Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet visat så liten förmåga att bedomina hvad som fordras för en Historieskrifvare, alt Utskottet hufvudsakligen fästat sig vid den stilistiska förmågan; tyden kan vara tillräcklig för att skrifva en dålig Roman, men icke för att skrifva en god Historia.
Utskottet har äfven ansett Herr Strinnholm kunna vinna det utsatta priset af 2000 Hulr för en Historia om Carl XI; men jag förmodar, att ingen kan skrifva en tillfredsställande Historia örn denne Konung, förr än den mängd af handlingar, som från hans tid ligga förvarade i Archi ven, blifvit ordnade, sammandragne och registrerade.
Ty eljest skall ej en mansålder förslå att ur alla dessa handlingar draga någon nytta, och en Historia, som dessförutan skrefves om Carl XI, blefve föga bättre än en Roman.
Utskottet sig äfven hoppas pä framtiden, och att Herr Strinnholm, af kommande Ständer ej skall sakna lämplig belöning, sedan hans arbete blifvit fulländadt.
Men jag hemställer, huru man kan hoppas förmåga hos Författaren, att utan Den 12 October f. rn. 7 understöd fullända sitt arbete, då man hört att lian ej kan uteslutande egna sin tid åt Historiska forskningar.
Jag skulle således, långt ifrån att tillstyrka någon minskning i de 1000 R:dr Herr von Hartmansdorff föreslagit, vilja hemställa, att de af Utskottet anslagne 2000 R:dr för Historien om Carl XI helt och hållet tilldelades Herr Strinnholm.
Jagförenar mig så mycket heldre om Herr von Hartmansdorffs förslag, som det instämmer med hvad jag vid återremissen yttrade.
Ehuru Herr Hjerta invänt, att man nu icke borde befatta sig med ett anslag, som förekommer i ett efterföljande Utlåtande, tror jag, att afseende på detta anslag här är så myeket nödvändigare, som
Statens knappa tillgångar ej medgifva beviljandet af något anslag, utan att man vet, hvarest medel dertill äro att tillgå; och då jag anser, att ett anslag på förhand åt en okänd författare af Carl XI:s Historia ej medförer den nytta mari åsyftar, hemställer jag, under förutsättning af åfslag på Utskottets tillstyrkande i den delen, att 1000 R:dr här må beviljas åt Herr Strinnholm, hvarigenom man sluteligen kommer derhän, att äfven kunna bevilja 1000
R:dr till fortsättning af det arbete Herr Cederschjöld börjat.
Herr Rothlieb, Carl Fredrik, förenade sig till alla delar med Herrarne von Hartmansdorff och Crusenstolpe. 8 Den 13 October f. m.
Herr Brummers Carl Magnus^ uppläste Ehuru tvänne Stånd redan bifallit StatsUtskottets första Betänkande i frågan om understöd af Statsmedlen för befrämjande af Herr Strinnholms så allmänt värderade Historiska arbetes fortsättning, och det således ej nu står i Ridderskapets och Adelns förmåga, att genom sitt beslut i anslagsvägen bereda den förtjenstfulle författaren en välförtjent uppmuntran, vågar jag dock hoppas, att Ridderskapet och Adeln fästar sin uppmärksamhet vid en af StatsUtskottet i nämnde dess Betänkande gifven anledning, huruledes ändamålet på annan väg kan vinnas.
— Rätteligen har StatsUtskottet ”fun*’nit pröfningen af arbetets beskaffenhet sig ”icke tillkomma, och ej eller bordt låta det ”enskilda omdömet derom allena tjena sig ”till ledning för tillstyrkande af den begär”da Statsutgiften, helst från Kongl. Maj:t "någon Nådig framställning till Rikets Stan”der i detta afseende tillika icke blif vit gjord.”
