Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alt på sätt Hr Lagerhjelm föreslagit utbyta stadgandet emot ”på sätt Ståndets arbetsordning föreskrifver” har den olägenheten med sig alt Ståndets arbetsordning är en lag hvarom grundlagen ieke på nå got ställe talar, hvarigenom den oegentlighel skulle upkomraa att en grundlags-§ åberopar en lag, som grundlagen ej vet om eller att den tinnes till.
Jag anhåller derföre vördsamt om afslag å denna gemensamma tanke.
Det kan visserligen anses hero på tycke och smak alt anföra den brist pä stadgande, som f. n. finnes i afse ende på BondeSl:s val till ledamöter i Utsk. eller den ordning, som för de andra Stånden finnes stadgad.
För min del skulle jag tro det vara bäst att det funnes en bestämd föreskrift huru äfven dessa val skola företagas.
Då det föreskrifves huruledes Utsk:n skola väljas, så tror jag att det icke vore olämpligt om det äfven stadgades huru Nämnden skulle väljas, så alt ej denna sak blefve ett serskildt öfverläggningsämne.
Jag kan ej finna något förtydligande eller någon förbättring upstå af det ifrågavande förlaget, utan tillstyrker bifall till Hr Lagerh je,l ms. Hr Lagerhjelm:
För att finna likgiltigheten eller icke likgiltigheten af milt förslag, torde det tillåtas mig få taga ett exempel, hemtadt icke långt ifrån, då jag tager det just härifrån Riddarhuset.
Om det stadgande skulle antagas, som Const.Utsk. föreslagit, så skulle det bero på Riddarhuset och de 15 ledamölerne alt vid en kommande riksdag välja sina Utskott.
Om saken skall bero af ståndsordningen så kommer det att bero af Ständer och Konung.
Ar det likgiltigt huruvida Konungen har ett ord med i laget eller icke?
Enl. mitt förmenande har den siste talaren ang:de sitt eget förslag begått eli misstag, ty han har trott, att om det autoges, tillsättningen af Granskningsnämnden, hvad beträffade R. o. Ad., skulle komma att bero af Riddarh.Ordn.
Detta är likväl ett misstag, ty i hans förslag heter det:
Ståndens arbetsordning.
Nu är Riddarh.Ordn. så vidt jag vet, icke Ståndets arbetsordning.
Hvad som äter menas med Ståndets arbetsordning, vet jäg deremot icke.
Hade det hetat, att Utsk:n tillsättas på sätt StåndsOrdn. innehåller, då hade man vetat hvad man dermed menade och då hade jag ej haft något alt emot förslaget invända.
Om ingenting annat hindrar än anta - Den 31 Maj e. ra. 435 gande af den omständighet, som den siste talaren förespeglat, då öfverlemnar jag åt en hvar att bedömma huruvida man för ett ords, för en bokslafs skull, bör låta en tanke dödas.
Jag kan ej neka, att jag, för min del, anser Hr Lagerhjelms redaktionsförslag lämpligare än Utsk:s, och således anser mig böra tillstyrka det R. o. Ad. måtte det förra såsom sin gemensamma tanke antaga.
Talaren näst före den siste yttrade att han ej visste hvad som menades med arbetsordning: det bör åtminstone icke för Const.Utsk:s ledamöter vara fremmande att derom lalas i 29 §, der orden riksdagens arbetsordning förekomma.
Om nu genom misskrifning influtit Ståndens arbetsordning, i st. f. riksdagens, så måtte det vara en misskrifning, skulle jag tro, som icke kan bringa Const.Utsk. i någon serdeles svår dilemma.
Jag förmodar att den siste talaren redan funnit att hans anmärkn. hvilar på ett misstag.
I den citerade §:n stå orden riksdagens arbetsordning, hvilka förekomma på flera ställen, och Utsk. vet ganska val hvad dermed förstås, men här är fråga ora ”Ståndens arbetsordning” hvarom intet är kändt.
