Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Handelns natur är nu ingenting annat än omsättning af penningar mot varor, och af varor mot penningar.
Om våren, den årstid dä importen egentligen äger rum hos oss, erfordras det medel att betala denna import, antingen i silfver eller i vexlar.
Då komma således dessa handlande, som sålt sina vexlar till Banken, att återköpa dem, eller att utlaga silfver för beloppet deraf.
Den medelst uppköp af vexlar i omlopp salle Bankens sedelstock, är då således blott temporär, ty efter några få månader återkommer den lill Banken.
Det åsyftade ändamålet, alt medelst vexelhandel öka rörelsecapilalet, kommer således icke alt vinnas.
Det inkast, som Frih.
Cederström gjort emot detta vexelköp, i anledn. af den förlust som deraf uppstår för Banken, anser jag ej af betydenhet.
Visserligen kommer Banken alt förlora något derpå, men jag tror det ligger i en Banks skyldighet, i synnerhet en Bank som är sä rik som vår, att göra några uppoffringar för att uppehålla cursen, och att hindra de Jluctuationer deri, hvilka alltid äro skadliga för handeln.
Jag vet t. ex. för några år sedan, då handelsvågen Ilig emot England, och mycket silfver i följd deraf gick utur den Engelska Banken, att dess directeurer gjorde ganska betydliga uppoffringar för att upprätthålla cursen och, efter hvad mig är temligen säkert bekant, gingo dessa uppoffringar, med det enda huset Heine i Hamburg, upp till 1,700,000 mark.
När en bankdirection, som består af enskilde intressenter som den Engelska, kan göra sådana uppoffringar för alt upprätthålla cursen, hvilka minska intressenternes dividend, så hemställer jag-, om icke en nationalbank älsa mycket mera skyldig att göra sådane uppoffringar.
Således får jag för min del tillstyrka den framställda principen, ehuru jag icke kan smickra mig med sä stora förhoppningar af dess följder, som man deraf väntat sig.
Jag delar icke deras tanka, som gjort Ulsk. en förebråelse, för det alt delta betänk, kommit för bittida, och alt man ej dermed väntat till dess Utsk. kunnat inkomma med utlåt, rörde Bankens rörelse i dess helhet.
Snarare kunde man lägga Utsk. till last, att detta betänk, kommit för sent.
Hade det kommit i somras och heslut i ämnet då blifvit falladt, hade Banken kunnat uppköpa befintliga vexelöfverskott, och derigenom befrämjat de dubbla föremålen, alt, från en onödig consumlion och till ökadé krafter för framtiden, undanrycka dessa vexelbehållningar, och tillika alt derigenom, om ock i ringa mån, minska den fortgående indragningen i landets penningerörelse.
Men nu är årstiden så långt framskriden, att föga skeppning och sjöfart mera återstå för i år, och således kunna de vidtagande besluten nu endast afse framtiden.
Det är med rättigheten till vexelköp och försäljning, som med sä många andra frågor i vårt land, all man vid dem fästat 212 Den 13 November f. m. mera vigt än de förtjena.
Sålunda har mången eljest klok man föreställt sig, alt, blott genom rättigheten för Banken att köpa och sälja vexlar, man pä en och samma gång skulle kunna, icke endast vidmakthålla, ulan äfven föröka rörelsecapilalet och bibehålla liandelscursen sä nära intill ulvexlingspriset sorn möjligt.
Delta ligger ieke inom gränsorna för en sådan åtgärds förmåga.
Denna räll för Banken att uppträda såsom vexelköpare och vexelsäljare ökar icke de tillgångar eller minskar de behof, som dessförutan finnas.
Vill man bedomina, hvad nytta en sådan åtgärd kan medföra, sä bör man undersöka, huru den kunnat verka, om den under de förtlulua 10 åren varit medgifven, sedan början af Bankens skyldighet att med silfver infria sina sedlar.
