Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För 508 Den 30 November e. m. hvar och en, som gjort bekantskap med den successiva utvecklingen af hvarje ny fråga, kan det sannerligen icke syna? underligt, att den nu ifrågav:de fordrat 10 å 12 år för sin fullständiga lösning.
Nu är det ganska lätt att säga livad som hade bort göras 1848; meti en då nedsatt komité, bildad efter motionärens förslag, skulle sannerligen icke hafva kunnat tillvägabringa några andra resultat än dem, som verkligen egt rum.
Jag kan för öfrigt uplysa motionären derom, att frågan om en vapen-komité icke är så ny. K. M. beslöt nemi. för ett par år sedan, just för att i alla erforderliga hänseenden åstadkomma enhet mellan Sveriges och Noriges krigsmateriel, bildandet af en svensk-norsk Artilleri-komité, hvilken skulle sammanträda sfi ofta behofvet påkallade.
Under mellantiden skulle hvardera artillerierna särskildt sysselsätta sig med anställande af experimenter, men icke företaga någon väsendtlig förändring i anledn. af dessa försök, förr än Komitén fått tillfälle derom utlåta sig och afgifva förslag.
Den Komité, som för ett par år sedan var tillsammans, riktade upmärksamheten åt afhjelpandet af sådane olikheter vid de båda artillerierna, som ansågos kunna medföra några olägenheter.
Så voro t. ex. de norska fänghålen mindre än de svenska, och begagnade olika antändnings-rör, hvilket föranledde Norrmännen att ändra sina fänghål, för att åstadkomma likhet i antändnings-medlen.
Ibland de hufvudsakliga föremålen för Komiténs åtgöranden var bestämmandet af infanteri-gevärens förmånligaste kaliber.
Då hade man redan hunnit så långt, att raan tydligen insåg tendensen att förminska kalibern för att åstadkomma långsträcktare kulbanor; men Komitén ansåg då icke saken på långt när vara så utredd, att man vågade taga något definitift beslut.
Man beslöt istället, att i hvartdera landet af hvarandra oberoende försök skulle göras, och att när dessa försök hade kommit till något resultat, en gemensam svensk-norsk
Försöks kommission skulle sammanträda för att, granska de särskilta försöken, anställa nya, om så erfordrades, och derefter afgifva gemensamt utlåtande.
Nu är händelsen, att denna kommission är för närv:de tillsammans, och jag har således den förhoppning, att vi inom kort tid få dess betänkande, och att vederbörande derefter skola blifva i tillfälle att definitift afgöra saken.
Jag skulle emellertid anse det vara oriktigt, att för gevären söka åstadkomma några andra bestämmelser, än sådana, som för kanonerna finnas angifna i 1831 års kaliber-system, nemi. detaljerade föreskrifter, som, utan att lägga hinder i vägen för vidtagandet af sådana förbättringar, som framdeles vunnen erfarenhet kau påkalla, dock lemna fullkomlig garanti för att samma ammunition alltid kan begagnas.
Dermed synes väl ej motionären vara belåten, enär han vill att ali möjlig enhet, äfven i de minsta detaljer, skall vinnas; men, mine Hrr, hvilka kunna olägenheterna vara deraf, att t. ex. hanen i Norige sitter under geväret och i Sverige ofvanpå, eller med andra ord, att det ena landet begagnar kammarladdningsgevär, och det andra hufvudsakligen sådana, som laddas från mynningen?
Jag kan icke inse, hvarföre man skulle påtvinga det ena landet en viss gevärs-modell, om det möjligen Den 30 November e. m. 300 hav mera förtroende eller t.ycke för en annan.
Hufvudsaken är blott att båda länderna ega goda och ändamålsenliga gevär, hvilket kan vara oberoende af sådana detaljer, samt att båda kanna begagna samma ammunition.
Jag ber nu att få öfvergå till hvad sorn rörer specielt sjelfva Komitén.
