Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringen är till för nationens skull, men icke tverlöm, och att nationen således icke behöfver bestå några kostnader till Regeringens och om dess embetsmäns underhållande.
Jag skulle likväl tro att ännu icke någon ifrågasatt, det icke hvarje medborgare, i förhållande till sin ställning, är skyldig att dessa kostnader vidkännas.
Sådan är halten af de anmärkntr, man gör, då man icke rätt betänker deras beskaffenhet.
Jag anser mig för öfrigt böra anmärka att, så vidt minnet icke allt för mycket sviker mig, hafva 11.
St:r beslutat en underd. skrifvelse till K.
M. rörde fyrar och båk-inrätiri ingar i riket med anhållan att K.
M. täcktes låta utreda förhållandet med dessa anstalter och upgöra förslag till deras förbättring.
Dit måtte äfven höra lotsverket och lotsarnes aflöning; det torde således vara lämpligast att äfven denna del lemnäs ovidrörd, till dess K. M. i ett sammanhang kan taga frågan om lotsarnes lönevilkor med hänseende lill såväl seglande fartyg som ångbåtar i Nåd. öfvervägande, och bestämma om och huru dessa sednare böra erlägga sin tribut till lotsarne.
Jag fortfar att yrka afslag å Betänk, och att Ulsk:s första Utlåt, mätte bifallas.
Man har här såsom skäl för lotspengarnes uphörande anfört att det endast skulle vara 9 fartyg, som f. n. betala denna afgift.
Låt så vara att det f. n. icke äro flera än 9, ehuru jag tror alt det är flera, men man bör då äfven taga i betraktande att dagliga tillkommer ett förökadt antal.
Man har äfven såsom skäl deremot anfört lotsarnes ringa påpasslighet på sådana fartyg, som äro skyldiga att taga lots.
Jag har aldrig hört några klagomål framställas, och hade så skett, skulle de icke blifvit ostraffade.
Att någon försumlighet inom lotsverket kan förekomma likasom i alla andra verk, är klart; men någon klagan i officiel väg har icke försports.
Sfan har äfven åberopat såsom skyldighet att taga lots att fartyg som komma från öppna sjön äro ålagde detta onus, jag får anmärka att tager man bort detsamma, så till - 190 Den 2 September. kommer derigenom äfven rättigheten att lurendreja hvar man behagar.
Det är möjligt att lotsarne icke upfylla sina skyldigheter, men de är dock något band på lurendrejeriet och man bör väl icke kasta bort alla sådana.
För öfrigt är den svenska lotsinrättningen den ordentligaste inrättning som finnes i den vägen i något land, den är ett slags indelningsverk; måhända är den icke alldeles så fullständig som den kunde vara, men intilldess en lämplig förändring i nuv:de lotssladga föreslås, måste jag påyrka att lotsarne bibehållas vid den rätt de nu innehafva.
Sedan härefter på förfrågan af Frih.
Baab, undertecknad Biddarh.Sekret, uplyst att BorgareSt. bifallit förev:de Utlåt., men att underrättelse om de öfrige RiksStms i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Frih.
Jag anhåller att få yttra några ord med afseende på de af Hr Printzensköld berömde motiverne i Gr.
Mörners tal.
Mörner yttrade att en återremiss innebär ingalunda ett bifall.
Det är sannt, men man får icke taga saken så lättsinnigt, att man den ena dagen i ett Stånd återremitterar ett Betänk, och alla, som yttra sig öfver frågan, yttra sig ogillande samt yrka på ett annat förslag af Utsk., men den andra dagen då Ulsk. återkommer med ett sådant, då vänder Ståndet om och säger »vi vilja icke hafva det, utan vore det likalydande med det förra, skulle vi gilla det.» Jag frågar Hr Printzensköld, som så högt prisade detta motiv, om han skulle önska införa en sådan sakernas ordning?
Jag tror icke alt det skulle vara särdeles betingande för den aktning Ståndet är skyldigt sig sjelf.
