Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta var hvad jag hade velat fästa upmärksambeten på, ingalunda under någon känsla af förödmjukelse deraf, att den mening kunde ligga till grund för de utomordentliga rustningarne lill denna dags plenum, att StatsUtsk. gerna kunde så upfatta Riddarhusets opinion, att allt hvad som förut blifvit yttradt föga varit förtjent af någon upmärksamhet från Ulslcs sida.
Långt ifrån att sjelf förbise hvilka stora tjenstcr Gr.
Anckarsvärd gjort äfven i dessa frågor åt oppositionen, ville jag tvertom relevera dem, utan att medgifva likväl att de argumenter och skäl han nyttjat borttagit all kraft och verkan af dem Utsk. troligen längesedan bort granska.
Man har på f. m. fått höra sådaue bemödanden att gendrifva Gr.
Anckarsvärd, som jag visst icke vill säga hafva varit i något afseende oväntade, enär de härledt sig från de personer, som stå i spetsen för vårt nuvartde så väl landt- som sjöförsvar; men det var likväl någonting karakteristiskt lins dessa talare, alt de allesammans började sina yttranden med att gifva Gr.
Anckarsvärd en éloge öfver hans sakkännedom och hans upriklighet, och ehuru det icke var någon, som precist erinrade om, att han är en bland dem åtminstone som luktat krutrök, erkände man dock ungefär alt han var kapabel att bedöma dessa frågor.
Vi andra deremot, som förut yttrat oss, kunde naturligtvis icke annat än dervid reflektionsvis erkänna inför oss sjelfva, alt vi varit alldeles inkompetente.
Förmiddagens talare förklarade emellertid, att de ämnade försöka en vederläggning al Gr.
Anckarsvärds anmärkntr, och församlingen har nu hört båda parternas opinioner; men på e. m. hafva vi erfarit alt en annan klass af talare upstigit, som ur en helt annan ton förklarat, alt de icke kunde begripa, huru Gr.
Anckarsvärd kunnat yttra sig så föga förnuftigt, och att de knappast kunde, inom det parlamentariska språket finna termer nog bittra och kraftiga för att nedsabla honom.
Jag får bekänna, att när jag begärde ordet, hade jag ingen annan afsigt, än att hembära Gr.
Anckarsvärd min upriktiga tacksamhet derföre att han understödt de detaljerade anmärkntr, som förut på detta rum blifvit 200 Den 28 Januari e. m. framlagda.
Ilar nu Gr.
Anckarsvärd onekeligen i afseende på vissa detaljer framställt, jemte anmärkmr, vigtiga förslager •—• innnefattande nya åsigter om rikets försvar —• så blir dock frågan huruvida StalsUtsk. finnér möjligt för sig alt tillgodogöra äfvenledes all den massa af elementära uplysningar. anmärkmr och citater, som vi hela dagen och i synnerhet pä e. m. fått höra.
Jag tackar Gud för att jag icke är ledamot i StatsUlsk., emedan jag då skulle anse mig skyldig att genomläsa alla dessa luntor.
Jag får upriktigt erkänna, att jag icke kunnat följa dem med all den upmärksamhet, som jag förmodar att de förtjena.
Att hesvara allt hvad jag funnit stundom temligen underhaltigt och besynnerligt, är mig omöjligt; dock vill jag bjuda till kortligen granska en del af hvad som blifvit yttradt af Frih. Sprengtporten, Hr Nordenfelt och Gr.
Gyldenstolpe i f. m:s plenum.
Att jag icke nu nämner äfven Frih.
Gyllengranat och Gr.
Puke kommer sig deraf, alt jag verkligen icke hörde hvad af dem sades, och detta visserligen icke af någon brist på vilja å min sida, utan blott och hart af oförmåga.
Någon egentlig vederläggning af de tre förstnämnde Hrrmes anföranden kommer icke heller i fråga.
