Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ny är denna åsigt visst icke eller för alla inom detta rum — men ny är den för vår närvarande organisation.
Jag sammanblandar icke den legala och politiska ansvarigheten.
Den ena räfstar med positiva lagbrott.
Den andra med lagligen begånget ondt och med underlätet godt.
Att denna sednare skulle utkräfvas inför Domstol, är den nyss missförstådda , icke den af mig hysta, meningen.
Men icke mindre verkligt , icke mindre fruktansvärdt kan denna vidsträcktare ansvarighet genom opinionen , genom förlust af Konungs och Nations förtroende, drabba den skyldige.
Den legala ansvarighetens princip och utöfningssätt äro bestämda i Grundlagens ioö §.
Den politiska ansvarighetens äro i 107 §. åsyftade , icke mera.
Denna §. fullkomnar icke ansvarighets-läran i vår grundlag förr, än Styrelse-Verkets or * ganisation medgifver dess fulla tillämpning.
Höjden af politisk orättvisa vore , att utsträcka ansvaret utöfver Embetets verkningskraft. 107 Den 1 Decetnber f. m. 45 §. blir i sitt fulla imponerande alfvar använd, då först, när man blir berättigad , att fråga den ansvarige icke ”hvad har du sagt i det eller det målet?”
— Så frågar den legala ansvarigheten med 106 §. icke ens ”hvad har
Du gjort?’’ utan ’’hvad har Du åstadkommit?’’ ”Huru ser det ut i Ditt Departement?”
När vid Academien min Professor förhörde mig , skyndade jag gerna att säga hvad jag läst, men han vilie veta hvad jag kunde.
Aldrig höll jag mig som Ryttmästare belåten, när min Lieutenant försäkrade sig hafva behörigen expedierat mina ordres.
Jag ville veta, huru de voro verkställda och huru det stod till med Squadronen.
Utan denna princip kan icke ett Compagnie, icke den ringaste Landtegendom skötas , och i Rikets Styrelse är den icke gällande, ty med rättvisa kan ick-e denna fråg3 till våra Stats-Secreterare ställas , med rättvisa kunna de icke för resultaterne af deras Expeditioner göras ansvarige förr, än de få en motsvarande verkningskraft.
Krigs-Departementet har utan tvifvel blifvit val förvaltadt dessa sednare år.
Men hvarigenom har det kunnat ske ?
Genom alla de afsteg från primitiva organisationen, som Grundlagens föreskrift möjligtvis medgifvit.
StatsSecreteraren har ingått i samfält behandling af mål, dem han hade kunnat förbehålla sin exclusiva åtgärd.
Huru hade man ock af denne Civile
Embetsman kunnat fordra alla de till en krigsförvaltning nödige militairiske kunskaper!
Huru kan han känna deras brukbarhet, som han till befordran skall föreslå, medan General Adjutanten likväl skall ansvara för Arméen* tjenst* 46
Den 1 December f. m. göring , som sa hufvudsakligen beror af Befälssysslornes behöriga besättande?
Huru ofta hade ej Verket bordt stanna eller gå illa , om ej General-Adjutanten frivilligt underkastat sig mödor och vakor, och , hvad värre är, svår ansvarighet?
Nu har det gatt väl genom ledvridning af organisationen , men hvad bevisar det för denna ?
Jag talar ej örn det Uhr, som visar rätt, för det att jag tummar och ruckar det.
Jag önskar mig det, som i stöd af sin sammansättning måste gå väl, intilldess våld, oaktsamhet eller tidens nötning rubbar det.
Herr von Hartmansdorff'; Jag instämmer med Grefve Löwenhjelm deri, att det är organisationen till trots , som krigsväsendet i Sverige kunnat uppbringas till den höjd, det verkeligen hunnit.
