Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti Englands hufvudstad blomstrar sedan år 1800 »The Royal Institution of Great Britain for the promotion, diffusion and extension of suénce and useful knowledge», och uti Frankrikes »College de France,» med anor öfver 300 år gamla.
Båda dessa institutioner hafva det gemensamt, att de meddela offentlig, fri undervisning åt hvem som deraf vill blifva delaktig, utan att behöfva taga någon kännedom om de besökandes insigter, hvarken då de komma eller då de gå; men de äro olika deruti, att lärare-platserna vid den Engelska institutionen ej äro fasta, utan lärarne utses för tillfället bland de främste af Storbrittaniens lärde; vid den Fransyska åter äro lärare-platserna fasta och dessa till ett antal af ej mindre än 30.
Den förra anordningen har utan tvifvel stora företräden framför den sednare.
Båda dessa institutioner ansps hvar i sitt land vara af den aldra största betydelse ej endast för hufvudstadens, utan för hela landets kultur.
Huru högt allmänheten uppskattar deras värde, inses lätt deraf att, oaktadt lärosalarna lemna ett utrymme för 2 å 3,000 åhörare, är alltid tilloppet större än utrymmet medgifver.
Öfverflödigt torde vara att anföra flere exempel; allt nog uti de flesta af Europas hufvudstäder, äfven uti dem, der universiteter finnas, äro institutioner, antingen på allmän bekostnad eller på mera enskild, upprättade i ändamål att bereda befolkningen tillfälle till erhållande af en allmännare bildning, och allestädes har erfarenheten ådagalagt att befolkningen med begärlighet söker denna bildning och att denna bildning inverkar olägligt, ej endast på hufvudstadens, utan på hela landets kultur.
Hvad som ansetts nödvändigt och hvad som inverkat välgörande i andra länder, måste väl ock vara tillämpligt, och således anses böra vara nödvändigt och böra inverka välgörande äfven i vårt land, hvadan jag, till följd af det jag nu anfört, dristar högt uttala den öfvertygelse att tid nu är inne att vi tillegna oss utlandets erfarenhet och söka bereda vår hufvudstads be - Den 22 Augusti e. m. 103 (olkning fria tillfällen att erhålla högre upplysning uti vetenskapliga ämnen, att dymedelst i hela fäderneslandets intresse förädla hufvudstadens bildning, och åstadkomma ett samband mellan vetenskap och det allmänna lifvet.
Om ock ej alla tecken svika, hoppas jag att R.
St:rs öfvertygelse uti detta hänseende nu så mognat, att ett afslag ej kommer ifråga; åtminstone är jag fast öfvertygad om att R. o. Ad., som hitintills aldrig vägrat anslag för sådana ändamål som befordra rikets sanna intressen och sanna heder, ej i denna fråga vägra sitt bifall.
Jag är visserligen ej så sangvinisk uti mina förhoppningar att jag tror, att nu anförda sätt att motverka hufvudstadslifvets mindre goda sidor och de från detsamma utgående exemplens mindre goda inflytelse på hela landet, skall ensamt för sig vara tillräckligt för målets vinnande; nej, men jag anser att hvad jag nu förordar, utgör det första steget för att närma sig målet, och just detta första steg är det vigtigaste och det nödvändigaste.
Men, torde någon invända, om R.
St:r bevilja anslag för föreläsningars hållande i hufvudstaden, finnes hos oss förmågor lämpliga att, som sig bör, upprätthålla dessa föreläsningar?
Ja, dessa fömågor finnas; Stockholm sjelf hyser ett ej ringa antal vetenskapsmän uti åtskilliga rigtningar, och om planen för den Londonska institutionen följes, hvilket jag anser som det önskansvärdaste, skulle väl universitetens, äfvensom öfrige högre läroverks krafter kunna vara att, åtminstone tidtals, med säkerhet påräkna.
Annu en invändning anser jag mig förbunden att vidröra; man har nemi. yttrat att en institution för föreläsningars hållande i hufvudstaden skall utgöra en våda för universitetets i Upsala bestånd, emedan en dylik institution småningom kunde utvidgas och blifva en kärna för ett universitet i hufvudstaden, hvarigenom universitetet i Upsala antingen skulle komma i fara att blifva flyltadt eller ock styckadt.