Då denna vink blifvit ännu bestämdare gifven af en StatsUtskottets Ledamot under discussionen i Högvördige PresteStåndet öfver StatsUtskottets Betänkande, och i samma discussion tillika förekommer en pröfning af arbetet, ett autentikt bedömmande af dess värde, har jag trott mig böra sätta Ridderskapet ocb Adeln i tillfälle, att taga kännedom af det Högvördige Ståndets korrta, Den 12 October f. m. 9 men upplysande och vägledande, öfverläggning, innefattad i följande Transumt af Protocollet hållet i Högvördige PresteStåndet den 21 Maji 1829. ”S. D.
Då nu å nyo föredrogs Statsutskottets Utlåtande N:o 138 i anledning ”af väckt motion om publikt understöd åt ”Författaren af Svenska Folkets Historia un”der Konungarne af WasaÄtten, anförde:” ”Professoren m. m.
Geijer:
Författaren ”af ifrågavarande arbete har deri nedlagt ”ett så berömligt bevis af skicklighet, arbetsamhet och framställningsgåfva, att jag högeligen önskar, det StatsUtskottet fästat me”ra uppmärksamhet vid motionen.
Tillfäl”len att belöna verkelig litterär förtjenst, ”serdeles om Fäderneslandets Historia, äro ”hos oss ej så talrika, alt ej, då de förebomma, man borde medhinna att iakttaga ”dem.
Herr Strinnholm, föga gynnad af "lyckan, har nog länge utan uppmuntran ”framgått på en mödosam bana, utan att i ”allmänhetens deltagande, vanligen ej att ”påräkna för arbeten af större omfång, fin"11a en tillräcklig ersättning för sin flit.” ”Häruti instämde Biskopen m. m.
Doktor Faxe_, Domprosten LundbladProfessor ”Bexell och Prosten Grape„ samt Comminister Dahlgren ”Domprosten Heurlin:
Om Utskottet egt ”Professor Geijers auctoritet att åberopa, så 10 Den 12 October f. m. ”hade
Utskottet visserligen icke tvekat att ”tillstyrka det begärda anslaget.
Nu har det ”varit svårt för Utskottet, att ingå i pröfning af ifrågavarande Historiska arbetes halt.
”Är det af utmärkt nytta, så trodde Utskot”tet, att Kongl. Maj:t till Utskottet derom ”skulle gjort någon framställning, eller ock ”att Kongl. Maj:t, som mellan Riksdagarne ”icke saknar medel för dylika anslag, icke ”lärer underlåta, att framdeles i Nåder fänta uppmärksamhet derå.” ”PVfessoren m. m.
Geijerj som erkän”de vigten af den anmärkning
Domprosten, ”gjort, ansåg, att Utskottet, med afseende å ”arbetets värde, bort gå i författning, att ”Författaren på ett eller annat sätt blifvit ”med någon belöning uppmuntrad.” ”Domprosten Heurlin erinrade härvid, ”att i den händelse StatsUtskottet tillstyrkt ”något anslag för ifrågavarande Historiska ”arbetes fortsättande, StatsUtskottet ock då ”bort lemna anvisning på de medel, som ”för detta ändamål skulle användas.” ”Efter framställd proposition blef förevarande Utlåtande bifallit.’ ”Häremot reserverade sig Professoren ”m. m.
Geijer och Prosten Dillner Synnerligast derföre, att det redan af trycket utkomna utaf Herr Strinnholms arbete hufvudsakligen innehåller en utförlig skildring af Reformationsverket, torde det Den 12 Octo ber f. ra. 11 Hög Vör diga PresteStåndet Liand sina MedStänder Lora anses för den Leliörigaste bedöraaren af detsammas förtjenst.
Att ett så autentikt Ledömmande, som Professor Geijers,icke föranledt lill återremiss, kan jag ej annorledes förklara mig, än att PresteStåndet gjort sig förvissadt om, att en frikostigare uppmuntran, än den StatsVerkets tillgångar för närvarande medgåfvo, för författaren vore att förvänta.
