Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ulsk. hade sig ålagdt att inkomma med förslag huru det till återbetalande af de beviljade 2 millioner bestämda årliga beloppet af 300,000 ndr b:co skulle, ifrån och med början af detta år, utgöras, var det gifvet att Utskottet sökte förskaffa sig upplysning om hvarest dessa medel med full säkerhet kunde erhållas.
Alt vid uppgörande af denna vigtiga affaire flere olika meningar och förslager uppstodo inom Utsk., lärer jag icke behöfva förklara — emedan sådant låg i sjelfva sakens natur.
Man föreslog att medlen skulle tagas af Bankovinsten, af tullintraderne, af brän vins - Den 21 Juni f. m. 193 vinsskatten m. m.
Men man kom alltid till den slutsats, att all sadan inkomst befanns vara osäker, såsom beroende af inträffande inre och yttre förhållanden, synnerligen uti närvar, tider.
Hvaremot Staten nu fordrade en bestämd säkerhet för erhållande af de beslutade 300,000 r:dr årligen, såsom varande Ständernes åtagne skuld till Slasverket.
När nu allmänt kändt är, att
Statsverket icke äger några tillgångar som till ifrågavar. ändamål kunna begagnas, emedan R.
St. sökt med all sorgfällighet undvika, att under fridens lugn, samla medel för att i nödens och behofvets stund användas; så återstod för Utsk. ej annat att göra, än att tillse hvarest dessa medel, med iakttagande af den rättvisaste fördelning, kunde säkrast och bestämdast påräknas och utgå.
Efter Utsk:s tanka måste de grunder som uti Bevilln.-förordningen gjort sig gällande vara de rättvisaste, emedan dessa grunder varit tillämpade uti nära 40 år, samt derunder riksdag efter riksdag på nytt blifvit granskade och rättade.
Det var således naturligt att
Utsk. med stöd af denna öfvertygelse om bevillningens rättmätiga fördelning, trodde sig handla mest i öfverensstämmelse med Svenska folkets fordringar, dä Utsk. beslöt att taga Bevilln.-förordningen tilt grund för uppgörande af den äskade summan.
Visserligen kan man vid en nogare granskning af Bevilln.- förordningen, finna att densamma, i vissa delar, bordt annorlunda göra sig gällande.
Men sådant är icke Ulsk:s fel, som dels i sin helhet, dels ock genom afgifue reservationer sökt fästa Ständernas uppmärksamhet härpå, ehuru utan synnerlig framgång.
Hvaraf Utsk. måste draga den slutsats, alt R.
St. ansett den fördelning af bevillniugen som Ständerne uppgjort vara den rättvisaste och ändamålsenligaste.
Krig är ett allmänt ondt, ofta föranledt af nödvändigheten, och ej sällan af politiska hemligheter.
Detta onda träffar hvarje samhällsmedlem, i mer eller mindre grad.
Att så mycket som möjligt är söka förmildra detta onda, fordras gemensam samverkan och utomordentliga åtgärders vidtagande, från hvilka inga medborgare med sann fosterlandskänsla bör eller kan frigöra sig.
Om ofvanstående grundsats antages såsom gällande, så förfaller alla de anmärknir man sökt göra mot. den af Utsk. föreslagna fördelningen af krigsumgäldernas godtgörande.
Man har anmärkt, att Utsk. tillstyrkt den förhöjda bevillningens utgörande äfven efter 3:dje art:n, såsom orättvis.
Men man glömmer alt
Utsk. i motsatt fall skulle handlat i strid med de grunder Utsk. bestämt, nemi., att utgiften skulle utgå af hvar och en som erlade skatt till Staten efter Bevilln.-förordningen.
Man har vidare yttrat, att om man höjde tullen på vissa öfvertlödsvaror, såsom caffe och mera dylikt, så skulle man erhålla större inkomser, samt dymedelst kunna betäcka krigsomkostnaderne, till en ganska betydlig del.
Jag tror tvärtom, att de höga tullbestämmelserne, åstadkomma mindre inkomster i allmänhet, emedan de äro första vilkoret till tullförsnillning och lurendrejeri.
Fö cliffi II. 13 194 Den 21 Jani f. m. rigt åro händelserm i uti Europa af den beskaffenhet, att man icke bör göra sig stora beräkningar i afseende till lullinkomsterne för det närvar.
Det är möjligt att någon otydlighet förefinnes i sjelfva ordalydelsen af Utsk:s betänk.
Utsk. fästade sig mer vid hufvudsaken än vid redaktionen.
