Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och detta är oberäknad! alla ertra utgifter af personella utstylder, krigsgarder, Wargeringömanstapcts lega, beklädnad och utredning, sä katlade friwilliga gäfwor, full beklädnad at Landtwärnct, inqwarteringar och otroliga durchmarscher, hwilka i är stigit til en förlänande summa; säledcs betalar Hemmansägaren endast i ordinarie utlagor och bcswär, all brukningskostnad oberäknad, som hwarje Landtman känner/ nära upgar til wärdet at halfwa grödan, til det allniänna hwarje är öfwer 5 R:dr co för hwarje tunna Spannemäl, som stördas pä Hemmanets jord; af detta är lätt funnit, at sädane Hemman äga litet eller als intet wärpe, och som de flesta hemman i Wäla äro af sä swag beskaffenhet, är jorden bebodd af Laggare och SlLjdemän, som genom Handarbeten dä Jordbruket icke päkallar hjelpen, kunna bereda fich utkomst, och derföre innehafwa jorden för -at äga bostäder, icke desi mindre händer at
Syner til förekommande af Skattevrak mäste hällas, och at Hemmansdelar för felande Utlagor wid Tings Rätter uvbjudes
At detta alt är enligt med cbarcD-bestrifningen, Jordboken och ankomne Restlänqder, samt förhällandet sädant det af mig blifwit tecknadt, intygas pä Ämbetes Ed. Wäla den 6 Maj iLos. L. lVI. fl2N880N.
Krono-Länsman.
Detta anförande, som af Ridderstapet och Adeln med utmärkt bifall blef afhördt, utbad sia likwäl Herr
Di^erbfflm pä det högsta icke mätte i Ridderstapets och Adelns krotocoil up tagas, Den 9 Iunkk. 641 tagas, hwartil Herr 'riKerbjelm anförde ätskil» liga skäl, som efter hans omdöme borde anses gällande; men dä Ridderskapet och Adeln ytterligare lät förmärka sin åstundan, at det mätte sä wäl i krotocoiiernL, som äfwen särskildt tryckas, lät ändteligen Herr liZert^elm sig öfwer» tala ar detsamma aflemna.
Herr kahlman, Otto VreäriCz Uplästt kt Dietsrnen til krotocollet, sä lydande:
Ej sjelfförtroende, ej den fäfänga, at tro mig kunna jämnföras med en man, känd bäde för snille och kunskaper, utan den förmodan, at jag wore närmast berättigad, at förklara hwad jag sjelf anfört, har föranledt mig, at för en stund ä nyo wäga utbedja mig Högloft.
Ridderskapets och Adelns upmärksamhet.
Smickrad at hora min ofullkomliga teckning granskas af en wärd Ledamot, hwars skrifsätt utmärker en skonande öfwerlägsenhet, som med snillets wanliga »välljud framställer de obestridd ligaste sanningar; kan jag likwäl icke undgä göra den anmärkning: at dä första grundprincipen för Lag och rättwisa är, at anklagaren stal styrka sanningen af hwad han anfört, mätte, om icke första ätminstone andra grundprincipen för Domares ätgärd wara, at inhämta noggran un. derrättelse öm sjelfwa saken och förbrytelsernS innan utslaget fälles.
Hade sädcmt blifwit iakttagit ffulle de af mig anförda händelser, framstälda endast sädane de starkt fallit mig i ögo» 81,82» nen.
632 Den 9 Iunri. nen, wisserliden icke sätt den obehagcliga benämning af Riksförräderi.
Jag tiltror mig ej äga kännedom at inga r vröfningen, huru sä beskaffade händelser böra bedömmas.
Och har derföre jämwäl yttrat min förmodan, at någon med mera uplysning och erfarenhet begäfwad Ledamot närmare skulle utreda hwad jag blott flygtigt anmärkt.
Detta mit hopp har til en del blifwit reallsoraclt genom det lttomorlal här uplästes den 2:dratvenne mänad.
Den allusion, at en allmän anklagelse-ace kunde mot Swensta folket utfärdas, har genom sin lekande framställning 1'rapperat mig likasom alla andra, o
Af sig sjelf torde den dock wara wederlagd.
