Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad sjelfva saken beträffar, bekänner jag, att, sedan R. o. Ad. antagit i mom. i denna punkt, jag skulle anse det vara R. o. Ad. mest värdigt att tillstyrka uppförandet å stat af allt, som, efter R. o. Ad:s förmenande, hittills oriktigt blifvit å besparingarna anvisadt; men då denna mening troligen icke lärer göra sig gällande, förklarar jag för min del, att, då jag anser 2:dra mom. icke antyda mera än det forsta, detsamma, till det minsta sagdt, är öfverflödigt.
Utsk. bar tillstyrkt: ”att vid de embetsverk och corpser, som se”dan sista riksdag blifvit reglerade med högre aflöningssta”ter, än de af R.
St. fastställda, må fortfarande, så länge ”tjensternas nuvar. innehafvare qvarstå, det högre afiönings”beloppet få tillgodonjutas, och skillnaden deremellan och ”den gamla staten, såsom hittills skett, utgå af de på huf”vudtitlarna uppkommande besparingar.”
Mig synes, att allt detta är uti förra mom. uttryckt i det enda ordet: ”hädanefter.
Deruti innefattas ju förutsättningen af medgifvande, det de löner, som hittills blifvit anvisade, få qvarstå.
Ingenting nytt är således med detta morn. uttryckt, och då vet jag ej heller, hvarföre det skall bibehållas.
Skulle det uttrycka något, måste åtminstone redactionen förändras; men antages denna åter sådan, som Frih.
Åkerhjelm föreslagit densamma, måste 3:dje mom. försvinna.
Om det är R, o. Ad:s mening att uttrycka, att hvad som är gjordt 270 Den 8 Augusti c. m. icke skall rubbas, så bör förklarandet häraf ske uttryckligen; men moni., sådant det nu är, innefattar icke detta.
Jag anser således tjenligast vara att antaga Frih.
Åkerhjelms förslag, men deremot borttaga 3:dje mom. helt och hållet.
Ilr Lefre'n, Johan Pehr: Utsk. har, efter mitt förmenande, framställt denna fråga fullkomligt systematiskt, dels enligt de åsigter, Utsk. sjelf uttryckt, och dels i anledn. af Constit.Utsk:s mellankomst.
Utsk. har nemi först föreslagit, huru hädanefter (med cursiv stil i förslaget uttryckt) borde tillgå; och till ytterligare bevis på, att Utsk. härvid icke menat, hvad hittills skett, har Utsk., sedan det anfört, huru Constit.Utsk. behandlat frågan, framställt förslaget i det morn., vi förehafva.
Detta visar tydligen, att Utsk. velat, det ingen förblandning borde äga rum emellan hvad hittills skett och hvad hädanefter bör ske.
Skulle man nu utesluta detta sednare inom., kunde sådant lemna anledning till ytterligare tvist vid nästa riksdag, och det lärer icke vara meningen.
Jag yrkar altså, att mom. må qvarstå med den förändring, Frih. Åkerhjelm deri föreslagit.
Om K. o. Ad. bifalla detta samt till K.
M. framställa den underd. önskan, som i nästföljande mom. föreslås, lärer det blifva en gifven följd, att de tjenstemän, som blifva förordnade, intilldess den organisation för sig gått, som i 3:dje mom. omtalas, icke erhålla fullmagter på stat, utan endast constitutorialer.
Det är enligt 89 § Reg.F. K.
M:s rättighet att organisera embetsverken.
Konungen hade altså kunnat, utan R.
St:s med verkan, bestämma den organisation, som skett.
Nu är likväl händelsen, att Konungen verkställt denna uppå R.
St:s uttryckliga begäran.
Dervid befanns, att göromålen i alla verk betydligen ökats.
Personalen förminskades dock, enligt hvad Ständerna förklarat sig önska.
Men då erfordrades också, att de fåtaligare och mera sysselsatta tjenstemännen skulle vara så lönade, att dé icke för sin bergning behöfde, såsom tillförne. tjenstgöra på flera ställen.
