Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
HofRätten infordrat samma ransakning och utslag, jemte Häradshöfdingens förklaring.
Sedan ransakningsmålet den 1 Februari 1839 blifvit af Kongl. HofRätten till pröfning upptaget och HäradsRättens utslag dervid gilladt, samt AdvokatFiskalsEmbetet, uti ytterligare memorial, å Häradshöfdingen yrkat ansvar för hans anmärkta ofvanberörde underlåtenhet, deröfver Häradshöfdingen äfven sig förklarat, har Kongl. HofRätten, genom utslag den 5 November 1840, sig utlåtit, alt då det emot Stina Ersdotter åtalade brott, derför hon jemväl blifvit af HäradsRätten fälld till ansvar enligt 16 Kap. 5 § Missgerningsbalken, varit af den beskaffenhet, att hvad HäradsRätten derom dömt, ej bort i fullbordan gå, utan HäradsRätten, jemlikt 25 Kap. 5 § Rättegångsbalken, ålegat att ransakningen och utslaget till 43 - Kongl. HofRättens vidare skärskådande insända, men sådant likväl icke skett, Kongl. Hofrätten, i förmågo af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, pröfvade skäligt döma Häradshöfdingen att, för den felaktighet under embetets utöfning, hån sålunda låtit komma sig till last, böta Femtio daler silfverinynt, med Sexton R:dr 32 sk. banko.
RådstufvnRätten i Hernösand, som den 26 Januari 1836 dömt Drängen Erik Ersson Selling från Finsvik att, för första gången fylleri under marknad, plikta 6 R:dr 32 sk., hade sedermera dels genom utslag den 24 derpåföljde Oktober ansett honom, såsom ånyo med enahanda förseelse beträdd, skyldig till det, för sådant brott andra gången, stadgade bötesansvar, 13 R:dr 16 sk., och dels uti ett den 31 December samma år meddelad t utdrag af Rättens saköreslängd, jemte anteckning af begge nyssanförda beslut, enligt hvilka Selling blifvit sakfälld till böter af sammanräknade 20 R:dr, förordnat, att han, i brist af tillgång, borde aftjena bötesbeloppet med tjugu dagars fängelse vid vatten och bröd; hvilken bestraffning Selling äfven undergått.
I afseende å RådstufvuRättens så beskaffade åtgärder anmärkte jag, att, då beslutet af den 26 Januari 1836, hvarmedelst Selling dömdes för första resan fylleri, icke, genom böternas uttagande eller deras förvandling till kroppsstraff, kommit till verkställighet, samt vid sådant förhållande, emot hvad 9:cle punkten af Kongl.
Förklaringen den 23 Mars 1807 bjuder, det svårare ansvar, som enligt lag bör följa å förnyad brottslighet, ej finge äga rum, Selling rätteligen skolat, för senare förseelsen, böta, likasom första gången, 6
R:dr 32 sk. och, när förvandling af dessa böter och de honom förr ådömda till enahanda belopp på en gång kommit i fråga, såsom Kongl. Brefvet den 26
Maj 1827 föreskrifver, för sammanlagda bötessumman, 13 R:dr 16 sk. eller 40 daler silfvermynt, åläggas den deremot, enligt 5 Kap. 4 § Straffbalken, svarande kroppsplikt af tolf dagars fängelse vid vatten och bröd: att PiådstufvuRätten således, då den, medelst beslutet af den 24 Oktober, ådömde den sakfällcle det högre bötesansvar, som för itererad förseelse är stadgadt, dervid förfarit emot lagens nyss anförda, - u bestämda föreskrift: att, om än detta sednare beslut varit med lag enligt samt den sakfällde förfallen till ett sammanräknad! bötesbelopp af 20 R:dr eller 60 daler silfvermynt, detta belopp kunnat försonas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd; och att följaktligen RådstufvuRätten, som i saköreslängden utsatt bestraffningen till tjugo dagars dylikt fängelse, derigenom gjort sig skyldig till en ytterligare, lika uppenbar lagöfverträdelse, som ökat den sakfälldes ändock obehöriga lidande; med framställning af hvilket allt jag, i skrifvelse den 10 September 1838, anmodade AdvokatFiskalsEmbetet i Kond.
