Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 12 November f. m. 9 jemväl deraf, att en Riddarhusordning, sorn i afseende å vigten och beskaffenheten af sina bestämmelser, i märklig mån närmade sig till en Grundlags natur, och derföre syntes till alla delar böra äga det nogaste sammanhang och öfverensstämmelse, svårligen, efter hvad Ridderskapet och Adeln förmenade, skulle, med hopp om dessa fordringars uppfyllande, kunna hopfogas af den gamla RiddarhusOrdningens bibehaline och de, hvilka blifvit hemlade från det af Ridderskapet och Adeln uppgjorde Förslag till Riddarhusordning; anhöll Ridderskapet och Adeln, på grund af dessa betänkligheter, i underdånighet, att utfärdandet af en ny Riddarhusordning kunde uppskjutas, till dess VI ägt tillfälle, att granska det af Ridderskapet och Adeln afgifne Förslag i sitt hela sammanhang, samt att, i fall detsamma tillvunue sig Vårt nådiga gillande, Yl då måtte i nåder täckas anbefalla Författningens utfärdande så tidigt före nu ingångne Riksdag, att den dervid måtte kunna tjena Ridderskapet oell Adeln till efterrättelse; men att i den händelse åter VI skulle finna Ridderskapets och Adelns omnämnde Förslag icke vara af den beskaffenhet, att stadfästelse derå i det liela kunde följa, VI då täcktes meddela Ridderskapet och Adeln Vårt nådiga svar, med uppgifvande af skälen dertill, vid början af denna Riksdag, och att således 1818 års Riddarhusordning, som af Oss blifvit 10 Den 12 November f. m. sanctionerad, lomme att emedlertid i allo lända till efterlefnad; anhållande Ridderskapet och Adeln slutligen, att för
Oss få uppgifva orsaken, hvarföre Ridderskapet och Adeln önskat en ny redaction af RiddarhusOrdningen, den nemligen, att alla de stadganden, som röra adliga värdigheter och representations-rättigheten, måtte skiljas från de stadgar, hvilka angå Riksdagsmannarättighetens utöfvande, såsom gemensamma för alla Stånden, och bestämda af Grundlagen.
Detta ärende bafve
Yl i noga öfvervägande tagit, och gifve Eder härmed till svar i nåder tillkänna, att då Förslaget till den nästan fullkomligen omarbetade RiddarhusOrdningen den 4 December år i8a3 till Yår nådiga stadfästelse af Ridderskapet och Adeln öfverlemnades, och pröfningen deraf således var inskränkt inom den korta tid af Riksdagen, som då återstod; ansågo VI mest förenligt så väl med ämnets vigt, som med det förtroende, allmänna stadganden böra medföra, och hvilket genom täta och väsendtliga förändringar alltid förminskas, att endast pröfva och antaga de §§., sorn icke innefattade några betydligare afvikelser från den förra RiddarhusOrdningen, samt att derjemte uppskjuta pröfningen af de vigtigare förändringarnc till en mera läglig tid, då tänkesättet om dessas nytta och nödvändighet vid Den 12 November f. in.
Ridderskapets och Adelns nästa sammanträde, och i händelse då samma åsigter deröfver skulle yttras, hunnit närmare utveckla sig och stadgas.
Detta grundade Vårt nådiga Beslut af den 18 December 1828, och VI håfve derföre ej funnit skäl, att lemna
Vårt nådiga bifall till Ridderskapets och Adelns gjorde underdåniga anhållan, att antingen utsträcka den redan gifne stad fästeisen å vissa §§. af den nya Riddarhusordning^ till det hela af Förslaget, eller ock att, med upphäfvande af denna stadfästelse, anse RiddarhusOrdningen af den 1G Jul i i 1818, såsom ägande fortfarande kraft och verkan.