Vidare sade Gr:n att det icke vore skäl uti att ångfartyg endast befriades.
Det finnes 2:ne skäl hvarför ångbåtar isynnerhet böra åtnjuta denna förmån, först att man påräknar att med ångfartyg komma fortare, och således icke behöfva ligga ^ timme och någon gång derutöfver för att vänta på lots; för det andra, att samma ångfartyg går samma väg fram och tillbaka samt kan således bestå sig en säker lots på fartyget, och någon fara bör följaktligen icke upstå deraf att fartyget icke tager lots.
Jag vill dessutom säga några ord om Hr Printzenskölds haltande jemförelser.
Om några jemföreiser halta så är det den, att alla vilja hafva en regering och att alla måste bidraga till regeringen i förhållande till sin ställning, hvadan således alla fartyg skulle bidraga till lotsarnes aflöning.
Nu frågar jag, om Hr Printzensköld skulle gilla att en del medborgare ensamt bidroge till Regeringens underhåll.
På samma sätt har här skett att f af ångbåtarne äro befriade från att taga lots och | mäste vidkännas detta onus.
Det är denna orimlighet som föranledt motionen och som säkert äfven föranledde återremiss förra gången.
Puke har sagt att om också endast 9 nu vore skyldige att taga lots så skulle det för framtiden blifva flera.
Jag vill hoppas att vi i framtiden få bättre lotsförfattningar, hvilket också R.
St:r begärt och det blir deras omsorg att sörja derför, när vi erhålla ett förslag dertill, men så länge deras antal som skola taga lots är mindre än deras som fått befrielse, är det en orimlighet att denna Den 2 September.
191 befrielse skall stå qvar länge.
Hvad beträffar det skälet att lotsarna böra tjenstgöra som tulltjensteman å fartyg, som komma utifrån, så låter det säga sig men icke tänka sig som giltigt, ty litet hvar känna vi nog förbållanderne så att vi icke hafva synnerligt förtroende till dessa tulltjensteman.
Det skulle ge anledn. till åtlöje om man trodde att något lurendrejeri skulle förekomma derigenom.
Sjelfva saken synes vara så utagerad, att derom icke återstår mycket att säga; men då Gr.
Mörner skarpt anfallit mig, må det tillåtas mig att i korthet besvara honom.
Hr Gr:n anser att R. o. Ad:n icke yttrat något i denna sak.
Hr Gr:n torde dock påminna sig att Utsk:s förra Betänk, var rena motsatsen till det nuv:de.
Visserligen funnos då en eller annan som försvarade detta; men K. o.
Ad. ogillade det i dess dåv:de form, samt återremitterade det i. den syftning som Utsk. nu antagit.
Vore det då värdigt, vore det conseqvent att R. o. Ad. nu skulle säga:
Nej, nu vilja vi hafva det första Betänk.!
Jag frågar blott?
Jag har alldrig bestridt R. o. Ad:ns rätt att handla på detta sätt, jag påstår endast att deruti ligger en inconseqvens.
Gr:n har vidare hemställt huruvida det är rätt att befria de fartyg från skyldighet att taga lots, hvilka hafva den största inkomsten.
På denna fråga får jag endast svara, att den bör ställas till den auktoritet, som gaf den första »licencen»; men sedan f-:delar af fartygen vare sig med rätt eller orätt fått en dylik licens, är det då rätt alt den återstående J:delen skall blifva den förutan?
Hr Gr:n tyckes betvifla Ständernes beredvillighet att bevilja hvad som erfordras till lotsverkets ordnande.
Under denna riksdag förefaller mig en dylik misstro från en regeringsledamot mindst sagdt orättvis.
Hr Printzensköld har redan blifvit besvarad af Frih. Raab, jag vill blott anmärka att Hr Prinlzenskölds sats äfven kan omställas på följande sätt, den som behöfver en sak får betala derför, den som icke behöfver den slipper; nu behöfva alla en regering, ergo böra alla dertill bidraga, men deremot behöfva icke alla fartyg lotsar, ergo böra dessa, lika conseqvent, slippa att betala dem.