Under denna tid — af både vexeliifverskott och vexelbrist — hafva ungefär 3 millioner r:dr sp. i guld och silfver till Banken aflemnals utifrån och sedan äter utförls.
Om Banken i stället hade fåll köpa dessa 3 millioner i form af vexlar och sedermera i samma form äter aflemna dem, sä hade de dubbla koslnaderne för den metalliska valutans först införsel och sedan utförsel och för en ändamålslös uppmynlning kunnat besparas.
Anlag denna transportkostnad till 2 proe. för in- och lika mycket för utförseln — siffrans precisa noggrannhet kommer icke i fråga — och koslnaderne vid myntet lill 1 proc., gör det tillsammans 5 proc. af 3 millioner eller 150,000 ndr silfver.
Anlag nu, att en lika summa kunnat uppköpas i sädane smärre vexelbehällningar, som, i brist pä detta användande, begagnats för en onyttig eonsumtion, uppkommer en tolaltillgång af 300,000 r:dr silfver, som, om denna rörelse varit tillälen, kunnat för Sveriges Rike besparas, d. v. s. Banken bade kunnat beliicka de vexelbrister, som med dess klingande valuta blifvit beläckta, och haft dessa 300,000 r:dr mera qvar, än den nu har.
Eli sådant resultat saknar visst intet sin vigt, men icke sträcker det sig till de följder, som de förmodat, hvilka anse en sådan rätt för Banken ensam tillräcklig alt trygga både realisation och landels rörelse.
Betänkligheterna vid denna rörelse ligga egentligen, på salt jag i ett till Utsk. vid riksdagens början remilleradt utlät, yttrat, i den lätthet, hvarmed äfven den mest nitiska förvaltning skulle underkastas misstydning.
Slån har nu sell de enklaste och som det skulle tyckas till sin beskaffenhet nära axiomaliska åtgärder af Bancostyrelsen underkastas ett obilligt klander, men vid ingen slags Bankåtgärd skulle skenbara anledn:r så lätt kunna erbjuda sig, som vid den nu ifrågavar.
Bankens säkerhet fordrar varsamhet vid kiip och försäljning af vexlar, vid antagande af namn, måste ej sällan inträffa, att curslistorne komme att visa vexlar sålda för bättre pris — lägre curs än Banken gifvit för sina (de sämre betalas alltid sämst).
Dä härtill kommer, att Bankens mellankomst måste slöra många enskilda mäktiga börsintressen, måste från dessa håll lätt misslydningar vara att vänta, som snart skulle finna genljud.
Men vill man saken, utan afseende på dess olägenheter, så Den 13 November f. m. 213 Iiiir man ställa föreskrifterna klokt, d. v. s. sa litet sorn möjligt binda henderne på en klok och nitisk förvaltning.
Som ålerremiss otvifvelaktigt kommer att äga rum, får jag anhålla, att nedanstående anmärk:r måtte få åtfölja.
Vid § ].
Uppköp af vexlar på Götheborgs hörs af Deputerade i Stockholm är overkställbar!, och, dä överskjutande vexlar lätt kunna skickas hit, obehöflig!.
En bestämd förfallotid för de vexlar, som finge uppköpas efter högst 128 sk., borde också utsättas, och endast s. k. direcla vexlar fä emottagas.
Jag föreslår derföre följande redaction af denna §.
”Bancofullm. bemyndigas att pä Stockholms hörs, efter en curs af högst 128 sk. b:eo, för vexlar å 07 dagar och i förhållande derefter för vexlar å längre sigt, uppköpa vexlar å Hamburger b:co, dragna å Hamburg eller Altona.
Vexlar å £.
St. kunna äfven köpas till deras ägande värde efter uträkning.”
Vid § 2.
Definitioner i laghud, som vid ansvar skola tillämpas, äro alltid vådliga.
