Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare yttrar Utsk:t, samma sida, hvad länsstyrelserna med deras underlydande talrika tjenstemannapersonal angår, »det vara uppenbart, att en qvinna är alldeles olämplig för de flesta hithörande befattningar, såsom länsmannens, hvilken vid tillfällen af oordningar måste uppträda med manlig kraft och beslutsamhet, kronofogdens, hvars uppgift förutsätter enahanda egenskaper o. s. v.» — Likaså utesluter Utsk:t qvinnan från landssekreterares och landskamrerares, lör att nu ej nämna landshöldings befattning, på grund deraf, att dessa tjenster tillsättas med kunglig fullmakt: — en temligen godtycklig grund, men som Utsk:t emedlertid antagit för giltig.
Men kan det nu, när de här uppräknade sysslorna afräknas, såsom oupphinneliga för qvinnan, vara skäl att inlocka henne i landskansli och landskontor för vinnande af dervarande underordnade platser, dem man hittills, och med fog, betraktat såsom plantskolor och trappsteg för framtida befordran till de ofvannämnda vigtiga platserna?
Om jag visserligen må medgifva, att en äkta förening, ingången mellan länsnotarien och landskontoristen, kunde, då de sålunda så till sägandes finge koka i samma gryta, förhjelpa dem till en bättre utkomst, till en början, på (lerås knappa aflöning; så återstår dock den betänkligheten, att, kanske hvart enda år, en tid bortåt, den qvinliga parten i detta embetshushåll, kunde blifva urståndsatt att sin tjenst förrätta, jag medger af den mest aktningsvärda anledning, meri i alla fall ledsamt för den önskvärda kontinuiteten af ärendenas oafbrutna handläggning, då tjenliga vikarier icke alltid fås, just när man ville hafva dem till hands, En annan olägenhet kunde ock tänkas uppstå af dessa qvinliga subjekter på underordnade platser i embetsverken.
Man känner huru oemotståndlig qvinnan ofta är, när hon sättes i tillfälle direkt verka, under personligt inflytande, på mannens åsigter och beslut.
Historiens vittnesbörd äro härom ojäfaktigt talande.
En turkisk pascha, när lian inträder i sitt harem, finnér han icke ofta sina grundligaste, i samråd med åldrige, vise, manliga rådgifvare lättade beslut kullblåsta inom några ögonblick, vid den inflytelse, qvinliga röster på honom utöfva?
Våra Svenska landshöfdingar, ehuru helt och hållet olika förhållanderna i öfrigt visserligen äro, skola de alltid kunna fullkomligen fritaga sig från att med en ridderlig uppmärksamhet företrädesvis lyssna till de unga, qvinliga landstatssubjekternas råd och hemställanden på embetsrummet, äfven om dessa skulle afvika från do högre ställda embetsmänm ns, landssekreterarens och landskamrerarens åsigter?
— Men en landtregering, grundad på ett sådant uppmärksammande af de underordnades vilja, med åsidosättande af de äldres rådslag, blefve det icke lätteligen en profbit på den upp- och nedvända verlden?
Skulle qvinnokönet derpå något vinna, som kunde öf - Den 19 April. verväga skadan deraf för det allmänna?
Och der det hela lider på en förändring, kan den ens anses fördelaktig för individen, sorn tillhörer detta samfund?
Gå vi nu vidare till Utlåt. pag. 4, så firma vi att Utsk:t fortfarande vill med all gevalt hafva qvinnan till kanslist, registrator m. m„ i hufvudstadens embetsverk, befattningar, dem hon i alla fall ej mera än mannen kunde ernå förrän efter en mer eller mindre lång, alltid mödosam extra-ordinarietid.
Men om hon sedan till följd af ovanligare själsgåfvor befunnes skicklig att befordras till] högre värf, då vore dörren till befordran för henne stängd, hon kunde ej, såsom mannen, la sysslor med kunglig fullmakt.
