Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Våra transporter blifva derigenom mycket kostsamma, och tynga alltförmycket varupriset, hvilket i betydlig mån stänger oss från konkurrensen med andra nationer, sä mycket mer, som våra produkter äro af den beskaffenhet, alt de mindre lätt hära en dryg transportkostnad.
Skogs-effekter, bergsverksprodukter och jordbrukets alster äga icke ett värde som står i förhållande till mannufaktur-varornas, med hänseende till volym och tyngd.
De måste följaktligen, genom transporternas svårighet och längd, stå oss mycket dyrare, än om transporterna voro lätta och föga kostsamma; hvarföre vi ock vid försäljning hafva å varorna en mindre förtjenst, hvilket naturligtvis icke bidrager att särdeles höja välmågan vare sig hos den enskildte producenten eller hos landet.
Den långa sträckningen i norr och söder, som verkar en stor klimat-skillnad särskildta delar af riket emellan, har i följe med sig att om än en allmän missvext derigenom icke lätt kan uppstå, äfventyret för en partiel är så myckel större.
När en sådan inträffar, ofta nog, än i den ena landsorten, än i den andra, visar sig verkan af svåra kommunikationer.
Det är då oftast nästan en omöjlighet för den ena provinsen alt bistå den andra; ty det kostar vanligen mindre att, utrikes ifrån, införa cerealier, än att transportera dem de särskilda inrikes orterna emellan, hvilket är för den inhemska produktionen allt utom uppmuntrande.
Alla dessa förhållanden göra nödvändigheten alt skaffa oss jernvägar så skyndsamt som möjligt särskildt för oss tvingande.
Förelaget belönas ock genom fördelar i öfrigt, på hvilka det lönar mödan, att uppmärksamheten fästes; dervid hvarje särskild näringsgren må tagas i betraktande.
Jordbruket, med dess hufvudgren och vigtiga bihang ladugärds-skötseln, sysselsätter sig med frambringande af produkter som dels kunna längre tid förvaras, dels fordra en skyndsam afsättning och konsumtion för att icke förlora i godhet och värde.
En sådan konsumtion är till någon betydligare grad icke alt finna, utom i städerna, och förnämligast i stora städer, hvarföre ock egendom i närheten afen sådan afsättnings-ort alltid har vida högre värde, än pä större afstånd derifrån.
I granskapet af Stockholm gifver sålunda en ladugård 3 ända till 4 gånger mera i afkastning eller arrende, än i provinserna Södermanland, Östergötland, Nerike, o. s. v., emedan mjölk och öfriga ladugårdsprodukter äga en säker och jemn afsättning till höga priser.
Så lönar sig ock, i grannskapet af hufvudstaden, odlingen af trädgårdsvexter och finare jordfrukter, hvilka i landsorten icke alls hafva någon efterfrågan.
Genom lättade kommunikationer jernnäs sådana förhållanden fullkomligare, ju snabbare och lindrigare i kostnad kommunikationerna äro.
Också hafva, till följd af ångbåts-förbindelserna med Stockholm, priserna å lifsförnödenheter stigit betydligt 392 Den 23 December f. m. i landsorterna, hvaröfver man ofta hör bittra klagamål af småstadsbon, som förut var van alt för en spottpenning få köpa landtmannens produkter.
En jordägare, som bor straxt utom staden, kan få hastig kunskap om eu inträdd fördelaktig konjunktur för afyttrandet af sina produkter, och är i stånd att begagna sig deraf, dä den aflägse boende ofta icke hinner fram med sin vara, innan konjunkturen är förbi, och marknaden är öfverfylld, så att han gör förlust på försäljningen, eller nödgas magasinera, eller hemföra sin vara.
Alla sådana olikheter och äfventyr försvinna nästan helt och hållet genom jernvägarna.
Likasom genom de dagligen gående trainerna, och ändå mera genom elektrisk telegrafering, i sammanhang med jernvägen, underrättelserna om merkantila förhållanden spridas så skyndsamt, att de äro kända inom några ögonblick i andra ändan af landet, så kunna ock producenterna nästan ögonblickligen, med de flera gånger om dagen gående och kommande trainerna, afsända eller reqvirera varor; lill bevis hvarpå kan anföras, alt till Paris och London komma på detta sätt dagligen stora qvanliteter mjölk från många mils afstånd, till fullkomligen lika godhet, som vore den ifrån närmaste ladugård.
