Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har sjelf haft ett af de största bränneriet-, och den tiden man kunde bränna hela året, brände jag knappt 4 månader, men nu, sedan jag varit underkastad en skatt af 800 r:dr, så har jag varit nödsakad att bränna i 6 månader, antingen jag velat eller ej, och mången gång lill min egen skada.
På de skäl jag nu anfört, hemställer jag, om icke R. o. Ad. ville stanna vid Gr.
Hamiltons förslag och antaga 6 r:st b:co till beskattning.
Äfven jag förenar mig med dem, som vilja antaga den beskattning, hvilken Gr.
Jag tror, att det mål man vill vinna genom en högre beskattning, d. v. s. en minskad production, derigenom ej kan vinnas.
Den lägger blott en tunga på den, som tillverkar, utan att likväl förhindra honom derifrån, enär man ej kan lägga så hög beskattning derpå, att den förhindrar tillverkningen.
Dessa 6 r:st. äro redan mycket emot hvad som förut \^rit, och det drabbar isynnerhet de mindre pannorna.
Jag har ingen förkärlek för deni, och skulle gerna se, att de upphörde; men jag tror, att när vi nu göra denna förändring i brännvinsbränningen, hvarigenom vi förvandla den från husbehofsbränning till en fri näring; så böra vi i början ej fästa oss mycket vid en hög skatt, ty jag tror, att vi derigenom endast aflägsna oss ifrån det mål, som vi åsyfta.
Det finnes måhända, utom den högre skatten, äfven andra skäl, som kunna hindra pannorna att gå.
Jag tror nu, alt denna vägen är den bästa och säkraste.
Jag tror, att de stora pannorna här möjligen skulle tåla litet mera, än som nu är dem pålagdt; men då skulle vi på samma gång öka skatten för de små.
Detta går likväl efter min öfvertygelse icke an, ty det vore detsamma som att förbjuda dem.
Jag tror, att vi måste begagna samma princip för de stora pannorna som för de små; eljest kunde den opinion stadga sig, att man ville gå denna vägen, för att vinna sina afsigter emot husbehofsbränningen.
Jag är af den öfvertygelsen, att om brännvinsbränningen kommer rätt i gång, d. v. s., om de stora pannorna finna sin uträkning uti att nedsätta priserna, så försvinna de andra småningom.
Att nu förstöra dem på en gång, vore ej rätt, utan de måste småningom upphöra af sig sjelfva.
Att på en gång lägga på brännvinsbränningen en hög skatt, tror jag skulle medföra svåra följder för den allmänhet, som har påräknat denna näring.
Öfvergången till den näring, som blifvit benämnd fabriksnäring, hvarken kan eller bör på en gång ske.
Vill man införa den, utan alt störa bestående förhållanden, så måste det ske småningom.
Jag lägger ingen vigt uppå, huru stor Den g November e. m. skallen blir, blott den ej blir för hög.
Kunde man nedsätta den, så tror jag att det vore en vinst ; ty jag anser, att vi icke heller skola göra brännvinsbränningen alltför lucrativ för Staten och utfärda skadliga brännvinsförordningar, derföre att Staten behnfver penningar.
Jag vidblifver mitt tillstyrkande, att Gr.
Hamiltons förslag må blifva gällande.
Jag har ej deltagit i R. o. Ad:s beslut uti förmiddagens plenum, ang:de en nära obe • gränsad frihet för snart sagdt alla Svenska medborgare alt tillverka brännvin.
Jag kan icke annat än anse ganska betänkligt, att, då ett hämmande tvång fortfarande nedtrycker nästan alla andra näringar, man skall medgifva ät brännvinsbrännaren en frihet, sorn, så vidt jag kan bedomina dessa förhållanden, borde i sista rummet tillkomma hans näringsgren.
Men om något fördelaktigt ändamål med detta beslut, innan en alltför aflägsen framtid, skall kunna vinnas, synes det högst nödvändigt, att åtminstone den beskattning af 6 rist. för hvarje tillverkad kanna, sorn Gr.
