Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab liar ånyo upprepat hvad han nyligen yttrat, att man icke bör genom ökade låneutvägar för fabrikerna framkalla en ökad tillverkning.
Jag har från början yttrat, att afsigten med ötslcs förslag icke kunnat vara den af Frih:n uppgifna, utan endast den att ät manufakturister, som sakna afsättning, förskaffa ökade lånetillgångar för alt kunna under liden fortsätta deras rörelse.
Detta synes så enkelt, alt en hvar borde kunna begripa det, äfven utan den utredning, hvilken både jag och llr von Troil sökt göra.
Denne talare har framhållit nyttan af fri handel; men om den medgåfves, vore väl säkert, att utländskt gods komme, mera än eljelst, att införas.
Skulle det åter förhålla sig så, att förbud mot vissa varors införsel icke medföra åsyftad verkan, så är det klart, att ofördelaktiga förhållanden 'annorstädes komme att verka menligt äfven pä vära näringar.
Raab säger, att litet hvar bör fä del af bankens tillgångar.
Jag måste bekänna, att jag icke kan inse åt hvem Frih:n ämnar de 500,000 r:drne; förmodligen är det landtbruket, som Frihm ansett vanlottad!, då han nyligen omtalade, att priset å landlmannavaror vore i fallande.
Om än sä förhölle sig för ögonblicket, kan man antaga att det i längden skall så förblifva, då magen icke lemnar något anståud, utan kräfver att hans behof genast anskaffas.
Med undantag af bränvin, är det förnämligast lifsmedel, som laudtmannen frambringar.
För dem kan således alltid påräknas afsättning, synnerligast under nuvar. förhållanden, då del är krig inom grannriket Danmark.
Arméers sammandragning derstädes har höjt prisen å lifsmedel inom Skåne, hvilket åter verkar på det öfriga Sverige.
I samma mån rustningarna sträckas öfver Europa, lära väl prisen å lifsmedel äfven komma alt höjas.
Jag tror dessutom, mine Hrr! att det icke är rätt att blott tänka på landt- och bergsbrukets fördel.
Man måste sträcka sin omtanka jemväl till städerne och söka förskaffa deras innevånare uppehälle genom lofligt arbete.
I annat fall torde man af deras näringslöshet få erfara högst obehagliga följder.
Den siste 'värde talaren hatnämnt, att det möjligen vore fråga om införande af fri handel.
Den 19 April e. m. 907 Inom Bevilln.Utsk., der K.
M:s nåd. propos. legat till grund för Utslcs tillgöranden, har icke något förekommit, som kunde gifva anleda, till farhågor för fri handels införande, likasom den K. propos:n icke heller i delta hänseende innefattar annat än att genom några förbuds borttagande, i utbyte mot lämpliga skyddstullar, lossa de band, som i detta hänseende trycka handeln.
Utan afseende på utgången af denna fråga, såväl inom Bevilln.- Utsk. som sedan inom BiksStm, och hvilken utgång förefaller mig ganska problematisk, tror jag dock att fabriker och manufakturer, i betraktande af den kris som nu är för banden i Europa och af den ställning hvari de nu äro, måste på ett eller annat sätt hafva att befara en påkänning af den tillfälliga konkurrensen utifrån och derföre anser jag dem vara i behof af ökade iånelillgångar.
Jag kan således icke undgå alt tillstyrka bifall till betänk. i denna punkt.
Då nu öfverläggningen om 37 punkten förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Gr.
Gyldenstolpe yrkat, att kredilivet till K. comm.-colkm, i och för manufakturernes och fabrikernes understöd, måtte nu, likasom vid sista riksdag, bestämmas till 1,500,000 r.dr b:co, men att å Ulsk:s tillstyrkande, hvartill bifall af ätskillige ledamöter blifvit yrkadt, propos. först borde framställas och Hr Landtm, derföre nu finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. uti förevar, punkt tillstyrkt.
Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarefter Hr Landtm, framställde propos. å bifall till Gr. Gyldenstolpes förslag, alt K., comm.-collegii kreditiv i och för manufakturernes och (abrikernes understöd måtte bestämmas lill 1,500,000 ndr b:co.
Härvid ropades jemväl ja och nej, i anledn. hvaraf Hr Landtm, förnyade sin först framstälda propos. å bifall till Utsk:s i denna punkt gjorda tillstyrkande, och sedan densamma nu blifvit besvarad med starka ja, blandade med många nej, förklarade, det han trott sig finna att härvid ja öfverröstat nej.
Hr Mannerskantz, Carl Axel, begärde votering.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag lill volerings-propos.:
Den som bifaller den i 37:de punkten af BankoUtskts betänk.
N:o 42 tillstyrkta förhöjning af kreditivet till K. comm.-colkm i och för manufakturernes och fabrikernes understöd, voterar i»; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, afslås förenämnde tillstyrkande och anses berörde kreditiv höra bibehållas vid det vid sista riksdag stadgade belopp.
Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 26.
208 Den 19 April e. m. 38, 39 och 40 punkterne.
Hvad Utsk. i dessa punkter herastäldt, blef af R. o. Ad. bifallet.
41 och 42 punkterne.
Jag förutser, att Ståndet bifaller denna punkt i betänk.
Men jag vill dessförinnan dock fästa uppmärksamheten derpå, alt när man beviljar kreditiv åt de rikaste män i landet, nemi. bruksidkare, så tager man blott 3 procents ränta; men då kreditiv beviljas de fattigaste i landet, eller sparbanksböckernes ägare, så begär man 4 procent.
Jag vill visserligen icke motsätta mig en nedsättning af räntan på kredilivet lill sparbankerne från 4 till 3 procent, ehuru principenligare vore att på bankens konto anvisa en ersättning, motsvarande ränlemedlen, än att direkte nedsätta räntan.
Beträffande det förra, får jag likväl förklara att rättast vore, att taga den ränta, man anser banken under nlivar, förhållanden böra åtnjuta.
Det aldra becjvämligaste vore att lemna åt bankoslyrelsen att bestämma räntan och derjemte anvisa en fond för de gracer man vill göra.
Härvid får jag nämna, alt den grace jernkontoret åtnjuter, genom erhållandet af kreditiv emot 3 procent, icke bör komma hufvudsakligen de rika jernverksägarne till godo, utan jernkontoret, som må använda medlen till premier för jernets förädling m. m.
Erkännande behofvet och nyttan för landet alt äga sparbanker, anser jag åtgärder böra vidtagas för att få dem så utsträckte, som de böra blifva; men för vinnande af detta ändamål tror jag icke det vara ett lämpligt medel att lemna dem kreditiv mot alltför låg ränta.
En sådan åtgärd skulle måhända föranleda desse banker att begagna det erhållna kredili vet för utlåning, som dock aldrig varit afsedt med dessa kreditiv, utan ändamålet har varit, att sparbankerne, på det att deras utlånings-ränta icke mätte för mycket nedsättas, skulle kunna lemna sina låntagare penningar på längre betalningstider, ehuru alla deras skulder äro ä vista.
Det kunde annars möjligen hända, att sparbankerne någon gång icke kunde verkställa äskade återbetalningar, och krediti vet är afsedt att då begagnas, tilldess nödigt belopp af sparbankens fordringar hunnit indrifvas.
Om sparbankerne härvid ej skola vidkännas ränteförlust, måste kredilivräntan bestämmas så, alt den ej öfverstiger den som sparbanken erhåller af sina gäldenärer, hvilken sistnämnde ränta vid sistl. riksdag beräknades till 5 procent, men nu något fallit, dock ej under 4 procent, hvarföre denna räntefot för kredilivet ej är för hög.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemslälde, om R, o. Ad. bifölle hvad Utsk. i 41 och 42 punkterne tillstyrkt, ropades starka ja, Den 19 April e. m. 209 ja, jemte åtskilliga nej, hvarpå Ilr Landtm, tillkännagaf, att han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande.