Svea HofRätt att, för omförmälda lagstridiga åtgärder, O ' O O O 7 emot RådstufvuRättens ordförande och ledamöter, hvilka deri deltagit, utföra Iaea ansvars- och ersättningstalan.
O O Öfver det, enligt sådana grunder, af AdvokatFiskalsEmbetet anställda åtal, hvilket RådstufvuRättens tilltalade ordförande och ledamöter bemött med svar samt dervid, under erkännande af anmärkta förseelserna, till sitt urskuldande uppgifvit, dels att RådstufvuRätten, vid beslutets fattande den 24 Oktober, tagit för afgjordt, att de Selling för första resan fylleri ådömda böter då redan blifvit erlagda eller aftjenade, och dels att den oriktiga förvandlingen af bötesbeloppen tillkommit genom bristande uppmärksamhet hos den RådstufvuRättens tjensteman, som med saköreslängdens upprättande haft befattning, har Kongl. HofRätten, genom utslag den 22 December 1840, sig yttrat och funnit RådstufvuRätten hafva, på sätt i ofvanberörde afseenden blifvit anmärkt, lagstridigt förfarit; i följd hvaraf och då hvad RådstufvuRätten till sin ursäkt anfört destomindre förtjenade afseende, som det ålegat RådstufvuRätten att, innan ansvar för itererad förseelse Selling ådömdes, inhämta tillförlitlig kännedom, huruvida den honom förut ådömda bestraffning på ett eller annat sätt kommit till verkställighet, samt den oriktiga förvandlingsåtgärden icke finge tillräknas någon domstolens tjensteman, utan RådstufvuRätten samfäldt, sorn densamma meddelat, Kongl. HofRätten pröfvade skäligt döma RådstufvuRättens tilltalade ordförande och ledamöter att, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken och Kongl. Brefvet den 2 Maj 1766, för ofvanomförmälde felaktiga lagskipningsåtgärder, hvarigenom Selling kommit att hållas i fängelse vid vatten och bröd åtta dagar längre, än vederbort, gemensamt böta Femtio daler silfvermynt, med Sexton R:dr 32 sk. banko, samt ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Sellings — 45 underhåll i häktet under berörde åtta dagar; men enär Selling afsagt sig anspråk på ersättning för det honom tillskyndade obehöriga lidande, lät Kongl.
HofRätten dervid bero.
Sedan, på sätt förr åberopade Riksdagsberättelse (pag. 31) innehåller, ett af Mo HäradsRätt den 8 November 1837 fattadt beslut, hvarigenom böter . för flera af samma person begångna förbrytelser blifvit för hvardera förbrytelsen särskildt förvandlade, samt de sålunda tillkomna förvandlingsstraffen sedermera sammanlagda, så att den sakfällde kommit att undergå vida svårare bestraffning, än lagligen bort äga rum, utgjort föremål för den emot Häradshöfdingen, såsom ansvarig för beslutet, riktade anmärkning, i följd af hvilken Kongl. Götha HofRätt, uppå AdvokatFiskalsEmbetets åtal, medelst utslag den 29 Juli 1839, fällt Häradshöfdingen att, för berörde, mot tydlig lag stridande, af uppenbar okunnighet och oförstånd tillkomna beslut, böta 50 R:dr banko samt gälda fordrad skade- och kostnadsersättning; hade emedlertid af mig blifvit anmärkt, hurusom, under bemälde Häradshöfdings ordförande, Wista HäradsRätt den 26
Maj 1838 meddelat det beslut, att Sjuderidrängen Anders Johannesson, derest han saknade tillgång till de honom af HäradsRätten ådömda böter för en skuffning 24 sk. och för ohöfviska ord 16 sk., skulle straffas med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning han äfven undergått, i stället för fyra dagars dylikt fängelse, hvarmed sammanlagda bötesbeloppet utgörande endast 40 sk. enligt lag bort aftjenas.
