Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I händelse, såsom här Bildt anfört, rättighet till slitnings-penningar för Gottlands nalional-beväring finnes intagen uti den konvention, som är om denna bevärings organisation och tjenstgöring upgjord, så erfordras icke något serskildt beslut af R.
St. för att konventionen skall gå i verkställighet uti denna punkt, likasom i de öfriga.
Blott vederbörande, som är befälhafvare» för Gottlands nalional-beväring, sätter saken i fråga, så blir den naturligtvis, om den finnes uti conventionen inlagen, af K.
M. beviljad, så vidt delta bifall är behöflig!.
Medel lill denna utgift finnas uti de penningar Krigs-Colhm för munderingarnes underhåll har till sin disposition, och något serskildt beslut af R.
St. i delta afseende behöfves således icke.
Det vore, såsom jag förut yltrat, en bakvänd gång af saken, om en Riksdagsman skulle lill R.
St. göra anmälan om ett sådant förhållande, dä en rättighet redan finnes, hvars godtgörande endast har berott derpå alt anmälan derom till K.
M. hitlils icke har egt rum.
En så vidlyftig omgång behöfver vid detta tillfälle ingalunda iakttagas, då endast dessa ord i konventionen behöfva påpekas för att den genast går i verkställighet.
I anledn. häraf anser jag icke någon återremiss vara erforderlig, ty finnes denna rättighet, hvilket man på Hr Bildts intygande måste antaga, så behöfves icke något beslut af R.
St. för att få den gällande.
Propos. till bifall å förevar:de punkt blef härefter framstäld och besvarad med starka
Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit
18:de punkten, ang:de vackt motion om anvärfvande ock underhållande pä Gottland af en trupp & 1,000 man; och 19:de punkten, ang:de den korporaler och spel vid Gottlands nalional-beväring under de årliga mötena tillkommande dagsaflönings bestridande af förslagsanslaget till beväringsmanskapets vapenöfning.
Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallna.
20:de punkten, an gide utförande af förslagsanslaget till beväringsmanskapets vapenöfning med oförändradt belopp.
Den 19 April f. m. 137 Hr von Hartmansdorff:
Utsk. liar uplyst, alt utgifterna å ifrågavar:de förslagsanslag med 20,601 R:dr 38 sk. årligen öfveråtigit den summa, hvartill anslaget varit i Riks-Staten uptaget.
Likaväl föreslår Utsk. icke att förhöja anslaget, ulan att låta det förblifva lika ringa som förut.
Skälet dertill säger Utsk. vara det, ali denna brist kan anses hafva varit en följd af tillfälliga förhållanden.
Hvilka äro dessa tillfälligheter?
Det omtalar icke Utsk., men ett säkert förhållande år det, att när folkökningen fortfar, sä ökas äfven antalet af beväringsmanskap, och följaktligen fordras större anslag för dess vapenöfningar.
Man kan således förutse, icke blott en lika stor brist som hittils, utan jemväl en större.
St., å den ena sidan, hafva uptagit inkomst-lillarne till deras fulla belopp, t. ex. spannmålen till 6 R:dr 32 sk. b:ko för T:u, så är det icke alt hoppas att några betydliga öfverskott på desamma komma att ega rum.
Om då brister upstå i förslagsanslagen, hvarmed skola väl dessa betäckas?
Slats-kont. får visserligen af Riksg:s-kont. ersättning för de brister, som yppas, men denna liqvid med Riksg:s-kont. inträffar icke förr än lj år efter det år, då utgifterne varit bestridde.
Under liden mäste Slats kont. ligga i förskott för de brister, som på Stats-anslagen upkommit.
Men dessa förskott kan Stats-kont. icke betacka genom öfverskott på inkomst-titlarne när dessa högt beräknas.
Om nu tullmedlen beräknas lill det fulla belopp de hittills utgjort, men denna inkomst i anseende till krig i Östersjön blir ringare än man beräknat, hvad blir då följden?
Jo den att Stats-Kont. icke har några överskjutande tillgångar, och som utgifterna icke kunna lemnäs derhän, hvar skola medlen tagas?
Skall Konungen, för att få medel, begära utbetalningar på lilla krediti vet, så är det afsedf. för helt andra ändamål.
Eller skall urtima Riksdag af sådan anledn. sammankallas?
Jag anser det vara äfvenlyrligt äfvensom oriktigt att på detta sätt förfara.
Vore fråga blott om dessa 20,000 R:dr, så ginge det väl an; men Utsk. har förfarit likaledes med flere andra anslag, hvilka jag framdeles skall omnämna.
