSoSättes med sine ÄmbetsgÖromål, och sakna tillfälle att förvärfva nödig erfarenhet vid deras behandling; och om tillika skulle hända, att till Lagman förntdnas sådane Personer, som icke, under långvarig utöfning fif DomareÄmbetet, förut inhemtat nödig erfarenhet, så skall det blifva mera tydligt, hvad man må hafva att förvänta under namn af hö gre Rätts pröfning, vid en Domstol, der Ordföranden är den enda Lagfarne Ledamoten, och den ende, som är i tillfälle att taga verklig kännedom om ärendsrae , emedan dessa handteras skriftligen, och endast uti Handlingarne kunna granskas, hvarvid Nämndemännen aldrig äro tillstädes.
För att iå sin sak pröfvad af en sådan Kält, anger Motionairgn den lycklig, som slipper med uppehåll af blott ett år eller något mindre; men att deremot ej sällan skall handa, att saken uppskjutes en elier flere gånger, eller utställes till Lagmans-besigtning, då man ofta, utan fog till klagan, måste nöja sig med Två eller
Tre års utdrägt, utan aa» nan ersättning, är. den som ligger i fördelen att hafva erhållit LagmacsRättens
Dom, rigtig eiler origtig, men högst sällan så respecierad , att saken dervid stannar; och som all den Lagförändring, hvilken, för att afhjelpa denna oreda, skall finnas behöflig, S8o T.agVt skottets [i et zink midén, endast vöre att nr LagBoken borttaga alla ös stallen, som om LagmaosRätt handla, samt att i stället införa enahanda föreskrifter om sakers vädjande från HåradsRått, som nu om dylikt vädjande från LagmansRätt finnes, så har en sådan Lagförändring blifvit föreslagen , hvarvid, till vederläggande af de betänkligheter, som mot detta Förslags antagande kunde möta, dels deraf att HofRätterna kunde blifva med för mycket arbete betungade, dels i anseende till svårigheteD att ersätta de Syner, som Lag' mansRätterne nu hålla i JordeTvister oell HuseSynSMäl, Motionairen vidare anmärkt i förra fallet, att då Vade Pen niaga rne blefvo lika höga vid HåradsRått, som de nu äro vid LagmansRått, och Härads Rättens Dom borde fullgöras på enahanda sätt, som nu om LagmansPtäus
Dom år stadgadt, sa skulle HofRätterne, genom LagmansRätternes afskafFande, icke komma att betydligen mara besväras än som nu sker; samt, i senare fallet, att Syner i Jordatvister icke behöfva ersättas, då HäradsRätt dervid förut lagt hand, och att HuseSyner å La.ndshöfdinge Residenser kunna lika val af Härads - som af LagmancRätt verkställas; hvaremot då HofRåtten funne, att annan undersökning uti Jordatvister borde ske på stället, än den HäradsRättea hållit, med en sådan undersökning, i händelse icke HärodsRätten, i följd af återförvisning, sjelf kan fullgöra hvad som brister, kunde på det sätt tillgå, att HofRätten förordnar en tf sine Leda» LagUtskottets Betänkanden, 38I mäter, att, med UthäradsNåmnd, på sätt om LagmaosRätter nu är föreskrifvet, anställa den nödiga undersökningen på stället, samt derefter till HofRåtten inlemna det öfver Förrättningen förde Protocoll;hvar* efter HofRätten borde, på grund af denna undersökning, döma.
Då i anledning häraf, Lagutskottet till afgörande företagit frågan om LagmansRåtternes indragning, har dervid först de skäl bort öfvervågas, sorn Motionairen anfört, hufvudsakligen innefattande, att obehörigt dröjsmål och uppehåll för Parter i deras rått, skall vara enda frukten af LagmansRätternas tillvarelse, då ej sällan händer, att Mål en eller flere gånger uppskjutas, och LagmansRätternes
Domslut, högst sällan skola vara så re^pe uerade, au saken dervid stannar.
Utskottet har sig deremot bekant, att Upp*kofsDomar vid LagmansRätterne äro mindre allmänna, och at: största delen af dit vädjade
Mål äfven der stanna ; och anser Utskottet orsaken till det uppehåll, sem icke utan skäl öfverklagas, igenfinnas i det stadgande, att LagmansTing blott en gång om året hållas, om ändring hvari, fråga likväl nu icke blifvit vackt.
De rättegångar, som, vädjade till LagtnansRätterne, der afslutas, skulle, eitel* desse Rätters indragning till betydlig del fullföljas i HofRätterne, och der sloka gö* romålen, att inrättning af flere divisioner blefve nödvändig.
