Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Afven i detta ögonblick saknas ej anteck-» ning att behjerta dessa fordna tiders misstag, och jag vågar derföre väcka uppmärksamheten på en man af ett omisskänneligt och stort värde i frågan om national-industriens fullkomnande, jag menar ÖfverDirecteitren Schwartz, hvars förtjenster i den väg hatt valt äro allmänneligen kände, men som nu är i dert ställning att Fäderneslandet, efter all sannolikhet, i honom gör Cn förlust, sorn troligen ej på lång tid kan ersättas, i fall medel att fästa honom qvar i landet ej vidtagas.
Denne man ar OfverDirecteUren Schwartz, sorn en tid förestått Technologiska Professionen vid Kgh Vetenskaps Akademien, men nyligen från densamma’ tagit afsked, missnöjd med vissa inträffade förhållanden vid nämnde befattning.
Jag tillåter mig ej ett detajlleradt omdöme öfver dessa förhållanden, hvilket, särdeles på detta rum, vöre olämpligt, men får endast nämna, att de synas leda sitt ursprung å ena sidan från aucforiteters obestridliga rättighet att strängt tillhålla Tjenstemän att noggraunt följa stadgade formaliteter vid tjenste-göromål, samt å andra - Den 5 Mar tili 209 fira sidan från vetenskapsmannens förlåtliga ömq tålighet och mindre benägenhet för sådane former hvilka alltid äro för vidtomfattande vetenskaps-idkaren mera besvärande än för den van. liga Tjenstemannen.
Nej, det är en större åsigt, ett varmare öfvervägande jag önskade kunna tillvägabringa: det är Svenska national- interesset, jag vill ställa framom alla enskildta afseenden; jag ville leda uppmärksamheten på vårt behof af en man som på egen och Statens bekostnad så inom som utomlands samlat stora kunskaps-förråd till näringarnas båtnad och genom sina enskildta egenskaper ger oss en borgen för deras ändamålsenliga användande.
Det torde finnas få personer som lika med honom uppletat näringarnes vetenskapliga före— ningspuncter och som från dem på ett verksammare sätt förmått practiskt och välgörande ingripa i deras felaktiga arbets-methoder.
Starkare medel att fästa en sådan man vid Bil, till Ridd, o, Ad, Pr. 2 Band. i4. 210 Den 5 Mertil, fosterlandet torde ej finnas än representationens öppna erkännande att Nationen värderar och behof ver honom.
Om denna min öfvertygelse om person och sak allmänneligen erkännes, så gör jag mig äfven säker derom, att fyllandet af denne mans inskränkta behof ej lägger något hinder i vägen för möjligheten att bibehålla honom i den verksamhet inom landet som han begynt, det vill säga, att stundeligen genom experimenter framställa resultat åt alla näringsgrenar.
I följd af denna min vördsamma framställning vågar jag föreslå, att Riksens Ständer intill nästa Lagtima Riksdag anslå ett årligt arfvode af 5ooo Riksdaler Banco för ÖfverDirecteuren Schwartz emot åliggande att framdeles som hittills inom Fäderneslandet arbeta för Manufacturernes och öfrige Näringars bästa.
Öfvertygad att det allmänna ej mera fruktgifvan • de kan använda denna kostnad, och att kom-r mande Ständer skola finna nya anledningar att dermed fortfara, anhåller jag att denna min Motion må till Stats - Utskottet blifva remitterad.
N.*o 16.
Den 3 Marlit, Manofacturers och Slöjders mindre trefnad, har otvifvelaktigt funnit följande trenne hufvudomständigheter dertill hafva bidragit, nemligen: 1) Nationens fåfänga, som hellre nyttjar främmande än egna varor och derigenom dödar hus/liten, som Ur (helst i Sverige med 7 å S månaders vinter) modern till alla näringar. 2) Bristfällige författningar till skygd för inhemska productionen, synnerligen den4, att det som är förbudit till införsel ej tillika är förbur det till förbrukning. 5) Dyrheten af rå-ämnen och Öfrige material er som till manufacturers och slöjders drifvande erfordras och till stor del måste hämtas utifrån.
Jag förmodar att Riksens Ständer vid denna Riksdag vidtaga sådana författningar, och inför thronen frambära underdåniga önskningar af sådan natur, att deraf ett verkligt och allvarligt beslut uppkommer att ej, som hittills, gynna den ensidigt dömande consumenten på bekostnad af national-industrien och att Landets egna Näringar, genom meddelad frihet, må sättas i stånd att fylla eonsumenternes billiga fordringar och framskaffa begärliga artiklar för export.
