Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hade RiksDisconten fått behålla denna Summa, hade Banken säkert haft renta derför.
Den förlust Banken härigenom haft kan lätt uträknas.
Äfven får jag göra den anmärkning, att, då CanalDirectionen sällan uttagit mer än omkring 2ÖO,UOO R:dr af den disponibla Summan SOO,COO R:dr, så tyckes behofvet ej kräfva större summa.
Och hvad den allmänna penning-nöden angår, så kan det icke nekas, att ju den existerar; men om man härleder den samma från brist på pappersmynt, så irrar man sig; vi håfve deraf mycket större mängd, än som är proportionerad mot folkstocken och producterna, som det är den rätta måttstocken, hvarefter man bör determinera RörelseCapitalets storlek, ehvad sort det än månde bestå al.
Vi håfve en större Sedt Imassa i rörelse än 1809, och det håfve vi genom Finlands förlust, en mindskad folkmängd af inemot en Million, samt producter i förhållande, men rätta orsaken till penningnöden är den, att alla våra behof tillföras oss från främman - Den n Maj.
293 de länder, oaktadt vi håfve de flesta sjelfve här i landet.
Spannmål, Bränvin, Vi* ctualier, m. m. införas dagligen, då Landt, mannen har deraf verkligt öfverflöd, men ingen afsättning, således i brist af penningar måste derföre taga sin tillflykt till Lånsystemet, och nu är begripligt, att ej penningmassan förslår, när det icke endast är de fattiga, som behöfva låna, utan äfven de rika.
Jag känner personer som halva effeeter till 10 a 12,000 R:dr liggande osålde, som mäste resa omkring att negociera 5 å £00 R:dr tiil de couranta dagliga utgifterna; Enda hjelpen är förbud mot det Utländska, och kraftiga mått och steg till snar afsättning af våra inländska producter — och ropet öfver penningnöd skall upphöra.
Hans Excellence Herr Grefve Ruuth, Erie .•
I min tanka är denna fråga så tillräckligen ventilerad, att någon ytterligare discussion ej skulle göra annat, än på ett öfverflödigt sätt borttaga tiden.
Det är gifvet, att, så snart t anal-Disconten är i belägenhet att nödgas indrifva många lån, måste våda deraf för många låntagare inträffa.
Jag tror således, att, utan att härom vidare ordas, ager Höglofl.
Ridderskapet och Adeln nog kännedom af frågan, för att kunna decidera om remissen.
När vederbörligt Utskotts Utlåtande inkommer, då blifver tid att öfverväga huruvida den önskade högre
Disconträtten kan beviljas.
För det närvarande anhåller jag allenast om Herr Grefvens och 184 Den u M<$, LandtMarskalkens proposition, att Friherre Cederströms motion måtte tiil BancoUtskottet hänvisas.
Åtskillige hördes instämma häruti.
Jag får för min del tillstyrka bifail till Herr Baron Jacob Cederströms motionj men jag gör det med tvänne villkor.
Det första är, att Jordbrukare och sådane Näringsidkare som ej äro handlande, skola framför dessa erhålla Lånen, ty annars ökas blott Sedelstocken, utan att komma de mest för penningar nödställda Näringar till godo.
Det andra villkoret är, att Disconten förbinder sig ej blott att nöja sig med lika så liten afbetalning, som hittills varit vanligt, utan ock med mindre, eller med mindst T^:dels afbetalning på Lånet.
Grefve Lillj ener antz, Johan Wilhelm.- Då jag i förevarande ämne först yttrade mig, var min afsigt endast att afböja de uppkastade hinder för remiss till BancoUtskottet, hvarigenom jag ansåg Höglofl.
Ståndets tid blifva utan allt ändamål förspilld.
Då nu åtskilliga omständigheter blifvit vidrörda, som äga gemenskap med tillvarelsen af Götha Canal-Bolags Discont, och densammas inflytande på Samhället, så bör jag ej obemält lemna, att också jag noga inser det inflytande, sorn insättning af penningar mot 3 procent äger på allmänna rörelsen.