På grund af hvad jag nu anfört anhåller jag att R. o.
Ad. måtte återremittera denna punkt af Betänk.
Det är ganska sant att pluraliteten inom StatsUlsk. icke velat förhöja några förslags-anslag, och skälet hvarföre man icke ansett sådant medföra någon våda ligger uppenbart, om Hr von Hartmansdorff vill tillse huru stora öfverskott, som under den sista Stats-reglerings-perioden kommit Statsverket till godo.
De upgå nemi. till något öfver 800,000 R:dr årligen, och man har vid sådant förhållande icke ansett det vara vådligt om ett eller annat förslags-anslag blefve öfverskridet.
Hr von Hartmansdorff har yttrat alt beräkningen af spanmålen lill 6 R:dr 32 sk. per T:a skulle komma att betydligt inverka på detta öfverskott, men jag ber att få uplysa, att vid den uträkning, som inom Utsk. blifvit gjord, befanns förminskningen skola komma att upgå till omkring 45,000 R:dr; ty på bestämd siffra kan man icke upgifva densamma.
Om man nu subtraherar denna summa frän öfverskottet af 138 Den 19 April f. m. 800.000
R:dr, så torde icke Stats-Kont. derigenom råka i någon förlägenhet.
Hr von Hartmansdorff har äfven förutsatt, att tullmedlen skulle vid denna Riksdag så högt uptagas att de icke skull^ kunna upgå til! det beräknade beloppet, men jag tror att det hvar-\ ken för Hr von Hartmansdorff eller för någon annan
Iäter sig göra ' att nn på förhand sådant bedöma.
Skulle dock så inträffa att tullinkomsterne blefve så högt uptagne, att man icke kunde förmoda det de skulle med det beräknade beloppet ingå, eller med det belopp, hvartill de hittils kommit Statsverket lill godo, då först vore tiden inne att tänka på hvad sorn borde göras för alt icke sälta Stats-Kont. i förlägenhet för bestridandet af de under året löpande utgifterna, men nu anser jag det ännu vara för tidigt innan man kan bedöma detta förhållande.
På grund häraf anhåller jag om bifall till denna punkt.
Åkerhjelm har omförmält att öfverskolten sedan sista Riksdag i medeltal utgjort omkring 800.000
R;dr årligen; men han har icke nämnt huru mycket deraf vöre tullmedel och huru mycket vore öfverskott pä de ordinarie anslagen.
Dessa öfverskott kunde, under de sista åren, blifva större derföre, alt man vid nästl.
Riksdag icke upiagil -spanmålens värde så högt som nu.
Att för öfrigt jemföra den förra Stats-regleringens utgång med den, som nu skall komma, är olämpligt, enär grunderna äro olika.
Frih:n har äfven sagt, att det vore ovisst luiru högt tull-inkomsterna kunde uptagas, och alt man icke borde göra sig onödigt bekymmer innan man kände förhållandet.
Men jag befarar allom StatsUtsk. följer samma grundsats, i hänseende till dem som till de ordinarie inkomsterna, så skall det kunna hända att man missräknar sig.
Om [Jtsk. förhåller sig lika samvetsgrant i afseende på utgifternas som i afseende på inkomsternas belopp, så korame man till hvad Hrr Brukspatroner yrkade då fråga var om Hammar-skattens uphörande, och hvad som äfven sades då fråga var om sparinmålsprisets bestämmande, nemi. till sanningen.
Låtom oss de.rföre vara lika sanningsälskande då det är fråga om utgifterna som då det är fråga om inkomsterna; då komma vi jemväl att i afseende på tull-inkomsterna sätta deras afkastning till sitt rätta belopp.
Jag lägger, såsom jag förut yttrat, en serdeles vigt på denna fråga, ly om R. o. Ad. vid detta tillfälle godkänner Utsk:s oriktiga beräkningar, så befarar jag att Ståndet gör på samma sätt med alla de öfriga.
Jag tror derföre bäst vara att från början hålla sig vid sanningen å den ena sidan så väl som å den andra, samt yrkar följaktligen på återremiss af denna punkt.
Hr von Hartmansdorff yttrade att man bör hålla sig vid sanningen så mycket som möjligt, men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att om man verkligen skulle söka att åstadkomma detta i afseende på förslags-anslagen, så vore det nödvändigt att man gjorde en fullständig utredning utaf huru mycket summorna öfverskjuta behofven på samma gång som man Den 19 April f. m. 139 måste göra en beräkning af huru mycket de på andra titlar understigit desamma.