Skulle icke sådant för henne kännas ganska sraartande, orättvist och nedsättande?
Hade det icke varit bättre för henne sjelf, att ej inlockas på en så otacksam bana?
Och den före nämnda, ofta så törnbeströdda extra-ordinarietiden, då ungdomen, utan aflöning, lefver på sina egna små tillgångar, under den mången gång illusoriska förhoppningen på en aflönad plats, som skall gälda alla uppoffringar, medförer den tiden för qvinnan, den förtroendefulla, känsliga, kanske alltför godtrogna, unga qvinnan inga särskilda laror och möjliga olyckor?
Vi länke oss henne förenad i gemensamma, trägna embetsmödor med den unge, manlige kamraten; en ömsesidig tillgifvenhet, högaktning och sympatin utvecklar sig med lätthet emellan dessa unga hjortan; framtiden visar sig leende oell löftesrik för deras lilliga inbillningskraft; ljusa förhoppningar närås af medvetandet om det redliga strälvandet att förtjena sin utkomst genom flit och skicklighet; dessa tjusande framtidstaflor hägra för deras blickar, under förtroliga vandringar i hufvudstadens grönskande omgifningar, efter alla för dagen slutade nitiska skrifverier i embetsverket; — nå väl, den stund kommer, då själarnas förbund vill beseglas med en för lifstiden afslutad äktenskaplig förening, hvarvid alltså lysning och vigsel enligt våra lagar äro särdeles applikabla, men det är just då, som, — i följd af fattigdomen, tveksamheten, bekymret och sorgerna infinna sig, när omöjligheten att ett hushåll försörja, förhindrar den så vackra oell lofvärda önskan att hjonelag bygga; del är då kanske, som ryggade framtidsplaner, krossade lijertan och förstörd lefnadslycka utgöra frånsidan af den medalj, som visat en så trefnadsfull harmoni mellan de unga samtjeriande af båda könen; och slutet på det extraordinarie, nyss så glada umgänget blifver, synnerligen för qvinnan, alldeles icke så lyckosamt, alltid åtminstone, som hrr lagstiftare i sin otvifvelaktig! ytterst välmenande ifver åsyftat.
Jag antager för visst, att den bildade qvinnans ädla, upphöjda grundsatser freda henne från alla de steg, som kunde framkalla ånger och förebråelser; men utan att hafva mot någon pligt felat, blilver hennes lif ändå olyckligt, när man inleder henne på en bana, så uppfylld af trängsel, af missräkningar och svårigheter, dem hon, den mera finkänsliga, måste vida smärtsammare uppfatta och mindre lätt bekämpa, än mannen Dea 19 April. 325 bör kunna, lill följd af hennes finare, hans gröfre och starkare organisation.
Att tala 0111 qvinnan, såsom vore hon »af en lägre ordning än mannen», såsom Utsk:t, af missförstånd, tillvitar sina motståndare eller, rättare sagdt, de allenast om sättet skiljaktigt tänkande i denna fråga, det anser jag alldeles origtigt.
Tv qvinnan, i sitt stilla hem, i sin familjekrets eller bland förtrogna vänner, då hon der verkar nyttigt, förädlande och rnenniskovänligt, såsom hennes ädlaste kallelse bjuder och vi dagligen med vördnad bevittna, röjer sig dervid vara en så oumbärligt förtjenstfull och vördnadsvärd medlem af samhället, att den djupa aktning, henne der omgifver, aldrig kan öfverträffa» af, eller rättvisligen siittas i jemförelse med det anseende, hon i egenskap af embetsinnehafvarinna kan nödtorfteligen sig tillvinna genom elt k la nderfril t, eller, låt vara, fullkomligen berömvärdt utöfvande af henne tilldelad offentlig syssla.