Ifrån 1634, då vår Statsförvaltning fick en bestämd form , och Riket, under Drottning Christinas minderårighet, styrdes af de 5 höga Embeten , föredrogos Krigsärenderna 1 Rådet, hvarest Riks-Cancelleren ledde öfverläggningarne af hans underordnade , eller civila Embetsman af Kongl. Cancelliet.
Det gick dock någorlunda an emedan Riks - Marsken och Riks-Amiralen tillika sutto i Rådet.
Sedan dessa embeten voro afskaffade, qvarblefvo likväl Krigsoch Amiralitets-Collegiernas Presidenter bland Rådets personal, intill dess de genom 17.20 års Regerings-Form derifrån uteslötos.
Sedermera, och så länge Rådet delade Konungens magt , föredrogos Krigsärenderna af en Stats-Secreterare, genom hvilken civile Embetsman cornmandomålen äfven expedierades; Då Gustaf III Den 1 December j. ra. 47 hade återtagit en vidsträcktare Konungamagt, afsöodrades commandomålen småningom från Stats-Secreterarens befattning, och tjenstgöran^ de General-Adjutanten för Arméen samt Flottorna uppkonimo.
Men derigenom styckades äfven , för hvardera vapnet , målens föredragning emellan 2:ne särskilta myndigheter, nemligen General-Adjutanten hufvudsakligen för personalen , och Stats-Secreteraren egenteligen för materialen.
Dessa bägge befattningar äro dock i sjelfva verket oåtskiljeliga , emedan intet kan företagas med personalen, utan material, hvadan de ock i embetsutöfningen synas böra förenäs.
Enär man tvertom velat bestämdare åtskilja dem , och utstaka General - Adjutantens embetskrets, så att han ej skulle befatta sig med åtgärder, hvaraf Statsutgifter följde, så har man icke kunnat utföra sin afsigt, emedan rörelsen af en trouppe, hvilken, genom General-Adjutanten, skall anbefallas, städse fordrar penningar, proviant och fourage, hvarom skall förordnas genom Stats-Secreteraren.
Hvilkendera har då föranledt utbetalningen, eller utlefvereTingen , antingen General - Adjutanten , som satt sitt namn under trouppens uppbrottsordres? eller Stats-Secreteraren, som contrasignerat befallningen om samma trouppes förseende med förnödenheter, dem han ej kan umbära , sedan han utan Stats-Secreterarens medverkan blifvit satt i rörelse ?
Om ansvar yrkas å dessa Embetsman , och de skjuta skulden på hvarannan , hvilkendera bör rätteligen stadna derför?
I stället för att minska ansvarigheten, skulle man öka den , om bägge föredragningar - 48 Den 1 December f. m. ne hos en person förenades.
Constitutions-Ufskottet hade samma åtkomst till Protocollen , som förut, men blott en person att hålla sig till för bägge delarne.
Sådant är förhållandet redan med Utrikes Ministern.
Ringare diplomatiska ärender föredrager han Kongl. Majit utom Stats-Rådet, samt de vigtigare inför detsamma , och man har ej funnit någon olägenhet , utan tvertom gagn , af denna inrättning.
Om tjenstgörande General - Adjutanten och den civile Krigsförvaltaren äro misstrogna eller ogena mot hvarandra , huru skall val förvaltningen gå?
och hvilken tid måste ej, i alia fall, förspillas på deras ömsesidiga undvikande att öfverträda eller efterskänka något af hvar sitt område ?
Man har yttrat, att det vore skillnad på att organisera Ärme'er , och att leda deras rörelser i krig.
Men utan tvifvel bör den , som under freden påräknar, att få anföra dem i krig, vara mest angelägen om, att hålla dem tjenstbara.
Om Konungen behöfde att i krig med sig uttaga Krigsförvaltaren , så vore det väl bättre att för dylika undantag tillförordna en annan till Krigsförvaltare , än att , för fredstiden , som är det vanliga , lemna försvarsverket åt en söndrad eller i sakkunskap bristande förvaltning.
