Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bans (ankar i ämnet förvaras uti en reservation lill ett Constit.Utsk:s Betänk:de fur år 1840, och han har der härledt inrättningen af Länsnämnder från vår historias äldre lider samt visat, att denna institution har anor, så oförgängliga, att de förr eller sednare troligen skola göra sig gällande.
Jag ber att i korthet få till besvarande uptaga hvad Gr.
Mörner anfört derom, att Länens nuvarande hushållningssällskaper till större delen redan upfylla den plats, Ländsnämnderna äro ämnade att inlaga.
Jag kan icke dela denna åsigt, synnerligt af det skål, att ledamöterne i nämnde sällskap icke åro valda af meöigheterne och således hvarken hafva något allmänt åliggande att upfylla eller någon deraf härflytande upmaning alt motsvara det allmänna för - Den 24 December. 95 troendet, hvarförutan Hushålls-Sällskaps-ledamölerne sakna den nyligen omnämnda kostnadsersättningen.
De inställa sig ganska ojemnt och hafva ingen ansvarighet.
Hvad de uträttat är alltid utöfver deras skyldighet, hvad de underlåtit äger ingen anmärka.
Vi hafva ju daglig erfarenhet deraf, att de Nämndemän, hvilka jemte Häradsh:n utgöra Härads-Rätt, genast lemna denna befattning, så snart de uttjent den föreskrifna tiden, och hufvudorsaken dertill är att deras aflöning är så otillräcklig, alt den ej på långt när motsvarar den tidspillan, som tjenstens utöfvande medförer.
Att nu, såsom det blifvit föreslaget, ytterligare ålägga dem en befattning, utan ersättning, fruktar jag icke skulle gå an, och man bör ihågkomma, att om man vill ändamålet, får man äfven lof att vilja medlet för detsammas upnående.
Jag skulle derföre önska, att Utsk. ville taga i nogsamt öfvervägande de anmärkn.-r jag nu afgifvit, såsom en anledn. för Utsk. att söka utvägar för kommunalväsendets utveckling enl. nu väckta förslag så väl utaf Gr. af Ugglas, som ock af en annan värd ledamot, Hr Tersmeden.
Dä jag vid 2:ne föreg:de Riksdagar, åren J844 och 1847, väckt motion i enahanda syftning som den utaf Gr. af Ugglas i sednaste plenum afgifna, anser jag mig icke böra med likgiltig tystnad låta motionen afgå till Utsk., utan anhåller derföre att få beledsaga den med några ord.
Det var icke utan en serdeles tillfredsställelse jag vid förra Riksdagen hörde denna fråga uptagas af samme värde ledamot, som nu ånyo bragt frågan å bane och jag får nu uttrycka min förhoppning, att hans förslag denna gång mätte komma att röna mera framgång än förut.
Man har emot förslaget hufvudsakligen invändt, att kommunalandan ej skulle här i Sverige vara tillräckligt utbildad, för att de ifrågasatta inrättningarne skulle kunna komma till stånd.
Jag erkänner vigten af denna anmärkn.
Jag medgifver, att det åberopade förhållandet är fullt sanningsenligt, då man betraktar sakernas nuvarande skick, men jag anser, att man härvid bör söka för sig redogöra, hvarifrån denna likgiltighet för deltagande i allmänna medborgerliga värf härleder sig.
Man skall då utan tvifvel finna orsaken härtill ligga deruti, att folket vant sig att nästan h. o. h. öfverlåta vården af en mängd angelägenheter åt Styrelsen, vant sig att, så till sägandes, få födan stoppad i munnen.
Detta är en af den dagliga erfarenheten bekräftad sanning, ty vi erfara ju oupphörligt, att menigheterne, så väl de större som mindre, vid hvarje påkommande behof anropa Styrelsen om hjelp, om anskaffande af spannmål eller andra lifsförnödenheter, m. m.