Hamilton föreslagit, förhöjes.
Vid sista riksdag ansågo R.
St., att 2 sk. borde i allmänhet utgöra skatten för hvarje utöfver det egentliga busbehofvet tillverkad kanna brännvin.
Jag får i sådant afseende åberopa hvad Bevilln.- och Ekon.Utskm uppgifvit i sitt förra betänk.
I samma betänk, hafva också Utsk:n föreslagit, att 4 s^- skatt för hvarje kanna måtte vid denna riksdag bestämmas.
Enligt mitt förmenande består nu den hufvudsakliga förtjensten i Gr.
Hamiltons förslag just deruti, att för hvarje tillverkad kanna brännvin skulle betalas lika hög skatt, denna tillverkning må vara åstadkommen medelst en io kannors eller en i5o kannors panna.
Vid sådant förhållande anser jag dock af högsta vigt, att man ej endast tager de små pannorna i betraktande då beskattningen bestämmes.
Det finnes dessutom en omständighet, som härvid ej bör lemnäs ur sigte, nemi. den, att hädanefter kan hvar och en anmäla sig att få bränna blott under en månad.
Det är således ej tänkbart, att en innehafvare af en io, i5 eller 20 kannors panna skall anmäla sig till begagnande af brännvinsbränningsrättighelen under loppet af hela året.
Följaktligen kommer den summa, som visserligen, i förhållande lill den förra beskattningen å smärre pannor, kan synas ganska betydlig, att ansenligt nedsättas, då dessa mindre brännvinspannor i allmänhet efter all anledn. endast komma att begagnas under en eller 2 månader om året.
Enligt Gr.
Hamiltons förslag skulle åter brännvinsskatten för de sammansatta eller s. k. pistoriska verken komma att nedsättas, såsom jag tror, till -i eller 4 af hvad den för närvar, utgör.
Jag får likväl hemställa till R. o. Ad., om det är lämpligt att medgifva en sådan skattelindring för en näringsgren, hvars följder för hela landel den dagliga erfarenheten på ett alltför nedslående sätt bevittnar.
Olägen - Den g November c. m. o63 helema af den skatteförhöjning till 2 sk. kannan, som Frih, Hamilton föreslagit, anser jag för öfrigt ingalunda vara så stora, som det lyckliga resultat, hvilket derigenom skulle kunna åstadkommas, då sjelfva beskattningen möjligen skulle föranleda största delen af nuvar. brännvinsbrännare att för framliden nedlägga denna för det allmänna och dem sjelfva lika skadliga rörelse.
Jag anser det vidare vara lika lämpligt som i statsekonomiskt afseende riktigt, alt man hellre genom en högre skatt afhållen dem från idkandet af brännvinsbränning, än att man genom en låg skatt uppmuntrar dem alt dermed fortfara på samma sätt, som hittills, intill dess de, under en oundviklig täflan med de uppkommande stora fabrikerna, måste förr eller sednare blifva urståndsätta att utan ruinerande förluster kunna vidare afsätta sin vara, och sålunda först sedan de härigenom kommit på obestånd, varda föranlåtne att upphöra med sin förstörande industri.
Vill man å ena sidan framkalla stora fabriker, så bör man väl å den andra sidan tillse, alt någon motsvarande inskränkning kan beredas i den nuvar. brännvinstillverkningen.
Hvad beträffar den befarade höga totalsumman af brännvinsskatten, så torde visserligen densamma komma att betydligt öfverstiga del belopp, hvartill den vid sista riksdagen beräknades, men jag kan likväl ingalunda föreställa mig, att denna beskattning skulle komma att lemna det enorma resultat, som Gr.
Hamilton uppgifvit, enär det måste vara obestridligt, att en så stor beskattning ej kan utgöras, och att just, i följd af denna höga beskattning, den nuvar. brännvinstillverkningen måste i allmänhet upphöra och ersättas af fabrikerna, hvilka sednare troligen deremot såsom nya svampar skola der och livar uppstå och bidraga till en, åtminstone i början, högst ansenlig och äfventyrlig tillökning af brännvinsproductionen.