Då AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. HofRätten dels, efter min derom den 29 Juni 1839 aflåtna skrifvelse, dels i anledning af Konungens JustitieKanslers remiss angående ett af Tweta HäradsRätt, med samma ordförande, fattadt beslut, derigenom lika beskaffad olaglighet blifvit begången, ytterligare emot Häradshöfdingen fört åtal i afseende å hans förfarande vid begge sålunda anmärkta tillfällen, är af honom, till bemötande deraf, hufvudsakligen andraget, att han vid bestämmandet af ifrågavarande förvandlingsstraff följt enahanda grunder, för hvilkas tillämpning, han sedermera i ofvanberörde måtto blifvit af Konsrl.
HofRätten till ansvar fälld.
O - 46 — Efter inhämtade yttranden rörande de ersättningsanspråk, som i detta inål kunde göras, liar Kongl. HofRätten, genom utslag deli 6 Juli 1840, sig utlåtit och väl funnit de sednast ifrågaställa straff-förvandlingar, på sätt anmärkt blifvit och de uti Kongl. HofRättens ofvannämnda utslag af af den 19 Juni 1839 upptagna skäl utvisade, vara stridande emot lagens stadgande i 5 Kap. 4 §.
Straffbalken; Men som Häradshöfdingen redan, genom nyssberörde utslag, blifvit fälld till ansvar för tillämpning af just samma förvandlingsgrunder, hvilka han förklarat sig hafva i afseende å nu anmärkta åtgärder följt, och dessa tillkommit redan före det
Häradshöfdingen erhållit tillrättavisning för det uppenbara oförstånd och den okunnighet, hvaraf besluten härrört, Samt, vid sådant förhållande, det icke borde, i fråga om bötesansvar, räknas Häradshöfdingen till last, att han derförinnan i lika beskaffade fall meddelat lika beslut, funne Kongl. HofRätten annan påföljd i anledning af sednast utförda åtalen icke böra äga ruin, än att Häradshöfdingen ålades att i ersättning till Kongl. Majit och Kronan, för de sakfälldes underhåll i häktet längre tid, än vederbort, utgifva Två R:dr och, såsom godtgörelse åt de sakfällde, för deras lidande, erlägga hvad de i sådant afseende fordrat, med tillsammans Nio R:dr 16 sk. banko.
Genom skrifvelse den 16 Juli 1838 hade jag uppdragit åt AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. HofRätten öfver Skåne och Blekinge att derstädes anställa åtal emot tillförordnade Domhafvanden, som med Södra Asbo HäradsRätt den 19 April 1837 fattat det beslut, hvarigenom manspersonen Ola Lundblad, vid bristande tillgång till honom, för första resan stöld till värde af 4 R:dr banko, ådömda böter 12 R:dr samt åverkansbot 16 sk., blifvit ålagdt att straffas med tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning, vid bestämmande hvaraf HäradsRätten syntes hafva antingen tagit till grund tjufvaböternas belopp, eller ock beräknat särskildt straff för livartdera brottet, syntes uppenbarligen strida dels emot 40 Kap. 1 § Missgerningsbalk en, som stadgar, att kroppsplikt för stöld ej borde räknas högre än efter stöldens värde, dels emot 11 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och Kongl. Brefvet den 26
Maj 1827, inne - — 47 — hållande föreskrifter derom, att vid bristande tillgång till böter, ådömda för särskilda brott, till och med genom särskilda utslag, förvandling till kroppsstraff skulle ske efter böternas sammanräknade belopp, eller i förevarande fall efter stöldens värde jemte den för åverkan ålagda bot, hvilka tillsammans utgjort 4 R:dr 16 sk. eller 13 daler silfvermynt och, enligt 5 Kap. 4 § Straffbalken, kunnat med åtta dagars fängelse vid vatten och bröd försonas.