Jag vågar hemställa, om icke utur PresteStåndets discussion i ämnet Ridderskapet och Adeln skulle finna tillräcklig anledning till en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t, att, då StatsVerkets nu så mångfaideligen anlitade tillgångar icke medgifvit beviljande af något understöd till fortsättning af Herr Strinnliolms Historiska arbete, Kongl.
Maj:t måtte i nåder täckas utse någon annan lämpelig utväg till ernående af någon uppmuntran för författaren, att sitt redan mycket lofvande arbete utan vidare dröjsmål fortsätta.
Herr Dalman, Wilhelm Fredrik, förenade sig med Herr von Hartmansdorff.
Jag skulle visserligen gerna förena mig med Herr Hjerta om 600 R:dr, på det Herr Strinnholm åtminstone måtte få något; men då Herr Hjerta, såsom skäl för en sådan nedsättning, omtalat Herr Strinnholms arbete i Banken och den vedergällning han der kommer att erhålla, får jag anmärka, alt då en littera - Den 11 October f. m. tor med Herr Strinnholms skicklighet nödgas blifva Registrator åt Banken, är hans öde så beklagligt, att man snarare borde gifva honom mer än mindre.
Herr Hjertås skäl talar således mera för än emot Herr Strinnholm.
Jag fortfar derföre, att hemställa, det Ridderskapet och Adeln, med afslag å Utskottets tillstyrkte anslag för en Historia om Carl XI, täcktes bevilja 1,000 R:dr såsom uppmuntran åt Herr Strinnholm att fortsätta sitt påbörjade arbete.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln, med afslag å berörde Utlåtande, behagade tillägga Herr Strinnholm såsom understöd till ifrågavarande arbetes fortsättande 1,000 R:dr B:co.
Föredrogs ånyo StatsUtskottets under N:o 343 afgifne, och den i4 sistlidne September förmiddagen på bordet lagde, ytterligare Utlåtande, i fråga om anslag af Statsmedel, för författandet af en fullständig Historia om Konung Carl XI:s Regering, samt om den så kallade Frihetstiden.
På grund af hvad jag, så väl under nästföre - Den 12 Octobei’ f. m. i3 gående discussion, som tillförene, då Utskottets första Betänkande återremitterades, anfört, anhåller jag om proposition till afslag å förevarande Utlåtande, på “det Utskottets här tillstyrkte anslag må besparas, och i stället användas, på sätt jag föreslagit, dels åt Herr Strinnholm, och dels till understöd för fortsättningen af Herr Cederschjölds arbete.
Friherre Palmstjerna Carl Otto:
Jag tror visst icke, att det så snart kan komma i fråga att utbetala den summa, Utskottet bär tillstyrkt, såsom en belöning för den Författare, hvilken åtager sig att fylla en lucka i Svenska Historien, som säkerligen något hvar bland Ridderskapet och Adeln önskar se fylld på ett tillfredsställande sätt.
Men Utskottet, som varit öfvertygadt, att Historien öfver det tidehvarf, som förflöt från Carl X:s död intill dess Carl XI kom till myndiga år och vidare intill hans död, vore af ett stort allmänt, men ännu icke tillfyllest utredt, intresse för Svenska Folket, har, då man funnit, att ingen ännu uppträdt för att fylla denna lucka, icke trott sig böra neka att nu anslå den ifrågavarande summan, för att uppmuntra till ett sådant företag.
Jag finnér ock för min del, att anslaget är väl användt, och om företaget utföres med skicklighet, säkerligen lika väl användt, sorn det af Ridderskapet och Adeln nyss beviljade för fortsättningen af Den i?.
Herr Strinnholms arbete angående en tid, sorn redan förut är känd genom arbeten af utmärkt värde.
Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottets Utlåtande.