En sådan afsättning är, såsom ofvan blifvit anmärkt, den kraftigaste häfstång för lyftande af jordbruket i gemen, och ensamt den omständigheten, att jernvägen går nära förbi, höjer en egendoms värde många proc.
Jernvägarna skola ofelbart äfven medföra en annan framtida verkan af den högsta betydenhet i vårt land, i det att en genomgripande förändring i hela systemet för landthushållningen omärkligen tillvägabringas, och denna hushållning baseras på frambringande af ladugårdsprodukter, i st. f. tillverkande af bränvin.
Flera särskildta förmåner tillskyndas dessutom landlmannen, hvilka, om icke hvar för sig så ofantligen stora, sammanlagda likväl gifva honom en ganska betydande vinst.
Det ligger i sakens natur, alt, då intet transport-medel kan på en gång forsla så stora qvanliteter landvågen, som en jernvägstrain, kan icke heller någon annan for-inrättning åstadkomma transporten för så godt pris, som en jernväg; och då hvar och en söker vinna högsta fördel med- minsta kostnad, blir deraf en osviklig följd, att jernvägen kommer alt draga till sig forslingen ifrån hela sitt grannskap inom en viss krets.
Alla de otaliga dagsverken, som nu användas på forsling, skola besparas åt sjelfva jordbruket, och dess naturliga binäringar: det genom jernvägen öfverflödigt gjorda antalet af hästar skall förvandlas till direkt afkastning gifvande kor, efter hvilka spilluingen stannar hemma, och kommer åkern till godo, i stället att den nu under forslingen till stor del lägges på landsvägarna.
Underhållet af åkdon och körredskap blir mindre kostsamt, i den mån de mindre begagnas, och äfventyret för tillfälliga skador och förluster, under vistandet ute på vägarne, försvinner nästan helt och hållet.
Resande finna naturligtvis sin räkning vid att begagna jernvägen, och nyttja skjuts endast på den korta väg som förer ner till jernvägsstationen.
Derigenom minskas gästgifveri-skjulsens lunga väsendtligt, antingen skjutsen bestrides efter entreprenad, eller genom båll och Den 23 December f. m. 393 reserv.
Kronan finner också fördel vid att å jernväg försända alla de effekter, som den behöfver transportera från en ort till en annan, hvarigenom kronoskjutsén så godt som alldeles försvinner.
Likaså blifver både fungföring och postföring bestridd genom jernvägarna, och lungan deraf upphör alldeles, eller till stor del för allmogen.
Slutligen då landsvägarna icke mera begagnas så mycket för forsling af tunga lass och resandes fortkomst, stå de längre bi, och deras vid jorden fästade underhållande blir i mån deraf lättare, hvilket besparar årligen tusental af dagsverken.
Utomdess kommer i än högre mått, än genom ångbåtarna kunnat åstadkommas, handeln med landtmanna-varor att undergå en väsendtlig förändring, i det att en särskild klass handlande uppstår, som uppköpa dessa varor till försändning åt afiägsnare platser.
Redan bar i de släder, som äga en bestämd och snabb ångfartygs-kommunikation med hufvudsladen, en sådan klass uppköpare bildats, och sedan jernvägarne kommit till stånd, skall landtmannen icke behöfva sjelf torgföra sina produkter, utan får sälja dem hemma i gården, med skyldighet på sin höjd, att forsla dem till nästa jernvägs-station.
Verkningarna af ett sådant ostördt hemlif, utan den frestelse lill superi och misshushållning, som äro oskiljaktiga från vistandet ute på vägar och stigar, samt i slädernes atmosfer, kunna icke annat än blifva i sedligt hänseende lika välgörande, som de medföra ekonomisk trefnad och välstånd; hvaraf återverkan blifver en minskning i brotten, med thy åtföljande kostnader för fångars vård, underhåll och transport, som nu ingifver så grundade bekymmer, genom deras ofantliga tillvext på sednare lider.
I fråga om bergsbruks-näringens fördel af jernvägar, så torde jerntillverkningen, såsom den ojemförligen vigtigaste delen deraf, egentligen böra betraktas.
Det är då kändt, att tillgången på malmer i våra berg är outtömlig, hvaremot skogarna i landet, synnerligen i bergslags-orter, äro så medtagna att kol-tillgången icke står i något förhållande till grufvornas malmförråd.
Följden deraf är, att med en fortgående misshushållning med skogarna, grufbrytningen och tackjernsblåsningen i längden icke kunna gå framåt.