Jag har redan haft äran yttra, att jag icke knnde hafva något mot bildandet af en Komité, i ändamål att åstadkomma enhet i de båda Rikenas Arméers och Flottors beväpning; men för att visa orimligheten af en sådan Komité, som motionären föreslagit, behöfver jag blott upräkna, hvilka ämnen den skulle komma att behandla.
Det skulle, efter motionärens åsigt, vara en sjelfständig Komité, som skulle ega att bestämma och besluta om alla konstruktioner af kanoner, gevär och pistoler, deras kaliber, tyngd, upsättningar, sigten samt upgörande af skottabeller, formen på projektiler och all öfrig ammunition, blanka vapen, alla lavetter för fartyg och landtartilleri, tross- och sjukvagnar, broslagningsmateriel, beskaffenheten af fartygs och fästningars bestyckning, allt detta gemensamt för Rikets sjö- och landt-försvar.
Det blir således en Komité, som skall sysselsättas med åtskilliga ämnen.
Först och främst skall den i sig innesluta icke allenast generella kunskaper i både land- och sjö-artilleriet, äfvensom i militär-väseudet i allmänhet, utan äfven speciela kunskaper i alla möjliga detaljer deraf, och jag gratulerar motionären, ifall han kan upleta personer, som äro qvalificerade att fylla sina platser i en sådan komité; jag för min del tilltror mig ingalunda att kunna finna sådana; men ej nog med att komitéen skall omfatta alla dessa speciela kunskaper, ej heller att den skall, såsom komiléer i allmänhet, inskränka sina åtgöranden till undersökningar, utlåtanden och förslag; nej, den skall derjemte besluta, anskaffa, kontrollera och besigtiga.
Då frågar jag, hvad skall väl Generaltälttygmästare-embetet, Krigs-Coll., Förvaltn. af Sjö-ärendena göra?
Denna komité skall icke allenast innefatta allt vetenskapligt och tekniskt, den skall äfven hafva det administrativa.
Om man då går till motionen och frågar genom hvilka medel allt detta skall kunna åstadkommas, så tyckes svaret ligga deri, att det skall vara en ansvarig komité.
Inför hvem skall den vara ansvarig?
Inför R.
St:r?
Kan det vara motionärens mening att vi skola återgå till de tider, då vi hade Sekreta sig detaljerna af den verkställande makten?
Eller är det meningen, att de skola ansvara inför K. M.?
Om så är, hemställer jag, tror motionären att de myndigheter, som f. n. hafva sig anförtrodd Arméens och Flottans beväring, icke äro inför Konungen ansvarige för hvad de göra?
Jag tror ej att ansvaret blir mindre nu, än om ett 1 O-manna- eller 20-manna-råd inrättades.
Således, detj der vigtiga ansvaret, det är en fras, på hvilken jag ej anser mig kunna bygga.
Men nu, beträffande Komitén, så får jag åter uprepa, att jag är långt ifrån att hafva något emot ändamålsenligt organiserade komitéer, ehuru jag icke tror dem ega någon så undergörande makt, som motionären tyckes antaga.
Det finnes tvenne slags komitéer.
Det ena har till hufvudsakligt föremål att sysselsätta sig med ge - 510 Den 30 November e. m. nerella vyer.
Till denna kategori hörer den redan organiserade Svensk-Norska Artilleri-komitéen, och härtill skulle äfven räknas en komité, hvars ändamål vore att åstadkomma enhet i Arméens och Flottans beväpning i erforderliga fall.
Det andra slaget är Special-komitéer, eller sådana, som hafva till föremål utredandet af vissa speciella frågor.
Dessa kunna tydligen ej, såsom de förra, en gång för alla tillsättas, utan måste bildas för hvarje särskildt förekommande specielt fall.
