Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men denna olägenhet är emedlertid icke den största, och man skall måhända invända, att så stor cassa ej behöfves, emedan sedlarna skola blifva begärliga och löpa såsom gångbart mynt.
Ja, det är ditåt man syftar; men just derigenom undergräfver man grundvalarna för realisationens bestånd, hvilken annars nu är byggd på en så fast grund, att den, äfven om krig eller missväxt inträffar, ej kan rubbas.
Vill man åter under hvad namn som helst nödvändigt införa ett credit- och nödmynt, så linnes ingen garanti för penningverket och realisationen.
Det är saiint, att man i början vill inskränka sig till en mindre summa, och litet skadar litet; men kommer man en gång in på denna bana, så händer det, att ju mer man dricker ur den orena brunnen, ju törstigare blir man.
Då jag således för öfrigt lika nied Hr Rosenblad tillstyrker, att fullmäglige i afseende på upplåningssättet lemnäs så fria händer som möjligt, önskar jag dock en bestämd föreskrift derom, att fullmägtige aldrig må upptaga lån på kortare tid än 6 månader.
Della har jag, i händelse af återremjss, för min del velat anföra till vederläggning af Hr Lagerhjelms förslag.
Jag har väckt en motion, att Riksg.cont., jemte låns upptagande på bestämd tid, äfven borde upplåna mot reverser, som innehölle uppsägningsrätt å Cont:s sida efter 6 månader, men icke å långifvarens, och jag hade trott, att denna motion hade så nära sammanhang med föremålet för pu jfrågavar. betänk., att Utsk. bort behandla dessa frågor gemensamt, enär det är gifvet, alt motionen måste afslås, sedan den nu förevar, frågan blifvit afgjord på annat sätt, eller utan afseende å motionen.
Utsk. har emedlertid icke så förfarit, utan besvarat motionen i ett särskildt betänk, och derigenom, etr* I ifi Dt ii g Mars f. m. ligt min tanka, foranledt svårigheter vid det beslut, sorn nu skall fattas.
Om Utsk. behandlat begge frågorna i ett sammanhang, hade Utsk. varit nödsakadt att ingå i en undersökning, om Riksg.confrs närvar, ställning är sådan, att Cont. blott har skuld, som på kortare tid kail amorteras, eller om skulden icke äfven till större eller mindre del är för längre lid, och måste omsättas, så att det äfven viden kommande riksdag blir nödvändigt att anvisa medel för densamma.
Man hade då fått en tableau, som utvisat, huru snart skulden kunnat amorteras med det dertill anvisade anslaget; inen så har icke skett, och man saknar all uppgift till ledning för omdömet, huruvida lån nu behöfvas blott för en kortare lid, eller om skulden är stående, hvilket dock mås!e inverka på det nu ifrågavar. beslutet om lämpligaste sättet för upplåningen; ty har man stående skuld, så börtnan afven vara betänkt på stående lån.
Jag skulle tro, alt den upplåning, sorn nu är i fråga, bör betraktas ur 2:ne synpunkter, med afseende dels på det närvar, och dels på framtiden.
Med afseende på det närvar, är frågan blott att iå låna för bästa priset; uien med afseende på framtiden, är det angeläget att tillse, att man lemnar sådan säkerhet, att man äfven framdeles kan få lån.
Jag tror för min del, att stalscrediten hvilar på samma elementer som den enskilda, d. v. s. är en opinion om den betalandes vilja och förmåga att betala, eller med andra ord hans redlighet och tillgångar.
Med ihågkornmande häraf blir det således alltid i främsta rummet nödigt för staten att anvisa sådana fonder för betalningen, som aldrig kunna studsa; men då frågas: har Riksg cont. nu penningar att betala sin skuld vid förfallotiden, eller måste nya lån då göras?
Detta sednare är alltid farligt och inverkar störande på crediten.
Vid j8a3 års riksdag var jag ledamot af Stats- och BancoUtsk:ns financeafdeln. och föreslog då en upplåning af Riksg.- cont. mot 3 proc. å vista, hvilket också då kunde låta sig göras, emedan äfventyret drabbade Banken.
Förslaget antogs och lyckades, ty upplåningen gick då aldrig högre, än som motsvarade de dagliga cassorna i Stockholm, hvilka man på detta sätt blott utbytte och förvandlade till 3-proe:sobligationer i stället för bancosedlar, utan att någon ökning i rörelsecapitalet derigenom åstadkoms; ty först då sådana obligationer ökas utöfver de liggande cassornas belopp, kunna de verka såsom ökadt rörelsecapital.
