Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag säger belt oförtäckt, att detta Monument af vår frihet för mig bar föga eller intet hänförande.
En vårdslösad folkbildning, fortgående skråinrättningar, fortfarande näringstvång, en inskränkt handelsfrihet, oförändradt trycktvång, den oformligaste lagstiftnings-inrättning, tryckande skatteförhållanden voro samsyskon med det mera godtyckliga regeringssättet, och hafva på vår så kallade frihet tungt återfordrat förstfödslorättens inflytande.
Jag finnér ej att, förän dessa väsendtliga plågor äro aflijelpte, man mycket kan tala om effecterne af vår frihet, och att, som årsbarn med Götha Canal, för denne derifrån hämta några, till särdeles ömt deltagande, bevekande skäl.
Man kan ej föreställa sig något så planlöst, som att Nationen nu skulle lemna detta arbete ofullbordadt; detta företag börjades, då Nationen var utmattad af ett olyckligt krig; Nationen äger nu mera än någonsin styrka att göra den måttliga uppoffring, som för arbetets fullbordan erfordras, utan att behöfva befara oreda uti sine financer* Äfven 18 H. 6 8a Den 26 Mars f. m. denna framställning synes mig något hastigt framkastad, då vi ännu vänta på frågan, huru våra financer skola redas.
Det är ingen som tror, att icke stora uppoffringar Behöfva göras för våra financer.
Ett annat sätt att öka sina utgifter, än att man först ser efter, hvad man har alt taga utaf, måtte icke vara riktigt.
Man säger, att icke så obetydlig fart redan äger rum påCanalen, och att, om jag hört rätt, i5oo Skeppund Jern ifrån Jönköping blifvit på densamma transporterade, äfvensom ett mera betydligt qvantum Spannmål.
Det måtte ej misstydas mig som en afsigt att förlöjliga, om jag uppgifver detta såsom en alltför liten bevisning af Canalens fördelar.
Som jag lior, har communicationen redan i tio år varit öppen emellan Wenern och Wettern; om ej under denna tid mera än i5oo Skepprd Jern deruppå blifvit transporterade, så är det ej mycket.
Jag vet ej heller, huru stora laster af Jern kunna komma att deruppå transporteras; ty allt det smide, som kan komma att passera Westgötha-linien, kan ej öfverstiga ia å i5,ooo Skeppund.
Vid detta tillfälle har jag trott mig höra ett yttrande, som jag önskade vara ett misstag af mig.
Jag har trott mig höra, att vid den bevisning, som den aktningsvärde Talaren framställt för Canalens nytta, han satt i tvifvelsmål, huruvida tviflarne grundade sig på öfvertygelse, eller på några enskilda afsigter.
Hvad mig beträffar, så Den 26 Mars f. m. 83 är min öfvertygelse lika gammal, som utöfningen af min Representations-rätt.
Jag liar verkligen bjudit tillj att komma tillen annan mening.
Jag tröttsar någon att äga större känsla för det sköna i arbetet
Jag kan ej tänka mig något behagligare skådespel, än att se det fullkomliga sätt* hvarpå arbeten vid Canalen och Verkstaden utföras*
Men annat är de slutsatser jag måste draga i afseende på medlen till företagets utförande, och i afseende pä de beslut, uti hvilka jag sorn Lagstiftare skall deltaga* i anseende till skattebidrag af folket.
Man säger, att då Canalen blir färdig, blifva inkomsterne ojemnförligt större * i anseende till den transitofart* både af Svenske och Utländske fartyg, man kan påräkna i följd af Canalens fördelaktige läge.
Att stiga fram och säga hvad som i framtiden skall hända* är orimligt i bevisningsväg; således är härutinnan dert ena satsen så god som den andra.
Mert jag anhåller att få anföra några omdömen* för att visa anledningarne till min öfvertygelse.