Det är redan förut anmärkt denne e. m. alt ordalydelsen i 56 § ingalunda bestämmer, att de anmärkn:r, som göras i Stånden mot ett af Const.Utsk. afgifvet förslag lill ändringar i grundlagen, ovillkorligen skola innehålla kompletta lagförslag.
Det heter nerol, i närande §:
St. plena emot Utsk:s yltrande anmärkmr, blifva de etc. — — — och deraf följer att det är Const.Utsk. och icke R.
St:r eller något Stånd serskildt, som upgör lagförslagen.
Om ett misstag i ett uttryck egt rum, så får jag åter uprepa min tanke, att är det verkligen någon rigtighet i tanken, så måtte det väl vara båttre att rätta ordet, än att låta tanken gå förlorad.
Jag ber att få tillägga att då Const.Utsk. framkommit med rättelser till tryckfel, och sådant är Utsk. tillåtet, så måtte det väl ock tillåtas den enskilde motionären att rätta ett ord, som innebär ett skriffel.
Då öfverläggningen härmed förklarades vara fulländad yttrade H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm., att som Hr Lagerhjelm sjelf skriftligen upfattat det förslag, H.
Ex. låtit upläsa till R. o. Äd:s efterrättelse och hvarom öfverläggning nu egt rum, H.
Ex. ansåge sig icke kunna framställa propos. i något annat förslag än det sålunda afgifna, samt i anledn. deraf nu finge hemställa om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antoge detta Hr Lagerhjelms förslag till förändrad redaktion i 1 mom. af 30 § Riksd.Ordn.
Denna propos. besvarades med ja och nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
28* Den 31 Maj e. m. II.
Ex. Ilr Fril), o.
Landtm, tillkännagaf, alt tinder öfverläggningen om de serskilda §§ i Utsk:s förslag, hade Frih.
Raab i afseende å 30 § Riksd.Ordn. gjort åtskilliga anmärkmr, likväl utan att dervid förklara att han yrkade att de måtte framställas såsom förslag lill gemensamma tankar, hvartill ej heller sedermera något förslag blifvit aflemnadt, hvarföre H. Ex. också hittills icke derom gjort någon framställning; men Frih.
Raab hade begärt att H. Ex. måtte göra detta förklarande och H. Ex. hade derföre nu ansett sig böra omnämna det förhållande, att Frihm gjort flere anmärkn:raf olika beskaffenhet, men att under öfverläggningen icke yrkades att desamma måtte framställas såsom förslag lill gemensamma tankar, och de derföre ej blifvit såsom sådane af H. Ex. uptagne, helst Frih.
Raab ej heller aflemnat dem skriftligen.
Jag föreställde mig visserligen icke då, altman till den grad skulle bindas af former, alt, om jag framställde en anmärkn. i sak, underlåtenheten att specielt begära alt den och den saken måtte framställas som förslag till gemensam tanke, skulle nu kunna lägga hinder i vägen alt få min framställning pröfvad.
Jag gjorde flera anmärkn:r, hvaröfver jag önskade inhemta Ståndets tanke om jag ej än framställde dem som förslager till gemensamma tankar hvilket jag icke minnes.
Det torde tillåtas mig få nämna hvilka de voro: l:o att ordet ”Granskningsnämnden” skulle utbytas mot GranskningsUtsk., och 2:o att det yttrande, som detta Utsk. afgåfve om tillämpningen af 107 § skulle öfverlemnas till Riksnämnden och icke till Stånden.
Denna sednare förändring anser jag vara af största vigt, och skulle beklaga om R. o. Ad. icke skulle tillåta alt densamma finge komma under pröfning.
I anledn. af den siste talarens yttrande vågar jag hemställa till Hr Frih, o. Landtm, om det är en irring af mig eller icke, då jag fattat saken så, all Hr Frih. o. Landtm, vid slutet af den allmänna öfverläggning, som öfver hela förslaget egde rum, förklarade, alt de af Ståndets ledamöter, som önskade få sina tankar pröfvade, för att dé möjligen sedermera skulle kunna förklaras vara Ståndets gemensamma, borde desamma skriftligen framställa och att inga andra, h. e. än skriftligen upsalte, kunde komma under Ståndens pröfning.