Emedlertid skulle jag tro, att en sådan method äfven nu kunde gå an, åtminstone till någon del; men dertill fordras en fond, på hvilken obligationernas inlösen skulle anvisas, och jag fruktar, att Riksg.cont. skall få svårt att finna en fond, sorn för sådant ändamål kunde disponeras, enär jag befarar, att intet handelshus vili lemna creditiv dertill.
Väl kunna de Jemna dragningsrätt på 67 eller 90 dagars sigt; men att ständigt hålla cassa för att hafva tillhands vid de tillfällen, då Den 9 Mars f. m. *«7 Riksg:scont. deraf kunde vara i behof, fruktar jag, att ingen vilie åtaga sig.
Deremot har visserligen statsverket momentala tillgångar, som för ändamålet kunde disponeras; men dels kan icke deras användande på sådant sätt vara föremål för Representationens beslut ensamt, utan fordrar den andra Statsmagtens medverkan, hvadan det torde vara bäst att låta den saken bero på öfverenskommelse emellan Riksgtscont. och Statscont., om Konungen dertill lemnar tillstånd, och dels är det alltid svårt för R.
St. att på förhand fatta ett bestämdt beslut, hvarföre man också synes vara ense, att nu endast bestämma maximum för räntan och låta fullmägtige i öfrigt vara oförhindrade att ställa denna slags upplåning på sätt dem lämpligast synes.
Men ehvad en sådan upplåning på viss tid och mot lägre ränta kan uppfylla ändamålet för närvar., vinnes dermed intet för en stadgad statscredit i framtiden, hvilket jag anser af hogsta vigt för Sveriges bestånd.
Man bör i de goda dagarna vara betänkt på de onda, eller att krig kan inträffa, och jag frågar: hurudant skulle väl förhållandet blifva, om ingen statscredit då vore bildad inom landet?
Den uppkommer icke på en gang, utan motverkas snarare genom behof af större lån på en gång.
Vill man således lägga grund till ett fondsystein, så bör man göra det i tid, och det är derföre, som jag föreslagit ouppsägbara obligationer.
Det vore också besynnerligt att fatta ett beslut, som bestämdt förbjöd ett sådant vilkor mellan långifvare och låntagare; ty om långifvaren ville derpå ingå, vore det att ålägga låntagaren att betala, äfven då långifvaren ej ville hafva penningar.
Ett oundgängligt vilkor härvid är dock, att man får fullt för fullo i capital; ty annars blir det i början förenadt med stor förlust, så länge man kan antaga, att långifvaren ej vill lemna ut sina penningar för mindre än 6 proc.
Deremot, om man från början tager fullt capital mot 6 proc:s ränta, kan man sedermera, i den mån obligationerna blifva begärliga, utbyta dem mot andra med lägre ränta.
Från denna åsigt har jag utgått, då jag trott, att obligationerna borde ställas på uppsägning blott å Riksg:scont:s sida.
Det är väl sannt, att 6 proc. är hög ränta; men det beror i alla fall af omständigheterna, huruvida ända till 6 proc, behöfver erbjudas.
Måhända kan man redan från början få sådana lån mot 5£ proc.; skillnaden blifver dock obetydlig, då man besinnar, att vid 6 proc:s ränta bevilln:s-afdrag äger rum, så alt den i sjelfva verket blott uppgår till 5T7^ proc.
Om nu fullmägtige berättigades att kungöra en upplåning på begge de ifrågasatta sätten, så finge långifvarne sjelfve välja, oeh jag är öfvertygad, att man snart skulle finna, att de ouppsägbara obligationerna blefve de mest begärliga.
Men i ingen händelse kan jag gilla, att obligationer, ställda på i5 års betalningstid, skulle kunna säljas mot pabatt; ty det vöre ett verkligt bankrutt-tillstånd, ju när - Dea 9 Mars f. m. mare betalningstiden kora, ju säkrare blef det, att Riksg:scont. ej kunde fa återköpa dem till lägre pris än nominalvärde!.
Emedlertid, då ingen höjt sin röst för mitt förslag, vill jag ej vara envis dermed; jag har blott ansett mig böra här framställa och utveckla min åsigt.
Jag har likväl ej yrkat min sats för att nu skapa ett fondsystem i sin (iilla utsträckning, utan endast emedan jag, då man har en stående skuld och behof, som sträcka sig äfven till framtiden, anser nödigt, att man skaffar sig stående lån och bereder sig framtida credit.