Jag har en gång förut på detta rum yttrat att jag, i hvad på mig möjligen kunde ankomma, aldrig skulle tillstyrka hvarken en flyttning af universitetet i Upsala eller en styckning af detsamma; det bör qvarblifva der det står, helt och odeladt.
Mina skäl för denna åsigt höra ej hit att nu anföra.
Om jag derföre kunde inse att offentliga, vetenskapliga föreläsningar i hufvudstaden skulle på ett eller annat vis menligt inverka på universitetet i Upsala, skulle jag ej kunna vilja verka för dylika; men jag inser ej någon fara hvarken för en nutid eller för en framtid.
Rigtningen af en fri institutions föreläsningar är så vida skiljd från rigtningen af universitetets föreläsningar, att de med hvarandra hafva föga gemensamt.
Åhörarens ställning är så helt och hållet olika, att endast utaf den framstår olikheten uti föreläsarens ställning.
Universitets-föreläsaren har till åhörare examenstagare, lör hvilka han sålunda i viss mån måste föreläsa så kallade examenskurser, d. v. s. han är tvungen att inskränka hela vetenskapen inom vissa för examenstagaren nödvändiga 104 Den 22 Angueti e. m. gränser; föreläsaren åter vid den fria institutionen har fria åhörare, sorn alla blott hafva för mål alt erhålla upplysning uti en viss rigtning; han behöfver derför ej framställa någon vetenskap i sin helhet, utan väljer sådana större eller mindre delar deraf, hvilka för tillfället hafva största intresse, vare sig inom vetenskapligheten eller inom det allmänna lifvet.
Uti den fria institutionens idé ligger begreppet af fullständig befrielse från alla pröfningar och examina, äfvensom ock att vetenskapen skall framställas under en mera populär form, än som vid universitetet är nödigt.
Med hänsyn till denna olika rigtning i verksamhet, inser jag ej huru dessa institutioner kunna på något vis motverka hvarandra; tvertom hör den ena anses som ett komplement till den andra, således biträda hvarandra.
Erfarenheten har ock ej, så vidt mig är bekant, i någon af de hufvudstäder der dessa fria institutioner stå jemte universiteten, ådagalagt alt de inverka menligt på hvarandra; aldraminst har detta varit fallet i London eller Paris; så mycket mindre lära de kunna vara menliga för hvarandra i vårt land, der hufvudstaden och universitetsstaden äro på flere mils afstånd från hvarandra.
Jag anser till följd häraf att det anförda inkastet med föreläsningen i hufvudstaden ej förtjenar något afseende.
På grund af hvad jag nu anfört om nyttan och nödvändigheten af en institution i hufvudstaden för föreläsningars hållande, får jag anhålla om propos. på afslag å Stats-Utsk:ts Betänk, uti ifrågav:de punkt och bifall till den Betänkit vidfogade reservationen af Gr. Cronstedt m. 11.
Flera ledamöter lemnade härtill bifall.
Med särdeles tillfredsställelse har jag afhört Hr Huss’ anförande och anhåller att med honom få til! alla delar instämma.
Offentliga föredrag i populär form äro af särdeles stor nytta och vigt, så snart de äro på ett ändamålsenligt sätt ordnade.
Erfarenheten har visat de välgörande verkningarne deraf i åtskilliga hufvudstäder; och det är antagligt att samma resultat bör kunna förväntas här i Stockholm, ifall anslag beviljas för ifråga vide ändamål.
Jag ber vidare att få tillägga, det jag ej anser hållandet af offentliga föreläsningar bär i hufvudstaden medföra någon den ringaste fara för universitetens bestånd och framtida qvarblifvande der de nu äro.
Föreläsningarne vid universiteten äro nemi. af helt olika beskaffenhet.
I)e äro afsedda för den studerande ungdomens undervisande.
De hafva sitt bestämda ändamål och sin gifna form.
De föreläsningar deremot, som skulle hållas här i staden, röra sig med större frihet inom det vetenskapliga området, utan den stränga begränsning, som i detta afseende vid ett universitet måste vara nödvändig.
Hr Lemchen har i sin motion uppgifvit de särskildta ämnen, i hvilka han anser att populära föreläsningar borde hållas.
Detta torde dock, enligt milt förmenande, icke böra på förhand af R.
St:r bestämmas.
Jag anser det derföre lämpligare att, Den 22 Augusti e. m. 105 på sätt i den af flere bland Stats-Utsk:ts ledamöter afgifna reservation är tillstyrkt, till K.