När den lucka Friherre Palmstjerna omtalat blifver fjdld, synes det mig vara tids nog att belöna den, som åtager sig detta arbete; ty jag återkommer till livad jag och Herr von Hartmansdorff vid återremissen af detta ämne anförde, att nemligen det i annat fall skulle kunna hända, att den ännu okände och måhända ofödde Författaren, som på förhand belönades, sammanskref sitt arbete i en helt annan anda, än som öfverensstämde med Ständernes afsigt, då belöningen utfästades.
För öfrigt får jag erindra, att Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut, om beviljande af understöd åt Herr Strinnholm, blef, såsom jag förmodar, hufvudsakligen taget under beräkning af en besparing vid det nu ifrågavarande anslaget, och Statens knappa tillgångar lära väl icke medgifva båda anslagens beviljande, emot Utskottets beräkning.
Då jag väckt den motion, som utgör ämnet för Utskottets ifrågavarande Utlåtande, torde det tillåtas mig att förklara min mening dermed, ehuru utan hopp att derigenom verka till motionens framgång.
Jag ansåg epoken af Carl Nirs Regering af så Den 12 Octo ber f. m. stort intresse, att jag trodde den vara förtjent af en serskild behandling, hvartill Styrelsea borde utse en skicklig Författare.
Man har sammanblandat detta arbete med Herr Strinnholms, som jag gerna medgifver vara af förtjenst, och man har sagt, att då åtskillige delar af Herr Strinnholms arbete redan äro utkomne, skulle detta vara mera förtjent af belöning, än det andra, som ännu icke är påbörjadt.
Detta är visserligen rätt, men jag ser icke, hvarföre det ena arbetet bär behöfver bortblandas med det andra.
Man har vidare sagt, ehuru jag nu icke kan påminna mig inom hvilket RiksStånd, att det skulle falla af sig sjelf, att man, genom fullbordandet af Herr Strinnholms arbete, äfven erhöll en Historia om Carl XI.
Men om jag icke misstager mig, är planen för Herr Strinnholms arbete inskränkt endast till en Historia om WasaKonungarne, icke de Pfalziska, och dessutom får jag hemställa till Herr von Hartmansdorff sjelf, och de flere upplyste Ledamöter, hvilka yttrat sig i ämnet, om man i fullföljden af historien om en hel Regentlängd, kan vänta samma helhet och fullständighet, som då arbetet är inskränkt till historien om en enda.
Jag hemställer t. ex. om icke Robertsons Historia om Carl
V är af helt annan beskaffenhet och vida fullständigare, än de historier om samma Regent, som finnas i sammanhang med historier om de Länder han styrt. i6
För öfrigt får jag tillägga, att min mening varit, det en tid af tio år skulle föreläggas
Författaren för arbetets fullbordande; men detta bar Utskottet icke godkänt, förmodligen af delicatess mot Författaren, hvari jag likväl icke kan instämma, ty vi hafva sett så många litterära arbeten här i Sverige påbörjade, men aldrig slutade, att jag för min del ej kan annat, än anse bestämmandet af en viss tid ganska lämpligt, med det tillägg, som jag äfven föreslagit, att under tiden tilldela Författaren en viss del af den utsatta belöningen för hvarje utkommande volum af arbetet.
Men icke eller detta har Utskottet gillat.
Jag har äfven i motionen yttrat en Bestämd syftning derhän, att Författaren, i händelse han utsågs bland UniversitetsLärarne, icke borde genom andra sysselsättningar dragas ifrån företaget; och jag vill öppet nämna såsom exempel, att då Upsala Akademi hitskickat en Riksdagsman, har den genom sitt val af Professoren Geijer, oaktadt all dess sanna förtjenst såsom Riksdagsman, likväl ryckt honom från ett af de vigtigaste och mest gagnande litterära företag, det att fortsätta den Svenska Historia, han börjat utgifva, och hvilken visserligen är af det största värde; ty hvarken Lagerbrings eller Dalins lära väl med Geijers arbete kunna jemföras, i undersökningar, styl och åsigter.