Då Ridderskapet och Adeln till Oss framfört den underdåniga önskan, att VI vid nu öppnade Riksdag i nåder täcktes meddela Ridderskapet och Adeln skälen till
Vårt afslag å de §§. af det nya Förslaget, som icke blifvit stadfästade, hade VI bordt förvänta, att äfven skälen, å Ridderskapets och Adelns sida, till en fullkomlig omarbetning af en af Oss vid slutet af 1818 års
Riksdag gillad och med Vår höga underskrift utfärdad
Riddarhusordning hade på annat sätt blifvit uppgifne, än endast genom de förändrade §§:nes ordalydelse och den slutföljd, som deraf sjelfmant lemnades alt draga, men då sådant likväl icke skett, hafva VI ansett någon ytterligare utveckling af orsakerne till bifall eller för - 12 Den 12 November f. m. kastande dels utan ändamål, dels genom redan iakttagne former icke påkallad.
Den allmänna grund till den åsyftade omarbetningen af 1818 års Riddarhusordning, som i Ridderskapets och Adelns sednare underdåniga skrifvelse af den 21 December i8a3 uppgifves, nemligen, att alla de stadganden, som röra adliga värdigheten och representations-rättigheten, måtte skiljas från de stadgar, hvilka angå Riksdagsmannarättighetens ulöfvande, såsom gemensamma för alla Stånden, och bestämda af Grundlagen, är, med få afvikelser, tilllämplig på nummerföljden af §§:ne i 1818 års Riddarhusordning; och då Ridderskapet och Adeln i ofvanåberopade underdåniga skrifvelse medgifvit, alt de af Oss, under den 18 December 1828, gillade §§. af det nya Förslaget ej i betydlig mån afvika från den gamla redactionen, synes ej eller grund vara till den yttrade farhågan, att delta hopfogande af den gamla RiddarhusOrd. ens bibehållna §§. med de, hvilka blifvit hemtade från det af Ridderskapet och Adeln sednast uppgjorde Förslag, icke skulle kunna uppfylla fordringarne på sammanhang och öfverensstämmelse.
Dessutom kunne
Yl icke erkänna den grnndsatts, att Vår oinskränkta pröfnings- och stadfästelse-rätt å Ridderskapets och Adelns underdåniga Förslag till ändring i RiddarhusOrdningen bör omfatta Den ia November f. m. i3 det liela af ett Förslag, och icke äfven tunna inskränkas till särskilta delar.
På detta sednare sätt har den vid föregående Riksdagar, då förändringar i RiddarhusOrdningen af Ridderskapet och Adeln blifvit begärde, alltid blifvit iakttagen, utan att af Ridderskapet och Adeln någon anmärkning dervid blifvit gjord, eller skäligen kunnat göras, enär, genom en lika behandling, de vigtigaste constitutionelle
Förslag äfvenledes blifvit så väl å Vår, som å Rikets Ständers sida, afgjorde.
I anledning häraf, håfve Yl, den 2 Junii 1824, i nåder befalh, att RiddarhusOrdningen, sådan den, under den 18 December 1828, af Oss blifvit gillad, skulle till allmän efterrättelse genom trycket utfärdas.
Öm detta allt agen J, Herr Grefve, att Ridderskapet och Adeln behörigen förständiga; Befallande VI Eder för öfrigt Gud Allsmäktig synnerligen Nådeligen.
Stockholms Slott den 8 November 1828.
CARL JOHAN. D. v. Schulzenheim.
Den 12 November f. m.
Börjades uppläsning af RiddarliusOrdningen af den 18 December 1823.
Herr Riben, Carl lVilhelm:
Den nu uppläste 2 §. af RiddarhusOrdningen stadgar uttryckligen, alt, hvad vidkommer de ätter, hvilka efter IIegeringsFoi mens antagande blifvit med Adelskap, eller Greflig eller Friherrlig värdighet förlänte, sd förhålles med dem efter det som i RegeringsFormens 3y finnes stadgadt.