Hvar och en af oss vet, att en sak kan skådas ur flere synpunkter, och att man i fråga om vederläggning således alltid måste ställa sig på den persons utgångspunkt, som yttrat sig, hvilket nu skulle inleda i en odräglig vidlyftighet.
Jag har trott att det skulle göra tillfyllest och icke skulle vara alldeles onyttigt att visa, det i vissa fall de opinioner, som uttalats, vore enkom tillredda för att träffa Gr.
Anckarsvärd ehuru de i och för sig sjelf icke kunna anslå på alla, utan snarare böra bortfalla, såsom ingenting bevisande i sak, äfven om de, för att uparbeta opinion mot Gr.
Anckarsvärd, haft något värde, derpå jag dock storligen tviflan.
Sprengtporten t. ex., som började debatten, och hvars vältalighet sannolikast var egnad att framkalla de bravorop, hvilka då han slutat, läto höra sig, talade om att befästa Stockholm, kunde jag icke förstå annat än att han antog såsom afgjord sak dess möjlighet, som likväl först borde bevisas.
Om man nemi. förutsätter denna möjlighet och väljer sin utgångspunkt så all det icke behöfves ingå i bevis hvarken om möjligheten eller i utredning af beloppet af medlen som erfordras för densammas åstadkommande, kan mången, lika med den ädle Frilen, vara inne på den förmodan att han oveder läggligen bevisat sitt yrkande att Stockholm skall befästas.
Men det må förlåtas mig, att jag i afseende på de öfverhoppade premisserna, alltför strängt vidhåller anspråket på bevisning i st. f. löst antagande.
Medgifvande, som jag frivilligt redan f. d. gjort, att jag egentligen icke förstår befästningskonsten, har man genom den väckelse man kunnat taga af sednare årens företeelser under Europas stora krig, bordt kunna inhämta betydlig kunskap genom de föreläsningar i ämnet jag både i dag och vid andra tillfällen fått höra, och då det beklagligen kommit derhän, att män utom facket nu mera tillåta sig att yttra meningar i dylika frågor, har jag icke af hvad
Hr Frih.n sagt skakats ur den tro och öfvertygelse
Den 28 Januari e. m. 201 att, för alt bevisa nödvändigheten af Stockholms befästande, man först måste ådagalägga att saken är möjlig.
Om jag rätt upfattat hvad Gr.
Anckarsvärd ang:de denna angelägenhet yttrat, tror jag alt summan af hans argument är, att, om vi kunde befästa Stockholm så, att det vore ointagligt, skulle han icke hafva någonting deremot; men nu hänvisade Gr:n på ett annat medel att försvara hufvudstaden nemi. att jemte kustförsvar genom skägärdsllottan, lägra trupper i grannskapet af hufvudstaden, derifrån man i öfrigt borde vara beredd att åt Mälaresidan aflägsna så väl regeringens personal som alla dyrbarheter som man ville, i värsta fallet, undandraga fiendens sköfling.
Ilan anställde en paralell mellan planen å ena sidan att afhålla fienden från hufvudstaden och, såsom det å den andra sidan yttrats, alt befästa densamma.
Dervid måste jag säga att jag snarare blifvit öfvertygad om verkställbarheten och lämpligheten af Gr.
Anckarsvärds plan, än af Frih. Sprengtportens.
Jag kan icke underlåta, att, i afseende på Frih.
Sprengtportens förslag, uprepa hvad jag tillförene yttrat, att det nemi. icke synes mig vara särdeles lifligt tänkt, eller vittna om någon djupare upfattning af Stockholms ändamålsenliga försvarande, att reta en så öfvermäktig fiende som den Ryska makten genom att ådagalägga, det vi satt bela vår förtröstan på möjligt försvar liksom på ett enda kort, det belastade Stockholm.
Jag stödjer denna tanke på ett yttrande af en annan veteran, än Gr.