Dessutom är det en annan omständighet, som menligt inverkat på det hos oss, ehuru i inskränkt skala, redan befintliga kommunalväsendets vidare utveckling och hvarvid man ännu ej tyckes hafva fästat tillräcklig vigt.
Man har delat de i socknarne existerande kommunala bestyren i en mängd serskildta grenar, såsom Sockennämnd, Kyrkoråd, Skol-styrelse, Fattigvårds-styrelse, Brandstodskomité, Taxeringskomité ra. m.
Härutaf blifver det en naturlig följd, alt det erfordras ett stort antal kapaciteter, om jag så 96 Den 24 December. får uttrycka mig, för att fylla alla dessa platser, och än mera för att åstadkomma nödiga ombyten deri.
Om deremot socknarnes alla gemensamma angelägenheter ofverlemnades åt en enda af folket vald municipal myndighet, så är jag öfvertygad derom, att denna myndighet, serdeles om en mera vidsträckt makt lemnades i dess händer, skulle blifva mera aktad, och alt förtroendet alt blifva vald till ledamot i en sådan styrelse skulle mera allmänt eftersträfvas, än som nu är förhållandet.
Det blefve naturligtvis äfven lättare att inom en socken finna några få personer, hvilka intresserade sig för det allmännas väl och ville göra sig för detsamma nyttige, än den stora mängd sådana, som nu behöfvas för al t tillbörligen besätta alla platserne i ofvan uppräknade särskildta nämnder och komiléer.
Samma anmärkn. jag nu gjort i afseende på förhållandet inom socknarne, kan äfven i viss mån sägas om förhållandet i länen.
Mörner har nyss nämnt en Institution, som å sednare lider visat sig vara ganska välgörande, nemi.
Hushållningssällskapen.
Flera för hela länet afsedda inrättningar kunna äfven nämnas, såsom Brandstods-Bolag, pröfningskomiléer o. s. v., hvarförutan Landsh:n äger att, då lian sådant aktar nödigt, sammankalla socken-Deputerade, för att höras i afseende å länet röride frågor.
Skulle nu alla de angelägenheter, hvilka f. n. äro åt sistnämnda olika Bestyrelse!- anförtrodda, öfverlemnas åt en enda myndighet inom länet, blefve på samma sätt, sora jag antagit fallet böra blifva inom socknarne, denna myndighets verkningskrets mera vidsträckt och en plats inom densamma, mera betydelserik och värderad.
Jag ber att, i sammanhang med detta mitt yttrande ang.-de nu ifrågavaride motion, som jag bekänner mig icke ännu haft tid att genomläsa, få säga några ord med afseende å en annan motion i enahanda syftning, hvilken nyligen blifvit väckt af Hr Tersmeden.
Han har, ibland annat, föreslagit, att omfånget af nuvarande sockennämnders verkningskrets måtte utvidgas, derigenom att åt dem öfverlåtes en del af polistillsynen inom socknen, vården af alla församlingens kassor, vården af fader- och moderlösa omyndigas arf, samt allmänna upbördens uptagande och redogörande.
1 hvad de 3:ne första updragen beträffar, får jag förklara mig beredd att understödja Hr Tersmedens förslag, ty äfven jag tror, att polisupsigten inom socknarne skulle kunna lill väsendtligasle delen ombesörjas af sockennämnden, samt att, -—- hvilket äfven följer af livad jag förut haft äran anföra — vården af församlingens tillhöriga kassor jemväl borde åt samma myndighet anförtros, men hvad deremot den allmänna upbörden vidkommer, anser jag att åläggandet af ett sådant bestyr nödvändigt skulle leda derhän, att hela sockennämnds-inrättningen blefve omöjlig att bibehålla, ty jag är fullkomligt öfvertygad derom, alt ganska få personer skulle vilja inträda i en nämnd, der ett så ansvarsfullt och onerösl bestyr, som upbärandet och redovisandet af de allmänna medlen, dem updrages.