Jag har aldrig önskat ett fondsystem såsom något godt för sig, och utrikes lån tror jag böra undvikas så vidt möjligt.
Inrikes lån äro åter ungefärligen af samma beskaffenhet, som då en fader lånar af sina barn eller familjens öfriga medlemmar; familjen blir derigenom icke fattigare.
Utrikes lån äro deremot alltid betungande i anseende till den ur landet gående räntan, som annars skulle öka rörelsecapitalet.
Jag tror derföre, att fullmägtige böra få bestämd föreskrift derom, att utrikes lån icke få upptagas utan högsta nödfall, och att ingen labatt å capitalet får medgifvas för sådana lån, som äro ställda på viss betalningstid.
— Med dessa modificationer tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänk.
Sedan jag begärde ordet, har Frih. af Nordin framställt ett förslag, hvarå jag numera inskränker mig till att begära bifall.
Jag anhåller likväl att få tillägga några ord om verkställigheten.
I händelse Riksg:scont. antyddes att inom viss tid emottaga anbud af olika slag, skulle det snart visa sig, alt Frih. af Nordins förslag i sjelfva verket är det bästa.
Hvad för öfrigt angår Hr Hegardts anmärkn:r emot Hr Lagerhjelms förslag, som till en viss grad blifvit understödt utaf Frih. af Nordin, så behofver jag till bemötande deraf blott erinra, att Frih. af Nordin understödt förslaget endast såsom en intermediär anstalt, och såsom sådan står den fri från Hr Hegardts anmärkntr, isynnerhet örn man besinnar, att R.
St., genom bifall till Hr Nordenankars motion, hafva i sin magt ett kraftigt medel att hålla obligationerna a vista i omlopp.
Jag anhåller om propos. till bifall å Frih. af Nordins förslag.
Det är icke utan förundran, som jag hört samme ledamot, hvilken i frågan om Bankens rörelse yttrade så många farhågor, nu framkomma med yrkande, att ett annat verk skulle få utgifva sedlar nära pog å vista.
Oberäknadt den stora vådqn af förslagets verkställighet i sig sjelf (ty summan är ej så obetydlig, som Hr Hegardt föreställt sig, när man besinnar, att beloppet af de utfärdade obligationerna skulle efter Frih.
Älingspors förslag uppgå till en million om året, eller 5 millioner intill nästa riksdag, som i sanning är en rätt vacker summa).
Den 9 Mars f. ro. ligger största vådan i exemplet, helst vid den rådande fördomen, för hvilken man icke heller vid denna riksdag satt en gräns, att icke vilja godkänna den allm. principen om Bankens ställande linder lagen, i följd hvaraf man vid faran af ett krig ännu ytterligare äfventyrar att se nya mynttecken tomma fram; ty på samma sätt hafva alla andra myntförsämringar börjat, och huru lätt det är att få sådana mynttecken emottagna i Kronans uppbörd, hafva vi äfven sett.
Jag, som för min del stridt såväl emot allt vådligt strypsystem som emot alla skadliga beslut i följd af onödiga farhågor, jag tan dock icke neka, att jag här ser en verklig våda och skall aldrig med min röst bidraga att framkalla sådana sedelpackor under samma riksdag, som realisationen tagit sin början.
Jag yrkar dock icke någon bestämd föreskrift i detta afseende, utan hyser fullt förtroende till full— mägtige och önskar, att man må lemna allt, som angår upplåningssättet, till deras eget bedömande. — Det tillägg, Frih. af Nordin föreslagit i första, punkten, öfverensstämmer visserligen med hvad jag yrkat, att nemi. man alltid borde hafva bestämda anslag för alla utgifter, och att Utsk. derföre alltid borde visa, hvar de på Riksgtscont. anvisade creditiven skola tagas, hvilket jag nu yrkat vid 2 riksdagar, ehuru jag icke lyckats; men då i allt fall i83g års Ständer kunna omgöra, hvad 1834 års Ständer gjort, så, ehuru jag i sjelfva saken instämmer med Frih. af Nordin, hemställer jag likväl, enär ändamålet ändock aldrig kan vinnas, om icke detta tillägg må förfalla.
Likaledes, ehuru jag i afseende på 2tdra punkten instämmer roed Frih. af Nordin, att 4 proc. bör vara den högsta räntan, då capitalrabatt kommer i fråga, så hemställer jag, för det möjliga fall, att lån på sådana vilkor ej kunna erhållas, om man icke äfven i detta afseende bör visa samma förtroende för fullmägtige och öfverlemna saken utan all inskränkning till deras pröfning, i den säkra förmodan, att fullmägtige aldrig skola komma att begagna en så kostsam method för upplåningen, så länge andra utvägar finnas.