Anckarsvärd, en veteran, som icke är långt ifrån mig, ehuru jag icke anser mig ega rättighet alt nämna hans namn.
Ilan har sagt: »Vore jag i spetsen för en Rysk invasions-armöe, skulle jag långt ifrån att vara missnöjd med dessa Hrrs förhoppning eller med det besvär man gjort sig för Stockholms befästande tacka dem och säga åt mina soldater: se der, mina gossar, der hafva vi en punkt att anfalla; gån pål när vi äro inom Stockholms murar, då är det slut med Sverige.»
Detta är icke min egen tanke: men jag tror att uti denna tanke ligger mycken sanning.
Jag tror, att om vi skola kunna afhålla fienden från ett anfall på Stod holm, och Gr.
Anckarsvärd har icke deri blifvit af någon motsagd, så finnes dertill ännu ett medel utom det jag redan för längesedan hade äran förorda, och hvilket jag stödde på Ofverste Hagelstams stora erfarenhet och de rön, som han allt sedermera gjort samt haft godheten meddela mig.
Naturligtvis fån J icke vänta, mine
Hrr, att jag skall ingå i några dataljer i detta ämne: jag vill blott hålla mig till sådana större detaljer, som icke erfordra annat än måttligt förstånd för att begripa, och i sådant afseende får jag bekänna att jag, såsom Svensk, skulle anse gärdet upgifvit, derest man skulle befästa Stockholm; ty om man inpreglar den idöen hos Svenskarne, att Stockholm blifvit befästad! för att skydda Sverige, så skulle man, om Slockholm blefve intaget, ropa: »nu äro vi förlorade!» Gr. Anckarsvärd har genom sin plan sökt undanrödja en sådan impression, och jag är honom tacksam derföre, att han visat, det fäderneslandets välfärd icke beror på Stockholm.
Häraf hoppas jag, alt man icke 202 Den 28 Januari f. m. dräger den slutsats, att jag förbiser hvad som bör göras för rikets säkerhet; ty detta är något helt annat.
Hvad nu Hr Nordenfelts yttrande beträffar, sä rörde det sig egentligen omkring Indeln:sverket, och det är långt ifrån mig att, då flere andra talare redan yttrat sig i detta ämne, derom vilja säga allt hvad som mot hans yttrande kan sägas.
Jag vill endast visa, det jag med upmärksamhet afhört Hr Nordenfelt, dä jag säger, att han indelade sitt försvar för Indelmsverkel i tre liufvudmomenter.
Det första kunna vi förbigå ty deri var han ense med Gr.
Anckarsvärd som icke egentligen begärt, att soldatesken skall försvinna såsom bosatta på rotar och rusthåll.
Men i afseende på andra argumentet eller nyttan deraf att befälet bade boställen på landet, nödgas jag säga. att Hr Nordenfelts bevisning var allt annat än logisk.
Han tog sig sjelf t. ex., såsom den der satt 2:ne boställen i godt stånd.
Nå väl, i fall frågan gähle att fä ett sätt hvarigenom boställen kunde bli på bästa sätt odlade och uparbetade, så vore den Iemnade bevisningen likväl bekräftad med det stora felet att draga slutsatser från enstaka fall till det hela, eller allmänna.
Jag tror, att det är notoriskt, att boställena i allmänhet skötas sämre, än annan jord.
Den jord, som ständigt får ombyta egare, måste naturligtvis vara mycket sämre skött, än den, för hvilken ett sådant ombyte icke eger rum.
Men frågan var ju att lia ett för krigstjenst dugligt befäl?
Dä frågar jag väl huru många som nu för tiden vilja erkänna att officerarnes bosättning på landet bidrager till deras militäriska duglighet?
Det tredje momentet gick egentligen ut på, att befälet skulle vara försäkradt om en ständig och tillräcklig aflöning såsom embetsman.