Den 11 Maj. a 85 har allt ifrån år 1S09 offentligen och vid enskildt samtal yttrat min öfvertygelse derom, och förklarar nu, det jag anser denna möjlighet att emot 3 procents interesse äga Capitaler beständigt rörliga, i högst betydlig del medverka till den öfverklagade brist af stående lån, som kallas penningnöd.
Jag anser mig ock böra anmäla, att om den Götha Canal-Bolag tillerkända rättighet till ett DiscontVerk kunde genom gifvande ersättning återvinnas, skulle jag anse sådant vara högst förmonligt, för att utan alla hinder Kunna åt blifvande
Discont-inrättning gifva den enhet i styrelse och föremål, som vore så önsklig och nödvändig.
Men det är icke nu fråga att se sakerna sådana de kunnat vara eller möjligen kunna blifva.
Vältänkande medborgare måste följa den pligt att betrakta alla financiella förhållanden ifrån synpunkten af den närvarande ställningen.
Ehvad förebråelse må kunna göras mig och Ledamöterna af Höglofl.
BancoUtskottet, har jag ännu icke hört oss tadlas för bristande ömtålighet om BancoVerkets bestånd, eller för stor håg att öka utelöpande Sedelmassan.
Nödvändigheten att hellre småningom rätta ett skadligt förhållande, än genom brådstörtade åtgärder bereda medborgares fall, har likväl tvungit Höglofl.
BancoUtskottet att föreslå långsamt indragande af ett annat DiscontVerks utan penningar verk - Ven 11 Maj\ ställda Lån, hvarom Berättelse till Högloft.
Ståndet snart ankommer, och hvafförinnan mig icke är tillständigt att mig derom när* mare yttra. jag återupprepar, att det icke är Götha Canal-bolags förmån, utan följden för det allmänna af en hastig indragning af CanalDiscontens lån, som för närvarande bör bestämma, huruvida och till hvad belopp den sökta tillfälliga förökning af
Disconträtten i Banken bör bifallas.
Friherre Staet von Holstein:
Man begär, att Herr Grefven och LandtMarskalken ville göra proposition om remiss till Utskott af Friherre CederstrÖms Memorial, oaktadt jag begärt det på bordet.
Det ar en rättighet, som ej kan tornekas en Ledamot, att begära ett Memorial på Bordet till nästa Plenum.
Deremot kan ingen proposition göras.
Denna rättighet skulle jag yrka, om jag icke gjorde afseende derpå, att jag mär. ker allmänna tankan vara för remiss genast, och jag ej vill åstadkomma tidsutdrägt} således afstår jag att begära Memorialet på Bordet, ined förbehåll att det ej länder till prejudicat, utan anses endast såsom eget medgifvande.
Uppå härefter af Herr LandtMarskalken gjord proposition blef Frinerre Cedarströms Dictamen, jemte de öfrige LedamöterneS anföranden i detta ämne, tili BancoUtskot - Den n Maj. tet remitteradt, samt communication deraf med de öfriga RiksStånden besluten.
Kerr Tham, Pehr, upläste följande Vördsamma Memorial!
Då jag i ett föregående Plenum vår nog lycklig, för att få afhöra — från vår hedransvärde och för detta — fordna Landt-Marskalk Högvälborne Herr Grefve Ankarsvärd, en motion — värdig dess darrande röst och åldriga förfarenhet — blef jag stum af både glädje och vördnad.
Återkallelsen af våra Förfaders enkelhet, deras bedrifter, deras förakt för prål, Och deras måtta i lefnad!
Erinran af en Torkel Knutson, en Kettilmundsson, en En. gelbrecht Engelbrechtsson, en Gustaf Vasa, en Carl den X:de och deras obesmidda tidehvarf af guld och silfver!
