Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. skulle vidare fortgå på den hitintills tillryggalagda banan; men samma exempel måste äfven uppmana Representationen att på allt sätt söka för framtiden förekomma dylika financiella misstag som de, hvilkas olyckliga följder för landet vi nu alla beklaga.
— Med den kännedom, jag äger om de rådande opinionerna inom RiksStrn uti nu ifrågavar. hänseende, vågar jag likväl icke hysa någon förhoppning, att mina åsigter i denna vigtiga omständighet nu skola af R.
Den ig Mars f. ia. 3j9 godkännas och anlagas.
Emedlertid har jag ansett mig höra, om också endast såsom en reservation för ulin räkning, öppet uttala den mening, att privatbankerna väl icke genast, men efter en viss tid, höra vara förbundna att inlösa sina sedlar med klingande mynt, så vida ej inträffande, nu oförutsedda omständigheter och förhållanden skulle föranleda Konung och Ständer att dessförinnan annorlunda förordna.
— I öfverensstämmelse med denna åsigt får jag afgifva följande förslag till redaction af den §, som kommer att motsvara den io:de i Gr.
Frölichs förslag: 10 §.
Enskild sedelbank vare ovilkorligen förpligtad att, vid anfordran, med metalliskt mynt eller med sådana sedlar, som för mynt skola inom Riket erkännas, inlösa dess utgifna creditsedlar eller för bristande betalning återkomna invisningar eller öfriga förfallna förbindelser af hvad namn de vara må.
Från och med år i843 äger likväl sedelbank, så vida ej dessförinnan annorlunda varder af K. M. och Pi.
St. beslutadt, icke rätt att sina sedlar och invisningar med annat an metalliskt mynt inlösa.
Bank, som icke uppfyller sin skyldighet i berörde hänseende, får ej längre sin rörelse fortsätta: åliggande det K. M:s Bef:h:de att, efter gjord anmälan och företedt bevis om sålunda uteblifven inlösen eller betalning, låta ofördröjligen, såsom för ostridiga fordringar af den mest executiva egenskap, meddela handräckning till beloppets utsökande hos en eller flera af direct:ns ledamöter; och skall K. M:s Bef:h:dc derjemte skyndsamligen utfärda allmän kungörelse 0111 bankens iråkade obestånd samt upphörandet af dess rörelse.
Huruvida bankbolaget, vid sådant förhållande, må tillåtas eller lagligen förmås sin egendom enligt concurslagen afträda, ankomme, efter derom gjord ansökning, på vederbörande rådhusrätts pröfning: varande i allt fall directtns ledamöter fortfarande ansvariga för alla bankens förbindelser.
Innehafvare af sedelbanks creditsedel, invisning eller annan förfallen förbindelse, som icke blifvit i föreskrifven ordning inlöst, vare berättigad att, jemte kostnadsersättning, å det sålunda oguldna beloppet erhålla sex för hundrade om året, till dess betalning sker.
Den siste talaren har gjort anmärkn. både emot Utsk:ns och Gr.
Frölichs förslag, derutinnan nemi., att han ansett privatbankerna ovilkorligen böra vara förbundna att inlösa sina sedlar med klingande mynt.
Jag instämmer häruti så vida, att sedlarna böra vara utställda i dy likt mynt; men att föreskrifva, det bankerna ovilkorligen böra vara försedda med så stor silfvercassa, att de dermed förmådde betäcka all ifrågakommande vexling, synes mig gå för långt, När hvarje annan medborgare äger fullgöra sina förbindelser med sådana sedlar, som för mynt 38o Den 19 Mars f. ra. i Riket gälla skola, så finner jag icke, hvarföre nian skulle beröfva bankbolagen en sådan rättighet, då jag icke ser någon våda uti att låta dem bibehålla densamma.