Om frågan är att utreda den ändamålsenligaste konstruktionen af handgevären, så måste Komitéen sammansättas af helt andra personer, än om t. ex. kruttillverkningen eller fordons-konstruktionen vore föremålet för utredningen.
Men sedan frågan blifvit af Special-komitéen fullt utredd, anser jag det vara ganska ändamålsenligt, att den remitteras till utlåtande af en, efter den förstnämnda kategorien bildad, Komité, innan den till slutligt afgörande företages. 9 Hr Liliehöök, Bertil:
Sedan det mesta af hvad i mo tionen förekommer blifvit af föregående talare så utförligt belyst, skall jag hufvudsakligen endast vidröra några förhållanden, sorn särskildt röra Flottan.
Att enhet i krigsmaterielen finues, så vidt den vinnes utan upoffring af ändamålsenlighet för afsett behof, är visserligen öriskvärdt, och nyttan deraf tror jag ej har blifvit förbisedd vid de nytillverkningar, som i sednare tider egt rum.
Ett nytt system hinner dock nu för tiden ej att genomföras, förr än ett bättre föreslås, och långt rikare länder än Sverige hafva ej kunnat bort kasta det brukbara, som funnits, för att på en gång kunna tillegna sig det nyare och bättre.
Finner K. M. nödigt, att frågor, som röra krigsmaterielens bekaffenhet, skola pröfvas af andra, än sådan pröfning nu åligger, lärer det väl komma att ske, utan att R. 8t:r derom göra an hållan.
Särdeles olämpligt synes det förslag vara, att 100,000 rdr skola på experimenter användas, innan öfrige för krigsmaterielens kompleteraude begärda anslag skulle få användas.
Klandrande anföres:
Skärgårds-flottans landstignings-kanon är olika med landtartilleriets af samma pundigtal.
Hade den förra gjorts lika lätt som den sednare, hade dertill ej kunnat begagnats de svårare laddningar, hvarigenom större skottvidder kunna ernås.
Icke ämnad till långväga landtransporter, behöfver 12 p. landstignings-kanon ej vara så lätt som landt-artilleriets 12 p. kanon.
Att landstignings-kanon vid Skärgårds-flottan i Stockholm är olika med landstignings-kanon i Carlskrona.
Att de pjeser, som skola landsättas med fartygs-barkasser, ej kunna vara så svåra, som de, hvilka finnas å de egentliga skärgårdsfartygen, kanonsluparne, inses af hvar och en, som känner skillnad emellan en kanonslup och en barkass.
Att så stor mångfalld finnes i de Flottan tillhörande kanoner.
Härvid upplyses icke, att större delen af de anförda pjeser - Den 30 November e. m. 511 na ii ro äldre kanoner, en del från förra århundradet, som vid besigtning funnits brukbara; ej heller att genom reglemente af 1848 system för de kanoner, som fi större fartyg skola användas, är bestämdt, oell icke heller att alla kanoner, tillverkade efter 1835, tillhöra samma system, oell att alla dessa, hvar inom sin klass, äro i allt väsendtligt lika.
Att mycken olikhet skulle finnas i bestyckningarne å skepp och fregatter.
Härvid uplyses icke, att till fartygens bestyckande måst användas äldre brukbara pjeser, då kanoner af sednare årens tillverkning endast funnits att tillgå för fullständig bestyckning till de nyaste fartygen.
För Flottans fästningar gjutne kanoner äro fullomligt lika dem för fartygen.
Uttrycket att ingen kanon skulle antagas, innan dermed skjutits 1,000 skott, är vilseledande, och uttrycken »således bör man ej fordra annat än reorganisation», »att alla försök blifvit utan afgörande resultat», »att ingen vidare utredning af vårt beväringssyslem är erforderlig», synas vara minst sagt olämpliga.
Någon framställning till K. M. från R.