Ätmindstone wet jag rätt wäl hwad jag skulle swara, om nägon singe det besynnerliga infall, at tiltala mig för fortfarandet af lydnad.
At nägon skulle kunna förtjena medömkan eller åtlöje, deremot har jag wisst ingen anmärkning.
— Jag önskade ocksä kunna le ät den owärdige.
— Jag kan endast föragta lckgbeten, under hwad gestalt den ocksä mä blifwa förestäld.
Jag högagtar den priswärda fredliga gäng -enna revolution tagit.
Det är et stort skäl til för min wördnadsfulla beundran för de mäns skora egenskaper som derwid warit
L la chie.
Desse som redan förut njöto de rökwerk tacksamheten sä gerna offrar pä förtjenstens altare chafwa härigenom sammanflätat Lageril och Myrten til odödlighetens krona.
Huru myc - Den 9 Iunik/ 643 ket prydes icke Hjelten af mildhetens outplånliga stämpel?
Effwcrtygad om de olyckliga följder sa kallade UnversökinngS-0om!iii88ioner alltid medfört, stundom afven för någon oskyldig, Msi8tei:ii- jag icke om en swär undersökning öfwer medgifneckända händelser der icke aran tyst ledt raoflagen, fast ej med nrococoii.
Men utan alt misttag, lätom ost dock i friskt minne förwara -e tä werksamnie, som smickrande, med alle tilsatte segel, styrt skeppet pa grund.
Dä en Konung är inviol.MNL och utan answar, matte pa detta rum det wara och alltid blifva war lagliga rättighet, at högt klandra
Dest iVlini8trL>8 fel, at ställa dem i dagen til answar, at fritt uttala hwad granffare allmänt, säsom nu, tänkt och tyst yttrat under framfarna är! och matte detta högt uplysta ärans samfund alltid behälla denna frihet! ar hela min äsyftan och min wördnadsfulla ömkan til Högloft.
RidderskapetS och Adelns bifall.
Sedan den nya Louse; tutious stadfästande skänkt Swerige cn Konung för bwilken alla med mig delar den djupaste underdäniga wördnad och tilgiswenhet, hwicken ej allenast offrat ungdom och manliga ar för Dest Fäderneslands sjelfbestånd och anseende, utan til och med wid hög älder glömmer utstandna mödor, försakar den hwila Han mot aftonen af en stormig lefnad kunde önsta, och med öpnade armar möter et älstadt Folk för at äter upresa det af sin stafning i fallet ännu lutande Swea; sä är wisterligen ingen som ej hyser den mest oinskränkta - 644 Den 9 Junk. stränkta förtröstan til denne ädle Monarks af erfarenhet och granskning högt uplysta urskiljning, at bibehälla eller antaga sädane Ämbetsmän och Rädgifware, som äro wärdige Desi höga förtroende, dä de säkert utan undantag bäde förtjena och skola tillvinna sig nationens allmänna aktning.
Jag önskar at ej widare behöfwa skrifwa något i den af mig wäckta motion; ty jag kan ej utan harm pämrnna mig förflutna mulna dagar.
Jag älskar at häldre hoppas pä en öfwer wär voriLont klarnande Himmel Pennan är ej det wapen jag walt och öfwat til attague och iwkeuss.
Det förundrar derföre ingen om jag blir öfwerwunnen af wältalighetens tjusande trollkraft.
Men skulle någon finna sig befogad, at sjelf eller genom ombud ytterligare wederlägga allt eller något af hwad jag anfört; hänwisar jag til det allmänna omdömet, om jag talat sanning eller blott framstält osäkra gisiningar.
Jag medgifwer at det warit en förmäten djerfhet, at oaktadt min ungdom, ringa kunskaper och erfarenhet för et sä uplyst samfund högt säga min mening.
At nägra deraf möjligtwis skulle finna sig träffade eller blifwa upbragte hade jag förut'beräknat.
Jag hyser medömkan eller ler ät den swage, som kan tro sig genom magtspräk eller i örat hwiskade hotelser kunna qwäfwa sanningens nysi itända gnista.