Hvad åter vidkommer frågan om sedlarnas beskaffenhet, och i afseende hvarå jag yrkat, att sedlarna må lyda på metalliskt mynt, så är dock min mening, att motsvarande valör i btcosedlar alternativt bör utsättas.
Jag anser det nemi. vara af ett högst menligt inflytande mot bankers uppkomst att stadga, det de skola vara förbundna att hålla så betydlig silfvercassa, som erfordras för att kunna emofstå möjligen inträffande påkänningar, af metallisk utvexling, helst om man föreställer sig, huru något mot banken vidrigt interesse, för alt störta densamma, då endast behöfde förskaffa sig ett sedelbelopp, som öfverstege den innevar. siifvercassan, utom hvilken banken dessutom alltid måste vara försedd jemväl med en sedeicassa; ty de flesta vilja helst hafva btcosedlar, enär vexlingar troligen endast förekomma med afseende å remisser, hvartill sistnämnda sedlar erfordras.
Skulle nu härjemte en stor silfvercassa hållas, så synes mig privatbankernas existens komma att blifva ganska precaire.
Jag kan altså icke instämma i yrkandet härom.
Frölichs och XJtskjns förslag är förnämligast den skillnad, att det förra utfäster 6 procts ränta och det sednare åtta, i fall en bank skulle inställa sina betalningar.
Jag instämmer i detta afseende med Gr.
Frölich, men tror dock, att någon redactionsförändring är nödig, äfvensom jag skall uppgifva några tillägg, dem jag tror vara tjenliga.
Stadgandet, ätt directtns ledamöter stå i full ansvarighet, anser jag vara så vigtigt, att det bör börja denna §, i stället för att Gr.
Frölich infört det i slutet af sitt förslag till 9 §.
Dernäst anser jag rättigheten att tvinga banken till concurs, i händelse af inställd vexling, böra utfästas.
Enligt nu gällande lag fordras, innan tvungen concurs kan äga rum, att alla tillgångarna skola vara under utmätning eller gäldenärens oförmåga att betala på annat sätt ådagalagd.
Sådant behöfver bär icke visas, utan hvar och en, sorn infinner sig hos banken med någon dess sedel och begär vexling, äger, om ban ken underlåter att genast förnöja honom, att ovilkorligen få banken förklarad i concurstillstånd.
Vidare bör criminelt ansvar bestämmas för sådan ledamot i directtn, sorn beträdes att genom bedrägeri eller vårdslöshet hafva vållat bankens obestånd.
Jag har altså uppställt följande förslag att motsvara 8 och 9 §§ i Gr, Frölichs:
S’ J)irect:ns ledamöter vare med deras personer och egendom, en för alla och alla för en, ansvariga för betalning af all bankens gäld.
Afgår ledamot utur directtn, fortfare under loppet af ett år derefter dess ansvarighet för de intill dess afgång utfärdade creditsedlar samt andra bankens skuldförbindelser.
Den 19 Mars f, m. *•
Derest sedelbank ej med Rikets metalliska mynt eller med sådana sedlar, som lika med mynt i Riket galla, vid anfordran inlöser dess creditsedlar, eller för bristande betalning återkomna invisningar, eller öfriga förbindelser, af hvad namn de vara må, kan bolaget ej tillåtas att bankrörelsen fortsätta; hvarom Konungens Bef:h:de åligger att genast utfärda kungörelse.
Innehafvare af bankens creditsedlar, hvarför betalning blifvit fordrad, men ej erhållen, åtnjute laga ränta derå från uppvisningsdagen, samt handräckning till sin fordrans utbekommande, såsom för till innehafvaren stäldt skuldebref.
Yrkar någon bankens borgenär, att dess tillgångar måtte till concurs nfträdas, och varder han ej genast för sin fordran förnöjd, döme rätten lill concurs.