Dervid mäste jag anmärka, att om man antager att
Indelmsverkets förträfflighet skall sökas i denna åsigt och örn man sedan vill vara konseqvent i tillämpningen af denna princip, så borde man aflöna alla embetsoch tjenstemän, som icke oundgängligen behöfva bo i Stockholm, med boställen.
Amiraler, Kommendör-Kaptener och alla andra boställs-Iösa embetsman, hvarföre skulle de vara mera blottställde för en bristande aflöning än Linie-rege:lcnas officerare ?
Kan det kallas slatsmannaåsigt att, när det gäller landets försvar, en del af Statens embetsman, hvilka detta försvar tillhör, men icke alla, skola förses med exklusiva fördelar, så innefattar också denna åsigt det största möjliga misstroende mot Statens goiia vilja alt löna alla sina tjenare; och jag kan icke tro, att llr Nordenfelt har skäl att vilja på allvar uttala ett sådant misstroende.
Alltsedan jag började deltaga i Riksdagsförhandlingarne, och det var vid 1815 års Riksdag, minnes jag icke något riksmöte, då icke officers-corpsen och deras förespråkare sökt och fått löneförhöjningar, och jag tror knappt, att deras begäran någonsin blifvit af Svenska folkets representanter afslagen; jag tror, att deras anspråk blifvit af nationen i hufvudsaklig mån behjertade.
Vid sådant förhållande frågar jag, hvarföre man, såsom hufvudgrund för Indelmsverkets bibehållande, skall framkasta den satsen, att de stackars oflicerarne eljest skulle blifva utan det nödvändiga?
Sådane skäl ådagalägga tydligen ett begär
Den 28 Januari e. m. 203 att göra effekt genom öfverdrift samt att verka på en viss klass, förglörnmandes alt andra finnes som genomskåda haltlösheten.
Ehuru nu liufvudmomenterna i Hr Nordenfelts anförande upgafs vara blott tre, voro de dock rätteligen fyra.
.lag hade iakttagit huruledes Hr Nordenfelt vid ett föregående tillfälle afslutade sitt anförande med de kraftorden alt Indelrusverket hade den dubbla egenskapen att vara ett säkert värn både emot yttre fiender och emot en inre folkyra.
Jag gissade att jag skulle få åter böra något ditåt.
Det slog in, med den skillnad endast att liksom man i vissa bref egentligen bör se på postskriptum eller apostillen, för att få reda på rätta meningen med brefvet, sä hade Hr Nordenfelt nu sparat till ett fjerde moment detta kärnargument.
Derföre framkom delta med en viss pathos, (som i allmänhet icke lager sig illa ut), i det han förklarade, alt denna institution vore ämnad icke endast emot fienden, utan äfven mot uprörsmakare.
Jag nekar ej, att detta uprepande af en så vidrig sats slog mig för hufvudet, och jag nödgas göra nu den frågan:
Var det en pik, rigtad mot hufvudstadens garnison, så alt ilen ansågs icke kunna försvara thronell och konungamakten?
Eller var det i allmänhet en sidosläng åt liela Svenska folkel, såsom valide uprörsmakare?
Mine Hrr, Hr Nordenfelt yttrade dessa ord med mycket lugn, och det oaktadt, gjorde han dock en slags ursäkt lör det han yttrat sig med för mycken värma; men jag måste säga om min aktade vän, att hyad han minst gör, är alt förifra sig.
Han finnes 1111 lia blifvit en väldig kämpe för allt gammalt, och lian har också, måhända just för deri orsaken, blifvit vald till Ordfsde i Banko-Utsk.
(Härvid hördes ett allmänt bifallande skratt sorn föranledde talaren lill afbrott).
Jag försäkrar eder, mine Hrr, att delta är mitt fullkomliga allvar, och jag ber eder ursäkta, om. under bemödandet att icke vara alltför tråkig, mina ord icke skulle falla sig så allvarligt, som saken kräfver.
När värmon kommer öfver mig, är den, Gud nås, så naturlig, att jag i sanning genast önskar kunna blifva af med en del.