Hvad för ett värdigt exempel af allvarsamhet, styrka och hushållning!
Att våra med guld och silfver utsmyckade kläder äro till en ren förlust på vår handels-våg.— borde med samma remiss till Utskottet, begäras blifva utveckladt, med uppgifna Calculer och Detailer på alla uniformer för alla Stater och öetjeningar; för att inför vår Nådige Konung ådagaläggas, jemte Riksens Ständers underdåniga önskan att Den 11 Maj. härom påminna, och att en sådan nådig in. dragning må tillåtas, sorn är öfverensstämmande med Statens skulder och tillgångar.
Remitterades till det Särskildta Utskott tet.
Friherre Wrangel, Henning, anförde skrift-' ligen.
Genom den ojemna fördelning af Be. villning, som drabbat de Skattdragande, har af många den önskan hörts, att få en ny Refning och Skattläggning, hvars verkställande, efter min tanka, är lättare än man föreställer sig, och en gång bör början ske, för att få något slut; men då uti det, som mycket annat, finnas stridiga tankar, så är bättre att vara betänkt på något, som dernäst rättvisast vinner samma ändamål, och för denna gången ej vidröra Refning och Skattläggning. '£i Vår nu varande Bevillning, stödd på osäkra grunder, är oerhörd för all synlig förmögenhet, och ändock väckas frågor med billighet om tillökningar, så väl för Hofi; hållningen som Embetsmännens Löner.
Uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition ser man nog möjligheten att öka Embetsmännens Löner, men ej någon anledning att lil.
Den 11 Maj. * 89 att lindra Landets Skatter, och båda delar-' ne böra ske, så vida följderne ej skola blifva vådlige för Landets bestånd.
Af längre erfarenhet känner man, att Jordbrukaren deltager uti § af den allmänna Bevillningen, i jemförelse med de öfriga Näringarna tillsammans, således, enligt min tanka, tror jag, att så vida man ej blott för ögonblicket vill vinna fördelar, sä bör »nan från roten undanrödja alla misstag och missbruk.
Att till ernående af detta ändamål, en efter kloka grunder gjord värdering verkställes, ej byggd på köp utan calcul, men rättad efter egendomarnes verkliga behållna production, är af största vigt; och kan man någorlunda bestämma det rätta värde en egendom äger, helst en mängd af dem i Riket redan äro både refvade och skattlagde, och genom jemförelsen, de öfrige kunna lätteligen utredas efter de Chartor, som inom 10 år äro gjorda.
— Denna värdering bör verkställas af Personer, valde af Riksens Ständer och ett lika antal Ledamöter inom hvarje Län, hvilka utgöra en Comité, der alla äga samma rösträttighet.
Genom dessa valda Personer vinnes en jemnare värdering hela Riket igenom, och bör någorlunda tiden bestämmas, som härtill kan åtgå, hvilken jag anser öfver h%fRidd. och Ad. Prat. N.O 37* 38- Dii 11 Maj; vud verkställbar på 2-'ne veckor i hvarje Län, eller nära ett år i hela Riket, och är jag öfvertygad, det denna tidrymd är mer än tillräcklig så framt man med allvår vill använda sin tid.
Till vinnande af en god sak, hoppas jag Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ej gör afseende på den kostnad, som härigenom uppkommer, helst den ej på 25 år bör repeteras, och inom den tiden är att förmoda, det all jord kan vara refvad och uppskattad.
Skulle någon tinna sig förfördelad vid värderingen, så må densamme klaga i laga ordning.
Vid utgåendet af Bevillningen efter denna Värderings-method, böra klagomål ej lägga hinder i vägen, utan får den klagande sin ersättning sedermera.
När nu pä detta sä<t all jord i Riket är värderad, och det befunnits, att t. ex. en behållen Productions-afkastning utaf 120 tunnor strid säd, hälften råg och hälften korn, inberäknad Spannmål och Ladugård m. m., bestämmer en egendoms värde till 30,000 Riksdaler Banco, så uppkommer deraf en grund, hvarefter all fördelning kan verkställas.
