Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Orsaken hvarföre de varit inskränkte till detta belopp, år, att de till bestridande af UppfostringsComitténs utgifter nödige medel, under någon tid utgingo af Barthelemyska Statsinkomster, och således icke i ringaste mon betungade Svenska StatsVerket.
Om nyssnämnde kostnadSsumma jepiföres med hvad andra Comitéer af Staten erhållit, lärer den icke kunna anses såsom mycket betydlig.
.Tåg utbeder mig afven att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på följ— derne af Comitéens förrättningar.
De hafva väl stundom varit omtalade, men icke nog full. ständigt
Att här uppräkna dem alla, vöre äfven utan ändamål; jag anhåller derföre blott att exempelvis få anföra några.
Hufvudstadens Allmänna Läroverk hafva, enligt UppfostringsCoinitéens tillstyrkande, blifvit utvidgade Och försatte uti ett förbattradt skick.
Ett nytt Gymnasium har blifvit inrättadt på Gottland, och ett fullständigt förslag till ett dylikt för Lunds Stift, är redan öfverlamuadt till Kongl, Maj;ts Deri 7 Martti, Nådiga pröfning.
Derjemte liar en mindre bekymmersam framtid blifvit beredd för Lärare af lägre grader vid Gymnasier och Skolor, De kunna nu berga sig af sina inkomster, hvilket förr icke var förhållandet.
Ytterligare har den stora förändring i afseende på de offenteliga Läroverken blifvit vidtagen, att till främ^ jande af undervisning för dem som söka en allmän medborgerlig bildning, eller egna sig åt industriella yrken, fullständiga Apollogist-Skolor blifvit organiserade.
Jag får tillägga, att, enligt hvad Uppfostrings-Comitéen yrkat, Gymnastiska öfningar, dessa vigtiga befordrings-medel för en national-krafts utveckling, blifvit i den nya Skol-ordningen anbefallde vid Rikets samteliga Elementar-Läroverk.
Det enda skäl hvarföre denna föreskrift, hvars gagnande verkningar re. dan genom 1807 års Sko!-lag blifvit erkände icke ännu kommit till verkställighet, är saknad af de dertill nödige Stats-anslag.
Det var äfven på Comitéens tillstyrkande, som Stockholm erhöll ett Gymnastiskt Central-Institut, hvilket i Herr Ling äger en Styresman, hvars förträffliga egenskaper det vöre öfverflödigt att här nämna, då de ostridigt äro kände af de fleste bland Ridderskapets och Adelns Ledamöter.
De upplysningar jag nu haft äran meddela, hafva endast blifvit föranledde af Herr Friherre Anckarsvärds motion, hvars egentliga innehåll jag icke velat göra till ämne för någon serskild undersökning.
Hans Den 7 Mur lii. 321 Hans Exellence Herr Grefve Fleming, Claes:
I anledning af hvad Friherre Adler beth yttrat, bör jag, utan att för närvarande finna mig beredd att tala i ett så vigtigt ämne som det ifrågavarande, upplysningsvis nämna, det jag år 18x7 erhöll Nådigt föi’ordnande att vara Ordförande uti en Comitée, nedsatt
För att yttra sig, huruvida de Academiska Constitutionerne vid Upsala Universitet kunde bereda för ärenderna ett skadeligt sammanlopp emellan Academiens och Landshöfdingen executiva myndighet och Police-befattningar.
Denna Comij tées betänkande är redan tryckt, och besvarades af Consistorium Academicum i Upsala.
I följd häraf utkom en i min tanka förti’äflelig afhandling i samma ämne af en anonyme Författare.
Sedermera har en vederläggning å Comitterades Betänkande blifvit införd i Upsala Litteratur-Tidning, hvars Författare är mig obekant.
Detta har jag endast upplysningsvis i ämnet velat anföra.