Hvad åter lotsarne såsom tulltjensteman angår, har denne fråga redan blifvit besvarad.
Jag kan icke tro att hafsgående passagerare-fartyg vilja uppehålla sig för alt bedrifva ett litet lurendrejeri; skyndsam framkomst till destinationsorten' blir alltid för dem en hufvudsak.
Jag yrkar fortfarande bifall till Betänk.
Hr Blomqvist, Christian Jakob:
Discussionen har varat nog länge och blifvit tillräcklig uplysande genom de personers yttranden som deri deltagit för att icke mitt yttrande skulle vara öfverflödigt, men då jag, som icke från början öfvervarit discussionen, vid min ankomst fick höra Frih.
Raabs anförande, har det velat synas som om lotsverket endast inrättats till fördel för ångbåtsbolag och deras intressenter samt att det vore öfverlemnadt åt deras skön att taga lots eller icke.
Denna åsigt kan jag icke 192 Don 2 September. gilla, utan får jag fästa R. o. Ad:ns upmärksamhet derpå att lotsa rn e äro till för att vårda gods, egendom och menniskors lif, och för att vinna detta ändamål måste fartyg med en mängd passagerare och fraktgods åläggas skyldigheten att taga lots.
Jag hemtar äfven derifrån skäl för min åsigt, att befälhafvarne öfver de större fartygen vid K. M:s Flotta äro skyldiga att taga lots, oaktadt farvattnet är väl bekant, och underlåta de detta samt olycka inträffar, drabbar dem ett svårt ansvar.
På dessa skäl torde It. o. Ad. finna nödvändigheten af att fartygens befälhafvare åläggas att begagna lots.
Jag vädjar till Frih. Raabs, roed min, jemnåriga riksdagsmanna-erfarenhet, om icke en återremiss har just samma betydelse som Gr.
Mörner tillagt densamma.
Huru ofta har icke handt att en liflig strid egt rum om bifall eller af-slag eller återremiss af ett Betänk, och ofta nog har den sidan sorn yrkat t. ex. bifall gifvit efter för dem som yrkat återremiss, derföre att man ansett denna sednare så oskyldig, att man alltid vid förnyad föredragning hade sin talan öppen att efter sig företeende omständigheter bifalla eller afslå.
Det är således en uppenbart oriktig tydning, då man säger att denna återremiss innebär ett ogillande af de äsigter som Utsk. i första Betänk, följde.
Visserligen kan en och annan ledamot hafva ogillat Betänk., men att Ståndet varit af enahanda tanke, följer ingalunda deraf att majoriteten utan votering tillåtet att Betänk, återskickades till Utsk. för alt sätta Utsk. i tillfälle att närmare öfverväga saken.
Således fortfar jag, oaktadt allt hvad Frih.
Björnstjerna anfört; att anse en återremiss som ett Stånd beslutat alldeles icke innebära det ringaste bevis uppå, att
Ståndet haft en åsigt motsatt den som Betänk, innehåller; utan att det deremot står Ståndet fritt, alt, när Betänk, återkommer, utan förnärmande af sin värdighet, bifalla eller afslå hvad Utsk. i det sednare Betänk, till- eller afstyrkt.
Man vill sannerligen förkättra öfverläggningen och beslutanderätten inom detta Stånd, då man tillåter sig att åberopa återremiss såsom ett skäl att bifalla hvad Utsk. i ett sednare Betänk, finner för godt föreslå.
Jag anhåller att II. o. Ad. åt dessa skefva åsigter icke måtte skänka någon upmärksamhet.
Man har sagt alt det är ett vigligt skäl för ångfartygens befrielse från skyldigheten att taga lots, att dessa fartyg skulle understundom få ligga och vänta på lots, och således uppehållas i sin färd.