— Emedlertid är Utsk. tacksam för hvarje upplysning liksom för de förslager som fran detta och de öfriga RiksSt:n kunna blifva meddelade.
Men äro dessa förslager ej mer öfvertygande än dem jag här hört afgifvas, sä må man ursägta mig, attSjagf fortgår att tro, det Utsk:s förslag är det bästa och ändamålsenligaste.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag: men vill ej motsätta mig en återremiss om R. o. Ad. skulle så för godt finnna.
I anledn. af hvad Ilrr von Troil och von Hartmansdorff emot mig anfört, anhåller jag att fä upplysa det jag ingalunda sagt att bevillningen af embels- och tjenstemäns löner voro obilligare än de i l:a art:n upptagna afgifter.
Jag sade att den vore den obilligasle och i sin tillämpning den orättvisaste af all bevilln. efter 2:dra art:n, emedan de äro de enda som få betala efter sin fulla inkomst, då alla de andra oftast blott betala för en mindre del deraf.
Ilr von Troils förslag, att företrädesvis tillöka bevillningen efter l:a art:n har visserligen den stora fördelen med sig att man genom en enkel beräkning kan utfinna hvilket belopp man behöfver uttaxera.
Men såsom bekant är, har sättet att grunda en Stats beskattning på en viss lika afgift för hvarje person af en viss ålder, hvilket i samhällenas första stadium såsom enkelt var allmänt, nu mera blifvit förkastadt i alla samhällen der civilisationen gjort större framsteg, och en obillighet mäste man alltid anse det innefatta, att den fattige arbetaren skall betala lika mycket för skyddet, som den rike kapitalisten, hvilken sednare i vårt land, nälden ränta han uppbär icke öfverstiger 5 procent, enl. nu gällande bevillningsförordning, för öfrigt är fullkomligt skattfri.
Det är dessa åsigter jemte det särskilta skälet jag anförde om klokheten att med särdeles omsorg söka vara billig vid denna slags beskattning, som föranledt mig att föreslå att man borde lägga liela den tillökade bevillningen på 2:a art:n.
Ehuru jag vid början af denna riksdag sökte visa obilligheten uti närvarande tillämpning af bevillningsförordningens stadganden efter 2:dra art:n, särdeles i afseende på embetsmännen eller den klass jag tillhörer, måste jag likväl nu erkänna att vid denna riksdag någon förändring derutinnan icke är att hoppas, hvarföre jag också derom nu icke gör någon framställning.
Vidare försvarar jag också Ulsk:s åtgärd att vid detta tillfälle icke hafva lagt ifrågavar. bevillning på konsumtionsartiklar, egentligen genom tull.
De tullbara ämnen som egentligen inbringa mycket i kassan, äro kaffe, socker och tobak.
Jag har visserligen yrkat att tullen å kaffe kunde förhöjas lill 4 sk. och jag medgifver att Hr von Hohenhausen har rätt deruti att tyska föreningens tullsatts å denna vara är än högre, men då jag önskade denna förhöjning, så var det derföre att då handelns nuvarande lidande tillstånd gaf anledning till den farhågan, att den hittills varande inkom - Den 21 Juni f. m.
195 sten af tullmedlen således icke kunde påräknas utan förhöjning i taxan, och denna trodde jag lättast och med största säkerhet kunna erhållas genom en mindre tillökning i kaffe-tullen, men längre vågar jag icke under varande förhållanden gä.
Jag har i dag erhållit upplysning derom, att införseln af caffe är 1847 uppgick till omkring en fjerdedels procent lägre belopp än året förut, hvilket visserligen är högst obetydligt, isynnerhet som caffeimporten sistnämnde år var den högsta som någonsin ägt rum.
Importen af socker har visserligen stigit något, men deremot har införseln af tobaksblader undergått en ganska stor minskning.
I Danmark haiman i och för krigets skull beslutat en förhöjning af 33^ procent i tullen pä dessa artiklar, men dervid bör jag dock nämna att tullbestämmelserne i Danska tulltariffen äro bland de lägsta som jag känner i något Europeiskt land och äfven med 33| procents förhöjning förblifva de lägre än de Svenska.
Jag tillstyrker icke den ifrågavar. afgiftens läggande på tullen utan instämmer med Bevilln.Utsk. i dess åsigter derutinnan.
