Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s vid sisth riksdag aflåtne nåd. propos. i fråga om beviljandet af anslag till nödiga utgifter för kolonien St.
Barthelemy, så ser man deraf, huruledes K.
M. förklarat att 6,000 r:dr om året vore det belopp, hvartill ulgifterne, med ledning af de 2:ne nästförut förflutna årens erfarenhet, kunde antagas upgå. R. St., som biföllo, hvad K.
M. begärt, begagnade af sådan anledning ordet för - 248 Deja 26 Juni e. m. slags anslag uti föreskriften till Riksg:s-kont. om medlens utbetalning.
När sedermera K.
M. täcktes, genom Stats-kont., reqvirera medel från Riksg:s-kont., i och för bestridandet af utgifterne, som vida öfverstego de anslagne 18,000 r:dr, och frågan om utbetalningen förekom hos Fullmäktige, kunde jag af reglementet jemfördt med hvad K. M. behagat gifva R.
St. tillkänna, icke draga annan slutsats, än att R.
St. vid anslåendet af summan 6,000 r:dr om året utgått från den förutsättningen, att väl mindre men icke mer skulle komma att åtgå samt att R.
St. af sådan anledn. begagnat ordet förslagsanslag.
De fleste bland Fullmäktige delade denna min åsigt, och funno sig således förhindrade, att utbetala, hvad K. M. hade genom Stats-kont. reqvirerat, utöfver det i reglementet till siffran omförmäldta anslags-beloppet, hvilket hade till följd att frågan öfverlemnades till StatsUlsk:s bepröfvande.
Icke heller StatsUtsk. ansåg sig kunna i ämnet besluta utan hänsköt saken till R.
Emedlertid var det en af Riksg:s-kont:s Fullmäktige, som icke delade pluralitetens mening, utan tolkade ordet förslags-anstag såsom det vanligen förstås, eller alt, det var ett anslag till obegränsadt belopp, och ansåg derföre Fullmäktige vara ovilkorligen pliktige, alt utbetala den af K. M. genom Stats-kont. requirerade ersättning för derå upkomne brister.
En sådan olika upfattniug af det ifrågavar. stadgandet önskar jag, att R.
St. ville i det blifvande reglementet för Riksg:s-kont. förekomma.
Ehvad R.
St. äro af den mening, att summan 6,000 årligen bör betraktas såsom ett vanligt förslags-anslag, eller att lion är den högsta, som från Riksg:s-kont. bör utgå, och att, om beloppet icke för ändamålet årligen erfordras, besparingarna böra komma Riksg:s-kont. tillgodo, så bör väl sådant finnas bestämdt uttryckt i reglementet.
Jag anhåller derföre om återremiss af denna punkt, på det att StatsUtsk. måtte komma i tillfälle, att upställa en redaktion, hvarigenom all tvetydighet må för framtiden varda undanröjd.
Jag belviflar ingalunda, att den tolkning, Fullmäktiges pluralitet gifvit åt ifrågavar. stadgande i reglementet för Riksg:s-kont., icke kommer ali fränträdas, sålänge nuvar.
Fullmäktige fortfarande ega lyckan att åtnjuta R.
St:s förtroende, men händelser kunna inträffa, hvarigenom Fullmäktiges nuvar. personal blir ombytt, och då kan ett annat förhållande inträffa hvilket jag anser böra förekommas.
På sätt jag redan försökt visa, gör tvetydigheten uti det ifrågavar. stadgandet, hvilket den siste talaren än vidare utvecklat, en återremiss af denna punkt nödvändig.
Då, såsom jag hoppas, R. o. Ad. bifaller denna återremiss, anhåller jag att jemväl få fästa upmärksamheten på en motsägelse, som förekommer i Utsk:s motiver.
Utsk. säger nemi., att K.
M. yttrat, att det visserligen kunde behöfvas ett förhöjdt anslag, men alt K.
M. ändock icke velat äska mera, än det af R.
St. vid föregrde riksdagar beviljade förslags anslag 6,000 r:dr.