Dessutom äro de flerfalldiga transporterna, först af malmen till hyttan, så af lackjernet till bruket, och sist af stångjernet till stapel-orten, förknippade med så mycket kostnader, att den fullfärdiga produkten på stapelstads-våg deraf tynges med flera r:dr på Sk?{.
När då stångjernspriset ifrån 20 r:dr b:co gått ner till 15 r:dr Skf?, är det begripligt att förtjensten på tillverkningen icke kan vara annat än högst ringa, och det är ögonskenligt att hvarje minskning i förlaget är en betydande vinst.
Men en sådan beredes på flerfaldigt sätt genom jernvägarna.
Hvad först grufbrytningen beträffar, så kan den utvidgas till en utomordentlig grad, då malmen kan på jernväg med lätthet transporteras till aflägsna orter, der skogarna ännu äro rikliga och tackjernsblåsning kan anläggas, samt redan varande och nya stångjernshamrar med denna rudimaterie förses.
Vidare då tackjernet ifrån de gamla bergslagerna kan på jernväg transporteras till sina vanli|a afnä - 394 Den 23 December f. m. mare för lindrigare kostnad än hittills, är deraf en följd, att stångjernstillverkningen står dessa sistnämnde billigare, och att, då deras försäljningspris bibehåller sig, eller stiger, vinsten för dem blir så mycket större.
För landet i det hela kan det icke vara likgiltigt, om totala 'biverkningen höjes med ett eller annat 100,000 SkS", emedan, med det dagligen vexande behofvet af jern för den inrikes konsumtionen, exporten och landets vinst af utrikes handeln deraf är beroende.
Men icke blott en minskning i sjelfva jernets egen transport-kostnad kommer bruksägaren till godo såsom fördel af jernvägarna; lian hemtar äfven deraf andra vinster som bidraga lill nedsättande af hans tillverkningskostnad.
Med få undantag måste bruksidkaren köpa spanmål för sina arbetares och underhafvandes behof.
Genom aflägsenheten ifrån de sädesprodncerande orterna nödgas han, i anseende till den långa och svåra transporten, betala varan ett par, tre r:dr högre, än den i produklions-orten i allmänhet gäller.
Detta öfverpris graverar naturligtvis hans tillverkning, liksom det genom forsellönen förhöjda priset på saltvaror och sådana artiklar, hvilka vanligen hållas vid bruken till salu, har samma verkan.
Hvad genom jernvägstransport i dessa utgifter besparas, blir naturligtvis också en tillökning i vinsten på tillverkningen.
Samma fördelar, som jernlillverkningen hemtar, vinna äfven de öfriga grenarna af bruksrörelsen i mer eller mindre grad; och särskildt bör uppmärksamheten fästas å en artikel, som nu nästan icke alls ingår i rörelsen för samma ändamål, men som genom jernvägarne otvifvelaktigt skall komma att spela en stor rol, både i jordbruket och bergshandteringen, samt att i stora qvantiteter forslas orterna emellan; det är: beredning af gips samt kalkbränning, såsom gödningsämnen.
Hvad beträffar fabriker och handaslöjder, inses lätt, att dessa icke kunna annat än hemta en stor vinst af jernvägarna och genom dem lifvas.
Såsom bevis härpå torde förhållandet med väfnads-slöjden i Marks härad af Elfsborgs län få anföras.
Det är bekant, att inom detta härad tillverkas största delen af de 10 millionerna alnar diverse bomullsväfnader, som ifrån länet till andra orter afyttras.
Bomullsgarnet, som härtill användes, hemtas från Götheborg, och kostar i forlön för en väglängd af 6 mil, till
Rinna by, hvarest de största förläggarna för denna industri är boende, 16 sk. r:gds per Lfå, och under svårt väglag ännu mera.
Funnes jernväg, hvarå denna forsling kunde ske, skulle föjande förhållande uppstå: frakten för en tönn, eller 120 LU v. v., kostar, under närvar, förhållanden, 40 r:dr r:gds. Konsumtionen af garn af olika finhet kan sannolikt beräknas till mer än en million $, eller omkring 60,000 Lf£, för hvilka frakten således uppgår till 20,000 r:dr r:gds. Transporten af en tönn kan å jernväg verkställas för 24 sk. milen och derunder.