Jag får derföre föreslå borttagan, det af 2 moni. i denna §, samt att deremot införes följande korta stadgande: ”Vexlar få icke aflätas vid -lägre curs än 129^ sk. b:co för l r:dr II. b:co för vexlar å 67 dagar, och i förhållande derefter för vexlar å längre eller kortare tid.” 3 inom. såsom olämpligt hör utgå.
Vid § 6- l st. f. denna §, innehållande lill en del mindre verkställbara föreskrifter, torde följande böra införas: ”Alla ä R.
St:s Banks namn eller ä dess vägnar afgifvande vexlar skola adviseras, och advisbrefven underskrifvas af minst 2:ue Deputerade.” ”Pä Deputerade ankommer att antaga och entlediga nödigt biträde i giiromålen, men på Bancofullm. alt bestämma beloppet af det arfvode, som för sådant biträde kan påkallas.” ”För öfrigt åge
Deputerade att ordna de deni åliggande göromål, på sätt de finna lämpligast.”
Vid § 8.
Jag bar redan autydl, huru lätt befattning med denna vexelrörelse kan blifva underkastad ett orättvist klander.
Om detta skulle gifva tillfälle lill sådant utbrott, som 2 mom. i 8 § medgifver, skulle endast möjligheten häraf troligen afhälla de mest passande pcrsonerne, särdeles köpmän, från ett sådant uppdrag.
Hvilken verkan t. ex. skulle på en handlandes credit den underrättelse från Banken till dess lius i Hamburg utöfva, alt Fullm. af missbelåtenhet eller misstroende funnit sig löranlålne ali skilja den eller den
Deputeraden från denna hans befattning, och om en sådan Deputerad vore Bancofullm., hurudan skall hans ställning blifva bland colleger, som om honom uttalat ett sådant omdöme?
Vill man saken, måste man lemna verkställarne del förtroende, som är oundgängligt.
Vill man ej lemna detta, bör man hellre låta hela saken falla.
Jag anser derföre 2 mom. i 8 § böra utgå, hvaremot i 1 mom. orden: ”vid hvarje års utgång” kunna ändras till ”hvar 3’-dje månads utgång.” 214 Den 13 November f. m. II.
Ex. lii1 Gr. o. Landtm, tillkännagaf, all plenum kemme alt fortsättas kl. 6 e. m.
Hr Akerman, Fredr.:
Sedan jag begärde ordet, hafva liera talare yttrat sig, hvilka andragit en del af det hufvndsakligaste, som jag ärnade säga, och jag skall derföre endast med högst fä ord upptaga Ståndets tid.
Dessa talare hafva nemi. gifvit tillkänna, att inom Utsk. icke någon enda ledamot varit af den mening, att upplåta rättighet åt Bancofnllm. att inlåta sig i en vidlyftig vexelrörelse.
Utsk. tycktes icke eller tro, att sjelfva salus ligger i denna rättighet, eller att den ensam vöre tillräcklig alt försäkra Banken om förvärfvande af en behöflig metallisk valuta.
Utsk:s ändamål har belt enkelt varit del, alt
Bancostyrelsen icke må sakna äfven detta tillfälle, att, när sä behöfves, på ett klokt sätt användas för det stora oell vigligaste ändamålet för dess verksamhet, realisationens upprätthållande; och detta ändamål har Utsk. äfven gifvit tillkänna, sä väl i premisserna sorn i 1 § af sjelfva tillstyrkandet.
Här har af en talare blifvit yttradt, att en sådan rörelse endast skulle medföra förlust för Banken och vinst för Stockholms köpmän.
Jag vill icke inlåta mig i en undersökning derom, utan endast anmärka, att, om äfven någon förlust för Banken skulle vara dermed förenad, sådant mäste lemnäs utan all uppmärksamhet, endast det kan bidraga till det större ändamålet eller realisationens upprätthållande.
Vi se af redogörclsernc öfver Bankens ställning, att dess årliga vinst upptages lill ö, 8 ja 900,000 r:dr b:eo, på samma gång sorn man börjat hysa farhågor för realisationens bestånd.