Menas med detta anslag ett vanligt förslags anslag, ligger en motsägelse uti tillkännagifvandet, att man icke vill äska mera än ett bestämdt belopp, ty, såsom jag i mitt förra yttrande visat, innebär begreppet förslags anslag, att Den 26 Juni e. m. 249 beloppet är obegränsadt.
Vill man derföre undvika denna motsägelse och förekomma tvetydighet i Riksg:s-kont:s reglemente, samt R.
St. icke vilja bestå mera, än som hitintills varit lemnadt, måste ordet ”förslags” ulga, och anslaget blifva ett vanligt till beloppet bestämdt anslag.
Då sannolikt denna fråga blir till Utsk. återremitterad, anhåller jag, att till hvad, redan blifvit nämdt, få göra det tillägg: att om ifrågavar. anslaget skall anses såsom ett förslags anslag, bör detsamma i Riksg:s-konl:s reglemente upföras bland förslags anslagen, på det alt Fullmäktige må veta, hvad de hafva att rätta sig efter.
Det är en sanning, att R.
St. vid denna riksdag till pröfning förehaft frågan om godtgörelse af det belopp, hvarmed utgifterne i och för ön Barthelemy öfverskjuta de förut anvisade 18,000. r:dr, och denna godtgörelse hafva, efter StalsUlsk:s tillstyrkande, R.
St. äfven bifallit.
Jag skulle såleds tro, att nuvar.
Hrr Fullmäktige i Riksg:s-kont. icke borde hysa någon tvekan, huruvida dylik godtgörelse må i framtiden kunna ega rum.
Orsaken, hvarföre årliga beloppet blifvit bestämdt till 6,000 r:dr, ligger deruti, att detta belopp får hvarje år förskottsvis lyftas och om den brist, som i utgifternas bestridande sedermera inom årets slut kan upstå, upgöres vid hvarje års slut serskild liquid.
Måhända har man vid bestämmandet af det föreslagna beloppet förmodat, att någon behållning derå skulle upstå, som kunde reserveras från det ena året till det andra; men sådant har resultatet hitintils icke blifvit.
Då man emedlertid icke på förhand känner öns inkomster, är det likväl möjligt, att dessa i framtiden kunna så ökas, att af anslaget en besparing kan upkomma det ena året, under det ett annat år deremot brist kan visa sig.
Ett sådant förhållande är äfven antydt uti det af Utsk. föreslagna stadgandet.
Jag skulle tro, att, om Hrr Fullmäktige ville taga kännedom om de vilkor, hvarpå kolonien af Slaten öfvertogs, de skulle deraf finna, alt Statsverket måste fylla den brist, som vid bestridandet af utgifterne i och för kolonien kan upstå emot inkomsterne af densamma.
Skulle likväl punkten blifva af R. o. Ad. återremitterad, hoppas jag dermed åsyftas icke en inskränkning uti stadgandet utan ett amplifierande deraf, så alt Fullmäktige icke må kunna hysa någon tvekan att godtgöra den brist, som vid öns förvaltning möjligen kan upstå.
Räkenskaperne för ön granskas af R.
St:s revisorer, och skulle någon obehörig utbetalning hafva egt rum, blir sådant nog vid denna granskning anmärkt, men ingalunda ega Fullmäktige alt tillvälla sig någon inspektions-rält öfver ön och vägra medlens utbetalande.
Jag tror mig således kunna bifalla betänk, i dess närvar, skick, men skulle en älerremiss af Ståndet beslutas, bör den väl, såsom jag redan nämnt, afse ett amplifierande, men alldeles icke en inskränkning i nu gällande föreskrifter.
Såvidt jag kan förstå, mäste afsigten med punktens återremitterande vara åstadkommandet af tydlighet uti det ifrågavar. stadgandet.
Om sättet för vinnandet af denna tydlighet 250
Den 26 Juni e. ni. kunna meningarna visserligen vara delade, men enl. min åsigt kan denna tydlighet till vägabringas genom uteslutandet af ordet ”förslags” framför ordet anslag.