Vid detta tillfälle ämnar jag blott vidröra något rörande den tredje af de nämnde hufvudpnnkterne, nemligen dyrheten af rå-ämnen 21 2 Den ö Martil, m. m, sorn till näringarnes drifvande fordras oell medlen att detta afhjelpa.
Dessa ämnen tagas sällan ur första handen, blifva derigenom dyra och verka sålunda oförmonligt på tillverkningens pris, oberäknadt att importeuren sällan genom utbyte mot landets egna slöjde-alster kan tillbyta sig dessa ämnen då de ej tagas i det land der de äro inhemske.
Det lärer ej vara Högloflige Ridderskapet och Adeln obekant att ett Bolag nu håller på att bilda sig, hvars afsigt är att på södra Americas vestra kust öppna segelfart för att från dessa rika orter ur första handen afhämta sådana varor som äro tillåtne till import och dit exportera Svenska Manufactur- och Slöjdevaror.
Ingen lärer finnas som ej önskar att detta nya försök måtte lyckas, emedan dess syftning tydligen står i öfverensstämmelse med sunda på imhemska flitens förkofran beräknade grundsatser.
Men om detta ej torde nekas, så böra vi ej heller glömma att företaget är förknippadt med manga vanskligheter och till en början måhända äfven har att bekämpa Svenska trögheten, jemte ögonblickets penninge-förlägenhet.
Jag vågar derföre föreslå att Riksens Ständer ibland de underdåniga önskningar, hvilka komma att göras, äfven ville upptaga den: att nämnde Bolag, i händelse det, son» jag hoppas, fortfar att bilda sig, må tilldelas sådana förmå - Den 5 Marlit, 213 ner i afseende på tull oell andra umgälder, som kunna befordra planens verkställighet, samt att
Styrelsen på allmän bekostnad vidtager de anstalter sorn kunna befordras till föregående närmare upplysningars erhållande om dessa orter med hvad mera till företagets förberedande kan finnas behöffigt.
Om remiss till EeonomieUtskottet anhåller jag vördsamt.
Herr Anckar sparre, Ingemar Augusti En långvarig erfarenhet har redan visat det ofördelaktiga för Landet och Nationen af så val nu gällande som de föregående
Lurcndrägeriförfattn ingar och förbud till införsel af åtskilliga utländska varor, hvaraf en stor del alldeles icke kan här tillverkas eller endast till högt pris oph ringa godhet.
Land öfversvämmat af sådane varor till den mängd, att intet af luxens eller modets begär blifver otillfredsställt, så långt consumentens enskildta tillgångar medgifva.
Då de fleste rudematerier för Juxe-artiklars tillverkning måste förskriivas utifrån och varorne här tillverkade blifva dyre och obetydligt varierade, så är tydligt, att sådane varor af en mängd af nya modeller, tillverkade på den ort, derifrån rudimaterierne komma och der tillverkaren är sjelf i tillfälle att af dem välja de bästa, och få bästa pris och vilkor, skola både genom sin ny.
2x4 Den 3 Martti. het, mångfald och godhet erhålla en afsättning som samma slags varor utan de förenämndes fördelar och endast sent efter de förres mönster tillverkade, måste sakna.
Man liar genom förbud till införsel af sådane utomlands förfärdigade varor och skärpte Lurendrägeri-förordningar sökt uppmuntra dylika tillverkningar inom Landet, men begäret ännu mer retaclt af förbuden och äfven af en icke alltid af verkligheten motsagd förmodan, att de utomlands förfärdigade luxe-varor skola vara bättre än de härstä-des tiilverkade, har alltid kullkastat det välgörande ändamålet som med de prohibitiva författningar i denna väg åsyftats, och hvilka endast lemnat till resultat Nationens demoralisering, en viss lättsinnighet i sättet att anse och behandla sådane författningar som strida emot det nationela luxebegäret och enskiltes interesse.
Dessutom ha dessa omständigheter verkat ett menligt inflytande på Rikets penningar, en förlust i StatsCassan så väl genom undandragne tullafgifter som ock genom de högst betydlige kostnader hvilka blifvit använde till en bevakning af författningarnes verkställighet, men som är och alltid blir förfelad och onyttig.