Skulle dess ernående slå henne fel, blefve sedermera familjelifvets stilla tillflygt kanske ej så henne kär, sorn den nu är. vare sig, att hon der såsom husmoder styrer, eller såsom högt värderad väninna bidrager att förljufva den inre husliga kretsen med sina dygder, egenskaper och behag, alla af rent qvinlig art och qvinligt värde.
Med afseende å allt detta, och med erinran om Hr Huss’ sakrika anförande vid den föregående handläggningen af denna fråga, får jag hemställa, att H. o. Ad., med afslag å Utskffs nu föredragna Ullåt., ville vidhålla sitt. uppå denne frejdade vetenskapsmans och erfarna menniskoväns förslag, till qvinnans bästa fattade beslut.
Hvarje sak kan be traktas från en allvarsam eller skämtsam sida.
Frågan om qvinnans rättigheter är så ny i vårt land att möjligen en stor del af ledamöferne snarare betrakta densamma från samma sida som Frih.
Cederström, än från den allvarsamma och moraliskt rigtiga, hvarifrån Utsk:t utgått.
Jag kan således icke följa Frih.
Cederström på hans skämtsamma bana, och vill endast besvara hans anförande med några helt korta ord.
Då Utsk:t sagt att qvinnan borde lå den bildning, som ar lämplig, tror jag ej att man dermed uttryckt att hon borde hafva den eller den platsen.
Om något sådant är här icke fråga, ty K.
M:t skulle bestämma de platser, som för qvinna äro lämpliga.
Jag tror således att denna afdelning kan lemnäs åsido.
Cederströms yttrande om de sorgliga händelser, sorn i kanslierne kunna uppstå, så torde han, som sjelf varit i kansliet och till och med kanhända extra ordinarie, derom bättre kunna döma än jag.
Men som det äfven kan hända att han icke vill att qvinnor skola täfla om platserna, vill jag fästa hans uppmärksamhet på alt Utsk:t sagt att qvinna jcke skulle kunna befordras till lön på stat, och då hemställer 326 Den 19 April. jag, om det är troligt alt damer komma att söka sådana platser der de icke hafva annan utsigt än att lå sällskapa med extra ordinarierne.
Med flit har Utsk:t icke heller uppräknat några platser, hvartill qvinna skulle vara lämplig, utan ansett att sådant borde af K. M:t afgöras.
Att Utskit icke heller misstagit sig om Borgare-Ståndets mening, synes deraf, att S åndet godkännt delta Betänk.; och om det Ståndet behagade granska Utsk:ts framställning, torde det finna att Utskit gått R. o. Ad:s önskningar till mötes.
Då två Stånd godkännt Utskits åsigt, måste väl Utskit stadna dervid och icke fästa sig vid det 3:dje Ståndet; men då R. o. Ad. gjort anmärkningar öfver otydlighet, har detta blifvit ändradt så att misstag icke kunna komma alt ega rum.
Alt enligt R. o. Adis förslag ingå till K.
M:t med anhållan om att särskilda läroinrättningar skulle upprättas för qvinnan, ansåg Utskit för tidigt, och hoppades att K.
M:t sjelf skulle föreslå de nödiga anordningarne härvidlag.
Men till dess detta kunde ske, borde de lå tillfälle att förskaffa sig nödiga kunskaper, såsom t. ex. i läkarekonsten, telegrafering m. m.
Derföre har också lltskit tillstyrkt att qvinna skulle få aflägga examen vid elementarläroverken och universiteten.
Det må vara att man ansett olämpligt att qvinnan uppträder på samma ställe som karlar, men jag tror att man kan öfverlemna detta åt hvarje fruntimmers eget afgörande.
Vill hon underkasta sig att under en filosofisk föreläsning sitta på samma bänk sorn en karl, så är ju detta icke så farligt, och hvad läkarekonsten beträffar, får jag fästa uppmärksamheten på att med den tillgång på lärare, som nu finnes, synnerligen vid Carolinska Institutet, torde det icke möta någon svårighet att bereda särskilda lärotimmar.