Den siste talaren har omnämnt, att R.
St. vid denna riksdag ansett Riksg:s-kont. böra godtgöra, hvad Statsverket utöfver de då beviljade 18,000 r:dr måsle utbetala, och häruti har den värde talaren funnit ett stöd för sin åsigt, att någon förändring uti redaktionen icke erfordras.
Jag är likväl af motsatt tanke, ty, enl. mitt omdöme, hafva R.
St. genom detta beslut erkänt behofvet af ett ytterligare beslut lill undanrödjande af de hinder, hvilka föranledt Fullmäktige alt icke utbetala de belopp, som öfverskjuta anslaget 18,000 r:dr.
Sedan nu Fullmäktige, StatsUlsk. och R.
St. förklarat, att den summa, som öfverskjuter de 18,000 r:dr, hvilka enl. 1848 års reglemente för Riksg:s-kont. böra utbetalas, icke kan af Riksg:s-kont. gäldas med mindre, än att R.
St. serskildt deröfver besluta, sä kunna väl icke Fullmäktige, om 1851 års reglemente blir i delta fall lika med det nu gällande, underlåta att förfara på samma sätt, hvarföre jag fortfarande anser nödigt, alt punkten blir återremitterad för att af StatsUlsk. göras tydligare.
Enl. min åsigt finnes ingen tvetydighet i Ulsk:s förslag vid denna punkt.
Om man nemi. endast vill hafva den godheten att taga ordet förslagsanslag, i sin vanliga betydelse, d. v. s., att dermed bör förstås eli anslag, som icke har något bestämdt belopp, utan att af ett sådant anslag de summor som behöfvas för ändamålet ovilkorligen skola utbetalas, de må nu upgå lill mera eller mindre, så följer ju deraf klarligen, att om också utgifterne öfverskrida det uti förevar:de fall beräknade belopp, måste detta öfverskott likväl utgå här, så väl som vid alla andra dylika tillfällen.
Att en summa blifvit fixerad, gör intet till saken, ty sådant iaktlages alltid vid förslagsanslagen derföre att sådant i och för beräkningarna är nödvändigt och här destomera, som de å anslaget anvisade utgifter skola årligen förskottsvis utgå.
Fullmäktige i Riksg:s-kont. hafva visserligen en gång vägrat utbetala den brist, som upstålt på delta anslag men denna åtgärd var oriktig, och att R.
St. äfven så sett saken, bevisas deraf, alt de i anledn. af Fullmäktiges och StatsUtsk:s hemställan, beslutat, att medlen böra utgå, hvarigenom såsom mig synes, all slags tvetydighet för framtiden blifvit fullkomligen undanröjd.
Aldraminst kan jag biträda den åsigten, att ordet förslagsanslag skulle helt och hållet utgå, och utbytas emot endast ordet anslag, och summan således fixt bestämmas till 6,000 r:dr årligen, ty jag hemställer, hvarest i sådan händelse fyllnaden skulle tagas, derest utgifterna för ön under något år såsom fallet förut varit, med 2 å 3000 r:dr skulle öfverstiga det fixerade anslaget.
Medel härtill måste finnas och finnas äfven, om anslaget uptages såsom ett förslagsanslag.
Jag anser således icke behöfligt, alt punkten återremitteras utan anhåller, att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s förslag.
Den siste talarens definition på ordet förslagsanslag är ganska riktig likasom äfven den bevisning han derifrån reducerat, men han har dock helt och hållet förbisett, alt i Den 26 Juni e. m. 251 slutet af Utsk:s förslag står, att anslaget skall under åren 1851, 1852 och 1853 med ^:del årligen utgå.
Nu hemställer jag, hvad förstås väl med -J:del af en illimilterad summa?
För att kunna länka mig mäste jag förut hafva en gifven summa, hvaraf denne ^:del utgör en del.