Sådan har grunden varit, hvilken vid den gjorda organisationen blifvit iakttagen.
Då Konungen noga pröfvat behofven och icke gifvit större löner, än dessa ovilkorligen erfordrat, borde Han desto hellre vänta, att R.
St. skulle godkänna de vidtagna åtgärderna, som dessa voro i fullkomlig öfverensstämmelse med både grundlag och R.
St:s egen önskan.
Hade tillfälle gifvits att på indragningsstat uppföra alla ålderstigna tjenstemän, som knappt kunna sköta de gamla färre göromålen, ännu mindre de ökade nya, så hade saken lätteligen låtit sig göra utan nya anslag; men då en sådan indragningsstat icke fanns, och dessa gamla tjenstemän icke kunde lemnäs åt sitt öde, utan måste tills vidare bibehållas, kan jag åtminstone icke inse, att någon annan utväg för den nya organisationens verk - Den S Augnsti e. ra. 271 ställande gifvits, än att på besparingarna anvisa erforderliga medel.
Detta är hvad som skett.
Likväl synes Utsk:s förslag åsyfta att upphäfva den nya organisationen genom medels vagrande till hennes fortgång.
Då man besinnar, att den är verkställd efter långt och moget betänk , synes det väl orimligt att upphäfva densamma strast efter det dea blifvit färdig.
Det går ej an att låta Rikets tjenst stå efter; Konungen kan icke lemna derhän, huru de allmänna göromålen blifva skötta.
Hvad återstår då annat, än att taga medel af besparingarna. R.
St. böra åtminstone ieke sätta sig deremot, om de ej vilja gifva nya anslag.
För min del skulle jag tro, att genom det beslut, R. o. Ad. fattat vid första moni. af denna punkt, äro detta andra oell derefter följande mom. öfverflödiga, såsom Frih.
Ehrenborgh ock visat; ty om R. o. Ad. velat säga, att besparingarna hädanefter icke finge användas som hittills, hade det bort heta: hädanefter uppkommande besparingar.
Så lyda likväl icke orden, endast, så att besparingar hädanefter icke må anvisas till några bestämda löneanslag på stat
De nu ifrågavar. anvisningarna äro redan gjorda.
Ett godkännande deraf är genom beslutet i förra mom. af R. o. Ad. förutsatt.
Detta beslut måste bestå, och då blifva begge de efterföljande morn. öfverflödiga.
En orimlighet sy nes det ock vara, att af en efterträdare till en tjenst fordra lika mycket, ja, ännu mera arbete än af företrädaren, emot en ringare lön, än denne .åtnjutit.
Tillgången på dugliga embetsman är redan ingalunda för stor.
Antoge man ett sådant förknappningssystem som det ifrågaställa, komme troligen ännu färre att vilja åtaga sig de mödosamma tjensterna.
Om de militära anslagen vill jag egentligen icke yttra mig, emedan jag icke känner dem.
Jag skulle likväl tro, att man icke gerna kan fordra af blifvande underofficerare, att de skola tjena för mindre, än deras företrädare uppburit.
Hvad 3:dje mom. angår, synes det uttrycka en Ständernas önskan att se de veikställda organisationerna upplösta, intilldess nya beslut i detta afseende framdeles kunna af Ständerna sjelfva fattas.
Jag tror nog, att vissa medlemmar af R.
St. kunna äga erforderlig skicklighet att organisera embetsverken; men deraf följer icke, att den skickliges arbete godkändes ens af lians Stånd, ännu mindre af alla 4> och innan saken hinner så vida, torde man få vänta något länge, innan organisationen på berörde sätt vinner fullbordan.
Jag tillstyrker, att både 2:dra och 3:dje moni. måtte utgå, eller i annat fall, att Frih.
Åkerhjelms förslag måtte antagas.
Åkerhjelm har medgifvit bifall till 3:dje mom.