(Härvid aliade talaren en öfverrock hvilket framkallade ny munterhet).
Emellertid, när jag hörde, att Hr Nordenfelt för andra gången uprepade ifrågavaride ord, började jag alltmera fattas af den lanken, att vi bade för allt delta att tacka den omständigheten, att Gr.
Anckarsvärd upträdt.
Och nu vore meningen alltså, att på en gång allvarligen låta det bli bekant, alt det var ej värdt på Riddarhuset lugnt öfverlägga om hvad som i afseende på Rikets försvar vore klokast?!!
Nå väl, mine llrr, det är just till följd häraf som jag, förut van att upmärksamma sådane manövrer, ansåg det vara min skyldighet, såsom varolo ett slags cnfanl perdu bär på Riddarhuset, och såsom den der hvarken står i samband med något parti eller för sig och efterkommande bar någon framtid, att oförbehållsamt utsäga min tanke och öppet förklara, att, om icke inom delta hus, åtminstone utom detsamma, många jemte mig skola hembära Gr.
Anckarsvärd sin erkänsla och sin tacksamhet för det lian nu på gamla dagar bar velat ställa sig fram för det vigtiga ämnet, Ilikets sannskyldiya försvar, med det 204 Den 28 Januari e. m. tillägg likväl, alt vi önska, att han måtte fortskaffa och icke anse sig hafva fullbordat verket vid denna Riksdag nied sitt sakrika anförande. utan fortfarande, såsom man säger, hålla ut.
Ingen kan veta huru majoriteten här kan under Riksdagens lopp gestalta sig, och efter hvad alla dessa remisser till litslen och annat mer antyda, lofvar denna Riksdag att blifva ganska långvarig, och vi böra derföre försöka att hålla frågan vid lif ulan att genom denna dagens debatt anse oss försvagade.
Mine hrr, jag inser, att jag tager eder tid och tålamod mycket i anspråk; men så länge jag icke hör något öfverväldigande starkt sofi, skall jag fortfara, i enfaldig tro, att de, som af mitt tal icke tröttas, kunna åtminstone fördraga det.
Gyldenstolpe yttrade på f. m., hade jag ämnat i flere punkter bemöta; men dä han nu icke är här, vill jag blott bålla mig till ett yttrande, alltför märkligt att låta detsamma stå utan gensvar.
Hr Gr:n yttrade tvenne särskilda gånger, och sednare gången med stor emphasis, att lian icke kunde förslå hvad Gr.
Anckarsvärd menat med begäran 0111 framläggande lör If.
St:r af en fullständig försvarsplan för Sverige.
Nu är händelsen den, hvilket Gr.
Anckarsvärd icke visste, att jag redan förut hade väckt en formlig motion, redan remitterad till Statslltsk., att Dtsk. skulle söka utverka upgörandet och framläggandet af en dylik plan.
Så myckel hegriper en hvar af krigskonsten, att när fråga är om ett fälttåg eller en attack i fiende Iand, så, i fall en plan upgöres, blir den en hemlighet emellan anförarna, och framlägges icke för folket, eller för dem, som skola bevilja medel.
Men helt annat måste förhållandet vara med en försvarsplan, och helt annat måste det vara med Svenska folket än månget annat i det särskilda predikament, hvaruti vi f. n. befinna oss.
Detta synes mig för en hvar vara så begripligt, att om man här ville citera hvad alla möjliga författare i krigskonsten sagt örn försvarsverk i allmänhet och för andra länder, skulle jag ändock tro, alt Sveriges representanter och folk bör önska, och har rätt att fordra, att få vela, på hvad sätt regeringen vill försvara oss, och huru vi bäst kunna försvara oss, isynnerhet mot vår östra granne nu, sedan det förhållande inträffat, på hvilket jag äfven fästat Utsk:s upmärksamhet och hvars vigt jag haft tillfredsställelsen erfara, att flere talare senterat, att vi nemligen inträdt i en alldeles egen position, sedan vi fått England och Frankrike till bundsförvandter.