M:s disposition ställa ett belopp af 10,000 rdr årligen att användas för bekostande i hufvudstaden af offentliga vetenskapliga föredrag i sådana ämnen, som företrädesvis tillböra allmän bildning.
Utan tvifvel finnes alltid inom en hufvudstad både goda och dåliga sidor, och denna sednare sida bör man söka att om möjligt hämma, hvilket obestridligen bäst sker genom att söka bibringa och sprida nyttiga kunskaper, och i fall utmärkta män, som egnat sig åt vetenskapliga forskningar och ega förmåga att meddela sig åt andra, erhålla ett dylikt uppdrag.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. ville, med afslag å Utskits förslag, antaga den vid Betänkt i denna punkt inom Utsk:t afgifna reservation.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast yrkats afslag å Utskds förevarande hemställan samt antagande af Gr.
Cronstedls uti en vid punkten fogad reservation afgifne förslag, »att R.
St:r måtte på det sätt Hr Lemchens ifrågav:de motion bifalla, alt ett belopp af 10,000 rdr anvisas att under instundande stalsregleringsperiod årligen från Riksgäldskontoret utgå, att, enligt K. M:s Nåd. disposition, användas för bekostande i hufvudstaden af offentliga vetenskapliga föredrag i sådana ämnen, som företrädesvis tillhöra allmän bildning;» framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades manga nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Gr.
Cronstedts nyssberörde förslag, hvilken propos. med starka jarop besvarades.
Hermelin, Carl Samuel: I)å nu R. o. Ad. fattat det beslut att, med afslag å Utsk:ts i förev:de 89:de punkt gjorda hemställan, bifalla den vid Betänk:t i afseende på denna punkt afgifna reservation, får jag anhålla, att R. o. Ad. ville inbjuda de öfriga Riks-Stånden att i detta Ståndets beslut sig (örena.
Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos.
, sitt bifall. 90:de—100:de punkterna.
Utskits hemställanden biföllos, hvarjemte vid den 100:de punkten erinrades om iakttagande af den förändring i hufvudtitelns slutsumma, som kunde blifva en följd af R. o. Ad:s från Utslcts förslag alvikande beslut.
Den vidare behandlingen af förev.de Utlåt, uppskjöts till nästa plenum, och R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 e. m.
In fidem, O. Brakel. 106 Den 24 Augusti.
Måndagen den 24 Augusti 1863.
Justerades 2 prot.-utdrag för den 22 dennes samt pleniprotrt för den 11 sistl. Maj. f. m.
Upplästes ett af Gr.
Ehrensvärd, Albert, inlemnadt mern. af följrde lydelse: Hos Höglofl. R. o.
Ad. får jag vördsamt anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats bland det Höglofl.
Ståndets Elektorer samt i R.
St:rs Bevilln.- Utskott.
Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade Hr Gr. o.
Landtm, dels Ståndets Hrr Bänkmän att utse en Elektor efter Gr.
Ehrensvärd, dels ock Hrr Elektorer att välja en ledamot i Bevilln.-Utsk:t efter densamme.
Hr Oldevig, Hans Fredrik:
Af tjensteåligganden nödgad att afresa till det län, hvars styrelse i nåder är mig anförtrodd, får jag afsäga mig min befattning såsom ledamot i Bevilln.-Utsk:t, med anhållan att varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen.
Afven denna begäran bifölls, och Elektorerne anmodades att utse en ledamot i Bevilln.-Utsk:t efter Ilr Oldevig.
Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i Stats-Utsk:t efter N:o 780, Hr Klingenstjerna, Eric Gustaf; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 400.
Frih. Bergenstråle, fullm.
Hr Törnebladh, Gustaf. Öppnades
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Bevilln. -Utskit efter N:o 51, Gr. Posse, Arvid; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1255.
Hr von Schantz, Malcolm Gustaf. Den 24 Augngti.
Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af två ledamöter i Banko-Utsk:t efter N:o 108, Gr.
Ruuth, fullm.
Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm, och N:o 130, Gr.
Adlersparre, fullm.
Hr von Hofsten, Sten Erland; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 135.
Frih. von Duben, Gustaf Wilhelm; » 304.
Frih. Fock, Alexander Georg.
Med förmälan, att Frih.
Fock, Alexander Georg, hvilken blifvit utsedd till ledamot i Banko-Utsk:t, förut varit suppleant i samma Utsk., anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att välja en ny suppleant i meranämnde Utsk. efter Frih.