Skillnaden i afseende å 2:dra mom. emellan hans förslag och Utsk:s, är endast den, alt enligt hans skulle, vid inträffande vacancer i embetsverken, den sednast fastställda lönen gälla jemväl för efterträdaren, då Den 8 Augusti c. m. deremot, enligt Utsk:s förslag, i sådant förhållande de gamla lönerna Lomme att tills vidare fortfara.
Enligt båda förslagen borde R.
M. anhålla om ny reglering.
Då lärer det väl icke kunna nekas, att en sådan vore lättare att åstadkomma, om man börjat med att gifva tjenstemännen mindre löner, så att man kunde öka dessa, än om man gifvit dem sådana löneanslag, att inskränkning deri möjligen kunde blifva behöflig.
Jag fortfar altså att gilla bifall till Utskls förslag.
Jag ber att få upptaga till besvarande några yttranden, som jag hört.
Hr Dalman har begifvit sig till medgifvande, att de ifråga var. löneanslagen må fortfarande utgå till alla dem, som hafva fullrnagter å deras tjenster.
Jag erkänner, att det strängaste och principenligaste vore att skilja emellan dem, som innehade tjensterna till följd af verkliga fullrnagter, och sådana, som blott vore tillförordnade; men genom en sådan distinction finge Regeringen i alla fall dementie i afseende å regleringen i dess helhet.
Jag är icke bland dem, som hylla considerationssystemet; men lika med Hr Cederschjöld vet jag verkligen icke något annat sätt att komma ifrån saken, än det Utsk. föreslagit.
Jag vill icke medgifva borttagande derifrån af någon mening.
Det vill likväl synas, som Utsk. gått nog långt i stränghet, då så många yrkat rent afslag på mom.
I anledn. af hvad som vidare under denna discussion förekommit, ber jag att få förklara, det jag fullkomligen bestrider, alt R.
St. begärt organisationen af embetsverken, med öfverlemnad obegränsad rätt i afseende å kostnaden; tvärtom har Hr Cederschjöld upplyst, att Ständernas mening varit, det organisationerna borde ske inom redan anslagna tillgångar.
Åkerhjelm yttrade sig i denna del och jag derpå svarade, begärde jag att slippa upptaga detta tvistefrö; men då det nu i alla fall utvidgat sig, mäste äfven jag erinra, att organisationerna skett helt och hållet annorlunda, än R.
Och, mina Hrr! dessa organisationer skedde dessutom utan afvaktan på riksdagen.
Det är nödigt att härpå fästa uppmärksamheten, på det man icke må förvilla omdömet med påstående, att allt gått efter Ständernas egen begäran.
Om vi helt och hållet afslå förevar. morn., ställa vi Regeringen i ett ganska obehagligt förhållande till sina egna embetsmän.
De löner, som äro anslagna, måste således utgå.
Förmodligen komma de att tagas af besparingarna; men det lärer vara nödvändigt att göra ett sådant undantag från principen, på det tvist icke ånyo vid nästa riksdag rör:de denna fråga må uppstå.
Den a5 April f. m. 3oi gande i allmänhet vara hvarken rättvis eller möjlig; men jag kan icke medgifva, att i fråga om sådana publika cassör, i afseende på hvilka Konung och R.
St. hafva beslutande rätt, förhållandet är enahanda som med enskilda.
Fö'r sådana cassör äger ovilkorligen den, som disponerar cassans medel, att äfven föreskrifva vilkoren för dess medels utlåning.
På sådan grund har redan räntenedsättning skett i Disconten, och jag kan ej finna någon orättvisa vara begången derigenom.
Med samma rätt kunde också räntenedsättning ske för alla andra cassör i samma mån, som en sådan räntenedsättning anses behöflig och verkställbar utan kränkning af annor mans rätt.
Jag anhåller att få veta, huru de öfriga Stånden afgjort denna fråga.
R i d d. Se cr et.:
Underrättelse om de öfriga RiksSt:s beslut rör:de LagUtsk:s betänk.