Medlemrnarne af en
Stat äro icke danade till hvarandras spioner och fiscaler; ett sådant förhållande är oskiljaktigt från de författningar hvarom jag talar, och i synnerhet olämpligt i Ärans gamla Fosterland Sverige, för dess inbyggare förhatligt, samt måste aldrig kunna gifva andra frukter, än de mest otillfredsställande för den Autoritet eller Inrättning som mäste påkalla dem.
Uti ett
Land som med en ringa concurrence Den 5 Martti, 2i 5 förenar en temmeligen allmän fattigdom, der jordbruket med sina närmaste anförvandter, handeln oell näringarne, sucka under åtskilliga tvångslagar, oell tillfälliga betryck, följer helt naturligt, att mängden af medborgare skall anse allt det som hindrar deras närings omsorgers fria utöfvande hvarhelst någon utväg dertill förmodas, såsom fiendtligt, och att intet verkligt ondt linnes deruti, att tvärtemot alla förbud söka tillfredsställa det hos hvarje menniska af både natur och skyldighet nedlagda närings-be gäret.
En noga efterföljd af författningar, stridande emot allmänna begär oell en mängd enskiltes interessen, kan aldrig med skäl väntas, och man har många exempel, att lif, ära och timmelig välfärd till det aldra yttersta blifvit vågade för Lagbrott i denna väg, det torde då ändtligen vara af yttersta nöden påkallat, att inse det origtiga i det hittills varande förbudssystemet, och således tillåta införsel af alla sddane varur sam icke redan tillverkas här, dels till betydlig mängd, och dels kunna hår förfärdigas till någon jemförlig godhet och pris, med de utifrån inkommande, hvaribland till framgent förbuden införsel allt det som af Klädesfabrikerne kan tillverkas, måste hafva första rummet, sedan dessa fabriker nu mera här i Riket äro högst betydliga, upphunnit mycken skicklighet, och begagnar till en stor del inhemsk rudimateria, äfvensom de få slag af bomullstillverkningar hvilka kunna här fabriceras, bordé njuta samma skydd.
Då förbud emot förbrukande af de varor 2l6 Den. 5 Martii. man vill utestänga är en högst förhatlig utväg,' underkastad mycken chican och mycket underslef, och derföre icke ansetts såsom en tjenlig method till ändamålets vinnande, och då förbuden införsel varit utan synnerligt gagn, men tvertom större skada, så anser jag att förbuden böra inskränkas till de få ämnen jag haft äran nämna och således den nu varande fiscalisation förvandlas till hindrande af öfverträdelser mot de högst få då blifvande förbuden och till en noggrann uppsigt öfver tullens fiktiga erläggande för de öfrige varorne.
För att erhålla någon Stats-inkomst af de redan i Riket inkomne förbudne varor, är nödigt, att det tillätes få förtulla dem inom en viss tid oell att de blifva med förtullnings-stämpel försedde.
En för afsättningen tillräcklig och oftast öfverflödig tillgång på förbudet utländskt gods, har aldrig här saknats och kommer troligen aldrig att saknas, ehvad författning derföre än stadgas, så länge fattigdomen och detta slag af Industrie finnes i vårt land och om hvars förintande vi på alltför långliga tider icke kunna skäligen hoppas, derföre anser jag man bör ändtligen börja draga någon fördel af det, hvaraf man hittills endast lidit skada.
} Den 5 Martil. 217 N:o 18.
Det är en allmänt känd sanning, att den delen af EmbetsmannaCorpsen, som blifvit försedd med indeldta löner, beroende af Spannemålspriser och Markegångs-taxor, förlorat en tredjedel ja nära hälften af hvad de i årlig inkomst förut innehaft, utan att kostnaderna för hvarje sysslas erhållande, ifrån och med studierna till och med uniformen, på något sätt minskat sig.
— Det finnes visserligen ett medel, hvars användande till en viss grad balancerar detta förhållande, och hvilket endast är beroende af Embetsmannen sjelf, det nemligen: att i samma förhållande som inkomsten aftager, minska utgiften, samt aflägga ali luxe och allt öfverflöd af hvad namn som helst; men, äfven denna sparsamhet äger en gräns, hvarvid hvarje bemödande mäste stanna, jag menar möjlighetens.
Det är derföre nödvändigt att tillgån garne motsvara de oundvikliga utgifterne, så vida Embetsmannen skall lugnt och redligt kunna framgå på den bana pligten för honom utstakar, och ej af behofyet sättas i frestelse att ty„ sta rättskänslans röst.