Jag ber alt få tillägga att jag anser det vara af stor vigt att, så länge vi icke äga s. k.
Förmyndarekamrar inrättade öfverallt i landet, det skulle kunna updragas ät sockennämnderna att taga vården - Den 24 December. 97 den om fader- och moderlösa barns arf, ty jag har den bedröflig erfarenheten, att då barua-arf upgå till ringa belopp och något förmyndare-arfvode således ej är att påräkna, endast torpare oell daglönare eller andra fattiga personer, kunna förmås alt öfvertaga sådane förmyndareskap, hvarutaf merändels föijer, att den omyndiga icke allenast blir i saknad af nödig omvårdnad utan äfven förlorar det lilla arf han ägde.
Annu en annan anmärkn. emot Hr Tersmedens förslag utbeder jag mig att få framställa.
Han har yrkat, att grunden för sockennämnds-ledadamöternes valsätt borde så förändras, att den, i st. f. att, hvilket nu är fallet, vara fast förmögenhet, skulle bestå uti vissa personliga qvalifikationer, såsom oförvitlig frejd och myndighetsålder, eller att hvarje till myndiga år kommen, välfrejdad person skulle äga behörighet att välja och väljas lill ledamot i sockennämnd.
Häremot måste jag på det högsta protestera, för så vidt man åt samma nämnd vill öfverlåta vården af kassorna och omyndiges arf, ty, till följd af den likgiltighet, hvarmed förtroendet att blifva ledamot i sockennämnd eller ombelrodd förmyndarevård om fattiga barn för närvarande betraktas; skulle det möjligen kunna hända, att hemmansägarne undandroge sig detta bestyr och i deras ställe skickade t. ex. sina drängar att utgöra socken-nämnden, hvarigenom naturligtvis denna institution skulle förlora allt värde och inflytande.
För att nu återkomma till förslaget ang:de Länsnämders inrättande, så föreställer jag mig, att ett af de vigtigaste föremålen för dessa nämnders verksamhet skulle blifva vården om länets fattige, men jag är derjemte fullt förvissad derom, att fattigvården här i landet aldrig skall kunna väl bestridas, sä framt icke någon för det större fatt igvårdsdist ri k tet, eller länet, gemensam kassa lill vägabringas, utur hvilken kassa de utaf de mindre distrikten, eller sockriarne, hvilka hafva alt försörja ett större antal fattiga, i jemförelse med andra socknar, skulle få någon efter omständigheterna lämpad ersättning, och fattigvårdslungan sålunda socknarne emellan jémnare fördelas.
Den naturliga följden af en sådan åtgärd blefve, alt en socken icke behöfde, af farhåga alt blifva belastad med för stor fattigvård, skjuta ifrån sig alla sådana fattiga arbetare-familjer, hvilka icke redan tillhörde socknen, och att således det obarmherliga, för att icke säga gudlösa förfarande, som nu äger rum, eller alt den fattige borlföses från den ena socknen till den andra, skulle uphöra.
En erinran om behofvet af sådana gemensamma fattigvårdskassor finna vi uti K.
M:s propos. ang:de bränvinstillvei kningen, hvaruti anlydes, att de 300,000 R:dr af de medel hvilka man beräknat kunna vinnas genom nämnde närings högre beskattning, skulle ställas tili K.
M:s disposition, för att anslås såsom grundfond för inrättande af arbetshus i alla län, d. v. s. att dessa medel skulle komma fattigvården lill godo.
Går denna förhoppning om ökade statsinkomster i fullbordan, tror jag ej, att de skulle kunna på något lämpligare sätt användas, än det, hvaruppå jag nyss anlydt, eller lill inrättande af allmänna kassor för tillvägabringande af en jemnare fördelning af 2 H. 7 98 D an 24 D ecemb er. faltigvårdsbördan socknarne emellan.