Beträdes någon direct:ns ledamot eller annan delägare i bolaget att hafva begått svek eller bedrägeri eller genom uppenbar vårdslöshet vållat bankens obestånd, straffes, enligt Jag, såsom bedräglig eller vårdslös gäldenär och ansvare för all bankens gäld, Jag har glömt införa, att ur direcltn afgående ledamot bör fortfara i ansvar ett år efter sin afgång, Detta är nödvändigt, på det icke, genom beständiga ombyten af directionsledamöter, ansvarigheten hos dessa sålunda må kunna försvinna.
I stället för de af Gr.
Frölich begagnade termer: af den mest executiva beskaffenhet, har jag sagt: till innehafvaren stäldt skuldebref, hvilket jag anser vara tydligare.
— Slutligen, och då Hr Stuart väckt den Väsendtliga frågan, att privatbankerna böra tillförbindas invexla med silfver, tror jag, att, för redighetens skull, denna fråga bör först afgöras genom särskild propos. derå.
Jag liar inom Utsk:n icke kunnat biträda förslaget, att enskilda banker skola äga rätt inlösa sina sedlar med andra creditsedlar.
Jag tror, att detta är att drifva crediten något långt, och jag anser altså, att inlösningen bör ske med metalliskt mynt.
Jag föreställer mig nemi., att samma våda skulle kunna uppkomma derigenom, att en större sedelmassa, än rörelsen förmådde bålla i omlopp, utsläpptes på en omväg, som, om en dylik emission skedde directe genom stalsbanken.
Det är ganska svårt att finna någon mätare, huruvida sedelmassan öfverstiger behofvet eller icke, och erfarenhetens upptäckt deraf fruktar jag blefve alltför sen, för att förekomma vådorna af ett försämradt pappersmynt, hvilka äro hvar och en nogsamt kända.
Utsk:n hafva väl velat söka en garanti häremot, då Utsktn åt Regeringen uppdragit det svåra åliggande att bestämma behofvet af rörelsecapital derigenom, att
Regeringen skulle äga rätt att bifalla eller vägra ansökningar on> privalbanksanläggningar; men, jemte det en stor svårighet är 382 Den 19 Mars f. m. att bestämma livad i detta afseende bör anses lagom, Ian en bank dessutom vara ganska nyttig och behöflig, då den uppstår, då deremot förhållandet förändras under tiden af 20 år, hvarunder den ar octrojerad.
Jag tror altså icke, att berörde garanti är tillfyllestgörande, då det deremot är obestridligt, att en bank, som inlöser sina sedlar med verkligt mynt, har en solidare grund an den, sorn inlöser med creditsedlar.
Innehafvare af den förres sedlar äro nemi. endast underkastade möjligheten af en banks obestånd, då innehafvare af den sednares äro underkastade obeståndet af 2:ne; och att en af dessa är R.
St:s förändrar icke förbållandet.
Jag vill derföre icke afgöra, om statsbanken medför större säkerhet än enskilda banker; men flera tvifla derpå, då de nemi. afse, att privatbankerna äro bundna af allmän lag, men statsbanken icke.
Man torde icke heller böra förbise, att man gifver stöd åt myntförsämringsinteresset, om man tillåter privatbankerna inlösa med sedlar; ty det är gifvet, att ju sämre statsbankens sedlar blifva, desto lättare är det att dermed betala sina skulder.
Jag har hört farhågor yttras, som skulle åliggandet för privatbankerna att inlösa med silfver blifva farligt för R.
St:s Bank, i det silfveruttagningen derifrån då blefve alltför stark.
Jag delar icke denna farhåga; men om den vore grundad, så synes deri ingå beräkningen att vilja drifva sedelfabricationen längre, än omtanka och försigtighet bjuda.
För min del skulle jag tro, att något verkligt förtroende för realisationen icke kan uppkomma, så länge man bemödar sig om att bålla den metalliska valutan instängd i Bankens hvalf och är rädd för att utsläppa den i rörelsen.
Det misstroende för realisationen, som häraf hos allmänheten kan uppstå, anser jag vara vida vådligare, än om en eller annan million silfver uttoges.