Sedan jag hoppas nu hafva gjort mig begriplig, hvad Värderingsfrågan angar, så anhåller jag om Höglofl Ridderskapets och .Adelns uppmärksamhet på fördelningssättet af Bevillningen^ men innan den kan verk - D«a 11 Maj. ställas, borde närvarande Riksens Ständer, med tillhjelp af upplysta Embetsman, uppgöra ett project, som ej blott stadnar dervid, utan blef sanctionneradt af Riksens Ständer, på de högre och lägre Embetsman, sorn verkligen tarfvas till Riksstyrelsen och sätta Regeringen i tillstånd att med säkert ro. der styra Rikskroppen på ett för Landet fördelaktigt sätt, och det i trots af alla stormar} äfven en noga uppsatts på vår Mili. taire-styrka m. m. sorn tarfvas till
Rikets försvar och sjelfständighet, dä för hvar och en, ifrån den högsta till den lägsta, uppgöres en Stat uti effecter, som hvar och en oafkortadt bör utfå, antingen in natura, eller efter Markegångs-taxan, enligt den skattdragandes egen önskan.
Innan fördelningen på behållna productionen sker, bör först koppskatten, Sjötul. lar, samt alla lloställs-arrenden m. m. afdragas ifrån hela skatt.summan, då |:delar af resten bör på jorden fördelas.
— Lätoin oss nu supponera, att, inberäknadt åkerbruk, boskaps.skötsel m. m. verkliga pro. ductions-behåliningen är sex millioner, det vill säga består af 50,000 Egendomar å 120 tunnors behållen production, da säkerligen, efter ofvanstående afdrag, enligt uppgjorda lönings.Staten, på hvarje sådan egendom ej kan komma att påföras mer än 3.‘ue tun. tior, eller 2§ procent.
På intet vis påstår jag, det mina upp.' gifna zilfror äro de rigtiga, ty jag har för Den 11 Maj. litet kunskaper att kunna bedöma hvarken Sveriges värde eller Embetsmännens antal samt behcfliga villkor; utan jag drager blott deraf min slutsats, att enligt förutnämnde grun. der uppkommer 150,000 tunnor säd, som efter nuvarande medelmåttiga priser gör nå* got öfver en million Riksdaler Bancosedlar, och tämmeligen säkert vågar jag påstå, det behållna produetionen öfverstiger hvad jag uppgifvit.
— Jag hoppas detta project ej illa upptages af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln; men skulle dervid svårigheter yppas, så anhåller jag åtmindstone, det Lånena måtte classificeras, och af Bevillningen viss anslås till hvarje Län. —•
Detta må kunna äfven så väl ske, som emellan Städerna.
Hvar och en som yttrar sina tankar oskrymtadt, tror sig alltid hafva uppgifvit, i det ögonblick man uttrycker dem, det bästa möjliga till Fäderneslandets väl.
Jag erkänner upprigtigt, att uti detta Memorial har min önskan varit, att sätta i dagen ett medel att på ett rättvist sätt bidraga till Statens bestånd och Löntagares bergning; det oaktadt tror jag mig ej infaillibie, utan önskar blott att härigenom häfva gjort Riksens Ständer uppmärksamma derpå, att vi ej vinne ändamålet genom så ofta partiella och repeterade ändringar, utan att i en systematisk kedja uppgöres behofven och tillgångarne, ty med ordning vinner man mest, och kan jag aldrig finna, att vi äro hulpne <ned att från öfverskottet på ett håll hjel - Den il
Maj. *93 pa en å annat håll aftynande sak: det är, som att taga ur ena handen och lägga i den andra.
