Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lånekontm lätteligen kunna rättas genom det reglemente, som af BankoUtsk. vid denna riksdag kommer att föreslås, anser jag, alt ett gillande eller ogillande af denna punkt i betänk, icke vore serdeles lämpligt, utan hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt, att endast lägga denna punkt till handlingarne, hvarom jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, måtte framställa propos.
Den 8 Februari. 363
Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstålde om R. o. Ad. bifölle, att förevar. § lades till jiandlingarne, ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, hvarpå H. Ex. förklarade del han funnit ja öfvervägande. §§ 9, 10 och 11.
Mom. 1, ang:tle innehållning af en del utaf fonderna för utlåning genom handels- och närings-diskonten samt till kassa-kreditiv.
Jag får tillkännagifva, att jag icke tillhört den pluralitet, som föranledt den anmärkta åtgärden.
Uppå härefter framsläld propos. hlef Utsk:s uti förevar, morn. af 12 § gjorda tillstyrkande bifallet.
Mom. 2, ang:de Bevisorernes framställning om föreskrifters meddelande till åstadkommande af en närmare öfverensstämmelse eller gemensamhet i beslut och åtgärder, beträffande Bankens och Riksg:s-kont:s förvaltning.
Då detta mål blifvit omförmäldt, synes det mig, så, som hade Utsk. bort nämna hvad deri är hufvudsaken, nemi. att Riksg:s-kont., hvilket behöfver och äfven undfått ett Kreditiv på Banken af en mill. r:dr, på det att Kont. icke måtte komma i förlägenhet för sine utbetalningar, likväl under tiden utlånar penningar lill allmänheten.
Följden häraf kan blifva den, att Riksg:s-kont. på samma tid det emot ränta gifver lån åt andra, uttager vid bristande tillgång medel på sitt Kreditiv i Banken.
Om Revisorernes anmärkn. rörer ett redan inträffadt dylikt förhållande, så hade ju Riksg:s-kont. dragit ränta af Bankens penningar.
I sådant fall borde hon väl komma Banken och icke Riksg:s-kont. tillgodo.
Till motsatsens förekommande hafva jag och andra BankoFullmäktige fästat Riksg:sFullmäktiges upmärksamhet på oforraligheten deraf att Riksg:s-kont. utlånade medel, ehuru del icke kunnat afsäga sig Kreditivels begagnande.
Det sätt hvarpå kontoret använder sina medel, är visserligen för BankoFullmäktige likgiltigt, men om Kontoret vill tillegna sig ränta på Bankens medel, så hafva BaukoFullmäktige icke kunnat lemna dylika försök oanmärkta.
Om den händelse inträffar, hvilken den siste värde talaren föreställt sig i anledn. af de utlånings-operatiouer, Fullmäktige i Riksg:s-kont. vidtagit, så måste jag erkänna, alt hans anmärkn. är riklig; men jag kan deremot icke medgifva Hrr Fullmäktige i Banken någon skälig eller giltig anledn., att sträcka sina omsorger derhän, att förr än de visat, att Riksg:s-kont. vid utlåningen af sina medel användt det Kontoret lemnade Kreditiv hos Banken, vidtaga någon slags åtgärd. 364 Den 8 Februari. hvarigenom någon inskränkning i Riksg:s-kont:s Kreditiv-rätl åstadkommes.
Uträkningen af Riksg:s-kont:s operationer, likasom Fullmäktiges i Riksg:s-konl. prot:r, hvilka sistnämnde blifvit Hrr Fullmäktige i Banken tillställde, utvisa, att Riksg:s-konl:s utlåningar icke ens i den ringaste mån varit grundade på Riksg:s-kont:s Kreditiv i Banken.
Riksg:s-kont. har tvertom gått så försigtigt till väga, att det icke varit i behof alt anlita Kreditivet i Banken.
De icke obetydliga räntor Riksg:s-kont., jemlikt sitt reglemente, förskaffat på dess innestående, lill allmanna ändamål disponerade medel, hafva icke haft det ringaste inflytande på Kontorets Kreditiv i Banken, ty, enl. hvad jag tror, har delta Kreditiv under loppet af 4 eller 5 år endast en gång varit anlitadt, då Riksg:s-kont. derifrån uttog 11,000 r:dr b:co.