Jag kan ej annat än på det högsta tillstyrka bifall till Frih.
Hamiltons förslag om afgiftens bestämmande till 2 sk. b:co.
En värd ledamot har yrkat, alt den beskattning, som nu kommer att fastställas för brännvinsbränningen, skulle betraktas såsom en öfvergångsåtgärd, för att komma till ett mål, dit man framdeles hoppas att hinna.
Jag instämmer i denna åsigt, och det är just såsom en sådan öfvergångsåtgärd, som jag yrkar en beskattning af 1 sk. i stället för 6 r:st.
Man har här mycket sysselsatt sig att jemföra dessa 2 sk. med den nuvar. beskattningen för de små pannorna.
Jag tror, att man borde mera sysselsätta sig med undersökning om huru den stämmer öfverens med beskattningen för de stora pannorna.
Det lärer då finnas, att en 90 kannors panna blefve efter detta förslag beskattad alldeles lika mycket, som den hittills varit; men att deremot, om Gr.
Hamiltons förslag antages, så blir skatten för de stora pannorna nedsatt till ^ emot det nuvar. förhållandet; 264 Den g November c. m. och jag bekänner, att jag af detta skäl för min del omöjligen kan rösta derför, ehuru jag hört en värd ledamot, som uppgifvit sig sjelf vara en stor brännvinsbrännare, förklara, att han inom Utsktn röstat för Gr.
Hamiltons förslag, och äfven nu instämde deruti, just i anseende till den nedsatta beskattningen.
Jag tror visserligen icke, att han gjort det för sin egen vinning, men vi hafva på sednare tider hört så mycket talas om känsla för skråbröder, att jag befarar, att det måtte vara något sådant, som föranledt honom dertill.
Som jag ej hör till brännvinsskrået, utan här yttrar mig endast i egenskap af Svensk medborgare, så torde det tillåtas mig att visserligen blifvit uppgifvet, att den högre beskattningen på brännvin, som i sednare tider tillkommit, skulle hafva ökat brännvinstillverkningen; men detta strider alltför mycket emot hvad som i allmänhet äger rum inom alla näringsgrenar.
Man får ej alltid antaga, alt, för det att (vänne händelser iiro samtidiga, deri ena är orsak till den andra ; tvertom kan den ena hafva motverkat den andia, ehuru en annan verkande kraft i motsatt riktning haft öfverhanden.
Så tror jag äfven, att händelsen varit med brännvinsbränningen , och att det varit de många förbättrade metoderna, hvarigenom en hastigare tillverkning kunnat åstadkommas, som, oaktadt den högre beskattningen, verkat en större tillgång på denna vara.
Jag får derföre äran förklara, att jag, för min del, ingalunda kan medgifva någon nedsättning af den skatt, som nu skall bestämmas, under de 2 sk., hvilka af Frih.
Hamilton blifvit yrkade.
Jag anhåller till en början att få beriktiga ett anförande, som jag nyss hade, och i enlighet hvarmed den siste värde talaren yttrade sig.
Jag sade nemi., att vid prof bränningen har 2 sk. b:eo varit tillämpad såsom skatt.
Derigenom har likväl ingalunda en så stor beskattning uppkommit, som här skulle uppstå enligt den högre tariffen; ty aldrig liar någon profbränning åstadkommit något sådant resultat, som det, hvilket här i afverkningsberäkningen är upptaget, nemi. 32 gånger pannans rymd i månaden.
Detta har gjort, att oaktadt profbränningen ej har uppgått för en 90-kannors panna, då bränningen skett med ånga, till mer än 6 ä 700 kannor i veckan; så har K.
M. alltid bestämt skatten efter y:de classen eller 810 r:dr b:co.
— Genom att ångans begagnande nu skulle, enligt Gr.