Det är angifvet, att 70 å 80 lästers fartyg kunna komma att gå på Canalen, och att största delen af de fartyg, som segla på Östersjön, ej öfverstiga denna storlek.
Likväl är det ett vilkor för möjligheten, att Sådane fartyg der kunna framgå, att Trollhätte Slussverk skola ombyggas.
Således är häl* eil ökad kostnad* som ej lärer af Bo 6* - Den 26 Mars f. m. laget kunna företagas, utan kommer att drabba Staten och det Allmänna, innan en sadan transitohandel kan äga rum.
Sedan sägerl man, för att underlätta begreppet 0111 den förmånliga möjligheten af denna handel, oell inleda till förtröstan uppå den, att 4° lästers fartyg kunna gå genom Trollhättan, och att transitohandel kan med 4° lästers fartyg idkas.
Vidare tillägger man, att Köpmannen heldre lastar sina varor på 2:ne 4» lästers fartyg, än på ett 80-lästers, för att vinna fördelen af att komma in i Östersjön och undgå farorne af passagen genom Sundet.
Man talar om möjligheten att på sex dagar gå från Götheborg till Söderköping; man har sett händelser, då fartyg på 72 timmaf seglat frän Götheborg till Stockholm.
Det är sagt, att transito-fårten för sådane större fartyg skulle lättas genom ångfartyg till deras boxerande på insjöarne.
Den 26 Mars f. m. 85 Der hafva vi åter ett biträde till Götha Canal.
Detta är åter en omständighet, som mäste ligga tillreds, innan den omtalade hastigheten kan vinnas.
Förrän ångfartygen ligga der, kan man ej möjligtvis locka in någon att passera sin lid emellan Götheborg och Westergöthland, mången gång sex veckor.
Det blir det allmänna, som skall lemna Bolaget medel till dessa ångfartyg; ty det kan nu ej sättas i fråga, att jä alla bidrag skola af Staten bestridas, sedan Rikets Ständer hafva beslutit företaget.
Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att Rikets Ständer ej gjort det annorlunda, gn de bordt och kunnat.
De hafva lika litet beslutat Canalen, som hvarje annat privilegium, hvilket skall af enskilte utföras.
Jag tror, att förhållandet är sådant i alla händer.
I England garanterar Parlamentet alla beviljade rättigheter till Bolag; men jag tror att, om ett sådant Bolag går under, slår Parlamentet lika litet i ansvarighet för sitt beslut, som Rikets Ständer kunna ställas till ansvarighet derföre, att de, på väckt motion inom RiksStånden och Proposition af Kongl. Maj:t, beslutat lemna vissa förmåner åt ett CanalBolag.
Ett sådant beslut vore en orimlighet, ty ingen kunde underkasta sig det.
Det är orätt, det är ett oriktigt uttryck, att göra det till Rikets Ständers Beslut, och att, i följd deraf vilja påbörda dem en länsförbindelse, som från ingen synpunkt kan åläggas deni.
Det sä - 86 Den 26 Mars f. m. ges, att Rikets Ständer, i följd af Beslutet, mot Bolaget hafva förbindelser af mera vigt, än de ziffer-förhållanden, som sedermera uppstått.
Privilegium utgör förbindelserne, intet annat.
Så snart någon kan bevisa mig, att i detta privilegium står något, som Rikets Ständer ej uppfyllt, skall jag vara den första att tillstyrka bidrag för Bolaget; men jag har ända tili trötthet för Ridderskapet och Adela visat, att Rikets Ständer mångdubblat hvad de åt Bolaget lofvat, Man uppgifver Värdet af Canalbyggnader i England, Frankrike och i Holland; man åberopar, att Engelska Parlamentet år 1822 lemnade ett lån af 2 millioner Pund Sterling till sådane företag; att i Frankrike Staten lemnar 4 millioner årligen till Canaler; man säger, att i England hälften af landets areal är genomskurit af Canaler; och man vill bevisa, genom dessa delars öfverstigande folkmängd och cultur, att Canaler dertill varit orsaken.