Såsom ledamot af BankoUtsk. får jag frisäga mig och öfrige ledamöter af samma Utsk. från Hr von Hartmansdorffs beskyllning, som skulle vi hafva uteslutit det vigtigaste af frågan.
Genom de Utsk. meddelade handlingar har icke blifvit
Oss bekant, det af honom upgifna förhållandet, att Riksg:s-kont. utlånat medel, lyftade å dess Kreditiv i Banken, och jag kan icke heller erinra mig, att något sådant finnes oranämndt i de prol:r som Utsk. genomläst och granskat, hvarföre jag, som Hr von Hartmansdorff anmärkt, mäste förklara att denna försummelse åtminstone icke kan läggas Utsk. till last.
Och hvad i öfrigt beträffar
Hr von Hartmansdorffs hår gjorda anmärkn. synes mig Hr Printzensköld, hvilken, såsom Fullmäktig i Biksg:s-kont., bör anses ega erforderlig sakkännedom, på fullt nöjaktigt sätt hafva meddelat de uplysningar öfver ämnet, som på honom kunna ankomma.
Jag har icke yttrat, att Fullmäktige i Riksg:s-kont. verkligen utlånat Bankens penningar, hvilket jag så mycket mindre kunnat påstå, som jag icke känner, huru sig härmed förhåller, men deremot har jag befarat att så skulle ske, enär Fullmäktige i Riksg:s-kont. icke afsagt sig Kredilivet å Banken, under det de utlånat medel.
Det tillhör StalsUlsk. att tillse, huru desse Fullmäktige i berörde hänseende förfarit, hvilket åter BankoUtsk:s medlemmar icke kunna känna.
BankoFullmäkliges farhågor i detta fall äro visserligen uttalade i deras prot.
Ehuru jag icke kan minnas alla de ämnen, som deri förekomma, har jag likväl ali anledn. förmoda, att denna fråga der icke saknas af mig framställd och utredd.
Om det skulle synas något besynnerligt, att under det Riksg:s-kont. begagnar Kreditiv på Banken, detsamma icke destomindre utlånar egna medel, är sådant likväl lätt förklaradt, ty om detta Kreditiv än uphörde, vore Riksg:s-kont. derigenom ingalunda tillintelgjordt.
Det är nemi. tydligt, alt då Kontoret enl. dess kalkyler för hela eller halfva året, som ofta inträffar, under loppet af 3 veckor t. ex. eger cn behållning af 800,000 r:dr, men Kontoret •'""farinnan Den 8 Februari.
365 är i behof af ett enahande belopp, så är min oförgripliga tanka, att R.
St:s mening med Kreditivet på Banken varit, att lemna Riksg:s-kont. en temporär hjelp till en dylik utgift, på det att Riksg:s-kont. icke må behöfva skrinlägga dess inflytande kontanta behållningar.
Sådant är förhållandet och Hr von Hartmansdorff liar rätt derutinnan, att under det Riksg:s-kont. har räntebärande papper i sitt hvalf, så begagnar det tidtals kreditivet under kortare perioder.
Hrrme behagade efterse, huru härmed tillgått under de sista två åren, skall deraf visa sig, att Riksg:skont. till ganska ringa del begagnat detta kreditiv och blott på kortare tider, oaktadt R.
St. anvisat på kontoret krigsrustningskostnaderne 2,000,000 r:dr, hvilka skola godtgöras genom bevilln.
, och ehuru denna ännu icke ingått, äro desse 2,000,000 r:dr i det närmaste godtgjorde.
Resultatet är, att, enl. R.
St:s afsigt, kreditivet blifvit riktigt begagnadt för temporära, hastigt påkommande, eller hastigt öfvergående konjunkturer, men alldeles icke uptaget såsom något slående lån.
Såsom jag redan nämnt och hvad de Fullmäktige i Banken, som klandrat Riksg:s-kont:s åtgärder, nogsamt veta, har kreditivet endast varit begagnadt på kortare tider och till mindre belopp.