Det är likväl bekant att i de flesta fall fordrar icke lotsombyte eller tagande ombord af lots mer än 1 eller ^ minut och så lång tid måtte man väl kunna dröja för att derigenom göra sig sjelf och passagerare säkra om att icke lida förlust lill lif eller egendom.
Raab har yttrat att vederbörande befälhafvare, derigenom att samma ångfartyg gå samma väg, skulle blifva så säkra på sin sak, att de icke behöfva några lotsar.
Erfarenheten har likväl visat att ångfartygs-befälhafvare, som seglat 100 gånger samma väg, icke desto mindre råkat att den 101 gången i brist på lots stöta på med fartyget och Den 2 September.
193 och åstadkomma betydlig skada samt afven spilla menniskolif.
Således bär i det afseende icke Frih.
Eaabs yttrande ega något inflytande på saken.
Likaledes har Frilen åberopat att som -|- af nuv:de fartyg äro befriade från skyldigheten att taga lots, skulle det ligga en stor obillighet deruti att den återstående jj-:delen vore underkastad detta onus, Frib:n har så tillvida rätt som detta innefattade en indirekt förebråelse mot den vederbörande, hvilken gifvit fartygen frihet från den afgift, som är nödvändig för lotsverkets bestånd, men i öfrigt finner den yttrade satsen för sig intet försvar från rättvisans synpunkt.
Man har velat jäfva riktigheten af den jemförelse som jag gjort mellan lotsverket och fartygen samt Regeringen och nationen, men jag hemställer om icke alla fartyg utan undantag äro likaväl i behof of lots som nationen af en regering.
Om det finnes en fartygsbefälhafvare, som tilltror sig att icke behöfva begagna lots, skall han derföre vara befriad från skyldigheten att betala denna afgift.
Om den värde Frih:n och Gr.
Björnstjerna anse sig (hvilket ock är sannolikt), icke behöfva någon Regering, emedan deras rättskänsla är så stark alt de ex proprio motu handla så att icke någon Regering behöfves för att förmå dem att göra sin skyldighet, icke kan man derföre påstå att Regeringen i landet är obehöflig.
Pä dessa skäl vidblifver jag den åsigt att man icke bör bifalla Ulsk:s sednare förslag, men att deremot R. o. Ad. bör bifalla det förra, hvilket har till följd, hvad Grundlagen i sådana fall förutsätter, nemi. att saken förfaller, emedan 2 Stånd då stannat mot 2.
De härefter först till bifall och sedan till afslag å förev:de Utlåt, framstälde propos:r besvarades med blandade
Ja och Nej, hvarpå förstnämnde propos. förnyades, och, sedan svaren härvid åter utfallit med Ja och Nej, Hr Gr. o.
Landtm, förklarade det han ansåg Ja nu hafva, varit öfvervägande.
Uplästes till justering och godkändes följande voterrs-propos.
Den som bifaller Allm. Besv.-' och Ekon.Utsk:s Utlåt.
N:o 109, röstar Ja; den det ej vill röstar
Nej; vinner Nej, varder berörde Utlåt, af R. o. Ad. afslaget.
Vid voter:s slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer.
Föredrogos och bi föl los StalsUlsk:s nedannämnde d. 31 sisth Augusti på bordet lagda Utlåtm: N:o 115, ang:de medels anvisande till lån för kyrko- och skolbyggnader; VIII H. 15 194 Den 2 September.
N:0 116, ang:de begärdt lån för återupbyggande af Wallentuna församlings genom åskeld förstörda kyrka; N:o 117, ang:de ett föreslaget lån för fullbordande af reparations- jemte andra arbeten å Skara domkyrka samt liqviderandet af kyrkans skuld; och N:o 118, ang:de en för fortskvndande af innevide årsarbeten å vestra stambanan begärd förskottssummas anvisning till utgående från Riksg:sKont.
Föredrogs StatsUtskis d. 31 sistl.
Augusti på bordet lagda Dtlåt.