I samma mån, >otn målen i HofRätterne ökades, komme äfven an - 382 LagUtskottcts Betättkandttf. talet af de derifrån fullföljde att stiga, o eli följaktligen Högsta Domstolen, såsom redan fullt sysselsatt, att, med tillökning i personalen , fördelas i tvänne divisioner, för att medhinna afgöra öfver,skottet af dit inkommande mål, hvarmed enhet i högsta Lagskipande magtens tolkning af Landels Lagar, skulle till mer eiler mindra del ga förlorad.
Nya Statsanslag lili desse Ämbeten bch Tjenster skulle erfordras, och Lagmän nernes ordinarie Löner dertill utgöra ett högst obetydligt bidrag.
Fördelen att få Rättegångsmål i andra löstanden pröfvade af HoffYätfc i stallet för Lagmans Rått, om ani andra afseende») slör., vore, i och för tidens vinnande mindre, emedan arbetssättet, derstädes är i alio vid» lyftigare, än vid LagmansRätt; och rättegångskostnad en blefve i HofRätten större, så i anseende till ExpeditionsLösen, som målens utförande genom Fullmägtig, då deremot vid LagmansRätten Parten kan bevaka sin ratt, salingen i egen person eller genom den från orten utsedde Nämndemannen.
Flere skal och omständigheter hade här kunnat upptagas* mea som detta ämne vid föregångne
Riksmöten ined dea utförlighet blifvit utredt, sst det framför andra torde vara kindt, får Utskottet slutligen anföra, att då LsgmansRätternes indragning stås: i uära sammanhang med Förslaget till dea nya Lagen, och derföre bör bero på denna Lags godkännande; så anser Utskottet nå - LaWt skottets EctUnkanden.
383 gon rubbning , gencm LagmansRätternes sfskaffande icke för- det närvarande böra ske; dock varder detta, tillika med flere Ledamöters särskilda mening, Riksens Höglofl.
Ständers vidare pröfning vördsammeligen uuderstäldt.
Stockholm den 13 Maji 1^25.
Utdrag af Frotocollet, hållet hos Riksens Höglofl.
Ständers Lagutskott den 13 Maji 182.3.
S« D. Föredrogs:
RiksdagsFullmägtigen Anders Danielssons, från Elfsborgs Lån, cf Hederv.
BondeStåudet remitterade Memorial, angående indragning af LagmansRätterne; hvaröfver beslöts det Utlåtande, sorn innefattas i Betänkandet N:o 84- Herr Borgmästaren Arfvidsson afgaf följande, från plureliteteus mening skiljagtiga yttrande:
Få Inrättningar låre hafva funnits i vårt kåra Fädernesland, hvilkas onytta varit så allmänt insedd, och hvilkas vit föremål för så allmän önskan, sorn Lag. mansRåtterne; men då jag nu, min pligt och öfvertygelse likmätigt, sålunda yttrat mig, må ingen föreställa sig, att jsg hvarken åsyftar eller har anledning träda för nära det anseende och den agtr.ing de värdige Ämbetsmän, hvilka innehafva Lagmansbeställnicgarne, lika allmänt, som väl förtjent, ega; utan är det allenast sjelfva saken, 384 LngUtskottets Eetnknnien. skiljd från alla personliga förhållanden, som föranledt mitt yttrade omdöme härutinnan, och hvilket jag äfven skall söka redovisa.
Lagen fördrar af alla Domare, från och med Häradshöfdingen till och med Justitia:* Rådet, lika kunskaper och skicklighet; ty intet fel kan, efter Lagen, ursägtas hos deri ene men icke hoä den andre; och den större fullkomlighet i Lagskipningen, som Lagen åsyftat med OfverRätterne, är icke eller beräknad på något kunskap^företräde hos en Ö iver Rätts Ledamot framför en Underdomare, utan på sjelfva sammanläggningen af flere lika lagkunnige
Mäns insigter och om* domen till ett enda resultat.
Någon högre grad af insigter och skicklighet hos Lagmannen, än hos Häradshöfdingen kan således ej fordras; hvarföre och dä Risitrarne, elier Nämnden, i HäradsRätt och i LsgmansRätt äro lika både till antal och kunskapsqvalitet, man icke bör eller kan vänta sig ett lagmä' sigsre beslut ifrån en LagmansRätt, ån från en HäradsRätt.