N:o 29 har ännu icke ankommit, utom från BondeSt., som bifallit betänkandet.
Fredr., hade inlemnat ett anförande, så lydande:
Utan att Lagutskottet motsagt eller ogillat de skäl, jag anfört för penningeräntans nedsättande från 6 till 5 proc. samt i disconterna till 4 proc., har Utsk. yttrat sig hafva fulla skäl alt afstyrka bifall till den motion, jag gjort om penningeräntans nedsättande till föreskrifna belopp; och dessa skäl bestå uti Utsk:s omdöme, att penningeräntan i allmänhet måste rätta sig efter behofvet och tillgångarna på capitaler, samt att den föreslagna nedsättningen deraf genom en tvångslag, vare sig för långifvare i allmänhet eller för vissa bland dem, såsom de publika cassorna, efter Utsk:s öfvertygelse vore högst otjenlig.
Dessa skäl synas mig likväl vara mindre talande för afstyrkandet, än de af mig anförda bort bereda Utsk:s tillstyrkande; ty då det ej kan nekas, att ingen laga föreskrift kan förekomma den oskäliga ränteberäkningen, hvartill en behöfvande låntagare kan tvingas, så måste det medgifvas, att flera penningeägare finnas, som åtnöjas med en laglig ränta, hvarföre det vore vigtigt, att räntan nedsattes till 5 proc., som för den skuldsatte gör en betydlig vinst, hvaremot capitalisten deraf ej beredes någon särdeles stor förlust.
Räntan har redan i discontväg samt i brandstodsbolaget länge varit nedsatt till 5 proc., utan att benämnas med tvångslag, och man ser ofta nog penningelån i allmänna bladen utbjudna emot 5 proc:s ränta; och då föregående lagstiftning bestämt räntan till 6 proc., vet jag ej, hvarföre en sednare lagstiftning skulle anses gå mera våldsamt till väga, om, med föranledande af närvarande penningeställning, räntan nedsattes till 5 proc.
Denna anledning tyckes dessutom ej sakna bevis, enär privata låntagare utgifva lån emot denna ränta och många cassör sak - 3o2 Den 25 April f. m. na tillfälle till utlåning för det, att lån ej kunna gifvas under 6 proc:s ränta; och då det af mig i motionen anförda skäl, att en stor del af jordbruksägare i Sverige äro skuldsatta och måste erlägga 6 proc:s ränta, då jordegendomen, efter en allmän erfarenhet, sällan kan köpas till större afkastning än 4 proc., så måste räntenedsättningen bereda en allmän välmåga, isynnerhet som genom silfverutvexlingen penningestocken till en betydlig del drages ur allmänna rörelsen, då en högre ränta än 5 proc. ovilkorligt skall föröka den skuldsattes förlägenhet och påskynda dess obestånd.
Frågan om disconträntans nedsättande har LagUtsk. förbigått.
Jag förnyar derföre detta mitt förslag, som, om det ej hindras af gjorda beräkningar uppå bancovinsten, efter min öfvertygelse skulle verka till en allmän fördel, om räntan kunde nedsättas till 4 proc.
Jag anhåller altså vördsamligen om återremiss, till vinnande af mera utveckling i dessa vigtiga ämnen.
Nro 29 blef af R. o. Ad. bifallet.
Vid förnyad föredragning af Bcvilln.-, Lag- o. Oecon.Utsktns d. i5 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
Nro 1 i anledn. af Hr Gust.
Montgommeries motion, angrde brännvinsbränningens inställande, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs Oecon.Utskrs d. i5 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
Nro 26 i anledning af gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk.
N:o 3, angrde väckta motioner om landsfiscalstjensternas upphörande.
Som R. o. Ad. redan bifallit betänk.
Nro 3, blef utlåt.
Nro 26 nu endast lagdt till handlingarna.
Till pröfning företogs Oecon.Utskrs d. i5 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
Nro 27, i anledn. af väckt motion om utvidgad frihet för presterskapet att få embetsbref till K. Mrs Befrhde genom kronobetjeningens försorg fortställda.