Tillsynen öfver dessa kassor och öfver medlens ändamålsenliga fördelning torde blifva ett lämpligt föremål för de nu föreslagna Läns-nämndernas verksamhet.
Slutligen ber jag att få framhålla ännu ett skäl för dessa nämnders ' inrättande.
Det gifves en samhällsfråga, om hvilken blifvit fälldt och uprepadt det bekanta yttrandet, alt den icke kan falla.
För närvar:de är det lyst i denna fråga, men jag hoppas, att den ännu en gång skall med föryngrad kraft uplefva i fäderneslandet; och då är vägen för frågans lyckliga lösning banad genom införandet af nu föreslagna Institution, för hvilken i första rummet Gr.
Spens och efter honom många andra af Svenska folkets representanter så varmt ifrat.
Hani i Ilou: Gr.
Mörner har yttrat den åsigt, att Länens Hushållningssällskaper kunna uträtta detsamma, sorn vore ämnadt att updragas åt de ifrågaställde Läns-nämnderne.
Mitt deltagande i dessa sällskap har öfvertyga! mig derom, att de kunna föga eller intet uträtta, emedan de icke hafva rättighet att pålägga någon afgift och således sakna medel, hvarförutan det icke är möjligt att åstadkomma något gagneligl i ekonomiskt hänseende.
Det är derföre jag ansett, att Läns-nämnderna, beslående af valda ombud, skulle kunna uträtta hvad som för Hushållnings-sällskapen icke är möjligt, och det är just med afseende härå som jag önskat, att städerne skulle hafva obetingad rättighet alt deltaga i Läns-nämnden, hvilken rättighet Gr. af Ugglas vill hafva inskränkt till vissa fall.
Det, är med auledn. af Frih. Raabs yttrande, som jag åter begärt ordet, för alt uptaga några hans ord, vid hvilka jag fästat synnerlig vigt, enär de uttalats af ordhden i det särskildta s. k. BränvinsUtsk.
Han yttrade nemi., att raan kunde hoppas alt af den inkomst, man beräknat erhålla från den blifvande förhöjningen i skatten å bränvinsbränningen eller bränvinsminutei ingen — jag minnes ej hvilkendera — 300,000
R:dr skulle ställas till K.
M:s disposition för att användas i och för fattigvården.
Jag deremot hoppas, att om något af dessa medel kommer socknarne eller länen till godo, det måtte ske ej genom K.
M:s utan direkte genom nämnde samhällen sjelfva, emedan det sednare otvifvelaktig! skulle i någon mån kunna leda derhän, att de kontroller, som erfordras för att dessa ökade skatter skola rikligt och ordentligt inflyta, behörigen handhafvas.
Det är nemi. gifvet, att ifall ifrågavar:de medel komrae kommunerna omedelbart till godo, desse skulle blifva mera villige att beifra underslef och försnillning vid bränvinsbränningens och minuteringens bedrifvande, än som nu är fallet.
Vi veta mer än Väl, huru svårt det är, att, då sådana mål blifva inför domstolarne åtalade, få sanningen i dagen.
En nästan allmän afvoghet härutinnnan ådagalägges så väl af vittnen som till och med af nämnden sjelf, enär allmänna tänkesättet f. n. är, att sådana saker gerna kunna få gå opåtaldta.
Enda medlet att bryta denna opinion vore, enl. min tanke, att låta tillverknings-skalt, botes- och beslagsmedel, åtminstone till någon betydligare del gå till kommunerna sjelfva, hvarigenom de naturligtvis skulle blifva intresserade U e n 24 December.
'.19 att allt i delta afseende ginge rikligt och val ut.
I detta afseende kunna vi ock hämta exempel af Norrmännen. [ anledn. af della anförande anhöll lii Gr. o. Landtm., alt discussionen måtte inskränkas lill den nu föredragna molionen, som borde behandlas af Allm.