Denna blott efter Lagens anda och mening dragna slutledning blir också, då man låter erfarenheten tala, alldeles oemotsägelig; ty hvem, med minsta anspråk på någon kännedom om allmänna förhåilanderne i Landet, lärer kunna påstå, att Häradshöfdingarne åro mindre Lagkucnige än Lagmännen; eller att de förre äro mindre ofelbare i sine Åmbetsåtgärder, äa de sednare.
Att eu en LagmansRätt skall pröfva en Harads Rätts - LngUtskottets Betånkanden. 335 Rätts åtgärder, är följagteligen liba åndamålbldst, som stridande mot sjelfva begreppet om qvaliteten hos en Domstol, hvilken bör pröfva en annans Domslut»
Vänder man åter uppmärksamheten på fåljderne af LagmansRätlernes tillvarelse, så finner man genast skefheter i Lagstiftningen, af sadan vidunderlighet, att en hvar, som icke är för mycket fjettrad af fördomar eller enskilda intressen i frågan , måste stanna i verklig förundran , att de icke redan för längre tid sedan blifvit afskafFade.
Uti alla brottmål å Landet, och deribland de vigtigaste i mensklighaten, de nemligen i som angå Medborgares lif, ära och timeliga välfärd, duner HåradsRätt, och dess beslut får direcie gå tili HofRätten; men uti alla tvistemål, några få blott undantagen , måste HäradsRätts
Dom, huru obetydlig frågan är, dragas under LagmansRätten, så vida man vill söka ändring deri.
Of och förr än LagmansRätten dömt i frågan, får densamma ej underkastas HofRättens granskning.
Vid betragtande häraf, och dä brottmålen naturligtvis fordra lika noggrann, om icke noggrannare undersökning och behandling, som tvistemålen, synes mig intet, hvarken på förnuft eller rättsbegrepp grundsdt skäl ligga uti denna skiljagtighet i vår Rättegångsordning; och besinnar man tillika harvid den långa tidsutdrägt, söm genom LagmansRätternes enda Ordinarie Sammanträde, om året, förorsakas uti RätteLdgUtskottets Betänkande?!. a 5 $g6 Lagutskottets Bttånkanien. gångars afgörande; hurusom en med Ha» radsRätts
Domslut missnöjd Part måste Vänta ofta 6tt helt år, och till och med något längre innan Saken hos LagmansRätten förekommer, hurusom en tappande
Part ofta drifver uppenbaraste gäckeri med Lagen, dymedelst att han, oansedt den vinnandes rätt är på det fullkomligaste satt bevisad, till och med genom den tappandes egna medgifvande, erlägger Vad mot HäradsRättens Utslag, och följagtligen för uppoffringen af 12 sk., uppehåller den vinnaades ratt hela året igenom; och ändteligen hurusom den vinnande, genom slikt uppehåll, blottställas för förluster, i thy att den tappandes tillgångar emedlertid kunna förskingras eller af andra hans Creditorer medtagas, så vågar jag påstå, att uti allt detta förete sig påtagliga skefheter i Lagstiftningen, hvilka icke allenast afvika från Lagens ändamål, utan äfven motverka detsamma, så att de med allt skäl kunna kallas vidunder, heldst de både bordt och kunnat ®f Lagstiftaren inses.
Frågan huruvida någon eftertänklig svårighet möter för LagmansRätternas anskaffande, torde nu böra vidröras och besvaras; hvadan jag får förklara, att jag icke finner någon betänklighet härvid förete sig, hvarken i afseende på verkställigheten eller i anseende till följderne.
Alla föreskrifter, som, i följd af denna förändring, erfordras, kunna gifvas genom uppdragning af fem eller sex rader; ty dessa föreskrifter behof - Lagt) t skot teti Badak,nidén. ssr
Va endast innefatta: ijo att från HäradsPsätt vädjes med Tolf skillingar i alla tvistemål till HolRätt, och för öfrigt isgUages eler* vid hvad nu är stadgadt angående
Måls fullföljande från LagmansRätt, endast med uteslutarde af Lagens föreskrift om Lagmans» Rätts Doms fullgörande. 2:0 Att HofRätten må, då, i dit vädjade Mål, någon ytterligare Syn ejler Besigtning, än den.
Harads»
Rått verlmälöt, erfordras, låta, genom en dess Ledamot, heldst Referenten i Saken, göra en sådan Syn eller Besigtning, med, biträde ef vederbörande
Nämnd i Orten j och gro att Äf- och TillträdesSyner å Lands» Jiöfdiogeboställen, som nu tillhöra Lagmännen att verkställa, skola hädanefter förrättas af Håradshöfdingaroe.