N:o 119, i anledn. af K. M:s Nåd.
Hård af Segerstad ålagdt ersättningsbelopp.
Det är med en synnerlig tillfredsställelse som jag af detta Betänk, erfarit, huruledes StatsUtsk. vårdat tjenstemännens lagliga rättigheter och förmåner.
StatsUtsk:s förfarande i denna del förbinder mig så mycket mer att för denna deras åtgärd förklara det min tacksamhet, som Utsk. af det Utlåt, hvilket jag å AdvokatsFiskalsEmbetets vägnar afgifvit och hvari eftergiften utan förbehåll af min lagliga rätt såsom åklagare blifvit tillstyrkt, kunnat hemta skälig anledn. att å denna rättighet alldeles icke fästa något afseende.
Såsom aktor i dylika mål med detta, har jag alltid gjort till regel, att när AdvokalFiskalsEmbetet funnit sådana omständigheter förekomma att det ansett »nåden böra gå för rätten», så har jag alltid eftergifvit den rättighet jag ägt, att utkräfva den andel af den ådömda summan, som enligt KammarRins instruktion mig tillkommit.
När nu den grannlagenhet och laggrannhet blifvit af StatsUtsk. iakttagen, att bibehålla aktor vid sin rätt, ehuru anledn. till ett motsatt förfarande ej saknats, så är det för mig en pligt likasom en tillfredsställelse att förklara, att om äfven, hvilket är anledn. att förmoda, R.
St:r lika med Utsk. icke anse sig kunna besluta öfver en rättighet, som mig i egenskap af tjensteman tillkommer, jag likväl alldrig ämnar att af den i frågav:de personen utkräfva det ringaste af det aktorsarfvode, som mig skulle tillkomma, utan att jag, när K. M:s Nåd.
Bref i öfverensstämmelse med R.
St:rs beslut till KammarRm anländer, tänker förklara att det förbehåll som blifvit gjordt af min lagliga rätt i egenskap af aktor i målet, icke af mig kommer att begagnas.
Förev:de Utlåt, blef uppå härefter framsläld propos. af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogos och bi föllos StatsUtskis nedannämnde den 31 sistl.
Augusti på bordet lagda Utlåt:n.
N:o 120, i ani. af väckt fråga om försäljning af i Landskrona gamla stad befintliga, Kronan tillhöriga, byggnadstomter; och N:o 121, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om anslående af f. d. Profoss-boställot vid Westgötha Reg:te, Backabo N:o 5.
Thorbjörnsgården, till boställe åt en särskild Länsman i vestra distriktet af Gudhems härad och Skaraborgs län.
Den 5 Sep tember. 195 Slutligen uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.- utdr. från de Öfrige RiksStm från och med den 4 sisth Juli till och med den 31 sisth Augusti. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 2 e. m.
In fidem prolocolli Albert Munck.
Lördagen den 5 September 1857.
Justerades 5 prot.-utdr. för d. 2 dennes.
I enlighet med § 15 Riddarh.Ordn:n får jag härmed hos H. R. o. Ad. anmäla, att Frih. Carl Fredrik Axel Bror von Bl ixen-Finecke hos Riddarh.Utsk. anmält sig till erhållande af Riksdagsmannapollett; men som bemälde Frih. är å genealogierna uptagen såsom Hofjägmästare hos H. M. Konungen af Danmark, så har Riddarh.Utsk., i stöd af g 7 mom. 4 af Riddarh.Ordnm, vägrat honom pollett.
Det nämnda mom. lyder sålunda: »Adelsman, som sig emot främmande Öfverhet med tro- och huldhetsed förpliglat, så framt han ej dertill förut erhållit Konungen Nåd. tillstånd, etc.» Utsk. förmodade att Frih. von Blixen-Finecke, då han blifvit utnämnd till Hofjägmästare hos Konungen i Danmark, också hade med tro- och huldhetsed förpligtat sig mot Danska Kronan, och att han således borde, innan pollett kunde honom meddelas, förete bevis, att han dertill förut erhållit K. M:s Nåd. tillstånd, eller att han är fri från sin trooch huldhetsed till Konungen af Danmark; hvilket förhållande jag ansett mig böra för R. o. Ad. tillkännagifva.
