Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Just derföre, att jag är en frisinnad man, önskar jag, att den ena medlemmen af KonungaPamiljen icke måtte ställas i ett allt för stort beroende af den andra, ty intet nedtrycker frihetssinnet så djupt som känslan af ett fullkomligt beroende.
Frih. von Stedingk borde hafva funnit, att hvad jag yttrat om de 100
R:dr endast varit exempelvis och för att ex absurdo ådagalägga olämpligheten af förelaget.
Jag har dock varit tillräckligt i sällskap med de frisinnade, för att erfara, att de s. k. ultra liberale knappast behöfva taga ett halft steg för att komma inom despotismens område.
Derföre att Svenska Thronen f. n. besittes af en sannt liberal
Man, som utan tvifvel skulle af apanaget frikostigt dela med Sig åt den Kongl. Familjens öfriga medlemmar, bör man ej förbise, att Thronen i framtiden möjligtvis kan komma att beklädas af en ultra liberal, eller, som snart sagdt är detsamma, af en despot, hvilken, i händelse någon af Haus Kusiner, Bröder eller Farbröder, eller någon annan medlem af KonungaHuset ej vore Honom behaglig, ställde denne på en ganska kännbar förknappning.
Uti mitt anfö rande har jag icke afsett de narrande förhållandena, utan just sådana förhållanden, som kunna inträffa i en aflägsen framtid, då fjermare slägtingar till Regenten kunde finnas, de der, så vida de ej vore oberoende af Regenten, måhända företoge sig mindre lämpliga saker.
Remitterades till StatsUtsk.
Föredrogs och remitterades till Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk.
Frih. Raabs, Carl Adam, d. 19 dennes på bordet lagda motion om Arméens användande till allmänna jernvägsarbeten.
Föredrogs och remitterades till LagUtsk.
Hr Thams, Casper Wolrath Victor, d. 19 dennes på bordet lagda motion omupliäfvande af Kongl.
Brefvet d. 17 Oktober 1778, ang:de förekommande af barnamord.
Hr Dalmans, Wilh. Fredr.
Achates, nedannämnde d. 19 dennes på bordet lagde motioner:
Den 2 2 November. 313 l:o ang:de förändrad redaktion af 4 kap. 4 §:n U.B:n, rörande skuldsedlar till viss man eller ordres; 2:0 ang:de förändrad redaktion af 10 kap. 8 §:n II:sB:n, i afseende på preskription för arfvingars ansvarighet för död mans borgen.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 19 dennes på bordet lagda Mern. M 2, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de ändring i stadganderna rörande allmänna Beväringsmanskapet.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då, på sätt af Utsk:s Mern. inhemtades, ifrågavar:de Kongl. Propos. blifvit remitterad af 3 Stånd till Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. samt af R. o. Ad. ensamt till LagUtsk.
, det vore klart, att den nu återlemnade Propos:n, ifall de 3 Stånden vidblefvo sitt beslut, komme at behandlas af Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk., hvaremot densamma i annat fäll torde äfven af dem hänvisas till LagUtsk.; vid hvilket förhållande Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa om It. o. Ad. behagade, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, lägga förevande Mern. till handlingarne; hvilket bifölls.
Sprengtporten, Ja k. Willi., upläste en så lydande motion:
Det har ieke sällan blifvit anmärkt och jemväl af KrigsFörvaltningen framstäldt, att den långsamhet, hvarmed Rikets Fästningsbyggnader utföras, fördyrar arbetet.
Och att detta sätt derjemte innebär en motsägelse, är påtagligt; ty i samma mån som den tidrymd vinner i utsträckning, under hvilken byggnadsarbetet måste fortsättas, i samma mån tilltager äfventyret, att under tiden freden kunde blifva störd, och det nedlagda öfärdiga arbetet sålunda förfela ändamålet.