Den som är pligtig at när som häldst wäsa den första och käraste gäfwa Skaparen gistvik - Den 9 Junik. 645 rvit menniska», kemmar eller lif; som gjort det äfwen dä dermed icke war förenadt nägot förnuftigt ändamäl, bör ej tweka om han stall tiga dä öfwertygelsen befaller at tala, och det jemväl öfwerensstämmer med laglig rättighet.
Skulle den allwise i fin outgrundeliga styrelse hafwa bestämt min lifsträd at ännu någon tid blifwa oafsturen, sä öfwerlemnar jag til den owäldiga och granstande framtidens bedömande om mina yttranden warit en följd af ungdomsyrande swärmeri och romanestt samlade i6Ler, eller om de fästat fina rötter i det innersta af mina känflor.
Blef likaledes med bifall af Rihderffapek och Adeln afhördt - Herrar klleetorerns af första 6ILS8SN, som under detta plenum hade sammanträdt för at tvälja Ledamöter i kLnco-Utstottet samt BeswärSoch Osconomis-Utstottet, elter Grefwe Plsrln-rn8> LON och Friherre Nöje, afiemnade nu fina wallistor, hwilka upbrötos: och befunnos wara walde til Ledamot I LLyco-ltkstottet.
Friherre Fullm.
Grefwe k»lken> derK, lVl siker, Ls^Ailler hos HkNNkS Kongl. Höghet Princetzan; och I Oeconomie- och Beswäks-Utstottet Friherre ldöbler, /^nclers hollan, Vice-kresiclent.
Herd 646 Den 9 Junis.
Herr von 3ri-o^irc,b, Henning -Xclolf, utbad sig at ehuru Lag
Utffottct ej ännu kunnat begynna sina sammanträden, fa upläsa et Oic-trimen, hwilkct han trodde likafullt kunna erhålla Ridderskapct och Adelns komiss at af Lag Utftottet uptagas och pröfwas.
Med all den fullkomlighet roar
Lag 1734 syntes aga och det wcrkliga warde den annu äger, sa wisar den likwäl flere brister eller olägenheter, af hwilka en del kansse wore betänkligt at alldeles undanrödja; men deremot nödigt och en välgerning för menffiigheten, at mildra eller öpna någon utwag, hwarigenom, wid ömande händelser följderne kunna förerommas, och hwarti! intet angenämare mede! för Lagstiftaren synes kunna nyttjas, än utlemna Konungens
Näd en oklandrad rättighet at hjelpa den behöfwande och nrildra den lidandes olycksöden
En rättighet , kär- st af alla för en öm Konungs bjerta ceh ljuf för cl Samhälles Ledamöter, hwilka böra wara bundne ef en Lags stundom härdare föreskrifter:
Jag b. r wåge t säga härdare, sä wida förnuftslaran ffäliaön antagit at twänne fullkomligt lika ting icke finnas i naturen, och följaktligen företer sig i alla handlingar mer eller mindre olika tilfulliaa omständigheter, som Dock sällan kunna göra någon rubbning i Lagens flinthärda tillämpning; men -verka ansenligt och understundom blödande för deit moraliffa bedömningen.
I frägän om ägtenskap i wista ffyldffapsleder, har wäl Lagstiftaren sökt grunda sine föreskrifter och förbud pä Mosis stadgar; men han har Den 9 Junit. 64?
har sträckt den wida längre och bestämt en sädan gräns för dylika giftermäl, broilken förnuftet ej til fullo gillar, och andre Nationer, ehuru omfattade med alldeles lika religivnsband, längesedan förkastat.
Tiden torde nu ej medgifwa, at gransta och förändra Lagens stadgande i deHe afseendcn.
Alla förändringar äro detzutom swärn, sä wida ej sällan en ytterlighet efterträder en annan, och derföre blifwer Lagen i detta fall klarast, om Konungen äger magt, at med äi8. cerise uti Lagens päbud, afRäd tilläta alla ägtenstap, utom i rätt up- och nedstigande leder, eller ä sidone, emellan Syston.
Om denna magt för Konungen skulle saknas, sä blcfwe följden, at en Medborgare stulle fläpas i bäkte och emottaga 2:ne dödsdomar, dä han ej har emot Staten eller dest Medlemmar begätt annat brott, än at han i förtid wclat njuta och bereda sig den lyckliga lefnad, som en annan utan hinder af Statens förra författning blifwit förunnad.