Hamiltons förslag, medgifvas emot 100 proc. förhöjning i den skatt, hvartill verkets dass bestämmer den, så skulle dessa veik hädanefter hörande lill 3:dje classen, men, med förhöjning för ånga, efter hans förslag, ej skatta mera än 36o r:dr b:co.—
Detta vore då en betydlig minskning.
Efter 1 sk. b:co skulle det göra 720 r:drs skatt, efter 2 sk. b:co dubbelt.
Den 9 November e. ra. a65 belt.
I)å så stridiga opinioner bär bafva böjt sig för och emot det högre skattebelopp, Söril jitgj i enlighet nied BorgareSCs fa linde beslut, liar tillstyrkt, oell det sorn Gr.
Hamilton framställt, hvilket i min lanke är alltför lågt, ehuru jag fattat de skäl, som Grefven anfört; så hemställer jag, 0111 Gr.
Hamilton och de, som, lika med honom, önska en låg skatt, skulle på sin sida vilja jemka sig uppföre, och jag skulle då för mili del vara böjd att jemka mig så till vida utföre, att jag i det fallet ville instämma i Gr.
Horns förslag.
Skulle deremot Gr.
Hamilton och de öfrige herrarne ej finna detta lämpligt, så är jag natuligtvis skyldig att vid contra-propositionens bestämmande vidblifva de 2 sk. koln jäg redan yrkat.
’ Hvad för öfrigt angår de skäl, söm äro anförda, så kan j ig visserligen ej upptaga dem alla; men här har blifvit anförd t, att man genom antagande af dessa 6 rist. hoppades kunna vinna majoriteten i alla Stånden.
Erfarenheten har visat, att det varit omöjligt att inom alla Stånden vinna majoritet för någon förhöjning eller förändring i en författning sådan som 1835 års, hvilken uteslutande är till förmån för dem sorn bränna.
Detta är en afgjord sak, och torde vi således oberoende deraf kulina fatta vårt beslut enl. hvad vi anse vara det rätta, beroende det sedermera på förstärkta StatsUlsk. att deröfver besluta, — Det är äfven sagdt, alt det ser ut som man skulle alltför mycket afse alt vinna en slatsintrad, 0111 man bestämmer skatten så hög, och att detta vore orätt, då Staten har inkomster på annat håll.
För Klitt del måste jag medgifva, att då R. o. Ad. utgått ifrån den åsigten, att brännvinsbränningen ej är ett godt, utan snarare ett ondt, men ett ondt, som måste tolereras af många skäl; så tror jag att en hög skatt på defana riäidfag ej är obillig.
Om då derigenom skulle uppkomma en högre staisintrad, och man deremot kan nedsätta skatten på annat håll och lätta andra mera orättvist tryckande bördor; så tror jäg äfven, att vi i det fallet hade vunnit något ganska godt. jag skulle till och med ej sky för, om denna skäll höjdes till dubbelt och tredubbelt emot hvad jag föreslagit.
På grund af hvad jag nu anfört, hemställer jag, örn Gr.
Hamilton och de, sorn instämt med honom; skulle vilja gå in på dét åf Gr.
Horn gjorda förslaget, förbehållande mig i annat fall att qvarstå vid hvad jäg först yrkat.
Jag begärde egentligen ordet, för alt rätta några uppgifter i Hr Smärts sista yttrande, hvilka jag tror icke äga sin fullkomliga riktighet; Efter min uppfattning yttradé Hr Stuart, att R.
St. vid sista riksdagen ansett en beskattning af 2 sk. b:co såsom lämplig, i likhet med hvad Frih.
Hamilton nu yrkat.
Detta ägde likväl endast tuni för de pistoriska verken och för verk af en hittills ic 16 H. 34 a6G Den 9 November e. m. ke känd uppfinning, sorn framdeles kunde komma alt begagnas; men för de mindre pannorna var förhållandet, såsom jag anfört, alt deras tillverkning blef belagd med en skatt af endast ett och ett halft r.st. kannan.