Jag tillstyrker således bifall till PresteSt:s beslut i andra punkten utan något tillägg, och anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täckes göra propos. på hvardera punkten särskildt.
För öfrigt får jag, i anledn. deraf, att man för 2 procls obligationer k vista sökt hemta stöd i Hr Nordenankars motion, tillägga, att denna motion blifvit af BancoUtsk. remitterad till Bancofullmägtige, som tillstyrkt den, deri jag äfven deltagit; dock har detta skett under förutsättning, att Riksg:scont:s obligationer skulle blifva så beskaffade, att Banken med säkerhet kunde nedlägga sin vinst deri.
Jag har icke varit bland dem, som yrkat, att en så dyrbar skatt som
Bankens vinst skulle intill nästa riksdag ligga orörd utan att gifva någon afkastning åt staten; men sedan beslut derom är fattadt, anser jag för en pligt att yrka, alt den må förvaras väl.
Ilo Dcu g Mars f. m. Frih.
Frih. af Nordin har begärt propos. på PresteStrs beslut, hvarigenom full latitud är lemnad för både inländska och utländska lån.
Vi skulle på detta sätt belt och hållet komma in på statslånebanan, och jag, som är emot sjelfva principen, anser dess tillämpning här isynnerhet vådlig, der ingen hushållning med statens medel äger rum.
Dessutom har jag äfven ett annat skäl.
Så länge Bankens sedlar skola gälla för mynt, har man alltid att befara realisationens ramlande, och man har ej gjort, hvad man kunnat för dess betryggande, så länge man ej varit betänkt på förbättring af våra creditlagar.
Innan man således ingär på statslånebanan, synes det vara skäl, alt man åtminstone väntar till nästa riksdag, isynnerhet om man besinnar, att ställningen då bör vara ganska god.
Bancovinsten, som uppgår till 2,400,000 r:dr, kan då disponeras; och i det utgifna spannmålscreditivet, som då hör hafva åter ingått, har man likaledes en tillgång af åtminstone 5oo,ooo r:dr.
Jag kan således ej finna annat, än att det är bäst att vänta med statslånesystemet till nästa riksdag.
Hr Stråle har ansett, att man bör skapa en inhemsk statscredit.
Det -har redan visat sig, att Riksg:scont:s credit blifvit minskad genom den skuld af 2 millioner, söm tillkommit sedan sista riksdagen; och förslaget att ställa den på en betalningstid af iö år har redan vackt ytterligare misstroende, som ännu mera skulle ökas, om obligationerna blefve ouppsägbara.
För min del ser jag ingen fördel i fondsystemet; det skulle blott föranleda till en omflyttning af de inhemska capitalerna, hvilket åter skulle höja räntan för näringarna.
Jag anser i följd häraf mitt förslag vara lämpligast, såsom medförande en gifven behållning för staten, och jag anhåller ånyo om propos. derå med det tillägg, som innefattas i Hr Oxehufvuds reservation.
Tvenne ledamöter af Bancostyrelsen hafva yttrat en olika åsigt emot mig; jag skall derföre söka att något närmare redogöra för min mening.
Den ledamoten, som först yttrade sig emot mig, har sagt, att en rörelse ä vista och en rörelse på 8 dagars sigt vore nära nog detsamma.
Jag har dock föreställt mig, att Riksg:scont. skulle fä sitt creditiv inom Riket, ehuru jag icke fästat mig dervid såsom ett uteslutande vilkor; men om nu creditivet fås inom landet, så lärer väl den, som lemnär det, icke begära mer än 3 dagars sigt, och då Riksg:scont. har 8 dagars sigt, synes detta vara fullt tillräckligt.
Man har dock icke heratat det hufvudsakligaste inkastet derifrån, ty äfven mina motståndare tyckas förutse och medgifva, att ett tillräckligt creditiv utgör en fullkomligt säker basis, hvarpå en sådan rörelse, som jag föreslagit, kan byggas.
Man har deremot sagt, att förslaget skulle blifva det största hindret för rea Ji - Den 9 M a r s f. ra. lisationens bestånd.
Om så vore, skulle jag vara den förste att afstyrka förslaget; meu jag kan ej inse någon fara för realisationen, och jag stödjer mig härvid icke blott på egen insigt, utan äfven på den mening, jag haft tillfälle att hora af många, hvilka desto bättre måste känna den allm. rörelsen, som de just lefva deraf.
