Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så snart afgiften icke är bestämd, som blir en sednare åtgärd, så hörer stadgandet huruvida en sådan afgift bör erläggas eller icke, efter hvad jag vågar tro, onekligen till grunderna.
Till svar å den siste värde talarens yttrande får jag anföra, ali jag icke kan inse huruledes sådana personer, hvarom detta mom. handlar, kunna komma i fråga att erlägga bevilln. lill Svenska statsverket eller uppföras å en Svensk bevilln förordning.
Ehuru jag ej reservationsvis yttrat mig emot denna §, tager jag mig likväl friheten framställa den ineonseqvens, hvarmed Utsk. gått till väga vid beskattande af arbetare å manliga sidan , jemförda med de å den qvinnliga.
Utsk har föreslagit , att arbetskarlar skola val a för bevilln. frie , då samma TJtsk. taxerat fruntimmer, som idka klädessöm, lika med handtverkare, och syjungfru!' lika med gesäller.
Jag hemställer, om förtjensten för ett fruntimmer, som i knappa omständigheter kanske på sin höjd förtjenar 24 sk. r:gs om dagen, kan jemföras med den af en handtverkare, hvilken anser en dagspenning af 1 r:dr r:gs vara nog knapp.
På samma sätt förhåller det sig med syjungfru!-, af hvilka det i min tanke finnas 2:ne slag, nemi. de som idka klädessöm och hafva dagligen arbete, och de som lifnära sig med linnesöm och ej hafva ar - 46 Den 3 October f. m. bete alan anse sig lyckliga då till dera blir ieranadt att sy ett dussin skjortor.
Det oaktadt hafva sådana syjungfrur blifvit taxerade lika med gesäller, hvilka på hvarje verkstad kunna finna arbete.
Jag anhåller derföre ödmjukast, att R. o. Ad. täcktes göra en billig nedsättning uti ifrågavar. fruntimmers och syjungfrurs bevillning.
Jag hemställer, huruvida icke Hr Frih. o. Landtm, skulle tillåta oss att efter bokstafven företaga denna §, så att först hvad som förekommer under A finge behandlas på en gång.
En ledamot har gjort anmarkn:r vid Utsk:s beslut i afseende å bevilln. för syjungfrur, en annan har talat om acteurer.
Det b.lir svårt att ordentligen kunna ingå i svaromål, om ej frågorna få förekomma i ordning, och discussionen hålla sig inom en bokstaf i sender.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., för att undvika att alltför mycket med hvarandra inblanda olika saker, vid pröfningen af denna §, skulle behaga företaga en bokstaf i sender till afgörande.
Bokstafven A. Frih.
Jag hemställer till den sista välda talaren, Gr.
Hamilton, hvartill detta skall tjena.
Här äi icke fråga om att bestämma afgiften för hvar och en , ulan endast att afhandla grunderna för bevillningen.
Då betänk, kommer i det skick, att fråga blir att uttrycka hvad hvarje cathegori eller dass skall betala, blir det nödvändigt att gå detaljeradt tillväga, men dessförinnan synes det vara nog mycket tidsödande och utan ändamål.
Jag vågar således, med all respect för den värde talarens mening, hemställa, huruvida han icke ville från sitt förslag afstå.
I motsats till deri sista talaren och i fullkomlig öfverensstämmelse med Gr.
Hamiltons förslag, förenar jag mig deruti, emedan det ovillkorligen måtte leda till redighet, om, vid belänkis föredragning, man följer bokstafven och icke hoppar från handtverkare lill syjungfrur och åter till acteurer, på sätt vi redan hört, så att man slutligen icke rätt vet hvar man är hemma.
Jag finner ganska väl, att, lill följd af R. o. Ad:s beslut att nu icke få sysselsätta oss med silfran , en förnyelse af detta betunk:s föredragning ännu återstår, men anhåller likaväl, att vi nu må få gå bokstafsvis tillväga.
Ijandtm. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulskts förslag, att bevilln. bör uppföras under de af Utsk. uppgifna benämningar för alla de rubriker, sorn i TJtsk:s förslag finnas i t5 §:n upptagna under bokstafven A. Ropades ja.
Den 3 Octo ber f. m. 47 Bokstafven B.
Hr von Hartmansdorff':
Sorn bokstafven
B nu är i antågande, så anhåller jag att få der göra en anmärkning.
På sid. ii i betänk.
N:o 12 står: ”Bokhandlare lika med handlande, § 10.’’