Detta vore enda sättet att komma derhän.
Dessutom är det naturligt alt ett förslags-anslag är af 'den beskaffenhet, alt det skall utgå till det belopp, som erfordras, så atl det är likgiltigt huru man fastställer det, blott det är någorlunda lämpadt efter behofven.
Det är jemväl ganska lämpligt att man icke gör en Stats-reglering så att öfverskotten blifva allt för stora, hvarmed man hade rätt att icke vara belåten, och jag tror således, att då man föreslår en Stats-reglering, som enl. hvad erfarenheten visat mera närmar sig den rätta beräkningen, då torde man äfven hafva skäl alt förvänta att densamma bifalles.
Frih. Klinekowström, Rudolf Mauritz:
Fullkomligt instämmande uti de åsigter Hr von Hartmansdorff uttalat och således anhållande om återremiss på grund af de gjorda anmärkmne får jag tillika uplysa, att StatsUtsk i den näst föreg.-de 19:de punkten har infört den åt de beväringsskyldige vid Gottlands national-bevä ring beviljade förhöjning i underhålls-kostnaden pä detta förslagsanslag för bevärings-manskapets aflöning, frän hvilket anslag förstnämnde dagsaflöning förut icke utgått.
När StatsUtsk. således har föreslagit och R. o.
Ad. nyss har beviljat alt denna aflöning hädanefter kommer alt utgå af det nu ifrågavande förslags-anslaget, så synes mig detta utgöra en ytterligare anledn., hvarföre det Höglofl.
Ståndet borde förhöja delta förslags-anslag, hvilket, enl. R.
Sius Revisorers Gerättelse, har under de 3 sisla åren visat sig understiga behofvet med en summa af ganska betydligt belopp, och då del är förenligt med god hushållning och god ordning i allmänhet, alt förslags-anslagen upföras till de belopp, hvartill de per medium upgå, så får jag ännu en gång uprepa min anhållan om återremiss af denna punkt.
Jag anser StatsUtsk. hafva redeligen förfarit emot arméen och landets försvar i allmänhet, enär Utsk., så vidt det funnit tillgångarne medgifva, har tillstyrkt bifall till hvad K. M. i Nåder framsläldl och jemväl till hvad åtskilliga enskilde motionärer anhållit.
Skall man nu yrka sträng efterföljd af den grundsats Rivon Hartmansdorff och Frih. von Klinckowström åberopat, så blir deraf den gifna följden att tillgångarne för StatsUtsk. blifva minskade af fruktan för att summan af eli förslags-anslag skulle blifva litet mera eller mindre tillräcklig.
Det är ju gifvet att om StatsUtsk. skulle få en återremiss med anmodan att på detta förslagsanslag skulle upföras 30,000 R:dr mera, så blir del 30,000 Råhs mindre tillgång för att bestrida fyilandet af de öfriga behofven.
Jag tror det icke vara farligt att antaga Utsk:s förutsättningar och tillstyrker derföre bifall till denna punkt, helst det kan vara likgiltigt om man kommer det verkliga beloppet litet mera eller mindre nära, då detta belopp dessutom, år ifrån år varierar.
Jag tillhör dem, som anse, att man alltid bör söka komma sanningen så nära som möjligt, då man upgör kalkyler, de må tillhöra Statshushållningen eller den 140 Den 19 April f. m. enskildla; och jag anser derföre äfven att man bör föröka förslagsanslagen så snart de visa tendens till att stiga, men jag anser alt raan icke bör göra det då denna förhöjning är relatift obetydlig eller till en del haft sin grund uti tillfälliga förhållanden, hvilket sednare, enl. min tanke, är fallet vid ifrågavar:de förslags-anslag.
Detta anslag utgår nemi., såsom här redan förut blifvit ytlradt, till ett gifvet ändamål och måste ovilkorligen alltid utgå till den summa, som erfordras, så att det icke har det minsta inflytande pä sjelfva saken, utan endast på Stals-regleringen.
Då man nu således endast bör efterse hut livida den summa, som här är i fråga, på den tabell som StatsUtsk. uprättat, kan hafva något inflytande, så finner man att 20,000 R:dr mera eller mindre på denna utgiftssumma icke kan hafva det minsta inflytande, och det synes då icke vara skäl att härutinnan göra någon förändring, så vida man icke förutser någon vida högre stegring än som under de förra åren varit fallet, hvartill dock ingen anledn. förefinnes, i synnerhet som man kan förutse att de förökade summor, som kunna ifrågakomma, blifva tagna ifrån helt andra anslag än det nu ifrågasatta.