Jag tror, att jag var den förste, som yttrade denna tanke, och åtskilliga medlemmar af detta hus hafva äfven sedermera sagt, att jag hade rätt deruti.
Vi hafva t. ex. hört llr Mannerskantz yttra sig väl på annat sätt, men utgående från samma grundåsigt.
Han har nemligen stödt försvarsplanen hufvudsakligen derpå, att vi skulle kunna i en hast upställa ett större antal linietroppar, och deruti instämmer jag fullkomligt med honom.
Han är sjelf här närvarande, och, ehuru jag icke vet om han ämnar upträda, vill jag dock tacka honom för det han, så att säga, visat ett af de rätta medlen för vårt försvar, som mer än befästning och linie-flottan
Den 28 Januari e. m. 205 troligen är nödvändigt, jemte kustförsvaret.
Det var heller aldrig min mening att skilja båda från hvarandra.
Äfven utom militärståndet har jag hört utvägar påpekas för ordnandet af vårt för svar: och när således krigsministern säger, att han icke kan fatta meningen med Gr.
Anckarsvärds fordran på en försvarsplan, så måste jag bekänna, alt jag icke kan upfatta Gr.
Gyldenslolpes yttrande annorlunda, än att han, såsom Departements-Chef för landtförsvaret, icke ansett sig behöfva gifva annat svar, än att hänvisa till våra fästningar och regementen, samt öfvertala Ständerna att släppa till mera penningar, för att förbättra dessa försvarsmedel.
Detta vill med andra ord säga, att Gr.
Gyldenstolpe icka ansett sig vara någon sådan krigsminister, som borde i sin helhet up fatta Sveriges försvarssystem, utan han har blott trott sig höra egna sin upmårksamhet åt landtförsvaret.
Nå väl, mine llrr, detta hade jag anat förut, eller före Gr.
Gyldenslolpes upträdande.
Men jag frågar än en gång:
Är detta det enda svar man kan få då man begär få en försvarsplan med afseende på sednare och nya förhållanden?
Nej detta evasiva svar döljer ett förhållande, som, under det jag icke deltagit i Riddarhusets öfverläggningar, dock ständigt varit föremål för min eftertanka.
Hvad har kunnat egentligen vara orsaken dertill, att oaktadt Gr.
Anckarsvärd för mer än 20 år tillbaka talade om att representationen borde få se en försvarsplan, (hvadan det således erkännes, alt det var han, som först fört mig på den tanken) cn sådan plan ändock aldrig blifvit framlagd?
Detta ber jag att få söka vidare utreda.
Det bästa sättet att gå till väga i statssaker är vanligen att gå tillbaka i historien.
Må vi dä erinra oss, att under förra Konungens regeringstid hade vi på timonen en af de erkändt största härförare och hjellar i spetsen derför.
Sådan var åtminstone öfvertygelse)], och jag vill icke fästa mig så mycket vid det uttryck, som på sätt och vis undföll Gr.
Anckarsvärd, då han tilläde såsom en mellanmening, att det nemi. hade varit någon missvisning i kompassen rörande vår politik och följaktligen rörande vårt försvar: ty detta är ett ämne, som här icke kan och icke bör nu undersökas.
Hvad jag emellertid vill lägga vigt på är, att alltsedan konung Carl Johans första apparition opinionen i landet och här på riddarhuset, (hvilket kan bevisas af en mängd officiella yttranden) var enhällig derom att Carl Johan ansågs såsom en i militära frågor öfverlägsen auktoritet.
Delta hade till följd, att hvar och en trodde sig kunna suspendera sitt eget omdöme om landets försvar, hvilket naturligtvis icke allenast skulle alstra en allmän likgiltighet för att göra sig ett eget omdöme om sjelfva saken, utan äfven medföra den oriktigheten, att föredraganden för krigsärendena ansåg sig såsom blott en Konnngens skrifvare.