Hr Stråle har sagt, att privatbankens sedelinnehafvare lätt skulle kunna spränga cassan, om banken vore skyldig hålla den i silfver; men månne det icke b lefve lika lätt, om cassan bestode i brcosedlar?
För öfrigt anhåller jag lika med Hr Stråle, att frågan, om vexlingen skall ske med silfver eller bscosedlar, må först och särskildt afgöras.
Jag uppstår för att tala emot yrkandet om åläggande för privatbankerna att inlösa sina sedlar med metalliskt mynt.
Jag betviflar, att de, som drifva denna sats, rätt betänkt, hvad verkan ett sådant beslut skulle hafva på realisationen.
Mig synes nemi., att sedan man gjort realisationen och decreterat en lag för den, man icke vidare bör visa sig anse, som skulle bankens sedlar icke innefatta full säkerhet för den valuta, hvarå de äro förskrifna.
Månne icke sådana beslut, hvilka visa sig såsom utgångna från fruktan i berörde hänseende, leda till undergräfvande af förtroendet för realisationen?
Den siste talarens argumentation, att det skall vara ett interesse för pri - e n m ars i. m. vnlbankerna att försämra b:comyntet, kan jag icke godkänna.
Det bar nemi. i ett föregående plenum blifvit ådagalagdt, att dessa privatbankbolag äro lika mycket creditorer i förhållande till allmänbeten som debitorer, och interesset att upprätthålla måste altså uppväga det att försämra myntvärdet.
Med Hr Stuart är jag ense derom, att det icke är för rörelsen förmånligt, att en massa silfver ligger begrafven i Bankens hvalf, och jag skulle önska, att Ständernas Bank inom 10 år upphörde att röra sig och att roan aldrig mer måtte få höra den omtalas; men jag tror, att det är oförsigtigt att yttra sådant, emedan det just är genom dylika antydningar, man motverkar ändamålet.
Jag yrkar emedlertid, alt man utur den nu ifrågavår. lagen må borttaga alla häntydningar af tvekan om realisationens bestånd, och är för min del färdig att, med afslag å 8 och 9 §§ i Utskms betänk., antaga 10 § i Gr.
Att särskildt debattera frågan 0111 inlösen med metalliskt mynt tror jag icke går an, emedan det just är hufvudämnet för §:n.
Den siste talaren torde ursägta, att jag utaf hans yttrande fattade samma omdöme om honom, som han fällde om 2:ne andra ledamöter, att han nemi. icke tänkt sig in i ämnet.
För min del gillar jag den grundsats, Hr Stuart och Frih.
Stjernstedt utvecklat.
I början af riksdagen lyckades det mig att göra denna åsigt gällande på afdeln. inom Utsk.; men detta omintetgjordes sedan jag upphört att vara ledamot af Utsk.
Vid återremissen af det förra betänk, sökte jag då visa vådan för statshanken och för hela samhället deraf, att privatbankssedlar finge utgifvas, hvilka voro grundade på ett annat representativt mynt.
Jag inser likväl, att om äfven R. o. Ad. skulle godkänna min åsigt, blefve den likväl icke R.
St:s, och jag vill derföre icke nu ingå i någon vidlyftig utredning af ämnet, hänvisande allena till hvad jag derom yttrade, då det förra gången discuteradcs.
Jag vågar emedlertid förutsäga, att ändring härutinnan framdeles blifver oundviklig, och det hade altså varit önskligt, om man från början gått principenligt till väga.
Grunden för min mening ligger icke i något misstroende till realisationen, utan deri, att ett mångfaldigande af det representativa myntet har samma verkan, om det tillkommer genom privatbankerna som genom statsbanken.
Delta är en sanning, som hvar och en, som tänker sig in i ämnet, måste medgifva.
Detta var en af de olägenheter, jag vid återremissen utvecklade.