Ilade det varit skäl att öka något förslags-anslag, så hade del varit det som R. o. Ad. biföll i den 14:de punkten, och som är uplaget lill 137,000 R:dr, ty denna summa kommer ovilkorligen att öfverskridas under de påföljande åren till följd af den foderbrist som yppat sig.
Då hade det kunnat vara skäl säger jag, att göra anmärkn., men StatsUtsk. ansåg sig både vid denna och andra punkter icke hafva skäl att göra förändring, emedan skillnaden emellan de verkliga utgifterna och den summa, som här är uptagen, icke har något att betyda; och sorn jag icke tillhör dem, hvilka anse att man blott utaf ett ”rechthaberf’ bör göra återreraisser, anhåller jag vördsamt om bifall till denna punkt af Utskis Betänk.
Om man skulle utgå ifrån den grundsats, som Hr Bildt nu försvarat, så skulle det i sanning vara nära nog likgiltigt till hvilket belopp man satte alla förslags-anslag, men åtminstone är icke jag för min del af denna tanke.
Jag har föreställt mig att när man upgör en Stats-reglering och icke så noga kan bestämma utgifterna a priori, så borde man vid deras bestämmande för framtiden rätta sig efter det förhållande, som under den förflutna tiden visat sig hafva egt rum.
St:rs Revisorer fästat R.
Sl:rs upmärksamhet på, såsom orden lyda i deras berättelse:
"den jemna tillvexlen i kostnaden för bevärings-manskapcts öfntngar1', och man har icke kunnat förneka verkligheten af detta förhållande, likasom man icke kunnat upgifva något skäl för att dessa kostnader i en framtid skola förminskas, utan det synes tvärtom vara gifvet att, såsom här tillförene blifvit yttradt, folkmängdens tillvext måste föröka beväringsmanskapets antal, hvaraf ovilkorligen måste följa att kostnaden för dess vapenöfningar äfven måste stiga.
Kan man således här icke antaga att de förhöjda utgifterna härröra från ett tillfälligt förhållande, såsom händelsen är med det förslagsanslag
Hr Bildt nyss Den 19 April f. m. 141 omförmälde, så tyckes det mig ligga klart uti sakens natur, att R.
St. böra uptaga förslags-anslaget till det belopp, som, enl. hvad erfarenheten visar, i sjelfva verket utgår.
Man må icke åberopa att denna summa utgör en obetydlighet, hvilket, enl. min tanke, är ^aldeles oriktigt, ty man skall tillämpa en grundsats sådan den är, ( och dess riktighet ligger deruti, att man uptager anslaget sådant det i verkligheten visar sig vara.
Jag kan således icke åtnöja mig med de skäl, som här utaf tvänne StatsUtsk:s Ledamöter blifvit anförde, utan jag anser en ålerremiss böra ega rum, på det att man må uptaga förslags-anslaget sådant, som det i verkligheten bör vara för att upfylla sitt ändamål.
Man har äfven såsom skäl för bifall till StatsUtskrs Betänk, i denna punkt åberopat, att erfarenheten visat det stora öfverskott finnas, hvarmed Stals-Kont. kan. fylla de brister som uppenbart skola på åtskilliga förslags-anslag upkomma, men månne icke snarare en sådan grundsats borde tillämpas att man uptager förslagsanslagen lill hvad som verkligen erfordras och i samma mån öka beräkningen af iukomst-titlarne, så alt man äfven i det fallet kommer sanningen närmare.
Då har man för R.
St., för allmänheten, för en hvar, som vill granska förhållandet, framlagt saken i dess rätta dager, men alt uptaga förslags-anslagen till lägre belopp än de verkligen erfordra och sedermera omtala stora öfverskott', som kunna användas till fyllnad af de brister å anslagen, som måste upstå, det är enl. min tanke aldeles icke rätt, och under sådana förhållanden bestrider jag att Stals-regleringen innefattar någon sanning.
Jag yrkar således återremiss, helst anledn. dertill blifvit hemtad från Revisorernes framställning till R.
Ur Adelborg:
Då den brist, som yppats å förevande för slags-anslag nu under trenne år fortfarit, och man icke upgifvit de tillfälliga orsakerna till ett sådant förhållande, så är del att förmoda att Stals-Kont. äfven framdeles skall få ligga i förskott för att fylla denna brist.