Alt en dylik farhåga icke må realiseras, måtte väl dock vara angelägnare, än alt få vinstsumman i siffror upp så högt som möjligt.
Ställer mau sina calculer endast härpå, kan man slutligen komma derhän, alt endast äga siffror i behåll, sedan deras valuta försvunnit.
En värd talare har före mig omnämnt hvilka stora uppoffringar den Engelska Banken för detta ändamål ansett sig nödsakad alt göra.
I afseende på de anmärkn:r, som blifvit gjorda emot redactionen af betänk., i synnerhet i afseende pä stadgandet i slutet deraf, får jag förena mig med dem som önska, att betänk, mätte blifva klarare uppstäldt, och biträder derföre begäran om återremiss.
I afseende pä det deri för mycket eller för litet sagda, får jag reservera mig, då jag inom Utsk. har tillhört den egentligen illiterata eller s. k. räkenskapsafdelningen, hvilken det icke tillkom att förrän i Utsk:s plenum i öfverläggningarne härom deltaga.
Vid en justering inför 30 ledamöter, dervid redactionen stundom afgjordes genom votering, kan man ej göra sig stora förhoppningar att få en lag affattad i fullt tjenliga ordalag.
Jag väckte derföre inom Utsk. det förslag, att, innan justering i plenum ägde rum, en föreg:de granskning af redactionen malte äga rum och öfverlemnas åt 2 eller 3 ledamöter; men detta förslag rönte ej bifall, hufvudsakligast i anledn. af de påstötningar från diverse håll flere ledamöter er - Den 13 November f. m. 213 Milit att påskynda expeditionen.
Jag hoppas likväl, att bristerna skola kunna afhjelpas, om en ålerremiss blifver bifallen.
Jag vill likväl nu nämna ett par ord, i anledn. af en anmiirkn. vid §§.
En värd talare bar fästat sig dervid, att genom bestämmande af en pluralitet af sex Bancofullm., som skulle vara ense om beslutet, att
Deputerades uppdrag borde upphöra, det skulle kunna inträffa, att ett ständigt ombyte skedde.
Jag hemställer till den värde ledamoten, huruvida den följden förekommes, om det blefve stadgadt, alt för
Deputerades entledigande endast behöfdes enkel majoritet.
Jag tror, att det skulle blifva alldeles samma förhållande.
En annan talare har önskat, att vid uttrycket om någon anledning finues, måtte tilläggas ordet grundad.
Detta har varit föremål för en längre öfverläggning inom Utsk., och man trodde sig göra bäst med att borttaga detta ord, som fans i § vid dess första uppställning, och sådant af orsak, att man ville undvika de tvisligheler, som säkert ej skola uteblifva med anledn. just af detta ullrycks obestämdhet.
Den längre discussion, som förevarit, har upplyst mig derom, att hvad jag tog mig friheten yttra, då jag försl öppnade denna discussion, icke blifvit väsendtligt motsagdt af de följande lalarne.
Jag kan icke anse såsom motsägelse, att llr Gripenstedt syntes vilja uppdraga en skillnad emellan opinionen förr och nu i denna fråga, dä man nemi. förr skulle varit alldeles emot all slags vexelhandel och man nu deremot skulle vara mycket benägen derför.
Jag tror icke, alt denna anmiirkn. var riktad emot mig, enär jag redan i detta fall bekant mig till den s. k. juste milieun, och aldrig velat motsätta mig vexelhandel såsom en supplementaråtgärd.
Men deremot får jag kanske anse såsom en anmärkn. emot hvad jag sagt, dä llr Nordenanckar velat reclamera den afsigt han haft med sin motion, och hvilken han måhända trodde sig se förnärmad genom mitt yttrande.
Jag tror mig likväl böra offentligen tillkännagifva, hvad den värde talaren sjelf bäst känner, alt jag icke på något vis misstänker hans afsigter.