— Då allmänna opinion dagligen stadgar sig för nödvändigheten att upphjelpa vår inre ställning, så nödgas jag, efter att med stillatigande länge afbidat någon följd af den allmänna klagan, nu frimodigt yttra min förundran, vid jemförelsen af denna och lSl2 års Riksdag, då fråga var om höga Bevillningar, Beväringar, Brännvins-frågan, Tryckfrihetens inskränkning m. m., då saknades inga råd, utan öfverflöd deraf meddelades till Landets fromma, som nu varan, de Ständer, nogsamt erfara; då försummades ingenting å vederbörandes sida till ändamålens vinnande; men nu, då fråga är om Fäderneslandets räddning, så visar sig åtmindstone ej denna ifver att upplysa, som år 1812 så tydligen förmärktes; äfven har jag trott mig finna personer, som dels ej vilja blifva upplyste, dels äro förde bakom ljuset om Landets verkliga förhållande, hvarföre jag anser för min pligt, att bestämdt, såsom Possessionat ifrån en af de förmögnaste Sveriges Provinser, framtolka sanningen utan slöja.
) Jag har haft tillfälle att lära närmare känna förmögne män i den orten, som alla äga skäl att klaga; huru mycket ändå större skäl dertill måste icke de mindre förmögne äga.
— Jag påkallar, stolt att äga 294 Den 11 Maj. denna rättighet, Regeringen och nu församlade Ständer, att med samlade krafter taga sådana beslut, att efterverldens dom deröfver må blifva utmärkt af en hedrande rättvisa åt 1815 års Ständer, genom upphärvande af skadliga monopolier, hvilka ej tillhö,’ ra vårt loyala tidehvarf.
Grefve Liliij ener antz, Johan "Wilhelm.• fag delar visserligen den tanka, att Bevillnings' summans fördelning emellan Länen är, må hända, det enklaste och ensamt tilförlåtiiga medel att, enligt enahanda grunder, i verkställigheten jemn t dela bördorna emellan särskildta provinsers inbyggare; men jag vågar näppligen förmoda, att detta förslag, sorn vid 1P09 års Riksdag först väcktes af General-Intendenten, KammarRådet och Riddaren Billberg, numera kunde verkställas vid innevarande Riksdag, sedan Höglofl.
Bevill* tiingsUtskottets arbete så långt framskridit.
Den värde Ledamotens Herr Baron Wrangels Memorial gifver mig för öfrigt anledning till ett anförande, som jag, om tiden medgifvit, hade ämnat att, utarbetadt i mera sammanhang, skriftligen inlemna.
Bevillningén och flere andre extraordi* naire utskylder utgöra nu en högst ansenlig del af Landets beskattning, men för Embetsmän och Committerade, som äro ålagde Författningarnes verkställighet, sak. nas alla säkra grunder till en billig fördel; • - - / Den ii Maj. ning, hvaraf medborgares rätt och säkerhet beror.
Hemman är i värt Land i statistisk hänsigt ett ord utan bemärkelse — öretal O ^ . likaså — så länge fråga icke är inom by; egne uppgifter sakna ty värr ofta pålitlighet;' grannars intygande äro vid Taxeringsoch PröfningsComitéer icke tilgänglige, och skulle infordrandet och begagnandet deraf, om någon båtnad dermed vunnes, i alla fall medtaga mångdubbelt längre tid, än förrättningarne fortfara.
Det enda säkra rättesnöre som återstår, synnerligen för PrölningsComitéernes beslut — Chartor — finnas vid ProvinceContoiren knappt att tillgå för j af hemman och lägenheter.
Ständer inse ovilkorliga angelägenheten att bereda någon säker hjelpa reda åt dem, som böra verkställa lagstiftande Magtens beslut — torde den önskan icke anses olämplig, att Höglofl.
Oeco. nomieUtskottet anmodades, efter LandtMäteriContoirets hörande, föreslå sätt till Chartors upprättande öfver den del af Rikets jord, som icke redan är på Charta lagd.