St:r, i ändamål motionären angifvit, är efter min förmening ej erforderlig, och då dessutom motionen innehåller icke få vilseledande anmärkningar och yttranden, skulle jag hålla för det vöre bäst för saken, om motionären återtog sitt förslag; men i fall han ej skulle finna skäl dertill, skulle jag önska motionen förändrades till en framställning att 11.
M. ville anhålla, att K. M. täcktes anbefalla, att, såvidt ändamålet medgifver, likformighet må iakttagas vid tillverkning af kanoner och handvapen in. m. inom Arméen och Flottan i Sverige och Norige.
Jag vill söka till, att, så godt jag förmår, återföra diskussionen till den verkliga frågan, hvarifrån den tyckes hafva afvikit.
Det måste icke förtyckas, om man önskar att anslagen till 4-.de jektmakeri, som föranleder förändringar, den ena dagen på ett vis, den andra på ett annat.
Hr Brakéls motion tyckes afse ett korrektiv häremot.
Utan att likväl i allo kunna instämma uti densamma, såsom den är affattad, måste jag dock högeligen förorda s. k. »pröfningskotnitéer» inom hvart och ett af de olika vapenslagen.
Detta förordande är i öfrigt icke annat, än en återuptagning af det förslag, jag vid Riksdagarne 1848 och 1851 här afgaf om dylika »komitéers inrättande» för hvardera af Arméens hufvudvapen.
Uti ett dylikt förslag ligger icke något nyhetsmakeri.
Redan för lång tid tillbaka ega dylika komitéer tillvaro i Franska Arméen, den Aimée, som i organisativt, administrativt och allt öfrigt hänseende står främst i Europa.
Då det är allom bekant, att hos oss olika kalibrar äro till finnandes inom hvart och ett af de olika slagens skjutvapen, att börja med handgevären och derefter kanonerna, och detta förhållande kan, genom ett blott och bart misstag vid ammunitions-utdelningen, medföra ett ända derhän vådligt resultat, M2 Den 30 November #. m. att en trupp blifver helt och hållet otjenstbar, så föranledes jag i så måtto förena mig med motionären, att R.
M. måtte anhålla om tillsättandet af en s. k. »vapen-komité», sammansatt, af personer med såväl theoretisk bildning som praktisk skicklighet i deras blifvande befattningar, och hvilken komité, enl. min npfattning, skulle vara permanent och tillkomma att undersöka och yttra sig öfver hvarje projekterad ny vapenmodelV eller förändring af redan varande, innan någon antagning borde ifrågakomma.
Berörde komités yttrande skulle alltid medfölja föredragningen af blifvande projekter, hvarefter Regeringen naturligtvis fortfar att ega beslutanderätten.
Hade en dylik komité på förhand handhaft alla våra otaliga uniformsförändringar, huru annorlunda skulle icke då påföljden blifvit?
Inom Artilleriet har på sednare åren en pröfnings-komité blifvit organiserad, men den höres sällan utaf, hvarken till sammanträden eller resultater.
Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte medfölja remissen af Hr Brakels motion.
Det förslag, som jag i föreg:de plenum väckt, har rönt ett starkt och för mig' oväntadt motstånd.
Som detta motstånd hufvudsakligen utgått från Hr af Klint och Frih. Wrede, och dessa Hrr kunna anses representera Krigsministerns och Gen.FältTygmästarens åsigter, finner jag mig så mycket mer upmauad, att, så godt jag förstår, försvara nyttan och behöfligheten af den vapenkomité, som jag föreslagit.
Mau har klandrat, att jag satt vapen i händerna på oppositionen.
Bien hvad innebär en opposition i detta fall, om icke ett uttryckt missnöje med det sätt, på hvilket vapentillverkningen i riket bedrifves, och deraf alstrade förslager till denna tillverknings förändring?
Jag har framställt ett förslag till en för Arméen och Flottan gemensam, granskande och bedömande vapenkomité.