Jag tror icke eller, att mina ord inneburo någon sådan misstänka.
Deremot tror jag, att hans framställning i motionen kunde missbrukas till afsigter, som icke voro hans, men som voro andras.
Efter dessa anmärkmr återkommer jag till den egentliga hufvudsaken, nemi. att vexelhandel skulle kunna begagnas för den afsigten, alt utsträcka sedelemissionen.
Väl har en annan talare, Gr.
Björnstjerna, ganska klart bevisat, att Bankens uppköp af vexlar icke skulle hafva annat än en blott temporär förhöjning i sedelstocken till följd; men det är dock ett annat förhållande, när Banken köper upp vexlar, eller när egentliga remitteuter göra det.
Det är först och främst gifvet, att det då kommer ut nya sedlar i rörelsen, hvilket icke sker i det förra fallet.
Men allt detta får likväl en helt annan karakter, när vexelhandel är förenad med en bestämd silfverupphandling och anskaffande af nytt silfverförråd.
När, säger jag, man jemte det tillfälliga 210 Den 13 November f. m. vexelnppköpet förelager mera bestämda åtgärder, för ali anskaffa ät Banken ett nytt silfverqvanlum, å hvilket man drager, d. ä. försäljer vexlar, så uppkommer nödvändigt en ny sedelemission, enär man redan liar utgifvit obligationer för detta silfver och sedermera för samma silfver utsläpper nya sedlar.
Delta anser jag vara en oomkullstötlig sals.
För öfrigt och dä, såsom jag nyss bade äran nämna, icke någon egentligen motsagt det anförande jag afgifvit, anser jag mig böra genast öfvergå till att föreslå huru jag tror att sjelfva lag-§ skulle bäst motsvara det åsyftade ändamålet.
Det vore nemi. alt helt enkelt behålla såsom redaclion och icke endast såsom princip de tvenne punkter, sorn äro lösryckta frän Hr Skogmans förslag.
Dessa tvenne punkter hafva det företräde framför de af Utsk. föreslagna stadganden, att de på en gäng uppfatta både anskaffandet af fond äfvensom försäljningen, och de hafva icke det felet, som jag anmärkt i BaucoUlskis förslag, att sätta sjelfva vexelnppköpet såsom det högsta och förnämsta framföre det mera väscndlliga.
Jag tror mig vara nog bevandrad med diseussionssältet både inom Utsk. och lios Fullmäktige, för att veta att man derstiides ganska ofta, när det är fråga om att göra någonting, inräkar i discussion om hvad som hufvudsakligen varit Ständernas afsigt med de reglemenlariska föreskrifierne.
Om man nu uppställer detta sä sorn Utsk. föreslagit, sä skall del säkert Itända, att man säger, det liar varit Ständernas hufvudafsigt alt vexlar uppköpas på Stockholms börs, icke att skaffa silfver, utan att uppköpa vexlar, emedan man i första punkten sätter fram del såsom det främsta.
Det är vid denna anmärka, jag tror att Utsk. vid blifvande älerremiss bör fästa uppmärksamheten, och det svar, sorn Hr von Hohenhausen gifvil, tyckes ganska synbarligen ådagalägga, att åtminstone lian för sin del nästan mot sin vilja bar funnit sig tvungen alt gå in pä bela denna åtgärd, ehuru han lika med mig har trott, all densamma hufvudsakligen borde gå ut pä all söka begagna en del af anskaffadt silfverförräd.
Björnstjerna har omnämnt, huruledes Engelska Banken för icke längesedan gjorde ganska stora uppoffringar för att bålla vexelrörelsen i skick.
Efter de underrättelser jag baft tillfälle alt inhemta derom, tror jag likväl, att del egentligen var för alt salivera sig sjelf, som den Engelska Banken gick in pä så stora förluster.
