Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs å nyo BevillningsUlskottets den 14 sistlidne December under N:o 57 afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, med förslag till fördelning afAllmänna Bevillningen, samt till en blifvande BevillningsFörordning.
Utskottet bar, sidan 6, föreslagit, ”att ersätt”ningen för Saltpettergärden 124,000
R:dr, ”må utgöras med vissa skillingar å hvarje ”efter 2:dra Art. debiterad Riksdaler under ”namn af fjllnadsafgift,” dock med förbehåll, ”att om af Tullbevillningen, eller ”Bränvinsafgiften, skulle kunna beredas, och ”med säkerhet beräknas någon större eller ”mindre tillgång utöfver de summor, som ”derå blifvit beräknade uti det af Rikets "Högloflige
Ständer fastställda StatsUtskot”tets InkomslBetänkande, ifrågavarande fy 11- ”nadsafgift, i mon af denna tillgångs storlek, antingen må alldeles försvinna, eller ”minskas.”
Denna framställning är så vilkorlig, alt om man biföll Betänkandet, skulle deraf följa, att sedan voteringen i förstärkta StatsUtskottet afgjort, hvad Tullprocenten möjligen kommer att blifva, och BevillningsUtskottet beräknat inkomsten deraf, skulle ett nytt Betänkande från BevillningsUtskottet åter behöfvas, för att få den 32 Den 4 Januarii f. ra. nya BevillningsFörordningen derefter uppgjord.
På sådan grund, och då det torde vara rigtigare, att först bestämma Tullprocenten, för att med säkerhet veta, om fyllnadsafgift behöfves eller icke, innan man uppgör sina sluteliga beräkningar och BevillningsFörordningen derefter; hemställer jag, om icke Betänkandet kunde återremitteras.
Hans Excellence Herr Grefve
De la Gardiej Jacob: 3:dje Art. 4 §■ af 1823 års BevillningsFörordning har lemnat befrielse åt Höganäs Stenkolsverk från Bevillning, intill nästa Riksdag.
I följd deraf har BevillningsUtskottet nu uppfört detta Verk till Bevillnings erläggande.
Jag får dock, enär Actieägarne i Verket ännu på flere år alldeles icke lära få någon ränta eller inkomst deraf, fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna billigt att tillstyrka fortfarande af nyssnämnde förmån för Stenkolsverket intill nästa Riksdag på samma skäl, som senaste Ständer det gjort, och anhåller, att min begäran, i fall den af Ridderskapet och Adeln bifalles, måtte åtfölja återremissen af Betänkandet.
Vid Utskottets Betänkande finnes en reservation af Herr von Törne, i hvilken jag anhåller att få Den 4 Januarii f. m. 33 få instämma.
Det torde vara öfverflödigt att här uppläsa densamma, då den finnes tryckt, och jag får således endast åberopa den, på det att, i händelse återremiss beviljas, frågan må vara öppen tillförändring, när Betänkandet återkommer.
Herr Tharrij Wollrath:
I anledning af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardies anmärkning får jag blott nämna, att då uti i823 års BevillningsFörordning befrielse från Bevillning var Stenkolsverket medgifven lill nästa Riksdag, tror jag icke BevillniugsUtskottet ägde rätt att nu tillstyrka fortfarande deraf, helst icke ens motion i ämnet varit väckt.
För öfrigt har jag visserligen ingenting att påminna emot återremissen.
Jag tror lika med Herr von Hartmansdorff, att det passar bäst få frågan om fyllnadsafgiften för Saltpetern afgjord på en gång med allmänna Bevillningen, och det blir då tillfälle för Utskottet att besvara allt, sedan voteringen om TullBetänkandet är förbi.