Mörner, Carl: Genom K. circulärbrefvet af d. 16 Juni 1813 har den föreskrift emanerat, att de skriftliga upplysningar, sockenstämmo-protocoll, utlåtanden m. m., soin af K. Mrs Befrhde från presterskapet infordras, få af vederbörande pastorer aflemnas till närmaste kronobetjent, soin är pligtig att handlingarna med den vanliga kronobrefposten till K. Mrs Befrhde fortställa.
Utaf denna rättighet begagnar sig presterskapet vid alla tillfällen, och då således en embetspost redan är för presterskapet inrättad, finner jag ej skäl att besvära K.
M. med begäran om förtydligande eller utsträckning af en föreskrift, som synes redan vara för ändamålet tillräcklig.
Jag tillstyrker på denna grund afslag på Oecon.Utskrs föredragna betänkande.
Den a5 April f. m. 3o3 Hr Stuart, Carl Gust.:
Da den af Oecon.Utsk, nu föreslagna utsträckning af stadgandet i K. circulärbrefvet af d. 16
Juni i8r3 otvifvelaktigt skulle öka tungan af kronobrefbäringsskyldigheten , hvars redan förut, särdeles i vissa landsorter, tryckande beskaffenhet föranledt R.
St. att vid de 4 sistförflutna riksdagarna hos K.
M. göra underd. framställningar till beredande af lindring deruti; dä det ifrågaställa åliggandet för kronobetjeningen att icke allenast emottaga och fortskaffa alla presterskapets embetsbref till K. M:s Lefthde, utan äfven meddela bevis öfver deras emottagande, skulle förorsaka en af behofvet icke påkallad och med någon synnerlig fördel för det allmänna icke förenad tillökning i denna betjenings lika mångfaldiga som trägna göromål; då kostnaden för brefs förskaffande på landsbygden med den s. k. lösposten är högst obetydlig, särdeles i jemnförelse med de fördelaktiga lönevilkor, som i allmänhet åtnjutas af den del utaf presterskapet, hvilken den ifrågavar. befrielsen från postporto egentligen skulle komma till godo; och då dessutom åberopade K. circulärbref blifvit ulfardadt i anledn. af en särskild underd. framställning af Ilögv.
, samt det följaktligen är detta Stånd obetaget att jemväl på enahanda väg söka utverka den nåd. förklaring eller utsträckning af deruti meddelade stadgandet), hvilken för detsamma kan finnas fördelaktig; så får jag på dessa skäl, och med afseende å det för Svenska folket föga vigtiga föremålet för den föreslagna underd. skrifvelsen, vördsamt anhålla om Ilr Gr:s o. Landtmrs proposition å afslag af Oecon.- Utskrs förevar, betänkande.
Uti det af motionären och Utsk. åberopade nåd. circulärbrefvet af den 16 Juni 18x3 är den grundsats uttalad, att skriftliga upplysningar, sockenstämmo-protocoll, utlåt:n m. m., som af K. M:s Befrhde infordras, böra fortställas, utan någon kostnad för presterskapet; hvaremot Utsk. nu föreslår, att med presterskapets alla embetsbref till K.
M:s 13ef:hde bör så och så förhållas.
Utan tvifvel är det just specificationen i i8i3 års circulärbref, som gjort det af motionären åsyftade förtydligandet nödigt; och jag kan icke inse, hvarföre otydligheten skulle bibehållas.
Alt presterna, såsom den sist talande ledamoten anmärkt, äro försedda med sådana löneinkomster, att de kunna deraf betala postporto för sina embetsbref, behöfver såvida rättelse, att till contractsprostar utses de skickligaste kyrkoherdarna; men det är icke gifvet, att dessa innehafva de bästa pastoraten.
För öfrigt kan en sådan grundsats icke antagas mera i afseende på presterskapet än i afseende på andra embetsmän, som icke betala postporto för deras embetsbref.