Om minnet af förflutna dagar hinner följa, dä et eldigt begär at ingä en förening, som hjertat och behofwet päkallade, utgjort kanske kärnan af lifwets wällust och denna blifwit och stal blifwa ärftlig, sä förmodar jag at allmän erfaren^ het gillar och understödjer mit wördsamma Förslag; men jag önstar, utan at wäqa hoppas, det icke samma grund eller erfarenheten, dyrt förwärfwad genom lika träffadt oblidt öde, mätte följa, dä jag föreställer twäng uti GiftermälSafhandlingar och deras orubbeliga fortsättning, när inbördes mitznöjet hunnit sin höjd.
Det är wäl osiridigt, at ibland srvärare be' drägerier bör räknas et rubbadt ÄgtenstapSlöfto, lem - 648 Den 9 Iunik. lemnadt för at njuta et nöje, som skulle störa en flickas framtida hela wälfärd.
Lagstiftaren har säledes warit pligtig, at förekomma den 0- lycka obetänksamheten wällat, och derföre rätteligen förwarat henne en laggift hustrus rätt.
Det twäng som blifwit lagdt för ägtenssaps fullbordan genom »vigsel, synes icke wara enligt med sakens natur och aldraminst sättet härtil lämpligt.
Högaktning, wänskap, än mindre kärlek, kunna nägonsin beredas genom straff; men fayant oansedt, mäste den motwillige och den som saknar all inwärtes böjelse at afsluta en lifstids-förening, genom watten och bröd öfwertalas at förändra sina känslor; och ehuru jag förmodar mig kunna i allmänhet antaga för säkert, at desie medel gora en motsatt werkan, mäste de likwäl föregä, innan ansökning om ffilnad hoS Konungen iunderdänighetfärgöras.
Om frugtan för et aflägset fängelse och föreställningen vm straffets bitterhet nägon gäng ledt til det äsyftade mälet, wigselns fullbordan; sä har dock följderne warit högst wädlige af föreningen e« mellan olycklige makar.
Deras tilständ behöfwer ingen beskrifning, sä wida hwart hjerta mäste med rörelse föreställa sig en Lwungen närmare sammanlefnad emellan twänne personer, hwilka för hwarannan bära en tillagande owilja, som föder et bittert hat.
Tjugufem ärs förwaltning af et Domare ämbete, som äger närmaste tilfälle at inse wädan af sadane förbindelser, har stadgat min öfwertygelse derom, at detta twängsmedel oftast är obilligt och understundom wädligt.
Lagstiftaren har annars tämmeligen iagttagit skilnaden emellan Handlingar, hwilka tilkommit efter mindre öfwerläggning eller med bs - Den 9 Juiik. 649 rädt mod; men i förbindelser af denna beskaffenhet saknas ej sällan föregången pröfning af ämnets wigt, någon rådplägning om grunderne för beslutet af desi framtida lyckliga fortsättning.
Begäret bereder och afgör för stunden en öfwerenskommelse, hwars grunder efter njutningen förfalla.
Olika omständigheter förekomma nästan i hwarje mäl, dem
Lagstiftaren ömarken förmätt eller nägonsin kan forma förutse eller bestämma; och säledes är mål Lagstiftarens allmänna föreskrift "Upfyll en ingängen förbindelse " ostridigt rigtig; men om Lagen skulle lägga hinder i wägen för Konungen, at, efter omständigheterna i sädane mål göra nåd, innan wiste straff öfwergätt Sökanderne, sä skulle intet mildrande skäl finnas gällande
Den stadgade bofwen och den lättrörda älskwärda ungdomen ffulle lika behandlas.
Hwilkens hjerta kan neka mig, at den Lagen more wäldsam och grym?