Kär man återgår till denna §, så befinnas der handlande upptagne i första linien inom städerna i två särskilda classen: följden deraf skulle vara, att en bokhandlare i en småstad, t. ex. Linköping, komme att betala samma minimi-afgift som en kryddkrämare, eller någon annan handlande.
Nu vet en hvar, att bokhandel är bland de yrken, som gifva den ringaste afkomsten bär i Riket, särdeles i landsorts-städer.
Äfven liar i hufvudstaden tror jag man finner de flesta concurser yppas hos bokhandlare, i förhållande lill deras och öfrige handlandes antal.
Bokhandlare böra alltså, efter min förmening, icke ställas i bredd med andra handlande i afseende på bevillnings utgörande; ly det vore obilligt emot de förra och betungande för en handel , som är alltför dålig , för att ytterligare besväras.
Jag anhåller således, att IL o. Ad. mätte borttaga tillägget: ’’lika med andra handlande.” Gr.
I anledn. af den siste talarens anmärkn. får jag erinra, att i 145 §:n liar Utsk., så väl med afseende å de omständigheter, som Hr von Hartmansdorff nu vidrört, som den nytta bokhandeln framför många andra näringsgrenar kan medföra, trott sig böra föreslå, att bokhandlare, som icke har 200 r:drs inkomst, äro frie från bevillning, hvarföre det icke torde vara af någon betydenhet eller våda, om de här äro upptagne som andra handlande.
Hamilton yttrat får jag upplysa, att bokhandlares provision är 10 proc., en inkomst, som få kramhandlare lära hafva på sina varor.
Just den omständigheten, alt en författare här i Sverige förlorar på sina arbeten i5 proc. afven om han icke förlorar något särskildt på bokhandlaren , borde beveka Ständerna att icke belägga bokhandeln med en så dryg bevillning; ty bokhandlaren varder derigenom tvungen att lägga denna dryga afgift på författaren.
Men då man i betänk.
, på sätt Gr.
Hamilton upplyser, föreslagit, att bokhandlare, hvilka hafva så ringa inkomst som 200 r:dr, skola slippa all bevillning; så har jag ingenting att invända deremot hvad dem beträffar, ehuru afgiften för dem, som hafva något större inkomster, är alltför betungande.
Det borde finnas några gradationer.
Jag förenar mig uti hvad Hr von Hartmansdorff yttrat.
Bokhandlare få visserligen 15 proc. i provision på de böcker de sälja; men de sälja deremot så sällan några böcker, så att äfven denna i sig sjelf höga inkomst blir ganska obetydlig på det hela.
Jag känner mån - Din 3 O c I o b c r f tn. ga småstäder, der bokhandlare funnits, men som måst upphöra med handeln i brist på afsättning eller till följe af förringa afsättning, rättare sagdt, i förening med de dryga algifterna derå till .Staten, hvarigenom möjligheten för innevånarne i dessa städer blifvit försvårad att få köpa de böcker, hvaraf de kunnat vara i behof.
Helt annorlunda är för hållandet med kryddkrämare t. ex., om han får i5 proc. vinst å sina varor; ty lian omsätter dem mycket fortare, emedan alla äro i behof af dem.
Jag önskar alltså, att nedsättning i beviliningen matte äga rum för bokhandlare.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att h.in icke fattat, huruvida Hr von Hartmansdorff föreslagit någon viss bestämd förändring i bevillningsbeloppet för bokhandlare.
Hr vou Har tmansdorff:
Jag önskar blott att dessa ord:
"lika med handlande, § 10,” måtte utgå, på det de ej må ställas lika med handlande i allmänhet.
Huru de förre sedermera böra stallas, öfverlemna!' jag till Bevilln.- Utsk., eller det lärer få bestämmas när vi komma att fastställa beloppen.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulskts förslag under bokstafven B, med den förändring, Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Jag tror i allmänhet det vore bäst, om Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. på bifall till Utskts betänk., på det man kunde höra, huruvida en sådan propos. besvarades med ja eller nej.
Jag har visserligen hört åtskilliga ledamöter yttra sig öfver obilligheten i Utskts förslag; men alla öfrige torde, genom den tystnad de iakttagit, åtminstone icke bestämdt hafva visat sig dela denna åsigt.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåg Hr von Hartmansdorffs förslag böra förfalla.
Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga Hr von Hartmansdorffs förslag, att orden ”bokhandlare, lika med handlande, § 10,” böra ur förslaget utgå.