Emellertid skulle 30 till 50 år, och» derutöfver, komma att förflyta, innan våra redan påbörjade Fästningsbyggnader blifva, åtminstone till det nödvändigaste, fullbordade, så framt anslaget för desamma fortfarande inskränkes till det belopp, som i Statsregleringarne hittills kommit dessa anläggningar till godo.
Det vore då önskansvärdt att innevande Riksdag kunde medföra en helsosam förändring i detta system, hvars fortsättning allraminst är lämplig i en tid, som företer så föga stadga i förhållanderna Staterna emellan, som den närvande, och som äfven för vårt land varit betydelsefull, genom de förbindelser det iklädt sig, hvilka, i samma mån som de äro ärofulla, tillika för oss medföra en erinran, att vara betänkte på deras möjliga följder.
Att vid ett lands försvar, befästningar utöfva ett stort och afgörande inflytande, som på intet annat sätt kan ersättas, torde icke en gång af den i krigskonsten oinvigde betviflas, allraminst om han med sin upmärksamhet följt de sednaste årens krigshändelser vid Donau samt Svarta Hafvets och Östersjöns kuster, hvilkas utgång, å båda sidor, väsendtligen varit beroende af det fasta försvarets uthållighet och förmåga att upehålla och förhindra en fiendes fram - 314 Den 22 November. trängande.
Icke heller behöfves det en stor skarpsinnighet för att inse, att det land icke gjort allt hvad det bort till bevarande af sin frid och värnande af sitt oberoende, såväl under rådslagen med främmande makter, som sedan svärdet blifvit blottadt, hvars hufvudstad, i sin lulla blomstring, med allt hvad den innehåller dyrbart för Folket, och oumbärligt för försvaret till lands och vatten, kan, i händelse af ett hastigt utbrytande krig, äfventyra en öfverrumpling, eller blifva ett utsedt mål för det första hugg, som temligen strafflöst skulle kunna riktas mot landets hjerta.
I denna belägenhet befinner sig emellertid vårt Fädernesland, såsom det inhemtas af det StatsrådsProt., som åtföljer den Kongl.
Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof, i hvilket denna sanning är med berömvärd öppenhet uttalad.
Och beklagligt nog är det att befara, att hvad i det åberopade Prot. innebålles i afseende å Stockholm med lika skäl kan tillämpas å Carlskrona, som erbjuder en fiende åtminstone en anfallssida, som saknar allt materielt försvar.
Den föreslagna Statsregleringen inskränker likväl anslaget för de trenne Fästningsbyggnaderna vid Waxholm, Carlskrona och Carlsten till ett samfäldt belopp af 96,000 R:dr årligen, ehuruväl, enl. den utredning, som af Chefen för IngenieurCorpsen blifvit aflemnad, för Waxholms fullbordande allena hade fordrats 867,000, R:dr b:ko och för Stockholms befästande är intet hegardt, hvartill skälet upgifves vara de betydliga tillökningar, som förekomma å 4:de Titeln och för andra angelägna behof.
Då man tager i betraktande sakens vigt, i förening med de betydliga odisponerade tillgångar, som Statsregleringen utvisar, är det svårt att tillerkänna full giltighet åt dessa skäl.
För min del har jag åtminstone trott mig jemväl böra söka en annan förklaringsgrund till den af K.
M. yttrade meningen, i hvilken jag velat skåda, icke ett underkännande af frågans vigt i jemförelse med andra, men väl ett öfverlemnande till K. St., att i detta maktpåliggande ämne låta deras egen öfvertygelse och fosterlandskänsla uttala ett ord, som kunde skänka Kegeringsmakten ett tillförlitligt stöd för sina tillgöranden.
På grund af denna upfattning, och då jag hyser den öfvertygelsen, att Stockholms befästande, långt ifrån att innebära något afskräckande för dess innevånare — om för öfrigt något afseende kunde fästas å en sådan farhåga — i motsats härtill, erbjuder det säkraste och derjemte minst kostsamma medlet, att från Staden och Riket afvända de faror och oberäkneliga, i många fall oersättliga förluster, som ett obefästadt Stockholm kan komma att ådraga sig sjelft och Riket, får jag, under åberopande i öfrigt af hvad rörande Carlskrona i det föreg:de jemväl blifvit yttradt, genom denna min motion föreslå: alt jR.