Jag önskade, at här kunna sluta mätningen af mensklighetens olycksöden, hwilka fordra uti Lagens stadgande näqon rättning; jag önffade at här kunna förbigä et ämne, sä ömtåligt för samhällsordningen, sä betänkligt för det fromma och beskedliga begreppet, sä rysligt för den blödiga föreställningen: — en lättare utwäg för ägtenskapsskilnader; men med förvarande af eget lugn och afbördandet af en högre samfundspligt, kan min Lystnad icke förenas. Ingalunda twiflar jag derpä, at hwar och en anser för det smärtefullaste lidande, at lefwa under oket af et olycksaligt ägtenffap: at tillbringa sin lefnad med en maka, som förbittrar den 65o ZDen 9 Iunlr. den andras stunder, som förorenar desi ära och långsamt plägar desi aftynande llfskrafter.
Lagstiftaren har ej uttänkt någre andre medel för desi räddning, än antingen rymma frän sit hus och an bergning, eller ock at träda öfwer oskuldens gräns, at begå et brott, som lagen ej kunnat undgä at straffa.
Det är således et egenwilligt öfwergifwande och Hor, som äro laglige ffillnadsvrsaker; men männe här ej finnas andre skäl, hwilka kunna wara lika och understundom mera iverksamme för behofwet af denna rättighet?
Den ena makan kan wara mera upbragt af pasiioner och förhasta sig wid desi utbrott; men för öfrigt äga alla de egenskaper, hwilka lemna en slags ersättning i sammanlefnaden:
En annans wanarter af andra slag kunna ädraga nesliga bestraffningar, ärans förlust, spö, ris eller längre fängelse; och denne brottsliges hjerta är merendels ren sadi frän alla känslor ledande til upfyllande af husliga förbindelser.
När det förra förolämpandet täles med lugn, sä kan det ofta kallas en moralisk styrka; men det sednare mäste owedcrsäjligen ej kunna betraktas utur annan synpunkt, än som en omoraliff swagbct.'
Ju däligare moraliska begrep i detta forhällande den lidande äger, desto lättare bäres bördan:
Werkan af dryckenskap, slöseri ocb dermed förenadt obcständ är för öpven för at tarfwa nägon utläggning om de särande och tryckande päföljderne.
Lidandet täles ofta til sin hörd, ätmindstone sä länge det kan bäras eller til desi allt hopp förswunnit om lindring, om hjelp: men när tälamodet ej mera har hoppet til städ, inträffar för - Den 9 Junit. 6Z1- förtwiflan och et utbrott, som i den stund det ej kan ledas af förnuftet, stal blifwa wäldsamt och grymt, wifar erfarenheten; och jag tan nästan'ej fatta den tankan, at et annae'förhällanve more enligt naturen.
Begäret at fa stillas, at blifwa löstad fran det mest pinande baud, blifwer tygellöst; och dä det ej finner någon annan utwäg för sin fyllnad, mätte wäldsmcdlet komma til undsättning.
M rd anses för det sakraste; och kuru stark är pastionen, enär et lika wantande öde ej kan halla den hamdfulle armen tilbaka ag har nämnt en längre tjenstbefattnrng såsom Domare i en Rätt, hwgrest närmast kan tagas känuedmi om de angifneS sinncsförfattn'ng och moraliska tankesätt
Jag har lärt känna, at werkeligen goda menniffor kunna drifwas til en ytterlighets hwilken deras hiertan ffolat förbanna, om de trott sig kunna pä annat sätt entlediga sig frän en förbindelse, som stört nästan alla lifivets ändamål.
Jag kan aldrig, utan afseende pä hennes förhastande, undgå med beundran anse den Alvinna, som, för at undwika sammanlefnaden med en Tjuf, sjelf slutade sina dagar:
Jag kan aldrig utan ömmaste rörelse pännnna mig den, annars redlige, Bonden, hwars minne och flit förwaras uti efterlemnade odlingar, som mäste öfwerlcmnas til ffarprättarcnö handläggning för det han ägde en maka, hwilkens fortsatte okynnes upförande slutligen bragte honom til et af de grofwaste brott/ Lagen uptager.
Säsom Ledamot i Konungens Högste Domstol, hwarest Mäl frän hela Riket förekomma, har jag sedermera funnit flere sädane brott för» öfwade, och merendels ordsakerne hämtade frän endera 6Z2 Den 9 Junit. endera Makens smältande och tärande upförande; och de flesta eller kanske alla sädana brott hade warit okända, om de trott sig kunna nedlägga sina bekymmer inför Thronen.