43:dje 'punkten.
Ulsk:s hemställan i denna punkt, hvilken genom tryckfel i betänk., på sätt Hr Landtm, anmärkte, blifvit likasom den näst* föregående punkten upptagen under N:o 42, blef af R. o. Ad. bifallen.
Gr. Hamilton, Jakob Essen:
Att min motion om tillökning i kreditivrätten för hypoteksföreningar icke varit lycklig att vinna Utsk:s bifall, bekymrar mig mindre, men deremot så mycket mera, att Utsk. icke tillstyrkt bibehållande af den hittills beviljade kreditivrätten; det bevisar att Utsk. icke aktat nödigt taga kännedom om den nyttiga verksamhet, dessa hypoteksföreningar haft.
Såsom skäl för sitt afstyrkande, har Utsk. anlörl t ”Sorn afsigten med de ät hypoteksföreningar förunnade kassa-kreditiv synes hafva varit att uppmuntra
Ull deras stiftande, men ingalunda, alt, sedan hypoteksförening redan uppstått och trädt i full verksamhet, förmedelst kreditiv från banken understödja vissa läneoperationer” etc.
Jag tror deremot att dessa inrättningar, sedan de kommit i verksamhet, just äro i behof af understöd utaf dessa krediliver, emedan ifrågavar. hypoteks-föreniugs-direktioner hafva endast 4 sammanträden om året, och emellan dessa sammanträden måste liqvider uppgöras för låntagare; och jag tror dessutom, att i sednare tider bildade hypoteksföreningar hafva tillkommit under förutsättning, alt kreditiven skulle fortfara.
Banken gör i öfrigt icke någon förlust genom meddelandet af dessa kreditiv, enär banken för dem kan påräkna 4 procents ränta och procent i provision.
Jag erkänner visserligen riktigheten af den princip, att banken bör framför allt upprätthålla myntvärdet, men jag kan icke inse, att delta i någon mån försämras genom dessa kreditiv; och att banken föröfrigt genom sin stora kredit bör bidraga till landets förkofran och utveckling, kan val ej bestridas, ty banken är väl till för landets skull, men icke Iverlom.
Förlora hypoteksföreningarna dessa kreditiver, mäste de upptaga utländska län, kanske till skada för vårt land.
Jag har i min motion yttrat, att hypoteksföreningarna äro lika nyttiga för jordbrukaren, som sparbankerne för arbetsklassen och jag vill tillägga, att den, som icke kan begagna sig utaf sparbankerne, derföre att dessa icke mottaga utöfver ett visst belopp årligen af hvarje individ, har åtminstone nytta af de papper, hypoteksiurälluingarna utlemna, och bristen på sådana papper har länge varit i vårt land öfverklagad.
Man har äfven sagt, att hypoteksföreningarna endast öka skuldsättningen inom landet; men jag skulle tro, att de endast verkat nedsättning af räntan, och fördelen häraf må väl ingen betvifla.
Emellertid, när nu fråga här är å bane att blott bereda landets hufvudnäring eller jordbruket en fördel, utan alt banken behöfver der4 H. 14 ilo Den 19 April e. m. före göra någon uppoffring, kan man icke annat än mell förundran erfara Utslcs afslag, oell Utsk. synes hafva förgätit, livad Sully yttrade på sin tid:
'\Jc vois dans l'agriculture les mamelles tle 1'état.”
Då jordbruket dessutom inom vårt land alltid måste bära de tyngsta skattebördorna, ulan att i någon mån röna uppmuntran, hoppas jag, alt R.