Min anmärkning anfördes visserligen icke såsom något klander emot Bevil 1- ningsUtskottet, och jag nämnde till och med sjelf att BevillningsUtskotlet nu handlat i öfverensstämmelse med sista Riksdagens: beslut, och icke kunnat göra annorlunda; men 56 II. 3 34 Den 4 Januari! f. m. det är just af de skäl, sorn till befrielse anfördes, jag nu blott anhåller, att denna förmån må än vidare fortfara.
Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Pag. 19 tillstyrker Utskottet, att ägare af Skeppsvarf och Fabriker skola hafva en viss minimi-afgift sig ålagd.
Det synes likväl orimligt, att detta skall tillämpas såsom hittills skett, eller att, när många delägare varit i en Fabrik, alla dessa, som stundom utan sin fria vilja genom arf eller dylikt blifvit delägare, böra skatta som Fabrikörer.
Jag minnes, att förhållandet bär en gång var sådant med delägarne uti en Buldansfabrik.
Dessutom förekommer på samma ställe, att Bevillning af Ångfartyg bör utgöras med 6 procent af inkomsten.
Jag vill minnas, att vid sista Riksdagen man vidtog alla möjliga åtgärder för att uppmuntra Ångfartygs inrättande, men jag fruktar, att 5 år icke varit tillräckliga att göra denna näring till den grad oberoende af omständigheterna, att den nu bör betungas med högre Bevillning än andra näringar.
Således får jag hemställa, om icke någon nedsättning må ske härutinnan.
Pag. 29 har Utskottet icke funnit skäl att göra afseende på Herr von Q vantens anmärkning angående Arrendatorer, utan påfört dem särskild beskattning.
Det synes likväl besynnerligt, att samma jord skall draga större skatt, för det att ägaren utarrenderar den, än om han brukar den sjelf.
Den 4 Januarii f. m. 35 Herr Ribbing, Arvid:
I hvad deri siste Talaren anfört angående Ångfartygens befrielse från Bevillning, utber jag mig att få instämma.
Då här nu åter är fråga om beräkning af Statens inkomster, som Be vi 11- ningsUlskotlet, likt ett annat Statsutskott, åtagit sig, i hvad det rörer fördelning och uttagande af de 124,000 Riksdalerne Saltpetermedel, så, enär Utskotten ansett en del af denna summa kunna beräknas på öfverskotten af Bränvinsafgiflerne, torde det tillåtas mig fästa uppmärksamheten på huruledes våra hushålls- och beskattnings-lagar riktas alltmera derhän, att Statens inkomster skola utgöras af tull, beräknad vid denna Riksdag till icke mindre än 2,100,000, och afgifter för Bränvinsbränning, upptagne till 460,000
Att Regeringen icke allenast äskat dessa tillgångars beräknande såsom säkra inkomster för de årliga Statsbehofven, utan äfven yrkat, att de måtte ändå högre beräknas, det synes af Kongl. Maj:ts vid denna Riksdag afgifne Nådiga proposition om Statsverket, jemförd med StatsUtskottels Betänkande N:o 123 pag. 26.
Att dessa inkomster, såsom utgörande blott vissa procent i afgift af handelsvarorne och af Bränvinslillverkningen, icke skulle kunna beräknas till detta belopp, om varuinförseln eller Bränvinsbränningen inse H. 3 * 36 Den 4 Januari i f. m. skränktes, ser en hvar.
Att all Styrelse skulle upphöra att existera med detsamma nödige tillgångar för dess functioner saknades, och alt varuinförseln och bränvinsbränningen, som till |:del lemna desse tillgångar, derigenom blifva till den grad införlifvade med sjelfva Statens lif- och hushållssystem, att återgång till ett annat blir omöjlig i den nion, desse inkomster blifva oumbärliga, det lärer ock inses.
Konungens rättighet efter Grundlagen , att vara Högste Styresmannen af landets Ekonomi, beslår då icke i annat än en död bokstaf.
Statsbehofven skola binda bans händer, och de sjelfvalda bojorne skola i samma mon hårdare åtdragas, som de enda sanna hjelpkällorna, landets näringar, uttorka.