Således är det också klart att anslaget bör till sin verkliga storlek beräknas, och att man icke på en sådan förutsättning, som här blifvit upgifven, bör sätta alltför stor tillit.
Jag tror att så vidt man vill vinna det förtroende man för allmänt nyttiga bidrag bör påräkna, så bör man, vid beräkningen af sådana anslag, gå summan så nära som möjligt, och icke förutsätta att okunnighet om verkliga förhållandet skulle lättare medföra medgifvande än en sann kunskap om saken; ty hvar och en som kan läsa bör kunna se att här ett sådant förhållande upstått, och icke derföre möjligen af misstag om sjelfva saken kunna vara benägen till större upoffringar, än kanske eljest om denna summa i hela sin storlek vore utförd.
Jag yrkar således äfven på återremiss.
Hvilka individuella åsigter man än må hysa, och hvilket förtroende man än rättvisligen må äga till Krigsadministrationens sätt att handhafva de under densamma hörande medel, föreställer jag mig dock, att man icke bör alldeles lemna ur sigte den hos allmänheten inrotade föreställningen, att ju högre 142 Den 19 April f. m. man bestämmer förslagsanslagen, desto mera går det ål.
Då det heter förslagsanslag, så innefattas ju deruti, alt beloppet kan öfverskridas; och mången lärer af denna anledn. tänka sig förhållandet sålunda, att då man bestämmer eli förslagsanslag till 120,000 eller 150,000 R:dr, så torde t. ex. 160,000 R:dr åtgå.
Dennå föreställning må vara oriktig, men jag tror likväl, att när man icke ' tillfogar det allmänna någon verklig olägenhet, så må det vara lofgifvet att göra något afseende på allmänhetens föreställningssätt.
. , Säkert är äfven alt, såsom en annan talare redan ytirat, om man på denna Stat upförer betydligare summor än hit tils, så komma de överskjutande beloppen att åberopas såsom skäl för afslag å motsvarande summors beviljande för andra behof, hvilka anslag likväl kunna vara ganska nödiga och under andra omständigheter törhända beviljas.
På dessa grunder anhåller jag om bifall till denna punkt oförändrad af Utsk:s Betänk.
Åkerhjelm har sagt att om man vill hafva fullständig reda på förslagsanslagens brister och öfverskott, så borde man hafva en utredning deröfver.
Aldeles rigligt.
Men hvarföre har icke Utsk. företagit sig en sådan?
Jag befarar dock att ett dylikt sammandrag blifvit föga tillfredsställande, ty man hade fått en slutsumma att fördela på de serskildta anslagen.
Huru skulle denna fördelning, hafva skett?
Det enklaste och riktigaste vöre ju att hålla sig lill hvarje -förslagsanslag för sig, och efter de föreg:de 3 årens medeltal uptaga de förslag, på hvilka brist upkommit till ett högre belopp, och till elt lägre de, som lemnat öfverskott.
En annan talare har ansett det vara nödvändigt för StatsUtsk. att uptaga utgifterna lägre än de i sjelfva verket äro, om räkningen skall gå ihop, utan ökad bevillning.
Men om man på den nya Staten uptager Statsinkomsterna till deras verkliga, men Statsutgifterna deremot till mindre belopp, så får man tillgångar; dock äro dessa icke sannfärdiga, utan tillkonstlade.
Om sådant kan lyckas, för en gång, så kan förfarandet icke bära sig i längden, och under tiden bringa Slals-verket på brist, såsom jag redan nämnt.
Cederström har rätt deruti att han anser allmänheten hafva den (ron: att om än ett förslagsanslag sättes aldrig så högt, så öfverskrides det ändock, samt att utgifterna alltså blefve större om man upgåfve deras verkliga belopp.
Men är det skäl att hos allmänheten söka bibehålla tron på oriktiga ziffer-upgifter?
Vore det icke mera skäl att rätta dem?
Vore det rätt att förhålla sig såsom Frih.
Cederström föreslagit, så skulle man, då behofvet upginge till 100,000 R:dr, uptaga det till 10,000.
Upgör man en Stats-reglering på det viset, hvad skulle det väl väcka för tänkesätt hos allmänheten, som granskar dessa förhållanden?
Det är ju icke fråga om att smyga fram Stats-utgifter, utan att beräkna Staten både på ena och andra sidan efter verkliga förhållandet.
Om man skulle göra på detta vis i stort, så skulle ju den brist upkomma, hvilken jag förut omförmält.