Det är möjligt, att detta förslag är oantagligt, men till sitt syfte har man medgifvit att det är godt; det är framstäldt efter mitt bästa förstånd, och det är min pligt som representant, att uttala mina åsigter, om jag anser dem leda till ett önskvärdt mål.
Om jag derigenom skulla hafva satt vapen i händerna på oppositionen, så har jag derigenom endast beredt krigsministéren, om den är talangfull och insigtsfull, tillfälle att för representationen bevisa att vapentillverkningen i riket tillgår på det ändamålsenligaste och lämpligaste sätt och lemnar intet öfrigt att önska.
Enligt min åsigt härleder sig oppositionen mot anslag till 4:de och 5:te hufvudtitlarna till en stor del derutaf, att, långt ifrån att bevisa olämplighet af de förslag, som framkomma och fördelarna af det som är, man vill söka, att utesluta representationen från hvarje kännedom af och omdöme om krigsförvaltningen; man vill göra denna förvaltning till ett heligt tempel, i hvilket blott de invigda få intränga, då deremot, enligt min öfvertygelse, det är en ministérs skyldighet i en konstitutionel stat att uptaga till antagande eller förkastande de förslag till förädringar, som af representationen göres.
Derigenom - Den 30 November e. m. norn visar ministären sin förmåga att fylla sitt Itali, derigenom vinner den anseende oell förtroende och ett lättare bifall till begärda anslag.
Hr Frih, Wrede har fört E. o. A. in på 1831 års kalibersystem.
Jag ber att få anmärka, att jag ej, så vidt jag m.innes, uppehållit mig vid detta system, utan endast talat om 1831 års halfmesyr.
Den enhet och det system, som 1831 infördes inom fältartilleriet, var Frih. Wredes verk och utgör Hr Frilnns oförvanskliga ära.
Men denna enhet., detta verkliga system, hafva de blifvit utsträckta till allt artilleri, fält- och fästnings-, landt- och sjö-? 183! års kalibersystem, som Frih:» nämnt, är det, eller är det icke, en halfmesyr ?
Jag tror mig hafva förstått betydelsen af 1831 års kalibersystem, ehuru Hr Frilen älskar att icke tro det, och att dess betydelse varit, att, genom minskande af kalibrarnas antal, erhålla en mindre mångfald af ammunition.
Ditåt syftade detta system, det syftade ditåt, säger jag, ty ehuru Frih. Wrede yttrat att jag ej kunde framdraga ett enda bevis att man frångått detsamma, ber jag att få nämna, att man 1837 i Norige på egen hand antagit en ny kaliber till 60:pu.ndig bombkanon, och att denna kaliber först sedermera, år 1850, blifvit införd i det s. k. kalibersystemet.
Man ville åstadkomma lika ammunition, men hvad menas med lika ammunition?
Menas dermed, att man endast skall kunna instoppa hvaraudras ammunition i hvarandras kanoner?
I sådant fall är visserligen det yäsendtbgaste ernådt.
Men menar man med lika ammunition att projektilernas tyngd, spelrummet, krutladdningarna och brandrören skola vara lika, emedan lika träffsäkerhet hufvudsakligen alses, då lemnar kanske 1831 års kalibersystem mycket öfrigt att önska.
Har man icke i detta system medgifvit olika spelrum, olika tyngd på projektilerna, olika brandrör?
Ar icke det Svenska och Norska krutet olika?
Hvarföre är bomben till den 72-pundiga landtkanonen lättare än till den 72-pund. sjökanonen?
Så vidt jag kan inse, endast derföre att icke samina skott-tabeller med fördel skola kunna begagnas?
Kan Norska flottan, som endast eger 60-pundiga bombkanoner, förse den Svenska flottan med ammunition, om denna flotta för 72-pundiga kanoner.
Kunna Svenska flottans fartyg, som ömsom föra 72-, 60-, 36-, 30- och 24- pundiga kanoner, ens förse hvarandra med ammunition?