Uppå AdvokatFiskalsEmbetets, enligt sådana grunder, utförda åtal emot tillförordnade Domhafvande!!, som, i deröfver afgifven förklaring, erkänt, att missräkning vid of vanberörde förvandlingsstraffs bestämmande ägt rum, har Kongl. HofRätten, medelst utslag den 11 Maj 1841, enär, på sätt anmärkt och erkänt var, Ola Lundblad, i följd af HäradsRättens ifrågavarande beslut, undergått fyra dagars fängelse vid vatten och bröd utöfver hvad honom, för angifna förbrytelserna, enligt lag rätteligen bort åläggas, för detta lagskipningsfel, med tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken fällt tillförordnade
Domliafvanden att böta Sex R:dr 32 sk. banko och ålagt honom att med 16 sk. nämnde mynt ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för Lundblads underhåll i häktet fyra dagar, samt i öfrigt lemnat Ola Lundblad, hvars vistelseort var obekant, öppet att om godtgörelse för det honom, genom det felaktiga beslutet, tillskyndade lidande, emot tillförordnade Domhafvande!! särskildt anställa talan efter befogenhet.
Med anmärkning, huruledes Faurås HäradsRätt, i utslag den 9 November 1838, förklarat Johanna Larsdotter i Ladstadlund skyldig att, vid bristande tillgång till henne ådömda böter för tredje resan lägersmål 5
R:dr och för ohemul angifvelse 6 R:dr 32 sk., straffas med sexton dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället för den bestraffning af tolf dagars dylikt fängelse, hvilken, såsom motsvarande böternas sammanräknade belopp, 11 R:dr 32 sk., jemlikt 53 Kap. 3 § Missgerningsbalken, 5 Kap. 4 § Straffbalken och 11 punkten i Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, rätteligen bort ådömas, hade jag, uti skrifvelse af den 12 Mars 1840, uppdragit åt AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt att tillförordnade
Dom - — 48 - hafvanden i HäradsRätten, för berörde felaktiga beslut, i laga ordning tilltala.
Och sedan detta skett, samt Domhafvanden, i afgifven förklaring, erkänt den emot honom anmärkta felaktighet, har Kongl. HofRätten, genom utslag den 25 November 1840, sig yttrat, att som tillförordnade
Domhafvanden underlåtit att egna tillbörlig noggranhet och urskiljning åt sin tjensteåtgärd, då de ofvanbemälda Johanna Larsdotter ådömda böter af tillhopa 11 R:dr 32 sk. blifvit, på sätt han erkänt, förvandlade till sexton, i stället för tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, funne Kongl. HofRät O O * O ten, i förmågo af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, skäligt ålägga tillförordnade
Domhafvanden att derför böta Tio R:dr banko och att, sedan Johanna Larsdotter afstått ifrån anspråk på ersättning för det henne, genom straffets verkställighet, åbragta lidande, endast godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för hennes underhåll i häktet fjna dagar längre än vederbort, med 18 sk. nyssnämnda mynt.
Enahanda fråga, som i näst förut omförmälda tvenne anmärkningsmål afhandlas, är jemväl af Kongl. Svea HofRätt pröfvad i följd af AdvokatFiskalsEmbetets derstädes, enligt min skrifvelse den 21 Oktober 1839, anställda åtal emot tillförordnade Domhafvanden i Säbrå HäradsRätt, hvilken domstol, i utslag den 4 Juli 1838, stadgat, att hustru Magdalena Wikberg, dömd att för första resan stöld till värde af 4 R:dr 16 sk. böta tredubbelt med 13 R:dr 16 sk. samt för smädeord plikta 24 sk., skulle, vid bristande tillgång till böterna, straffas med tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, ehuru bestraffningen, uträknad efter stöldens värde och sistnämnda bötesbelopp, sammanlagda utgörande 4 R:dr 40 sk. eller 14t daler silfvermynt, rätteligen bort stadna vid åtta dagars dylikt fängelse.