Jag har ej bestridt, att Canaler, likasom vägar, äro medel att frambringa production, ehuru dessa skäl för öfrigt verka ingen ting, helst det är svårt att bedömma sjelfva argumentationen, då man saknar kännedom om tider, omständigheter och localförhållanden; men jag bestrider alltid sådane företag, som öfverskrida vår styrka, Den 26 Mars f. m. 87 och jag bestrider Canalens nytta, innan våra vägar äro öfverfyllda af vagnar, om än Canalen ej mera än 4 månader vore ofarhar.
Det synes vara ett bevis, att Westergöthland, som länge haft Canalen öppen, som varit i tillfälle att derigenom afsätta sine producter, ännu är i det eländiga tillstånd, att Rikets Ständer vid hvarje Riksdag besväras med begäran om låneunderstöd, om afskrifningar af undsättningar, till den grad, att man kunde sätta i fråga, att afsäga sig alla skatter af Westergöthland, för att slippa höra talas om detta sälla land.
Det är sannt, att hela vår handel går i denna direction, men jag tror, att hela händelsen skulle vara, att man gick öfverallt annorstädes, men ej in i Canalen.
Jag inskränker mig till lyckönskan till dem, som kunna sättä tro till sådane suppositioner, och hoppas, att de ej missunna mig att tro en sådan hän - 88 Den 26 Mars f. m. delse ej komma att äga rum.
Man åberopar, bland exempel från England, Hertigen af Bridgewaters, buru han på 1760-talet använde en förmögenhet af 3 millioner på Canal-doretag, och säger, att hvad som gått an i England skulle gå an hos oss; och man påstår, att England ej för länge sedan var i samma belägenhet som Sverige, Likväl mätte 1760, då Hertigen af Bridgewater i sådant ändamål använde 3 millioner, England hafva varit uti anna,t tillstånd än Sverige nu; ty med all aktning för våra rika, tror jag ingen enskild finnes bland oss, som skulle våga sig ut på ett företag af 100,000 R:dr, mycket mindre af 3 millioner.
Jag har hört yttras, att Sverige 180g, ännu uttröttadt efter ett långt krig och med utblottade financer, beslöt ett nyttigt företag.
Det fortsattes, säger man, rastlöst under krig och fred i 20 år, under det att allmänna välmågan steg; nära målet för sina ansträngningar tvingades Nationen likväl af småsinnet och okunnigheten, likasom häpnande öfver hvad den kraftiga viljan förmått uträtta, och lemnande obegagnade frugterna af sitt berömvärda * Den 26 Mars f. m. % arbete; och raan hotar oss, i följd, deraf, med det upplysta Europas omdöme.
Härtill svarar jag blott, att jag först och främst är så enfaldig, att jag tror, det Europa foga tagit kännedom om våra ansträngningar, och att det ännu mindre intresserar sig för våra mera eller mindre felslagna beräkningar.
Jag tror deremot, att tänkaren alltid skall komma att finna helt naturligt, att sans och beräkning efterträda en enthusiastisk villa, och att det ögonblick, då en folkrepresentation, ifrån undergifvenhet under hvilken inflytelse sorn helst, återgår till sjelfständiga beslut, i öfverensstämmelse med det allmänna tänkesättet, i öfverensstämmelse med den allmänna öfvertygelsen om allmänt bästa, är af mera värde, än de mest lofvande utsigter af hvilket företag sorn helst, Nu skall jag ett ögonblick öfvergå till den egentliga frågan, eller huruvida Rikets Ständer böra lemna det ifrågasatte förskottet af 100,000 R:dr.
Härvid tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten på det högst besynnerliga förhållande, att Bolaget kunnat sätta sig uti ett så äfventyrligt tillstånd, att det kan behöfva förskott, innan Rikets Ständer kunna företaga öfverläggning om sjelfva hufvud fråga n.