Denna 37 §. lyder sålunda:
Konungen äger att upphöja till Adeligt stånd och värde Män, som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom och nitiske tjenster gjort sig af Konungen och Paket synnerligen förtjente.
Konungen må med GreJligt och Friherrligt stånd benåda
Män, som genom stora och utmärkta förtjenster dertill värdige anses.
Ej må Adelskap, eller Greflig eller Friherrlig värdighet, som hädanefter förlänas, tillfalla flere än den, hvilken adlad eller upphöjd blifvit, samt efter honom hans äldste manliga Bröstarfving i rätt nedstigande, led efter led, samt efter denna grens utgång, Stamfadrens närmaste manliga afkomling, och så vidare:
Oaktadt den tydliga ordalydelsen i 37 §.
RegeringsFormen har, vid ilen sist förrättade anteckningen af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, en yngre son till en afliden Riddersman, som efter år 1809 blifvit uti Adeligt stånd och värde upphöjd, erhållit inträdesPollet.
Den 12 November f. ra. i5 Orsaken dertill lärer vara, att den äldre sonen, redan under fadrens lifstid, blifvit särskildt till adelig värdighet upphöjd.
Jag uppskjuter för ögonblicket allt eget omdöme, hvilken af bröderne dorchimont hör inträda i fadrens lediga Nummer, men händelsen är alldeles ny, och då den nu inträffat, synes den äfven framdeles kunna äga rum.
Jag hemställer således, om det icke vore skäl, att frågan nu må blifva sliten, så att det beslut, som nu derom fattas, kunde komma att tjena till rättelse för framtiden; i hvilket afseende jag tar mig friheten föreslå, att Ridderskapet och Adeln täcktes infordra RidclarhusUtskottets utlåtande, huruvida Utskottet anser Major dOrchimonts ätt ännu vara lefvande, eller icke, och i förra fallet, hvilkendera af Bröderne dorchimont må äga rätt att den representera.
Den värde Talaren, som nu yttrat sig, har önskat, att denna fråga måtte öfverlemnas till RiddarhusUtskottets utlåtande.
Jag anhåller få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att Riksdagsordningen stadgar, det alla förklaringar af Grundlagarne skola af ConstitutionsUtskottet upptagas och afgöras, hvarföre jag, för min del, ej anser ifrågavarande ämne, såsom liärledt från en olika ansedd tydning af Grundlagen, kunna till RiddarhusUtskottet remitteras. iG Den ia November f. ra.
Äfven jag är öfvertygad derom, att denna fråga sluteligen bör af ConstitntionsUtskottet behandlas; men jag ser ej, att något hinder är lagdt för ett yttrande af detta Utskott, derigenom att ämnet först till RiddarhusUtskottet liänvises.
Jag utber mig, att få förena mig i hvad Herr Riben rörande denna fråga yttrat.
Då vid den sist förrättade anteckningen den fråga förekom, som Herr Riben nu framställt, behagade Herr Grefven och LandtMarskalkeu inhämta Riddarlius-Directionens närvarande
Ledamöters samt öfrige till anteckningens öfvervaro kallade Herrars tanka i ämnet.
Directionen och desse Herrar funno det ej vara dem tillståndigt, att utesluta en ätt, som ännu vore lefvande.
Dorchimont ägde annan Nummer, vapen och till och med namn.
{Af desse skäl ansåg man att, då Öfverste Dorchimont ej ägde rätt alt begära anteckning under sin faders nummer, dennes andra son borde inträda i fadrens rättighet.
Jag får tillägga, att om detta ämne nu skulle uppskjutas och till RiddarhusUtskottet öfverlemnas, skulle möjligen den olägenhet inträffa, att om den nu antecknade Generalintendenten Dorchimont moje - Den 12 November f. ni. 17 möjeligen valdes till Bänkman, Elector eller UtskottsLedamot, Liefve sådant en nullité, i händelse RiddarhusUtskottet ansåg honom, icke till anteckning berättigad.