Hvarje tönn, sorn nu i transport kostar 40 r:dr, skulle forslas för 3 r:dr, och hela den förbrukade qvantiteten, som nu i transportkostnad fordrar 20,000 r:dr, skulle komma i reqvirenternas magasiner för 1,500 r:dr, hvaraf den ögonskenliga följden är, att förläggarna skulle kunna använda de besparda 1S,500 r:dr till utvidgning af sin rörelse, och således Den 23 December f. m.
395 till sysselsättande och underhåll af ännu flera idoga familjer.
Hvad här anförts om husslöjden i Marks härad, har sin tillämpning på all industri.
Klädesfabrikanlerna i Norrköping, om de kunde sprida sina tillverkningar öfver allt i landet med lätlhet och för mycket lindrigare kostnad än nu, skulle kunna sälja sina kläden för billigare pris, skulle få sälja två, tre gånger mera än nu, skulle förtjena i förhållande dertill, och af förtjenslen samt afsältningen uppmuntras att fabricera i mycket större skala, och på samma sätt med alla öfriga näringsidkare.
Men om arbete alstrar kapital, mäste, i stort sedt, mera arbete alltid frambringa ett större kapital, och nalionalvälmågan ökas i bredd med en utvidgad industri.
Med en lifvad rörelse och förökad såväl produktion som konsumtion följer ovillkorligen också handelns högre liflighet och utveckling, antingen det är fråga om den inrikes omsättningen eller utbytet med främmande länder.
Särdeles måste inrikes handeln fä en utomordentlig lyftning, hvarigenom de inuti landet belägna, men nu sä obetydliga släder kunna komma sig upp och återverka på landtmanna-näringarna annorlunda än hittills, då de icke kunna anses i allmänhet såsom annat än större jordbrukande byar.
Det är också sannolikt att, genom jernvägars biträde, en betydlig transito-handel skulle uppkomma emellan vestra Europa och Ryssland jemte Finnland, hvaraf en säker och stor vinst för vårt land vore alt hemta.
Med afseende på alla dessa fördelar, hvilkas verklighet man har tillfälle att bevittna i flera andra länder, synes arbetet med jernvägars anläggande böra utan tidsutdrägt gripas an.
Till detsaramas utförande erfordras endast kraftig vilja, ty alla behöfliga materialer, sten, grus, jern och träd, hafva vi i öfverflöd, och arbetare sakna vi lika litet som arbetsskicklighet, allenast den (ages i anspråk.
Men kostnaden väcker icke dess mindre hos mängden stor förskräckelse, så mycket mera afskräckande, som dess verkliga storlek är för de flesta obekant, och inbillningen följaktligen har så mycket friare utrymme att spela omkring ett dunkelt och obestämdt föremål.
De undersökningar, hvilka de båda sednaste åren, på mitt föranstaltande och under min hufvudledning, blifvit verkställda emellan Stockholm och Götheborg, äro emellertid i stånd att sprida ljus deröfver, och, ehuruväl icke en noggrann beräkning öfver kostnaden hunnit utföras för längre sträcka än emellan Örebro och Hults lastage-plats vid Wenern, gifva de funna lokalförhållandenas fördelaktighet likväl anledn. antaga, alt medelkostnaden för svensk mil på hela sträckan ifrån Stockholm till Götheborg icke kan komma att öfverstiga 400,000 r:dr b:co, hvaruti inbegripes jemväl all för rörelsens underhållande erforderlig mateteriel.
Skulle hela denna väg, som i riktning öfver Upsala, Sala, Westerås, Köping, Örebro, Gullspång, Sköfde, Falköping och Alingsås utgör en längd af 54 mil, på en gång till anläggning företagas, så uppginge visserligen kostnaden derför till omkring 21^ millioner r:dr b:co, som icke kunna på en gång af egna tillgångar åstadkommas; men hela denna sträcka behöfver icke samtidigt 396
Den 23 December f. m. lill utförande företagas; ty den kan beqvämligen indelas i skiften, hvilka hvar för sig kunna utgöra särskildta, oberoende banor eller jernvägslinier, till dess de så småningom bilda ett helt, eller en enda oafbruten jernbana.
Lokala förhållanden gynna ock en sådan indelning, så att hvarje särskild bana skulle komma att kosta omkring 3 millioner, och då för hvarje behöfdes 3 år lill fullbordandet, utgör den summa, som årligen behöfde ledas i denna kanal af cirkulationen, allenast en milion, hvilket, då totalbeloppet af årliga penninge-omsättningen tages i betraktande, ej torde kunna anses öfver vår förmåga att åstadkomma, i fall vi ville sjelfva med endast svenska kapilaler utföra arbetet.