St. måtte, oafhängigt af hvad för Fästningsbyggnaderna i öfrigt äskats, anslå hela beloppet af den summa, 867,000 R:dr b:ko, som för fullbordande af Waxholms Fästningsverk erfordras, äfvensom att Stats - Den 22 November. 315 tJtsk , med begagnande af den rätt, som i 30 och 37 JJiksd.Ordn. tillerhänncs detsamma, ville, sedan alla nödiga uplysningar inhemtats, i afseende å Stockholms och Carlskronas befästande, framställa det, som Vtsk. anser ämnets vigt samt Rikets säkerhet och nytta fordra.
Då det åberopade Statsrådsprot. i sig sjelft innehåller ganska uplysande bidrag för bedömandet af den fråga jag vidrört, och hvad deri kan brista bör vara att inhemta af BefästningsKomitéens betänkande och förslag, hvilka jag förmodar böra blifva för StatsUtsk. tillgängliga, har jag ansett mig böra förbigå den strategiska sidan af ämnet, men förbehåller mig att härtill få återkomma vid tillfälle af de öfverläggningar, som kunna förestå.
Om remiss af denna min motion till StatsUtsk. har jag äran anhålla.
Begärdes på bordet.
Hr Brakel, Mauritz Gust.:
Sprengtporten har nyss väckt en motion om Stockholms befästande.
Jag för min del är öfvertygad, att framgången af detta förslag skall komma att lägga grundvalen till den byggnad af fäderneslandets sjelfständighet och anseende, till hvars upförande hvarje
Svensk medborgare bör med alla sina krafter bidraga.
Med detta stora mål för mina ögon och upmanad af min varma fosterlandskänsla, går jag nu att framlägga ett förslag af vida mer omfattande art än Frih.
Skulle detta förslag i en framtid vinna fullbordan, så vore, enl. min innerliga öfvertygelse, tinnarne satta på den stolta sjelfständighetsbyggnad, sorn länge hägrat för min syn.
Men, som jag redan haft äran antyda, detta förslag är af så vidt omfattande beskaffenhet, att det skulle vittna om både förmätenhet och inbilskhet, om jag uttalade den förhoppning, att detsamma f. n. skulle vinna bifall.
Min afsigt är således blott att söka rikta tankarne på medlen för Nordens sjelfbestånd åt det håll, dit de, enl. min tro, böra riktas, att, så vidt mina krafter förmå, söka vinna mark för en idé, med hvilken Nordens innebyggare, icke allenast i Sverige, utan äfven i Norige och Danmark, böra göra sig allt mer och mer förtroliga.
För att rätt kunna motivera mitt förslag, nödgas jag kasta en blick på Sveriges nuvar:de politiska ställning, och jag gör det gerna, ty jag anser det vara en skyldighet för hvarje Svensk medborgare, och framför allt för hvarje Svenska folkets representant, att söka göra sig reda för fäderneslandets förhållande till andra Stater och i synnerhet till grannstaterna.
Yår östra granne har småningom fråntagit oss alla våra Östersjöländer, förmurarne för det egentliga Sverige, hvars vinnande är och måste vara dess politiska slutmål i Norden för att kunna blifva sjömakt och derigenom verldsmakt.
Han är nu sysselsatt att anlägga ett vidsträckt jernvägsnät inom sitt omätliga rike för att derigenom på kort tid kunna koncentrera sina krafter, samla och uplägga fleråriga krigs- och munförråd äfven vid Östersjöns stränder.
Efter Finlands förlust hade han emot oss från Aland en beherrskande ställning, efter ångkraftens användande på krigsfartyg inne - 316
Den 22 November. bäfver han denna beherrskande ställning nästan öfverallt från sina hamnar.