Men utgifterne äro beviljade, tillgångarne derföre beräknade; ehvad man vill det eller ej, måste man inskränka sitt förutseende, och endast betrakta de möjligen närmast pågående behofven.
Våra till vidden utsträckta åkerfält hafva genom bränning och idkelig sädesodling blifvit uttömde på den kraft och fetma, som fordras för att emotstå torka, och afleda öfverflödig vätas skadeliga verkningar.
Under åkerbrukets så kallade framsteg har missväxt gått i spåren, och bristen gaf år 1826 sin närvaro tillkänna i den nöd, hvarmed mången hemsöktes, som ge - Den 4 Ja nu ar i i f. m. 37 nora föregående Arens öfverflöd visserligen icke blifvit härdad att emotstå hungern.
Om än vi sett mycken sorglöshet för vår år för år tilltagande ekonomiska oförmåga och physiska slapphet att emotstå de liårda följderue af en missväxt, så har dock icke medlidandets känsla uteblifvit för ögonblickets nöd och de behof, som legat inom omfånget af en inskränktare synkrets.
Det är derföre som jag, icke utan hopp om afseende, vågar påminna derom, alt en missväxt åter kan inträffa innan nästa Riksdag, att anledning för en sådan förmodau till och med nu icke saknas, och att, för en sådan händelse, förbud emot Bränvinsbränning kan blifva nödvändigt, hvarmed de beräknade 460,000
R:dr till större eller mindre del kunna komma att för Statsverket brista, likasom de summor BevillningsUtskottet, i anseende till Nämndens fattade beslut, än ytterligare beräknat såsom Statsinkomst på denna land och folk förderfvande näring.
Ansenliga öfverskott har Konungen sedan sista Riksdag haft till sin disposition.
Har Styrelsen derigenom haft ett tillfälle, som icke blifvit begagnadt, och icke så snart torde återkomma, att göra de inskränkningar eller förändringar i ekonomiska författningar, som kunnat vara tjenlige, så torde deremot, för de kommande åren, i anseende till ett strängt 38 Den 4 Jn u a r i i f. m. påräknande af inkomsterne, knappast blifva så mycket öfver, att ett nödigt bränvinsbränningsförbud kan, utan rubbning i beräkningen af Statsinkomsterne, äga rum.
Derföre måste jag icke allenast bestrida BevillningsUIskottets förslag, att beräkna en del af Saltpetergärden, till utgående på öfverskotlen af bränvinsafgiflerne, utan äfven, såsom särskild motion, väcka den begäran, att StalsUtskottet, ensamt eller i förening med annat Utskott, måtte utse hvar medel skola tagas för att ersätta den brist, som i Stats-inkomsterne uppkommer, i händelse Kongl. Maj:t finner för godt inställa bränvinsbränningen.
Härvid får jag fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, alt ett förbud aldrig bör antagas ske på kort tid af några få månader, emedan sådant endast verkar till förökad bränvinsbränning under de öfrige, och förr kan medtaga än bespara de strida spannemålslagren; utan att, då förbud antagas att kunna komma att ske, de böra afses för längre tid af året.
Jag finner mig af några Herr Ribbings anföranden uppkallad att bestrida den åsigt lian sökt ådagalägga, då lian nemligen trott, att de föreslagna Bevillningsgrunderna skola lägga binder i vägen för Konungens ekonomiska lagstiftningsrätt, i händelse Konungen t. ex. ville inställa husbehofs-bränvinsbränningen.
Som jag icke hört någon af Konungens Råd - De n 4 Januari! f. m. 39 gifvare fästa uppmärksamhet härvid, och i synnerhet FinanceMinislern iakttagit tystnad, anser jag häraf vara en följd, att
Konungen icke finner sin ekonomiska lagstiftningsrätt numera höra göra intrång uti Rikets näringar.