Jag anhåller att få uppläsa några; rader utur RevisionsBerättelsen för år 1827: Sedan BancoFuUmägtige fatt erfara, att inrättningen af en Me - 9° Den 26 Mars f. m. chanisk verkstad vid Dufvedal nära Motala, som är 1824 hos BancoFullmägtige anmäldes hafva blifvit företagen, och då beräknades komma att kosta vid pass 4°j°00
R:dr, hade i dess ställe redan vid slutet af arbets-året 182.5 graverat CanalVerkets ArbetsCassa med en kostnadssumma af R:dr 84^33: 1 sk. 7 r:st., samt, enligt uppgjorde beräkningar, förmodades komma att medtaga omkring 200,000 R:dr i ett för allt; oc/i Fullmägtige i öfrigt då vunnit full visshet derom, att de af Rikets Ständer vid sista Riksdag, i enlighet med CanalDirectionens beräkningar, till fullt belopp medgifna anslag för Canal-arbetets fortsättning och ändtliga fullbordande, ingalunda blefvo tillräcklige, utan en brist af minst 3 cl 400,000 R:dr derå slutligen komme att uppstå; så meddelade BancoFullmägtige i Skrifvelse till Götha CanalDirection den 3o Martii 1826, det bestämda förklarande, att af RyggnadsCassans medel något vidare ej finge till Verkstads-anläggningen användas.
Jag hemställer, huruvida icke nödig omtanka för Bolaget och aktning för Rikets Ständer hade fordrat, att Bolaget hos Kongl. Maj:t i underdånighet fästat uppmärksamheten på ett sådant förhållande till Den 26 Mars f. m. 91 utverkande af förändring i arbetsplanen, så att Bolaget kunnat fortsätta arbetet åtminstone så långt utöfver denna Riksdag, att Rikets Ständer fått pröfva hufvudsaken, utan att det såsom ett vilkor hade behöft föreläggas dem, att verket borde hufvudstupa upphäfvas.
Jag hemställer, om ej orden i 1823 års Riksdagsbeslut, hvarigenom Rikets Ständer uttrycka deras mening, att detta vore det yttersta, som Bolaget hade att förvänta, om icke dessa ord förtjenat någon aktning eller något afseende.
Det måtte ej vara högfärd, att man, såsom representant, fordrar den; och här kan jag ej finna annat, än att den uteblifvit, Jag kan ej borttaga ett ord af hvad jag nu yttrat, då man ej rättar sig efter Ständernas beslut, utan låter arbetet fortgå, tills alla medel äro slut, och litar på, att Rikets Ständer, hädanefter sorn förr, skola låta hänföra sig af orden National-ära, Europas ögon, m. m.; och då man i sista stund så godt som vill tvinga Ständerne att, mot sin vilja, bifalla hvad som begäres, utan alt med sans kunna pröfva saken, och detta allt genom
Directionens egna tillställningar.
Jag frågar om det hade varit för mycket hegardt, att arbetsplanen så hade blifvit uppgjord.
I dess ställe har man funnit sig befogad, att göra anmärkning dervid, 92 Den 26 Mars f. m, att af ArbetsCassan, emot Ständernes beslut, blifvit disponeradt nära nog det belopp, som nu begäres, eller 84,733 R:dr 1 sk. 7 r:st.
Jag är af den öfvertygelse, och har med nöje hort uppmaning derom i ett annat fall af en utaf Konungens Rådgifvare, att vi böra vara samma menniskor nu, som i8a3, Jag upptager alltid med nöje ett sådant yttrande, och önskar, att vi alltid må följa det, Hvad defolägenheter angar, sorn för Ganalen kunna uppstå genom uppskofvet med de 100,000 R:drs beviljande, så förlätes det mig, att jag ännu ej är öfvertygad om vigten deraf.