Skulle nu så vara, att hvarje anmärkn., hvarje mening, som under denna långa diskussion blifvit yttrad, finge uplagas som gemensam tanke, så är i sanning att hoppas, att vi skola få sysselsätta oss med detta ämne, ännu en vecka aldraminst.
Raah:
Jag anhåller alt af Hr Frih. o. Landtm, få veta huruvida i dess mern. prot. finnas antecknade de anmärkn:r jag tagit mig friheten anmäla.
Finnas de antecknade så torde deri ligga det säkraste vittnesbörd alt de äro i behörig tid framställde.
Liljencrantz anmärkn. rör:de skyldigheten alt Den 31 Maj e. m. 437 inlemna förslagen skriftligen, får jag föra honora till minnes att delta gällde frågan om de 4 förut diskuterade §§:ne, den 12, 13, 14 och 15 och att derpå uplästes alla i anleda, deraf upsatte förslag till gemensamma (ankar; men jag kan ej erinra mig att Hr Frih:n o. Landtm, yttrade, att förslagen lill gemensamma tankar beträffande öfrige §§ skulle skriftligen upfaltas och aflemnas.
Dessutom finnes icke ett enda ställe i grundlagen, som bjuder att förslagen till sådane tankar skulle skriftligen framställas.
Jag skulle föreställa mig, att om det funnes något alfvar att vinna de förbättringar, som kunna åstadkommas, så skulle man vara angelägen att få mottaga alla möjliga anmärkntr som kunna upställas, för att med iakttagande af nödige rättelser i förslaget omsider få en vallag antagen.
Ar detta åter icke meningen, vill man ej hafva denna lag anlagen, då är det konseqvent handladt att hindra ledamöter inom Stånden alt framställa sina åsigter, på del att ock hinder må ligga i vägen för antagande af sjelfva förslaget.
Den nu upkomna diskussionen är i sanning ganska ovanlig.
Det synes vara ett nog obilligt anspråk att Hr Landtm, skall föra prot. öfver hvad här talas under flere dagars lid, och något sådant har jag aldrig hört framställas under de mångå riksdagar jag bevistat.
Riddarh.Ordn:s 29 § säger tydligen : ”Vacker någon muntligen en fråga, som på bordet lägges, eller remitteras — — — bör anförandet till prot. dikteras och afskrift deraf till bordet aflemnas, innan nästa plenum.” Som Frih.
Raabs muntliga anförande icke. blifvit skriftligen till bordet atlemnadt till detta plenum, så har det ej heller enl. nyss åberopade § kunna bli föremål för R. o. Ad:s pröfning.
Jag vill visserligen icke uptaga Ståndets lid med en onödig diskussion och dertill må med skäl räknas att besvara Frih.
Raabs senaste anförande; men då han icke en utan många gånger under diskussionen öfver detta förslag, framkommit med det påståendet attén hvar, som icke delade hans öfvertygelse, motarbetade förslagets framgång, får jag bekänna att jag hittills icke anat att han egde ett så stort inflytande och en så prophetisk förmåga att kunna förutsäga att mot honom stridiga åsigter skulle medföra så vådliga följder för Const.Utsk:s förevar:de förslag.
Palmsljernas sednaste yttrande, torde det tillåtas mig få upgifva orsaken hvarföre jag tog mig friheten vädja till del af Hr Frih. o.
Landtm, förda prot., nemi. all jag hade förmånen se att Hr Frih:n o. Landtm, just uplecknade de ifrågavar:de af mig gjorda anmärknme, då det äfven torde finnas ganska naturligt att jag anhöll, att hvad antecknadt blifvit, äfven upgafs.
I öfrigt får jag erinra att samma förhållande, som nu med mig, inträffat för en stund sedan med Frih.
Sprengtporten förslag, rör:de införande af ordet ”distriktsvis” i en föreg:de §, hvarom icke heller någon skriftlig anmälan blifvit aflemnad.