— Icke elier kan någon förökning i HofFiätternes göromål, sorn fort} enar afseende, blifva en följd af LsgmansRätternea upphörande; ty ingen Part, vid närvarande förhållanden, som har en Sak af någon betydenhet och tror sig deri vara till sia rätt förnärmad, åtnöjer sig med en LsgmansRäus
Dom, utan försöker vidare sin lycka i HofRättenJ och är Saken af mindre vigt, så ligger uti de kostnader, som Målets fullföljande i HofRätten förorsakar, ett tillräckligt motmedel för en sådan Saks dragande dit utan behörig anledning; men om man än antoge, att goEomålen i HofRätterne skulle, genom ifrågavarande förändrings verkställighet, tå tilltaga, att någon förstärkning i dess Ledamö» Sers antal klefve af nöden, gå måste den ut« 388 lagutskottet* BitHnkandett. gift, som Staten för någre nya HofRätts* Ledamöters aflönande, finge vidkännas, ingalunda kunna i värde uppgå mot den betydliga besparing, som Statens Innevånare komma tillgodo, genom undvikandet af de kostnader, besvär och olägenheter, hvilka Målens handläggning vid LagmansRatterne förorsaka dem.
Och dessutom skulle indragningen af Lagmännens nu af Statsverket utgående löner, i den mån Lagmännen antingen befordrades till andra Ämbeten, eller afledo, gifva Staten ersättning för ds nya HofRättsLedamöternes aflönande.
Jag bifaller alltså motionen och tillstyrker, att LagmansRätterne genast må afskaffas.
Jag föreställer mig, att en och annan väl erkänner rigtigheten af hvad så väl jag, som Motionenten raisonerat mot LagmansRätternes bibehållande, men dock tror, att med den föreslagna förändringen bör inne. hållas, tills den kan skei sammanhang med nya LagVerkets antagande; men som mån. ga år säkerligen ännu återstå innan detta Verk kan blifva gällande, torde det ej anses otjenligt, att för dens räkning, som tänker på nyss anförde sätt, här upprepa den gamla förträffliga regeln:
Det goda, som som kan göras i dag bör ej uppskjutas till morgondagen.
Lagutskottets Betånkanitn, 33g Häruti instämde Herr Borgmästaren Cederborg samt Ledamöterne af Hederv.
BondeSlåndet.
Ex Protocollo, Joln.
N:o 85- Ankom den 18 Junii 1823.
Betänkande,, i anledning af Riks dags - Fullmägtigen Anders Danielssons, från Elfsborgs [Län, Memorial, om förändrad organisation af HäradsRätterne.
RiksdagsFullmägtigen Anders Danielsson, från Elfsborgs Lån, har, uti Memorial, som Hedera.
BondeStåndet till Lagutskottet remitterat, yrkat, att Kongl.
LagCommittéens förslag1 till förändrad organisation af HåradsRätterne, innefattadt uti 2 Gap. af första Delen till nya RåttegångsBalken, måtta , utan uppskof, till verkställighet antagas, heldat derigenom de anledninger skola försvinna, hvilka man nu eger eller föregifver till inskränkande af HåradsRätternes
Domsrätt och åtskilliga måls hänvisande till Landshöfdingarnes PoliceFörfattning, hvari likväl
Domarens åtgärd anses vara för rättvisan alldeles oumbärlig.
Lagutskottet har, vid öfvervägande häraf, ansett LagCommittéens ifrågavarande för - 39® LtgUtskottets Betmkanicn, slag fä sammanhänga med hvad LagCommittéen i öfrigt, angående Domstolarnes föråndrade organisation och en förnyad Rättegångsordning föreslagit, ett någon partiel pröfning, hvad HäredsTingens ständigt» blifvande angår, efter Utskottets tanka icke bör ega rum förr än nya LagFörslaget i hela sin vidd kao komma under Rikets Ständers granskning; och, på sådan grund, bär lagutskottet icke kunnat RiksdegsFullraägtigen Anders Danielssons Förslag med »ågot förord beledsaga; hvilket dock Riksens HÖglofl, Ständers vidare pröfning vördsammeligen hemslälles.
Stockholm den 24 Maji I82£.
N:o Bo* Ankom dea 18 Jani! 182 •>>
Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmagtigen Pehr Pehrs sons, jr ån Blekinge, Memorial, om befrielse för sökande Parter uti SkuldfordringsMål hos Konungens B efallnifigs hafvande, att ?ned Förklar anden c om?nunicera de i desse Mål meddelande Utslag.
Uti Memorial, som Hederv. BondeStåndet till Lagutskottet remitterat, har RiksdagsFullmägtigen Pehr Pehrsson, från Lagutskottet: Betinknndcnl 391 Blekinge Län, anclragit hurusom vanliga tillämpningen af 2 Cap. 1 g.