Jag önskar således och tillstyrker, att frågan dessförinnan måtte blifva afgjord.
Herr von Hartmansdorff’j August:
Jag delar den åsigt Hans Exelience Herr Grefve De la Gardie framställt i sednare delen af sitt yttrande, att man nemligen icke kan uppskjuta denna frågas afgörande, intill dess Utskotten blifvit valde, emedan, om ett misstag då funnes vara begånget, man emellertid hade fortgått på en oriktig bana; men jag skulle tro, att all nödig rättelse kunde vinnas, blott saken företoges före Bänkrnansvalet, och sedan andra anteckningen för sig gått, då Ståndet först kan anses vara fullständigt organiseradt.
"Vördsammeligen hemställer jag således till Herr Grefven och EandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapct och Adeln, om icke uppskof intill dess kunde äga rum.
Hans E.xcellence Herr Grefven och LayidtMar skalken hemställde, om icke den af Herr Riben väckte fråga, angående Generalintendenten d’Orchimonts rätt, att intaga säte och stämma för adeliga ätten dorchimont N:o 2227 kunde hvila på Bordet, under förklarande, det Hans Excel1. H. 2 i S
Den 12 N o y e m b e r f. ro. lence skulle vid ett annat tillfälle för Ridderskapet och Adeln föredraga frågan, så tidigt, att densamma kunde, innan Bänkmansvalet företoges, varda pröfvad och afgjord.
Fortsattes läsningen af RiddarhusOrdbingen till slut.
Då en ny Riddarhusordning nu blifvit uppläst, har jag ej trott mig längre böra återhålla yttrandet af min öfvertygelse, att denna Riddarhus-Ordning, ej mindre än Kongl.
Maj:ts i dag uppläste Nådiga Skrifvelse, i min tanka, sakna den öfverensstämmelse med Ridderskapets och Adelns vid sista Riksdag fattade beslut, som jag tror vara nödig, vid alla lagstiftnings åtgärder, de lagstiftande magterne emellan.
Jag känner ganska väl, att RiddarhusOrdningen bjuder, det intet beslut inom Ridderskapet, och Adeln får fattas, innan andra anteckningen för sig gått, och att således ingen discussion i ämnet nu kan äga Turn; men jag anser mig emedlertid böra reservera de ätters rätt, som, till följd af den nu uppläste RiddarhusOrdningen, ej finna sin representations-rätt sådan, som den borde vara.
Det är blott såsom en reservation jag nu velat göra denna anmälan.
Den 12 November f. m. *9 Grefve Horn, Claes Fredrik:
Det är tned oro och bekymmer jag vid början af denna Riksdag ser eli tillstånd framställa sig, som jag icke bade väntat, då Herr Grefve De Geer å nyo åtagit sig ledningen af Ridderskapet och Adelns öfverläggningar.
Det är utan all fråga, att den nu nppläste RiddarhusOrdningen icke är tillkommen med Ridderskapets och Adelns bifall.
Tvärtom beslöt Ståndet, vid slutet af sista Riksdag, att den då föreslagne nya RiddarhusOrdningen skulle komma alt gälla i bela sin vidd, eller ock att den gamla borde blifva oförändrad.
Alt Ridderskapets och Adelns då fattade beslut ej ansågs vara lagstridigt, bevisas deraf, att Herr Grefven och LandtMarskalken ej vägrade att derå göra proposition.
Jag instämmer för öfrigt i den reservation Friherre Anckarsvärd H3rss afgifvit.
Upplästes Stadgan lill ordnings vinnande vid Höglofl.
Ridderskapets och Adelns sammankomster m. m., af den 16 November i8?.3.
Friherre Anckar swärd, Carl Henric:
Tiden utbildar formerne. och vanorne grundlägga oformligheter.
Jag tager mig friheten att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett bruk, hvarvid förr intet afseende blifvit gjordt.