Jag hemställer dessutom, huruvida det kan anses hafva varit skål, att låta Riksg:s-kont:s tillgångar af 1,300,000 r:dr b:co ligga ofruktbara, endast derföre, att man velat undvika tillvitelsen, att hafva begagnat kreditivet i Banken för att utlåna Bankens medel.
Det synes mig, dessutom ganska kinkigt för Riksg:s-kont., att vidtaga en dylik utlåning af de från kreditivet i Banken ultagne medel, åtminstone på någon längre tid, enär detta, under sommaren i slutet af Juni eller början af Juli månader skall vara inbelaldt och får sedan icke bebagnas förr än under September månad.
Jag kan icke finna någon motsägelse derutinnan, alt R.
St. förelägga Fullmäktige i Riksg:s-kont., att göra Statens medel fruktbara genom deras utlemnande i allmänna rörelsen och om Riksg:s-kont., med iakttagande af denna föreskrift, för ett visst ändamål är i ett tillfälligt behof af penningar, må anlitandet af kreditivet vara både tillåtet och förståndigt.
Jag hemställer till Hr von Hartmansdorff, om icke hans nu yttrade farhåga, som skulle Fullmäktige i Riksg:s-kont. i oträngdt mål hafva begagnat det dem i Banken lemnade kreditiv, varit allt för tidigt framställd.
Fullmäktige i Banken hade icke bort, och icke ens varit berättigade hysa en dylik farhåga förr, än de erhållit bestämd visshet derom, att Riksg:s-konl:s Fullmäktige grundat sine låneoperationer på medel från kreditivet i Banken.
Fullmäktige i Banken icke vunnit erfarenhet härom, hvilken de lätt kunnat förvärfva derigenom, att de från vederbör, tjenstemän i Banken infordrat upgift, rör:de Riksg:s-kont:s Räkning n:o 1 i Banken, så hade icke heller Fullmäktige i Banken någon slags rättighet, att inblanda sig i den del af Riksg:s-konl:s förvaltning, som afsåg de kontanta medlens utlåning.
Riksg:s-kont:s Fullmäktige hafva till dess prot. 366 Den 8 Februari. hvilka StatsUtsk. icke lärer underlåta alt granska, fullständigt förklarat icke allenast på livad sätt de ansett tillgångarne böra användas, utan äfven sättet för deras beräknande, och jag tror, att häraf skall visa sig, att Fullmäktige, så omsorgsfullt som möjigt, förvaltat under hand hafvande medel, likasom jag är öfvertygad, alt oftanämnde kreditiv ej skall behöfva anlitas icke ens till de löpande utgifter, sorn Riksg:s-kont. måste bestrida.
Jag medgifver, att detta är måhända en lycka, men emedlertid är det ett factura, att Riksg:s-konl:s beräkningar nära nog i de minsta detaljer gått i fullbordan, så att kreditivet i Ranken under loppet af sisth år icke varit med undantag af några få dagar anliladt.
När en styrelse upgör så beskaffade beräkningar, synes det mig, sorn en annan styrelse icke eger, att i förväg hysa farhågor och söka inverka på den andras transaclioner.
Hr von Harlmansdorffs anförda skäl för BankoFullmäktiges förfarande i detta fall, icke vara af beskaffenhet att de böra af R. o. Ad. godkännas.
Förevar, fråga är med hänsyn lill beloppen, som dervid förekomma, ringa, men deremot stor i fråga om de grundsatser, hvarpå den bör hvila.
Jag tror, att Hrr Fullmäktige i Banken och Riksg:s-konl. icke böra betrakta sig såsom Fullmäktige för hvar sitt Konungarike, utan såsom Fullmäktige för hvar sitt verk, och under sådana förhållanden synes det mig, att ett samband dem emellan bör ega rum.
Följderne af ett motsatt förhållande hafva vi nogsamt med bekymmer erfarit.
Vi hafva gjort bankrutt och en skamlig bankrutt just derföre, att Statsverket bidragit till eller inverkat på Bankens ruinerande.
