Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Befh:de och ytterligare bestämmes af en nämnd, som efter undersökning meddelar yttrande, huruvida den ifrågasatta hemmansklyfningen får ske eller icke.
Enl. min åsigt har denna författn. icke verkat välgörande.
Man har från flera orter hört många klagomål.
Det är klart, att i vårt land, der hemmanens beskaffenhet är särdeles olika både inom olika distrikter och ännu mera inom olika provinser, man icke kan träffa det rätta om än detta minimum bestämmes länsvis.
Detta måste bero af lokala förhållanden.
Jag tror äfven att denna Nämnd icke verkar godt utan kan föranleda högst besynnerliga förhållanden, och att 1827 års Förordn. varit långt bättre än 1853 års författn.
Likväl, skall någon förändring deri göras, anser jag att man endast bör bestämma en viss tid inom hvilken lösningsanspråk böra göras gällande.
På grund af förut och nu af mig anförda skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt, på det att Utsk. måtte komma i tillfälle att taga frågan i förnyadt öfvervägande och föreslå ett stadgande, enl. hvilket rättigheten att inlösa en utklufven hemmansdel inskränkes till en viss tid.
Jag är förekommen af Frih. Tersmeden, eme dan min afsigt endast var att tillkännagifva det jag önskar återremiss af denna punkt.
Hr von Schantz förklarade sig äfven instämma i anhållan om återremiss.
Om R. o. Ad. kände efter hvilka allvarliga, långa och grundliga öfverläggningar Utsk. framfödt detta Betänk., skulle R. o. Ad., enl. min åsigt, vara öfveiffygade att genom den ifrågasatta återremissen intet är att vinna.
Tersmedens förslag, att en viss lid skall bestämmas hvarinom lösningsanspråk skall göras gällande, synes mig stå i strid med sjelfva andan af 1827 års Förordn.
Denna Förordn. afser att hemman icke skola klyfvas i mindre delar än att besutenhet dermed förenas och, på det att klyfning i mindre delar skulle förekommas, infördes just rättigheten att inlösa de öbesutne hemmansdelarne, Således, om Den 1 Augusti e. m. nu skulle föreskrifva.?, ait lösningsrätten skall inom en viss tid göras gällande, blir della i fullkomlig sirid med de principer som ligga till grund för 1827 års Förordn.
Om derföre man ålergår till 1827 års för fa 11 n. sådan den ursprungligen var, kan detta icke efter Frih.
Tersmedens förslag ske annorlunda äu genom ett tillägg, hvilket, såsom jag redan visat, är stridande emot principerne för Förordnm.
Hitintills har jag endast vidrört den kamerala delen af frågan, men då Frih.
Tersmedens förslag åsyftar att obesutenhet skall finnas jemte obesutenhet, måste jag betrakta frågan ur statsekonoinisk synpunkt.
Det är besynnerligt, mine Hrr! att alla författare i statsekonomien erkänna den frihet i handel och näringar i allmänhet, till hvilken Adam Smith lade grundvalen; men under det de erkänna denna frihet, äro de likväl i fråga om jordslyckningen af olika meningar.
Alla författare inom England äro af den tanke, alt icke blott bruttoinkomsten utan äfven neltoprovenuen blifva relativt större af ett större jordbruk än af en alltför stor styckning af jorden, hvaremot andra länders författare bestrida delta.
Då således denna fråga ännu icke kan anses löst inom vetenskapernas område, och vi från provinsen Dalarne, hvarest hemmansklyfning fått fortgå ohejdad!., hafva de mest bedröfliga resultater af denna hemmansklyfning, torde det vara skäl att icke tillåta hemmansklyfning längre än att besutenhet dermed är förenad på sätt 1827 års Förordn. bjuder.
Jag tror således att Utsk. förfarit rätt, då det i fråga om besutenheten icke gått öfver innehållet af denna Förordn.
Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag till denna punkt.
Jag vill visserligen icke bestrida, att den siste talaren med särdeles grundlighet behandlat denna fråga inom Utsk., men att så varit förhållandet med öfriga ledamöter inom Utsk., synes åtminstone icke af Betänk., emedan deri förekomma så många motsägelser, att man knappast vet hvarthän Utsk. syftat.
Att emellertid meningarne varit särdeles splittrade, bevisas deraf att af Utsk:s 14 ledamöter, som deltagit i behandlingen af ämnet, icke mindre än 7 reserverat sig, d. v. s. halfva antalet af ledamöterne, och af dessa 7 hafva åtminstone 6 förenat sig med Hr Hasselrot.
Således tror jag, att Utsk. i händelse af en ålerremiss skall efter en närmare pröfning komma till ett annat resultat.
Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med en vederläggning af Gr.
Sparres yttrande om obesutenhet och hemmansklyfning, emedan R. o. Ad. redan godkänt Utslcs hemställan i 1 :sta punkten.
Säkert är, att man i detta fall bör mera fästa sig vid erfarenheten än vid vetenskapsmännens raisonnementer, och då -|:de!ar af BondeSl:s ledamöter, hvilka i denna fråga böra hafva lika mycken insigt åtminstone erfarenhet som vetenskapsmännen och jemväl Adam Smith, uttalat sitt missnöje med 1853 års förfatln., och många af samma Stånds ledamöter icke ansett någon våda kunna upstå af en obegränsad hemmansklyfning, synes mig detta hafva varit tillräckligt skäl för Utsk. att komma till ett annat resultat. 54 Deni Augusti e. m. Gr. Beckfriis, Corfitz:
Jag var endast närv:de i Utsk. vid det tillfälle då ifrågav:de punkt justerades, och enär jag dä icke ansåg mig kunna fatta någon opinion i ämnet, har jag låtit anteckna att jag icke deltagit i beslutet.
Jag instämmer emellertid med Gr.
Sparre och det af det skäl, att i ett land sådant som Sverige det icke är möjligt att åstadkomma en ekonomisk lagstiftning, som är lämplig för alla orter.
Jag har i allmänhet vistats på landet och tror mig fördenskull temligen noga känna förhållandena derstädes.
Jag vet att i den trakt der jag bor finnes t. ex. -|-:dels mantal med 100 tunnland jord, och icke långt derifrån 1 mantal af endast 64 tid jord.
Att nu der reglera så, att man på ena stället är besuten med 4 tid, men ej pa det andra, det kan icke vara lämpligt.
Men som det ej kan vara möjligt att för alla ställen åstadkomma en fullt lämplig lagstiftning, måste det ändå alltid vara olämpligare att hvart tredje eller fjerde år ändra en ekonomisk lag.
Den stora utsträckningen af hemmansklyfningen har jag sett håde nyttan och olägenheterna af.
En talare har sagt, att det vore hardt för den som nedlagt sin lilla förmögenhet på en jordtorfva att nödgas frånträda densamma.
Sä är dock icke alltid förhållandet.
Jag . känner t. ex. specielt personer, som kommit till den trakt der jag bor och för några hundra
Rdr köpt hemmanslotter, men icke för att derpå få lefva och dö, utan för att snart komma i åtnjutande af fattigvård i socknen; men deremot har jag sjelf efter 1827 års författn. löst mig till en stor mängd sådana, dock har jag icke kunnat begagna mig af denna rätt hos alla, emedan, då jag t. ex. varit ålagd att gifva somliga 50 Rdr, andra 100 Rdr, och velat förmå dem att insätta dessa penningar i sparbanken och gifva dem ränta derå, hafva en del icke gått in derpå; och jag således icke kunnat begagna mig af min rätt, ty de hade då ofelbart uplefvat sitt kapital på några månader och sedan fallit fattigförsörjningen till last.