Bruket har förr 20 D en 12 Nove ni b e r f. m. varit att, vid återkomsten af Riddersiapets och Adelns HälsningsDeputation lill de öfrige RiksStånden, anmoda den Ledamot, som anfört densamma, att inför Ståndet upplåsa de tal han hållit.
Jag tror, att, då sådane tal hållas å Ridderskapets och Adelns vägnar, det är mera formenligt, att af hörandet äger rum, förr än Deputationen afgår.
Jag tror, att detta äfven vore ett exempel för de öfrige Stånden, alt ej vid denna första hälsning göra sine tal till långa afhandlingar, utan blott lill välönskningar, i anledning af Riksdagens början, en bestämmelse, som i Riksdagsordningen för dem är stadgad.
Jag hemställer således, om det icke vore lämpligt, att vi nu kunde få afhöra talen, innan Deputationen afgår.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade de Herrar Ledamöter af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, livilke åslundade att deltaga, så väl uti den stora Deputationen, bestående af 48 personer, hvilken komme, att i morgon klockan half 2 eftermiddagen i underdånighet uppvagta Hans Maj:t Konungen och Det Kongl. Huset, som ock i den vanliga HälsningsDeputationen, hvilken borde på förmiddagen till de öfrige Stånden afgå, att anmäla sig lill anteckning hos RiddarhusFiscalen; och tillkännagaf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken_, det Den 11 November f. m. 21 Hans Excellence, Generalen m. m.
Herr Grefve Jacob De la Gardiej uppå Herr Landt Marskalkens anmodan, benäget åtagit sig, att anföra sistnämnde HälsningsDeputation, hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då det tillförene alltid varit vanligt, att sedan Ordföranden för Ridderskapets och Adelns HälsningsDeputation till de öfrige RiksStånden från bemäldte RiksStånd med Deputationen återkommit, anmoda Ordföranden, att inför Ridderskapet och Adeln uppläsa de hos de öfrige RiksStånden hällne Tal, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle linna lämpeligt, att man nu äfven finge på enahanda sätt förfara.
Ropades någre Hej.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken frågade, om Ridderskapet och Adelil Önskade, det Hans Excellence skulle anmoda Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie_, att nu genast inför Ridderskapet och Adeln uppläsa de Tal, hvilka han, såsom Ordförande för Ridderskapets och Adelns HälsningsDeputation, ämnade att hos de öfrige RiksStånden hålla.
Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken anmodade Hans 22 Den 12 November f. m.
Excel len ce Herr Grefve De la Gardiej att uppläsa berörde Tal, hvilke altså af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie upplästes, så lydande: Till Högvördige PresteStåndet Högvördigste Herr Doctor och ÄrkeBiskop, samtlige Ledamöter af det Högvördig ga Ståndet!
Till det
Hög värdiga Ståndet, Religionens, sanningens och fridens tolkar, får Ridderskapet och Adeln, genom Oss, sine Deputerade, återbära deras aktningsfnllaste hälsning, deras uppriktigaste lyckönskningar till det nn började Riksmöte, Med tankan fästad på det framfarna, på det närvarande, på det kommande, kallade af den Konung, hvilken Försynen i sin godhet skänkte Scandiens lyckliggjorda Folk till räddning och stöd, manade att öfverlägga om ett gemensamt Fosterlands väl, äro stora minnen, dyra pligter oss lemnade.
Ej mera hotas våra landamären af roflystna Hender; lugnet och trefnaden, en följd af friden och samdrägten, har oafbrutet, sedan vår sista sammankomst, varit ett älskadt Fosterlands sälla lott.
Styrelsens vishet, Folkets tillgifvenhet och ett gemensamt sträfvande till det rättas ernå - Den 12 November f. m. 25 ende, har fullkomnat våra önskningar; och Allmagten med välbehag hört våra böner för framgången af våra företag, skänkt dem välsignelsen.