Herr von Hartmansdorff, Augtifl:
Vid de anmärkningar, Friherre Adlerbeth gjort i afseende å Friherre Anckarsvärds framställning om förbättringar i Läroverken, anhåller jag att få foga några tillägg.
Då jag till en de] gillar hvad Friherre Anckarsvärd yrkat, är det åter i andra händelser, jag tror mig böra bestrida det, eller meddela Ridd. o. Ad, Prot, 2 Band. 21.
Den 7 Martti, några erforderliga och må hända för motionairen tillfredsställande upplysningar.
Anckarsvärd har förmenat, att Läroverkens reform bordt börja med Universitetens, och Skolornes komma sedan.
För min del tror iag det vara tvärtom; emedan all grundlig förbättring bör göras ifrån roten af det felaktiga, eller i detta fall från begynnelsen af ungdomens undervisning.
Är han ej riktigt underbyggd vid de lägre Läroverken, så blifver det svårt, om icke ogörligt för Universiteten, att hjelpa det.
Jag håller således före, att den ordning, hvaruti Regeringen låtit, genom UppiostringsCornitéen, företaga Läroverkens omskap. ning, är den rätta.
Friherren har trott, att ungdomen, ännu 10 år efter den gällande Statsförfattningens antagande, hålles vid Högskolorna i okunnighet om dess innehåll.
Jag kan ej säkert påminna mig huruvida 1812 års författning om embetsexamina och hvad dertill fordras, föreskrifver någon kunskap i Rikets Grundlagar;'; men jag måste betvifla det.
Man bör likväl förmoda att de Professorer som föreläsa Svenska Lagarne i allmänhet, äfven föredraga sjelfva Grundförfattningen; och enskilt vet jag, att nu varande Historiarum Professorn i Upsala sjelfmant i våra Grundlagar examinerat dem, som gått till Canzliet och Rättegångsverken.
Den värde Ledamoten har befarat, att vid Universiteten saknades dolkare af Svenska nä - Den 7 Martn.
3*5 ringarnes och handelns utvecklings-historia, Om så är, härleder det sig af ouppfyllda pligter å lärarnes sida, åtmindstone i Upsala, hvarest finnes en Professor för elen oeconomiska och handels-lagfarenheten.
Utvecklingen af dess framsteg sammanhänger så nära med sjelfva näringarnes, att den kan sägas derunder innefattas.
Hvad Fäderneslandets Statistik och Geographi beträffar, så bora de för det mesta vara undangjorda vid Gymnasierna, eller de lägre Skolorna; och om något vidare återstår, synes-det höra till de allmänna föreläsningarne öfver Statistiken, hvilka icke saknas.
Friherren tyckes förmoda, att alla andra politiska föreläsningar, utom NaturRätten; att de comparativa mellan Folkslagens Statsförfattningar och Lagar, deras Litteratur och Historia, voro okända föredragnings-ämnen vid Universiteten.
Men det är, eller har åtminstone icke varit så; ty af egen erfarenhet, kan jag upplysa, att dylika allmänna stastisfiska föreläsningar höllos i Upsala 1807 eller 1808 Hvad politiken beträffar, sa är det en sjelf följd, att vid Universiteten, hvarest grundsatser förnämligast skola läras, det endast blifver NaturRätten, som i detta ämne kan föredragas; och jag tror, att det för den Academiska undervisningen skulle vara förderfligt, om man ville befatta sig med tillämpning i politiken
Det skulle otvifvelaktigt leda till en partiskhet sorn bör vara aflägsnad från Högskolorna och från allt vetenskapligt meddelande.
Vi se fÖljderne af dessa tillämpade läror i Paris, der lärjungarna deltaga i dagens M pen j Martti. politiska strider, Fäderneslandet till ringa båtnad och sig sjelfva visserligen till stor skada.
Anckarsvärd har ansett de förmenta bristerna i våra undervisnings- verk för ett större ondt, ån något af dem, hvarpå man förut iåstat uppmärksamheten.