En annan Ledamot har redan förut anmärkt, att en stor lättnad för de civila Krigsärendernas öfvertagande af en Officer ligger deruti, att en mängd ärender, som nu gå genom Krigs-Collegium och Krigs-Expe ditio - Den 1 December f, in. 49 ditionen, skulle hädanefter handläggas af Karn* mar-Collegium och Drätsel-Förvaltningen.
Denna at bagge
Collegierna redan för rigtig erkända förändring består hufvudsakligen deri, att
Indelnings-verket skulle förflyttas från det förra till det sednare Collegium.
Den är vigtig, och bör i fråga om enhets införande i Krigs-Förvaltningen, tagas i särdeles öfvervägande.
Skul-: le likväl hvarken Riksens Ständer eller Kongl. Maj:t finna för godt att förena , hvad sorn efter mitt begrepp aldrig borrie vara sondradt: så skall dock föreningen hädanefter af sig sjelf göras, likasom hittills , nemligen derigenom , att antingen General - Adjutanten eller den civile Ki igs-Föredraganden tagér öfver handen och att den andre blott följer med den mägtigare.
Ännu origtigare synes mig ConstitutionsUtskottets förslag att bibehålla Arméens och Flottornas civil-ärender under gemensam föredragning af en man , och som möjligtvis icke gjort krigstjenst hvarken till lands eller sjöss.
Likväl börjar
Utskottet med erkännandet af rigtigheten, att Arméens och Flottans angelägenheter åtskiljas, emedan hvardera förvaltningen kräfver sin man, och emedan det sällan torde vara möjligt att finna någon , som förenar nog sakkunskap om bägge , alldenstund de kräfva ej blott egen erfarenhet, utan, hvad sjöväsendet beträffar, äfven, hvad man kallar befarenhet för att rätt kännas.
Ville man antaga Constitutions-Utskottets förevarande förslag, hurudant blefve väl då förhållandet? —•
Jo, omFörvaltRidd. o. Ad.
Band. 4 5o Den 1 'December f. m. nings-Cbefen vore civil, så skulle han icke äga nog sakkännedom om någotdera vapnet, för att göra det rätt tjenstbart.
Dessutom skulle denne Civile Krigs-Förvaltare ständigt ligga i den förut omtalade collisionen med General-Adjutanten , icke blott för Arméen utan äfven för Flottan , och såsom man säger, befinna sig mellan 2:ne eldar, eller i en belägenhet, hvilken man ej bör önska sin ovän.
Dukar Krigsförvaltaren under för General-Adjutanternas inflytande , så blifver hans särskildta embete utan vigt och betydelse.
Får han sjelf öfvervigten, så bör hans välde, förmedelst hans bristande sakkännedom , blifva föga båtande eller må hända skadligt för de olika vapnen.
Ar den gemensamme Krigs-Förvaitaren åter
Mil i ta ire , så måste han antingen höra till Arméen eller Flottan.
Det vore då naturligt, att han mest älskade det vapen, hvarvid han allena , eller för det mesta, tjenstgjort, samt troligt att han gynnade det på det andras bekostnad.
Om än en så sällsynt man funnes , att han , oaktadt sin förra sysselsättning med ettdera vapnet, icke vore partisk för detsamma , så skulle dock svårligen Flottan anse en General eller Arméen en Amiral för att vara oväldig.
Och om en dylik tanka vore allmänt rådande inom ena hälften af försvarsmagten, så skulle en Förvaltnings-Chefs bemödanden ej litet motarbetas derigenom.
På alla dessa skäl, tror jag att Constitutions-Utskottets förslag i detta afseende ej bör antagas.
Den 1 December f. ra.
Då Constitutions-Utskottet erhöll remissen rörande de i Särskildta Urskottets Betänkande förekommande Grundlags-frägor, ansåg jag Utskottets skyldighet vara , att noga pröfva detta Betänkande, och tillse , i hvilka delar det kunde vara stridande mot Grundlagens anda , och att lägga kraftiga hinder i vägen mot hvarje förändring af denna egenskap.