Vill StatsUtsk. förhindra denna brist medelst tull-bevillningen, så har det ingen annan ut - Den 19 April f. m. 143 väg, än att beräkna tull-inkomsterna sä mycket lägre än de verkligen äro, sorn man förut beräknat anslagen för lågt.
Vill man icke göra en sådan liqvid mellan dubbla origtigheter, så saknar fptats-Kont. medel, jå att antingen mäste lilla kreditivet tillgripas, geller ock Riksdag sammankallas. Månne Regeringen skulle vinna ^ derpå?
Troligen skulle en så oerhörd händelse, sorn den att brist i Slats-Kont. förefunnes, samt att fördenskull antingen lilla kredilivet mäste begagnas eller R.
St. sammankallas, väcka ett sådant upseende, att det blefve svårt nog för Regeringen att få anslag vid den Riksdag, som följde derpå.
> Hr Bildt har omförmält att R. o. Ad. beviljat allt för litet linder den 14:de punkten lill foutageringen.
Men det målte vara lians fel som icke sade till derom, när han visste alt så förfiött" sig.
Manne icke della misstag är ett ytterligare skäl för att icke sä göra i denna punkt, och tillika en ny anledn. till den återremiss, hvarom jag förnyar min anhållan.
Sedan jag sist hade ordet har Hr von f Hartmansdorff erkännl riktigheten af den grundsats jag då uttalade, nemi. att om man ville hafva ett fullständigt förslag, så skulle man icke blott taga i beräkning de förslagsanslag, sorn blifvit öfverskridne ulan äfven dem som blifvit understigne och sedan jemföra dessa båda slut-summor.
Hr von Hartmansdorff har äfven erkännt att sådant icke skulle leda till något annat gagn, än att man kunde vid hvarje Riksdag, på grund af den erfarenhet man under tiden vunnit, bestämma alla förslagsanslag lill de ungefärliga belopp, hvartill de utgått.
Jag anhåller att få fästa upmärksamhelen derpå, att derigenom måhända skulle upkomma ett förminskadt intresse alt hushålla med dessa förslagsanslag, då man ser att. uti mån af större åtgång äfven större förslagsanslag vid följande Riksdag bestämmas.
Sedan Hr von Hartmansdorff nu till stor del erkännt det förfaringssätt Ulsk. iakttagit, och då Hr von Hartmansdorff utaf Betänk, i dess helhet lärer finna att StatsUtsk. icke på något enda ställe föreslagit nedsättning i förslagsanslagen på grund af att de icke utgått till sitt fulla belopp, så tvillar jag på att han längre kan hysa någon betänklighet vid bifall till denna punkt, hvarom jag ytterligare får anhålla.
O Hr Printzensköld:
Den grundsats Frih.
Åkerhjelm nyss yttrade måste jag bestrida.
Han sade nemi. att ett ökadt förslagsanslag skulle möjligen leda till mindre hushållning med detta anslag, och att deruti skulle ligga ett skäl hvarföre man borde uptaga detsamma till mindre belopp än som i verkligheten borde ega rum.
Jag deremot kan icke hysa misstanka emot någon, som har att disponera öfver dessa anslag, att han skulle hushålla med medlen annorlunda än efter lagar och författningar samt med iakttagande af den grundsatsen, att man bör använda den största möjliga sparsamhet.
Vill man verkligen af detta skäl hemta anledn. till ett motsatt förhållande, så skulle man kunna säga, att när ett förslagsanslag ovilkorligen skall fyllas, äfven om beloppet öfverskrides, så lärer misshushållning äfven i detta fall lika väl ega rum.
Således 144 Den 19 April f. m. lärer Frilen finna att dessa skäl icke böra gälla lill bifall 3 ifrägavar:de Betänk.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter först till bifall och sedermera till återremiss 3 förevande punkt framstälde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R.\ o.
Ad. behagade bifalla denna punkt, samt sedan härvid rösterne ut- ) fallit med starka
Ja, blandade med många Nej, förklarade det han trott sig finna att Ja nu öfverröstat
Nej. .
Efter härvid af Hr von Hartmansdorff gjord begäran om votering, upljssies lill justering och godkändes följande volens- i propos.: / * ^
Den, som bifaller den i StatsDtsk:s Utlåt.
JYe 61) förekommande 20:de punkten, ronde utförande af förslagsanslaget lill bevärings-manskapets vapenöfning med oförändradt belopp, röstar Ja; den det ej vill röstar
Ad. de emot nämnde punkt gjorde anmärkrnr föranleda lill densammas återemitterande.