För den händelse att återremiss kommer i fråga, så, jemte det jag nu anhåller att hvad jag yttrat måtte få åtfölja remissen, får jag särskildt fästa uppmärksamheten derpå, att då billigheten icke mindre nu än förr fordrar att låntagaren får åtnjta bevillningsafdrag för den ränta som öfverstiger 5 procent, ett proportionerlig! afdrag å räntan må honom tillkomma för den tillökning som nu är i fråga, likasom för den gamla afgiften efter 2:dra art:n.
Hr von Hartmansdorff har anfört att om en förökning i bevillningen för år 1848 vore rättvis så borde den äfven vara det för de följande åren, så vida nödvändigheten icke tvingade oss att göra det orätta för innevar. år.
Så förhåller det sig också verkligen ty dä man för det innevar. året icke kan ändra hvarken bevilln.-förordningen, bränvinsförfattningen, eller tulltaxan, så måste man ju lägga den ifrågavar. tillökningen i bevillningen på den så kallade allmänna bevillningen.
Att lägga den på tullen låter sig inte göra emedan den dageligen uppbäres, då deremot den allmänna bevillningen först nästa år utgår.
Alltså förefinnes här en nödvändighet att för innevar. år bestämma en viss förhöjning i den nu gällande bevillningstariffen för alt få de trehundra tusen r:dr som för detta år erfordras; men dessa skäl gälla alldeles icke för de kommande åren.
Det är gifvet, ja obestrideligt, att R.
St. böra anskaffa de erforderliga medlen på det sätt som för de skattdragande är minst tryckande; med åsidosättande af denna pligt föreslår Utsk. ett förfaringssätt som innebär raka motsatsen, ithy att det mest tryckande sättet för skatters upptagande är genom den direkte bevillningen, och derom lärer väl icke någon stridsfråga kunna uppstå.
Statsverket är det visserligen angeläget att när det får en ny utgift det jemväl får motsva rande inkomster till dessa utgifters betäckande.
Man har här förespeglat osäkerheten af tullinkomsternas utgäenden.
Jag medger att de till beloppet äro blottställde för osäkerhet, och endast aproxima 13* - 196
Den 21 Juni f. m. tift kunna af StatsUtsk. beräknas, men vid en tullintrad af vida öfver 3,000,000 ndr b:co, sä blir genom den med försigtighet gjorda aproximativa"beräkningen en minskning deruti icke sä kännbart för Statsverket på långt när som om en brist till lika stort belopp uppstode i det med tillförsigt beräknade belopp af 1,800,000 r:dr, hvarmed allmänna bevillningen hittills utgått.
En minskning uti sistberörde titel är alldeles icke otänkbar, emedan om en sådan missväxt skulle öfvergå hela riket som för några år sedan drabbade mälareprovinserna och några andra län, samma förhållande skulle inträffa för hela Sverige som då egde ruin för dessa provinser, nemi. att bevillningen icke kunde till dess fulla belopp utlagas.
Häraf torde påtagligen vara gifvet alt om man anvisar dessa 300,000 r:dr att utgå af tullbevillningens enorma inkomster, är detta lika säkert som att anvisa den pä den allmänna bevillningen, isynnerhet om man dervid tillika tillser att en ökad inkomst af tullen må komma Statsverket tillgodo.
Detta ändamål skulle man också pä annat sätt kunna vinna, hvaraf dock icke göres behof, nemi. om man för gäldande af den på hvarje af de nästföljande åren belöpande andel af krigsrustningskostnaderna, genom ett särskildt förordnande bestämde en viss tolag på några få men betygliga artiklar och hvilken tolag skulle såsom ersättning till tullmedlen ingå.
Att ett sådant tillägg till tulltariffen då det gällde colonialvarorne icke skulle vålla någon minskning i de inkomster tullverket nu äger af berörde artiklar, det slutar jag mig lill deraf, att då den enda Stat i Europa som haft lägre tullafgift på kolonialvaror än Sverige, derutin nan dock i sjelfva verket föga skillnad icke ägt rum när i betraktande tages den betydliga eftergift i tull som är medgifven för de varor af detta slag som frän produktionsorten direkte hit införas när denna Stat säger jag, hvarifrån den mesta tullförsnillning pä Sverige förut ägt rum numera höjt sina afgifter på kolonialvaror, sä minskas också vådan deraf för Sverige af en minskning i tullinkomster, i händelse tullen äfven här skulle höjas.
Den tillökning i tull jag föreslagit är dessutom så obetydlig att den visserligen icke i ringaste mon kan inverka på konsumtionen af varan.
Af dessa skäl kan jag icke annat än lill Bevilln.Utsk:s behjertande öfverlemna hvad jag nu redan anfört, gående ut derpå alt man icke utan behof bör höja den allmänna bevillningen.