Men utländska kapilaler stå oss bestämdt till bilds, så snart vi uti egen handling ådagalägga, att vi sjelfva vilja saken. ”Ben, sorn hjelper sig sjelf,, hjelper och Guri”, he.ter det, och vi må icke begära att menniskor skola göra mer.
Derföre böra vi, särdeles vid det första skiftet, visa vår egen beredvillighet och kraft lill dess utförande, och vi kunna då säkert påräkna utländskt biträde till detta, som ock till alla de andra skiftenas fullbordande.
Detta första skifte bör, enligt min åsigt, blifva det, som bildar en förening emeliam Hjelmarens och Wenerns bassiner, med Orebro och dess hamn Skebäck till utgångs- samt
Hults lastageplats till slutpunkt; hvilken linea utgör i längd något mindre än mil, med en beräknad anläggningskostnad af omkring 3 millioner r:dr b:co, och för hvilken ett icke obetydligt antal aktier redan är preliminärt tecknadt.
Ofver vigten, i alla hänseenden, att först utföra denna linie behöfver jag icke här särskildt anföra något, då angelägenheten och behofvet af en lättad kommunikation mellan dessa 2:ne stora insjöar och kringliggande orter äro, sedan lång lid tillbaka, kända och erkända, samt projekter i afseende derpå blifvit längesedan bragte å bane i samma riktning, som blifvit för jernvägslinien bestämd, samt afståndet mellan Stockholm och Götheborg dessutom derigenom så betydligt förkortas.
Jag vill blott nämna, att såväl planen för densammas sträckning, som beräkningen af kostnaderna, varit underkastad granskning och bedömande af en ibland Englands utmärktaste jernvägs-ingeniörer Sir John Rennie, samt att vårt såsom särdeles kuperad! i allmänhet ansedda land företer, hvarken i hänseende till stigningar och lutningar, eller krökningar på den undersökta sträckan emellan Slockholm och Götheborg några lokala hinder för en jernvägsanläggning, eller ens några svårigheter af den betydenhet, att de, vid ett sådant företag förtjena att såsom i någon mån anmärkningsvärda anses.
Då jag sålunda håller före, att jernvägar måste bär bos oss utan tidsutdrägt anläggas, och att början bör göras med en linie mellan Hjelmaren och Wenern, är jag tillika af den öfvertygelsen, att staten bör, både med afseende pä företagets politiska vigt, såsom ett medel till nationalförsvar, och för den allmänna nytta landet och dess näringar deraf hemta, verksamt deltaga i dess utförande, samt tillika äga kontrollen öfver rörelsens framgena underhållande.
Sättet, hvarpå ett sådant deltagande från statens sida bör äga rum, kan vara flerfalldigt: antingen genom ingående i fö - Den 23 December f. m. 397 relaget med ett betydligt antal aktier, såsom är förhållandet i Danmark, vid Kieler-Altona-banan, eller genom aktie-ägarenas försäkrande om en viss ränta å deras använda kapital under viss tid, såsom i England och flerstädes skett, eller ock genom direkta anslag.
Hvilketdera sättet _ här bör användas, vågar jag icke sjelf för närvar, bestämma.
Andamålet med denna min framställning af saken är derföre, att R.
St. må lill K.
M. frambära den und. hemställan, det ville K. M., efter ärendets öfvervägande, göra den framställning i ämnet lill R. St., som K. M. finnér lämpligast; hvarföre jag vördsamt anhåller om remiss lill Ekon.Utsk.
Falkenberg, Carl Axel, uppläste följande:
Det är beklagligtvis nogsamt kändt, att befälets löner inom vår arme' äro ringa och synnerligast uti de första officersgraderna högst otillräckliga för de kostnader som åtfölja detta stånd.
Ynglingen inträder på militärbanan med högre fordringar af kunskaper och bildning än fordom; utgifterna för dess uppfostran äro kostsamma och nu blifva de ännu större sedan han ernått den äran att få tjena staten, och derföre endast åtnjuta 2 å 300 r:dr årligen uti lön, knappast jemlik med en rik mans tjenare, men äran att tjena Konung och fosterland samt hoppet att komma allt högre och högre på den ärofulla banan eldar hans mod alt, med uppoffringar af egna tillgångar, eller i brist deraf genom skuldsättning, arbeta sig fram genom de mödosamma subalterns-graderna, der ihärdighet fordras för att under 15 lill 20 år ej tröttna.