Besv. och Ekon.Utsk., dit del icke kunde vara skäl att öfverlemna en discussion om det nu vidrörda ■ ämnet, hvilket komme alt blifva föremål för eli annat L'lsk:s behandling.
Efler det tillkännagivande, Hr Gr. o. Landtm., med anledn. af Hr Ribbings yttrande, nu gjort, skulle jag gerna kunna afstå från hvad jag i samma afseende ämnat yttra, men för den händelse, att någon annan ledamot af R. o. Ad. i likhet med Hr Ribbing, skulle så hafva missförstått mitt seduaste yttrande, som att jag skulle tillåtit mig gifva förhoppningar om stora öfVerskotter å bränvinsbränningsskatten, sä får jag nu förklara, att jag visst icke haft för afsigt alt framställa någon egen beräkning, hvilket äfven varit alldeles för tidigt, utan att jag endast åberopat hvad K. M. i sin nåd. propos. ang:de bränvinstillverkningeu i berörde hänseende låtit antyda.
Endast med några få ord vill jag ännu en gång under denna discussion pröfva R. o. Ad:s tålamod.
Jag förbigår allt hvad derunder blifvit i allmänhet yttradt om den inom landet ännu bristande kommunalandan, hvarom jag uti motionen tillkännagifvit min enskildta tanke, och skall endast lill besvarande uptaga några emot förslaget gjorda anmärkn;r, hvilkas gendrifvande jag anser vara af nöden.
Mörner har, såsom en betänklighet emot mitt förslags utförbarhet, framställt de svårigheter, man f. n. har alt kunna få sockne-nämnderne besatta med skickliga ledamöter, men jag hemställer till den värde ledamoten, huruvida detta förhållande får antagas såsom ett ovedersägligt bevis uppå, att de föreslagna Länsnämnderne ej skulle kunna med tjenliga personer fyllas.
Orsaken, hvarföre fä eller inga utan obenägenhet åtaga sig de kommunala bestyr, hvilka tillhöra Sockne-nämnden, är utan tvifvel den ringa vinst och nytta för kommunen, nämnde bestyr medförer.
Då deremot Läns-nämnders verksamhet skulle frambringa resultater, förmånligt inverkande ej endast på länets allmänna, utan i och med detsamma på de enskildta individernas ekonomiska ställning, tror jag att en plats i dessa nämnder snarare komme att eftersträfvas än undvikas, ty den mäktigaste häfslången för individen att använda sina krafter i det allmännas tjenst, har altid varit och kommer att förblifva utsigten att med det allmännas gagn förena enskild fördel och nytta.
Samme värde talare har jemväl yttrat, att de nu inom de flesta Län befintliga Hushållnings-Sällskaper skulle hufvudsakligen motsvara det med Läns-nämnderne åsyftade ändamål.
Detta yttrande har redan blifvit till vederläggning af en annan talare uptaget, men jag anser mig äfven, med fara att beskyllas för återuprepande, böra fästa 100
Den 24 December.
Hr Gi-.ns uppmärksamhet deruppå, att en sådan motsvarighet icke äger ram, af 2:ne skäl, nemi. l:o att deltagarne i HushållningsSällskaperne icke äro af menighelerna valda och utsedda att föra deras talan, utan endast upträda såsom en samling af enskilta personer, hvar och en talande blott i sitt eget namn, hvarutaf följer, att en sådan samling icke äger behörighet att rör:de länets ekonomiska angelägenheter fatta något beslut, utan endast har sig öppet att uttrycka sällskapets enskildta åsigter i förekommande frågor, samt 2:o gtt dessa sällskapet-, lill följd af deras nyssnämnda sammansättning icke kunna besluta öfver någon från länets innevånare utgående afgift för tillvägabringande af något för länets ekonomiska förkofran förmånligt förelag m. m. d.
Ulan att en sådan rättighet finnes, skall hvarje försök alt framkalla en lefvande kommunal-anda stranda, enär sjelfva medlet för befordrandet af denna andas utveckling, sjelfva nervus rerum felas.