Jag hyser för mycket förtroende till Ca nålens Styrelse, för att tro sakerne vara så ställde, att
Bolaget skulle derigenom hotas af en total undergång, och jag underkastar mig gerna hvarje upplyst mans omdöme, om miqa slutsatser i detta afseende äro falska.
Det ar mig obehagligt, att hafva behöft ingå i hufvudfrågan; men inledd dertill af andre Talare, måtte det ursäktas mig.
Hvad de begärte 100,000 R:dr angår, anser jag det oförenligt med all princip, att på förhand lenina ett sådant förskott.
Jag godkänner Således helt och hållet Utskottens Utlåtande, och tror, att det vore illa handladt, att bevilja detta förskott, derest man sedan skulle afslå hufvudfrågan.
Derifrån uppkomme ett sådant förhållande, att Bolaget inlockades i arrangementer i afseende på arbetsfördelningen , hvilka sedan ej kunde un - Den 26 Mars f. m. 95 derliållas.
På denna grund anhåller jag om proposition till bifall å Utskottens Utlåtande.
Flere yttrade härtill deras bifalh Herr Stråle, Nils Willielm:
Jag täger mig friheten hos Eders Excellence samt Ridderskapet och Adeln anhålla, att, dä tiden redan långt framlidit, den ytterligare discussionen Öfver ämnet finge till eftermiddagens Plenum uppskjutas.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken tillkannagaf, att ännu i3 Ledamöter anmält sig att tala öfver ämnet, samt hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att, i likhet med hvad vid dylika tillfällen förut varit vanligt, discussionen finge afbrytas, och till eftermiddagens Plenum uppskjutas.
Ilögloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan till 3 eftermiddagen In fidem Protocolli, O. J.
Lagerheim. 94 Den a6 Mars e. m.
Thors dagen den 26 Mars 1829; Plenum kl. 1 till 6 Eftermiddagen.
Fortsattes den i förmiddagens Plenum Började pröfning af Stats- och BancoUtskottens den i4 dennes under N:o 92 afgifne, samt den It) derpåföljde e. in. på bordet lagde, Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ytterligare anslag utaf allmänna medel till Götha Canalbyggnads fullbordande, så vidt den rörer ett förskott af 100,000 R:dr B:co.
Det är eii gammal erkänd sanning, i afseende på den enskilda hushållningen, att man vid användande af sina medel bör afse först det nödvändiga, sedan det nyttiga, och sist det blott nöjsamma eller praktfulla.
Jag för min del har trott, att Stats- oell BancoUtskottens
Utlåtande grundade sig på denna allmänt erkända regel, hvilkenär lika användbar vid den allmänna som den énskilta hushållningen, och att man nu icke borde ingå i någon annan Öfverläggning, än om denna grnndsatts bör följas eller icke.
Så har jag för min del fattat Statsoch BancoUtskottens Utlåtande, och trott, att man kunde bifalla det, såsom en gärd åt förenämnde allmänna regel, utan alt ens ingå i undersökning, om Canalen bör fortsättas eller icke.
Men discussionen har vändt sig så, att man sätter sjelfva hnfvudsaken i fråga, och jag tror, att, vid afgÖrandet af förevarande Utlåtande, hvar och en bestämmer sin tanka derom, efter den opinion han hyser, om Calial-arbetet i aljmänhot bör fortsättas eller icke:—I det afseen-' det skall äfven jag be, att få anföra några ord.
Om det är en pligt för representanten, att uttala hvad han anser vara folkets verkliga fördel, så lärer lian icke eller kunna undgå, att, om hos folket någon allmän tanka bildat sig angående ett företags framgång eller nytta, derpå fästa en allvarlig uppmärksamhet.