Deraf upstår just otydligheten, att Utsk. först säger, att anslaget är ett förslagsanslag och sedan alt medlen skola med ^:del årligen utgå.
Alt Fullmäktige förfarit rätt genom att icke utbetala medlen förr än R.
St. derom serskildt beslutat, anser jag ådagalagdt derigenom, att icke endast StatsUtsk. utan äfven R.
St. godkändt Fullmäktiges åtgärd, ty i annat fall hade de väl icke ansett nytt beslut behöflig!, utan de hade i stället svarat Fullmäktige: följ reglementet.
Det är således klart, att Fullmäktige handlat rätt, och dä synes det mig mindre lämpligt, alt ställa så till, alt dylika åtgärder än vidare blifva af nöden.
Ilar den siste talaren intet deremot att erinia, så må det gerna för mig ega ruin, ehuru jag föreställer mig, att han minst af alla kan önska, att så kommer att ske.
Orsaken, hvarföre jag anser de nuvaride olägenheterne af stadgandet i Riksg:s-kont:s reglemente kunna undanrödjas genom uteslutandet af ordet ”förslags,” är, alt K. M. i Dess propos. sagt, att Han icke önskade någon förhöjning i anslaget, ehuru åtskilliga utgifter förefinnas, hvartill medel skola saknas.
Vore anslaget ett förslagsanslag, så funnes äfven medel till desse utgifter, ty, såsom redan visadt är, sådane anslag äro illimitterade och medel derå kunna lyftas till obegränsade belopp.
Jag kan vid detta tillfälle alldeles begagna den siste, talarens uttryck och säga, att det vore ganska klart och tydligt, att han hade rätt, såvida nemi.
Ulsk:s tillstyrkande vore sådant, som han upläst det.
Utsk. säger, att de af Utsk. föreslagna 18,000 r:dr skola under åren 1851, 1852 och 1853 med ^:del årligen förskottsvis utgå.
Talaren förbigick likväl ordet förskottsvis och just detta ord häfver den af den värde talaren förmenta otydligheten, ty då Utsk. först säger, att anslaget skall vara ett förslagsanslag, och sedan alt ^:del af 18,000 r:dr skall ärligen under de upgifna 3 åren förskottsvis utgå, blir derigenom meningen enligt min tanka fullkomligen klar, nemi. att 6,000 r:dr kunna förskottsvis reqvireras och att slutliqviden, beroende på årets utgifter, verkställes, sedan dessa blifvit kända.
Den värde talarens slutföljd af K.
M:s proposm synes mig icke heller i någon mån gilltig, ty i denna proposm förekommer visserligen, att K.
M. vid detta tillfälle icke velat äska högre anslag än nuvande förslagsanslaget, ehuru behof förefinnas, men dessa behof afsågo dels tillfälliga utgifter, såsom reparations- och service-kostnader, dels en nödig förbättring i embetsmännens lönevilkor, och det var härtill som K.
M. ej ville begära serskilta anslag, utan endast till det som ovilkorligen behöfves för öns administration enligt hittills följda grunder.
Såsom R. o. Ad. torde finna hvilar mitt yrkande att punkten måtte bifallas på den förutsättningen, att någon otydlighet icke finnes uti Riksg:s-kont:s nu gällande reglemente eller uti Utsk:s ifrågavande tillstyrkande, ty jag har så upfattat meningen 252 Den 20 Juni e. m. häraf, alt 6,000 ralr skola ärligen i och för utgifterne för ön förskottsvis utbetalas, och om ett högre belopp erfordras, skall det ersättas af förslagsanslaget.
Skulle likväl R. o. Ad:s majoritet anse något förtydligande härutinnan behöfligt, så är naturligtvis äfven min önskan, att detta måtte tillvägabringas, och för sådan händelse har jag ingenting emot alt Utsk:s förslag i denna punkt må blifva återremitteradt.