Samme värde talare har trott, alt för de pistoriska verken, som jag infört i 4 classen, skulle skatten enligt mitt förslag blifva nedsatt till en fjerdedel af dess nuvar. belopp.
Detta lärer likväl icke blifva förhållandet, ty de hafva hittills skattat 810 r:dr för cn 90 kannors panna, och skulle, om mitt förslag antoges, komma alt skatta 710 r:dr.
Det är sannt, att detta vore för hela året, och derigenom uppkommer en betydlig minskning, men likväl ej till mer än aldrahögst hälften i stället för en fjerdedel, såsom den värde talaren påstått.
En annan värd talare har yttrat, att man ej så mycket borde afse skattens inflytande på de små pannorna, ulan hufvudsakligen dess inflytande på de stora.
Jag vill i delta afseende nämna, att de pannor, sorn innehålla under 3o kannors rymd, utgöra för närvar, omkring 110,000, hvaremot de, som hålla mer än 3o kannor, ej utgöra mer än Booo.
Derföre måste man i min lanke hufvudsakligen afse, att de små pannorna blifva högre beskal tade.
Jag medger visserligen, att den lindring, som de stora pannorna efter mitt förslag skulle erhålla, är betydlig; men jag ser också ingen annan möjlighet att göra mitt förslag verkställbar!, nemi. att undergräfva de små pannorna, för att åstadkomma fabriksbränning; ty om jag hade gjort bränningen på de stora verken så kostsam, att den ej lönade sig, så hade följden blifvit den, att de, som hade stora verk, brände på samma sätt som de andra, för att ej nödgas betala en alltför bög skatt.
Jag tror således ej, att det ändamål, som herrarne åsyfta, eller linsbehofsbränningens försvinnande, genom en sådan åtgärd skulle vinnas.
Jag kan alltså ej frångå mitt yrkande, att 6 r:st. b:co såsom beskattning på hvarje kanna antages, emedan denna skatt, efter mitt förmenande, slår närmast i öfverensstämmelse med förslaget i sin helhet, hvars syftning jag förut antydt skulle vara att småningom, ej brådstörtande, tvinga innehafvarne af de små brännvinspannorna att nedlägga denna rörelse, sedan man efter hand hunnit öfvertyga sig om den mindre brännvinsbrännings-redskapens otjenlighet, eller den förlust, som genom dess begagnande uppstår.
Det är naturligt, att sedan denna opinion blifvit allmän, sedan alla de små pannorna försvunnit, så blir det äfven det Stånds intresse, som nu motsätter sig skattens förhöjning och yrkar den aldralägsta möjliga brännvinsskatt,— då blir det, säger jag, detta Stånds intresse, att yrka den högsta möjliga skatt; och då med detta Stånd förena sig alla nykterhetsifrare, så tror jag, att man vid en kommande riksdag kan lyckas att föra brännvinsbränningen närmare till fabriksbränning.
Då skall det ej heller mola något motstånd
Den 9 November c. m. alt få skatten ökad så mycket, sorn fordras till det nu föreslagna beloppet af 2 sk. och till och med något högre.
Det låter sig då äfven lätt göra att controliera de brännvinsfabriker, sorn då finnas, och man behöfver, oaktadt en hög skutt, ej befara, att mångå lönnbrännare skola uppstå.
Då jag såsom reservant biträdde Gr.
Hamiltons förslag, så undföll mig visserligen icke det missförhållande, som denna författning, i jemförelse med den gamla, skulle utvisa.
Det har alltid varit milt yrkande, att skatten borde nedsättas för de större brännvinsfabrikerna, och är det äfven nu.
Jag har resonerat så, att om de små brännvinsbrännarne i alla fall få en förhöjning i sin skatt, och de se, att de stora fabrikerna få en nedsättning; så skulle det kanske falla dem in, att bela beslutet vore dicteradt af gunst för de stora fabrikerna; men oin de stora fabrikerna först få bibehålla den gamla skatten, sorn de nu hafva, och derutöfver få en liten förhöjning, så tror jag, att det ej blir alldeles så mycket motbjudande för de små pannornas ägare.