Det är visserligen möjligt, att för ett ögonblick eller någon kort tid missleda det allmänna omdömet; men en folkopinion, som längre tid fortfarit och är i beständigt tilltagande, den saknar sällan verklig grund, och det måtte vara FolkRepresentantens pligt, att undersöka hvari orsaken ligger, antingen den är ett falskt eller sannt begrepp; i förra fallet att upplysa förhållandet och vederlägga de skäl, som åberopas, i det sednare att lyssna 95 Den 26 Mars e. ra. till sanningens röst.
Det kan icke nekas, att allmänna omdömet om Götha Canal, år ifrån år, från Riksdag lil) Riksdag, allt mer och mer vändt sig till opposition emot Canalen, och detta förhållande måste väl påkalla någon undersökning, huruvida detta tänkesätt stöder sig på en verklig sanning eller icke.
Jag anser således det vara nödvändigt för sjelfva hufvudfrågans behandlande att ingå uti undersökning om anledningen till det mindre gynnsamma omdöme, som liu mera allmänt äger rum i afseende på Götha Canal.
Det väckte då Rikets Ständers uppmärksamhet, och ehuru Riket var i en betryckt ställning efter ett nyss slutadt krig, emottogs förslaget med verklig enthusiasm.
Man kan således icke säga, att
Representationen varit kallsinnig för stora företag, utan tvärtom.
Anledningen, att Rikets Ständer då icke ens satte i fråga, att anse förslaget nyttigt, var hufvudsakligen den, att våra förfäder ansett det så, och att förslagen redan voro många år gamla.
Det var i främsta rummet en verkligt patriotisk känsla, som beredde den Stora Actieteckningen.
Hoppet om en Stor vinst af den blifvande
Discont-inrättningen var kan hända lika mycket verkande tili det förtroende fö - Den 26 Mars e. na. 97 företaget erliöll.
I begge dessa omständigheter, fäderneslandskänslan och hoppet om vinst, lågo motiverne år 1810 till den allmänna hyllning saken rönte; men om detta är en sanning, så förefaller det besynnerligt, huru detta gynsamma omdöme sedermera småningom kunnat så mycket förlora sig.
Icke kan orsaken ligga i beskaffenheten af clet verkställda arbetet?
Vi torde igenfinna den i det sätt , hvarpå man företog arbetets verkställighet ifrån början, och den behandling frågan om ytterligare anslag beständigt fått.
Då man läser de allmänna handlingar och beslut, som lade grunden till Götha Canals företagande, skall man finna, att dertill föreslogs ett
Denna sednare summa beviljades likväl icke annorlun18 H. 7 9s Den 26 Mars e. m. da, än emot ränta, hvilken skulle erläggas till 3 procent.
Om desse 3oo,ooo R:dr blefvo använde till Canalbyggnaden, uppkomme derigenom ett deficit af gooo R:dr årligen.
Måhända var det ett fel, att man då icke bestämdt uttryckte, om dessa 3oo,ooo R:dr fingo användas lill sjelfva Canalbyggnaden eller icke; men för Directionen borde det hafva varit klart, att en väsendtlig förändring mot första förslaget uppkommit.
Också finna vi, att i sjelfva Bolagsreglorna, dessa serskilta summor blifvit sammanslagne såsom en summa af 800,000 R:dr, egentligen utgörande DiscontCreditivet.
Likväl finnes i Bolagsreglorne, att ActieCapitalet, som skulle användas till Canalbyggnaden, oeh DiscontCassan blifvit sammanblandade, utan inskränkning i afseende på utbetalningarne, sorn från DiscontCassan skulle ske till Canalbyggnaden; och det blef derigenom möjligt att oförmärkt äfven använda
Discontens egna tillgångar till utgifter för Cana - Den 26 Mars e. m. len.
Säkert är det denna omständighet, som gifvit anledning till alla de olägenheter, hvaröfver man nu klagar; tyijom Disconten oförrycktf fått behålla sitt Capital, och endast vinsten samt ActieCapitalet användts till byggnaden, hade man undvikit alla de ledsamma öfverläggningar härom, som sedermera ägt rum under flera Riksdagar.