För min del vill jag icke längre upptaga tiden.
Jag är ölvertygad om sakens både rättvisa och billighet, samt att det såväl för qvinnan som menskligheten vore nyttigt, om ett sådant beslut här fattades, äfvensom alt ett sådant skulle lända Svenska folket till stor heder.
För min del har jag icke kun nat instämma i det slut hvartill Ekon.-Utskit kommit, ty mig synes att det beslut R. o. Ad. vid föregående tillfälle fattade, var mycket bättre.
Utskit har uttalat en allmän sats, då det säger, »att It.
St:r anse anställning i tjenster och befattningar, hvartill qvinna kan prölvas lämplig, och hvarifrån hon ej genom grundlag eller civillag är utestängd, hädanefter böra henne tillkomma, när hon visar sig dertill ega erforderliga kunskaper och skicklighet.»
Mig synes alt man är föga hjelpt med allmänna satser, ty genom dem kommer man icke till något praktiskt resultat, och det är just dit jag vill komma.
Jag hade icke tillfälle att vara närvarande då R. o. Ad. sist öfverlade om detta vigtiga ämne.
Björnstjerna anser jag att qvinnans rättigheter böra på det noggran - Den 19 April. 327 naste vårdas, samt att lagar derför uppställas; men jag anser äfven att man på den sista tiden gjort ganska mycket för henne.
Genom den nya handels- och närings-lörfattningen har hon blifvit tillerkänd rätt att idka hvad slags handel som helst, hvarigenom åt henne med rätta blifvit beredt ett större fält att sig sjelf försörja, i händelse hon icke kommer alt uppfylla sitt kall som maka och husmoder.
Lagstiftningen har äfven gifvit henne rätt att blifva myndig och sjelf förvalta sitt gods, äfvensom hon under sednare tider blifvit tillerkänd rätt att söka åtskillige platser, såsom klockare m. m.
Frågan är således om ett nytt steg nu skall tagas.
Jag tror icke att man dervidlag kommer långt genom att uttala en allmän sals, och derför anser jag, som jag nyss sade, att R. o. Ad:s beslut förra gången var bättre.
Då uttalade sig som grundsats att qvinnan borde få utöfva läkareyrket, om lämplig undervisning åt henne kunde beredas, äfvensom söka plats vid telegraf, postverk och jernvägar, samt slutligen äfven erhålla vissa lärareplatser vid elementar-läroverken, i händelse hon förvärfvat sig derföre nödige kunskaper.
Mig synes alt man icke rimligen kan gå längre utan att stöta på sådana svårigheter att man icke kommer till något resultat.
Jag föreställer mig nemligen att föräldrar, som hafva döttrar, i främsta rummet måste se till att de uppfostras så att de kunna uppfylla blifvande husmoderliga pligter.
Skulle man nu genom en sådan der allmän sats förespegla dem att de skulle rigta sin verksamhet utåt, blefve deras uppfostran sådan att de helt och hållet droges från familjen, och jag tviflar på att de sedan skulle få håg för det husmoderliga kallet, ty det måste tidigt inplantas att hon skall egna sig åt hemmet.
Blir det sedan icke tillfälle för dem att verka som maka och moder, så må de då egna sig åt det yrke, som kan gifva dem sin utkomst, hvilket icke bör möta någon svårighet med de nuvarande fria näringsförfattningarne.
Om nu en qvinna genomgått t. ex. en vacker hofrättsexamen, så fick hon i alla fall gå i många år som extra ordinarie.
Men en annan olägenhet komme äfven att uppstå derigenom, att om de lägre tjensterna komme att besättas af henne, så fick tjänstemännen, som skulle komma till de högre graderne, gå så mycket längre.
Slutligen ber jag få fästa uppmärksamheten på några siffror.