438 Den 31 Maj e. m.
Hvad angår frågan huruvida förslaget om införande af ordet distriktsvis i en föreg:de § var skriftligen öfverlemnadt eller icke, så är det eli faktum alt jag begärt att få se berörde förslag till gemensam tanke, hvilket äfven mig förevisades, skriftligen affaltadt.
Stilen var icke Hr Landtm:s, och det förslag, jag såg, var således icke det prot., som Frih. Raab omnämnt.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han forsin enskilda säkerhet förde ett serskildt mern. prot. och äfven derutur meddelat de uplysningar, som blifvit begärde.
I afseende på de anmärkn:r, som emot Const.Utsk:s ifrågavar:de förslag blifvit af ålskillige ledamöter gjorde, hade H. Ex. gjort korta anteckningar om de anmärkn:r, hvarom något yrkande, alt de mätte antagas såsom R. o. Ad:s gemensamma tankar, icke blifvit framstäldt, och antecknat hvad som blifvit framstäldt såsom förslag till gemensamma tankar dels i detta mern. prot. och dels å serskildta papper för att efter öfverläggningens slut föredragas.
Beträffande förslagen till gemensamma tankar hade H. Ex. tillkännagifvit, att desamma dels redan hade blifvit skriftligen atlemnade, dels skulle, enl. af Hrr ledamöter afgifne löften, blifva skriftligen atlemnade, och några andra än dessa skriftliga förslag hade H. Ex. icke trott böra komma i fråga.
Dernäst trodde H.
Ex. sig böra uplysa, att Frih.
Sprengtportens förslag rör:de ordet ”distriktsvis” och Frih. Raabs förslag, ang:de orden ”och Riksnämnden”, icke voro af dem skriftligen aflemnade, ulan desse ledamöter förklarat sig nöjde med de ord. H. Ex. derom i sitt mern. prot. antecknat, och derföre tillkännagifvit att de ansågo onödigt att derom afgifva något ytterligare förslag, samt att detta varit anledniDgen hvarföre H. Ex. föredragit sistnämnde förslag, sedan de förslag, för hvilka föredragningsordningen hade blifvit af R. o. Ad. bestämd, voro genomgångna.
H. Ex. finge nu hemställa om Frih.
Raab, yrkade alt de af honom gjorde anmärkmr emot 30 § Riksd.Ordn. frarnStäldes såsom förslag lill gemensamma tankar.
Jag skulle i sanning icke hafva gjort ifrågavande anmärkn:r, än mindre uppehållit R. o. Ad. med försvaret af min rätt, att få dem framställde för Ståndet, om jag icke vore öfvertygad, att de förändringar jag föreslagit äro nyttiga och ändamålsenliga för förslaget; och ur denna synpunkt, men visserligen icke för alt vara envis, utan för att åstadkomma ett nyttigt ändamål, anhåller jag att dessa mina anmärkmr må framläggas till diskussion.
För min del kan jag icke medgifva att något förslag, framstäldt af Frih. Raab, eller hvilken annan, föredrages R. o. Ad. utan alt förut hafva varit i behörig tid skriftligen till bordet aflemnadt.
Van att ställa mig lagarnes föreskrift till efterrättelse, yrkar jag att intet förslag lill gemensam tanke, som ej blifvit skriftligen aflemnadt, må R. o.
Ad. föredragas, då så väl Riddarh.Ordn. som R. o. Ad:s beslut fordrar detta vilkor. öfverlä ggningen lili förevar:de fråga ansågs härmed fulländad, hvarefter II.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att han, då Frih.
Haab icke i fråga om 30 § Riksd.Ordn., hvarken då öfverläggningen om densamma egde rum eller sedermera aflemnat något skrift ligt förslag, ansåge sig icke kunna framställa propos. å de muntliga anmärkmr, Frih:n under nämnde öfverläggning hade gjort.