För att derföre kunna bedömma nyttan och nödvändigheten af de uppgifne Förslagen till Grandlags-förändringar, måste således Constitutions-Utskottet ingå i pröfning af Särskildta Utskottets motiver.
Hvad nu beträffar KrigsExpeditionens fördelning på t Föredragande; så befanns Särskilta Utskottet (pag. 130 af dess tryckta Betänkande) hafva grundat sitt omdöme pä de skäl , som finnas anförde i Committerades Betänkande pag. 142, och Herr von Hartmansdorffs Förslag pag.
74 andra afdelningen.
Det är således naturligt, att man skulle på bägge dessa ställen söka alla Särskildta Utskottets grunder.
Men då man slår upp det citerade stället i Committerades Betänkande, ser man att de Committerade erkänna sin okunnighet i ämnet.
Således var der ingenting att bygga på, När man uppslår Herr von Hartmansdorffs Förslag, så finner man deremot, att han, uti ett vidlöftigt raisonnement, hufvudsakligen söker visa nödvändigheten att i En person förena föredragningen i Stats-Rådet och Rådgifningen i Commando-mål, samt anför såsom skäl, att eljest Föredraganden i Stats-Rådet skulle vara 5a
Den 1 December f m. lägre i Hang än Rådgifvare?! i Commahdomäl j som står bredvid och under honom.
Men när nu Constitutions-Utskottet föreslagit högre rang för Stats-Secreterarne, synes äfven detta skäl förfalla.
När man sålunda undanröjt allt behof af afseende på Särskildta Utskottets Betänkande , återstod sjelfva saken att pröfva.
Dervid framställde sig tvenne frågor ; den första : Bör Förvaltningen af både Landt- och Sjö-Försvaret lemnäs åt en och samina eller delas pä tvenne Föredragande ?
Att den bör delas har man ansett nödvändigt derföre, att det skulle vara öfver En mans höfva att tillräckligen förstå dessa skiljaktiga delar af Försvars-Verket.
Men om jag icke af partiskhet alltför mycket misstager mig, torde man, i anseende till omfattningen , någorlunda kunna jemföra vettenskapen att förgöra menniskor med vettenskapen att bibehålla menniskolif, eller Krigs-vettenskapen med Medicinen.
Likasom alla den medicinska vettenskapens särskilta grenar icke allenast kunna, utan äfven måste förenas hos En person , så att t. ex. ingen kan vara stor Läkare utan att tillika förstå Chirurgien , ehuru han kan sakna sinnesstyrkan och handlaget, som fordras för att göra operationer; lika så skulle jag äfven våga tro, hvilket erfarenheten också tyckes hafva tillräckligen bestyrkt, att man kan hafva nog af en Föredragande för Försvars-Verkets ärender, och att det icke skall öfverstiga en mans höfva att tillräckligen kunna förstå både Den i December J. rn.
Landt- och Sjö-försvaret , för att värdigt föredraga begges angelägenheter.
Hvad den andra frågan beträffar, nemligen att i En person förena föredragningen i StatsRådet med Rädgijningen i Commando-mål; sä anser jag det ganska vådligt, helst såsom Grefve von Platen yttrat, om Konungen reste bort och tog Rådgifvaren ined sig, man då icke egde någon Föredragande hemma.
Men jag an. ser ännu vådligare , att öfverlemna dessa be. fattningar åt en och samma Militair-person , emedan han troligen hellre skulle bruka Commando-stafven än pennan , det vill säga , helst draga alla målen i commandoväg , hvilket icke väl står tillsammans med Ansvarighets-lageo.
Det skulle dessutom äfven kunna vara vådligt att låta en och samma person verka med en Föredragandes kraft på besluten i Stats-Rådet, och sedan sjelf verkställa dem i Commando-väg.