Utsk:t uppgifver sjelf, att detta öfverensstämmer med statistiska Ontial-byråns tabeller, att år 1860 funnos i Sverige 328,177 ogifta qvinnor som fyllt 15 år, utöfver antalet ogifta män öfver 21 år.
Det skulle således vara till förmån för dessa och för att bereda dem tillfälle till försörjning dessa nya stadganden skulle antagas.
Men om jag nu återgår till nyssnämnde tabeller, visas att år 1860 funnos i hela riket blott: 10,806 civile embetsman och betjente 4,308 lärare af alla slag 3,114 kyrkobetjente utan annat yrke.
Summa 18,228. 328 Den 19 April.
Om nu dessa 18,228 subtraheras från 328,177, erhålles 307,949 qvinnor utan försörjning.
Af hvad jag 1111 haft äran anföra, torde framgå, att jag lifligt önskar att allt måtte göras som kan bereda qvinnan tillfälle att sig ärligen och väl försörja, men att detta måste ske på näringsfrihetens väg, samt att jag å andra sidan icke genom förespeglingar vill locka qvinnor in i det offentliga lifvet, der de gå i vägen för andra och der de genom sin uppfostran skulle dragas från sitt egentliga kall.
.lag får således sluta med den hemställan, att R. 0. Ad., med afslag å Ekon.-Utsk:ts Betänk , ville vidhålla sitt förut i ämnet fattade beslut.
Som jag icke var närva rande i Utsk:t då detta Betänk, uppsattes och således icke kunde anteckna mig som reservant, ber jag få yttra alt jag icke kan instämma i det slut, hvartill Utsk:t kommit, .lag behöfver icke tillägga något till hvad Hr Olivecrona yttrat, utan instämmer deri.
Jag beklagar emedlertid all Betänk:t blifvit så uppstäldt som det är, ty nu linnes ingen annan utväg för R. 0.
Ad. än att alslå detsamma och vidblifva sitt förra beslut.
Ehuru jag ogerna uppträder och uttalar min åsigt i denna fråga, rörande hvilken äfven inom detta bus en sä sjuklig lusta visat sig att göra qvinnan till något belt annat än det hvartill vår Herre skapat henne, att man icke ens vet huru långt man vill gå i sin förmenta välvilja, • ville jag dock göra allt hvad i min förmåga stöde, för att kunna framkalla ett lika beslut som Preste-Ståndet.
Detta Stånd har nemligen efter min tanke handlat ganska visligt, då det afvisat hela förslaget, och om R. 0.
Ad. stannat vid samma beslut, hade frågan fått hvila till nästa riksdag.
Då detta emedlertid nu icke är möjligt, anhåller jag att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut, och jag gör detta på de skäl, jag nu går att anföra.
Jag är öfvertygad om att dessa bemödanden äro långt ilrån att vara qvinnan till någon tjenst.
Hvarje sträfvan, som går ut på att rubba den eviga verldsordningen, kan icke vara annat än förderflig, och man behöfver blott betrakta qvinnan för att se att man kommit in på en missriktning — den missrigtningen att, i stället för att låta civilisationen ledas af sanning, gudsfruktan och sedlighet, låta den öfveraå i lust för materiella njutningar.
Detta har redan gått så långt att det är omöjligt för en mindre bemedlad man att ingå äktenskap.
Delta är bedröfligt, men icke är det, derföre något skäl att på ett mindre välbetänkt sätt leda qvinnan i en rigtning, som icke är för henne alsedd.
Det är dessutom öfverflödigt, ty den ogifta qvinnan har många utvägar att inom familjen utveckla en verksamhet, som är långt mera välsignelsehringande än den bana, på hvilken man nu vill inleda henne.
Den 19 April. 329 Vi behöfva icke gå långt efter bevis på att man i vårt samhälle olta söker bota ett omlt genom palliativ, som ingalunda äro nöjaktiga.
Så är det t. ex. med folkskolan; den är visserligen nödvändig, men vida bättre hade det varit, om barnens första uppfostran skett i föräldrahemmet.