Således skulle jag anse en inskränkning af hränvinsbränningen högst osannolik, i synnerhet du en stadgad spannemålstull är att förvänta, hvarigenom Sverige aldrig bör råka i hungersnöd.
Jemväl tror jag säkraste sättet alt förekomma missväxten vara, att man i möjligaste måtto skyddar landtbrukets näringar, och uppmuntrar ladugårdsskötsel!!, som för närvarande, ehuru kanske icke så alldeles rätt, till stor del beror af bran vinsbränningen.
Halfva orsaken till missväxterna ligger otvifvelaktig! i sjelfva jordbrukets skötsel.
Der jordbruket går med full kraft, och jorden erhåller tillräcklig näring, inträffa de sällan utan ödeläggande naturfenomener.
På denna grund bör man icke anse någon brist på spannemål kunna uppkomma genom bränvinsbränningens fortfarande, och jag tror, alt Herr Ribbing, sorn uti möjligbeten af en sådan brist tyckt sig se något hopp för sina ideers framgång, häruti skall mötas af andra åsigter bos Styrelsen.
Jag har föga att anföra mot den siste Talarens yttrande, dels emedan jag tror att man icke ens behöfver besvara hvad han anfört, som skulle det ieke 4° Den 4 Januarii f. m. vara Konungens rätt, att hädanefter såsom hitintills, inställa bränvinsbränningen för att lindra den hungersnöd, hvaruti landets innevånare kunna råka, dels för det Herr Grefven, om jag icke orätt uppfattat hvad han sagt, i så måtto öfverensslämt med mina åsigler, som han ansett bränvinsbränningen i sig sjelf icke vara just det rättaste medlet alt upphjelpa ladugårdsskötsel!!.
Jag önskar således att Grefve Horns yttrande må åtfölja till Utskottet.
Herr Tham,:
Jag anhåller blott att få lemna några upplysningar.
Herr Cederschjöld liar, i afseende på Bevillningen af Fabrikanter och Skeppsvarfsägare anmärkt, att då flere ägare finnas till en sådan inrättning, skulle ändock hvar och en vara taxerad efter högsta beloppet.
I författningen står likväl uttryckligen i afseende på Skeppsvarf, att hufvudredaren betalar bevillning för inrättningen, men icke de öfrige delägarne.
På samma sätt förhåller sig med fabriker.
Sjelfva fabriken är taxerad till ett visst belopp, och hvarje delägare betalar för öfrigt i mon af dess öfriga inkomst.
Hvad ångfartygen beträffar, är att märka, att det är tvenne slags rörelser, som der beskattas, den ena nemligen vinsten af ångfartygen, och den andra vinsten af krögeriet.
Hvad för öfrigt frågan om bran vinsbränningens inställande m. m. beträffar, så hemställer jag, om deraf kan hemtas någon upplysning
Den 4 Januarii f. m. 4‘ vid äterremissen.
Jag anhåller derföre hos Herr Ribbing, att han, på det att återremissen må fortare återkomma, blott ville anmärka att han bestrider
Utskottets förslag i afseende på ersättnings beräknande för Saltpetermedlen af BranvinsBevillningens öfverskott, hvilket är det enda Utskottet kan utlåta sig om.
Samma anhållan tar jag mig äfven friheten alt framställa till Herr Grefve Horn; och att de derföre utur hvad till Utskoltet skall utskrifvas ville utesluta allt, sorn angår det möjliga Bränvinsbrännings-förbudet.
Herr Ribbing: Hvad Herr Tham med målets hastigare behandling åsyftar, tror jag att han sjelf kan åstadkomma, så mycket mer, som vid de tillfällen jag arbetat tillsammans med honom i Utskott, jag inhemtat, att man der allenast föredrar en sammandragen berättelse af anmärkningarne.