Att således vänta sig en lagstiftning som upfy 1 ler alla erforderliga ändamål är, enl. min öfvertygelse, omöjligt, hvarföre jag instämmer i Utsk:s hemställan.
Frih Raab, Adam Christian:
Jag anhåller om tillgift för det jag, som för ett par timmar sedan återkommit från en längre resa, yttrar mig i ämnet, ehuru jag ännu icke hunnit genomläsa Betänk.; men jag har hört Gr.
Sparre yttra åsigter dem jag måste besvara.
Gr:n sade, att det i vårt land vore särdeles vådligt att tillåta hemmansklyfning utöfver hvad 1827 års författn. medgifver, m. e. o., Gr:n motsatte sig lättheten att kunna dela jord i mindre delar.
I denna fråga bar jag i allmänhet haft hvad man kallar liberala åsigter, nemi. så tillvida, att jag icke anser lämpligt alt man i fråga om hemmansklyfning utsätter något visst mantal eller någon bestämd jordvidd.
Beckfriis har redan visat huru olämpligt hemmantalet är.
-J:de!s mtl kan vara mera värdt än ett annat ^:dels mtl.
Enahanda kan förhållandet vara med värdet af jordrymden.
Jag anser det vara en falsk grundsats, om man söker
Den 1 Augusti e. tn. »5 förhindra folk att köpa sig ett litet stycke jord.
Jag hämtar min erfarenhet frän landet.
Jag minnes, att å den egendom jag i många är bebott, en arbetare hade förvärfvat sig ett tunnland jord.
Han bebyggde och upodlade den.
Han upfostrade sina barn och bergade sig mycket väl på denna jord.
Det hade varit obarmhertigt att fråntaga honom densamma.
Jag hade visserligen kunnat på grund af min lösningsrätt afhända honom den, men jag ville icke göra det.
Jag ansåg lagen fullkomligt orimlig, då den icke tillät denne arbetare att bibehålla sin jord som han så väl skött och uparbetat.
Jag känner orter, der det finnes personer som innehafva hvad man kallar backstugor både med och utan jord, och erfarenheten har visat, att de som innehafva jord alltid berga sig bättre än de som icke kunnat förvärfva sig sådan.
Gå vi till de länder, der jordfördelningen är tillåten, så finna vi att fattigdomen der är större än i de länder hvarest jordafsöndring icke är tillåten.
I England är fattigdomen större än i Frankrike.
Min öfvertygelse är, att man bör så mycket som möjligt lemna frihet att sälja större eller mindre jordrymder, och att hvarje inskränkning i detta hänseende är skadlig.
Förnekom arbetaren rättigheten att köpa ett eller några tunnland så skola vi snart se att, ehuru han arbetar i förhoppning att kunna betrygga sin familjs framtid, han faller fattigförsörjningen till last.
Beckfriis har anfört exempel derpå, att personer, hvilka besutit jord, den Gr:n efter rättegång blifvit tilldömd emot erläggande af lösen, icke velat emottaga densamma och Gr:n ville icke heller lemna dem penningarna af farhåga att de skulle förstöra dem.
Nåväl! mine Hrr! bevisar icke detta, att det för den fattigare befolkningen likasom för kommunerna sjelfva är fördelaktigare att arbetaren beredes tillfälle att förvärfva sig jord, hvarigenom han icke faller fattigförsörjningen till last.
Det måste således ligga en fördel deruti, att en sparad penning får användas till inköp af ett jordstycke.
För min del tror jag att vi böra göra det till en lag, att, då vi hafva så ringa arbetskrafter, vi befrämja möjligheten för arbetaren att kunna förkofra sig och derföre tillåta hemmansklyfning, destoheldre som vårt jordbruk i allmänhet är så stort, att det verkligen medgifver en långt större hemmansklyfning än förut.
Man bär såsom skäl emot en vidsträcktare hemmansklyfning åberopat provinsen Dalarne.