Allmänna begreppet om betydelsen af ordet förslagsanslag instämmer visserligen med den difinition Hr Gripenstedt gifvit detta ord, eller alt anslaget är illimitteradt, men undantagsvis kunna dock förhållanden upstå, som gifver åt ordet en alldeles motsatt betydelse, så att förslagsanslagets siffra utmärker det belopp, som högst får disponeras.
Om det t. ex. upgifves, att för det och det ändamålet, efter hvad flere föreg:de års erfarenhet ådagalagt, erfordras ett tillskott af cirka 6,000 r:dr, och mau med ledning häraf sedermera för framtiden vill beräkna förskottssumman, så ligger det helt tydligt för begreppet att säga, det man på förslag afsätter 6,000 r:dr i och för desse utgifter, och då upkommer ett förslagsanslag, emedan man förutsatt, att väl mindre men icke mera åtgår, och att således förslagsanslagets siffra innefattar det högsta belopp, som till utgifterne erfordras.
Derföre att man icke på förhand känner utgifternes rätta belopp, har man förslagsvis beräknat dem till hvad de rimligen anses högst kunna utgöra.
Så synes äfven förhållandet hafva varit uti före var ide fall, sä val hvad angår K.
M:s nåd. framställning som i afseende på R.
St:s i anledn. deraf fattade beslut, hvilket naturligtvis i fall ordalagen deri ieke förändras, äfven hädanefter måste ligga till grund för den tillämpning deraf, som Fullmäktige hafva att verkställa, hvaraf följden blir den att äfven hädanefter, huru stor bristen än må blifva, endast 6,000 r:dr komma alt från Riksg:s-kont. årligen utbetalas.
Jag hör visserligen icke till dem, hvilka vilja bestrida Regeringen rättigheten, att genast frän Riksg:s-kont. erhålla medel till bestridande af sina utgifter, men jag vill hafva föreskriftcrne för detta verk åtminstone sådane, att jag icke försattes i obehaget att vägra medlens utbetalande, och för alt åstadkomma ett förtydligande af nämnde §, anser jag en återremiss nödig, samt anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. härpå.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtmis härefter först till bifall å ifrågavar:de punkt af Utskis utlåt, framställda propos., besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarpå II.
Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, samt då härvid ropades ja, blandade med åtskilliga flej, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Ånyo föredrogs StatsUtsk» d. 18 och 21 dennes på hordet lagda utlät.
N:o 166, ang:de extra anslag till föremål, tillhörande Ecklesiastik-deparl:tets handläggning.
Den 20 Juni e. m. 253 Detta utlåt, företogs punktvis till pröfning; hvarvid 1,2, 3 och 4 punkterne utan diskussion biföllos.
Då härefter förekom 5:te punkten, ang:de anslag för Svenska Nyckter hetssällskapet, yttrade:
Jag anhåller vördsamt att K.
M:s i ämnet afgifna nåd. propos. måtte blifva bifallen. K. M. har nemi. föreslagit, att ett anslag af 1,000 r:dr mätte anvisas att årligen utgå till befordrande af Nykterhetssällskapets verksamhet.
Jag har haft tillfredsställelsen att erfara, det detta sällskaps utgifna skrifter -emottagas med begärlighet af allmogen, och jag är öfvertygad, att medlen på ett ändamålsenl. sätt användas.
Vigten af Nykterhetssällskapets verksamhet lärer väl ingen betvifla, och jag anhåller således, alt denna punkt måtte återremitteras.
I Hr Lagerhjelms yttrande instämmer jag.
Denne ledamots jemte Lektor Wallmans inom Utsk:s afgifna reservationer innehålla hufvudsakligen de synpunkter hvarutur man enl. mitt omdöme bör betrakta detta ämne.
Afven jag har under besök i landsorterne erfarit, att allmogen med upriktigt deltagande läser utkomna skrifter till nykterhetens befrämjande; och jag betviflar icke, att ju ur månget sådant utsädt frö skall upspira välgörande frukter.