För att stärka Skandinaviens försvarskraft, knöt Carl Johan förbundet mellan Sverige och Norige; de båda rikena förenades och blefvo nästan helt och hållet omkringflutna af haf.
Med kuster från Varanger till Tstad, från Ystad till Haparanda, utpekade de förenade rikenas läge hvar och huru de borde ordna sitt försvar.
Med en hundra mil lång anfallsfront; med sin rikedoms källåder löpande längs denna front; med sin armée spridd kring ett långsträckt land; med en bredd, ej tillräckligt stor att betydligt försvåra en operation från kusten; med vattendrag till transportvägar från hafvet; med den genom allt detta upkommande ytterliga svårigheten af ett försvar inom landet, tycktes Sverige böra på sjön söka att förhindra en fullföljd landstigning och ej, med upoffring af Norrland och de rika provinserna kring Mälaren, stöda sig på Carlsborg i det aflägsna Westergöthland.
Men Sverige, med uttömdt blod och försvagade krafter, var utan håg och förmåga att vidmakthålla sina fartyg, än mindre att bygga nya, och Norrige egde ingen flotta.
Skandinavien låg under decennier öppet för Rysslands våld och, hvad värst var, dess dyrbaraste perla, dess vigtigaste politiska och strategiska punkt, Stockholm, låg fullkomligt utan skydd.
Dess vallar och slutvärn voro endast vår hänsofne Konungs stora militära anseende och Rysslands tro, att kunna, genom sin öfvermakt och sin starka anfallsställning, leda Skandinaviens politik.
Till denna tro hade Ryssland ock skäl, ty huru kan, under alla förhållanden, Sveriges ombud i Petersburg föra oberoendets språk, så länge Ryssland har i sin makt, att, på några dagar, med 10,000 till 15,000 man af sina alltid marschfärdiga Garder, bemäktiga sig
Stockholm såsom pant för vår lydnad?
Vårt sändebuds ord kunde understundom blifva Sverige allt för dyra.
Kriget emellan Ryssland och Vestmakterna utbröt; dessa sednares flottor beherrskade Östersjön, och Novembertraktaten tog Ryssland ur sin tro, att kunna föra Sverige i en skenbar vänskaps ledband.
Från förment vän har det nu blifvit en säker och påpasslig fiende.
Det vet alltför väl, i fall Vestern åter väpnar sig till strid, i hvilka leder Sveriges och Noriges Konung ställer Sina folk, om striden för Norden har ett verkligt mål.
Carl Johan förenade Norige med Sverige, men en allt mer och mer sig utbredande tanke, en varmare och varmare känsla i Nordens bröst, arbetar att förena Sverige, Norige och Danmark till ett.
Under Kalmare Union bodde tanken om Nordens enhet i våldets gestalt, och denna gestalt blef ock med våld nedergjord, men gestaltens själ, Nordens enhet, är åter väckt till lif och framstår förklarad i frihetens ljusa skepnad, en skepnad, åt hvilken ej allenast Sveriges folk, utan ock Sveriges Konungahus tyckes egna sin hyllning.
Hvilket är det värn, som säkrast kan hägna Sveriges och Noriges sig mer och mer utvecklande välstånd?
Hvilken är den enda brygga, som i en framtid kan förena Danmarks land och öar med Sveriges och Noriges kuster?
Hvilken är det vältaligaste sändebudet att föra Nordens talan inför Europas throner?
Den 22 Novemb er.
Det är oell blifver en stark flotta.
Ryssland fruktar att vi en gång, i vårt sanna intresse, skola utbilda oss till sjömakt, inhemtas bäst ur en artikel i Tidningen »Le Nord».
Der står, i slutet af September eller början af Oktober detta år, att läsa: »Alstrad i Universitets-ungdo mens exalterade inbildning, skickligt underblåst och begagnad af ett visst parti i Sverige, i spetsen för hvilket ViceKonungen af Norige står, utgör Skandinavismen en dödshotelse för Danmark och en fara för hela Europa.