Fock.
N:o 139, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens åttonde hulvudtitel.
101:sta och 102:dra punkterna.
I03:dje punkten och i sammanhang dermed 26:te punkten (sid. 33) i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
Man har vid de senare riksdagarne utvecklat en så stor frikostighet mot allt, som rörer det allmänna undervisningsväsendet i vårt land, att det tyckes vara på tiden att i någon mån hejda den anslagsfeber, som i denna rigtning gripit representationen.
I detta afseende borde man alltid fasthålla två grundsatser: den ena att staten skall bekosta aflöning för vinnande af nödiga lärarekrafter; den andra att allt öfrigt, som dertill hörer, såsom byggnader, materiel o. s. v., icke bör af staten anskaffas.
Nödvändigheten häraf tyckes ock, då man betraktar det till öfverläggning nu föreliggande förslaget, hafva föresväfvat Stats-Utsk:t; men den åtgärd, som det föreslagit i detta afseende, är ett dåligt palliatif och måste mötas med ogillande.
Det är vår stolthet, att just till följd af det myckna, som hos oss blifvit gjordt för den allmänna undervisningens befrämjande, äro de allmänna läroverken icke i något land så talrikt besökta som i Sverige.
Men vi böra också derför akta oss för att icke sjelfva motverka detta goda, hvilket lätt kan ske genom den nu föreslagna förhöjningen i terminsafgilten.
Det är nog sannt, att 10 rdr årligen icke är någon summa att tala om; men om dessa 10 rdr läggas til! andra utgiftsposter af samma belopp, så uppkommer dock en summa, som blifver ganska kännbar lör mången, i synnerhet för föräldrar med talrik familj.
För dem är det ingen obetydlighet att för hvarje gosse erlägga 19 rdr om året (den redan bestående terminsafgilten uppgår nemi. till 9 rdr årligen).
Obemedlade föräldrar skola befrias från afgiften.
Ja, men att bestämma grän - 108 Oen 24 Augusti, sen, eler förmögenhetsvilkoren icke längre tillåta afgiftens uppbärande, är en ganska kinkig och grannlaga sak och måste alltid kännas ytterst förödmjukande att underkasta sig.
Denna afgift blifver för öfrigt, i hvad fall som helst, en orättvisa.
Man säger, att det är fullt i sin ordning, att den, som har råd att bekosta sina barn undervisning, också gör det; men man betänker icke, att genom detta förslag få millionären och den mindre bemedlade betala precist lika mycket, oaktadt den förre naturligtvis har många gånger bättre råd dertill än den senare.
Hade man bestämt afgiften att utgå proportionsvis efter den allmänna bevillning, som hvar och en betalar, så kunde det legat någon rättvisa till grund derför; men derom är ej 1111 fråga.
För öfrigt är den summa, som härigenom skulle åstadkommas, alldeles otillräcklig för det dermed åsyftade ändamålet, hvilket bäst visar sig af de anslagssummor, som Utsk:t, i trots af den nu föreslagna åtgärden, begärt just i och för läroverksbyggnader.
Man har icke dermed vunnit mera, än att man kunnat bespara 10,000 rdr, och att de beviljade summorna skola amorteras på ett sätt, som ej lärer komma att helsås med tillfredsställelse någorstädes i landet.
En annan omständighet i förslaget är det olycksaliga i att parcellera nt förmögenheten i en sådan mängd små kassor.
Vi hafva nu 73 elementarläroverk, af hvilka hvart och ett skulle hafva sin särskilda kassa, förvaltad af ett i den vägen hittills okändt slag af myndigheter.
Man skulle härpå kunna tro, att vi icke egde tillräckligt med förvaltningar förut, utan kunde behöfva några flera.
Att så icke är fallet, vet dock den bäst, som känner till den massa af olika slags förvaltningar, som ensamt i afseende å läroverken redan finnas.
Och det oaktadt vill man nu skapa en sådan mängd nya kassa-lörvaltningar, som i allmänhet ingenting kunna uträtta, ty vid de smärre elementarläroverken komma dessa kassor säkert icke att räcka till reparationer ens.
Något hade möjligen kunnat dermed uträttas, om medlen skolat erläggas till stiftens byggnadskassör.