I öfrigt biföll R. o. Ad.
Utsk:s förslag under bokstafven B.
Bokstafven G. Hvad Utsk. under denna bokstaf föreslagit, blef äfven af R. o. Ad. bifallet.
Bok - D*n 3 Octo b er £ m. 49 Bokstafven D. Gr.
Till hvad jag förut anfört, till svar på t rili.
NauckhofFs anförande i detta ämne, får jag tillägga i afseende derå, att det ej vore rätt alt intaga utländingar i en Svensk bevilln.förordn., att å pag.
19 finnes en rubrik, sorn upptager utländingar, hvilka resa omkring i landet.
Då denna rubrik förut varit antagen och godkänd så väl här sorn i de öfriga Stånden, så torde derför ej heller nu något hinder uppslå.
Den siste värde talaren har sjelf yrkat behofvet af att gå i ordning med frågorna, hvarföre jag nu toide få påminna, att vi äro vid pag.
12 och icke vid pag. ig.
Man torde finna, att jag ej har orätt, att här talas om utländska personer: om framställningen i afseende härå med ja besvaras, så har man afgjort hvad som först förekommer pag. ig.
Låter sådant sig väl göra?
Min anhållan går blott ut på, att denna punkt, som måtte tillhöra en särskild cathegori , ej må förekomma till öfverläggning vid detta tillfälle, synnerligast som denna punkt angår utländingar, hvilka omöjligen kunna underkastas bevilln.
, ty skall bevilln. kunna dem åläggas, så förutsättes med detsamma att de skola vara närvar, då Taxer:s-comite'en sammanträder.
Af sådan anledn. önskar jag, att denna punkt måtte uteslutas.
För min del kan jag icke instämma uti eller inse gilltigheten af Frih. NauckhofFs anmärkning.
I allmänhet uppstår mycken olägenhet af denna beskaffenhet, som icke är absolut nödvändig.
Jag kan ej uppfatta Frih.
NauckhofFs förmodan , att icke bevilln.förordn. bör kunna sträcka sig äfven till utländingar, som här i landet resa omkring.
Det är ju gifvet, att då en utländning är inkommen i landet för att idka ett yrke, så meddelas eu sådan tillåtelse endast under vissa villkor, och man finner i sjelfva §:n stadgade utvägar huru man skall få ut bevilln. af sådana personer, nemi. att de icke utfå pass, förrän styrkt blifvit, att den i bevilln.förordn. för en sådan person stadgade afgiften blifvit erlagd.
Anckarsvärds anmärkn. har ej kunnat öfvertyga mig att hafva haft orätt i min framställning.
Jag anförde förra gången, att för att kunna beskatta en utländning, så måste denne vara närvår., då Bevilln.- comiteen är nedsatt; ty dessemellan äger ingen att tillämpa bevilln.förordn. på så sätt att kunna ålägga någon bevillning.
Det är på detta skäl, som jag önskar att denna punkt bör utgå.
Den afgift, som man anser böra läggas på utländska skådespelare, lindansare etc., bör utgå med något visst för 14 H. 7 5o Oen 3 Octobcr f. m. hvarje gång de gifva representationer.
Man kan säga, att för hvarje gång de gifva en representation, skola de erlägga så och så mycket; men att ålägga dem bevilln. anser jag i högsta måtto olämpligt, dels af det skäl jag förut nämnt, dels ock emedan bevilln. bör utgå efter inkomst, och man ej på förhand kan veta, om de kunna här förtjena något, vare sig mer eller mindre, medelst sina förevisningar.
Frågan oiii beskattningen har jag ansett böra uppskjutas, för att i sammanhang med likartade ämnen kunna företagas.
Jag anhåller att få erinra om en anmärkn., som jag tror mig förutgjort, då betänk, första gången här förevar.
Iden gamla bevilln. förordn. stadgas, att resande theater-directeurer skola årligen erlägga 25 r:dr i bevilln. och dessutom 4 r;dr för hvarje representation i Stockholm och Götheborg.
I det sednare förslaget har man uteslutit Götheborg och endast bibehållit denna afgift för dem, som gifva representationer i Stockholm, men bestämt henne lili 2 r:dr i alla öfriga städer.
Mig synes att föreskriften i den gamla författningen var billigare än den , som Utsk. i stället infört.
Det säkra är nemi., att den som gifver skådespel i Götheborg förtjena!’ mer än den som gifver sådana i Borås, Alingsås eller andra småstäder.