Det är visserligen sant, att Capitalet icke hade räckt till; men Disconten hade ägt bestånd och lemnat en fortfarande inkomst, som kunnat till arbetets bestridande användas, och ej heller hade då uppstått de svåra följder, som sedermera inträffade.
Af DiscontCassan togos icke Klingre än i,o83,ooo R:dr till Canalbyggnaden, Orsaken dertill åter var den, att arbetet genast företogs i större scala än de verkliga tillgångarne medgåfvo.
Denna omständighet kunde icke undgå att väcka en allmän Uppmärksamhet.
Man frågade hvarannan, hvarföre har Directionen företagit arbetet på flere ställen på eli gång?
Directionen börjat på flere ställen, emedan den fruktat, att, om icke företaget genast erliölle en större utsträckning, man skulle åtra sig och öfvergifva alltsammans.
Denna tanka, 7* 100 Den 26 Mars et m. hvars rigtigliet jag icke vill bedöma, var ganska förolämpande emot fosterlandskänslan; och skadade opinionen om Canalen ganska mycket.
Man sade:
Att delta skulle stöta många, sora förut af patriotisme ifrat för Canalen, är naturligt.
Huru vårdades återigen det andra interesset för Canalen, eller hoppet om en framtida vinst af Discontrörelsen?
Således allt lånta penningar å 3 procent, hvarpå räntevinst skulle erhållas.
Också varade det icke länge, förr än detta sätt att verkställa företaget skulle föra till ett allmänt misstroende, och redan år i8i5 tror Den 26 Mars e. ra. »or |ag hvar och en , som sökte något när göra sig reda för huru ställningen var, kunde förstå, att företaget aldrig skulle blifva förmånligt, hvarken för Actieägarne eller Banken.
Från detta förhållande kan nian hufvudsakligen härleda det missnöje, sora redan 1815 yppades, sedan det visade sig, att kostnaden blef mycket större än man påräknat.
Hvar och en vet, huru svår följden häraf sedermera blef.
Man hade uppmuntrat folket alt låna penningar utöfver verkliga behofvet, och man kunde nästan likna denna tid med den, då, för att erhålla penningar, folket uppmanades att köpa bränvin.
Ändtligen år 1817, då Malmö Discont gick öfver ända, blef följden, att Götha CanalDiscont icke heller längre kunde äga bestånd; ty när man bar ett deficit på x million, och sådant blifver uppdagadt, är det icke möjligt, att längre uppehålla crediten.
Disconten, hvilket man ofta vill pu - 102 Den 26 Mars e. m. stå: detta tillhör Regeringens Ledamöter, eller de som verkade till Regeringens beslut, att besvara.
Majit föreslog också i sin Proposition till Rikets Ständer, att
Disconten skulle upphöra och att Banken skulle öfvertaga utredningen.
Jag får härvid anmärka, att i de tryckta upplysningar om Götha Canal, som blifvit i Ståndet utdelade, finnes väl den punkten af Konungens Proposition omnämnd, att Banken skulle öfvertaga utredningen; men man saknar den punkten, som innehåller, att
Det torde vara angeläget att fasta uppmärksamheten dervid, att propositionen derom kom från Kongl. Maj:t ifrån början, i anseende till den vigt man lägger på den omständighet, att Bolaget miste sin Disconträtt.
Då BancoUtskoltet, i anledning af hvad Kongl. Maj:t föreslagit, infordrade Bolagets Utlåtande, huruvida det ansåg sig sjelf i tillstånd att fortsätta Discontrörelsen, blef svaret, att Bolaget hoppades kunna det, om det fick ytterligare lånebiträde af Staten.
Rikets Ständer bi föl
I o likväl icke detta, utan beslöto, att Disconten skulle upphöra.
I de tryckta upplysningarne saknas ock - ' I •
Den 26 Mars e. ra. io3 så all uppgift, hurudan Discontens ställning då var.