St. bifalla del kreditiv, som hitintills varit hypoleks-inrällningarna beviljadt, och med kännedom derom, att 3 Stånd redan bifallit Utsk:s förslag i denna punkt, anhåller jag likväl vördsamt att återremiss må beviljas, på det alt Banko-Ulsk. må blifva i tillfälle att, efter närmare utredning af ämnet, tillstyrka hela det af mig begärda beloppet eller åtminstone 500,000 r:dr.
Ehuru den siste värde talaren upplyst, alt 3 Stånd redan bifallit betänk, i denna puukt, kan sådant likväl icke förmå mig alt bifalla hvad jag anser vara skadligt för landet och till principen oriktigt.
Till stöd för den återremiss, hvarom jag nu anhåller, torde Hr biskop Agardhs reservation få uppläsas, och mig derefter tillåtas att få yttra mig.
Sedan till följe häraf
Hr biskop Agardhs i afseende på ifråga var. punkt afgifna reservation blifvit uppläst, anförde Frih.
Raab: Sednast församlade R.
St. beviljade ett kreditiv å 800,000 r:dr åt hypoteks-föreningarne och ett å 500,000 r:dr ät associationer samt privatbanker för spanmåls-belåning, hvaremot nuvar.
Ständers BankoUlsk. beslutat, att båda dessa kreditiv skola upphöra och att de redan hypoteks-föreningarne beviljade kreditiv skola inom 9 månader återbetalas.
I fråga om kreditiverne, instämmer jag i den siste värde talarens uppgifter, som icke torde jäfvas af någon, att just genom hypoteks-föreningarne skulderna på jordbruket kunna minskas och i tidernas längd upphöra.
Jemte det man vid sista riksdagen förordat hypoteks-föreningarna såsom det lämpligaste medel att understödja den skuldsatte jordbrukaren, beviljade man dessa inrättningar kreditiver.
Då funnos icke flere än 3, men sedermera hafva 2 tillkommit och man hade således allt skäl lill den förmodan, alt äfven dessa skulle röna samma uppmuntran och erhålla enahanda förmåner.
Jag kan åtminstone icke undertrycka den tanken, att del är föga konsequent, att först framkalla associationer och alt, sedan man väl lockat in dem uti företag, förtrycka dem.
Jag behöfver icke vara mångordig för att bevisa nyttan af hypoteks-föreningar, ty biskop Agardh har i sin reservation ådagalagt, alt
Skåne har till stor del att tacka dessa föreningar för sitt välstånd och otvifvelaktigt skola de i andra provinser visa samma välgörande verkningar, om man icke lägger hinder i vägen derföre.
För det välgörande inflytandet af dessa inrättningar uppstå under närvar, tidpunkt ganska många svårigheter, enär hypoteks-föreningarna, hvilka hitintills icke velat belasta riket med utländsk skuld, snart nog tvingas dertill, då R.
St. undandraga dem sitt bistånd och jag hemställer, om denna utväg är fördelaktigare för landet än att emot öfverflödig säkerhet bevilja kreditiv å banken.
Man har såsom skäl för afslaget anfört, att vissa hvpoteksföreningar utgifvit anvisningar å det dem Den 19 April e. m. 211 beviljade kreditivel, hvilka sedermera varit i landet uti omlopp såsom mynt.
Jag klandrar visserligen icke denna hypoteks-föreningarnas ålgård, men, om denna rörelse icke anses tillkomma dem, hade den lätlast kunnat förhindras derigenom, alt dylika anvisningar icke få utsifvas å mindre belopp än 500 å 1,000 r:dr.
Sålunda hade man bordt gå tillväga, men icke, för att hindra ett missbruk om det så får kallas, betaga de hypoteks-föreningar, som redan åro stiftade, möjligheten alt kunna repliera på en utväg hos R.
Sirs bank.
Hvad åter beträffar associationer för spanmålsbelåningen, sä uppstår genom Utskrs förslag det förhållande, hvarpå jag syftade, när vi för en stund sedan diskuterade tillökningen åt manufaktur-diskonten.