Elti hvilken sak, efter derom emellan AdvokatFiskalsEmbetet och tillförordnade
Domhafvanden föregången skriftvexling, hvarunder den sistbemälde påstått och velat visa, det HäradsRättens beslut vöre lagligt, Kongl. HofRätten, medelst utslag den 25 Januari 1841, sig utlåtit, att sorn 5 Kap. 4 § Straifbalken, 11 punkten i Kongl.
Brefvet den den 26
Maj 1827 tydligen utmärkte, att, vid bristande tillgång till böter, ådömda för särskilda brott, till ocb med genom särskilda utslag, förvandling till kroppsstraff borde ske efter böternas sammanräknade belopp; i enlighet hvarmed hustru Wikberg rätteligen skolat ådömas endast åtta dagars fängelse vid vatten och bröd, såsom motsvarande stöldens värde samt plikten för smädeord, tillhopa 14p daler silfverin ynt; men Säbrå HäradsRätt, emot berörde lagrum, vid bestämmande af kroppsstraffet för hustru Wikberg, beräknat särskildt straff för b vartdera af de brott, hvartill hon ansetts saker, samt dömt henne att undergå tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, eller fyra dagars fängelse utöfver hvad på hennes förbrytelser lagenligt bort följa; alltså och då tillförordnade Domhafvande!!, i dess afgulna förklaring, sökt att HäradsRättens ifrågavarande för vand lingsbeslut, såsom efter hans förmenande lagligt, försvara, funne Kongl. HofRätten, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, det tillförordnade Domhafvanden skulle, för HäradsRättens anmärkta lagstridiga åtgärd, böta Femtio daler silfvermynt med Sexton R:dr 32 sk. banko samt ersätta Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för hustru Wikbergs underhåll i häktet under fyra dagar med 28 sk. samma mynt; men då hustru Wikberg afstått från ersättning för det henne obehörigen tillskyndade lidande, ansåge Kongl.
HofRätten något yttrande derom icke erfordras.
Detta utslag, hvaröfver hos Kongl. Maj:t underdåniga besvär af tillförordnade
Domhafvanden blifvit anförda, har Kongl. Maj:t, genom dess med Högsta Domstolen beslutade Utslag af den 3 Mars innevarande år, fastställt; otn hvilket beslut Högsta Domstolens dervid närvarande Ledamöter, Herrar JustitieRåden Isberga Engelhart, Nordenstolpe, Grefve Snoilskyj Grefve C. Sparre och Grefve G. A. Sparre sig förenat.
Då, till följd af min, under den 12 Mars 1840, AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt meddelade skrifvelse, innefattande anmärkning dervid, att Marks HäradsRätt, som den 16 Juli 1838 dömt Bengt Andersson ifrån Sjöbo att för åverkan böla 26 R:dr 32 sk., oriktigt förvandlat 7 — 50 nämnde belopp till tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd, hvilken bestraffning Bengt Andersson jemväl utstått, i stället för tjugo dagars dylikt fängelse, som rätteligen, enligt 5 Kap. 4 § Straffbalken, bort stadgas, tillförordnade Domhafvande!! i HäradsRätten, för detta oriktiga beslut, blifvit af AdvokatFiskalsEmbetet inför Kongl.
HofRätten tilltalad, dervid han erkänt det mot honom anmärkta fel, har Kongl.
HofRätten, medelst utslag den 31 Juli 1840, dömt tillförordnade Domhafvande!! att, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, för begångna förseelsen böta Tio R:dr banko, men, sedan han visat, att kostnaden för Bengt Anderssons underhåll i häktet fyra dagar längre, än vederbort, blifvit godtgjord, och att Bengt Andersson för sitt obehöriga lidande erhållit nöjaktig upprättelse, ansett vidare utlåtande i dessa afseenden icke erfordras.