Jag ber Hrr:ne fästa uppmärksamhet vid det uttrycket ”utan behof,” ty om så är att medlen pä annat sätt utan svårighet kunna anskaffas, som jag tror mig hafva ådagalagt så undviker man ju' derigenom att väcka missnöje genom en åtgärd, som både kunde och borde uteblifva.
Jag förnyar derföre mitt yrkande om äterremiss.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge de emot Bevilln.Utsk:s förevar, utlåt.
N:o 21, gjorde anmärkmr föranleda till äterremiss.
Bevilln.Ulsk:s d. 17 dennes på bordet lagda mern.
N:o 22, ang:de återlemnande af riksdagsfullmäktigen Tobias Linds motion Den 21 Juni f. m. 197 om verkställighet af 1810 års riksdagsbeslut, i afseende på krigsgärds utgörande af pastorer, blef härefter föredraget, men ånyo bordlagdt, pä begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, Frih. von Stedingk, Styrbjörn, m. fl. ledamöter.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exp.- Utsk. inkomne förslag till R.
St:s underd. skrifvelser till K. M., nemligen:
N:o 117, ang:de de staden Amål beviljade förlags- och hyggnadslån; N:o 118, ang:de ifrågastäldt låneunderstöd åt Wexiö domkyrka samt institutum clinicum och länslazarettet i Lund; N:o 119, ang:de föreslagne jemkningar uti det antagna myntsystemet ; N:o 120, om ändring i sättet för kungörelsers publicerande i kyrkorne; N:o 121, i anledn. af väckt fråga om ändring i nu gällande stadgande, rör:de liden då dammlucka skall vara öppnad; samt N:o 122, i fråga om privatbankernes framtida upphörande.
Som jag är förhindrad att annorlunda än med afbrott deltaga i riksdagsförhaudlingarne, anhåller jag att med bibehållande af min riksdagsmannarätt få afsäga mig min plats såsom suppleant i Const.Utsk. samt öfrige mig uppdragne befattningar. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer, att utse en ledamot att från och med nästa Fredag lill d. 9 Juli, i st. f. Frih.
Paykull inträda i Const.Utsk., under den ledighet, som blifvit beviljad Gr. Lewenhaupt, Axel.
Anmäldes och lades på bordet följande från Utsk:n inkomne mern., utlåtrn och betänk:n, nemligen från Expeditions-Ut skottet: N:o 10, i anledn. af återremiss å skrifvelseförslaget N:o 103; Constitutions-Utskottet:
N:o 15, om ändring af 56 § Reg.F. och 24 § Riksd.Ordn., ang:de tillförordnandet af BondeSt:s Secreterare; N:o 16, med förslag till förändringar i 53, 69, 70 och 71 §§ Reg.F. och 31 § Riksd.Ordn., ang:de åtskilliga Bevilln.Utsk:s åligganden; N:o 17, med förslag till förändringar uti 53, 56 §§ Reg.F. och 33, 34, 49, 56 §§ Riksd.Ordn., angule motioner; N:o 18, med förslag till ändring och tillägg i 36 och 43 §§ Riksd.Ordn., rörde sammansatta Utskott; 198 Den 21 Juni f. m. N:o 19, med förslag till närmare} bestämning af tiden för motioners afgifvande; Stats-Utskottet:
N:o 210, med förslag till sammanjemkning eller votenspropos., ianledn. af RiskStms skiljaktiga beslut, rör:de åtskilliga till Statsregleringen hörande frågor; N:o 211, med förslag till sammanjemkning eller voter:spropos., i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rör:de ifrågaställde anslag till fängelsebyggnader; Nio 212, i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
N:o 171, ang:de nedsättning i arrendet för kronosäteriet Boda; N:o 213, i anledn. af väckt motion om förlängning af betalningstiden för ett, i anseende till hagelskada, meddeladt undsättningslån ; Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottet: N:o 23, i anledn. af väckt motion'om tillsättande af en komité, såväl för granskning af ett utaf Hr Stjernsvärd, Gust.
Maur., afgifvit förslag till landtförsvarels organisation, som för utarbetande af ett fullständigt utlåt, om bela försvarsverkets lämpligaste ordnande; Lag-Utskottet: N:o 52, i anledn. af K. M:s nåd. propos.
N:o 11, ang:de vissa lagbestämmelser med afseende på enskilde banker; N:o 53, i anledn. af väckte motioner om stiftande af en lag emot uppror och olofliga folksamlingar; N:o 54, i anledn. af gjorde anmärkmr mot Utsk:s betänk.