För att ej bära större dementi än på mig rättvisligen belöper, ber jag få tillkännagifva orsaken hvarföre jag ej aflemnat mitt förslag skriftligen, nemi. att jag vid en upvaktning hos Hr Frilen o.
Landtm, på min förfrågan i ämnet, erhöll del svaret att anmärkn:n skulle föredragas.
Ex. Hr Frih. o. Landtm., att han hade lofvat omnämna förhållandet inför R. o. Ad. samt trodde sig nu hafva gjort det så fullständigt ämnet kunde påfordra.
Hr Frih. o. Landtm, till behandling anmälde del af Gr.
Mörner, Carl Göran Dellof: aflemnade förslag till redaklionsförändring i 35 § Riksd.Ordn., förklarade Gr.
Mörner att han återkallade detta förslag.
Uppå sedermera framställd propos. förklarades Gr.
Dernäst förekom och uplästes följande af Gr. Hamilton, Henning Ludv.
Hugo, aflemnade förslag.
”Att i 66 § Riksd.Ordn. bör inflyta ett stadgande rörande det antal af ledamöter i Riksnämnden, som bör vara närvande för att beslut af Nämnden skall kunna fattas.” R. o. Ad. beslöt att såsom sin gemensamma tanke antaga delta förslag.
Vidare företogs och uplästes följande, äfven af Gr.
Hamilton, i fråga om 66 § Riksd.Ordn. aflemnade förslag. ”Att Const.Ulsk. bör taga i öfvervägande, huruvida äfven någon föreskrift må inflyta rör:de ärendernes behandling för det fall, alt Riksnärandens ledamöter, oaktadt två eller flere gånger ulfärdadt anslag, icke till beslutmessigt antal komma tillstädes.” Gr.
I afseende på de följder som upstått, då ledamöter utan laga förfall uteblifvil från sammanträden, finnes i en § sagdt, att derom kommer i riksdagsarbetsordn. att lagstiftas, hvarföre jag bekänner, att jag vid den hastiga upläsningen icke kunde finna hvartill detta förslag skulle tjena.
Sedan H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, ånyo låtit upläsa ifrågavande förslag, yttrade Gr.
Då någon ovisshet tyckes råda hvad detta mitt förslag åsyftar, då på ett annat ställe redan bestämmelser linnas stadgade för de fall då ledamöter, en eller flere gånger uteblifva från förhandlingarne, så får jag nämna, att mitt skäl derlill var, all del är alldeles nödvändigt all frågorna kunna afgöras.
Nu skulle det vara en möjlighet, att en ledamot gerna loge en plikt heldre än att inställa sig, och alt så många ledamöter underkastade sig lagens bestämmelser i det fallet, att Riksnämnden icke skulle kunna blifva fulltalig när en fråga förekom som fordrade skyndsam behandling.
Min mening vore, att Const.Utsk. möjligen skulle kunna frarmställa något stadgande, alt, om man icke lyckades alt bringa Riksnämnden till fulltalighet, frågorna skulle kunna behandlas direkte i Stånden, med ett ord, jag ville dermed söka förekomma att det icke må kunna bero på några få ledamöters behag huruvida förekommande frågor blifva afgjorde eller icke; men anser man ett sådant stadgande obehöfligt, skall jag visserligen icke hålla på mitt förslag.
För min del måste jag bekänna att jag tror stadgandet vara obehöfligt och derjemte icke rätt lämpligt.
Man må väl icke gerna kunna förmoda att något sådant skulle kunna inträffa, som att ett par hundrade ledamöter, eller flere, af en Riksförsamling skulle afhålla sig från Riksnämnden då de voro kallade att sig derstädes infinna.
Man kan ej i en grundlag förutsätta något sådant.
Hamilton har föreslagit att, vid sådant fall, frågorna skulle direkte behandlas hos Stånden, jag tror deremot att vid nämnde förhållande bäst vore att stänga dörren och att Konungen skiljde Ständerne åt.
Hr von Troil, Sarn.jGust: Jag anhåller att få understödja Gr.