Den andra omständigheten är, att om skyldighet att inlösa med silfver utfästes, så ligger deri ett corréctiv, alt man icke utsträcker rörelsen längre, än behofvet fordrar.
I händelse Hr Gr. o.
Landtm, meddelar särskild propos. ang:de frågan om utvexling med silfver, så skall jag derefter begära ordet för alt yttra mig i afseende på hvad den föredragna §:n i öfrigt omfattar. 384 Den 19 Mars f. m.
Jag har redan tillkännagifvit, att jag, likasom den siste talaren, hyser föga förhoppning, det min mening kommer att delas af pluraliteterna inom RiksSltn.
Jag anhåller dock alt få till besvarande upptaga några deremot framställda anmärknrr af Hr Stråle och Gr. Horn.
Den förre har sagt, att det vore obilligt alt ålägga privatbankerna att med metalliskt mynt inlösa sina förbindelser, då hvar och en annan är berättigad betala sin skuld med brcosedlar.
I anledn. häraf anser jag mig böra fästa uppmärksamheten derå, att nämnde rättighet icke är ovilkorlig; förord måste i detta som andra fall bryta lag.
Om altså privatbankernas sedlar varda utställda till inlösen med metalliskt mynt, så måste äfven, enligt 4 § af myntbestämningslagen, liqvid för dem kunna fordras i sådant mynt.
Samme talare har vidare yttrat, att det af mig yrkade åliggandet för privatbanken komine att utgöra ett väsendtligt hinder mot sådana inrättningars uppkomst.
Ifrågavar. skyldighet för bankerna synes mig deremot i det närmaste böra vara godtgjord genom fördelen deraf, att de i allmänhet icke behöfva vara försedda med så betydliga invexlingscassor, då dessa hufvudsakligen utgöras af klingande mynt, som då de endast bestå af b:cosedlar; ty det måste såsom högst sannolikt kunna antagas, att utvexlingar af större summor i silfvermynt mera sällan skola komma att äga rum än utbyten af sedlar, hvilka äro vida lämpligare och tjenligare för alla slags penningeremisser.
Horn har förklarat, att jag icke nog betänkt följderna för realisationen af det förslag, jag framställt.
Jag tror mig dock kunna försäkra den ädle Grefven, att jag, vid detta likasåVfäl som vid andra tillfallen, ganska noga öfvertänkt följderna af de beslut, jag tagit mig friheten föreslå; men för mig bar det likväl icke varit möjligt att inse några menliga följder af det nu föreslagna stadgandet.
Deremot tror jag mig icke utan anledn. befara, att Gr.
Frölichs eller Utsk:ns förslag i detta hänseende skall, i fall det varder gilladt af R.
St., komma att i framtiden medföra verkligen betänkliga följder.
Jag skall nu icke längre upptaga tiden med att yttra mig rörtde detta ämne, utan får förena mig med Hr Stråle i den anhållan, att Hr Gr. o.
Landtm, måtte först och särskildt framställa propos. till afgörande af frågan, huruvida icke privatbankerna bör åläggas att efter viss tids förlopp inlösa sina sedlar med silfver.
Sedermera torde det öfriga af hvad nu förevar. §§ innehålla få discuteras och ilfgöras* Frih.
Klingspor, Mauritzi Den fråga, som nu är Under öfverläggning, är den vigtigaste af alla, som uti under hander varande lagstiftning förekomma, tyden inverkar inagtigt på hvarje individs ceconomiska ställning.
Det tillhör - D en 19 Mars f. tn.
385 lior bankintressets naturliga väsende att utsträcka rörelsen så mycket som möjligt.
Statens interesse 5r deremot, att denna rörelse ej sträckes längre, än landets prodgction fordrar.
Erfarenheten i andra länder liar visat stora missbruk i detta afseende.
De hafva irisetts, men icke kunnat förekommas.