Så är det älven med den legala fattigvården; och så nu rned qvinna», för hvilken detta förslag alltid måste lända till skada.
Dessutom frågar jag, om det är skäl att locka qvinnan att trängas med rnännerna.
Det är svårt nog nu att lemna sina söner upp fostran, och skulle döttrarna nu komma med samma anspråk som sönerne, blefve det kanske omöjligt Jag tror att man gör väl. om man bereder qvinnan tillfälle att taga del i alla förvärf, och det sker R.
St:r förutan, ty vi se redan nu att enskilda personer begagna qvinnor i sin tjenst, såsom t. ex. på kontor och i sparbanker m. m., men man bör icke reglementera i denna väg, utan låta saken hafva sin na turliga gång.
Jag fruktar att, 0111 lagstiftningen skulle fortgå i den rigtning som nu under flere riksdagar egt rum, skulle man tillfoga samhället ett sår, som aldrig läkes, ty qvinnans ställning är så vigtig inom familjen, alt den icke får rubbas.
Jag vädjar till hvar och en, som har kännedom 0111 huru ställningen är inom de arbetande klasserna, synnerligen i städerna.
Vöre qvinnan der så dålig som mannen i allmänhet är, skulle samhället ramlat lör länge sedan.
Jag inskränker mig således att anhålla, det R. 0. Ad. ville vidhålla sitt förra beslut, i hopp att en vis regering måtte leda frågan till det bästa.
Flere ledamöter hördes häri instämma.
Hr Rohnstedt, Theodor Ludvig:
Jag kan icke neka att det förslag, Utsk:t framställt, är något sväfvande, men då jag tror att. man icke skulle vinna någonting med en återremiss, måste jag gifva detsamma min röst.
Men då jag har ordet, ber jag få uttrycka att min åsigt står i strid mot de siste värde talarnes.
Jag tror nemligen alt många krafter i ett samhälle gå förlorade, derföre att många personer utestängas från att verka i den rigtning, för hvilken de äro lämplige, och jag bekänner mig öppet tillhöra deras antal, som tro att kunskap och bildning icke skada, ulan tvertom stärka karaktären.
Qvinnan synes mig också vara särdeles passande för flere yrken, såsom sjukvård, undervisning, räkenskapers förande rn. m., och hvad särskildt läkarekonstens utöfning beträffar, anser jag det vore en verklig välsignelse, om qvinnor deri inöfvades, ty mången qvinna, sorn i tysthet lider af sjukdom, förvärrar denna i hög grad, derföre att hennes blygsamhet förhindrar henne alt meddela sig åt en manlig läkare.
Jag tror det vara oklokt alt beröfva samhället dessa förmåner, och på denna grund Ivekar jag icke att yrka bifall till Utsk:ts förslag. 330 Deu 19 April.
Då jag var reservant mot Utsk:ts (orra Betänk., följer deraf att jag icke heller kan omfatta detta, men jag anser dock att R. o. Ad. både kan och bör bifalla det sint, hvartill Utsk:t kommit.
Jag hyser denna åsigt, dels emedan ett. vidhållande af R. o. Ad:s bristfälliga beslut skulle föranleda en votering i förstärkt Utsk., och dels derföre att jag anser förslaget i sitt nuvarande skick vara antagligt.
.lag stöder denna min åsigt derpå, att om man närmare analyserar det slut, hvartill lltsk:t kommit, så skiljer det sig obetydligt från H. o. Ad:s beslut.
Utsk:t säger nemligen: watt det anser qvinna böra få anställas i tjenster, hvartill hon kan pröfvas lämplig».
Derigenom har Utsk:t sagt att K.
M:t vid pröfningen af denna fråga bör inhemta embetsverkens utlåtande, och då tror jag det skall blifva ganska få platser, hvartill qvinna kan anses lämplig.