Då dessa sammanstämt med mig, har jag vågat framställa min mening, och dessa personer hafva den tankan, att i Sverige finnes ett nog litet rörelsecapita!, och att näst efter realisationen det förhållande naturligen skall uppkomma, att en minskning i rörelseCapitalet inträffar.
Jag har således sökt afhjelpa en olägenhet af realisationen genom ett förslag, som tillika innebär ett frö till realisationens bestånd derigenom, att det hindrar all strypning.
Jag instämmer i samma kärlek och Önskningar för realisationen som mina motståndare; men lag ser i mitt förslag just ett medel att öka fördelarna deraf.
Jag respeclerar emedlertid mina motståndares åsigt, och ber derföre örn samma afseende för min.
Man frågar, hval* cassan skall tagas för att göra face emot de obligationer, som presenteras till inlösen.
Jag svarar: i creditivet, sorn saknas i XJtskts förslag.
Jag har för öfrigt blott sagt, att den method, jag uppgifvit, borde företrädesvis begagnas, icke uteslutande, och man kan måhända säga, att Utsk. i sitt tillstyrkande icke uteslutit den; men då fordras nödvändigt ett tillägg om fullmägtiges rätt att för sådant ändamål anskaffa ett creditiv.
Man har vidare talat om den ränteförlust, Riksgtscont. skulle komma att vidkännas på den cassa, som måste hållas.
Jemnför man denna med den besparing, som Uppkommer genom lägre räntefot å obligationerna, skall det snart visa sig på hvilkendera sidan behållningen blir, helst det alldeles icke kan komma i fråga att hålla full cassa.
Jag har för öfrigt blott tillstyrkt en sådan upplåning såsom nödfallshjelp till fyllande af de närvar, behofven, utan afsigt att fortgå på samma bana för framtiden, ty jag vill åtminstone för min del icke skuldsätta
Riket för framtiden på detta sätt; jag medgifver, att fondsystemet då är bättre.
Men jag har icke kunnat Öfvertyga mig om nyttan af Rikets skuldsättning för framtiden; jag har endast haft för ändamål att nu skaffa ett ökadt rörelsecapita! och att tillika få lån för bästa pris till betäckande af de närvar, behofven.
Efter en viss tid kommer Riksgtscont. troligen att alldeles icke behöfva anlita creditivet, emedan andra tillgångar då finnas, hvilket kommer att gora en ytterligare besparing.
Då således här endast är fråga om den method, som företrädesvis bör begagnas, förmodar jag den sanning stå fast, att det sätt, jag föreslagit, är det bästa för närvar.; och jag begriper icke, huru man vid sådant förhållande kan emot mig uppställa, att principen skulle vara sårande för realisationen.
Denna nödmyntstid blir dock icke lång; men i närvar, ställning, ao H. >6 isa Den ^ Ulri f. m. då man ser, liuru litet rörelsecapital finnes, förutser jag, att man endast genom begagnande af mitt föreslagna upplåningssätt skall kunna motverka den minskning i rörelsecapitalet, sorn i början verkas af realisationen, oell snart motse ett större rörelsecapital.
Jag vågar således ännu ytterligare hemställa, om icke mitt förslag för närvar, är det bästa, icke blott såsom en nödfallsutväg att fylla behofven för tillfället, utan äfven såsom medel att öka rörelsecapitalet och tillika förbättra Riksg:scont:s ställning.
Hr Dalman: Då Hr Stråle icke fullföljt sitt förslag om ouppsägbara obligationer, vill jag inskränka mig dertill att till prot. förklara, det jag anser en sådan method för upplåningen oriktig.
Hvad åter angår Hr Rosenblads farhågor för obligationer med kort uppsägning, kan jag ej inse de vådor, han förespeglat.
Jag är lika varm vän af realisationen som han, och har visat det; men sedan Riksg:scont. nu blifvit skildt från Banken, förmodar jag, att Riksg:scont:s rörelse kommer att hafva föga inflytande på realisationen.
Det är väl sannt, som ordspråket säger, att vestilia terrent; men jag tror, att folket i allmänhet numera lärt sig att göra skillnad emellan Bankens och statens operationer.
Långt ifrån således att finna sådana obligationers utfärdande kunna medföra någon skada för realisationen, tror jag, att de äfven i detta afseende kunde blifva nyttiga; ty det är ej obekant, att våra köpmän skulle kunna begagna dessa obligationer såsom hypothek till betäckande af sitt vexelbehof.