Det bästa correctivet har dock alltid varit att ålägga bankinrällningarna inlösa sina sedlar med klingande mynt.
Iakttagandet häraf är så mycket nödvändigare hos oss, hvarest vi nu först, efter flera skakningar, lyckats erhålla ett mynt; och det vore besynnerligt, om vi genast vid denna riksdag skulle ingå på beslut, hvaraf realisationens undergräfvande vore en följd.
För min del är jag åtminstone öfvertygad derom, att i händelse privatbanker få uppstå, baserade på statsbankens sedlar, blifver realisationens fall icke blott problematiskt, utan ganska sannolikt.
Hr Stråles fruktan, alt privatbanker icke skola uppkomma, i fall vilkoret af invexling med silfver ulfästes, kan jag icke dela.
Måhända komme solidariska banker, som bedrifvas i mindre scala och med en liten fond, icke alt uppstå; men jag ar säker, att actiebanker i de större städerna derföre icke skola uteblifva, helst erfarenheten visat, att begärligheten efter silfver ej är särdeles stor.
Jag kan icke dela Hr Stuarts åsigt deruti, att den ifrågavar. skyldigheten först med år i843 borde inträda; ty derförinnan kunde olägenheterna redan hafva visat sig.
Icke heller kan jag dela Gr.
Horns tanka, som borde man ej här tala om farhågor för realisationens bestånd.
Det vore i sanning underligt nog, om man skulle låta åtgärder vidtagas, hvarigenom man trodde, att realisationen äfvenlyrades, utan att rnan agde yppa sina farhågor i det afseendet.
Stjernstedt opinerat, tillstyrker äfven jag, att privatbankerna må åläggas inlösa sina sedlar med silfver.
I den discussion angtde lag för privatbanker, som nu tvenne dagar pågått, har jag hört fordringar medgifvas af den beskaffenhet, att de synts mig tillintetgöra både sak och verkställighet.
Jag har tappat 2:ne voteringar, men det skall icke nedstämma mitt nit att motverka fortgången på en sådan bana; och då jag förklarar, att jag icke misskänner värdet af mina motståndares åsyftning, mäste jag dock bekänna, att, med tillämpning af deras satser pä förevar, fråga om privatbankers grundläggning, jag icke föreser annat resultat än Dumboms omdöme angtde giftermålen, att de bästa äro de, som ej blifva af, ty med mina motståndares satser komma säkerligen inga privatbanker alt någonsin uppstå.
Man må ursägta mig denna tanka.
Jag underkastar mig äfventyret, att man vänder mot mig den erinran, jag nyss hörde en ledamot framställa, att pian icke tänkt sig in i ämnet, åtnöjande mig med alt låta 20 II, 49 3SG Dea 19 M i r i f, m. fider, mina Hrr, fa tillfälle tänta Eder in i ämnet och derefter döma.
Jag vill då först försöka en utredning af ämnet och får vördsnmligen erinra R. o. Ad. om deri punkt, hvarifrån jag utgår.
Den förevar. § utfäster skyldigheten att inlösa antingen med silfver eller btcosedlar.
Hindret emot förstorade sedelemissioner finnes deri, att bankerna icke äga utgifva sedlar utöfver 5o proc. öfver grundfonden.
Häri finner jag ett säkert correctivt
På andra sidan deremot hemställer jag, om, i fall man i lag förklarar, att statsbankens sedlar icke få användas för att ersätta privatbankernas, om man icke genom en sådan framställning, så tydligt som möjligt, uttalat den tanka, att man fruktar statsbankssedelns fall; ty hvarföre icke eljest åtnöja sig med den?
Och huru kan det väl bestridas, att ett sådant, af lagstiftningen sjelf öppet framstäldt tvifvel om realisationen icke skall skada densamma?
Må man derefter betänka det ifrågavar. stadgandets inflytande på det afsedda yrkets uppkomst!