Om det till någon del lyckats mig ådagalägga, alt detta onda icke åger jrum; så bör äfven slutsatsen förfalla.
Uti hvad Herr Friherren yttrat, om riktigheten af en för alla Statens Tjenstemän gemensam embets-examen, instämmer jag fullkomligt.
Det år. visserligen skada, att de som gå till Canzliet icke examineras i Sveriges lagfarenhet, att de som söka inträde i Rättegång* eller Kameral-Verken, icke åro ålagde att hafva samma kännedom af historia, statistik m. m., som de förstnämnde.
Då de särskilta Styrelseverken stå i ståndig beröring med hvarannan, och då deras sysselsättning fordrar ån den ena och ån den andra af de kunskaper, som nu äro fördelade på tre särskilta examina; så bor. de de vara förenade till en.
Det vore så mycket nödigare, som de olika examina nu för tiden bestämma olika befordringsrätt i de lägre tjenstegraderna, och således hindra skickliga per. söner att vånda sig dit deras fallenhet föranleder, i händelse den skulle afvika från deras undergångna examen.
Då Friherren ansett inträdet i de civila Embetgverken, Canzliet, HofRåtterna och C0I3 Dm 7 Marti!, Sfi£ legierna böra förklaras öppet för livar och en, efter pröfning vid samma verk, utan nödvändighet af föregången examen vid Universiteten, elier der tilibragt lärotid, hyser jag deremot skiljaktig mening.
Jag fruktar nemligen, att om denna sats blefve antagen, det skulle vara förbi med ali grundlighet i Embetsmanna-bildningen.
Hvad säkerhet skulle samhället då äga att dess tjenare blifvit theoretiskt underbyggda till utförandet af allmänna värf.
Och hvem skulle kunna examinera nykomlingarne, i händelse de äldre kommit fram, utan att sjelfva veta något särdeles?
Om denna regel utsträcktes till alla andra vågar för mensklig kunskap, så skulle man komma derhän, att inga Universiteter mera behöfdes.
Eller hvar skulle denna ytterliga liberalitet väl stadna?
Hvem skulle gifva akt på den tnenskliga bildningens gång, och följa den då ingen anstallt just derföre funnes, och då det blott vore händelsevis, om någon gåfve akt derpå?
Är det troligt, att den heliga elden på upplysningens altare skulle underhållas, om den lemnades utan egen vårdare?
och vore det samhället värdigt?
Anckarsvärd har föreslagit, att de vettenskapliga och vittra Academierna i Stockholm skulle adjungeras med Embetsmännen i vederbörande verk, lör att examinera nykomlingar.
För min del måste jag anse detta deltagande otjenligt och onyttigt, emedan hemaite litteraira samfund litet eller alldeles intet sysselsätta sig med de ämnen, som uti embetsvåg komma i fråga.
För öfrigt beror
Etnbetsmåns 5j6 Den 7 Mar lii.' duglighet ej så mycket på stränga examina, som deruppå, huruvida kunskaper och skicklighet af Regeringen värderas i iråga om befordran , hvarom jag får tillfälle vidare yttra mig, då Hr Franc Sparres Memorial* rörande skärpning af examina förekommer.
Sluteligen har Friherre Anckarsvärd ansett examinas utgång böra afgöras af en Jury, sammansatt af de omtalta Aeademiernas Ledamöter och af vederbörande Verks embetsman.
På samma grund, som jag ansett de förras deltagande i examen vara otjenligt, tror jag äfven att deras inträde i en sådan Jury, det vöre.
Att Jurymän, med det ojämkliga
Ja eller Nej, skulle besvara frågan om en persons duglighet till Statens tjenst, torde ingalunda leda till målet.
Man har i allmänhet sett, att dylika nämnder heldre fria än fälla, och deras tillsättande för examens pröfning skulle förmodeiigen leda derhän, att man linge sämre i stallet för bättre nykomlingar.