Hvad för öfrigt blifvit anmärkt, att StatsSecreteraren har att göra med Armeens material j och Rådgivaren i Commando-mål med dess personal; så anser jag denna dislinction vara oriktig och mycket förvillande; till exempel , hvarje beslut om uppbrott till krig , måste fattas i Stats-Rådet ; men verkställes sedan af Rådgifvaren i Commando-mål.
Så förhåller sig äfven med t. ex. frågan om förändring i målet på soldater , hvilken icke kan föredragas i Commando-väg.
I afseende på lättheten att utföra krig ge? 54 Den 1 December f. nt. norn denna förening , så tror jag att Folket icke bör vara alltför angeläget , att för Regenten latta tillfället att börja krig.
Herr -von Hohenhausen:
Då man vid denna Riksdag afskiljt anslagen för Flottorna och Arméen, och derigenom gjort det omöjligt, att begagna hvad som finnes till öfvcrlopps på den ena Titeln , till hvad som fordras på den andra , hade jag icke trott , att man skulle vika så ifrån denna princip , att fordra hos en och samma person så mycken kännedom , att han lika väl skulle kunna styra håda dessa förvaltningar.
Den siste värde Talaren har yttrat, att man anfört rangen såsom ett skäl, hvarföre man borde förena Commando-målen och Stats-Råds* målen under en och samma person.
Här är fråga om att se sakerna i stort , och då bör man icke taga i beräkning sådana småsaker och enskildta intressen.
Herr von Hartmansdorff har tydligen visat, att stora olägenheter uppstå af att åtskilja öfverstyret utaf Material och Personal: att de ögonskenligen böra vara förenade , och omöjligen kunna delas emellan särskildta organer, utan att förlama administrationens gång, eller ock göra den ena förvaltningsgrenen den andra underlägsen; äfvenså att en Stats-Secreterare , såsom Civil Embetsman , icke, åtminstone högst sällan, kan äga den erforderliga sak„ kännedomen i rent militaira förhållanden.
Han synes mig således hafva tagit i öfvervägande vigtigare saker och principer, än blotta rangordningen.
Jag tror skälen,-hvarföre Krigs- och Sjö-Ärenderna böra åtskiljas, ligga i sakens na - Dm 1 December f. m. 55 tur och de fordringar sora i sednare tider framskridande fullkomning gjort på kunskaper om hvartdera af dessa vapen t helst då intet Lands Historia i sednare tider framvisat någon stor Amiral , som tillika varit en utmärkt General.
Jag tror icke, att det anförda exemplet till jemförelse, nemligen Chirurgien och Medicinen, här är passande , emedan dessa begge Vettenskaper helt och hållet aro byggda på hvarandra , och begge användas på menniskokroppen, då deremot ett krig på det ena elementet aldrig kan komma i jemförelse med ett krig på det andra , och Sjö-vettenskapen äger nästan ingenting gemensamt med Krigs-vettenskapen till Lands.
Så händer det ofta med exempel , tagna i heterogena ämnen, att de ingenting bevisa.
Likväl då jag erkänner den första satsen, att särsk ilte Föredragande borde förvalta Arméens och Flottornas ärender, instämmer jag äfven deruti , att det vore önskeligt, om Cornmando-målen och Stats-Råds-målen kunde förenas under en Föredragande, likväl icke på annat sätt, än som Särskildta Utskottet föreslagit , att lemna Kongl.
Maj:t öppet att härutinnan efter behag förordna.
Det kan lätt visas , att det .kan finnas en General-Adjutant , som är ganska skicklig att under fred förestå krigsväsendet inom Landet, men likväl icke skulle passa till Armoens anförande under krig.
Ännu en annan sak, då ansvarigheten tages i betraktande.
Då finna vi, att ansvarigheten är helt olika i Sverige och i andra Länder, der den beror på det medhåll, som den ansvarige personen kan förskaffa sig inom Lagstiftande magten. 56
Dea 1 December f. m.