Måste man icke då medgifva, att åliggandet att invexla med silfver skall förringa hågen att åt detta håll rikta sina speculationer?
Vidare frågar jag: hvarifrån skall silfret tagas?
Vårt husgerådssilfver uppgår icke till den myckenhet, att derpå kunna byggas några dylika företag.
Man måste altså antingen taga silfret ur banken eller införskrifva det.
Antar jag det förra, så hemställer jag, om icke en större uttagning af silfver minskar bankens fond; och i samma mån är sedelbeloppet minskadtoch ersatt af privatbankssedlar.
I stället för statsbankspapper hafva vi då privatbankers, och jag förstår icke någon vinst deraf.
Man säger, att det är onödigt, att silfret ligger i Bankens hvalf; men på samma gång vill man flytta det till' privatbankernas.
Må det förlåtas mig, om jag i denna contradiction ser en föresats att hindra privatbankers uppkomst, Sedan jag nu tror mig hafva visat, att de starka silfveruttagningar från Banken, som privatbankerna kunde komma att göra, i händelse de förbundos vexla med silfver, skulle leda till följden af minskning i bankens fond, så öfvergår jag till alternativet, att nemi. silfret skulle tagas utrikes ifrån.
Kan väl detta ske utan cursens uppdrifvande, och är ej sådant en direct tyngd på realisationen?
Ty att realisationens bestånd ytterst beror på cursen är ovedersägligt.
Jag anser mig sålunda hafva bevisat, att den påyrkade föreskriften aldrig kunde blifva nyttig, men väl skadlig för vårt penningeväsende.
Jag anhåller om propos. på bifall till §, äfven med äfventyr att förlora en votering till.
Hade man antagit Utsk:ns förslag, att privatbankerna må få utställa sedlar till 5o proc. öfver grundfonden, så hade föreskriften om invexling nied silfver varit tjenlig; ty då hade bankerna kunnat innehafva så stor contant cassa, som för underhållande af en dylik vexling er - Den 19 Ma rs £ tn. fordras.
Men sedan man inskränkt bankernas rätt i berörde hänseende, äro de tvungna att hafva en liten contant cassa och för öfrigt räntebärande papper.
Den förra kan icke blifva större än tili en fjerdedel af bankens röreisecapital.
Om detta består af silfver eller brcosedlar kan vara likgiltigt, ty skillnaden är endast transportkostnaden.
Men vore landet väl belåtet med att icke kunna röra sig med annat än speciemynt eller privalbankssedlar?
Följden blefve, att statsbankssedeln utjagades ur provinserna; och hvilken svårighet vid liqvider skulle icke härigenom uppstå.
Om man antager den ifrågasatta skyldigheten, och förutsätter; att privatbankscassan bestod i en tredjedel silfver och tvåtredjedelar sedlar, så är det gifvet, att endast en sammansättning behöfdes för att spränga den lilla cassan.
Man har sagt, att myntbestämningslagen utfäster, att förord om ovilkorlig betalning i speciemynt kunna göras.
Detta är sanni; men jag kan icke föreställa mig, att en privatbank, i afseende hvarå lagen säger, att den skall invexla antingen nied speciemynt eller btcosedlar, kan förlora sina privilegier, om den icke liar silfver, då någon fordrar.
Vore förord derom gjordt, så blefve det en enskild sak, och banken ringe i vanlig väg tillförbindas alt uppfylla ö‘fverenskoramelsen.
Redan vid återremissen af det första betänk, i detta ämne log jag mig fr iheten yttra den åsigt, att åläggandet för privatbanker att inlösa sina sedlar med metallisk valuta borde ingå bland hufvudvilkoren för dessa bankers uppkomst.
Jag har sedan med tillfredsställelse hört denna åsigt vidareutvecklas, och jag skall nu icke upptaga tiden med ett återupprepande af skalen derför; nren jag ber att få fästa mig vid några omständigheter, som Frih.