Då man således icke kan gilla Utsk:ts förslag, men tilllika förfäktar den grundsatsen, att staten icke bör påläggas kostnaderna för läroverksbyggnader och dylikt, är det nödvändigt att bestämma, hvilken myndighet skall göra det.
Och i sådant fall ligger genast till hands att besluta, att det är kommunens skyldighet att bekosta dessa saker, och har icke den mindre kommunen, staden, råd att genom anslag eller lån bekosta det, så må den vända sig till deri större kommunen, länet, som nu fått sin egen representation, och då kan en del bekostas af staden, och återstoden af länsrepresentationen.
Af dessa skäl, och med åberopande af Hr fiergers Betänkit vidfogade reservation, får jag anhålla om afslag å den nu löredragna punkten.
Hr af Sillén, Abraham Wilhelm:
Bland de svåraste beskaltningsfrågor är ofelbart den, om hvilka som böra eller icke böra erlägga terminsafgilter.
Man har visserligen en måttstock, nemi. att ett fattigdomsbevis befriar från denna afgifts Den 24 Augusti.
109 erläggande; men huru mångå äro ej de, som af en sann eller falsk blygsel, af sin samhällsställning eller andra förhållanden ej vilja eller kunna prestera ett dylikt bevis.
Det beror således ofta af rektorernas subjektiva tycke, hvaraf mycket trassel uppstått, och när detta nu varit händelsen, huru mycket mer skall det ej då blifva fallet, om denna afgift mer än fördubblas, om den från 9 rdr årligen växer till 19.
När denna utgift ej stiger till högre belopp än omkring 50,000 rdr öfver hela riket, vore således enligt min tanke det bästa sättet att slita den trassliga harfvan att göra all undervisning fri.
Detta skall visserligen synas som en pedagogisk utopi, och man skall anföra andra länders exempel, der en vida högre afgift erlägges; men friheten är urgammal i Norden, och ingenstädes har det i aila tider, om vi undantaga de revolutionära, varit så godt tillfälle för hyddans torftige son att skaffa sig en uppfostran, hvarigenom han kunnat svinga sig till statens högsta värdigheter, som i vårt land.
Det vore således, enligt min tanke, bäst att taga steget ut och låta all undervisning blifva fri.
Men om detta ej låter sig göra, och dessutom byggnadskassör skola bildas, så anser jag att dessa böra stå under rektors och ej under stiftets vård.
Och om en byggnadskassa sålunda skall bildas, föreslår jag att genom noggranna reglementariska föreskrifter bestämmes, grundade på taxeringsvärdet eller efter någon annan norm, hvilka som böra erlägga denna byggnadsafgift eller endast terminsafgift eller vara dispenserade från båda.
Detta kan visserligen stundom blifva en tillämpning af den gamla satsen »summum jus summa injuria,» men gifver dock anledning till färre missbruk än ett »pröfve domaren.» Frih. af Ugglas, Gusta f:
Det under öfverläggning varande förslaget är otvifvelaktig! ett af de mera framstående, som Utsk:t i afseende å åttonde hufvudtiteln framlagt, och det är således ej underligt, att det väckt motstånd.
Den förste talaren har betraktat saken ur mera allmän synpunkt, och i synnerhet fäst sig vid vigten deraf, att all undervisning må vara fri.
Dervid må man dock ihågkomma, att förhållandet icke är sådant nu.
Redan nu finnes det en terminsafgift, och det är nu endast fråga om, huruvida den skall ökas eller ej.
Det må vara sannt, att det är statens pligt att gifva fullkomligt fri undervisning åt de barn, hvilkas föräldrar äro medellösa och således ej kunna betala något derför; men lika visst är det, att de föräldrar, som verkligen hafva råd att bekosta sina barns undervisning, äfven böra göra det och lära sig inse sin skyldighet i detta afseende.
— Man har sagt, att kommunen bör bekosta läroverksbyggnaderna.
Det är lika orättvisst att dermed betunga staden, i hvilken läroverket ligger, som att länet skall bekosta det, och det enda riktiga är, att det distrikt, som begagnar sig af undervisning vid ett läroverk, betalar denna 510 Den 24 Augusti. kostnad.
Just detta har Utsk:t också sökt åstadkomma genom silt förslag.
Att den summa, som härigenom skulle erhållas, blefve för ändamålet otillräcklig, är minst sagdt obevisadt.