Sådant detta stadgande nu är, fruktar jag, att det skall åstadkomma afund och missförstånd, samt alt förslagets genomdi ifvande kommer att möta större svårighet nu än om vi ställe så till, att både små pannorna och fabrikerna erhöllo förhöjning i skatten, ehuru ej i lika stor grad.
På dessa grunder tror jag, att det klokaste vore att välja den medelväg, som Gr.
Horn har föreslagit.
Man har anmärkt, att afgifterna enl. den gamla författningen vore beräknade efter 6 månaders bränningstid, då Gr.
Hamiltons förslag deremot är beräknadt efter tolf månaders.
Men hade man velat beräkna afgifterna i öfverensstämmelse med det gamla beloppet, men för 12 månader, så är det klart, att afgiften blifvit dubbelt större än förut.
Då skulle afgiften för hvarje kanna hafva blifvit 3 r.'st. i stället för 1^ r:st. å de små pannorna.
Hamilton föreslagit 6 r:st. skatt och 12 månaders bränningstid; således 4 gånger så mycket som förut.
Deraf finner R. o. Ad., huru betydlig den förhöjning är, hvilken han föreslagit.
Skälet, hvarför den likväl ej skulle blifva så tryckande som man vid första påseendet kunde befara, är, att troligen en mängd ägare af små pannor ej skulle anmäla sig att bränna för 12 eller 6 månader, utan kanske endast för 3 eller 3.
Derigenom blefve skatten hvarken så betydande för dem eller så indrägtig för statscassan.
Man komme måhända till samma slutföljd som förut.
Derföre synes mig detta Gr.
Hamiltons förslag vara billigt och böra antagas.
När nu dertill kommer, att det så nära öfverensstämmer med PresteStts beslut, ett efter Gr.
Hamiltons beräkning skulle skatten utgöra x,25o,ooo r:dr och efter PresteSt:s 1,125,000 r:dr, så bör R. o. Ad. kunna hoppas, att genom en inbjudning till PresleSt., i hän - a68 Den 9 November e. m. delse Gr.
Hamiltons förslag antoges, förmå nämnda Stånd att äfven instämma deri-
Då kunde vi också hafva förhoppning, att det hela lyckades.
Men om vi ej nöja oss med att höja skatten enligt Gr.
Hamiltons förslag, utan vilja uppsätta denna 16 gånger öfver förra beloppet, såsom Frih.
Hamilton försl yrkat, så befarar jag, att vi ginge både orätt och oklokt tillväga.
Hr Ribbing har trott, hvad äfven en annan talare förut anlydt, att de små pannornas ägare skulle hellre betala högre skatt, om de såge, alt de stora pannornas ägare också linge betala mera, eller åtminstone icke slippa med mindre skatt än förut.
Min öfvertygelse deremot är, att de små pannornas ägare hellie sjellve vilja hafva en fördel, än göra skada åt andra.
Om ch'i Ögayne af de 110,000 små pannorna hellre vilja slippa med en liten skatt än betala en högre för alt nödga ägarne af de 8000 större pannorna alt betala lika mycket, som hittills; så synes mig också klart, att det skulle förtreta tle smärre pannornas ägare, 0111 R.
St., för alt mera än tillförene beskatta de större pannorna , skulle ålägga de mindre en ännu högre bevillning, än den Gr.
Jag tillstyrker således ytterligare, att R. o. Ad. måtte blifva vid förslaget.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, otti R. o. Ad. behagade bifalla 23 §:n i Gr.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej, begärdp Hr Stuart votering.
Ad. ansåg voterts-proposjn böra sä uppställas, alt ja-propositioneri komme att innehålla bifall till 23 §:n i Gr.
Hamiltons förslag, och nej-propositionen, att R. o. Ad. anser skatten för brännvinsbränningen böra utgöras med 2 sk. b:co pr kanna brännvin.