Jag tror mig ej irra mig, då jag vill minnas, att i Friherre Anckarsvärds motion förekommer det yttrande, att en vidsträcktare Militairisk daning åt ynglingen, borde vid våra lärosäten gifvas.
I denna önskan instämmer jag fullkomligen; men vill upplysa Friherre Anckarsvärd, att vid Lunds Academie, har, genom dess Canzlers Hans Excellence Herr Grefve von Engeslrörns nitiska försorg en sådan Lärare blifvit anställd, som Den 7 Martii. kommer att lemna ungdomen en passande undervisning i Miiitair-vettenskap en.
; « Friherre Anckarsvärd., Carl Henriet Jag bör öppet förklara, att jag till denna motion varit mera föranledd af hvad jag af andra hört, än af hvad jag sjelf erfarit.
Hvad angårmiotionens afdelning om skärpning af examina, liar jag dertill blifvit föranledd af de ofta repeterade författningarne i detta hänseende och sist af Friherre Sparres upplästa Memorial.
Jag trodde en sådan examen vara möjlig och en starkare control! nödvändig, och är glad om detta kunnat framkalla mera sakkunnige mäns anmärk, ning af till vinnande af något resultat.
Flvad den anmärkning vidkomriier, att jsg ansett do A cademiska betygen ej behöflig», vid inträdet i ett Embets-Verk, så har jag dervid utgått från en friare synpunct, som man må benämna med hvad liberal jtets-namn man behagar, att ingen bör vara fjettrad af några andra band än behof af kunskaper.
Jag liar utgått från den olyckliga erfarenhet jag sjelf äger, att vi i Huf— Yiidstaden sakna allt tillfälle till en vidsträcktare bildning.
Hit samlas nästan all ungdom från Universiteterna och Krigs-Academien, ännu föga bildad, Om bättre tillfälle varit, skulle säkert många begagnat detsamma och derigenom vunnit en mognad i kunskaper, som de nu måste sakna
Oin ock icke alla kunnat draga någon vä^ sendtelig nytta deraf, men blott en större procent bland dem vunnit en högre kunskapsgrad, så hemställer jag likväl, hvad fördel detta skulle innebära för samhället.
Om nu sådane för - Den j Martti. fattningar skulle existera, som genom deras innehåll lade ett band på eller hindrade enskildte associationers formerande för den vettenskapliga bildningen, hemställer jag om de icke borde upphäfvas.
Jag har ifråga satt de Academiska betygens nödvändighet på den grund, att jag trodde stället hvarifrån ett betyg utfärdades vara fullkomligen likgiltigt, och att endast lärdomen borde produceras såsom bevis.
Herr Hammarskjöld, Lorenzo:
Om meningen med motionen är den, att alla Embetsexamina och betyg skola försvinna, så tror jag, att hvarje varm vän af Universiteter och kunskaper skall deruti instämma.
Historien öfver Universiteternes utveckling skulle kunna visa, att genom införande af dessa slags examina, »nan icke blott skadat och förryckt Universiteternas idée, utan äfven tillintetgjordt det gagn nian af dem ville vinna.
Jag förenar mig derföre fullkomligt med Friherre Anckarsvärd.
Jag har ingen kännedom om Friherre Anckarsvärds motion, som gifvit anledning till denna öfverläggning j och det är således blott vid de yttranden som nu här äro lemnade, jag fäster mig.
Man begär att Aeademiska examina må upphöra, och examina, i stället af Embets-Verken anställas 5 men jag får då påminna att Embets-Verkens examina i långliga tider ägt rum.
I mera än 21 år har jag, sorn Ledamot af ett allmänt.Verk, varit examinator; men skulle fela i patriotism8 0111 jag här fördolde den sanning, att dessa exa - Den 7 Marlit, »nina, som hittills följt efter de Academiska, och gjordt, med dem, ett gemensamt helt skulle ensamne 'vara alltför otillräcklige för det större ändamålet af visshet om ynglingarnes Academiska bildning.