Men jag känner full - komligt, att
Fosterlandets tillgångar ingalunda medgifva några tillökningar i löner åt Embetsman, så vida det ej skulle vara möjligt att minska det (jefter min tanka) 110g stora antal deraf sorn för närvarande finnes inom Fäderneslandet, — utan min önskan inskränker sig endast i denna del, att financidla åtgärder måtte 2l3 Den 5 Martil. vidtagas, hvilka så väl skyddade dem som Landtmannen från undergång och fattigdom, samt äfven skänkte hvarje Embetsman i Samhället den tillfredsställande visshet, att, om det under dess lefnad är honom omöjligt, genom de löneinkomster sorn åtfölja hans tjenste-befattning, samla något för framtiden åt hustru och barn, välgörande inrättningar må finnas, som likafullt skydda dem från nöd och torftighet vid detta deras fordna stöds frånfälle.
Den ömma, faderliga omsorg Hans Majit Konungen vid alla tillfällen Nådigst visat livar och en behöfvande undersåte, och det kraftiga understöd Riksens Ständer alltid lenmat åt hvarje medel, hvars användande omständigheterna gjort möjligt, till skyddande af nödlidande likar, gör att jag vågar hoppas uppmärksamhet och om möjligt bifall åt det förslag jag här går att framlägga, såsom egentligen föremålet för den uppmärksamhet jag vid detta tillfälle vågat utbedja mig.
Inom Fosterlandet finnas visserligen välgörande Pensions-inråttningar, för så väl som Civila Embetsmåns i fattigdom efterlenmade Enkor och Harn; men fonden härtill synes mig ingalunda tillräcklig, eller för behofvet svarande, med undantag af hvad för PråstEnkor och Barn år stadgadt, hvilka merendels utom de vanliga Tjenste- och Fardagsåren, nådigst af Kongl. Majit tilldelas nådår, som för dem utgöra en betydlig hjelp, utan att Staten häraf känner någon tyngd och — att efterträda ren får vänta ett år längre innan lönen tillträdes, för ett så godt ändamåls vinnande, deruti Den o Martiin 219 år såkert hvarken någon orättvisa eller skai da, särdeles då han, för sina efterkommande åger såkert hopp örn samma förmån, når behofret det påkallar.
— Jag vågar derföre ödmjukast proponera: ”att, efter alla i tjensten aflidna högre och lägre Embetsmån, måtte såsom laglig rättighet beviljas nådår; ett efter alla med indelta löner (utom de vanliga Tjenste- och Fardagsåren) samt tvenne nådår efter alla med penningelöner, (hvars arfvingar ej äga rättighet till Tjenste- och Fardagsår), för hvilken tid hela lönen med alla dit hörande förmåner, oafkortad bör ingå till en Cassa, hvilken må sammanslås med förut varande allmänna Militaira och Civila Pensionsfonden, samt användas till pensioner och nådegåfvor åt alla i fattigdom qvarlåmnade Embetsmåns Enkor och Barn, samt måhända äfven till understöd för i ålder, bräcklighet eller stor fattigdom varande afskedade Embetsman, hvilka icke genom en längre tjenstetid, sjelfve gjordt sig berättigade till pensioner, och som åro försatte i ett högst trängande behof.” Såsom grund för pensionernas belopp, blef naturligtvis tillgången jern; förd med deras antal hvilka till pensioner eller nådegåfvor voro berättigade.
Emedan förhållandet hår ej kunde blifva detsamma sorn vid nådårs tilldelande åt PråstEnkor och Barn, hvilka sjelfve aflöna den Prästman som under nådåren uppfyller dén aflidnes ställe, så fick den, till efterträdare utnämnde Tjenstemannen, sorn ett bestämdt vilkor åtnöja sig med, att under denna tid vara lönlös, hvilket vid närmare eftersinnande, så mycket mindre torde anses o - 220 Den 5 Martil, billigt, som det år en af allmän erfarenhet känd sak, att de fleste Embetsmån, hvilka under lifstiden skilja sig ifrån sina sysslor, alltid betinga sig särskilta förmåner af sin efterträdare, meråndels till vida högre belopp, ån hvartill i a 2 års löneinkomster uppgå, då deremot arfvingarne efter en i tjensten afliden slägtinge sällan eller aldrig kunna påräkna detsamma; och hvad vore då rättvisare, ån att på detta sått jämna ett eljest så olika förhållande, särdeles när ett så godt ändamål vinnes, att fattiga En. kor och Barn blifva tillräckligt skyddade från att lida nöd på det oumbårligaste en menniska behöfver, nemligen kläder och föda.