Vid sådana tillfällen väger man icke så noga 0111 man handlar med eller ulan vinst, och just derföre alt det icke må vara den Svenska Banken, ehuru rik den likasom den Engelska är, betaget att sauvera sig, sätter jag mig icke emot vexelhandel^
Men jag ville sätta mig emot alla till konstlade bankoperationer, äfvensom lika med andra talare förklara, att jag icke anser denna vexelhandel äga någon magisk förmåga att upprätthålla realisationen.
För min del är jag ock nu alldeles nöjd, sedan flera talare instämt i denna åsigt.
Hvad åter beträffar den förklaring, sorn åtskilliga Utskisledamöler hafva gjort om orsaken, hvarföre Utsk. har så plock - Den 13 November f. ni. 517 plockvis till Ständerna inkommit med detta förslag, sä har jag mera beklagat än klandrat denna omständighet, till hvilken jag alltförväl visste orsaken.
Nog hade likväl
Utsk. så lill vida hort afhjelpa svårigheten för Ständerna alt plockvis besluta, som man kunde hafva i delta samma betänk, infört Hr Skogmans generella förslag, när detta, såsom endast inom BancoUtsk. väckt, är alldeles okändt.
Stånden hade då kunnat bedomina hvaråt det liela syftar.
Utsk. hade derföre icke behöft för liden ingå i pröfning af mer än de två punkterna, som nu äro intagne.
Jag har begärt ordet, i anledn. af Hr Nordenanckar yttrande, deruti han bland annat framställt några dirccta frågor till mig.
Han yttrade nemi., att om Banken directe skalfade sig silfver genom lån eller creditiv, så skulle det vara vigtigt jemväl att Banken bchölle delta silfver utomlands, för att på detsamma draga vexlar, för att styra curscn.
Delta är alltsammans variationer på samina thema, att nemi.
Banken är lill, för att ansvara köpmannen alt icke han förlorar någonting på en vexel.
Om öfverflöd på vexlar finnes, sä skall
Banken betala mera än hvad de gälla man och man emellan, och är det brist på vexlar, så skall Banken åter lemna vexlar för bättre pris.
Med ett ord, man vill att Banken skall blifva en regulator för vexelvärdet inom landet, till fördel för handeln.
Den der fördelen för handeln kunde visserligen böra befrämjas, såvida Bankens fonder kunde räcka till alt göra sådana ständiga förluster.
Men när en sådan förmåga har upphört, sä upphör ock de enskildes vinst deraf, och villervallan blir då än större för alla.
Sverige har haft underliga fenomener i detta afseende.
Det är icke första gången som Svenska Banken haft bestyr med att styra vexelcursen genom uppköp af vexlar, och den bankrutt, som Palmstruchska banken gjorde, uppkom derutaf.
Jag vet icke hvarföre vi skola ställa till dylika historier för framtiden.
Vi hafva ju minnet af de förluster, som aflidne Konungen gjorde; han trodde sig också kunna hindra vexelcursens stigande och fall, men han förlorade capitaler på företaget och upphörde sedan med försöket, och sedan gick det verkligen bättre med cursen.
Må Banken derföre låta detta vara, men skaffa sig, på sidan om Hrr handlandes speculalioner, credit på utländska orter, så att Banken alltid har tillfälle att sälja vexlar, utan att hafva cassör utomlands; ty de äro öfverflödiga.
Det är icke vexlar man skickar på disponerade silfverfonder; det är anvisningar på i hvalfvén liggande tackor eller mynt, då deremot vexeln är på credit ställd till den som löser honom.
Då blir icke behof att utskeppa Bankens silfver, och de enskilda handelsspeculationerna i stigande och fallande cursförhållanden fä icke något inflytande, emedan den som behöfver vexeln och kan den contant betala kan få den i st. f. alt taga silfret i Banken, och det till pari curs. 4 H. 28 218 Den 13 November f. m.
Banken skall då evigt sälja till 128 sk. och skall icke behöfva sälja tili 130 eller 129|.