Den rättwise Lagstiftaren Mörer at utsätta straff för brott; men den wisö at förekomma behofwet af tillämpningen.
En mera lätthet för misinöjde makar at kunna ätskiljas torde wid första öfwersigten anses för lättsinnighetens understöd och et wcrksamt medel til flere ägtenskapers uplösning, flere öfwergifn» makar, hwilka nu af twänget sammanhällas, och til flere wärnlöse barns saknad af omwärdnad samt fluteligen et tiltagande förakt för denna heliga inrättning.
Rädfrägom häremot erfarenheten,^ hämtad frän de sörsta uplysmngens källor, ost blifwit meddelade fran förbudna trädesfrugten til närwarande dag; och den stal besanna, at sjelfwa förbudet eller twänget alltid medförer något sträft och motwilligt bäde i njutning och lydnad.
Ju mera twäng desi mera lystnad efter frihet.
Utfärden et förbud för en stadsbo som älskar stads? lefwernet l den mon, at dan blott af sällskapstwäng, dock sällsynt, besökt landet; han skal sedermera träna af längtan at komma utom tullen, til och med emot upoffring af ansenliga böter.
Möjligheten at genom et elakt, wrängt eller otroget förhällande kunna förlora en Maka, ffal, efter min tanka, snarare öka en inbördes täflan at göra hwarannans tid angenäm och säll samt bereda et kraftigare band, än det, nästan mechaniska, som wigseln bereder.
Denna möjligheten - Den 9 Iunkk. 653 heten stal werka, at hwar och en wakar öfwer sit egna upförande, och denna försigtighet stal Mesiänga misinöjet.
Hwad sällhet för en framtid beredes de olyckliga barn, som upfostras af Föräldrar, hwilka dageligen lefwa i kif och oenighet?
Hurudana efterdömen njuta deste böj» lige warelser af föräldrar, som hata hwarannan och inbördes söka förswara en ofta ändä mödosam werld?
Sällan finna wi sädane afkomlingar äga nägon moralist bildning, och om än en medfödd styrka i själen ej förmär förswagaö, sa stal ändock den physista delen widkännas et lidande som ej slutas förr än wid grafwen.
Hwarje af Naturens Herre inrättad ordning är helig och bör hällas i helgd; följaktligen kan ägta ständet icke annorlunda anses än såsom heligt, hwarifrän bör rensas allt hwad som wanärar denna inrättning, som gör den mindre allmänneligen agtningswärd.
Hwarje ordning bör leda til Skaparens ära och mennistans lycksalighet.
Men Store Gud! huru helgas dit namn! huru befordras din ära af kifwande Makar?
För Ägtenstapets ingäende och waraktighet äro Naturens band de starkaste:
Naturen har bestämt en nödig förening emellan Könen:
I naturen är lagd den starkaste och ljufwaste af alla känslor för maka och barn:
I sjelfwa Naturen är et fullkomligt behof af inbördes biträde och wärdnad: denna förening ökar höjden af de gladare och mildrar sorgen i bedröfweLsens stunder.
Den som smakat den husliga stillheten, och jag har twänne resor erfarit den — wälsignelsen hwile öfwer deras stoft, som stänkte mig 654 Den 9 Iunir. mig den! — stal ej frestas af hwad warelse som bäldst, at Miva anledning tilen w a dl ig förändring , och nar den helt och hällit förswunnit, sä äro alla band fwaga.
I anledning af Veste med siere ffäl, som fcrstiidte händelser öfwerflödigt gifwa, tilstyrker jag ödmjukeligen, at, wid de lagställen, der förberörde ämnen finnas uptagne, mätte tilläggas, at Konungen ma härom förordna och gifwa sit lof, enär ömmande omständigheter förekomma, sedan nägra warningar eller andra wcrkande fonnilitstel- i afseende pä ägtenstapsskillnader föregätt.
Om Höglofl.
Ridderffapets och Adelns tankesätt äro med mine enlige, sa torde detta wördfamma ^lemoriat til Lag-Utstottet förwtsas. kemlttei'L(!e5 til Lag-Utstottet.