Emedlertid är nu snart ett år förbi, hvarunder Författaren egt Den 12 October f. ra. •7 egt andra sysslosättningar, som möjligen kunnat af andra bestridas.
Slutligen bar äfven invändning blifvit gjord emot förslaget att öfverlemna bedomina ndet af arbetets värde åt Regeringen.
Men jag tror, att vår Regering nu för tiden arsa liberal, och tidens anda af så mägtigt inflytande, att det icke skulle kunna hända, att belöningen utdelades för en historia, sorn icke vore författad på det sätt man önskade.
Jag tror icke, att nu mera skulle inträffa detsamma, som i Gustaf Hirs tid, då CanzliRådet
Schönberg fick befallning att upphöra med ett arbete, som icke var i Regeringens tycke.
Jag har nu yttrat min tanka öfver ämnet, och ehuru jag väl inser, att resultatet blifver, det vi ännu komma att vara i saknad af den historia jag önskat, kan jag tryggt förklara, att mitt uppsåt varit rent, och bärrört endast från nit för Fäderneslandets Häfder.
Herr Manck af Rosenschöld , Eberhard:
Utskottet har tillstyrkt ett anslag af Tvåtusende Riksdaler till belöning åt den, hvilken lemnar en sådan historia om -Carl XI.
's egen och hans Förmyndares Regeringstid, som, behörigen granskad, af Kongl. Majrt kan finnas en sådan belöning värdig.
Jag får, till de redan anförde grunder, emot 45 H. a i8 Den 12 October f. m. anslaget tillägga en, som i synnerhet verkar pä mitt beslut, nemligen, att arbetet skall till sitt värde besämmas, och belöningen således äfven tilldelas, af Konungen.
Här är fråga om ett arbete, som enligt förslaget ej behöfver blifva färdigt på 8 å io år, eller kanske först i en aflägsen framlid; och möjligtvis skulle Författaren då kunna påräkna, att desto snarare blifva ansedd belöningen värdig, ju mer lian framställde tiden af Carl XI:s egen Regering och den souverainå Statsförfattningen, såsom särdeles lycklig för Svenska folket, samt sökte inverka på opinionen, lill fördel för återinförandet af ett sådant regerinssätt.
Om derföre belöningen skall utdelas för ett arbete om Carl XI, anser jag det äfven böra utsträckas till Historien om hans närmaste efterträdare, eller Carl XII, på det man i samma arbete må äga en framställning af så väl den fula, som den vackra, sidan af ett souveraint Regeringssätt.
För min del förenar jag mig derföre med dem, som yrkat afslag å Utlåtandet.
Det är mig i dubbelt afseende obehagligt, att tala emot det af Utskottet här tillstyrkta anslag, dels emedan det är ämnadt åt dem, som i vårt land äro minst uppmuntrade, nemligen Litteratörer, och dels emedan jag nödgas strida emot en man, som ej blott uti ord, men äfven i gerning, dagligen visar sig vara en Den October f. m. '9 af vår Litteraturs varmaste vänner.
Men jag kan icke underlåta att framdraga de skäl till betänklighet, sorn hos mig uppstått.
Man har omtalat det särdeles behofvet af en Historia om Carl XI.
Men jag får i anledning häraf erinra om ett yttrande, som vid ett föregående tillfälle på detta rum blifvit fäldt, nemligen att Preussen icke ägde någon minnesstod af Fredrik II, ty hela riket vore hans monument.
Så är det äfven med Sverige och Carl XI, hvad vårt inre samhällsskick beträffar.
Det gifves ingen Regent, hvars namn oftare nämues, och hvars handlingar äro bättre bekanta, lill följd af de många författningar och inrättningar, sorn från hans tid ännu äro gällande.