En sådan rättighet att utgifva vexlar har Banken alltid haft och det må den behålla, men att inlåta sig i bandel med vexlar afslyrker jag på det högsta.
Då nästan ingen af de bland Ståndets ledamöter, som hittills yttrat sig, yrkat bifall lill Utsk:s betänk., så kan jag göra min framställning så mycket kortare.
Del är en naturlig följd af det beslut R.
1 a lia t nng:de deposition i Hamburg af medel, som skola inbernknas i Bankens cassa, att ett förslag om köp af vexlar och försäljning deraf skulle från Utsk. inkomma, ålen var det nödigt att detta förslag skulle lösryckas från de öfriga förslagen rör:de Bankens förvaltning?
Till att köpa silfver och deponera det i Hamburg, äro Bankens Fullmäktige redan berättigade, och det hafva de redan gjort, utan att behöfva det beslut af R.
St., hvarom nu är fråga.
Att åter uttaga detta silfver, genom anvisning derpå, kunna Bancofuilni. utan tvifvel också behörigen göra, emedan depositionen eljest skolat vara utan ändamål.
För att till Banken indraga det silfver, sorn man uppköpt i Hamburg, behöfdes icke eller särskild tillåtelse.
Utbrytningen är således efter min tanka öfverflödig, på sätt flera talare yttrat.
Men penningebristen trycker, och man hoppas att kunna afhjelpa, måhända lindra densamma genom denna åtgärd, och det är utan tvifvel orsaken, hvarföre Utsk. skyndat dermed.
Jag skulle dock tro BancoUtsk. vara nog skarpsinnigt och upplyst för att inse, att med den ifrågavarande vexelhandel ingenting väsendtligt kan uträttas.
Depositionen i Hamburg är försl ett palliativ; ty hon skapar alldeles icke någon tillgång på vexlar, hvilken blott af fördelaktig handel kan beredas.
Hon bestämmer blott ett annat förvaringsrum för Bankens silfver, än hans egna hvalf.
Alt på nämnde silfver draga vexlar är också ett palliativ, på sätt Gr.
Björnstjerna redan yttrat; det bereder alldeles icke någon lindring i penningebristen, ty för hvarje vexel, som någon af Banken köper, minskas sedelmassan med ett motsvarande belopp.
Under sådana förhållanden är det förgäfves att smickra sig med några egentliga fördelar af denna utväg.
Det är hardt att nödgas säga detta åt dom, som måhända fästat sina förhoppningar vid detta företag.
Men då man är öfvertygad om dess fruktlöshet, så skulle det vara samvetslöst alt låta patienten fägna sig åt en kur, som alldeles icke kommer att återföra honom till helsa.
Man bör säga ut sin mening, på det han ej må tro att botemedlet hjelper och, under förlitande derpå, försumma alt vidtaga andra.
Man bör ock undvika att på en palliativkur använda onödiga kostnader, eller, om man för sin tillfredsställelse behöfver att, såsom man säger, få tron i händerna, åtminstone icke ådraga sig alltför stora kostnader.
När BancoUtsk. inhemtade Fullmäktiges tanka om vexelhandel, var Utsk. så öfvertygadt om sakens riktighet, eller var åtminstone så fast i sin vilja att åtgärden skulle vidtagas, att
Utsk. ansåg Den 13 November f. m. 213 alldeles öfverflödigt låta Fullmäktige utreda hvad hon skulle kosta.
Fullmäktige ansågo sig derföre icke lillsländigt till BancoUtsk. yttra något om kostnadcrne.
Men för min del anser jag dessa utgöra en hufvudsak, som bör tagas i betraktande vid deu återremiss, som jag förmodar R. o. Ad. komma att besluta.
Med vcxeldragning följa vissa kostnader, som äro gemensamma för handlande liksom för Buncofullm., och för dessa behöfva inga särskilda uppgifter meddelas.
Sådana äro courtage, provisioner, porto och annat dylikt.