Friherrre OLäerström, stacod, upläste följande til Hiotocollet:
I en tid dä Swerige framför alt bör frukta RpHlandS insipkelse pa styrelsen, ar det min tanka, at Thronföijarcns utnämning är det mest angelägna, som Hans Majtt Konungen och Rikets nu församlade Stander kunna företaga: at Thrvnföljaren bör wara i en mogen älder samt aga ersarderlige eaenffapcr för" at med styrka kunna utföra et sä smärt kall, torde ej kunna bestridas.
Jag får i anledning bäraf ödmjukast xroxoneiitz det Högloft.
Ridderffapet och A - Den 9 gurlii. 653 deln, i fall min tanka befinnes wara rigtig, mätte anmoda wara Medstander at i förening med Ridderskapet och Adeln i underdånighet'bedja Hans Majtt Konungen, at sa fort sorn möjligen ffe kan, han täcktes wara nådig at til Riksens Ständers 5.-inctlon förestå en mogen man til sin Thronföljare.
Sedan Herr Grefwen och Landtmarssalken utsatt walet til de npa Llecrorer af andra och tredje disserne t-il i morgon kl. 10, åtskiljdes Ridderskapet och Adeln klockan 2.
In Lclcm NrorocnII! O. Mandagen -en 12 Junti.
INenum kl. 11.
Herr Grefwen och Landtmarssalken upbröt sch lät upläsa andra och tredje klasser.
TILS wallistor til Lloccoror efter Herr Kisellskölä, Olot^ Herr 6ripenrvs1ät, jan, Herr blbrencroriL, stollen Oustil, Herr ^lonlAOmerie, Lvante, och Herr idZerliring, wara i deras ställe walde följande Herrar: Af Andra dassen:
N:o 1L1 Herr IlljertLz Ouscak trävik, I.ieuteNÄNt.
431 656
Den 12 431 Herr ^örnsköld- Larl kolian, Lapltalns R. S. 0. 928 Herr Lerkman, Ambrosius Magnus, löf» werste, R. S. 0. Af Tredje Olasson. 1921 Herr dloräonstolpo, /^näers, Laxitaine.
L021 Herr klorxendjolm, Larl, Laxitaine.
Widare upbrotos Lloctorernas af första elasson listor til Ival af Ledamot t Stats-ULffottet efter Hans LxceiienLe Herr Friherre Lilhoncrantr, och t Oeconomie - och BtswärsUtskottet efter Friherre livkler, ^näers ^okan, om hwars afsigt at sig detta förtroende afsäga Herrar Llectororne blifwit af Herr Grefwen och Landtmarskalken underrättade, och befunnos wara walde:
Til StatEskottet; Friherre Lonäe, Larl, Erfwerste Kammarjunkare.
Til Oeconomle. och Beswärs-Utskottet:
Friherre kermelin, Lamuel Lustaf, BergöRäd.
Herr Grefwen och Landtmarffalken anmälte pä Friherre Lonöos wägnar, at enskilda angelägenheter wäl hindrade honom at längre än tils inemot midsommaren wid Riksdagen qwarblifwa, men at han dock, sedan han wun - Den 12 IunLk. 6Z? tvunnit Högloft.
Ridderffapets och Adelns förtroende, ej wille undandraga sig, at tils widare deltaga i Utskottets göromäl.
Uplästes et ^emori-il ifräg ätskillige Ledamöter af det enligt den nua Regeringsformen nyligen utnämnde Stats Råd, sä lydande: Wördsamt ^lemoriLl^ Undertecknade, som af Kongl. Maj:t nadigsk blifwit utnämde til Ledamöter uti Desi StatsMäd, hafwa icke wägat anse denna deras egenskap och den answarighet som Regeringsformen fästat wid deras framdeles befattning, wara för» enlige med deras hittils utöfwade Rcksdagsmannarätt.
De hafwa trott densamma under deras tjenstgöring i Stats Rädet kunna betraktas säsom hwilande; I följs hwaraf de äfwen ansett säsom en ffyldighet at afsäga sig de rum utr Lnn8kituei0N8-, Stats - och Hemliga Utskotten, hwartil ätskillige bland undertecknade af Högloft.