Det elände som der är rådande, är väl icke alt härleda derifrån, att en hvar har så ringa jordlott, utan fastheldre derifrån, att de som hafva jord, hafva sina skiften skiljda på alltför stora afstånd ifrån hvarandra, och således icke kunna brukas med samma fördel som om de utgjorde ett enda jordstycke.
Samma förhållande är på Gottland och derföre har afvittring äfven blifvit föreskrifven.
Således för beredande af lättnad i möjligaste måtto för den arbetande klassen att kunna inköpa mindre hemmansdelar yrkar jag återremiss af detta Betänk.
Hr von Troil, Samuel Guslaf: Enl. min åsigt har Gr.
Sparre så fullständigt och redigt utvecklat förhållandet med hem - Den 1 Augusti e. m. mansklyfning och jordafsöndring alt jag endast behöfver instämma med honom, men då flere talare och sednast Frih.
Haab äskat återremiss i afseende att befrämja möjligheten för den fattigare befolkningen att förvärfva en egen jordtorfva, anser jag mig pligtig att i Hrr:nes minne återkalla, att Utsk. i detta hänseende gjort allt hvad man rimligen kunnat begära, enär uti sista punkten Utsk. tillstyrkt utsträckning af jordafsöndringen långt längre än 1853 och 1855 års Förordntr medgifver.
Återgår jag till frågan om hemmansklyfningen, så hafva åtskilliga ledamöter yrkat, att man borde återgå lill 1827 års Förordn. och således 1853 års författn. uphäfvas.
Jag frågar då, hvilken är den stora skillnaden emellan dessa båda författnrr?
Den förra föreskrifver besutenhet, så äfven den sednare.
1827 års författn. lemnar icke den som köpt en obesuten jordlott säkerhet derför att ju icke i framtiden någon af hans grannar visar att han är obesuten, och således tvingar honom att afträda denna jordlott mot en ringa lösepenning.
1853 års författn. har för afsigt att i detta afseende betrygga den fattiges rätt, och stadgar derföre att ett hemman må klyfvas ända till |pde]s mtl, utan att fråga om besutenhet derå må kunna upstå, och att det må ankomma på K.
Befh:de i de olika länen att efter inhämtad kännedom af sakkunniga personer hos K.
M. hemställa, huruvida icke detta £ mtl är en för stor del af hela hemmanet, och om icke en mindre del må kunna ulan föregången undersökning utklyfvas.
Erfarenheten har visat, att från många län dylika hemställningar blifvit i underd:bet gjorda, och i en del län har man föreslagit det minsta som må utbrytas till T1^:dels, ^tdels, gi^-tdels, ja ända till ^dels mtl.
Således har 1853 års författn. försäkrat innevånarne i dessa län, att till det för länet bestämda bråktal kunna dela ett hemman utan att klander deremot må kunna anställas, och för att än vidare betrygga innehafvaren af en mindre jordlott att få sitta i orubbad besittning af densamma, innehåller 1853 års författn. ytterligare, att inom hvarje socken skall finnas en Nämnd af 2 personer, och den som vill klyfva ett hemman i mindre delar än det bestämda bråktalet, måste vända sig till Nämnden, som derefter verkställer undersökning om besutenheten.
Sedan Nämnden intygat den, kan köp om denna ringa hemmansdel afslulas och köparen är då säker att ingen kan på grund åf lösningsrätt beröfva honom hans jord.
Wig synes, alt 1853 års författn., hvilken, enl. mitt omdöme, blifvit obefogadt klandrad, lemnar större säkerhet åt innehafvaren af en mindre jordlott än 1827 års författn.
Utsk. har på ett förtjenstfull! sätt genomgått historiken i frågan, och angifvit de anbefallda Komitéernes i de olika länen åsigter, hvilka i det närmaste varit öfverensstämmande med den Utsk. nu uttalat, eller att någon förändring i 1853 års författn. i fråga om hemmansklyfning icke bör äga rum.