Dessa mina anmärkningar anhåller jag må åtfölja Herr Baron Wrangels Memorial.
Friherre Wrangels Anförande remitterades till Stats- och Bevillningsutskotten, samt Grefve Liljencrantz^ till Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet, Dm ii Maj.
Friherre Cederström, Anders, hade inlem^ nät följande:
Då utgörandet af den för Statens behof påräknade bevillnings summa, vid detta Riksmöte, liksom vid de sist förflutna, blir ett föremål för Riksens Ständers omsorger, skulle jag tro mig ofullkomligt uppfylla min pligt såsom Riksdagsman, om jag ej i detta ämne yttrade mina tankar.
Vigten af en mer eller mindre väl beräknad beskattning är i alla stater erkänd, och Riksens Ständers städse oförtrutna bemödanden i denna väg vittna äfven hos oss så väl om det ömma i vård, som allvarliga i åtgärd, hvarmed de omfattat denna dyrbara del af national-interesset.
Sjelfva detta sträfvande till fullkomlighet har emedlertid ledt till täta förändringar i Beskattnings-systemet, och då dessas skadlighet, såsom påtaglig, ej behöfver utvecklas, torde man deremot böra anmärka nyttan af en, ehuru med någras skada, vunnen erfarenhet, hvil. ken rätt begagnad nu torde kunna tjena så väl till ledning vid lika beskaffade göromål, som till erhållande af måhända ännu lyckligare resultater.
I förening med detta sätt att se, torde en kort recapitulation af lSlO och l8l(2 års Bevillnings-grpnder samt dessas brister ej här vara öfverflödig.
Den ii Maj. lSlO ars Bevillning.
Principen vid utgörandet af lBlO åts Bevillning var behållen inkomst; man hade genom de finaste definitioner och särskildt tillämpning till förmögenhet af olika slag och personer af olika yrken, sökt bestämma beskaffenheten af de fonder, på hvilka beskattningen skulle falla; men erfarenheten dröjde ej att visa, det inga försigtighetsmått voro tillräckliga mot det obestämda i sjelfva sakens natur.
Man erfor snart, att så länge menniskors inkomster variera, blir äfven den deraf till Taxling bestämda del variabel; att så snart denna föränderlighet årligen fordrar nya Värderingsman, skulle äfven desses olika sätt att se och döma gifva beskattnings-grunderna i application en ytterligare grad af osäkerhet; att så länge liknöjdhet och bristande kraft ej sällan är mensklighetens lott, och denna liknöjdhet äfven ofta yttrar sig i frågan om egna angelägenheter, skulle personer gifvas, som af bristande kännedom om egna affairer ej kunde med noggrannhet ge upp dem; men hvad säger jag, man insåg slutligen, att äfven de kunde gifvas, sorn uppsåtligt gåfvo oredligt upp sin förmögenhet, Och följden blef lika klar som förskräckande, att vid summans fyllande den redlige skub le ersätta en del af hvad den mindre samvetsgranne undandragit sig, och sålunda ärligheten betala för sveket.
Man insåg vidare svårigheten att till någon del afhjel - Den 11 Maj. pa detta utan införandet af edgång, och i fall denne antogs, den deraf möjliga olägenhet, att blott förbyta osannfärdighet till menederi- Otillräckligheten af Bevillningssumman, som utföll mindre än den påräknäts, öfvertygade slutligen om felen i beskattnings-grunderna, och sedan man liksom ytterligare stadgat denna öfvertygelse, genom offentligt utlofvade belöningar åt uppfinname af ett bättre beskaitnings-sätt, be-, slöt och antog man omsider den ännu gällande. 1812 års Bevillning.
Principen åter för denna Bevillning, ehuru ej så klart specificerad, blef synbar förmögenhet.
Vådan af att se
Staten sviken i sitt hopp om de påräknade och för behofven erforderliga inkomster bragte nu till öfverdrift åt ett annat håll.