Genom utslag den 7 Augusti 1839 hade Lane IdäradsRätt, som dömt förre Soldaten Lars Erikson Glader att, jemlikt 40 Kap. 1 § Missgerningsbalken och Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, för första resan stöld af gods till värde af 11 R:dr banko, böta tredubbla beloppet, tillika, under åberopande af 5 Kap. 1, 4 och 5 §§ Straffbalken, stadgat, att Glader, derest lian ej kunde böterna gälda, skulle i stället undergå tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd; och som, enligt bestämda föreskriften i 40 Kap. 1 § Missgerningsbalken, Glader, då han ej förmått böta, bort plikta med kroppen efter tjufnadens värde, 11 R:dr eller 33 daler silfvermynt, samt följaktligen, likmätigt 5 Kap. 4 § Straffbalken, umgälla sitt brott med endast tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, men HäradsRätten, som, efter hvad det ville synas, tagit bötesbeloppet och icke stöldens värde till grund för straffets bestämmande, sålunda olagligen stadgat den högst svåra bestraffning, utslaget innehåller och den sakfällde äfven undergått, anmodade jag, uti skrifvelse den 11 November 1840, AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt att emot Häradshöfdingen, som med HäradsRätten fattat detta lagstridiga beslut, föra den talan om ansvar och ersättning, lag och sakens beskaffenhet påkallade.
Sedan, uppå AdvokatFiskalsEmbetets härom utförda åtal, Häradshöfdingen erkänt anmärkta förseelsen och visat, att den Kongl. Maj:t och - 51 — Kronan tillskyndade kostnad för Gladers underhåll i häktet längre tid, än vederbort, blifvit till uträknadt belopp, 47 sk. 3 r. banko, af Häradshöfdingen utgifven och i Götheborgs Läns Ränteri nedsatt, samt Glader, hörd i afseende å den ersättning, han för det honom genom den hårdare bestraffningen tillfogade lidande kunde fordra, förklarat, att han derför af Häradshöfdingen blifvit nöjaktigt godtgjord, har Kongl. HofRätten, genom utslag den 26
Maj 1841, dömt Häradshöfdingen, för hans anmärkta embetsfel, att, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, böta Femtio R:dr banko, men, vid nyssberörde förhållande, funnit något utlåtande i fråga om Häradshöfdingens ersättningsskyldighet icke erfordras.
Med anledning af särskilda hos mig och Konungens JustitieKansler anförda klagomål deröfver, att 1836 års lagtima Häradsting med ÖfverCalix Socken, som, enligt utfärdad kungörelse, skolat börjas den 12 Mars samma år, ej blifvit å utsatt dag företaget, utan den å tingsstaden församlade menigheten måst den 14 i berörde månad med oförrättade ärenden derifrån afresa, i anseende dertill att vederbörande
Domhafvande sig icke infunnit, hade åt AdvokatFiskalsEmbetet i Kongl. Svea HofRätt blifvit uppdraget att utreda öfverklagade förhållandet och mot
Häradshöfdingen utföra den talan om ansvar och om ersättning till vederbörande, som enligt lag och sakens beskaffenhet kunde äga rum; uppå hvilket i vanlig ordning utförda åtal Kongl. HofRätten, genom utslag den 26 Juli 1841, sig utlåtit, att som, på sätt öfverklagadt blifvit, det till den 12 Mars 1836 utlysta lagtima ting med ÖfverCalix tingslag, i saknad af Domare, då icke kunnat hållas, utan den å tingsstaden församlade menigheten den 14 i samma månad måst med oförrättade ärenden derifrån afresa; alltså och ehuru upplyst vore, att Häradshöfdingen i Januari månad 1836 till Kongl. HofRätten insänd t sin tili Kongl.