Mot det ringa beloppet af 400,000 r:dr, som för dessa associationer varit anvisade, har man invändt, att de icke blifvit inrättade, ehuru den sednare tiden varit gynnande och vilkoren för kredit i vs begagnande ganska billiga.
Jag kan icke förklara orsaken dertill, att Utsk. icke insett skälet, hvarföre dessa associationer icke kunnat bildas.
Vi hafva sedan sista riksdagen haft höga spanmålspriser och understundom högre än under något föreg:de år.
Det har icke varit tänkbart, att spanmålsägarne skulle hellre upplägga och belåna spanmåleu, än att emot höga priser sälja den.
Då emellertid ali anledn. är för handen, att spanmålspriserne falla, synes det mig lindrigast sagdt ovänladt, att vid denna tidpunkt beröfva jordbrukaren den resurs, han af dylika associationer kunde påräkna.
För min del anser jag dessa 400,000 r:dr såsom kreditiv åt associationer för belåning afspanmål lika vigliga, som de 800,000 r:dr åro för hypoteks-föreningarne.
Jag lemnar derhän lämpligheten af den ålgård, att, sedan en inrättning börjat sina låneoperationer, grundade pä spanraålsbeläning, borttaga de resurser, hvarpå den hufvudsakligast beräknat sina penninge-tillgångar.
Jag kan icke fullkomligt instämma med Gr.
Hamilton i fråga om nedsättning af kreditivet till 500,000 r:dr, men deremot förenar jag mig med honom i begäran om återremiss af betänk, i denna del, på det att Utsk. må taga detta vigtiga ärende i öfvervägande och uppsöka utvägar för att bereda landet eli stöd för dess vigtiga näringar.
Icke eller jag kan instämma uti BankoUtsk:s förslag, att kreditiverne till hypoteks-föreningarna hädanefter skola upphöra.
Jag kan det så mycket mindre, sorn, då detta beslut fattades, jag icke var ledamot i Utsk. och om jag varit det, skulle jag icke hafva underlåtit att reservera mig deremot.
Tillkomsten af allmänna papper i landet kan ensamt afhjelpa de klagomål, som dagligen med skäl förspörjas från idkare utaf större rörelser deröfver, att icke kunna fiukfbargöra de medel, de för sin rörelse måste hafva liggande obegagnade, oberäknade andra fördelar sådane papper måste medföra för rörelsen.
Meningen med kassa-kredilivs beviljande lill hypoteks-föreningar, bar ulan tvifvel varit att, då påräknade lånelillgångar uteblifva, eller andra hinder för åtagna liqviders fullgörande inträffa, sätta dem i tillfälle, att 14* 212 Den 1 SI April e. m. fullgöra sina förbindelser.
Den ovilja mot hypoleks-föreningar, som inom Ulsk. gjort sig gällande, är, som en talare anmärkt, att härleda derifrån, att hypoteks-föreningar utgifvit anvisningar å sina kreditiv, som sedermera varit såsom mynt i omlopp inom landel, hvilket väckt missnöje, enär hypoteks-föreningarna genom denna åtgärd ansetts afvika frän deras egentliga bestämmelse.
Mig synes dessa olägenheter lätt afhulpne och för -vinnande af detta ändamål anhåller jag att, jemte det R. o. Ad. ville återremittera denna punkt i betänk., R. o. Ad. måtte anmoda Ulsk. att tillstyrka elt kreditiv å 100,000 r:dr för hvarje hypoteks-förening, dock med det förbehåll, att å dessa kreditiv anvisningar icke få utgifvas under ett visst bestämdt belopp, hvilket allt Utsk. torde taga i öfvervägande och derefter med förslag till R.
Det förhåller sig visserligen så, som biskop Agardh i sin reservartion anfört, att inom Skåne hypoteks-föreningen bidragit lill jordegendomarnes förhöjda värde, enär lättheten alt vid köp af egendom få låna penningar alltid bidraga lill att förböja köpesumman.