Jag anser det vara för R. o. Ad. en verklig samvetssak, att icke låta detta tillfälle gå sig ur händerne, att visa dess nit för sedlighetens befrämjande, hvilket mig synes böra ske derigenom, att R. o. Ad. återremitterar denne punkt, på det alt K.
M:s propos. om ett anslag af 3,000 r:dr må varda bifallen.
Jag drager icke i betänkande att tillstyrka betydliga anslag, då något egentligt ändamål dermed kan vinnas.
Deremot söker jag, såvidt jag kan, undvika att plottra bort penningar till föremål, hvilka icke upfylla, hvad man dermed afsell.
På denna grund har jag äfven afstyrkt detta af K.
M. äskade anslag.
Ar afsigten dermed, att utskicka nykterhets-apostlar i landet för att predika, anser jag dermed intet uträttadt.
Vill man åter använda medlen till lifgifvande af skrifter för nykterhetens befordrande, så är detta visserligen ganska vackert, men jag befarar att det blir en from önskan, hvaraf de väntade resultaterne komma att uteblifva, ty min öfvertygelse är, att dessa skrifter icke blifva läste af dem, hvilka om dem borde taga kännedom nemi. suparne, och för de nycktre äro de obehöflige.
Uti ett serskildt betänk, som ännu icke inkommit till R.
St., har StatsUtsk. tillstyrkt ett anslag af 12,000 r:dr till inköp af de redan tryckte delarne af tidskriften Läsning för Folket för att utdelas i folkskolorna.
Denna tidskrift skall i min lanke verka mera för saken än alla nykterhetsskrifter.
Jag anhåller på dessa skäl om bifall till Utsk:s förslag.
Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste talaren, men anhåller att få tillägga några ord.
Utan att på något sätt vilja förringa vigten af Nykterhelssällskapernes verksamhet, tror jag likväl icke, att man vinner det åsyftade ändamålet, äfven om ifrågavarande anslag bifalles.
Dessa sällskapers verksamhet må vara frivillig och uträtta, hvad den kan, men jag tror icke att den genom Statsanslag bör understödjas.
Man 254 Den 26 Juni e. m har icke upgifvit, hvaruti den oafbrutna verksamhet skall komma att bestå, hvilken skall underlättas med det äskade anslaget.
Om emissarie!' skola kringsändas, så hafva tankarne om nyttan af en sådan åtgärd varit ganska mycket delade, likasom om resultatet af försök i denna riktning.
Ar åter meningen, att genom skrifters utdelande, söka sprida nykterhet i landet, så kan detta vara af fördelaktig inverkan men hufvudsakligast på det upväxande slägtet, ty det torde vara mindre antagligt, att de, som äro begifne på dryckenskap, läsa, behjerta och minnas dessa skrifter.
Vid sådant förhållande tror jag att denna verksamhet bör öfverlemnas åt det enskilta nitet och omtankan.
Då jag nyss till min stora förundranhöVt en ledamot af StatsUtsk. såsom skäl för sitt tillstyrkande af bifall å Utsk:s förslag åberopa ett inkast, som likväl torde redan synas fullt vederlagdt inför hvar och en som utan förutfattad tanka, opartiskt tagit kännedom om innehållet af Hr Lagerhjelms reservation, anhåller jag, att, för den möjliga händelse att icke alla ledamöter tilläfventyrs haft tid och läglighet alt genomläsa denna reservation, densamma måtte, såsom ganska träffande, om än något bitande, blifva upläst, och att jag derefter återfår ordet, för att ytterligare utveckla detta ämne, hvilken utredning jag i mitt förra yttrande ansåg obehöflig, men numera finner till min förvåning nödvändig.
Sedan denna upläsning försiggått, tilläde:
Den uplästa reservationen torde såsom jag förut antydt, innebära ett tillräckligt svar på Hr von Troils anförda, högst besynnerliga skäl, hvarföre jag deråt icke vill lemna annat svar.