I synnerhet har Tyskland allt att frukta, om gent emot dess hamnar skulle upstå en sjömakt, som skulle undergräfva dess handel och qväfva i födseln dess örlogsraarin.
Hvad skulle det i sjelfva verket blifva af Tyskland den dag, då den Danska monarkien icke längre vore en mäktig damm mot inkräktningarne från de Skandinaviska idéer, som nu blifvit personifierade genom Sverige?»
Så talar Rysslands organ i Europa, och den Nordens storhet, som Ryssland fruktar, borde vara målet för hvarje Svensk, Norsk och Dansk mans tankar och sträfvanden.
Men för att tänka på och sträfva till Nordens enhet, så måste man dock först undersöka, om Norden har förmåga att tillvägabringa och uprättliålla denna enhet, om Norden har förmåga att sammanbinda Danmark med Sverige och Norige, att på sjön mäta sig med Ryssland.
Hvad först Ryssland beträffar, är dess styrka till lands omätlig, men dess styrka till sjös är begränsad.
Eör en flotta erfordras ej allenast materiella, utan ock personella tillgångar.
Eör att erhålla dugliga besättningar, måste dessa bildas af folk, som hafva håg och fallenhet för sjölifvet, och som just genom denna sin håg kunna förvärfva sig behöflig sjövana, köld, sinnesnärvaro och skicklighet.
Menniskor finnas, hvilkas natur ligger så emot sjön, att de aldrig kunna danas till sjömän.
Den egentlige Ryssen hyser den högsta motvilja mot sjölifvet; efter långvarig öfning blifver han knappt medelmåttig sjöman.
Rysslands enda goda sjöfolk utgöres i Norden af Einnar, Est- och Liffländningar, men dessa kunna ej erhållas annat än till jemförelsevis ringa antal.
Detta är orsaken, hvarför Rysslands sjömakt i all framtid blifver begränsad.
Här må det tillåtas mig att afbryta mig sjelf, för att meddela R. o. Ad. en anekdot, som berättades mig, då jag sednast besökte Finland, och som torde utgöra ett bevis på det ringa förtroende
Ryssarne sjelfva sätta till sitt sjöfolks duglighet.
Under Kejsar Nikolai tid fanns vid Ryska Marinen en Amiral, vid namn Lazarefif, som, oaktadt uprepade föreställningar från högre ort, envisades att i sin klädsel följa Engelskt mönster, i st. f. att förete typen af en Rysk sjöman, med åtsittande benkläder, tillsnördt lif, ihopknäppt rock och styf halsduk utan skjortkrage.
En dag, då vår Angloman spatserai- på en af Petersburgs gator, med upflängd rock, en löst knuten halsduk och stora fadermördare, möter han Kejsaren.
Denne gör honom skarpa förebråelser för hans trotsiga framhärdande i ett så stötande oskick, Amiralen försvarar sin kostym.
Kejsaren blir upbragt och utbrister slutligen: »Vet, 318 Den 22 November. min kära Lazareff, att jag har god lust att degradera honom till matros.» »I sådant fall», svarade Amiralen, »skulle B.
M. få åtminstone en duglig matros vid sin Blotta.»
Kejsaren måste hafva senterat sanningen i detta svar, ty hans hotelse verkställdes ej, utan Amiralen fortfor att åtnjuta hans ynnest.
Hvad åter Sverige beträffar så, med ungefär de årliga anslag till Iflottan, som Konungen för nästinstundande Statsregleringsperiod begärt, kommer Svenska Blottan efter 15 års förlopp att utgöras af 8 ångskepp, 4 ångfregatter, 3 ångkorvetter, 5 större ångfartyg, 5 mindre, 2 4 ångkanonslupar, 2 segelfregatter, 4 segelkorvetter, 1 brigg, 4 skonertar, 52 bombkanonslupar, 12 lanstigningskanonslupar, 104 kanoujollar, 12 BataljonChefsfartyg och 8 mörsarefartyg.