Man bar länge sett, hurusom för fastigheter, hvilka varit behäftade med bankolån, alltid, med afseende på lättnaden att inbetala dessa lån, erhållits högre köpeskilling, än för dem, hvilka saknat dylika län; men fördelen häraf är ju endast för säljaren, åtminstone kan jag icke inse, att köparen, den blifvande jordbrukaren, har någon vinst deraf.
Jag tror således icke heller, alt dessa hypoleks-föreningar höjt värdet af jordens verkliga värde.
Att de Skånska egendomarnes stegrade pris icke nedtryckt de nya köparena, härleder sig från de rika skördar denna provins under flera år åtnjutit, i förening med stegradt pris å landtmanna-varor, en följd af utländsk handelskonjunktur, men icke ifrån hypoteks-föreningarnes verksamhet, ty dessa föreningar kunna derpå ingenting verka; de, likasom privatbanker, hafva icke till föremål jordbrukarens förkofran i allmänhet, utan endast egna delägares fördelar.
Raab har medgifvit, att dessa föreningar hafva utgifvit assignationer å små summor på R.
Sits bank, hvilka naturligtvis under en ofördelaktig konjunktur mäste hafva ett menligt inflytande på banken.
Det är ock klart att om kreditiv ytterligare lemnades dessa inrättningar, skulle de gynnas på bankens bekostnad.
Hvad åter angår spanmålsbelåningen, så, oaktadt att våra privatbanker till aklieägarnes enskilda vinst florerat sedan många år tillbaka, utan att åtminstone jag kunnat förmärka att bolagen vinlagt sig derom, att bereda någon fördel af dem för landet.
Jag vet intet Iand i Europa, utom vårt, der enskilda associationer tillåtas att utan betydlig afgift till staten utgifva sedlar, hvartill kommer att denna våra privatbankers lucrativa rättighet är för dem elt monopol, hvaröfver klagan icke utan skäl från flera håll förspörjes.
En ny tillkommen af dessa inrättningar har åtminstone nu tillkännagifva, alt den belånar spanmål, under det att de öfriga fortfarande endast bedrifva sin lånerörelse root namn, men då nu en sådan privatbank uppträdt, synes mig icke rätt vara, att nu bort - Den i9 April e. ni. 213 taga ett anslag, som till uppmuntran härtill förut varit beviljadt; och af sådan anledn. anhåller jag om återremiss af betänk.
Om det förhaller sig så som en ledamot uppgifvit, och hvilket jag tager för gifvet, eller att Utsk:s förslag i denna punkt blifvit af öfrige Riks-Stm godkäudt, så lärer det icke vara mycket värdt att här tvista om detsamma.
Då likväl delta förslag blifvit af åtskillige talare bär mycket klandradt, anser jag mig böra yttra några ord om detsamma, hufvudsakligast för att få reservera mig emot de skäl Ulsk. anfört lill stöd för sitt tillstyrkande i fråga om kreditiver lill hypoleks-inrättningar.
Jag har icke inom Ulsk. beträffande denna punkt afgifvit någon reservation, emedan jag, då jag i slutsatsen var ense med pluraliteten, icke ansåg det nödvändigt eller lämpligt alt belasta betänk, med en reservation rörande de för beslutet upptagne motiver.
En talare här, har fästat sig vid Utsk:s yttrande, att ändamålet med kreditiv-rättens förlänande ät hypoleks-inrättningar vore att söka få sådane inrättningar i gång, eller, såsom orden i betänk, lyda: ”att afsigten med de åt hypoteks-föreningar förunnade kassa-krediliver synes hafva varit alt uppmuntra till deras stiftande.”
Så har jag likväl icke föreställt mig saken.