Man har vidare sagt, att, genom arbetets inskränkning till Historien om en enda Konung, skulle det blifva fullständigare, och man har såsom exempel anfört Robertsons Historia om Carl Y. Hvar och en vet, att Robertsons Historia ej blott omfattar Carl V:s tid, utan äfven en stor del af medeltiden, och det är naturligt, att hvar och en Historia, om en viss tid, äfven måste tillen viss grad omfatta den föregående.
Äfven Herr Strinnholms arbete har samma förtjenst, ty det sträcker sig vida längre tillbaka än blott de år, Gustaf Wasa satt på Thronell.
Det är vid sådana arbeten alltid nödvändigt att gå längre tillbaka i tiden, än titeln omför mäler, emedan de händelser, som skola berättas, hafva sitt upphof i det förflutna. — Ut45 H. 2* 20 Den 12 October f. m. skottet liar sagt, att emot en uppmuntran till fortsättning af Herr Cederschjölds arbete talade den omständighet, att det utgjorde endast ett aftryck af publike handlingar, icke någon sjelfständig framställning.
Men jag frågar, huruvida en tid, som ligger oss så nära, att de handlande personernes söner och sonsöner ännu lefva ibland oss, kan framställas genom annat, än facta, och om dessa kunna bestämdare framläggas, än genom Handlingar och Prolocoller?
För min del tror jag, att det just är en sådan framställning af Frihetstiden, som vi för närvarande behöfve, om de handlande personerne skola blifva oväldigt bedömde.
Jemte afslag på Utlåtandet, yrkar jag således vördsammeligen att de 1000 R:dr, som af anslaget återstå, sedan Herr Strinnholm fått hvad Ridderskapet och Adeln nyss beviljat honom, måtte användas till understöd för fortsättningen af Herr Cederschjölds arbete; äfven derföre, att man här, såsom annorstädes, snarast bör understödja dem, söm till någon del kunna hjelpa sig sjelfve.
Den, som visar egen drift och kraft, får derigenom ökad styrka, och man kan af honom vänta mera, än af den, som endast genom penningar skall lockas till företaget; ty det fordras icke blott förmåga, utan kärlek för ett arbete, om någonting godt skall åstadkommas.
Långt ifrån att bestrida vigten af en kritisk Historia om Carl Den 12 October f. ni. 21 XI:s Regeringstid, instämmer jag deri fullkomligt med Hans Exeellénce Herr Grefve Fleming, men tror det just derföre vara så mycket angelägnare, att tillse, hurudant arbetet är, innan man derföre utfäster någon belöning, ocb jag upprepar ännu en gång, att jag icke kan inse någon förlust af ett sådant uppskof med belöningen.
Då Nordberg författade sin Historia om Cati XII, fick äfven lian en belöning af Ständerne, men icke förr än arbetet var fullbordad t.
Om Konungen skulle finna någon Historieskrifvare öfver Carl XI:s Regeringstid värdig belöning, lärer han i alla fall icke underlåta att belöna honom; men om Ständerne på förband utfästa denna belöning, skulle Konungen blott blifva Ständernes Commissionär, hvilket naturligtvis skulle blifva föga angenämt.
Jag vet ej heller, på hvad sätt den föregående granskning, som Utskottet omtalar, skulle låta sig göra, om icke
Konungen öfver arbetet skulle infordra vittra samfunds utlåtanden, ocb delta kan jag för ingen del finna lämpligt.
Jag fortfar således att begära afslag å Utlåtandet.
Herr Bråkenhjelmj Pehr Reinhold:
Jag skulle hafva föreställt mig, att syftningen af motionen varit, att få en SpecialHistoria om Carl XI, ocb jag hemställer till de Herrar, som lagt sig emot detta syftemål, om man kan sammanblanda en sådan Historia med företaget att skrifva alla Svenska Ko - 22 Dcu 12 October f. m. ii ungars Historia.
Herr von Hartmansdorff har sagt, att Carl XI:s Historia lefver i alla våra författningar; för min del skulle jag tro, att den så mycket mer behöfver skrifvas, ty ingen Konung omtalas mer och kännes mindre än just Carl XI.