Med allt möjligt nit å examiuatorns sida, blir förhöret dock, hvad vettenskaperna angår, mera ytligt; och får alltid en viss riktning åt det practiska mera än åt tlieorierne:
Och jag är öfvertygad att alla härvarande ledamöter af Allmänna Verk, skola med mig önska att de Academjska examina, om också förbättrade, må hädanefter fortfara.
Grefve von Schwerin , Fredric Bogislaus; Jag anhåller om några ord till Protocollet.
Jag är väl icke fullt säker på den uppgift som jag ernar meddela, och kan derföre här blott namna saken, såsom en hänvisning för Utskottet till inhämtande af säkrare upplysning.
Jag vill minnas att det var först på 1760-talet som skyldigheten att examinera unga embetsmanna-ämnen livälfdes från Embets-Verken på Academierna.
Flere utmärkte lärde, och ibland dem, om jag mins ratt, Linné, motsade denna förändring och förespådde att grundligheten i studier skulle förlora derpå.
Min öfvertygelse år att om de som anmäla sig att i Embetsverken intagas, i Chefernes öfvervaro offentligen examineras, så skulle detta inbördes väcka vördnad hos de yngre för sina äldre förmän, och hos de äldre välvilja för sådana yngre ämnen, som lofva något.
Detta skulle onekeligen vara båttre och nyttigare 35o
Dea 7 Murtii. ån en inskrifning efter förpassning från Academierna.
Grefve 'L/öwenlijelin, Carl Axel’.
Då en disouskkm uppkommit i detta ämne, som år så rikhaltigt, ville jag serskildt yttra mig i hvarje del deraf; men då discussionen redan så långe fortgått, skall jag blott skörda af dem, som redan falat.
Jag instånimer med Friherre Anckarsvärd i den del af motionen, som angår saknaden af tillfälle för en fullkomligare utbildning inom Hufvudstaden.
För öfrigt förenar jag mig till det mesta med Herr von hartmansdorff.
Med Friherre Boije år jag af lika tankar, angående anställande af examina hår i Hufvudstaden.
Man har sagt, att ynglingen hitkommer förpassad från Academjen, och att mera fullkomlighet vid examina kunde vinnas, om de skedde i de Em— bets-Verk dit någon vill ingå Men hvar och en känner förut, huru Embetsmännens tid är upptagen; och då många dagar, kanske veckor brhöfvas, för att kunna ratt pröfva hvad kunskaper som äro föryärfvade; då för en sådan examinator fordras grundelig kännedom ej blott af de kamerala och Juridiska vettenskaperna, utan äfven i språk m m., så tviflar jag, att en så fullkomlig noggranhet bär kan vinnas, sorn vid.
Acndemierna
Jag anser således ganska nödvändigt, att ynglingar aga med sig de betyg, som vid Academierna gifvas dem., » Friherre Boije:
Jdg har ej förmäienhelen
Den 7 Martiif att kalla mig vetter.skapernes idkare.
På embets-banan har man ej tid att vara det; men med tacksamt minne af mine Lärares vårdnad den tid jag tillbragte vid Upsala Lärosäte, kan jag ej dela den tanka, att den bildning man der får är onyttig; Oell med värma för mitt
Fädernesland önskar jag val att de missbruk, sorn kunna hafva insmjrgt sig vid Academierne må afskaffas, men att de Academiske examina dock må fortfara; emedan jag icke inser hurudan derförutan, den visshet skulle blifva , 0111 ynglingarnes vettenskapliga bildning, som alltid förblef så vigtig, innan man lör dem öppnade ingången till Embetsvägen.
Jag tillstyrker alltså att man må väl betänka sig, innan man ger bifall åt de nya läror, man i denna discussion framställt.
Herr Hammarskjöld:
Äfven jag delar Friherre Boijes önskan , att den Academiska bildningen icke må borttagas från Embetsmannen.