Det hufvudsakligaste af hvad jag anfört, var dessutom icke ämnadt BevillningsUtskottet, utan var en motion, som tillkommer StatsUtskottet att handlägga, nemligen derom att medel måtte utses för att ersätta den nära halfva million R:dr bränvinsafgift, sora från StatsVerkets tillgångar försvinner, i händelse missväxt inträffar så, att Kongl. Maj:t finner sig föranlåten att inställa sjelfva bränvinsbränningen.
Jag hoppas att deri värde Talaren härmed är tillfreds, så vida han icke vidare, såsom han inom BevillningsUtskottet, i fråga 4* Den 4 Januari! f. m. om denna inkomstsberäkning, redan synes, hafva gjort, vill också föra talan för Stats*- Utskottet.
En värd Talare hav mot min anmärkning sökt försvara Utskottet i afseende på af giften för Ångfartyg.
Men jag får blott fästa uppmärksamheten på den motsägelse, som finnes emellan denna höga skatt och alla de åtgärder man vid denna Riksdag vidtagit för att lätta communicationerna.
Man offrar millioner för alt gräfva Canaler och rensa strömmar, samt för att lätta de skjutsandes tunga på landsbygden; och nu vill man genom en dryg skatt minska ångfartygens antal.
Det kostar likväl ingenting att låta denna näring vara fri och ohetungad, då den ensam skall kan hända mer än allt annat bidraga att lätta skjutsningsbesväret för allmogen, såsom den redan i betydlig mån gjort kring hufvudstaden.
Jag kan derföre icke annat än förnya min tillstyrkan, att ångfartygen må intill nästa Riksdag vara fritagna från BevilU ning.
Herr Munck af Rosenschöld Eberhard:
Som jag hör, att frågan om förbud emot bränvinsbränning har gemenskap med detta Betänkande, får jag blott yttra, att i händelse af missväxt, det är bättre att tillåta utländsk säds införsel, än att förbjuda bränvinsbränningen, i synnerhet när missväxt
Den 4 Januarii f. m. 43 på säd tillika är, såsom år 1826, åtföljd af en klenare gräsväxt.
Jag tror likväl icke, att bränvinsbränningen är så oumbärlig för ladugårdsskötsel!!, som man bär yttrat, ty i länder, der denna florerar vida mera än bär, brännes icke så allmänt af jordbrukare som i Sverige.
Jag bar för min del vid Betänkandet blott en anmärkning att göra, nemligen vid pag. 24 rörande bevillning på Handelsexpeditör.
Jag bar icke bär funnit, att någon bevillning lägges på utländska Handelsexpeditör eller så kallade Probenreuter, och om jag icke mycket misstager mig, så äro utländningar i detta afseende mera avantagerade, samt bafva vidsträcktare handelsfrihet i vårt land än Svenske medborgare.
Här kringresa hundradetals utländska handlande, icke för att göra affärer med Svenska varor till utförsel, utan nästan endast för befrämjande af införseln af utländska öfverflödsartiklar, hvilka de ofta till och med sälja i minut, än under namn af prof, än under annat förebärande.
Dessa betala för sådant ingen slags bevillning, om de ej äro Judar eller Italienare.
Jag vet precist, att sådane få i andra länder betala en dryg afgift till Staten för dylika rättigheter, och i ett land, der man behöfver så mycket med skatter ihågkomma sine egna medborgare, borde man väl icke glömma de utländske inom vårt land handlande.
De, som ifra t så 44 Den 4 Januarii f. m. mycket mot Gårdfarihandel, hvilken drifves af egne Landsmän, måtte väl åtminstone icke vilja mera gynna dessa kringresande utlänningar.
Derföre får jag hemställa, om ej en lämplig bevillning bör dessa åläggas.
Det är mig en fägnad få upplysa Herr Munck af Rosenschöld, att hvad han föreslår, redan är af Utskottet iakttaget.
I den gamla BevillningsFörordningen stod, att bevillning skulle erläggas af kringresande Judar och Italienare.