Enl. min åsigt bör derföre Riksg:s-kont. besörja utlåningar af dess egna medel och endast för tillfälliga behof anlita kreditivet på Banken.
Man har sagt, att detta anlitande af kreditivet skall blifvit gjordt med omsorg och försigtighet.
Jag klandrar också icke delta förfarande, men jag kan icke heller underlåta, alt erkänna, det BankoFullmäktige handlat ganska rätt derutinnan, att de hafva rådfört sig med Fullmäktige i Riksg:s-kont. och till dem gjort framställningar.
Deruti ligger icke något ondt.
Båda desse Fullmäktige äro hvar för' sig icke att betrakta såsom högmögende Collegier, utan de äro R.
St:s Fullmäktige, och dem höfves icke att vara högfärdige sinsemellan.
Mig synes, som om man fört diskus sionen utom ämnet, enär här endast är fråga örn BankolItsk:s förslag, att Revisorernes framställning icke må till någon R.
Saken är således ganska enkel och klar, serdeles som icke heller här någon fråga kan upkomma om rättelse i de åtgärder, Fullmäktige i Riksg:s-kont. och Banken hvar å sin sida företagit.
Skulle man för framtiden anse nödigt, att meddela någon föreskrift till förekommande af hvad som hitintills inträffat, torde den öfverläggning, som nu börjar att hår ega rum vara mera på sitt ställe, enär derigenom något resultat då kunde vinnas, hvilket, enl. min åsigt, i närvar, ögonblick är omöjligt.
Den 8 Februari. 367 Öfverläggningen lyckes dessutom inskränka sig till anförande af de olika skäl och åsigter, hvilka föranledt Fullmäktiges åtgärder; men då härigenom något beslut icke kan af R. o. Ad. fattas, medförande någon verkan i hufvudsaken, får jag anhålla att Hr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. på bifall till BankoUtsk:s framställning i denna del, helst såsom jag redan nämnt den hittills fortsatta öfverläggningen är ändamålslös.
Jag ber att få förklara Hr Lefre'n, att hvarken högfärd eller annat dylikt motiv föranledt mig, att här upträda till försvar för Fullmäktige i Riksg:s-kont., likasom alt jag ingalunda anser, såväl desse Fullmäktige, som Fullmäktige i Banken såsom vore de Fullmäktige från 2:ne Konungariken.
Dessutom är jag öfvertygad, att om desse Fullmäktige begära sammanträde med hvarandra i frågor, som af dem gemensamt kunna behandlas, de med yttersta beredvillighet skola gå hvarandra till mötes.
Jag har blott velat försvara Fullmäktiges i Riksg:s-kont. åtgärder, derföre att jag ansett, att BankoFulImäktiges farhåga, del Riksg:s-kont. skulle allt för mycket anlita krediti vet i Banken, vara allt för tidig, och att denna farhåga, förrän den visat sig grundad, skulle menligt inverka på Riksg:s-kont:s lånelransactioner.
Derjemte ber jag alt få förklara, att just på grund af de utaf BankoUlsk. anförda skäl, jag anser det i högsta måtto vådligt, att inrymma någon slags gemensamhet i Bankens och Riksg:skont:s förvaltning.
Den bestämda skilnad, hvilken i denna för valtning eger rum, utgör en garanti för Banken, att kunna uprätlhålla myntet i riket.
Riksg:s-kont:s tillgångar kunna väl icke rimligen betraktas, såsom voro de en Bankens tillhörighet eller förökade på Bankens Sedelfond.
Med Riksg:s-kont:s tillgångar är förhållandet lika med hvarje individs tillgångar, hvilka äro insatte på Räkning i Banken, ty de medel, Riksg;s-kont. upbär insättas i Banken och det vore i högsta måtto besynnerligt, om icke Riksg:skont. skulle ega rättighet, att, BankoFullmäktige ohörde, disponera öfver dess behållning, lika val som Förmyndare-Kammaren eller Stockholms Stads Brandförsäkrings-bolag eger att disponera öfver deras i Banken insatte medel.