En annan talare, Hr Ribbing, har funnit ett hinder för de ifrägakomne kommunala institutionernas införande ligga deruti, att någon ersättning för det updragna bestyret ej vore anslagen.
Häruti har den värde ledamoten misstagit sig. 2:dra mom. af 4:de §. i 3:dje art. om Läns-nämnden lyder nemi. sålunda: ”skjntsersältning och traktamente, sä ock böter för förfallolöst uteblifvande, bestämmes af den inom länet första gången sammanträdande Läns-nämnd, och galle sedan intilldess inom nämnd väckt förslag till ändring af den näst sammanträdande antages.”
Således i fall den föreslagna Institutionen kommer alt träda i verksamhet, äger hvarje Länsnämnd rättighet att bestämma den ledamölerne tillkommande ersättning, som med tillbörligen fästadt afseende på de för hvarje län serskildta förhållanden, såsom större eller mindre afstånd, större eller mindre dyrhet för lefnadskostnad m. ra. s., kan finnas lämplig.
För att förekomma att enskild egennytta möjligen skulle kunna inverka på denna ersättnings belopp, har jag, såsom Hrr:ne funnit af det nyss uplästa stadgandet, föreslagit, alt sedan den först sammanträdande Läns-nämnden fastställt detta belopp, det icke skall kunna förändras, förr än en Länsnämnd derom väckt förslag, och den derpå följande samma förslag gillat.
Deremot har jag icke föreslagit någon kostnadsersättning för ledamöterne i Härads-nämnden, af det skäl, att vedergällning för åtagande af smärre kommunalbestyr i allmänhet icke bör äga rum och icke heller, annat än möjligen tillfälligtvis, finnes i något annat land än Amerika.
Hvad nu den af mig föreslagna Häradsnämnden beträffar, har jag ansett en sådan vedergällning desto mindre behöflig, som jag bestämt tiden för dess sammanträde till dagen efter afslutadt ordinarie häradsting, vid hvilket merändels en mängd sockneboar från alla delar af häradet äro närvar:de och således något särdeles betungande onus icke må kunna anses upkomma derigenom att Härads-nämndens ledamöter nödgas vid tingstaden qvardröja, oftast kanske endast en dag längre, än eljest.
Med anledn. af Frih. Raabs yttrande i detta ämne, får jag förklara, att jag icke i allo gillar hans mening att tillägga Länsnämnden alla de attribntioner, hvilka f. n. tillkomma en mängd
101 inom länen befintliga komitéer och inrättningar.
Jag tror nemi., att om
Läns-nämnden skulle öfvertaga alla de npdrag och allt det bestyr, som nu utföras af Pröfningskomitéer, lirandstods-liolag m. fl. d. blefve Nämndens .verksamhet mer än billigt tagen i anspråk och tiden för dess förhandlingar allt för långt utdragen.
Jag vill härigenom icke hafva sagt, alt eri sådan förening af olika förvaltningsgrenar under en och samma styrelse icke i framtiden kan och äfven bör till vägabringas, derigenom att Läns-nämnden lillsätter permanenta Utskott, hvilka äga att hvar för sig öfvertaga och handlägga särskildta ärenden och frågor, men jag anser, att en sådan genomgripande förändring i nuvarande förhållanden bör införas stegvis och att J^äns-nämnden icke, för att sä säga a priori, bör belastas med alla hvarje län i dess helhet rörande ärenden, hufvudsakligast i och för den tidsutdrägt, som sålunda skulle förorsakas.
Raab har äfven arilydt de föreslagna Länsnämndernes möjligen blifvande inflytelse i afseende å regleringen af fattigvården, och de tankar, han härom yttrat, delar jag hufvudsakligen.