Hamiltons förslag såsom varande af värde, då mer ån en gång inträffat i fremmande representant-kamrar alt minoriteten afhåUit sig ifrån sammanträden, endast för att majoriteten icke skulle blifva beslutmessig.
Hamilton haft rätt då han föreslagit alt Const.Utsk. skulle upgifva ett förslag att sådana förhållanden borde bestämmas, så att ärendena kunde komma till ett slutligt afgörande.
Huruvida minoriteten inom Riksförsamlingen skulle kunna på det sättet behandla ärendenas gång, betviflar jag, om ej Const.Utsk. föreslår den siffran på ledamöternes antal, hvarunder Riksnämnden icke är beslutmässig, alltför hög.
Om denna siffra icke sättes för hög, så kan det ej hända att minoriteten, genom uteblifvande, hindrar ärendenes afgörande.
Om det stadgande hvarom här nu öfverlägges skulle hafva till föremål att förhindra en minoritet att tredskas för att göra beslut omöjliga, vågar jag för att visa, det äfven utan det föreslagna stadgandet man icke saknar korrektiv mot sådana förhållanden, hänvisa till sista mom. i 70 § der det heter: ”huru förhållas bör då ledamot flera än tre gånger å rad Den 31 Maj e. ni.
441 från sammanträde sig utan laga förfall afhållit, derom stadgas i riksdagens arbetsordning.
Såsom bevis på att Riksförsamlingen ofta kan vara delad i två lika stora hälfter, ber jag endast få hänvisa till det förhållande som sist!, riksdag egde rum i afseende på skatteförenklingsfrågan.
Om denna fråga, sedan representationen blifvit som Riksförsamling organiserad efter Const.Ulsk:s nu afgifna förslag, komme under pröfning, och tvenne Stånd hade föresatt sig att afgöra henne på ett sätt, tvenne på ett annat, med ett ord att parlierne voro temligen lika delade, så föreställer jag mig alt det vore ganska lätt för en minoritet, upgående till något mer än ^ af representationens medlemmar ali hindra frågans afgörande genom uteblifvande från Riksnämndens sammanträde.
Jag vill visserligen icke vara envis, inen tror Gr.
Hamilton baft godt skäl för sitt förslag.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antoge Gr.
Hamiltons ifrågavar:de förslag, ropades starka nej, blandade med ja, hvarefter II.
Ex. förklarade det iian trott sig tinna alt nej varit öfvervägande.
Företogs och uplåstes ett af Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr.
Adolf Oscar aflemnadt förslag, alt första mom. af 60 § Riksd.Ordn. bör erhålla följande lydelse: ”Riksnämnden bör, i den mån ärendena utarbetade blifva, till Ståndens plena hemställa de beslut, i hvilka Nämnden stannat öfver allmänna frågor.
Ulan sådan hemställan skall Riksnärandens beslut såsom R.
St:s anses, då väckt förslag blifvit af Riksnämnden nedlagdt eller afslaget utan omröstning, eller med en pluralitet, som utgör minst två tredjedelar af de röstandes antal”.
Hr Gyllenskjölds förslag lill stadgande i 66 § 2:dra mom. sönderfaller i två serskilda delar, den ena aug:de hemställan till Stånden af sådane frågor, sora blifvit i Riksnämnden bifallne, den andra af dem som blifvit afslagne.
Beträffande de förstnämnde, har Hr Gyllenskjöld föreslagit att de alltid skulle underställas Stånden.
Ett sådant stadgande är, uti frågor som afgöra* efter tre Stånds beslut, enl. min åsigt onödigt men medförande tidsutdrägt, ty det är gifvet, att om en viss större majoritet i Riksnämnden bifallit frågan, så blir den efter alt sannolikhet äfven af tre Stånd bifallen.
Detta Hr Gyllenskjölds förslag skulle följaktligen kunna hafva skäl för sig, endast vid sådane tillfällen då tankarne varit så delade, att den afdeln. af Riksnämnden som utgjorde minoriteten, likväl vore så talrik att den kunde utgöra majoritet i två Stånd och att en fråga på del sättet kunde blifva genom Sländerne afslagen.