Jag känner icke, hvarföre man bär nyttjat uttrycket Italienare; men den nya Förordningen innehåller, att Judar och Utländningar, hvilka resa omkring i landet och drifva handel, skola för en sådan rättighet betala 5o R:dr B:co om året, och att de Judar och Utländningar, som med tillåtelse drifva handel i städerna, derföre skola taxeras lika med andra handlande.
Jag hoppas Herr Munck af Rosenschöld häraf finnér, att Utskottet icke glömt dessa utländningar.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till återremiss af BevillningsUtskottets ifrågavarande Betänkande.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken tillkännagaf, att Plenum lomme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Den 4 Januarii f. ra. 45 Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från ExpedilionsUtskottet inkomne förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 298.
Angående liqvid emellan Förvaltningen af Sjöärenderne och Allmänna Magazinslnrättningen, för det till Flottans Lehöf i Carlskrona befintliga Proviant-lager.
N:o 3oo. Angående ifrågaställd utvidgning af Götheborgs Stads Spinnhus.
N:o 3oi.
Maj:ts Nådiga Proposition om Vacance-afgifls erläggande till Krigsfonden för Båtsmän, som under krig afgå.
N:o 3o3.
Angående sättet för utfärdande af ändringar eller tillägg i nu gällande Författningar.
N:o 3o4- Angående Snefringe Härads Innevånares befrielse från hjelpedagsverkens utgörande till Strömsholms Kungsgård.
N:o 3o5.
Angående ytterligare anvisade mede] för Armeens materiella behof, samt Krut-tillverknings-kostnadens bestridande.
N:o 3o8.
Med Förslag till Författning om tiden och sättet för utmätning å Domar och Utslag.
N:o 3og.
Med Förslag till ändring af 5 §. i5 Cap. ÄrfdaBalken.
N:o 3ro.
Angående ett föreslaget tillägg i 14 Cap. i §.
GiftermålsBalken. 46
Den 4 Januarii f. m.
ExpeditionsUtskottets den 3i sistlidne
December under N:o 307 aflåtne Memorial, med öfverlemnande af Utskottets under N:o 3oa afgifne förslag till underdånig Skrifvelse, angående Dykeri- och Bergnings-anstalterne i Riket; hvarefter berörde förslag särskilt till justering upplästes, samt af Ridderskapet och Adeln godkändes.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 2 eftermiddagen.
BancoUtskottets den 10 sistlidne December under N:o 88 afgifne, och den 17 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte motioner, om tillåtelse för Slädernes Allmänna BrandstodsBolag, för Skånska Brandförsäkringslnrättningen, för båda BrandstodsFöreningarne i Götheborg, och för BeklädnadsDirectionerne, att Den 4 J a n u a r i i e. in. 4 7 mot ränta insätta sina contanta medel i Rikets Ständers Bank.
Företogs till pröfning BevillningsUtskottets den i sistl.
December under N:o 54 af" låtne, och elen i5 i samma månad e. m. på bordet lagde, Memorial, med förslag till sammanjemkning af RiksStåndens beslut, angående Stora SjötullsBevillningen, samt tili Voteringspropositioner derom.
Första Hufvud Af delningen. a) Första Bevillningsgrunden.
Herr von Hartmansdorff j August:
Utskottet har ansett den första Tullbevillningsgrunden kunna antagas på tre Stånds beslut; men 71 §.
RegeringsFormen säger:
Yppar sig skiljaktighet emellan flere afl RiksStånden om dessa grunder j sätten af deras tillämpning och Bevillningens fördelning till utgörandej eller skulle } hvad icke väntas börj något Riksstånd allena söka undandraga sig det deltagande uti den fastställda B evillnings summan j som B evillningsUt skottet föreslagitj dä skall hvarje Riksstånd, som ändring uti BevillningsUtskottets Förslag åstundar j meddela de öfrige sina skäl dertill j samt uppgifva det sätt j på hvilket en sådan ändring må vinnas, utan att ändamålet förfelas.