Jag tillstyrker bifall till Utskrs betänkande.
I anledning af hvad den siste talaren yt - 3o4 Den 25 April f. m. trat, ber jag att få upprepa, hvad jag i mitt föregående anförande anmärkt, att nemi. det är presterskapet obetaget att på samma väg, som Ståndet erhöll den förmån, hvilken innefattas i 1813 års circulärbref, vinna den ytterligare utsträckning deråt, sorn motionen åsyftar.
För öfrigt får jag blott förklara, att jag visserligen vet, att contractsprostar finnas, sorn ej innehafva de fördelaktigaste pastoraten inom contracten; men då jag erinrar mig, att den vanliga portoafgiften för de ifrågavar. brefvens förskaffande med den s. k. lösposten är 6 styfver, tror jag, att presterskapets inkomster i allt fall medgifva denna utgift.
Jag tager mig friheten att förena mig med Hr v. Hartmansdorff och kan icke instämma med Hr Stuart; ty ehuru afgiften för de ifrågavar. brefven är så ringa, alt den visserligen kan erläggas af presterskapet, inser jag ej på hvad sätt brefven alltid skola kunna blifva fortskaffade annorlunda än genom kronobetjeningen.
Den vanliga posten går nemi. på bestämda tider, men presterskapets embetsbref till K. M:s Bef:hde måste ofta afgå på obestämd tid.
Då presterskapet enligt 18x3 års circulärbref äger rättighet att genom kronobetjeningens försorg afsända till K. M:s Bef:hde de utlåUn och handlingar, sota blifva affordrade, innefattar detta större delen af de embetsbref, som från presterskapet afgå till K. M:s Bef:hde.
Det återstår blott några em betsberättelser; men dessa äro så få, att jag ej inser, hvarföre icke presterskapet för deras insändande skulle kunna begagna vanlig post eller annan lägenhet.
Deremot skulle Utsk:s förslag medföra ökadt besvär för kronobetjeningen, hvarå, ehuru obetydligt det än kan vara, afseende borde göras, i stället att man nu förtiden aldrig fäster afseende på den förut nog betungade kronobetjeningens öfverhopande med ytterligare göromål.
Dessutom synes mig denna fråga vara så enkel och af så ringa betydenhet, att presterskapet, om det finner sådant behöfligt, kan directe ingå till K.
M. med ansökning i ämnet.
Jag fortfar på grund häraf, och på det R.
St. må iakttaga nödig sparsamhet med sina underd. skrifvelser, att yrka afslag å betänkandet.
Jag tror, att de fall, då vederbörande kyrkoherdar måste till K. M:s Bef:hde aflåta embetsbref eller inskicka handlingar, som ej blifvit dem affordrade, icke äro så få, som den siste talaren förmenat.
Exempelvis får jag nämtfa, att då fråga om ny kyrkobyggnad uppstår, måste alla dithörande handlingar och sockenstämmobeslut, jemte kostnadsförslag och ritning, insändas till K. M:s Bef:hde för att vidare fortskaffas; likaså då collecter begäras, vaccinationsrapporter ingifvas, ra. m.
Dessutom bör man Den a5 April f. tn. 3o5 inan ihågkomma, att, elium denna sak väl kan hänföras till de mindre betydliga, såsom fallet är med de flesta, hvilka bero på Oecon.Utsk:s handläggning, innefattar den likväl fråga om befrielse från en allmän afgift å ena sidan samt om ett ökadt besvär å den andra och gäller således det allmänna, icke enskilda orter, såsom händelsen förut varit med de frågor, deri man ansett R.
St. böra spara med sina skrifvelser.
Jag anhåller derföre om bifall till den af Utsk. nu föreslagna und. skrifveisen, såsom en enklare utväg, än om presterskapet skulle ingå med särskild ansökning derom hos Konungen.
Det är mig obekant, huruvida det åberopade circulärbrefvet af år i8i3 är resultat af någon R.