N:o 2t>, öfver K. M:s nåd. propos.
N:o 15, med förslag till förordning, ang:de förlagsinteckning; N:o 55, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksSt:n fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:s utlåt.
N:o 44, i anledn. af Utsk:s betänk.
IST:o 27, öfver K. M:s nåd. propos. med förslag till lag om actiebolag; samt N:o 56, i anledn. af väckte motioner om dels indragning af kämners-, lagmans- och riddaresyne-rätterne, dels ock förändring af vissa domstolars organisation. H. R. o.
Den 22 Juni e. m. 199 Thorsdagen den 22 Juni 1848.
Justerades 8 prot.-utdr. för gårdagens plenum samt pleni-prot. för d. 2 dennes f. och e. m.
Upplästes ett af Ilr Adlerstråhle, Fredr.
Ernst Lebreckt, inlemnadt sålydande mern.:
Som jag af tjensteangelägenheter är hindrad emottaga det mig meddeldta uppdrag att, i permitterad ledamots ställe, uti Bevilln.- Utsk. inträda; så får jag samma uppdrag mig härmedelst vördsamt afsäga, under lika vördsam anhållan att någon annan af R. o.
Ad:s ledamöter måtte i mitt ställe utses.
I anledn. häraf anmodade Hr Gr. o. Landtm.
HrrElectorer, att utse en ledamot, att i st. f. Hr Adlerstråhle inträda i Bevilln.
Utsk. under den Gr.
Sparre, Joli. Alexander Artemis, beviljade ledighet.
Företogs val af en Bänkman inom 25 Bänkm:s-afd:n efter N:o 2,320, Hr Åkerman, Fredrik; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2,313, Hr Ekströmer, Carl Johan.
Föredrogs ånyo StatsUtsk.-s d. 17 och 21 dennes päAiordet lagda utlåt.
N:o 201, i anledn. af anmärkmr vid betänk.
N:o 120, ang:de bevilljandet af ett byggnadslån för staden Christianstad.
Hr von Hartmansdorff, Au g.: 6:te punktens sednare mom. innehåller följande: — —; ”dock må, derest denna inbetalnings belopp före den 16 Januarii nästpåföljande år till riksg:s-kont. inkommer, samma betalning anses vara inom behörig tid verkställd, hvadan, i sådant fall, den, sedan nyssnämnde månads början, å kapitalafbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves.”
Då detta stadgande jern föres med det första”mom. af samma punkt, som säger att inbetalningen skall ske inom den 31 December; så blir det ungefärligen af följande innehåll:
Vi vilje, att J skolén ordentligen erlägga eder ränta före årets slut; men derest J sådant försummen, sä gör det oss emellan ingenting; utan blott J ären så gode och betalen inom den 16 Januarii det påföljande året, så undslippen J all räfst derför och all räntebetalning under dröjsmålet.
— Vore det ej bättre att, i st. f. denna till oordning ledande höflighet bestämdt säga, att man ej fordrar någon betalning förr än den 16 Januarii det påföljande året?
Detta öfverensstämde ock med det bestämda språk, som man fordrar i allmänna författ - 200
Den 22 Juni e. m. ningar.
En hvar visste då, hvad han hade att rätta sig efter.
Ett stadgande sådant, som det här föreslagna, medförer utan tvifvel den påföljd, att ingen betalar förr än d. 16 Januarii.
Jag tillstyrker således om man anser någon vigt ligga derpå, att räntebetalningen sker före årets slut, att denna punkt ändras så, att det sednare mom. (ifrån orden: ”dock må” och ända till slutet) erhålla följande lydelse:
Om sådant underlåtes, skall ä den försummade kapital-afbetalningen, intill dess den verkställes, 5 procents ränta erläggas.”
Om R. o. Ad. skulle gilla denna min åsigt, och Hr Gr. o. Landtm, anse målet, vara af beskaffenhet, att förändringar i föreskrifterna nu genast kunna göras: så hemställer jag vördsamt, att H.
Ståndet måtte antaga delta förslag.
I annat fall anhåller jag om återremiss.
I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm., att StatsUtsk:s förevande utlåt, utgjorde svar på återremiss af betänk. i\":o 120, och således nu någon återremiss ej kunde ske, men R. o. Ad. vore oförhindradt att i ämnet fatta det hufvudsakliga beslut, Ståndet ansåge lämpligt.