En ligt inom Utsk:t uppgjorda beräkningar uppgår den skolbesökande ungdomens antal till omkring 7,500, af hvilka två tredjedelar anses kunna erlägga den här föreskrifna nya afgiften, hvaraf således skulle uppkomma en summa af 50,000 rdr årligen.
Utsk:t har ansett, att staten endast bör med lån unders ödja läroverksbvggnaders uppförande, och med 50,000 rdr betalas, enligt de af Utsk:t för dylika lån föreslagna vilkor, ränta och amortering å 1 million rdr.
Detta är också, eget nog, just den summa, som för läroverksbyggnader begärts vid denna riksdag, så att den kan anses representera just hvad som nu tarfva3.
Man har sagt, att det skulle vara så ytterst svårt att fastställa gränsen mellan de betalande och icke betalande.
Det bör väl icke blifva svårare att företaga en sådan pröfning rättvist nu än förut, en pröfning, som man med fullkomlig trygghet bör kunna öfverlemna åt skolstyrelsen.
Hvad vidare angår de många små kassorna, så ligger verkligen deri förslagets största svaghet.
Men detta kan icke hjelpas.
Det måste väl medgifvas, att ingen kan vara närmare att sköta dessa medel än styrelsen öfver den skola, till hvars behof de skola användas.
Åtminstone må förvaltningen deraf icke öfverlemnas åt stiftens byggnadskassör.
Dessa äro icke numera synnerligt rika; men under det de ännu egde större tillgångar, tillgodosågs hufvudsakligen stiftsstadens behof.
Den lyftning, hvilken undervisningsväsendet i våra dagar tagit, gör det troligt, att läroverksbyggnaderna skola snart vara så tillräckligt utvidgade, att de motsvara behofvet, och att dessa kassor skulle få tillfälle att växa till den grad, som Hr af Sillén tyckts antaga, är således föga sannolikt.
Och om äfven de härlör erforderliga byggnaderna skulle vara tillräckliga på några ställen, så kan det icke skada, att skolstyrelserna hafva några tillgångar öfver, med hvilka de skulle kunna gifva skolhusen en större grad af prydlighet och beqvämlighet än som i allmänhet bestås.
Det torde slutligen icke vara möjligt att ålägga kommunerna denna skyldighet, såsom de föregående talarne så raskt föreslagit.
Möjligen skulle de icke komma att infria de löften, som dessa gifvit i deras namn.
Då återstode ej något annat än att staten anslog medel dertill, och hvart skulle väl det taga vägen ?
Genom det nu framlagda förslaget har Utsk:t sett sig i stånd att förändra alla de af K.
M. begärda anslagen till skolhusbyggnader, utom till det i Strengnäs och hälften af det till Halmstad, till lån.
Går man icke in derpå, så får man vara beredd på att gifva anslag dertill, ty nöden står för dörren.
På grund af hvad jag nu anfört och då det synes mig vara fullkomligt rättvist att den, som dertill har råd, sjelf i någon mån bekostar sina barns uppfostran, får jag yrka bifall till Utskds framställning i denna punkt.
Den 24 Augusti. lil Frih.
Då kommunerna icke kunna tillbindas alt på egen bekostnad uppföra läroverkshusen, enär det torde vara omöjligt att bestämma hvad i detta fall med kommunen bör förstås, och de kommuner, hvarest elementarläroverk finnas, dessutom tillkännagifvit, att de icke egde förmåga, äfven om de hade vilja, alt ensamme draga detta onus —; och då likväl, så vida det icke skall blifva för staten utan all nytta att hafva gjort stora uppoffringar för en förökad lärarepersonal, elementarläroverkens byggnader på de flesta ställen måste i högst betydlig mån utvidgas och förändras; så synes mig att man för bekostande af läroverkshusen endast har tvenne alternativer att välja på, det ena alt staten dertill anslår medel, det andra att de byggas och underhållas utaf dem, som begagna undervisningen, det är lärlingarne.
Att staten skulle bekosta dessa byggnader, på samma sätt som den byggt jernvägarne för lånta penningar, och således låta kommande generationer betala en del af kostnaden derför, kunde visserligen försvaras dermed, att liksom af nyssnämnda företag kommande generationer jemväl draga hufvudsaklig nytta af läroverken, men så många skäl tala likväl emot denna utväg, att ingen lärer önska att densamma vidtages.
Återstår då endast det andra alternativet att läroverkshusen bekostas af lärjungarne.