Men jag tror icke att denna bildning vinner vid exarnina till embetsverken, utan att desse snarare åro ett hinder derföre.
Nu kommer ynglingen till Upsala och tånker blott på sin exitben, och ej på det rena Academiska studium.
Vi håfve ett grannrike, Danmark, sotn har många utmärkt skickliga och kunniga Embets. män.
Der existera inga embets-exunina och lika så är förhållandet vid de Tyska Univegsiteterne; ulan den sorn vill, erhåller bevis a!t han afhört någon viss föreläsning så och så långe, och tager sedan examen vid det Verk, der hi*u vill ingå.
Äfven innan sådana exami - Den i Alitria. na här inrättades, ägde vi inånga stora och utmärkta män.
Insigten af onyttan och klagan öfver skadligheten af dessa examina år icke ny, den har yrkats af ilere våre ypperste Vetenskapsidkare.
Så ifra de, sorn Herr Grefve von Schverin yttrat, Linné med kraft deremot, och med Linné förenade sig Ihre i samma mening, ehuru de annars voro hvarandras beständiga opponenter.
Innan jag ytt rar mig om sjelfva frågan, bör jag upplysa, att i Danmark finnas embetsexamina, och jag skulle kunna styrka det med de derom utfärdade Kongl. Förordningar.
Men, emedan Universitetet är beläget i Hufvudstaden, går det så till, att vissa ci>,ila Embetsmån åro tillstädes vid den Academiska examen, och deltaga derefter med Lärarne i bedömandet af den examinerades skicklighet.
Universitets- och Embets-exanien år således der förenad.
Likadant år förhållandet i Norrige, hvarest Ledamöter af Högsta
Domstolen åro tillstädes vid den juridiska examens förrättande; och jag har sjelf i Christiania hört RegeriogsAdvocaten examinera tillika med Professorerna, För öfrigt instämmer jag med Friherre Boije i öfvertygelse!! om otillräckligheten af de examina, man undergår vid Embetsverken, i händelse de Academiska icke hade föregått.
Jag har ej varit examinator, men vål examinerad i Embetsverken, och kånrier således hvilken skill, liad det år emellan de förhör, sorn man under - Ben ■» Muvtii, går i Upsala och (lein , som hållas hår, både i Canzliet och HofRätten.
Det år ock naturligt, att Embetsman, synnerligen sedan de i långi’e tid sysselsatt sig med ärenders practiska handläggning, ej skola vara så skickliga som Professorer, att undersöka huru det förhåller sig med en ynglings theoretiska kunskaper, och det är egentligen dessa, som han, vid ankomsten från Academien har inhämtat, och hvaruti han skall förhöras.
Den examen, han vid Universitetet undergår, synes mig egentligen böra vara en borgen för samhället, att han åger den theoretiska bildning, som erfordras för att kunna dimiiteras från Academien till att ingå i det practiska lifvet.
Om han der kan emottaga*, bör deremot tillhöra det Embetsverk, hvarest han söker inträde, att bedöma och afgöra.
Orsaken, hvarföre man så ofta och långe klagat öfver otillräckligheten af de Acådemiska examina, och velat skårpa dem, ligger djupare.-
Den synes mig hufvudsakligen datera sig från iy56 års tjenstebetånkande, hvaruti förklarades, att hvar och en Embetsman borde anses skicka lig, då hans oskicklighet icke kunde bevisas, och att tjensteårsberåkning, eller anciennitet var den säkraste måttstocken på förtjenster, så att den der var äldst, äfven ansågs vara måst förtjent.
Dessa grundsatser hafva sedermera i civil befordringsväg, blifvit troget iakttagna för de lägre tjensterna.
Hellre än att dröja vid Universitetet och låta studierna mogna, skyndar derföre ynglingen med öfverlåsta läxor genom do föreskrifna examina till Stockholm, för att 334 Den 7 Martii, redan såsom extra ordinarie råkna tjensteår, oell förnöta sin tid med uppassning i flera verk pä en gång, i förväntan att någorstädes vinna befordran.