Här åter är denna ansvarighet juridiskt fästad vid vissa fall , och är förenad med Embetets förlust vid många tillfällen , sorn äro af mindre betydenhet.
Jag menar dermed, att en General , som förenar hela förmågan att kunna sammanhålla en Arrnée , kanske icke kunde känna alla de särskildta oeconomiska föreskrifter, som för Indelnings-Verket äro stadgade, så fullkomligt, att han icke kunde begå ett fel deremot, och detta fel kunde medföra tjenstens förlust.
Jag skulle således önska , att de bägge befattningarne kunde förenas , men icke att det ovillkorligen bör föreskrifvas.
I ett ämne af denna beskaffenhet , och som blifvit med så mycken både praktisk och theoretisk sakkännedom utredt, torde det vara djerft af mig att vilja tillägga något.
Jag vill också blott, till hvad Grefve Löwenhjelm yttrat, lägga några historiska äldre exempel.
Under Carl XLs tid uppdrogs högsta ledningen af Sjö-Ärenderne åt en utmärkt Fältherre.
Sveriges Krigs-Historia och förvarade Krigs-Rätts Protocoller vitsorda huru dyrt man fick umgälla det misstaget, att Riks-Amiralen ej varit Sjöman.
Ännu olyckligare för Fäderneslandet blefvo följderna af , att sedermera samma vigtiga befattning uppdrogs en förtjent Civil Rådsherre.
Vid hvad Herr von Hartmansdorff anmärkt, att ifrågavarande befattningar, utan att särskildte Den 1 December f, m. 57 Milita ire Föredragande för Commando-roå! funnits , från år 1720 till år 7772 varit oppe!ragne åt Civila personer, får jag erinra , att, ehuru under denna tid Svenska mannamodet torde varit icke mindre än förut, visa likväl de krig, vi den tiden fört, att mle som leda ett Rikes Krigs-Ärenden till lands oell till sjöss , mäste i grund förstå de ämnen , dem äro uppdiagne.
Grefve Löwenhjelm : Herr Cederschjöld påstår Gonstitutions-Utskottets skyldighet vara, att förkasta hvarje förslag, som befinnes stridande emot Grundlagens anda.
Detta medgifves gerna , men hvad förstår man med Grundlagens anda 'i Min definition blir kort :
Att vi skola regeras af en Kung , samt äga att beskatta oss sjelfva , att deltaga i lagstiftningen, och att fritt yttra våra tankar 5 se der Constitutionens anda.
Att längre utsträcka detta begrepp, vore att förklara ali Grundlags-ändring omöjlig.
Likväl hafva vi 56 §.
Regerings-Formen , som föreskrifver, huru en sådan ändring skall ske.
Såsom den värde Talaren fattat sitt Utskotts åligganden , vore denna §. meningslös, och hela denna öfverläggning hade ju uteblifvit, ty. vi tala nu idkeligen om ändring i Grundlagen, och de 11 redactions-förändringar Utskottet sjelf öfverlemnat till vår pröfning vittna bäst derom , att Utskottet ansett dessa ändringar icke allenast lagliga , då de enligt 56 §. handläggas , utan äfven lämplige att verkställa.
Utskottets åtgärd innebär ju en bestämd tillstyrkan af desse ändringar, och huru skulle denna kunna stå tillsammans med Utskottets skyldighet , 58
Den 1 December f. m. att alla ändringar afstyrka?
Några ord må jag tillägga om föreningen af Conseil- och Föredragnings-målen , efter frågan derom åter blifvit upptagen.
Endast valet af mängden bland exempel , tjenlige att utveckla min tanka , skulle kunna göra mig förlägen.
General-Adjutanterne för Arméen och Flottan äro ju bestämdt de, till hvilka opinionen håller sig vid ett utbristande krig.
Arméens recrutering och remontering m. m. qqh skeppens construction och utredning äro ju lika bestämdt Conseii-mål.