Likväl måste jag lika upriktigt som djupt beklaga, att en ledamot af ett så vigtigt Utsk. som StatsUtsk. kunnat offentligen härstädes yttra, att han anser nykterhetens befrämjande såsom ett obetydligt föremål, hvarföre han ock förklarat sig obenägen, att vilja ”bortplottra” summor till denna enligt min åsigt obestridligen vigtiga angelägenhet.
Delta yttrar den värde ledamoten på samma gång han tillkännagifver sin beredvillighet, att tillstyrka stora anslag för Statens flera vigtiga ändamål, hvarmed han således lärer förstå endast de rent materiella; ett betraktelsesätt, hvartill jag trott honom icke vilja göra sig skyldig.
Att misskänna det lefvande ordets makt eller äfven det skrifna ordets inverkan pä menniskosjälen, synes mig innefatta ett bestämdt förbiseende af just de krafter, hvilka i vårt tidehvarf gjort sig starkast gällande.
Att icke vilja taga dessa krafter i anspråk för att befrämja det goda, anser jag inbegripa en likgiltighet så vådlig för det allmänna, att jag icke finner ord nog stränga för att antyda min ovilja deröfver.
Om man än anser, att de af Nykterhetssällskapet utsände emissarier måhända icke alllid i sina tal och predikningar iakttagit den försigtighet, den moderation, som varit önsklig, måste man likväl medgifva, att flertalet af de i ämnet utgifna skrifter varit författade med synnerlig insigt och ingalunda förljente att frånkännas allt värde; tvertom tror jag, alt i en tid, då, utan att utpeka någon med klander, man likväl torde 0en 26 Juni f. m. 255 kunna pasta, att en stor mängd af tryckpressens alster utöfvar ett ganska skadligt inflytande på samhällslifvet, det måtte vara så mycket mera angeläget ali pressen sysselsättes med skrifter af ett nyttigare innehåll.
Ett sådant synes mig utgöras af de arbeten som hafva för ändamål att främja ett nyktert och sedligt lefnadssätt.
Eller kan man måhända förneka de ytterst vådliga verkningarne både för allmänt och enskildt väl, om dryckenskapslasten får ytterligare frodas och taga öfverhand, utan att Statens målsmän vilja göra något för att pä öfvertygelsens väg söka botemedel deremot?
— Gudi klagadt har fylleriet ännu alltför mycket insteg hos oss. — Gr.
Mörners yttrande alt man visserligen kunde tillönska Nykterhetsskriftställarnes bemödanden all framgång och egna dem sin aktning, men likväl ej vilja förunna dem något understöd, det påminner om det i Skriften förekommande, till varning framställda exemplet, när den hårdhjerlade rike säger till de behöfvande: ”Går i frid, matter eder och värmer eder; men gifver dem likväl intet hvad lekamen behöfver”.
Detta måtte icke vara sättet, att i handling bevisa sin nilälskan för hämmandet af superiet, som hotar att undergräfva samhällets grundvalar; och just detta hämmande måste då vara ett ganska vigtigt syftemål.
Jag förnyar alltså min vördsamma anhållan om ålerremiss.
Jag kan icke föreställa mig, att någon finnes inom detta hus, som icke inser den stora vigt delta ämne innebär, och jag öfvergår derföre till sjelfva hufvudsaken.
Inom Utsk. anfördes egentligen, att de många personer, hvilka, rörande fylleriet, gjort framställningar till allmänheten, förhållit sig på ett mindre lämpligt sätt, och detta deras förfarande har enl. min åsigt gifvit anledn. till det motstånd, frågan nu här röner.
Hvad nu desse emissarier angår, så, med den erfarenhet, jag kunnat förvärfva, tror jag, att förhållandet varit olika pä olika orter, och att i allmänhet nykterhets-sällskaperne verkat fördelaktigt i riket.
Detta oaktadt ville jag icke inom Utsk. yrka bifall lill K.
M:s propos. ur synpunkten af dessa nykterhets-predikanters utsändande, ehuru min öfvertygelse är, att sådant skulle för vissa orter vara fördelaktigt.