En annan orsak till Embetsmäns okunnighet, och sorn icke kan tili vitas läroverken, år att Regeringen icke uti befordringsväg gör tillbörligt afseende på kunskaper och skicklighet.
Då man,~ enligt Författningarne, ej kan blifva extra ordinarie Canzlist eller Copist i Embets— verken , utan att hafva undergått Academisk examen: så kan man deremot blifva verklig ExpeditionsSecreterare, CanzliRåd, KrigsRåd, Corn* merceRåd, BergsRåd, KammarRåd, StatsCommissarie, KammarRåttsRåd, Landshöfding, President, ja äfven StatsSeoreterare och StatsRåd, eller livad som hålst, utan att hafva undergått behörig eller ens den ringaste Academiska examen.
Det år naturligt att då Cheferne och Ledamöterne i Embetsverken sjelfva icke undergått några förhör, så måste de, för att undvika tillämpning på sig sjelfva, hafva öfverseende med andra, i samma belägenhet, vara benägna att tillstyrka dispencer för nykomlingar o. s. v., hvarigenom okunnigheten fortplantas oell aktningen för insigter åsidosåttes.
Så länge Examens Författningarne icke tillämpas, då det år fiåga oin de högre Embetsmånnens befordran, så år det fåfängt «tt vilja vara strång mot de ringare, och att blott vara det vid Universiteten.
Jag har förut yttrat mig anse det nyttigast, att blott en gemensam Embetsexamen funnes.
Men i sällan händelse torde någon skillnad i fordringar böra iakttagas för dem sorn åtuna sig till Bergscollegium eller de Verk sorn Den 7 Martti. 355 hafva att gora med Nåringarnes bedrifvande och för detn sorn ämna sig tili Cabinettet för Utrikes Brefvåxlingen.
I bägge afseenden fordras särskildta kunskaper, hvilka ej i allmänhet torde böra af Tjenstemannaämnen begäras.
Friherre Anckarfvärd".
Då jag skriftligen författat en motion i detta ämne, hade jag visserligen äfven varit skyldig, att deråt gifva all den utveckling, som stod i min förmåga, och sedermera bordt helt och hållet öfverlemna den till Ridderskapets och Adelns egna upplysta anmärkningar.
Jag vill blott erinra Friherre Boije, att han efter dess eget yttrande ej lärer tagit kännedom af min motion, och således ej eller känner den examens grund jag föreslagit; ty om han kändt den, skulle han ej t,dt om den svårighet, som uppkommer för Embetsmannen i af. seende på tid till denna examens förrättande.
Min motion innehåller deremot, att sådana skulle anställas blott tvenne gånger om året, och jag kan således ej inse, att något synnerligt Ilinder derigenvm uppkommer för Embetsmannen, då hvar och en, för att undergå den, skulle förut behörigen dertill anmäla sig.
Hvad för Öfrigt vidkommer den omständighet, alt den icke skulle behörigen kunna fört åttas af de personer jag föreslagit, kan jag ej annat ån inskränka mitt omdöme lill den tro, att de voro fullkomligen tiliråcklige.
Jag upprepar blott ännu en gång, att resultatet af motionen går derpå ut, att uppl! ina något, som kunde gifva en starkare controll på ynglingens kunskapsförråd, ån de Academiska belygen, sorn, oaktadt flere 5f> 6 Pali 7 Martn. gander skärpta Författningar derom, hittills ej medfört en åsyftad verkan.
Herr Grefven och Landt-Marsk alten hemställde, att så väl Friherre Anckarsvårds ofvan-, nämnde Memorial, som de af åtskilliga Ledarnö-, ter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, måt.; te till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Å nyo föredrogs Herr von Wahrendorff*, Martin, den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående ändring af Författningarne rörande Utlänningars förpassande.