Deremot anser jag, lika med Utsk., att författntn i afseende på jordafsöndring undergår förändring.
Haab har redan påpekat några exempel derpå, att den som vill förvärfva sig en mindre jordlott, såsom ett halft tunnland, icke borde derifrån förhindras.
Jag vill då fästa upmärksamheten derpå, att jordafsön - Den 1 Augusti e. m. 57 dring är tillåten såväl med full äganderätt för lifstid som endast pä viss tid eller högst 50 år.
Enl. min åsigt bör jordafsöndringen utsträckas till ett halft tunnland öfver hela Kiket, och den som genom afsöndring förvärfvat jord, har till densamma lika säker besittningsrätt som vore jorden förvärfvad genom hemmansklyfning, endast med den skillnad, att innehafvaren af afsöndrad jord är befriad från alla andra prestationer utom afgälden till stomhemmanet.
Enl. min åsigt, har Utsk. förfarit rätt, och, såsom jag nämnt, är klandret mot 1853 års författn. fullkomligt obefogadt och härleder sig derifrån, att man icke skiljt emellan jordafsöndring och hemmansklyfning.
Möjligheten för den fattigare befolkningen att förvärfva sig eget tak öfver hufvudet, är genom 1853 års författn. betryggad endast jordafsöndringen utsträckes till ett halft tunnland.
Sedan Ilr von Troil yttrat sig har jag föga att tillägga.
Raab från början afhört discussionen, skulle han ur sitt yttrande uteslutit allt hvad han . sagt om lättheten för den fattigare befolkningen att förvärfva sig en jordlapp, emedan jag började mitt första yttrande dermed att jag ville befordra denna lätthet, hvilken Ostadkommes just genom jordafsöndring, men alldeles icke genom hemmansklyfning.
Dessa vackra och välljudande satser synas mig icke vara här, i fråga om hemmansklyfning, på sin plats. R. o. Ad. har genom ett föreg:de beslut redan bestämt, att någon förändring i grunden för hemmansklyfning icke skall äga rum.
Genom detta beslut, som rörde lista punkten, hvari Utsk. afstyrkt all förändring i fråga om besutenheten vid hemmansklyfning, har 11. o. Ad. uteslutit möjligheten för Utsk.. att, i händelse af en återremiss, göra något för hemmansklyfningen, såvida nemi.
Utsk. skall ställa sig R. o. Ad.ns beslut till efterrättelse.
Såsom Ur von Troil sagt, har 1853 års författn. i detta afseende icke gjort någon ändring i 1827 års Förordn.
Afsigten med den förra är, att, såvida 1827 års Förordn. icke skall vara en död bokstaf eller en snara, genom hvilken folket innarras att köpa mindre hemmansdelar ulan säkerhet alt i framtiden få behålla dem, just åstadkomma denna säkerhet.
Då nu detta är den välgörande verkan af för fa 11 n: n, kan jag icke begripa hvartill en återremiss skall tjena.
Man har här endast fästat sig vid den kamera Iistiska och stalsekonomiska sidan af frågan, och i detta hänseende har mycket blifvit ordadt, att jag dervid icke vill hålla mig.
Man har likväl förbigått de juridiska olägenheterna, som äro ganska stora då fråga är om tillämpning af 1853 och 1855 års Förordn.
Om en ägare af friels mtl säljer hälften deraf eller yg-:dels mtl i en ort der klyfning i så ringa delar är tillåten, säger allmänna Lagen, att upbud derå får och skall beviljas så snart köp är afslutadt, men enl. 1853 års författn. tillåles icke lagfart med mindre än att den s. k.
Jordnämnden förklarar köparen besuten å denna hemmansdel.
Skulle nu så inträffa, att denna Nämnd anser kö - 58 Den 1 Angust! e. m. paren obesuten, så frågar jag, skall köpet återgå?