Det, är nemligen i Utsk:ts Betänk, icke gjort någon häntydning på att qvinna skall aflägga några kunskapsprof vid universiteten, och således är hon utestängd derifrån, till dess enskilda läroanstalter blifva upprättade.
Dermed tror jag mig äfven hafva visat att Utsk:ts förslag icke är af sådan vigt man först föreställt sig.
På dessa skäl anser jag att B. o. Ad. kan bifalla Utskds förslag, utan att derföre gilla dess motivering, hvarom jag anhåller om propus.
Ehuru jag var närvarande i Utsk:t då detta Betänk, afgjordes, och fastän jag i likhet med Frih.
Cederström var af olika lanke med Utsk:t, har jag dock icke ansett mig böra afgifva någon särskild reservation, emedan jag gjorde detta första gången, der mina åsigter finnas uttryckte i Professor Ribbings reservation.
Alströmer anser jag visserligen att det 1111 framställda förslaget är temligen oskyldigt; men då ett antagande af detsamma kunde tydas som ett godkännande, måste jag anhålla om afslag å detsamma samt att R. 0.
Ad. målto vidhålla sitt förra beslut.
Att mitt yrkande uppå vidblifvande af R. 0. Ad:s, på grund af Tlr Huss' hemställan fattade beslut, icke härrörer af någon förut fattad och uteslutande förkärlek å min sida för just nämnda redaktion och ordalagen, finner R. 0.
Ad. nogsamt deraf, att, vid öfverläggning om Utskds Betänk.
N:o 39, då besagde amendement afgafs, jag icke dermed mig förenade, utan yrkade faslheldre på antagande af Professor Ribbings reservation.
Den skiljde sig emedlertid icke mycket från det af Hr Huss framställda förslag, och jag kan således, utan förebråelse för bristande följdrighet, nu, då vi äro ställda i valet mellan endast de begge alternativerna, Utsk:ts Utlåt.
N:o75och R. 0. Ad:s vid behandling af Utlåt:t N:o 39 fattade beslut, ej annat än sluta mig till hvad Höglofl.
Ståndet för sin del omfattat och beslutit.
En befogad anmärkning är emot dess uppställning gjord i afseende derå, att åt qvinna inrymts ett försteg
Den 19 April. 331 framför nian, beträffande kompetens lill lärarebefattning, men jag förmodar alt olägenhet deraf skall i det praktiska undvikas dymedelst, att bon endast i de fall, der alldeles öfvervägande fallenhet för lärarekallet bos benne uppenharar sig, blifver hugnad med en plats, dertill hugade och skickliga medsökande af mankön ej lära uraktlåta att sig anmäla, och dertill de kunna förete tillräckliga meriter.
Björnstjerna har trott sig finna någon för mycken skämtsamhet i mitt förra anförande uti ett så vigtigt ämne, men äfven orri så vöre, att några lekande bilder synts på ytan af mitt betraktelsesätt framträda, vågar jag dock heligt försäkra, att djupt allvar herrskar på bottnen af min åsyftan, att bereda qvinnans sanna bästa; jag läflar deri upprigtig! med den ädle Grefven och med Utsk.ts majoritet; tillika vill jag, lika med Gr.
Liljencrants, hvars varma, allvarliga och förtjenstfull framställning nyss tillvunnit sig så rättvisa sympathier hos K. o. Ad., lifligt instämma i uttrycken af högaktning ocb beundran för den vörrinadsväckande och ädla verksamhet, den i familjlifvet så mägtigt ingripande qvinliga hälften al slägtet utöfvar på det helas välfärd ; hvarvid qvinnan, den förädlade, högsinnade och vördade qvinnan, vare sig i en husmoders vigtiga kall, eller i en för hemkretsens trefnad högst värderik och af alla älskad väninnas gagueliga egenskap, blifver föremål för en lika rättmätig och välförtjent, som aktningsfull och innerlig tillgifvenhet.