Enl. upgift i det K. M:s Nåd.
Propos. bifogade Statsrådsprot. för Sjöförsvarsärenden, kostar ett nytt ångskepp 1,501,167 R:dr rmt, antagom det till 1,600,000; en ångfregatt kostar 1,263,739 R:dr, antagom den till 1,300.000 och antagom en korvetts kostnad till 600,000 K:dr.
Om de 2 millioner K:dr, med hvilka de årliga Statsinkomsterna ungefärligen öfverskjuta de årliga Statsutgifterna, ej bortplottras, utan anslås till Blottan, hvilket jag får föreslå, kan Sverige på 15 år ytterligare bygga 8 skepp, 4 fregatter, 5 korvetter, afsätta 4 proc. årligen till dessa skepps evärdeliga bestånd, anslå ytterligare 100,000 R:dr årligen till etablissementernas fullständigande och ändock hafva omkring 75,000 R:dr årligen till att ytterligare användas till sjöfolkets öfning.
Sverige skulle sålunda, efter 15 års förlopp, hafva en flotta af 16 ångskepp, 8 ångfregatter, 8 ångkorvetter, 24 ångkanonslupar m. m.
Om sjöbudgeten fortfarande kom att utgå med samma summor, som under Blottans nybyggnadsperiod, kunde sedermera den 8,000 man starka stammen fullt öfvas, sjöbeväringen till det nödtorftigaste inöfvas och befälets både antal och löner slutligen ökas.
Att Danmark och Norige tillsammans kunna åstadkomma en så stark flotta, som Sveriges, betvifla vi så mycket mindre, som dessa rikens sammanlagda handelsmarin är en af de första i verlden, och som dess kuster lemna det dugligaste och eftersöktaste sjöfolk i Europa.
Då egde Norden en ångflotta af 32 skepp, 16 fregatter, 16 korvetter, 48 kanonslupar, 20 större och mindre ångfartyg och dessutom en mängd roddslupar.
Må Sverige börja med att timra på den flotta, att rusta sig till det mål, som Kyssland så mycket fruktar, och Danmark och Norige skola, ledda af föredömets höghet, göra äfvenså.
På detta sätt kan den stora tanke, som genomtränger de nordiska folkens hjertan, i en framtid blifva en verklighet.
På detta' sätt skulle Nordens förenade sjömakt kunna komma att mäta sig med Kysslands och blifva en borgen för tryggheten och oberoendet inom våra landamären.
Men blefve denna borgen ej tillräcklig, blefve Kysslands sjömakt ändock vår öfverlägsen, må vi dock söka att så litet som möjligt grunda vår oantastlighet på främmande hjelp.
Englands är visserligen alltid att påräkna, emedan Englands intressen i Nor - Den 22 November. 319 den, äro desamma som Skandinaviens.
Utsträcker Ryssland sig öfver Skandinavien, kunde det en dag öfver Nordsjön räcka England.
Men striden gäller oss omedelbart, England endast medelbart; våra sjöstridskrafter böra vara åtminstone så starka, att vi blott behöfva en bundsförvandts understöd och ej en skyddsherres skydd.
Afven om det förenade
Norden skulle räkna på hela styrkan af detta skydd, äfven om England skulle vilja helt och hållet bevaka och bevara 3 förenade sjöstater, är det dock sagdt, att det alltid skulle kunna det?
Dess sjöstyrka kan behöfva splittras, NordAmerika kan kräfva en del deraf, och den dag är icke så alldeles otänkbar, då en annan Napoleon kan komma att förena sina intressen med en annan Alexanders.
Ar Englands sjömakt då tillräcklig att emotstå förbundet emellan Rysslands, Nord Amerikas och Frankrikes?