UtsökningsBalken, att en sökande hos Konungens Befallningshafvande i SkuidfordringsMål , enar Gäldenär underlåter afgifva förklaring olver Fordringsegarens honom en gång corn» municerade Ansökning, och således ohörd betalnings-skyldigheten ådömes, likväl skall å nyo kungöra Förklaranden Konungens Befallningshafvandes Utslag, innan han derå får söka och erhålla utmätning, medför mångfaldige olägenheter, särdeles derigenom, att då en Person vet sig vara lagsökt för en betydlig Skuldsumma, fqgstår han, efter första communication, hålla sig undan från sin hemort, så att Fordiingsegaren under lång tid ej kommer i tillfälle, {Ut lemna honom del af beslutet och således måste invänta loppet af flere Månader, innan han kan eihålla utmätning.
Pehr Pehrsson har vidare anmärkt den olikhet, som befinrtes emellan detta Stadgande samt föreskriften i 12 Gap. 4 och 5 §. §.
RättegångsBalken, i enlighet hvarmed en Fordringsegare, som vid HäradsRätten fått Gäldenä* ren Tredskovis ådömd betalning, så framt Utslaget icke motvädjes, eger att genast derefter njuta utmätning och fordringen emot full borgen lyfta, utan behof af någon föregående communication j och som ett lika förhåll anda anses böra ega rum uti Skuldfordringsmål, hvilka hos Konungens Befallningshafvande göras anhängige ; så har Fehr Pehrs* 393 Lagutskottets Betfinknniett, son föreslagit: att sedan Gäldenär en gång erhållit del al första Ansökningen, bör han, äfven om han uteblifVer med svaromål, vara skyldig, att sjelf göra sig underrättad om beslutet, samt Sökanden, utan vidare comrhunication, ega rätt lill utmätning af fordringen; förklarandet; emedlertid obeta* git, att i behörig ordning söka återvinning, antingen uti HofRätten, inom den redan bestämde Besvärs tiden, räknad från utmätningsdagen, eller ock vid det i Häradet närmast derefter infallande Ting.
Detta har Lagutskottet öfvervågat; och enär, med undantag af Stockholm, Konungens öfrige Befäl Inioghafvandes Utslag icke utfårdas efter föregånget anslag, eller å någon viss Parterne förut kungjord dag, på sått eljest, vid Domstolarne i allmänhet tillgår, samt Parter hos Konungens Befallningshafvande således ej åro i tillfälle, att vid Utslagens meddelande vara tillstädes, så vida de icke antingen sjelfve eller genom ombud, skulle, under det Målet vore anhängig!, uppehålla sig der, hvilket skulle blifva lika onödigt som kostsamt; ty finner Lagutskottet Lagens Stadganden i 2 Cap. 2 §, och 9 Cap. i §.
UtsökningsBalken, att sökanden, som vunnit, skall, då Gäldenären ej varit tillstädes vid Utslagets meddelande, derom kungöra Gäldenären, lika rättsenlige, sora billige, heldst sökandea äfven efter sistnämnde Lagrum, får råkna sin besvärstid från Utslagets annammande hos Konungens Befallningshafvande, i händelse Lagutskottets Betänkanden.
393 det fallit honom emot, samt Sökanden, i händelse Gäldenär häller sig undan, eger att, på sått 5 $ 2 Cap. UtsökningsBaikea innehåller, genom anslag å hans dörr, honom Utslaget kungöra5 och emedan för öfrigt inga skäl sig förete, sorn föranleda till någon utsträckning i den verkställighet, som efter Lag och Författningar bör följa å Konungens Befallningshafvande® Utslag uti ifrågavarande Mål; anser Ut-kottet sig icke kunna den föreslagce Lagförändringen tillstyrka, Detta hemstålles dock vördsamligen Riksens Högloft.
Stånders vidare pröfning.
Stockholm den 28 Maji 1823.
N:o Ankom den 18 Junii 1823.
Utlåtande i anledning af Äter-remiss af Utskottets Betänkande N:o 4, angående Hembud, då Frälse SkatteHemman utom bord f örsäljas.
BondeStåndet har till Lagutskottet åter-remitterst det Betänkande, Utskotta under den 25 sistlidne Februarii afgifvit, deruti Utskottet ansett sig icke kun. na tillstyrka det af RiksdagsFullmågtigen Eric Larsson, från Södermanland, yrkade upp - 394 LngUtskottets Betänkande». hafvande af stadgandet uti 4 Gap. 5 §.