Nej?
Skall säljaren behålla köpeskillingen?
Han säger: jag tager icke min jord igen, jag har fått köpeskillings-revers och den återlemnar jag icke.
Detta är ju en uppenbar motsägelse emellan allmänna Lagen och 1853 års författn.
För undanrödjande af dylika olägenheter yrkar jag fortfarande återremiss, på det att Utsk. måtte taga frågan i förnyadt öfvervägande.
I öfrigt åberopar jag Hr Hasselrots reservation.
De härefter först till bifall och sedan till återremiss å förev:de punkt af Utskis Betänk, framställda propos:ne, besvarades med blandade
Ja och Nej; hvarpå förstnämnde propos. förnyades, samt, sedan härvid svaren utfallit med starka
Ja, jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
- Frih.
Uplästes till justering samt godkändes en så lydande voter:spropos. :
Den som bifaller Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s i Betänk.
N:0 27 gjorda tillstyrkande, att åtskilliga motionärers tillstyrkande om uphäfvande af K.
Förordnme d. 13 Juli 1853 och d. 20 Juli 1855, såvidt dessa författnrr afse hemmansklyfning, icke må till någon R.
St:rs vidare åtgärd föranleda, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de mot Utskis förenämnde tillstyrkande gjorda anmärkmr föranleda till återremiss.
Yid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer:
Pröfningen af de återstående punkterne i förev:de Betänk, upskjöts till nästa plenum.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde frän Utsk:n inkomne Utlåt, och Betänk:n; nemi. från SlalsUlskotlel: N:o 96, i ani. af erhållen återremiss å Betänk.
N:o 53, i fråga om inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne; Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet: N:0 103, i ani. af väckte motioner, rörande K. Kungörelsen d. 22 Maj 1852, angide särskilda stadganden i afseende på minderåriga personers användande vid fabriker och handtverk; samt N:o 104, i fråga om ändring i föreskrifterne ang:de allmänna beväringen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. en qvart på 10 om aftonen.
Ilen 5 Augusti. 59 Onsdagen den 5 Augusti 1857.
Just. 3 prot:s-utdr. för d. 1 dennes e. m. samt pleni-prot. för d. 29 sistl.
Jag anhåller vördsamt att i prot. få antecknadt att jag icke var närv:de i sisla plenum, då R. o.
Ad. förändrade sitt förut fattade beslut, enl. hvilket högst 20 millioner skulle få uplånas för jernvägarne.
Då jag hör till deras antal, som anse att, i händelse statslån skola uptagas, de åtminstone böra uptagas i så ringa skala som möjligt, så kan det synas besynnerligt, att jag, till följd af enskilda angelägenheter, aflägsnade mig då en så vigtig fråga förekom.
Det må då i prot. antecknas lill min ursäkt, att, då Hr Gr, o. Landtm, nyss hade visat den mest samvetsgranna ömtålighet om grundlagarnas helgd, så att Hr Gr. o. Landtm, t. o. m. vägrat propos. på ett tillägg till ett redan fattadt beslut, emedan Hr Gr. o. Landtm, ansåg detta tillägg innebära en förändring of beslutet, då vidare E. o. Ad. gillat denna Hr Gr. o. Landtm:s upfatlning, ehuru det föreslagna tillägget de facto icke innehölle en sådan förändring, så kunde jag omöjligen föreställa mig, att- E. o. Ad. en timma sednare skulle antaga och godkänna ett SiatsUtsIcs Utlåt, hvari föreslogs detsamma som R. o- Ad. förut efter långvarig debatt genom votering förkastat.
Det var således ursäktligt att jag aflägsnade mig innan frågan förekom; ty jag kunde aldrig tro, att R. o. Ad. skulle vilja försöka, eller tillåtas att förändra det beslut som i en så vigtig sak en gång var fattadt.