Den skonsamhet, som tycktes råda vid Taxering efter behållen inkomst, den fruktan för det godtyckliga, som ledt till den för skattdragaren smickrande, men för den beskattande controllösa mcthoden af egen uppgift, måste nu lemna rum åt den medborgerliga känsla för det hela, som på intet villkor ville se Statens bestånd och Regeringens värdighet äfventyrade genom otillräckliga penning, tillgångar.
Men månne denna känsla, ehuru ledd af ädla farhågor, ej denna gång öf. versköt målet, då den, såsom ultimat grund för värdering af fastighet i jord , antog de Den 11 Maj. sednast inom Taxerings-distrikfet för försålde egendomar erlagde köpe-skillingar, helst i en tid af mer än vanligt uppdrifna egendoms-priser, och då man ytterligare, för att ej frångå principen att låta synbar förmögenhet tjena till grund för beskattningen, ålade den af sin belägenhet redan mer eller mindre betungade Låntagaren, att för Långifvaren förskjuta Bevillnings - afgiften med fem procent å rente-beloppet.
Få lära kunna neka, att nämnde värderings-sätt, ehuru underkastadt en slags norme, var i af. seende på effecten för den skattskyldige, arbitrairt, då tredje mans köp skulle tjena till värderings-grund å den förres egendom; och orättvist betungade jemnt upp i samma mohn, som en del af det så uppkomna värderings-priset möjligen öfversteg den till beskattning i fråga varande egendomens verkliga inköps- eller afkastnings-värde; men ännu färre skola bestrida obilligheten, eller kanske rättare hårdheten af en Lag, som ,ålägger en Låntagare att förskottsvis för Långifvaren betala Stats-afgifterna å ett Capital, hvaraf denne uppbär så väl rentan, som öfriga från penning-förmåga härflytande förmåner; ännu hårdare blir emedlertid denna författning, då man betänker en Långifvares och Låntagares respective belägenheter; svårigheten för den sednare att, redan beroende, kunna med sjelfständighetens språk återfordra det gjorda förskottet, och lätthet ten för den förra , att med denna sjelfständighets, med hotelsens, med tvångets öfver,' 3 oo Deni 11 Maj.
Jägsenhet tillintetgöra hela värdet af Låntagarens, ehuru rättmätiga och på Lag grundade, återfordran af dess utlagde förskott.
Sådana äro likväl tvänne hufvud-drag af lSl2 års Författning.
De kunde ensamt gifva anledning till vidlöftiga anmärkningar, jnen böra detta oaktadt ej nu afbryta sammanhanget.
Resultatet af detta Bevillnings-system blef emedlertid motsatsen af det förras, och summans belopp, som högre utföll, än för behofvet påräknats , och nu genom Bancooch Riksgälds - fullmägtiges afdrag skulle jernnäs, bevisade bäst, att en i förväg rådande egenskap af precision ej tillhört denna plan, en egenskap, som om säkerhet och bestämdhet utgör kanske högsta fullkomlig, het i beskattning, äfven ej utan största ska: da deri kan saknas.
Då jag nu, med den korthet ämnet synts medgifva, vidrört hufvudsakliga bristerna i 1810 och 1812 års Bevillnings-grunder; då jag trott mig böra klandra det förra årets, såsom obestämde både till principe och tillämpning; det sednares, såom obillige i deras principe och äfven i utförningen obestämde; finner jag mig ej utan tvekan i nödvändighet att föreslå något bättre, något som, utan obillighet i grunder, kunde tillika i dem innefatta en grad af bestämdhet, till* Den 11 Maj. 301 räcklig att gå i borgen för en lika grad af bestämdhet vid tillämpningen.
Till vinnande af denna afsigt, af detta kanske högst vigtiga föremål, har jag ej trott någon grundsats vara mera sannt ledande , än den , att hvarje Statens medlem betalar afgifter till Staten i mohn af de förmåner och det skydd han af densamma njuter.