Jag sktdle tro, alt contra-propos. borde blifva: vinner nej, så antages §:n med den förändring, att i stället för 6 rist. insattes 2 sk.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att vid uppgörandet och justeringen af den skriftliga yqter;$-propos:n, som nu vore under uppsättning, prdalagen kunde jemkas.
Upplästes till justering och godkändes följande vo(er:sproposition:
Den, som bifaller i3 §;n i Gr.
Hamiltons förslag, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Den g November c. m.
Vinner nej, antages samma 23 §, med den fö"»'ändring alt 2 sk.
L>:eo införes såsom skott i stället lör de i paragrafen föreslagna 6 runstycken.
Under det att härefter det exemplar af voterls-propostn, som skulle uppspikas, utskrefs, anmälde sig Hr Palmcrantz, Joli.
Manritz, och yttrade:
Då ufven Gr.
Horn framställt ett förslag, hemställer jag, om man ej borde först afgöra hvilketdera förslaget spip skall blifva contra-propos , eljest blir Gr.
Horns förslag alldeles undertryckt.
Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att sedan voter;s-proposln blifvit för II. o. Åd, uppfäst och af Ståndet godkänd, kunde numera ingen öfverläggning angtde contra-propostn äga rum.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfaljit, som följer: Ja — 24.
Nej — 32. 24 pph 35 §§:ne i Gr.
Hamiltons förslag föredrogos ån nyo och biföllos, Då nu föredrogs 26 §:n i Gr.
Hamiltons förslag, yttrade Gr, Hamilton:
Den 26 §:n, sorn nu följer till föredragning, ar äfven en bland de lyckliga, hvilka inom Exped.
Ulsk. erhållit förbättring.
Dea har likväl derigenom blifvit af beskaffenhet, att jag ej numera kan finna någon mening deruti; och då tillika den tariff, som med denna § sammanhänger, genom R. o. Ad:s sednaste beslut blifvit helt och hållet 0111 intet, så tager jag mig friheten föreslå, alt liela denna §, såsom numera fullkomligt öfverflödig, måtte få utgå, hvilket äfven öfverensstämmer med BorgareSUs beslut.
Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. 26 §:n jemte den åtföljande tabellen böra förfalla. 27 och 28 5S:,ie * Gr.
Hamiltons förslag föredrogos och biföllos.
Gr. lfa mil ton:
De förenade Ulsk:n hafva till sitt förslag bifogat ett formulär till mätnings- och stämplingsbevis å brännvinsredskap.
Då jag ej funnit skäl att föreslå något annat formulär än Ulsk., så finnes ej heller något sådant bifogadt mitt förslag; och jag hemställer således, huruvida icke Hr Landtm, täcktes framställa propos. till antagande af det formulär, som finnes bifogadt de förenade Utsktns förslag.
Uppå derefter framställd propos. blef det förslag lij{
Dan 9 Ko v ernber e. m. formulär till mätnings- och stämplingshevis, sorn Utsk:n med ulla!. K;o 5 afgifvil, af R. o. Ad. godkändt.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att de förenade Utsktn på 9 sidan i utlåt.
N;o 5 tillstyrkt: all R.
St., vid öfverlemnande af förslaget till den blifvande nya förordningen ang:de brännvinsbränningen, hos K. M. i tind. anhålla, det K.
M. täcktes uti författningen i nåder föreskrifva, huru med debiteringen och uppbörden af berörde afgift bör förfaras; och hemställde Hr Landtm,, att detta nu borde blifva föremål för R. o. Adis pröfning, sedan allt annat, sorn Utsk:n föreslagit, blifvit af Ståndet genomgånget, oell torde Hr Landtm,, sedan Ståndet pröfvat denna punkt, få föredraga en annan hemställan, upptagen uti betänk.
Frågan om afgifternas erläggande förskottsvis är redan af R. o.
Ad, afgjord genom bifall lill 6 §:n af Gr.