Häröfver höres Bevillningsutskott et, hvarefter Rikets Ständer skola till afgörande företaga den eller de frågor j om hvilka skiljaktighet dem emel - 48 Den 4 Januarii e. m. lan uppstått.
Bifalla tre
Stånd hvad emot BevillningsUtskottets Förslag i en eller annan del anmärkt blifvit, varde Förslaget i dessa delar förkastadt.
Afstå tre Stånd livad ett särskilt
Stånd härutinnan yrkat, men detta ändock vid sin mening förblifva' , eller stanna två Ständ emot två, dd skall saken öfverlemnas till afgörande , pd det sätt 6g ,§*. föreskrifver , åt Statsutskott et, förökadt till ett sådant antal af Ledamöter , som der bestämmes.
Enär nu icke mera än tre Stånd bifallit denna grund, så följer deraf, att den skall af förstärkt Statsutskott afgöras.
Jag tror icke att Herr von Hartmansdorff^ påstående är enligt med Grundlagen. ^5 §.
Riksdagsordningen säger: JJTill Grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksStåndens sammanstämmande beslut och Konungens sanction.
För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagne, hvarom i Regerings Formens 66, 6g, jo, ji och J2 särskildt för or dna dt är, gälle, jemte Konungens samtycke, Tre Stånds mening.”
Uti dessa åberopade §§. finnes icke någon ekonomisk fråga, sådan som den förevarande.
Här är icke fråga om sjelfva Tullen, ty BorgareStåndet bar ej gjort invändning deremot, utan här är fråga om en ekonomisk förberedande åt - Den 4 J a n u a r i i e. m. 49 åtgärd, om hvilken Konungen har rätt att besluta.
Jag hemställer, således om grundlagsenligt någon proposition kan göras på Herr von Hartmansdorffs förslag.
Dessutom får jag påminna derom, att då det var fråga om grunderna för bran vinsbränningen, beslöto 3 Stånd olika med Ridderskapet och Adeln, och det föll då icke Ståndet in att göra sin mening lika gällande, ehuru det då snarare hade bordt komma i fråga.
Ridderskapet och Adeln beslöt alt två go-kannors pannor kunde få brukas.
Men de öfriga Stånden bi föllo blott en go-kannors panna.
Detta Rikets Ständers beslut blef likväl gällande, och ingen invändning gjordes deremot.
Då förmodar jag, att man icke nu heller gör någon invändning emot Bevillningslltskottets förslag, enär här endast är fråga om en önskan till Kongl.
Maj:t, huruvida förbud alt införa alla möjliga utländska artiklar skall äga rum eller icke.
Denna fråga kan väl aldrig komma till Förstärkt Statsutskott.
Jag hade förmodat, att BevillningsUtskoltet ej skolat befatta sig med andra än Bevillningsmål, och således följa 3i §.
Riksdagsordningen, der det står:
"Detta Utskott dligge att opåmint vid hvarje Riksdag uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande Bevillningens fördelning j hvarefter, och sedan 56 H. 4 t
Den 4 Ja n u a r i i e. ni.
Bevillnings-summans belopp blifvit fastställd, det tillkommer Utskottet , att , med tillämpning af dessa grunder , för fatta förslag till Bevillningens utgörande; skolandes allt, i den män det medhinnes, Rikets Ständers Plena underställas.” Har Be vi 11- ningsUtskottet gjort något annat än här utstakas, så har *1 et handlat olagligt, och då förfaller frågan.
Har Utskottet åter handlat lagligt, så bör målet behandlas såsom Bevillningsmål, enligt 71 §.
Har BeviliningsUtskottet befattat sig med någre ekonomi-mål, så hoppas jag, att de, sorn skola närmast vaka öfver Grundlagarnes efterlefnad ej kunna det längre tillåta.