Detta är ej visst, men visst är, att Englands och Skandinaviens flottor skola alltid beherrska Europas haf. Emedan England är aflägset, kan Ryssland nu aftvinga Sverige mindre medgifvanden, genom att hota Stockholm, genom att bemäktiga sig det, om det skulle behöfvas; men det kan aldrig, om ej Englands sjömakt är till större delen sysselsatt, söka att göra några provinser af landet till mål för en fullföljd eröfring.
Må Norden derföre göra sig beredt på ett krig med Ryssland, när det endast till en mindre del kan räkna på Englands flottor, men mest måste lita på sina egna.
Ett befästadt
Stockholm är enda medlet för Sveriges folk att frigöra Sveriges Konung från en ej fullt sjelfständig politik, eller från att köpa den alltför dyrt!
En Skandinavisk flotta är enda medlet att möjliggöra och betrygga Nordens framtida förening, och att således grundlägga dess framtida storhet 11 Efter upläsning häraf anhöll Hr Brakel om remiss till Stat.sUtsk. samt motionens kommunicerande med de öfriga RiksSt:n, för hvilket ändamål erforderligt antal exemplar skulle blifva aflemnade.
Begärdes på bordet Gr. Lewenhaupt, Claes, upläste 3:ne motioner af följande innehåll: 1:0
Under framfarna tider hafva föreskrifter och lagbud, ang:de rofdjurens utödande, tid efter annan blifvit utfärdade, utan att ändock det åsyftade ändamålet hitintills vunnits, annat än högst ofullkomligt.
Rofdjuren fortfara är.nu att hvarje år, i synnerhet på vissa trakter, göra skada på landtmannens hjordar; och detta är icke den enda olägenhet de förorsaka; äfven jagten lider af dem ett icke obetydligt intrång.
Vårt land eger ännu högdjur; en prydnad för våra skogar, hvilket, inom en icke aflägsen framtid, torde få hänföras till försvunna slägten, så framt ej rofdjurens härjningar inskränkas med mera allvar än hitintills skett.
Äfven de djur, som räknas till den s. k. lilla jagten, förminskas årligen mer och mer, och detta är ganska naturligt, då de utgöra rofdjurens hufvudsakliga föda.
Jagten är ett näringsfång, som förtjena!- en bättre vård. 320 Den 22 November.
Om än våra skogar glesnat under sednast förflutna decennier, skulle ändock jagten kunna blifva ganska indrägtig, om den rätt sköttes och vårdades.
Nu gällande K.
Stadga, ang:de jagt och djurfång, gifven d. 13 Åpr. 1808, innehåller 2:ne särskildta föreskrifter för rofdjurens utdödande; den ena rörer premiers utdelande för fällda eller fångade skadedjur; den andra angår skallgångar och jagtplatsers inrättande; den förstnämnde af dessa föreskrifter har i synnerhet bifvit utförligt behandlad och uptager en betydlig del af Jagtstadgan.
Likväl har erfarenheten visat, att skallgångar i allmänhet ej medföra det gagn som dermed åsyftas.
Visserligen inträffar det någon gång, att ett större antal rofdjur blifva fällde, men sådant hörer dock till undantagen; oftast blifva djuren endast bortjagade från den ena trakten, för att göra skada på en annan, men den tidspillan, som skallgång förorsakar allmogen, är deremot en alltid åtföljande och oundviklig förlust, som ofta är af icke ringa betydenhet; ett förhållande, som är så allmänt kändt, att det torde vara öfverflödigt derom vidare orda.
Den andra föreskriften i Jagtstadgan, rör:de premiers utdelande för fällda rofdjur, har visat sig mera verksam; likväl erfordrar äfven denna föreskrift en förändring, såvida den i närvaride tid skall upfylla sitt ändamål; penningevärdet har nemi., under det sednast förflutna halfva århundradet, förändrat sig till den grad, att ett belopp, hvilket, då Jagtstadgan utfärdades, ansågs temligen betydligt, nu mera icke räknas såsom någon belöning, motsvarande den möda och tidspillan, som äro oskiljaktiga från rofdjursjagten.