Hr Tornerhjelm, Rudolf: Till följd af Hr EhrenhofFs anförande i anledn. af Frih. von Blixen-Fineckes ansökning om erhållande af Riksdagsmanna-pollett får jag äran uplysa, att den bemälde Frih. tillagda Hofjägmästaretitel icke innefattar någon verklig syssla, förenad med lön eller tjenstgöring, utan är blott en tom titel, och således att förlikna med en orden som man i främmande land erhåller.
Han är dessutom redan för tvenne år sedan befriad från denna titel, och hans fullmakt har blifvit åter - 196
Den 5 September. ställd.
Ej heller följes någorstädes den princip, att man för erhållande af en titel, som endast medför rang, skalle behöfva aflägga tro- och huldhetsed till den monark som densamma meddelat.
Frih. von Blixen-Finecke bar med bevis från Häradsskrifvaren i den ort, der hans egendom är belägen, styrkt att han ständigt varit i Sverige mantals- och skattskrifven, utgjort alla de honom åliggande onera och upfyllt alla sina förbindelser till Svenska Kronan.
Men fullkomligt gillande Utsk:s åtgärd att icke utlemna pollett, är jag öfvertygad att ingen ledamot vill utesluta Frih:n från åtnjutande af hans riksdagsmannarätt, och utestänga en ledamot, hvars verksamhet kan i en framtid blifva nyttig för Svenska Riddarhuset.
I likhet med den siste värde talaren anser jag mig kunna intyga, att Frih. von Blixen-Finecke har en ganska betydlig egendom i Malmöhus Län, att han der varit en längre tid skattskrifven, och jag kan till och med nämna, att han som yngling exercerat beväring här i Sverige.
Jag tror således att intet hinder bör för honom mola att utfå pollett.
Frih. Paykull, Fa b. Gust.:
Som det kan vara tvifvelaktigt huruvida Frih. von Blixen-Finecke afgifvit någon tro- och huldhetsed till Danska Kronan, så är jag i denna stund icke säker, huruvida pollett bör honom tilldelas eller icke, hvarföre jag helst skulle önska att frågan derom lades på bordet.
Hr Tham, Casper Wolrath Victor:
Utan att på något sätt vilja med min röst bestrida Frih. von Blixen-Finecke inträde pä Riddarhuset, anhåller jag i likhet med den siste talaren, att frågan derom måtte få hvila på bordet, tilldess Frih. visat, antingen att han fått K.
M:s tillstånd att svära Danske Konungen tro- och huldhetsed, eller också alt han derifrån är fri.
Utan att vilja sätta alltför stor 111 till tidningar i allmänhet, kan man dock rätteligen anmärka, att tidningarna för icke många år sedan omtalade, att Frih. von Blixen-Finecke vore ledamot af Danska Riksdagen, och det hade han väl icke kunnat vara utan att han svurit Danske Konungen tro- och huldhetsed.
Tilldess dessa förhållanden blifvit fullständigt utredda, anser jag att frågan bör hvila på R. o. Ad:ns bord.
Landtm, förklarade att förevide fråga enl. derom gjord begäran komme att hvila på bordet till nästa plenum.
Justerades pleni-prot. för d. 11 sisth Juli f. m.
Hr af Sillén, Georg Axel:
Då jag i Onsdags upkom i plenum, var StatsUtsIcs Utlåt.
N:o 114 angtde anslag till en bangård på Södermalm och reparations-verkstäder redan afgjordt.
197 hade då redan upsatt ett anförande i detta ämne, som jag hade för afsigt att upläsa; men då detta ej vid det tillfället lät sig göra, utbeder jag mig att få nu aflemna det till prot. såsom min reservation :
Uti sitt Utlåt.