De utgöra en del af Sedelstocken i riket och öfver denna del har egaren dispositions-rätt., och så länge Fullmäktige i Riksg:s-kont. icke öfverskridit denna rättighet, tillkommer det icke heller BankoFullmäktige att göra de förre någon slags erinran eller att å priori vidtaga sådana åtgärder, som i ringaste mån inskränka Fullmäktiges i Riksg:s-kont. dispositionsrätt af detta verks tillgångar.
Uti den här upkomna tvist ämnar jag icke deltaga.
Ronde densamma vill jag blott hafva yttrat, att den nogsamt visar, att R.
St:s Revisorer icke saknat skäl lill deras gjorda anmärkn:r.
Som bekant är ega dessa båda verk, R.
St:s Bank och Riksg:s-kont., mycket inflytande på penningeförhållanderne inom landet, och det förefaller då rätt eget att dessa Verk, kunna vidtaga hvarandra motverkande åtgärder.
Riksbanken bade nemi. inskränkt sin lånerörelse, och Riksg:s - 368 Den 8 Februari. kont. vidtog som det syntes just i anledn. deraf straxt derefter, och, enl. hvad jag tror, till följd af upmaning från Högsta makten i samhället, en häremot fullkomligt stridande åtgärd, nemi. upköpandet af obligationer, för att såmedelst utlemna i rörelsen dess egande tillgångar.
Revisorerne hafva velat påpeka detta förhållande, i hopp att en gång vinna enhet i förvaltningen, och att R.
St. måtte en gång blifva ense om hela Riksg;s-kont:s umbärlighet.
Frih. Fleetwood, Carl Gust.:
Den här upkomna striden mellan Fullmäktige i Banken och Riksg:s-kont. anser jag ligga bredvid sjelfva ämnet.
BankoUlsk. har ingalunda förbisett, att de båda verken möjligen skulle kunna paralysera hvarandra.
Huruvida något sådant egt rum eller icke, har legat utom BankoUtsk:s befattning att bedöma.
Utsk. har egentligen afsett förekommandet af ali sammanblandning af de båda verkens penningerörelse.
Jag tror, att BankoUlsk. deruti har handlat, åtminstone välment, men måhända äfven fullkomligt rätt.
Kunna de båda verkens styrelser öfverenskomma om de åtgärder, som skola vidtagas, är detta lika lyckligt som nyttigt, men vill man, att BankoUlsk. skall hafva uttalat den åsigt, all det ena verket skall i ringaste mån vara beroende af det andra, tror jag i händelse ett sådant förslag skulle af R.
St. godkännas, icke vara fullkomligt rigtigt, och med ledning af hvad erfarenheten härutinnan visat, anser jag klokheten bjuda, att man tager sig till vara derför.
Jag anhåller att få fästa upmärksamheten i det ämne, som nu egentligen är under öfverläggning.
På sätt den siste talaren omnämnt, hafva Revisorerne föreslagit, att en närmare förbindelse skulle åstadkommas emellan Fullmäktige i Banken och Riksg:s-kont.
BankoUtsk. deremot har ansett en sådan direkt föreskrifven förbindelse emellan desse Fullmäktige icke vara nyttig, aldraminst för Banken, enär erfarenheten visat, alt just en sådan gemensamhet emellan Riksg:s-kont. och Banken, vid flerfaldiga tillfällen varit för den sednare serdeles menlig.
Skulle man sammanföra dessa båda verkens styrelser, kunde det visserligen hända, att Fullmäktige i Riksg:s-kont., någon gång genom Banko-fullmäktiges å besluten utöfvade inverkan, handlade i Bankens intresse, men del kunde lika lätt inträffa en annan gång, att Styrelsen i Banken blir öfverröstad af Riksg:s-kont:s styrelse till Bankens skada.
Och jag måste derföre fortfarande anse, att BankoUtsk. har handlat välbetänkt då det afstyrkt all sammanblandning mellan dessa båda styrelser.
I denna fråga, hvilken ursprungligen föranledt denna punkt i BankoUtsk:s betänk., har jag varit af olika tanka med Hr von Hartmansdorff.
Det oaktadt ämnar jag icke ingå i något bedömande, hvilken af oss båda haft rätt.