När de nya Svenska små ångkanonbåtarua föra 72-pundiga bombkauoner, hvarföre skall den nybygda fregatten Vanadis föra endast 60-pund. bombkauoner?
Bevisar icke detta sednare att olika åsigter göra sig gällande vid Stockholms och Carlskrona stationer, och är detta rätt och väl?
Hvarföre är Waxholms fästning bestyckad med borabkanoner olika med Kungsholms fäsning?
Denna sednare fästnings kauoner äro lika med flottans, hvarföre kunna ieke således både flottans qch fästningarnes kanoner vara af samma kaliber och samma modell?
Jag anser 1831 års kalibersystem vara en halfmesyr, derföre att man ej bestämt mindre antal kalibrar, och ej mera i detalj be H. i. 33 514 Den 30 November e. m. stämt krut, spelrum, bomb och kuletyngd, brandrör m. m.
Hindrar detta kalibersystem
Svenska landtartiIleriet att tillverka 72-pundiga, 24- och 12-pundiga kanoner, Norska landtartilleriet att tillverka 60-, 18- och 3-pundiga kanoner?
Hindrar det Svenska flottan att tillverka 30-pundiga kanoner, då Norska flottan tillverkar 36-pund.?
Kunna, om så är, Sverige och Norige bistå hvarandra med ammunition?
Kan det ena Svenska fartyget bistå det andra dermed?
Kan i den nya fregatten Vanadis’ 60-pundiga kanoner instoppas Waxholms fästnings 72-pundiga bomber?
Det bör, enligt min åsigt, om möjligt, såsom inom den praktiska Franska arméen, finnas en lika kaliber för fält batterierna; det bör finnas en lika kaliber för de större kulkanonerna och en lika för bombkanonerna; det bör dessutom finnas lika krut, lika kul- och bombtyngd m. m.
Frih. Wrede har fört mig till Waxholms fästning.
Han har visat mig huru man genom den ena embrasuren ser en öppen fjärd, genom den andra ett smalt sund, och han har frågat mig om man endast och allenast af system-makeri bör upoffra den mindre kostnaden af lättare kanoner, som kunna beskjuta de smala sunden.
Hetta har jag ingalunda klandrat.
Men jag undrar hvarföre t. ex. tappafståud och tappdiametrar skola vara olika på dessa lika pundiga kanoner, så att icke de ena kunna begagna de andras lavetter.
Man eger, eller rättare sagdt, har tills dato egt så väl på fästningar som på krigsskepp öfre batterier, lättare kanoner af samma kaliber, för att skjuta på mindre afstånd.
Mindre kostnad och på fartygen äfven mindre tyngd har dertill varit en verkande orsak.
Jag ber dock att få nämna, att man i utländska mariner redan börjat att frångå detta system och bestycka sina fartyg med fullkomligt lika kanoner, att man börjar offra fördelen af den något mindre kostnaden och den mindre tyngden för fördelen af fullkomlig likhet och enkelhet.
Mine Hrr! huru enkelt hafva icke Engelska och Franska flottorna och fästningarna varit i allmänhet bestyckade?
England har haft 80-pundiga, visserligen tyngre och lättare, bombkanoner och 32-pundiga kulkanoner.
Frankrike bombkanoner af 22 centimeter och 30-pundiga kulkanoner.
På grund af alla de olikheter, som jag nämnt, och på grund af en mängd andra, som jag förbigått, får jag fråga, om icke roten till det onda är att finna deruti, att man tillåtit arméen och flottan att, oberoende af hvarandra, efter skilda åsigter, på olika ställen och tider, hvar för sig tillverka olika pjeser och olika ammunition?
Så vida man ej förut har någon orubblig tanke om tillräckligheten af nuv:de föreskrifter i fråga om nu gällande kalibersystem, torde detta system för framtiden behöfva mycket mera detaljerade bestämmelser.