Sådant är emellertid redan uti förslaget iakttaget; Const.Utsk. har nemi., på grund af denna åsigt, föreslagit alt Riksnämndens beslut skulle gälla sorn Ständernes, endast då de blifvit fattade med minst f- pluralitet.
Det är visserligen sannt att f majoritet icke är så stor att icke den återstående g kan utgöra pluralitet i två Slåud; men om det Den 31 Maj e. m. än må vara sannt, ali så möjligen kan vara förhållandet, skulle likväl de olika tänkesälten då vara på ett så eget sätt fördelade emellan Stånden, att man svårligen kan tänka sig dess inträffande annorlunda än som ett ytterligt undanlag.
Utsk. ansåg sig derföre icke behöfva fordra större majoritet än § i Riksnämnden, för att man skulle kunna anse det man hade tänkesättet för saken så odeladt, all man kunde förklara en fråga vara med R.
St:s rätt afgjord och undgå vidare tidsutdrägt.
Jag anser således, i följd af hvad jag haft äran yttra, Hr Gyllenskjölds förslag, i fråga om bifall, — obehöflig!.
I afseende åter på afslag, anser jag den värde ledamotens förslag vara både till sin princip oriktigt och vid det praktiska utförandet högst skadligt för arbetsordningen.
(Riktigt till sin princip är det derföre, att då Utsk. föreslagit att
Stånden skola sammanträda och besluta på ett rum utan afseende på Stånd, blef del för alt undvika enkammarsystemets vådor och vissa samhällsorganers förtryckande af tillfälliga majoriteter, nödigt att de olika Stånden borde utöfva likasom en öfverrevision öfver Riksnämndens beslut.
Sådant gäller dock egentligen endast förbifall, ty genom afslag kan icke samma majoritets förtryck utöfvas.
Att hänskjuta afslagen lill Stånden låter sig icke eller lämpligen göra, ty då arbetsordningen Ii vilar derpå, att alla beslut, i första hand skola tagas i Riksnämnden, och att Stånden deröfver endas beslute med ja, eller nej, blefve detta ja eller nej till Riksnämndens afslag å en motion, ofta utan riklig betydelse.
Jag anser således som jag nyss nämnt den Irsla delen af Hr Gyllenskjölds förslag vara otjenlig och den sednare omöjlig, hvarföre jag vördsamt anhåller att detta förslag till gemensam tanke måtte varda af R. o. Ad. afslaget.
På sått Gr.
Lagerbjelke sagt, innefattar mitt förslag 2:ne delar.
Hvad den första beträffar, den Gr:n satt i sista rummet, så har, enl. hvad jag erfarit, PresteSt. såsom gemensam tanke lill Const.Utsk. hänvisat ett dermed lika beskaffad! yrkande, eller att en majoritet af två tredjedelar bland de röstande skulle erfordras för att en uti Riksnämnden afslagen fråga skulle anses derstädes slutligen afgjord.
Utsk. måste således taga denna åsigt under pröfning.
Derföre och emedan såsom jag tror, mitt anförande inför R. o. Ad. då förslaget afgafs, undanrödjer alla svårigheter vid förslagets praktiska tillämpning, hvilken Gr.
Lagerbjelke här förespeglat, kan jag nu fatta mig ganska kort, i hvad denna del af förslaget beträffar.
Att del icke är, på sätt Gr:n yttrat, oriktigt till sin princip, lärer en hvar medgifva, som icke anser nyttigt och godt, att vigliga, på samhällets utveckling eller för dess bestånd verkande förslag utan sorgfällig pröfning, förkastas —• af en hvar, som tror enkammarsystemet vara mindreprincip-tnWp., än två-kammarsystemet.
Att det ej är overkstä/lbart, icke utan sin stora betydelse, särdeles vid pröfningen af K.
M:s proposrr, framför allt i anslagsfrågor, har jag haft äran här, för några da - Den 31 Maj e. m. 443 gar sedan ådagalägga.