Såsom bekant är, var det, intill sista tiden af Carl Johans regering, endast Statssekreterare, som föredrog dessa ärenden, och när det sedermera, genom införande af departementen, skedde ett slags närmande till minister-styrelse, begriper man lätt hvarföre förändringen blef blott nominel!.
Samma sätt att gå till väga, eller att hvarje
Departements-chef blott sys - 206
Den 23 Januari e. m. selsätter sig med sill departement, och fungerar såsom skrifvare åtminstone i alla militära frågor.
Ilan gör möjligen upp en plan, så godt han kan, men han tilltror sig knappast alt kunna för representanterna och folket framlägga en sådan, som skulle kunna sägas vara generell för hela försvaret; ty hur skulle han kunna lia varit så djerf medan Carl Johan lefde?
Denna anmärkning tror jag är tillräcklig att förklara, huru det tillgick i denna konungs tid.
Under vår nuvande Konungs tid är ämnet måhända mycket ömtåligt alt vidröra; jag skall också endast be-att få anmärka, att de minst fyra om icke fem gånger under konung Oscars regering inträffade skiftena i valet af Chef för Krigs-Depart:n mäste ådagalägga, att det verkligen icke funnits eller linnes någon konstant plan.
Det är nemligen att förmoda, säger jag, att om den ena haft en plan, som icke kunnat utföras, eller som kanska icke smakat, han derföre måst lemna rum åt en annan, hvilken åter i sin ordning måst afträda för en tredje, o. s. v. Att den nuvide Depart:ts-Chefen skulle i detta hänseende införa en annan sakernas ordning, vore för mycket alt begära, och jag får derföre säga, att mina anmärknrr mot planlösheten icke varit riktade emot honom, personligen likasom jag jemväl får förklara, derest jag är trodd i hvad jag säger, att jag icke lillskrifver detta förhållande ens den höga person, som presiderar i konseljen; ty att förändra en gammal roudrie, det må den försöka, som tror sig hafva krafter dertill; dermed häfver sig icke så lätt.
Den som vill reformera möter ideligen motstånd, och i den mån, man älskar att se en glad, i st. f. en missnöjd omgifning, är det klart, att man häldre lyder ordspråket: ;de.döinge apres nous.a Emellertid liar under delta system en oro väckts hos folket, som måhända icke Hrr Depart:s-Chefer och icke Konungen Sjelf, ja möjligen icke ens Riddarhuset märkt; oro nemligen derföre, att vi måhända segla något för mycket vind för väg, när det gäller våra försvarsanstalter.
Jag inskränker mig med flit härtill f. n. Oron röjer väl sig fastän osammanhängande äfven här på Riddarhuset genom en mängd organisalionsförslag, hvaraf till och med eli omfatta sjelfva vår krigslörvaltning.
Denna organisationsplan är så beskaffad, alt. när man haft tillfälle att studera Adelns Prot:r vid sista riksdagen, finnér man det vara anledning till ilen förmodan, att icke något förhastande eller nyhetsbegär legat till grund, utan att en djup insigt om hvad som behöfves framkallat ett förslag till förändring i det bestående.
Besynnerligt är ock, att det första förslag, som i denna riktning afgifvits, härrör från en man, som icke är militär.
Nu måste jag bekänna, att jag och många med mig, med ani. af Krigs—Collrii sammansättning och dess stora anta! tjenstemän, alltifrån de lägre graderna till Chefen, hvilken tid bortåt funnits innehafva högsta militära värdighet, trodde alt inom detta Collini skulle finnas en sådan planmessighet, alt vi kunde vara försäkrade, alt i alla möjliga fall, och ehuru sjöförsvaret blifvit derifrån detacherad', ärenderna skulle behandlas ur synpunkten af det hela.