Detta har icke utgjort föremål för Revisorernes eller Utsk:s pröfning.
Vi hafva fått hvarken beröm eller klander för denna åtgärd, Den 8 Fe braur i. 309 åtgärd, i hvilken jag tillhörde minoriteten.
Enl. min åsigt bör således frågan icke utgöra någon strid härstädes emellan Fullmäktige i de olika Verken, synnerligast som ingendera parten blifvit för sitt åtgörande klandrad.
Frågan är egentligen nu, huruvida en Revisorernes anmärkt), skall af BankoUtsk. godkännas eller icke.
Icke såsom Fullmäktig i Banken, men såsom Representant anhåller jag att få yttra mill godkännande af den åsigt, att Bankens och Riksg:s-kont:s Styrelser icke må sammanblandas.
Det synes mig också vara för Banken alldeles likgiltigt, hvilka åtgärder Fullmäktige i Riksg:s-kont. vidtaga med dess underhänder hafvande medel.
Del kreditiv i Banken, som är slälldt lill Biksgtskont:s disposition är inberäknadt i den sedelstock, för hvars inlösande med silfver BankoFullmäklige 5ro skyldige att ansvara.
Desse Fullmäktige hafva rättighet, att för upfyllandet af sina förbindelser vidtaga serskildte åtgärder, fullkomligt oberoende af hvad Fullmäktige i Riksg:s-ko»t. än må sig företaga, hvarföre jag skulle tro, alt när BankoFullmäklige upfylla desse sina åligganden, det för dem oell Banken kan vara likgiltigt, om Riksg:s-kont:s Fullmäktige utlåna medel, uttagne från kred ili vet i Banken.
Om nu, på säll Hr von Hartmansdorff förmodat, någon del af detta kreditiv, som blifvit stäldt till Riksg:s-konl:s disposition, skulle af Riksg:s-kont:s Fullmäktige utlånas, och en räntevinst derigenom tillskyndas kontoret, så inser jag icke, hvarföre det skall vat a mera angeläget, alt denna räntevinst tillkommer Banken än Riksgrskotit.
, enär i alla fall Bankens ränlevinster sannolikt hädanefter såsom hitintills komma att gå till Riksgrs-kont. och det dermed förenade Statsverket.
Riksg:s-kont:s utlåningar inverka naturligtvis på beloppet af de sedlar, emot hvilka Banken skall tillhandahålla allmänheten metallisk valuta, men som Banken eger rättighet, att förminska beloppet af dess utelöpande sedlar, så har ju Banken derigenom en motvigt mot den sedelutsläppning, som Riksgrskont. kan åstadkomma.
Sålunda anser jag, att Riksg:s-knnt:s och Bankens Fullmäktige äfven om reglemenlerne bibehållas sädane de nu äro, icke behöfva Frukta för hvaraudras åtgärder.
Palmstjerna har anmärkt, att här icke vore fiåga om någon åtgärds vidtagande och att det således vore ändamålslöst, att f. n. v. vidare orda derom.
Jag tror likväl icke, att förhållandet är sådant; ty under öfverläggningen har det redan visat sig, ali en ledamot af BankoUtsk., så kunnig som Hr Mannerskantz, icke synes känna den fråga, som Ur under pröfning.
Andra ledamöter af samma Utsk. hafva äfven visat enahanda obekantskap med ämnet.
Med mina redan afgifna yttranden har jag visst icke afsell någon sammanblandning af Riksg:s-kont:s och Bankens förvaltning, utan tvertom alt hindra Riksg:s-koDt. draga ränta på Bankens penningar.
Sådan har aldrig varit meningen med det Riksg:s-kont. lemnade kreditiv och bör icke heller blifva del.
Utskms ledamöter höra få vela, huru dermed tillgår, för att kunna del förekomma.
Palmstierna 3 H. 24 370 Den 8 Februari. har sagt, atl man borde vänta till dess föreskrifter för vederbör.
Fullmäktige lemnäs, men när kommer sådant i fråga?
Jo! icke förr än vid riksdagens slut, då göromålen äro så sammanträngda och öfverhopande, alt man icke ens plägar medhinna upläsningen af de §§, som innehålla föreskrifter för Fullmäktige i Riksdiskont.