För att till någon mån kunna underhjelpa jordbrukaren i de betryckta omständigheter lian för närvarande sig befinner, genom det indragningssystem af penningar, sorn i sednare tider blifvit följt, hvars skadliga verkningar för de fleste medborgare, mer ån tillräckligt visat sig, samt nu minskat priserna på jordens produkter, under sista missväxt, till halfva värdet emot hvad för några år sedan under god växt betaltes, utan att räntans belopp, eller belalningsvilkoren för de skulder som da iråkades, på något sått blifvit lämpade efter den förändrade conjuncturen, föreslår jag tillika: att af den Pensionsfond som på förenämnde sått grundlädes, utlånas för fyra procents ränta på fast Landtegendom, emot inteckning eller cck ann’an antaglig säkerhet.
Dm 5 Martil, N:o ig. Herr Treffenberg, C. G.:
Då det lärer ankomma på nuvarande Riksens Ständers beslut, huruvida BancoDisconten intill nästa Riksmöte, vidare bör genom utlåningar underlätta penningerörelse och dermed förenad liflighet i alla nåringsdelar, tillstyrker jag för min del, ett sådant stadgande, med den förändring likväl, att inbetalning al capitalet, bör utsträckas till 5 år, i stället för 2 och ett halft, hvilket nu gällande vilkor synes nog strängt och icke påtagligt nödvändigt, för att alltid hafj ya medel inne, till utlåningar på annat håll.
Remiss häraf till Stats- och Banco-Utskotten begäres ödmjukeligen.
Herr Treffenberg, C. G,:
Incasseringen och redogörelsen vid och från PostContoiren borde efter ulin tanka försvinna, 232 Den 3 Marti i. då jag deremot föreslår någon sort» ståmpladt papper af olika valeur som kunde emot contant j likhet med Chartae Sigillatae på annat håll få köpas för att begagnas till omslag å Bref, hvilka åter dermed försedde å PostContoiren utan vidare omständigheter skulle emottaga» och upptecknade å PostCharta fortsåndas.
Förslaget en detaille för denna ändring år nog vidlyftigt att hår communicera, men anhåller jag ödmjukast att det får åtfölja motionen till Stats- och BevillningsUtskotten.
Det år icke i öfvertygelse om, att mitt project år ofelbart som jag vågar framsvälla det, tvärtom tror jag det kunna i alla dess delar vinna fullkomligare ändringar, men hufvudsaken deremot att förskaffa
Staten ett redigare och säkrare redogörelsesått för denna del af dess inkomster tyckes mig ej vara utan allt anspråk på en nogare undersökning.
Project till ändringar i och får Post-Verhet.
All contant uppbörd vid PostContoiren, af hvad namn den vara må, bör upphöra. 2) Inga räkningar med enskildta personer och associationer i och för Postliqvider bör hädanefter få äga rum, utom i det enda fall ig;de punkten omtalar. 3) FfiBrefsråttighet gålle dock, och bör Den ö Martti. dermed förfaras på enahanda sått som förut skedt, 4) Ett ståmpladt papper af olika valeur, att nyttjas till omslag å Bref bÖr påbjudas och finnas till köps, i Ståderne hos Chartas Sigillatae Ombudsmånnerne eller andra af Chartas Sigillatae HufvudContoiret i Stockholm dertill uppdragne personer; och på landet af KronoFogdarne samt andre enskilte, som detta sig åtaga. 5) Alla enskilta som anmäla sig att försälja dessa Porto-Chartor (sorn jag vill kalla dem) böra göra det hos Konungens Befällningshafvande i orten, hvilka dertill låmna tillstånd, efter affordrad vederhäftig borgen för det belopp, som hvarje gång uttages, 6) Ett maximum råttadt efter ungefåra behofvet af PortoChartor i orten för trenne månader bör dock fixeras och öfver detta bör ej utlämnas utan contant betalning till enskildt» som åtagit sig försäljningen. 7) Uppbördsman må dock åga förse sig med PortoChartor för halft år under lika ansvar i och för redogörelsen, som för annan Kronans uppbörd; och utan annan borgen ån den de förut ställt för densamma. 8) LandshöfdingeEmbetet bör medelst dess kungörelse i Kyrkorne låta tillkännagifva dem som fått uppdrag att sig med försäljningen befatta.