Jag tror således det vara skäl att bibehålla den gamla författningens stadgande, hvarå jag vördsamt begär proposition.
Jag ber att få fasta Hr von Hartinansdorffs uppmärksamhet på att det står i samma §: ”för alla öfriga städer och orter erlägges i r:dr.” Summan är bestämd lika för alla kringresande theater-dirécteurer, och afgiften kunde tagas för hvarje representationsdag.
Jag finner det vara en nog egen princip, att man ej skall äga rätt att beskatta en utländning, på sätt som är föreslaget, utan att ban skall vara närvar, vid Bevilln.comite'en.
På samma vis skulle man kunna säga, alt om en utländning koper en egendom, behöfver han icke underkastas taxering för densamma, emedan han är utländning.
Det skälet är således icke något sådant, som lägger hinder i vägen för antagandet af hvad Utsk. föreslagit, icke heller finner jag derför något hinder af hvad som förekommer på i9:de sidan.
Här är frågan om lindansare och konstridare, som icke har sammanhang med det andra.
Jag gillar icke den afgift Utsk. föreslagit af 2 r:dr, som en direeteur för en vandrande skådespelaretrupp skall lemna till theatern i Stockholm; ty jag anser, att om dessa 2 r:dr skola utgå, så bör det ock vara den enda bevilln., som en sådan person bör betala, och skulle jag vilja hafva denna afgift nedsatt till i r:dr för hvarje representation.
All annan bevilln. anser jag olämplig , synner - De ii 3 October f. m. 5i ligast som den, hvilken ålägges bevilln., äfven någorstädes skall vara skattskrifven; men hvar äro väl desse kringvandrande konstnärer mantalskrifne?
De komma i dag och resa i morgon, de tillhöra ej ens vårt land, — hvar skola de skattskrifvås?
Må derföre en sådan person erlägga en skälig afgift för hvarje representation; må det vara den beviiin. han bör vidkännas, och den är man säker att kunna utbekomma.
Skall man åter antaga det förslaget, att en sådan skall betala bevilln. särskildt, utom den afgift, som leranäs för hvarje representation; så skulle hvarje landshöfding eller någon annan i hvarje stad, ditensådan person kommer, fråga: har ni erlagt bevillning?
har ni bevis på att hafva betali bevillningen?
Det der beviset har denne personen kunnat förlora, eller vill han ej lemna fram di t, måhända har han kastat bort det — och då finnes ingen controll , huruvida bevillningen blifvit erlagd eller icke , såvida ej hvarje stad , dit personen anländt, skall öppna en correspondance med alla andra orter, der han uppehållit sig för alt utforska om bevilln. blifvit erlagd.—
Finner man att någon bevilln. bör för sådana personer åläggas, då bör ock densamma utgå för hvarje representation, sedan den är verkställd; ty inkomsten deraf är troligen det enda personen har att lefva utaf.
Jag yrkar således rent afslag på hvad i5 §:n i den frågan omtalar och begär Hr Frih. o. Landtm:s propos. derpå.
Till följe af Hr von Ha rtmansdorffs yrkande, att en theater-directeur skulle betala lika mycket för hvarje representation i Götheborg, som i Stockholm, bör jag upplysa, att jag knappast tror det finnes något ställe i Sverige, der en theatertrupp har sämre förtjenst än just i Götheborg.
Det händer någon gång att en utmärkt god trupp kommer dit och kan hafva någon behållning ; men många hafva varit i den belägenhet, altman måst göra sammanskott för alt få dem ur staden.
Det hände för ett par år sedan, att en person, som i Götheborg visade en panorama med ganska vackra målningar, då han fick höra att han skulle betala 4 r;dr för hvarje representation, kom till mig, beklagande sig på det högsta och visade, att han de flesta dagarna icke förtjent 4 r:dr under sitt vistande i staden.
Jag yrkar således, att Utsk:s förslag måtte fastställas.
Anckarsvärd
Det förekommer mig, som något missförstånd hos mig uppstått i afseende å Frih.
Nauckhoifs yttrade åsigt.
Om så är, ber jag att få rätta detta , dä jag af Frih:ns sednare anförande kommit på den tanke att hans anmärkn. i afseende å afgiftens erläggande utaf ifrågavar. personer egentligen afselt uttrycket: ”jemte betyg alt bcvill■"ningen för löpande året blifvit gulden."