, ulan man nödgas antaga dera på god tro, sådana de blifvit föreslagna af StatsUlsk.
Nästan så går det lill äfven med reglementet för BaokoFullmäktige ehuru det vanligen kommer tidigare under Ståndens pröfning.
Följaktligen vore det väl, om BankoUlskts opmärksamhet på förhand fastades vid della ämne, och om rättelse derigenom kunde åstadkommas.
Br Bråkenhjelms erkännande, alt Biksg:s-kont. begagnat kredit i vet på Banken, under det, alt kontoret utlånat penningar och dragit ränta på de obligationer, som ligga i dess kislor, är serdeles nplysande, hvadan jag förnyar hvad jag redan sagt, alt under sådana förhållanden borde den ränta, som inflyter på de ä kreditivel ultagne medel, komma Banken tillgodo, hvilken rätteligen eger de utlånta penningarne.
Gyldenstolpe har sagt, all del vore likgiltigt, antingen Riksgiskont. eller Banken upbure räntan, enär begge äro R.
St:s Verk.
Detta yttrades jemväl af samme ledamot, hvilken förklarat det vara angeläget, alt ^Riksgts-kontis och Bankens förvaltning icke sammanblandades.
Ar det icke sammanblandning om det ena Verket drager ränta på det andras penningar?
Manne icke BankoUtsk. borde i BankoReglementet föreslå ett stadgande, af innehåll, att när Riksg:s-kont. utlånar penningar mot ränta, men likväl uttager medel å det kontoret i Banken lemnade ränlefria kreditiv, så bör kontoret betala ränta å samma belopp till Banken intill dess kreditivförskotlen godlgöras, såvida nemi.
Riksg:s-kont. under samma tid har en motsvarande eller större summa utlånad.
Derigenom upkoinmer rättvisa.
Men sådant förhållandet nu är, förfar Riksg:s-kont., såsom en upbördsman, den der anser sig hafva god tid till liqvidationsdagen den 1
Maj och emedlertid till hvarjehanda personer_mot ränta utlånar Kronans upburna medel.
Della år icke rätt.
Ar det olillålligl för en kronofogde, så hör det icke heller medgifvas en högre upbördsmyndighet, emedan hvar och en skall hafva sitt då räntan icke tillkommer Riksg:s-kont.
Möjligen skulle det någon gång kunna hända atl R.
St. förklarade Banko-vinsten icke böra tillkomma Riksg:s-kont. utan skola för andra ändamål användas.
Sådant blefve icke fullt verkställbar!, om en del af den räntevinst, som bordt Banken tillfalla, på förhand ingått till Riksg:s-konl.
En annan talare har riktigt anmärkt, atl genom ett dylikt förfarande, sorn det, hvilket nu mot Riksg:s-kont. anmärkes, påbördas Banken ansvar för en större sedelmassa, från hvilket han i annat fall vore befriad; ty om Riksg:s-kont. använder sine egne medel utan alt anlita sitt kreditiv i Banken, så blifver den utelöpande sedelmassan icke förökad, hvilket åter inträffar, om kreditivel begagnas.
Enl. min åsigt har den siste talaren dels sammanblandat 2:ne omständigheter, hvilka för frågans Den 8 Februari. 371 utredande måste noga åtskiljas, och dels utgått från antagandet af ett Riksg:s-kont;s åtgörande, som alldeles icke ägt rum.
De 2:ne omständigheter, hvilka böra åtskiljas, bestå i Fullmäktiges uti Riksg:s-kont. skyldighet ali göra räntebärande kontorets kontanta behållningar, och Fullmäktiges rättighet alt begagna krediti vet på Banken.
I Reglementet för Fullmäktige i Riksg:s-kont. är stadgadt, att så snart kontoret erhåller en större kontant behållning, än som behöfves för bestridande af kontorets utgifter, skall denna behållning göras räntebärande genom upköp af obligationer, på det alt derigenom dels må beredas konloret en högre inkomst och dels underlättas den allmänna rörelsen.