Jag tror nemi. icke, att en fullt ändamålsenlig fattigvård kan åstadkommas, med mindre än att det finnes en Styrelse, hvilken, omfattande ett vidsträcktare distrikt eller, såsom det blifvit på goda skäl föreslaget, ett helt län har inseende öfver allt hvad som rörer fattigvården inom hvarje särskildt fatligvårdssamhälle, och dessas förhållanden sinsemellan.
Endast i afseende å hvad Frih.
Raab yttrat ang:de den gemensamma fattigvårdskassan, hyser jag någon betänklighet.
Jag fruktar nemi., att, i fall en sådan kassa komme till stånd, kommunen alltför lösligt skulle behandla frågor rör:de dess fattige och sättet för deras underhåll, i förhoppning att den allmänna Fattigvårds-Styrelsen skulle i kommunens ställe härom draga försorg, deruti underlättad af den betydligare penningefond, som stöde till den förres förfogande.
Vida ändamålsenligare, än grundläggandet af ifrågakomne kassor, anser jag inrättandet af arbetshus vara, men sådana inrättningar kunna icke med fördel åstadkommas inom hvarje af de nuvaride små fattigvårdsdistrikten, hvilket är ett ytterligare skäl för dessa distrikts förenande lill integrerande delar af ett större samhälle.
Det är visserligen sanni, och det kan icke för ofta uprepas, att en allmän kommunal-anda, eller s. k. public spiril, nästan h. o. h. hos oss saknas och att denna andas väckande till lif borde utgöra föremålet för hvarje sann fosterlandsväns ifriga och ihärdiga bemödande; men det är af lika stor vigt alt välja det rätta sättet för dessa bemödandens verkliggörande, på det att man icke, i och med detsamma man vill uträtta något godt i denna väg, förlamar de krafter i landet, hvilka redan finnas, och visat sig vara nyttiga.
Det är en allmängiltig regel, att ju mera man splittrar krafter och ställer dem särskidt vid hvarandras sida, äfven om detta skett i den bästa afsigt att genom deras samverkan åstadkomma det helas båtnad, desto lättare komma dessa krafter att ställa sig för att så säga diametralt emot hvarandra och störande ingripa i hvarderas verkningskrets. Jag fruktar, att 102 Den 24 December. sådant äfven blir förhållandet, om nu förevär:de motion lyckas tillvinna sig bifall och det deruti befintliga förslag blifver satt i verket.
Den tanke, som ligger till grund för förslaget, är långt ifrån förkastlig, utan tvertom vacker och förtjent af upmärksamhet, men motionären har, enl. min öfvertygelse, begått ett väsendtligt misstag, derigenom att han gifvit dessa Länsnämnder beslutande rätt och så till sägande fast ståndpunkt vid sidan af den redan inom länet befintliga centralmyndigheten.
På detta vis skulle de komma i tillfälle alt motverka en duglig och nitisk Landshöfding i hans embetsmannaverksamhet för länets bästa och dymedelst göra mera skada än gagn.
De böra, i min tanke, vara så konstituerade, att de kunna underhjelpa Landshöfd:ns bemödanden genom råd och uplysningar och genom den inflytelse, som en samling af länets anseddaste män alltid mäste utöfva på de öfrige innebyggarne: men utöfver denna gräns får institutionens verkningskrets icke skrida, ty annars utkastas lätt frön tiii osämja och split, som under kommande tider kunna upskjnta och bära skadliga frukter.
I sådant fall vore det utan tvifvel klokare och nyttigare alt bibehålla och söka utvidga de redan existerande Hushåll ningssällskapernc.
Dessa kunna nemi. utgrena sig i underafdelfnr, spridda kring'hela länet, så att t. ex. hvarje Socken utsåge några duglige och nitiske män, hvilka samfäldt handhafde dess ekonomiska angelägenheter och utläto sig öfver väckta frågor och förslag, hvarefter deras utlåt, borde remitteras till länets Hushållningssällskap, hvilket ägde att insända yttrande i ämnet, antingen lill K.