Nu är tidpunkten inne, just nu, för sådana bestämmelsers upgörande, då man genom refflade kanoners antagande står vid ett högst vigtigt tidskifte af artilleriets utveckling.
Jag utbeder mig af Eder, Mine Hrr, att få upskjuta försvaret för en Vapenkomités nytta i och för handgevärens lämpliga beskaffenhet.
Jag har icke för närvide hunnit förskaffa mig nog
Den 30 November e. m. sakkännedom i denna bi-anche af vapentillverkningen för att kunna besvara Frih. Wrede.
Det kan icke annat än förundra mig, att man här på detta rum yttrat, att jag åsyftat att göra vapentillverkningen omöjlig.
Jag tror mig icke hafva förtjenst en sådan förebråelse, och jag påstår, att ingen enda af Eder, M.
Hrr, vågat föreslå så stora anslag som jag för uprätthållandet af det gamla Sveriges sjelfständighet, trygghet, ära och anseende?
Men just derföre att jag detta gjort, " har jag också ansett det vara min oafvisliga pligt, att efter bästa öfvertygelse tillse att medlen användas på det ändamålsenligaste sätt, att man för minsta möjliga kostnad åstadkommer högsta möjliga resultat.
Det är möjligt, att min motion kunnat vara bättre författad, men fästen Eder ej, M.
Hrr, så mycket vid uttrycken, utan desto mera vid dess syfte.
J veten, jag har redan sagt det, att min hand var ovan, då den sammanskrefs.
Man har till mig framställt den frågan, om man blott och bart för att få enhet skulle bibehålla det gamla, äfven om bättre och ändamålseuligare upfinningar göras?
Detta har ingalunda kunnat vara min mening, utan endast att en Vapenkomité skulle finnas för att noggrannt pröfva dessa upfinningars äudamålsenlighet och för att, när denne blifvit pröfvad och erkänd, införa samma upfinningar utan variationer, både vid Arméen och Flottan.
Hr Lilliehöök har bedt mig återtaga min motion.
Sannerligen tror jag icke att Hr Lilliehöök vill med mig skämta.
Till svar härpå, får jag bedja Hr Lilliehöök uplysa mig. om han anser menniskor vara starkare dragare] än hästar, efter Flottans 12-pundiga landstigningskanon, som drages af menniskor, väger öfver 1,900 få., då fältartilleriets 12-pundiga kanon, som drages af hästar, endast väger något öfver 1,600 få.
Hr af Klint har ansett, att det af K.
M:t begärda anslaget ovillkorligen behöfdes, på det ej Kronan måste afskeda sina arbetare och hela vapentillverkningen stanna.
Han har frågat mig, om det verkligen varit min afsigt, att, som jag föreslagit, inställa all vapentillverkning ända till dess en Komité fastställt ändamålsenliga och fullgoda modeller?
Min afsigt har varit den, att inställa hvarje tillverkning af kanoner eller gevär, för så väl arméen och fästningarna som flottan, af ny modell, förrän denna modell verkligen blifvit fullkomligt pröfvad, att, sedan modell blifvit pröfvad och antagen, lika kanoner och gevär skulle tillverkas åt arméen, fästuingarne och flottan och, om möjligt, åt Sverige och Norige.
Om det är lämpligt och nödvändigt att tillverka gevär och kanoner af gammal modell, öfverlemnar jag åt Krigsministern att bedöma, och vill visst icke motsätta mig detsamma, lika så litet som jag vill emotsätta mig ett nytt anslags beviljande till Vapen komité och profskjutning, om hela det af Regeringen begärda anses nödväindigt för sjelfva vapentillverkningen.
Man har klandrat, att jag velat fästa ett vilkor vid beviljandet af anslag till vapentillverkningen, man har talat om frihetstidens regerande Ständer m. m., men har ej besinnat, att under 510 Den 30 November e. ra. frihetstiden innehade Ständerna verkligen verkställande makten.