Hr von Hartmansdorff: anhöll om ursägt för sitt misstag.
Hr Gr. o. Landtm, har nu upplyst om hvad jag ämnade att meddela, nemi. att nu förevande betänk, är svar på den återremiss af betänk.
N:o 120, som af yttranden i 3:ne RiksSt. föranläts. R. o.
Ad. var det enda af St:n, som biföll betänk.
N:o 120, då det förra gången förevar.
Skilnaden emellan betänk.
N:o 120 och det förevar, är, att i det förra hade StatsUtsk. följt samma grunder, som vid sistlidne riksdag bestämdes för de lån som då utgingo till de af eldsvåda hemsökta städerna, nemi. att hvar och en skulle till riksg.-kont. ingifva förbindelse för de penningar, som han af kontoret till läns erhållit, och sedermera sjelf till kontoret inbetala de ränte- och amorteringsmedel, som föllo på hans lott. 3:ne RiksSt. återremitterade det med en temligen allmänt uttryckt önskan, att, i stället för det riksg.-kont. (såsom hittills skett) skulle hafva att göra med hvar och en af de nödställde sjelfve, så skulle städernes drätselkommissioner med dem taga befattning, så att riksg.-kont. skulle få endast drätsel-kommissionerna att göra med i detta fall.
I enlighet med dessa från 3:ne RiksSt. gjorda anmärkmr, har Utsk. nu inkommit med ett betänk, grundadt, som jag nyss sade, på den olikheten, emot hvad som förut brukats, att städernes drätsel-kommissioner skulle för de lånesökande från riksg.-kont. uttaga lånemedlen och sedermera vara riksg.-kont. ansvarige för hela summan.
— För min del skulle jag tro, att det för riksg.-kont. skulle medföra en stor lättnad, om denna sednare åtgärd vidtages; och hemställer derföre huruvida ej R. o. Ad. täckes, med frånträdande af sitt förra beslut i ämnet, vilja bifalla detta nya betänk., som nu under i\:o 201 från StatsUtsk. inkommit.
I afseende på det speciella fel som Hr von Hartmansdorff an - Den 22 Ju ni e. m. 201 markt emot detta betänk., nemi. att det i öde punkten finnes stadgadt, att, ”derest inbetalningsbeloppet före den 16 Januari nästpåföljande år till riks:gs-kont. inkommer, samma inbetalning anses verkställd inom behörig tid, hvadan, i sådant fall, den, sedan nyssnämde månads början, ä kapitalafbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves”; sä tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att ett alldeles likartadt stadgande finnes i 19:de punkten af betänk.
N:o 120, hvilket redan blifvit af R. o. Ad. bifallet.
Då således den punkten är ord för ord lika med den ifrägavar.
, och då den vid det förra betänkis föredragning ej föranledde till någon anmärkn. hos R. och Ad., och då deremot ej heller i något af de öfriga Stin någon anmärkn. är gjord; sä har StatsUtsk. för sin del ej haft någon anledn. att frångå detta stadgande, som fanns i det förra betänk.
Hvad orsaken dertill beträffar, anhåller jag vördsamt att få fästa uppmärksamheten derpå, att det emellanåt inträffat att, ehuru medlen före årets slut blifvit från städerna förskickade, så har likväl en och annan post kunnat komma några dagar sednare in på det nya äret; och för att ej visa allt för mycken stränghet i afseende pä räntebetalningen, har detta stadgande uti riks:gs-kont:s reglemente influtit.
Således hvad som i betänk.
N:o 120 redan finnes infördt och uti förevar, betänk.
N:o 201 blifvit än ytterligare upprepadt i afseende på denna punkt, är ingenting annat, än hvad R.
St. vid sednaste riksdag beslöto och som sedan har tjenat till efterlefnad för alla de lån, som sedermera efter den tiden från riks:gs-kont. utgått.
Då StatsUtsk. inbjudit R. o. Ad. att frångå sitt förra beslut i ämnet för att vidtaga ett annat; så har jag trott mig äfven kunna föreslå någon ändring i StatsUtsk:s nya förslag.
Saken är visserligen ringa, men det synes mig höra till lagstiftarens värdighet, att ej gifva sådane föreskrifter, som den här föreslagna.
Det är derföre, samt på det att stadga och ordning måtte vid erläggandet af riksg:s-kont:s inkomster i möjligaste måtto införas, som jag har tagit mig friheten att göra den hemställan, hvilken jag förnyar.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att jemte det Hr von Troil yrkat bifall till StatsUtsk:s förevar, utlåt.