Soken att förtjena dess fortfarande hägn, och veten att värdera den lycka, vi njute.
Det Högvördiga Ståndet, hvars dyra kall, hvars höga bestämmelse det blef, att tolka sanningens heliga lära, att sprida upplysningen, att mana till pligternes uppfyllande, till redlighet, ordning och skick, skall gifva oss efterdömen af den tro, de dygder och den uppoffring af ensidiga fördelar, hvilka utgöra grunden för Rikens bestånd, för allmänt väl, och den sällhet, medvetandet af uppfyllda pligler ofta i tiden, alltid i evigheten, skänker.
Det är i lidra gerningar, i Edia efterdömen, vi skole finna en föresyn; i Eder upplysning den, hvilken vi böre söka, och i den gudomliga lära, J frambären för jordens Folk, den säkraste ledare i de glada stunderna, den vissaste tröst, då motgången eller bekymrer möta.
Det är under förnyad tillönskan, det Fridens och Enighetens Gud måtte förläna välsignelse till Edra företag, vi utbedje oss det Högvördiga Ståndets vänskap och försäkre det om vår högaktning och tillgifvenhet.
Den 12 November f. ni.
Högädle Herr Taleman, samtelige Ledamöter af det Välloflige BorgareStåndet!
Genom oss, sine Deputerade, får Ridderskapet och Adeln till det Vällofl.
BorgareStåndet återbära dess uppriktigaste hälsning, dess lifligaste önskningar vid början af detta Riksmöte.
Det Stånd, hvars yrken och företag först och närmast rubbas af krigets olyckor, kan ej undgå, att, gemensamt med Ridderskapet och Adelil, höja tacksamma lofoffer till Allmagtens Herre för det lugn, Fosterlandet, allt sedan vår sista sammankomst, njutit.
Ostörd har Svenska flaggan svajat i alla haf, och Sveriges handel, skyddad af vår Konungs vishet, af Dess kraftfulla steg, sett framgång och vinst kröna företagen.
Det är ej mer för att mola hotande faror, för att bota lidne skador, eller att betacka gjorde förluster, en vis Konung sammankallat Svea Rikes Ständer.
Det är för att, i följd af Grundlagens kraf, vid de uti densamma, efter visse mellanrum, bestämde tider, samråda med sitt folk, meddela dem resultaterne af det framfarua och det kommandes ljusa förhoppningar, alt visa dem hvad som är gjordt för de - Den 12 November f. rn.
25 ras väl, Hvad än tan återslå alt göra, och utfinna medel till de möjliga bristernas förbättrande, till det helas fullkomnande.
Det är med dessa glada åsigter vi åter mötas, det är med fastaste föresatts, att gemensamt verka det goda Ridderskapet och Adeln med ett sannt nöje hälsar det Yällofl. BorgareStåndet, och i deras omsorgsfulla nit, deras ifriga bemödande, deras kunskaper och deras upplysning påräknar ett säkert och kraftfullt biträde för Fosterlandets väl och Konungens omsorger för detsamma.
Det oupplösliga samband , hvilket pligterne och behofven gemensamt bjuda emellan jordbruk, handel, slöjder, näringar, med ett ord, alla de grenar, hvilka utgöra Samhällens bestånd, kan ej utan våda för alla brytas; och om lycklige nog att för närvarande se en nära förening det knyta, bör ej derföre något underlåtas, att bibehålla denna sälla ställning, och alla bemödanden användas för det enda stora föremålet:
Ridderskapet och Adeln, som i det framfarnas erfarenhet ser det mäst grundade hopp för de stundande tidehvarfven , skall icke underlåta, att dertill bidraga, och väntar af det "Vällofl.
BorgareStåndet den fullkomligaste medverkan häruti. 26
Det är med dessa tänkesätt Ridderskapet och Adeln her det Vällofl.