I händelse så varit, kan jag ej neka, att äfven jag, i olikhet med mitt förra yttrande, finner svårighet möta, huru dessa kringvandrande personer, då de icke haft någon bestämd bostad härstädes Ben 3 Octo ber f. m. eller först i Riket inkommit sedan Bevilln.comiteerna slutat sina arbeten, kunna med taxering beläggas, hvarföre jag gerna skall biträda den mening, att bevilln. för dem må utgå, synnerligast som representations-afgiften är så hög, att den vida öfverstiger billighetens gränser.
Jag beklagar blott, alt vi i detta hänseende icke kunna nu komma till något resultat, då vi, tili följe af det beslut R. o. Ad. fattat, icke få vidröra summor; ty det hade varit lämpligt att nu afgöra, huruvida en så hög afgift af dessa personer bör erläggas, på orimligheten hvaraf Hr Edenhjelm nyss lemnat bevis.
Jag förenar mig med Frih. Nauckhoff, att allt hvad i Utsk:s betänk. afhandlar bevis öfver erlagd bevilln. af sådana personer, som nu äro i fråga, bör utgå.
Anckarsvärd har ganska rätt uppfattat mitt yttrande, åtminstone till en del.
Jag har icke haft för afsigt att minska utländska skådespelares afgifter för rättigheten att här uppföra representationer; min afsigt har varit, att sådana skådespelare icke skulle betala mindre än inhemska.
Delta har varit grunden för min åsigt.
Som en utländsk skådespelare ej kan komma under bevilln.comileens pröfning, emedan dertill fordras, ibland annat, att individen sjelf ingifver förteckning å sina inkomster, och desse personer vanligen vistas här en kort tid, kan ej heller bevilln.- förordn. på dem tillämpas; men på det de ej måtte undandragas ali beskattning, så skola de erlägga den genom representationsafgift.
Man bör således i afseende å dessa och dylika personer stadga att ingen annan afgift för dem förekommer än representationsafgiflen, som bör åsättas så hög, att den motsvarar de afgifter och den bevilln., som inhemske personer af samma yrke få vidkännas.
Således borde punkten, efter min önskan, sluta med ordet ”erlagd.” Hr Edenhjelm:
För att, så vidt möjligt är, slippa att få sådana der herrskaper in i landet, tror jag det säkraste vore, att de skulle erlägga bevillningen på gränsorten dit de anlände, hvarförutan de ej skulle kunna erhålla pass till resans fortsättande.
Hvad bevillningen för inhemska personer af samma yrke angår, lärer väl den böra erläggas der de äro skattskrifne.
Jag önskar bifall till hvad Utsk. föreslagit, med tillägg att bevillningen erlägges vid gränsorten.
Lika med Hr Edenhjelm anser jag att bevilln. är ett nödvändigt correcliv för att icke få in alltför många sådana sällskaper i landet.
Jag ser intet hinder hvarföre ej de skulle kunna betala bevilln.afgift i den ort der de landstiga.
Kunna de ej betala, så må de gerna vända 0111 igen.
Hvad Hr Edenhjelm anfört hafva inträffat i Götheborg med sådant folk, har jag sjelf erfarit i Jönköping.
Till den siste talarens yttrande får jag tillägga, att enl. en Konungens skrifvelse af 1837 — datum
Den 3 October f. ra. 53 minnes jag nu icke, •— allt nog genom ett K. bref af 1837 är föreskrifvet, att sådana personer icke få inkomma i Riket utan Konungens tillstånd.
Det är således icke möjligt begära att utfå en sådan afgift genast, då sådana personer till gränsorten anlända, utan om de skola erlägga bevilln., bör väl densammas affordrande icke ske, förrän efter första representationen; eljest kunde det ilända, att man väl uttog bevillningen, men att sedermera ali representation blefve förbjuden.
Jag biträder Hr Ribbings yrkande att ifrågavar. personer må erlägga afgiften genast efter ankomsten till Riket.
Denna föreskrift stöde då i fullkomlig öfverensstämmelse med det stadgande, som Utsk. föreslagit, sid. 1 g, i afseende på s. k.
Probenreuter, ty de skola vid ankomsten erlägga 100 r:dr, som betalas i gränsorten, der resepasset påtecknas.
Om samma föreskrift infördes i afseende på dem, hvarom nu är fråga, så torde det verkligen vara det lämpligaste.