I stället för silfver kunna de, till betäckande af skillnaden mellan export och import, skicka Riksg:scont:s obligationer, hvilka väl efter någon tid skulle komma att presenteras till inlösen, men emedlertid uppfylla ändamålet att under en temporär underbalance i handeln fylla vexelbehofvet och hindra coursens stegring.
Jag fortfar således att yrka propos. på milt förslag; dock anhåller jag att dessförinnan få taga närmare kännedom af Hr Lagerhjelms, för att tillse, huruvida icke våra meningar kunna sammanjemnkas.
Jag kan ej afhålla mig att fästa uppmärksamheten på den brist å urskillning, som ägt rum hos de 2:ne värda ledamöter, som lågt så mycken vigt på skillnaden emellan utländska och inländska lån.
Om af den undersökning, jag går att göra, conclusionen blir, att man aldrig kan hindra till namnet inhemska lån att i sjelfva verket vara utländska,< så frågar jag, hvartill det väl tjenar att göra denna skillnad.
Alt Sverige nu äger silfvermynt kan ej nekas, och att fullmägtige ej kunna förbjudas att ställa obligationerna i silfver, måtte desto hellre antagas, som man icke, utan att visa ett uppenbart misstroende till realisationen, kan befalla dem att ovilkorligen ställa obligationerna i b:comynt, åtminstone icke under annan förutsättning, än att det är lika med silfver.
Men huru kan man då neka Utu g Mais f. 111.
Svensta medborgare att låna sina namn åt ulländningen, som blir den verklige långifvaren, och hvartill tjenar det då att göra skillnad emellan utländska och inländska lån?
Jag tror med Hr Lagerhjelm, alt efter den nyss tillväga— hragta realisationen skall för några år en minskning i rörelsecapitalet inträffa, och jag åberopar till stöd för denna sats de tvenne nästföregående realisationerna, sorni åtföljdes af en stark klagan i detta hänseende.
Men inhemska lån öka denna svårighet derigenom, att de afleda de befintliga capitalerna från näringarna; utrikes lån öka deremot rörelsecapitalet, under det de lemna de inhemska capitalerna qvar i sin vanliga väg.
— Jag slutar med en förnyad anhållan om propos. på Frih. af Nordins förslag.
Man har här sammanblandat tvenne frågor! den ena, huru penningar böra anskaffas för ständiga behof eller sådana lån, som icke kunna återbetalas på längre tid, och den andra, huru man bör förfara, då lån behöfvas för kort tid, intilldess man får stående lån, t. ex. då något af de på Riksgrscont. anvisade creditiven måste lyftas.
Utsk. har icke gjort någon skillnad emellan dessa tvenne olika slag af lån, utan sammanfört allt under några allm. föreskrifter, hvilka likväl desto mindre kunna göra tillfyllest, som Riksgtscont., på det af Utsk. anvisade sättet, svårligen kan få lån under flera månader, men torde vara i behof deraf redan d. i nästk.
Jag tror således, att Utsk. förfarit oriktigt och att frågorna bort åtskiljas.
Men som betänk.
N:o 417 nu är för andra gången inne, och således ej kan återremitteras, samt säkra beräkningar svårligen kunna in plenis uppgöras, vare sig öfver beloppet af de särskilda behofven eller möjligheten att fylla dem genom det ena eller andra lånesättet, såsom jag sedermera skall närmare utveckla, anser jag nödigt, alt man nu håller sig ensamt till de stående lånen och uppskjuter frågan om lån på kort tid, till dess vi komma till StatsUtsk:s betänk.
N:o 4r9) som afhandlar Hr Stråles motion.
Man kail då göra hvilka anmärkn:r man behagar i afseende på de sed nare lånen och genom återremiss begära nytt betänk, af Utsk. i den delen.
Ang:de betänk.
N:o A17 hafva hufvudsakligen 2!ne motsatta meningar här blifvit yttrade.
Den ena, öfverensstämmande med Utsk:s förslag och PresteStls beslut, yrkas af Frih. af Nordin tn. fl. och åsyftar att lill regel för upplåningen antaga det sätt, Utsk. föreslagit; hvarjemte dessa ledamöter ansett en detta Jlottante endast böra vara undantag.
Hr Dalman och flera med honom hafva åter ansett en dplte fiptiantc böra göras till regel och stående lån till undantag.
Jag kan ej annat än ogilla denna sednare mening.