Ehuru jag med tacksamhet erkänner det förtroende R. o. Ad. bevisat mig, genom att utse mig till en plats i årets statsrevision, nödgas jag likväl afsåga mig denna plats, emedan jag redan blifvit hedrad med förtroendet att vara ordf:de i Bevilln.Utsk., och som ett af detta Utsk:s vigtigaste Betänk:n ännu är under pröfning, så vill jag icke lemna denna plats.
I sammanhang härmed tillkännagaf Hr Gr. o.
Landtm, alt till honom från Hr Trolle, Carl
Axel, ankommit en så lydande skrifvelse:
I öfverensstämmelse med min sistl. gårdag aflålne telegrafdepesch får jag äran anmäla, att jag för vårdandet af min helsa finnér mig nödsakad afsäga mig förtroendet att deltaga i innev:de eo D e n f> Augusti. års revision af Statsverkets, Bankens och RiksgisKontis tillstånd styrelse och förvaltning, m. rn.
Efter upläsningen af denna skrifvelse yttrade Ilr Gr. o. Landtm., att den deri åberopade telegrafdepeschen endast innehållit, alt Hr Trolle för vårdandet af sin helsa nödgades, enl. läkares föreskrift, afsäga sig förtroendet att deltaga i innevide års statsrevision; hvarjemte, och enär med anledn. af Gr. af Ugglas’ och Hr Troiles nu anmälda afsägelser, R. o. Ad. borde välja 2:ne revisorer för innev:de års statsrevision, Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade företaga detta val vid början af först inträffande plenum i nästa vecka; hvilket bifölls.
Uplästes ett af Hr af Sillén, Aug. Wilh., inlemnadt så lydande memorial:
I anseende till trägna och brådskande enskilda göromål anhåller undertecknad ödmjukast, att blifva befriad fiån sin plats såsom ledamot i Bevilln.Utsk. med bibehållande af sin riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i Bevilln.- Ctsk. efter Hr af Sillén.
Fortsattes pröfningen af Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.Ulskrs Betänk.
N:o 27, i ani. af väckte motioner om förändrad lagstiftning rörande hemmansklyfning och jordafsöndring; hvarvid nu förekommo 3:dje punkten, ang:dc yrkadi uphäfvande af furbudet, all med besuten hemmansdel få sammanlägga nbesuten hemmansdel af annat nummer, eller all få till en besutenhet förena två obesutna hemmansdelar af olika nummer. R. o. Ad. b i föl 1 hvad Utsk. i denna punkt hemställt. 4:de punkten, ang:de en af Utsk. tillstyrkt skrifvelse lill K. M. i fråga om jordafsöndringar.
Mot det af Utsk. nu väckta förslaget vore visserligen åtskilligt att anmärka med afseende på de derstädes föreslagna minimi-beloppen, men som dessa i alla fall alltid mäste till en viss grad blifva beroende af godtycket, så vill jag icke i första rummet mot dem rikta min anmärkn.
Men besynnerligt är det, att man efter så kort tid vill förändra den författn., som i ämnet blifvit stiftad, och att man i ett
Iand som vårt, der förhållanderne äro så olika i olika landsorter, ånyo vill försöka att lagstifta lika för hela Riket.
Det tycks som om man borde föredraga det nuv:de stadgandet, hvilket, till sina allmänna bestämmelser lika för hela Riket, likväl medger modifikationer med afseende pä de olika orternes olika behof.
Den författn. som finnes måtte ej heller vara så dålig, då, ehuru man medgifvit undantag, dessa likväl icke blifvit flera ände äro.
Men i alla fall är det principenligare att i sådana fall, då man i första I)«ii S Augusti. et rummet bör (aga i betraktande orternes olika förhållanden, icke stadga en så absolut föreskrift som Utsk. föreslagit.
Utsk. försvarar sig måhända dermed, alt Utsk. satt sin gräns så låg, att den icke på något ställe blir för hög.