Nå väl, med hvad rättvisa vill man för en olycklig utgång haila sig till General-Adjutanterne, om de måste skicka mot fienden 10 qvarters Drängar , 8 qvarters krattor och illa byggda eiler ruttna skepp?
Om föredragning har i allmänhet blifvit taladt , som om en åtgärd af mindre vigt.
I denna tanka kan jag aldrig förena mig , men jag vet och beklagar djupt, att föredragning af många sä anses.
Jag håller den för en tjenstförrättning af dnn vigtigaste inflytelse, ty på densamma grundas ju besluten.
Derföre yrkar jag den axiomatiska sanning , att Föredraganden mäste i grund förstå sitt ämne.
Hvad händer, om man tacite frångår denna fordran dermed , att man väljer Föredragande , sorn , på den väg de gatt , omöjligen hafva kunnat inhämta de till deras förvaltning hörande kunskaper.
Jo , att de nödgas esomoftast inhämta upplysningar, antingen officielt af underordnade Embets-verk , eller confidencielt af sakkunnige bekanta.
Blir det den ansvarige Föredragandes tankar man dä får höra?
Nej, blott hans röst.
För öfrigt, hvilket förhållande uppkommer vid Conseil-bori Den 1 December f. m. det , om oförutsedde invändningar förefalla ?
Nog går det an att vara Dominus respondent , när man är öfverens med Opponenrerne, men annars , hvilken belägenhet , om man ej har sitt ämne fullkomligen inne ?
Herr Lefren :
Herr Cederschjöld har ansett det vara vådligt , att de civila Krigsärenderne och Commandomälen förenas.
Constitutions-Utskottet nyttjar i det stället uttrycket betänkligt.
Huru det roed denna premiss kan stå tillsammans, att Konungen äger fria händer, att äfven nu vidtaga denna förändring , underställer jag Ridderskapets och Adelns eget bepröfvande.
Jag tror icke , att denna praemiss öfverensstijmmer med slutet af perioden.
Sluteljgen har samme värde Ledamot äfven nämt något, sorn här skulle vara anfördt, hvarigenom han vill bevisa, att Armeen icke bör bättre organiseras, emedan det då skall blifva lättare att företaga krig , hvilket
Nationen på detta sätt skall söka förekomma-
Det vore efter denna egna grundsats således nyttigt att utfinna något medel , hvarigenom Arméen gjordes alldeles oduglig, så att det blef omöjligt, att föra den i fält, Mig synes att Nationen är bäst belåten dermed, att kriget föres med kraft, då det skall förås; genom desorganisationen skaffar man sig krig, men undviker dem, om man alltid är väl beredd att föra dem.
Herr af Lehnberg: Sedan flere värde Ledamöter redan med så mycken grundlighet anfört skäl både för och emot Constiiutions-Ut - Co Den l
December f m. skottets ifrågavarande förslag , anser jag både öfverflödigt och onyttigt, att vidare utveckla ämnet, utan anhåller blott, under åberopande af Grefve von Flåtens och Herr Cederscbjölds yttranden , att proposition å berörde förslag må af Herr Grefven och Landt - Marskalken framställas.
Jag utber mig att få upptaga till besvarande någre anmärkningar, som blifvit gjorde mot mitt sednare yttrande.
Man har sagt , att jag oriktigt åberopat Herr von Hartmansdorff^ yttrande , då jag sagt, att han grundat sitt förslag till Stats-Råds-målens och Commandomålens förening under en Föredragande , på den bristande rangen hos StatsSecreteraren för Krigsärenderne.
Jag utber mig derföre att få uppläsa den period i Herr von Hartmansdorffs betänkande , som afhandlar detta ämne.
Pag. 75 2:dra Delen förekomma följande ord; ”Det är naturligt, att den som ”sjelf är krigare och har personalen på sin del, ”skall uti Krigsförvaltningen taga öfverhand på dtats-Secreteraren , som icke är Militair, och ”blott har Civilärender att sköta.