Herr von Hartmansdorff har vidare jemfört denna Konung med Fredrik II i Preussen, och sagt, att liksom Fredrik
II icke behöfde någon annan minnesvård, än sjelfva Preussen, som vore hans Historia, så vore äfven förhållandet med Sverige och Carl XI.
Detta kan, enligt min tanka, bättre lämpas på Carl X och Östersjökusterne, ty de äro hans Historia, sorn kan läsas på Chartan; men Sveriges inre Statsförfattning tillhör Carl XI, och den behöfver kännas något mer, än hvad som visar sig på ytan.
Man har äfven invänt, att något anslag till belöning ej borde komma i fråga, förr än arbetet är färdigt, och jag tror, alt detta vore rätta sättet, i afseende på en Historia, som innefattar någon större del af fäderneslandets häfder, såsom förhållandet är med Herr Strinnholms arbete; men utgifvandet utaf en Special Historia är, i ekonomiskt afseende, förenadt med större svårigheter.
Arbetet är dyrare och mödosammare, samt afsättningen mindre; det är ej nog med kärlek för arbetet, det fordras äfven penningar, för möjligheten att få det tryckt, och för att fylla behofven till lefnadskostnaden under arbetstiden.
Hvarföre man här skulle be - Den 12 October F. m. 23 nämna Konungen med det opassande namnet af Commissionär, endast derföre att Ständerne anslogo en bestämd summa till belöningen, kan jag ej förstå.
Med samma skäl skulle man kunna säga, att Konungen är Ständernes Commissionär i afseende på bela Statsregleringen i allmänhet.
Man har för öfrigt sagt det vara mindre tjenligt, att uppdraga belöningens utdelande åt Styrelsen, och Herr Crusenstolpe liar invänt, att arbetet kunde blifva författadt i en belt annan anda, än den Ständerne, vid belöningens utfästande, åsyftat, samt opinionerne 0111 arbetets värde sålunda blifva delade.
Jag erinrar härvid, att vi lill och med i sednare tider fått erfarenhet af ett så bedröfligt inflytande af opinionen och tidens anda, vid författandet af fosterlandets häfder, att det vore väl, örn man slapp att mera höra talas derom.
Det finnes ingen ting odrägligare, än att läsa i ett historiskt arbete författarens egna omdömen och domar öfver Fäderneslandets största män, som varit föremål för nationens beundran; och häri ligger skillnaden emellan den verklige Historieskrifvaren, och deni, som tilltro sig, att döma fornverlden efter sin egen klokskaps måttstock.
Jag vill endast i korthet besvara Herr von Hartmansdorff, och får börja med att beklaga, det jag icke för min motion kun v i 1 - Den 12 O c t o b e r f. m. lia biträde af en så upplyst man.
Herr von Hartmansdorff har sagt, att Carl XI:s regering ej behöfver monumenter, och deri instämmer jag, i fall fråga vore om marmorstoder eller dylikt; men då här åsyftats endast, att i den största Historiska omfattning få en beskrifning om denna Regents handlingar, goda eller onda, samt driffjedrarne dertill, kan jag ej frångå min tanka om vigten och nyttan deraf.
Jag är äfven öfvertygad, att Sönerne och Sonsönerne skola trösta sig dermed, att sanningen hemägtigar sig deras förfäders minnen, och i vår upplysta tid lärer väl ingen stöta sig eller finna sig förödmjukad, om Historien skulle uppenbara en eller annan hos deras förfäder.
Herr Crusenstolpe har sagt, om jag icke fattat hans mening orätt, att belöningen för arbetet icke borde utdelas successive, utan ofverlemnas till Konungen att utdela, då arbetet hell utkommit, välförståendes, i fall Konungen ansåg det förtjent af en belöning; och emot en dylik modification af mitt förslag, har jag intet att invända.
Herr Skogman, Carl