Jag tror nemi. meningen med kassakreditivers beviljande hafva varit, att enär dessa inrättningar, som i och för deras stiftande nödgats upptaga lån, vare sig inrikes eller utrikes, för att genast utlemna åt enskilde låntagare pä långa återbetalningstider, tid efter annau kunna, i följd af fördröjde afbelalningar åv de enskildes sida, komma i behof af penningar för sina förbindelsers punktliga uppfyllande emot långifvarne de då måtte kunna hafva att påräkna ett stöd uti den af banken medgifna kredilivrätlen.
Någon annan mening med krediti vrätlen kan jag åtminstone icke tänka mig.
Om derföre hypoteksinrättningarnes styrelser i denna syftning begagnat sig utaf förrberörde rättighet, hade jag icke velat deltaga i beslutet om dess borttagande.
Men, efter hvad inom Ulsk. blifvit upplyst, har denna kreditivrält ledi lill sådane operationer, som icke allenast varit för inrätlningarne sjelfva främmande, utan äfven kunnat blifva för banken äfvenlyrligu.
En föregsde talare har redan uppgifvit, all vederbör, utfärdat assignationer, som ökat sedelstocken i landet och i längden kunna blifva besvärlige för banken af skäl, dem jag icke behöfver upprepa, enär de äro väl kända.
Alt detta ingifvande af assignationer sträckt sig till eli temligen betydligt be* lopp, har jag anledn. all förmoda deraf, att då jag för några dagar sedan hade i min hand en assignation pä riks-banken af Östgötha hypoteks-förening, jag dervid hade tillfälle anmärka, det denna assignation, som lydde på 50 r:dr b:eo, var utgifven d. 11 Juni 1846, och hade således varit utelöpande i nära 2 år.
Den hade ordningsntimret 5964, och då det är alt förmoda, alt man börjat nuramereringen med N:o 1, så förutsätter sådant, ali de assignationer allena, som äro ställde å nyssnämnde valör, bildat omloppskapital af omkring 300,000 r:dr.
Sannolikt, hvad jag dock ej med visshet känner, utgifvas assignationer äfven å andra valörer, och Den 19 April e. lil. det är gifvet att man genom ett sådant förfarande skall högst betydligen öka sedelstocken.
Af detta skäl har alltså Bankolltsk., som måst vara angeläget om att freda banken för hvarje möjligt äfventyr af en för stor sedelstock, ansett sig böra tillstyrka R.
St. att indraga ifrågavar. krediliv-rält.
Man har mycket talat om samt ofta åberopat livad
Hr biskop Agardh i sin reservation anfört, och beklagat sig deröfver att hvad som förr ansågs nyttigt, nu anses skadligt.
Men, raine Hrr! uti financiella frågor, likasom uti mycket annat, finnes det icke någonting, som under alla förhållanden kan sägas vara absolut rätt?
Såsom exempel härutinnan torde jag få anföra, att då man för 25 år sedan ansåg det innebära den största financiella vishet att förbjuda export af guld och silfver, sä skulle den, som nu ville göra en sådan sats gällande, säkert anses för högst okunnig i finansfrågor.
Man har yttrat att om denna k red i t i v-rält indrages, blifva vederbör, nödsakade ali göra utländska lån.
En sådan följd tror jag likväl icke deraf skola inträffa, enär de utländska lånen alltid tagas på längre lid och således icke kunna anses motsvara hvad med dessa kassakreditiver varit afsedt, eller alt de skulle vara att tillgå för alt afhjelpa tillfälliga behof.
För elt sådant ändamål kan ett utländskt län icke vara gagneligt och således torde den härutinnan förespeglade vådan ej vara af betydenhet.
Man har vidare i afseende på kreditiverne för spanmålsbelåning anmärkt, att det i närvar, ögonblick vore orätt och olämpligt alt indraga dem.
I fall dessa kreditiver verkligen uträttat eller kunde uträtta hvad man dermed åsyftat, så skulle det visserligen vara oklokt att nu indraga dem.