224 Den o Martil, g)
Det bör vara hvar och en af ordinarie försäljare tillåtit att i större eller mindre partie åt andra uppdraga en del af försäljningen, men svare de förre dock ensamt för den förlust som derigenom tilläfventyrs för deni kunde uppkomma. 10) Hos Chartae Sigillatae Ornbudsmånnerne i orten uttaga KronoFogdarne PortoChartor, och aflåmne vid emottagandet qvitto för beloppet.
Enskilte personer, hvilka ulan contanters erläggande vid tillfället anmäla sig till bekommande deraf, böra uppvisa LandshöfdingeEmbetets intyg, om hos detsamma ställd behörig borgen för det de uttaga, samt lämna qvitto vid PortoChartornas afhåmtande.
11) Hvarje halft år bör Revision ske öfver PortoChartae-försåljningen hos Chartae Sigillatae Ombudsmånnerne, hvarvid de framvisa qvittencer å utlämnade Chartor åt dertill vederbörligt berättigade , aflämna contanta uppbörden för försållda Chartor, samt uppvisa innehafvande PortoChartor. 12)
Denna revision bör ske genom Rånteriernes försorg som äfven böra emottaga contanta uppbörden och derför aflämna qvitto till ChartaeSigillatae Ombudsmånnerne, samt genast derefter försända medlen till ChartseSigillatae HufvudContoiret i Stockholm. 13) PortoCIiartorne böra blifva af ett varn ligt skrifpappersarks storlek, utan att vara vik., na Den 3 Marthi na öfver lingdén sorn dessa; papperet starkt men ej groft, och i detsamma ett ringformigt mönster, sorn lått upptäckes, till försvårande af förfalskning, åfvensom en ljus nuance i någon fårg borde såttas å detsamma.
Mitt på papperet skulle finnas tvenne stämplar bredevid hvarandra, intagande tillsammans ti qvadrat tums areal innehåll.
Den ena stärnpeln skarpt pråssad i papperet och den andra tryckt med svärta.
Båda innehållande jemte något passande emblem, som vore svårt att efterapa, valeuren å Chartan, Sortamenter af valeuren borde råttas efter fulla behofvet. 14) Vid hopslåendet af bref skulle ståmplarne alltid våndas utåt och passas så, att något af utanskriften öfver desamma skrifves, till förekommande af att samma omslag ej åter kunde begagnas.
Ett utsättande bredvid af dato då Brefvet aflåmnades, vore äfven kanske nödigt, men deremot inse3 ej nödvändigheten af någon hittills bruklig stämpling med ställets namn ifrån hvilket det afgår.
15) Vid större paqueters afsåndande då ej PortoCbarta år stark eljer stor nog till omslag, bör på det sätt tillgå, att man lös bifogar Por. toCharta af behörig valeur efter paquetets vigt och orten dit det skall, då likväl å denna lösa Charta, som bör afklippas till ett åttondedels arks storlek, med ståmplarne derpå, skrifves Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. 2 Band. i5.
226 Den 5 Martti* jmed blåok Tillhör paquet som afgår den (dato och årtal) hvilken PortoCharta vid pt.quetets uttagande afven bör aflåmnas frän PostContoiret.
Å sjelfva p, quetet skall i sådant frill före afsändandet vara antecknat __ PortoCharta medföljer.
16) Skulle corresponderande allåmna Bref eller paqueter utan PortoGharta bör ej å Post» Contoir vågras att detsamma emottaga och med första lågenhet befordra, så snart å utanskriften derå år utsatt utan PortoCharta men sådane bref eller paqueter böra vid framkomsten icke utlåmnas förr ån PortoCharta till en åttondedels arks storlek såsom Postporto lemnäs.
Denna Charta bördå vara påskrifven med bläck sålunda Begagnad den (dato och drtalj _ (äfven Öfver ståmplarnej. 17) Om ett bref befinnes omslaget med mindre valeur å PortoCharta ån efter brefvets vigt skulle fordras, bör det mke få hindra fortskaflandet, men Postmästare bör dessförinnan a utanskriften tydligt teckna Löses — då det vid ankomsten till sista station ej utlåmnas förr ån differencen med PortoCharta blifvit erlagd.
Dessa Chartor blifva äfven afklippte till en åttondedels arks storlek, men till skillnad emot de i föregående punkt nämnde skrifves öfver dessas stämplar FyllnadsCharta den (dato och årtal)
De i dessa sista tvenne punkter fö reslagne Chartor qvarstanna vid PostContoiret, i ändamål att framvisas, då revision hvarom s5;t3 punkten handlar, der pågår.