BorgareStåndet vara försäkradt om deras beständiga, aktning och vänskap, Till Hedervärda BondeStåndet:
Hedervärda Taleman och samtelige Ledamöter af det Hedervärda BondeStåndet, Till det Hedervärda BondeStåndet, till detta Stånd, som i yrken, åligg och förmåner, i fosterlandets odling, i deltagandet af dess försvar äger en så stor öfverensstämmelse med Ridderskapet och Adeln, återbära vi Ridderskapets och Adelns första hälsning och lyckönske det vid nu påbegynte Riksmöte, Samlade å nyo på sine rum vid den tidepunkt våra Grundlagar bjuda, ser Ridderskapet och Adeln med lifligaste tillfredställelse lugnet och trefnaden inom det åldriga Scandiens gränsor, enighet och förtroende allt mer och mer ökas, sambandet medborgare emellan allt fastare knytas, och sällheten råda, under det så många andre länder, rof för våldet och oenigheten, blöda, och tvedrägtsfacklan härjande blossar.
Höjom till allmagten tacksamma lofoffer för de många välgerningar vi njutit, för det lugn vi njute; utbedjom oss
Den 12 November f. m. 27 fortfarandet af Dess hägn och Nåd; Prisen Försynens godhet.
Vorden den Regent oss af Dess hand beskärdes; —.
Understödjen
Dess faderliga afsigter; — bidragen gemensamt att dela Fosterlandets bördor; — öfverläggen i lugn om Rikets angelägenheter — och varén förenade.
— J skolén då förtjena Den Allgodes Nåd och bibehålla den lycka J agen framför så många andra Folkslag att, deltagande i allmänna styrelsen, medverka i det goda —- i stiftningen af dess lagar —i dess försvar och dess ära — och sjelfva bestämma de bidrag, som till det helas bestånd erfordras.
Det är endast i den närmaste förening Medborgare emellan Samhällen tillväxa och förkofras, det är den som gifver den svage styrka, och afhåller förtrycket.
— Öppnom Häfdernas ojäfvade bok, och sen der de största stater falla rof för splitet, då åter andra, i medborgai’es ömsesidiga förening, höja sig till sällheten och magten.
Det är ej i det otidiga klandret eller tadJet —• eller yrkandet af nya fördelar på rättvisans bekostnad —.eller i det trotsande öfvermodiga hotet man vinner målet.
— ”Allmänt väl;”
Om än framgången till en tid skulle gynna Öfvermagtens, styrkans eller mängdens, alltid förnyade, oftast obilliga, fordringar; är det endast det rättsenliga, som äger bestånd, och förr eller sednare återgår allt till den jemnvigt, allt i naturen bör och skall äga.
— Till den ordning rättskänslan bjuder; all öfverdrift strider 28 Den 12 November f. ra mot dess bud, — hvarje förmån orätt vunnen är blott ögonblicklig, och återfaller med dubbel tyngd på den i dag segrande, i morgon störtade, Öfvermagten.
Redelige
Daneman!
I arf af agtningsvärde fäder håfven J med
Eder sjelfägande jord ärft sjelfständighetens känslor — Vördnad för Eder Regering — Lydnad för lagarne — kärlek för fosterjorden.
Desse dygder, soini seklers längd stämplat Svenska Folket, och gjort
Dess lott afundsvärd framför så månge andre af läge, rikedom, — luftstreck, — naturförmåner och vidtomfattande gränsor mera gynnade Stater, böra af Eder heligt förvaras.
Samma blod, sorn lifvade Edra kraftfulla fäder under den Store Regent, hvars valspråk var, Gud och Sveriges Allmoge, rinner än i Edie ådror och tillhör den Konung, Dess like i bord, i dygder och bragder, hvilken, lika som Han, af Folkets enhälliga röst kallades alt pryda Sveriges sekel-åldriga Thron, och som i folkets kärlek ser sin belöning.