St:s und. anhållan, hvilket jag likväl betviflar, och, om så icke är, förefaller det mig besynnerligt, att den motion blifvit väckt, som föranledt Utsk:s nu afgifna yttrande.
Jag förenar mig således med dem, sorn anse presterskapet böra med denna fråga vända sig directe till K. M. Hvad sjelfva saken angår, kan jag ej finna, att motionärens yrkande är så alldeles befogadt.
Presterskapet har redan fått sig rättigheten medgifven att genom kronobetjeningens försorg få alfordrade handlingar öfversända till K. M:s Bef:hde, och det återstår blott sådana, som icke blifvit infordrade.
Men, sjelf född och uppfödd på landet, der jag vistats i flera särskilda orter, har jag mig nogsamt bekant, huru der tillgår, och vet, att det ej är presterskapet, som får vidkännas kostnaden och besväret för socknens gemensamma angelägenheter.
Det finnes alltid någon inom socknen, som har ordentlig postgång, om kyrkoherden icke sjelf har det, hvilket likväl skulle förundra mig, och tillfälle saknas således icke att få de ifrågavar. brefven fortskaffade till och med utan särskild afgift; men denna är i allt fall såringa, att hela frågan icke lönar mödan af besväret, och allraminst synes det passande för R.
St. att ingå till K. M. med und. skrifvelse i ett så obetydligt ämne.
Jag tillstyrker afslag å Utsk:s betank.
I fall presterna nödvändigt böra betala postporto försina embetsbref till K. M:s Bef:hde, förmodar jag, att samma grundsats borde gälla äfven för Landshöfdingarna och andra embetsman, som hafva ännu större löner än kyrkoherdarna.
Hr R. ib en:
I anledn. af hvad den siste talaren yttrat, får jag blott erinra, att här icke är fråga om beviljandet af portofrihet för presterskapets embetsbref, utan om kronobetjeningens skyldighet att emottaga dessa bref till förskaffande och till och med att gifva qvitto derå, när så äskas.
Det är i sanning besynnerligt, att man vill göra den satsen gällande, att vissa embetsman 5 II. 3q 3oS Den a5 April f. ra. böra få sina embetsbref kostnadsfritt fortskaffade, men andra icke.
Mig förefaller detta obilligt och orättvist.
Hvad åter den anmärkningen beträffar, alt presterskapet skulle kunna vända sig directe till K.
M. med en ansökning i ämnet, så är det naturligtvis lättare att fä frågan afgjord, sedan R.
St. yttrat sin mening.
Jag tillstyrker derföre bifall till Utsk:s betänkande.
Åtskilliga talare, sorn nu yttrat sig för en und. skrifvelse i detta ämne, talade emot mig, då jag uti en annan fråga för en stund sedan yrkade på en sådan skrifvelse.
Jag anhåller alt nu få begagna samma skäl, som då nyttjades emot mig.
Man sade nemi., att uppgifterna om rätta förhållandet voro olika; att R.
St. ej borde besvära Konungen med und. skrifvelser i obetydliga mål, samt att vederbörande sjelfva kunde directe ingå till Konungen, då saken icke skulle möta någon svårighet.
Alla dessa skäl anhåller jag att nu fä begagna för afslag å Oecon.Utsk:s ifrågavar. betänk., och torde jag dessutom fä fästa uppmärksamheten derpå, att man ofta talat om kronobetjeningens otillräcklighet och den alltför ringa personalen af Svenska administrationens organer i landsorterna.
Det vore således fara värdi, att kronobetjeningen, om den göres till brefbärare åt presterskapet, antingen skall blifva alldeles otillräcklig eller komma med anspråk på löneförhöjning.
Så många exempel kunna också citeras, då PresleSt. gått R.
St. förbi och från sitt consistorium, eller hvad dess enskilda Utsk. kallas, directe vändt sig till Konungen, att jag icke vet, hvarföre
Ståndet ej skulle kunna vidtaga samma utväg här.