N:o 114 synes StatsUtsk. på ganska löslig grund hafva tillstyrkt ett anslag af 321,000 lldr för anläggande af en bangård på Södermalm och en reparations-verkstad här i llufvudstaden.
Oaktadt Utsk. icke känner huruvida Stockholms stad vill bekosta platsen för Bangården, såsom likväl förmodas ske; oaktadt icke förslag på sådan plats är upgifvef, äfvensom ej heller någon kostnadsberäkning finnes vara upgjord; tillstyrker Utsk. likväl beviljande af ofvannämnda på måfå tagna summa.
Vid sådant förhållande, och då fråga nu upstått om anläggning af en jernväg emellan Stockholm och Upsala af ett aktiebolag, vid hvilken frågas framgång en Bangård på Norrmalm blir nödvändig; då under den ej mycket mera än 2 år återstående tid intill R.
St:rs nästa sammankomst de af R.
St:r för Söderteljejernvägen redan anslagne 5,679,000 Rdr synes kunna medföra tillräcklig sysselsättning för jernvägsarbetare i denna ort, som lider brist af arbetare vid jordbruket, så yrkar jag vördsamt afslag på omförmälda Betänk.
Uplästes lill justering samt godkändes nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslag till R.
N:o 115, i ani. af K. M. Nåd.
Propos., ang:de inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne; N:o 116, ang;de ersättning åt jordegare inom 2:ne byar af Leksands socken för skada genom vatten-öfversvämning ; N:o 117, i fråga om ändring af K. Brefven d. 9 Febr. 1802 och d. 17 Aug. 1804, rörde besutenhet å hemman i Dalarne; N:o 118, i afseende å minderårige personers arbetstid vid fabriker och handtverk; N:o 119, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de eftergift af åtskillige embets- och tjenstemän ådömdt ersättningsansvar i följd af LänsBokhållaren Caspar Langlets bedrägliga förhållande; N:o 120, ang:de ändring i lagstiftningen rörde jordafsöndring.
N:o 121, ang:de upbörande af Universitetsrätt att med vederbörlig stadsstyrelse deltaga i handläggning af ekonomi- och politie-mål ; N:o 122, ang-.de åtgärder för beredande af s. k. transito-rätt emellan Konungarikena Sverige och Norrige; samt N:o 123, i fråga om beviljande för Myntverkets behof af ett räntefritt lån från R.
Stms Bank.
Uplästes ett af Hr Leyonancker, Fredr.
Wilh., inlemnadt sålydande Memorial: ‘ Nödsakad att i tjensteärenden afresa från llufvudstaden får jag härmed afsäga mig min plats bland H. R. o. Ad:ns Elektorer 198 Den B September. samt såsom ledamot af StatsCtsk., anhållande att dervid få behålla min riksdagsmannarätt.
Uplästes jemväl följande af Gr.
Lagerbjelke, Gustaf in lemnade Memorial: Sedan Hrr Elektorer utsett mig till ledamot i StatsUtsk., nödgas jag vördsamt anhålla, att, med bibehållen riksdagsmannarätt, få afsäga mig den plats jag hittills innehaft i Const.Utsk.
Äfvenledes uplästes följande af IIr Möllersvärd, Carl Henrik, inlemnade Memorial:
Som jag af embetsgöromål är förhindrad att fortfara med det mig gifna förtroende att vara Suppleant-ledamot af H.
StatsUtsk., får jag vördsamt anhålla att ifrån detta updrag blifva endtledigad, med bibehållande likväl af min riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade till dessa afsägelser sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade dels Hrr Elektorer att utse en ledamot i Const.Utsk. efter Gr.
Lagerbjelke, en ledamot i StatsUtsk. efter Hr Leyonancker och en Suppleant i sistnämnde Utsk. efter Hr Möllersvärd, dels ock Hr Bänkmän att utse en Elektor efter Hr Leyonancker.