Att tillämpa en sådan föreskrift på en theatertrupp eller skådespelare i allmänhet, tror jag icke vara det rälta, af det skäl, att när de komma till gränsorten, veta de ej huru många representationer de komma alt gifva, hvarföre man ej heller med rättvisa kan bestämma någon viss summa derför.
Det rälta blir endast att erlägga en viss afgift för hvarje representation, af hvilken vederbör., genast efter det biljettförsäljningen är slutad, kan sätta sig i besittning.
Hr von Hartmansdorff nyss nämnde afsåg handelsexpeditör, som resa omkring i landet för alt sälja sina varor eller lemna prof derå.
I afseende å sådana personer är det rätt att bestämma och vid gränsorten, dit de först anlända, affordra dem en viss afgift för rättigheten att här vistas, hvilkens utkräfvande bör förnyas, 0111 vistandet blir längre än som vid gränsorten uppgifvits; men detta låter icke göra sig med bibehållande af rättvisa , då fråga är om skådespelare, hvilkas hela förtjenst beror på antalet af representationer och frequencen af spectaleurer.
Jag förnyar min anhållan örn den propos. att utländske skådespelare för de representationer, som sådana kunna komma att gifva, må åläggas en afgift, som motsvarar hvad inhemska skådespelare för året kunna komma att erlägga, och att punkten måtte slutas med orden 'blifvit er lagd.”
Jag förenar mig med Frih. Nauckhoff, och önskar att man ej må fatta det beslut att vid gränsorten beskatta sådana personer, hvilket då komme att ske utan all norm; ty man kan ju ej veta , om desse personer under sitt vistande här komma att förtjena något eller intet, ja, det kunde ju hända, att de icke fingo rättighet att ens gifva någon enda representation.
Deli 3 October f. m.
Hr von Qvanten: Jag vi!! fästa B. o.
Adis uppmärksamhet på den stora skilnad , som äger rum mellan en Probenreuter och en theatertrupp.
Probenreutern reser med betydliga capita ler, han gör goda affärer , han betjenar så väl de mindre som de större handlandena i städerna, han är således icke en så oäfven person i Sverige, som sådan betraktad.
Han har erlagt en betydlig afgift, när lian betalt too r:dr b:co; men dessa 100 r:dr kan han erlägga, emedan han är förmögen och har stora arfvoden af sina coramittenler i den ort, hvarifrån han kommer, allt i speculation att bär kunna försälja en mängd varor af hvarjehanda slag.
En stackars theater-directeur deremot kommer ofta hit med en betydlig trupp och äger icke en gång 100 r:dr; han beböfver först gifva en representation för att kunna lefva för dagen, — så är oftast förhållandet med en sådan.
I alla fall får icke, enl. hvad äfverr Gr.
Posse ganska riktigt anmärkt, tili följe af ett emaneradt K. bref, en sådan theatertrupp eller någon sorts speculant i denna väg komma till Riket utan särskild K. tillåtelse.
Jag får derföre förnya min begäran, att sådana utländska personer, då de till Sverige anianda på speculalioti, icke måtte åläggas annan afgift, än den sora kan bestämmas för hvarje representation de här gifva, men alldeles icke någon särskild bevilln.
Helt annat är förhållandet med inhemska thealertrupper, de äro i Sverige skattskrifna, de kunna taxeras.
Som det torde blifva svårt att få någon ledning för bestämmandet af den afgift,,-som bör åläggas utländska skådespelare för de representationer som härstädes af dem gifvas, får jag fullständiga mitt förut afgifna yttrande i afseende derå, då jag nu föreslår vördsamligen, att samma afgift bör blifva 5o proc. högre än den inhemska skådespelare för hvarje representation kommer att åsättas, då jag förmodar, att det skydd, som den inhemske bör få tillgodonjuta, vore funnet, utan att man behöfde taga sin tillflykt lill bevilln. å utländningen.
Jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes intaga detta förslag i propositionen.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Åd. behagade bifalla Utsk:s förslag i afseende på theater-directeurer.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr von Hartmansdorff föreslagit alt för representationer i Götheborg borde erläggas lika afgift som i Stockholm.
Hr Edenhjehn lemnat, afstår jag från mitt yrkande.
I den händelse Hr Frih. o. Landtm, icke finner propos:n vara med ja besvarad, hemställer jag, om icke rättast vore, att conträ-propos-.n Liefve , att be vi 11- Den 3 October f. m. 55 ningen icke gens tillstånd attfrär vistas, och gifvit den förtfa representationen, eller drffbq. siri rörelse j hvilken deri lin må vara.