Maj:t ställda underdåniga ansökning, att, på grund af bilagdt läkarebetyg om sjukdomsförfall, erhålla ledighet från utöfningen af domareembetet i, bland andre, ÖfverCalix tingslag under tre års tid, räknadt från den 11 Mars eller dagen innan ifrågavarande lagtima ting var utsatt att taga sin början, samt denna ansökning sedermera blifvit af Kongl. Maj:t bifallen, i — 52 — och det åberopade förfallet sålunda godkändt; likväl och emedan Häradshöfdingen, änskönt lian bort förutse den händelse, som nu inträffat, att nemligen Kongl. Maj:Is beslut i ämnet, om än Häradsböfdingens underdåniga ansökning blefve derigenom bifallen, ej hunne meddelas så tidigt, att annan person kunde, till följd af Kongl. HofRättens på grund af Kongl. Maj:ts nådiga beslut gifna förordnande, tinget förrätta, ändock försummat anmäla sig i allt fall vara i behof af ledighet från samma tings förrättande, , samt Häradshöfdingen, hvilken, såsom ordinarie Domhafvande, ålegat att tillse, det tinget blefve i laga ordning förrättadt, således ostridigt vållat, att samma ting legat neder, men detta förfarande icke finge Häradshöfdingen i svårare måtto till last räknas, än om han utan förfall från tinget uteblifvit, pröfvade Kongl. HofRätten, med anledning af stadgandet i 9 Kap. 1 §.
Rättegångsbalken, rättvist fålla Häradshöfdingen att böta Tretio daler si Ifver mynt, med Tio R:dr banko, samt gälda ersättning till de personer, hvilka ingifvit räkningar å deras kostnader för inställelsen å tingsstaden; hvaremot i afseende å andra likaledes sökande personer, enär deras fullmäktig icke inkommit med några ersättningspåståenden, oaktadt tillfälle dertill honom lemnats, Kongl. HofRätten ansåge något utlåtande för det då varande icke erfordras.
Af ett, enligt begäran, insändt utdrag af Säfvedals HäradsRätts .Dombok för sommartinget år 1839 hade jag inhämtat, huruledes efter föregången undersökning angående ett emot Jonas Persson under
Rya anstäldt åtal, för det han, som för andra resan fylleri i kyrka’ under gudstjenst utstått det honom, i brist af böter, ålagda kroppsstraff, och derefter den 12
Maj nämnde år under bevakning blifvit inställd i Härryda församlings kyrka, för att derstädes undergå den honom tillika ådömda uppenbara kyrkoplikt, vid berörde tillfälle skall varit af starka drycker öfverlastad och vägrat att kyrkoplikten sig underkasta, HäradsRätten, genom utslag den 1 derpåföljde Juni, sig yttrat och ansett Jonas Persson, oaktadt hans nekande, lagligen öfvertygad att vid ifrågavarande tillfälle hafva varit i rusigt tillstånd och derjemte visat motsträfvighet att kyrkoplikten fullgöra; hvadan,Härads - — 53 — Rätten,, som vid detta förhållande funnit den i 3 Kap. 4 § Missgerningsbalk en stadgade bestraffning för den, sorn kommer drucken i kyrka, icke kunna Jonas Persson åläggas, deremot, med åberopande af Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813, 6 § i nyssnämnde Kapitel och Balk samt Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, förklarat honom skyldig icke allenast att böta för fylleri tredje gången 13 R:dr 16 sk. och för sabbatsbrott 3 R:dr 16 sk., tillhopa 16 R:dr 32 sk., utan ock att, för motsträfvigheten att undergå uppenbara kyrkoplikten, straffas med fängelse vid vatten och bröd i åtta dagar samt i följd deraf, jemlikt sist åberopade Kongl.
Författning och 5 Kap. 4 § Sira(fbalken, i ena bot umgälla sina brott med tjugofyra dagars fängelse vid vatten och bröd; hvarefter han ånyo borde inställas i Härryda kyrka för kyrkopliktens undergående; hvilket HäradsRättens utslag, dermed den sakfällde slutligen förmält sig vara nöjd, sedermera i vanlig ordning blifvit till verkställighet befordradL