Nu ljusnar vanligen vid 40 års ålder den oftast grånade löjtnantens tilsigter genom upphöjelsen till kapten, och han erhåller nu för sina mödor och förskotter i tjensten en lönebehållning af ‘6 högst 700 r:dr.
Denna grad är för de fleste målet, de på tjenstebanan uppnå; och enda utsigten till bergning på äldre dagar är en pension, årligen af honom sjelf inbetald; men den kan icke föda honom ensam ännu mindre en familj; han måste derföre så länge möjligt är sutinera sin kaptens lön, men ^omsi der måste afsked tagas och han får 400 r:drs pension.
Ar det rättvist, är det billigt att staten så behandlar sina tjenare sorn trygga oell värna den för yttre och inre våld och öfverdåd.
Ar det rättvist att staten icke sörjer för sina krigares utkomst på gamla dagar sedan de offrat deras bästa tid till dess tjenst och ära?
Neji måtte R.
St. behjerta denna ömtåliga sak och till arméens pensionskassa göra ett ärligt anslag som medgifver ryttmästarns och kaptens pensionernas förhöjning med 50 proc. eller till 600 r:dr, hvilken pension visserligen intet är nog, dock någorlunda motsvarar den allmänna behållningen af kaptens lönen och medför derigenom den fördelen alt en kapten, som ej motser avancement, vid uppnådda 50 år kan lemna militära banan och rum för yngre kamrater.
Jag föreslår vördsammast att R.
St. besluta ett behöfligt årligt anslag till armeens pensions-kassa med uttryckligt förbehåll 398 Den 23 December f. m. att det användes för kaptens-pensionernas förhöjning till 600 r-.dr b:co, och att denna pension oafkortad skall fortfarande utgå äfven om i verket sättas kan den af nu upplösta krigsbefäl beslutade förhöjning af 20 proc. för alla både högre och lägre officers-grader.
Jag anhåller om remiss till StatsUtsk, och communicalion till respective MedStåuden af denna min motion.
Ernst, anförde dels muntligen dels skriftligen:
Ständer icke skulle komma att i sin helhet antaga nya kriminallagen, får jag särskildt göra motion: att de i nuvar.
Missg.balkens i cap. 3 § utsatte straffbestämmelser af landsflykt och förlust af arfsrätt, för öfvergång till annan troslära, eller som orden lyda ”för affall frän rena evangeliska läran” mätte utgå; emedan ofvannämnde 3:dje § i sitt nuvar. skick, enligt min innerligaste öfvertygelse, håde är stridande emot 16 § af Reg.F., och emot den tolerans som egnar ett fritt och upplyst folk.
Jag anhåller att denna min motion malte communiceras MedStänderne, samt till LagUtsk. remitteras, och ber att här få anföra skälen lill den af mig föreslagna förändring.
Jag har sagt, alt ofvan citerade 3:dje § Missg.balken är stridande emot 16 § af vår Reg.F.; ty denna innehåller Konungen skall ingens samvete tvinga, eller tvinga låta” och tolkningen som måhända af några gifves häråt, alt härmed endast menas fri utöfning af den troslära till hvilken hvar och en sig redan bekänner, kan jag för min del omöjligen godkänna; ty om någon (ehuru föga troligt det är) skulle komma till den otvungna öfvertygelse», att han i en annan lära bättre skulle finna hvad hans samvetsfrid tillhörer, än i statskyrkans, blefve icke då hans qvarhållande i denna statskyrka genom de hårdaste strafflagar, ett onekligt samvetstvång?
Politisk och religiös frihet utgöra hvarje constitutionelt samhälles grundpelare.
De äro deras lifs-princip, en conditio sine qua tion för deras bestånd.
Derföre bör i båda dessa vigtiga ämnen endast öfvertygelsen fritt få råda; och hvad de politiska troslärorna angår, hafva vi äfven hunnit derhän.
En öfvergång inom dem nedsätter ej individen då öfvertygelse och ej orena motiver framkallat den (lanken på ett af Sveriges lysande snillen, hvars minne för några dagar sedan förherrligades, väcker hos mig denna reflexion); men i religiös tolerans, stå vi ännu långt efter flera constilutionella, och t. o. m. efter några absoluta stater, hvilket jag med facta vill bevisa.
I England och Amerika råder den oinskränktaste trosfrihet, med fullkomlig jemnlikhet i det sednare landet, äfven i medborgerliga rättigheter, för alla trosbekännelser.
Likaledes i Frankrike och Belgien.