Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, om detta vore förhållandet, vore det visserligen högst beklagansvärd!; men att så icke är, behöfver jag icke ens för sjelfva Utsk. bevisa, och ehuru det visserligen skulle kunna synas onödigt att fästa sig vid dylika uttryck hos Utsk., oförtjent af något svar i detta afs:de, så kan jag för min del åtminstone icke underlåta att uttala mitt ogillande öfver en sådan motivering, och jag vädjar till erfarenheten från förflutna Riksdagar, huruvida Ad:s förhandlingar och beslut mera lin de öfriga RiksStms visat en sådan brist på sjelfständighet, erfarenhet eller insigter, som berättigat Utsk. till detta orättvisa och obefogade domslut; jag är tvertom ofvertygad, att hvart och ett oförvilladt omdöme skall snarare erkänna, att ett motsatt förhållande egt rum.
— För mig åtminstone förefaller det temligen gifvet, att just desse af Utsk. omordade, lycklige egenskaper. denna sjelfständighet, erfarenhet, oell dessa insigter under närv:de förhållanden, bland 4 å 500 adelsmän i betydligt högre grad måste göra sig gällande till det allmännas bästa, än hvad man i dessa afs:den skulle kunna förvänta af blott 7 0 valda adelsmän, hvilken församlings sammansättning och blifvande utseende redan finnes så mästerligt tecknad af Iir Björnstjerna i hans korta reservation, hvilken jag anhåller att få upläsa:
Hr Björnstjerna anser nemi. att de påtagliga följderna af ett bifall till Utsk:s Förslag skulle blifva: »Ett troligen fullkomligt ensidigt Riddarhus, enär det föga är tänkbart, då ett så ringa antal som 7 0 Riksdagsmän skall väljas bland flere tusen till myndiga år komna adelsmän, att majoriteten skulle deribland insätta sina politiska motståndare; Uteslutandet från Riddarhuset af en stor mängd bland dess utmärktaste och mest ansedde män. hvilka, tili följd af ålder, maktpåliggande tjenster eller andra förhinder, ej kunna taga inträde i en församling, hvars samtliga medlemmar äro påräknade till ledamöter i Utsk: n; Förlusten af det större anseende och inflytande, hvilket ett så mångsidigt och vid de vigtigaste frågornas afgörande så talrikt Riddarhus, som det nuv:de obestridligen besitter, framför en församling af blott 7 0 ledamöter, tillsatt af en majoritet.»
Jag frågar för öfrigt, och tror att ingen nöjaktigt skall kunna besvara denna fråga, hvarest, i hvilket land finnes eller har funnits en representativ Kammare, uti hvilken, likasom här på Riddarhuset, säte och stämma, under ouphörligt ersättande af förlorade krafter, innehafvas af en så grundlig erfarenhet och insigt, ett. så moget omdöme och lugn betänksamhet hos våra äldre ledamöter, i förening med den större arbetskraft man kan påräkna hos de yngre, och till 48 Den 16 Januari. motvigt eller förmedling af deras större liflighet och rörlighet?
Hvar finnes, så som här, på ett rum samlade ett så mångsidigt vetande, som icke utestänger något för fosterlandet eller menskligheten dyrbart intresse, en så stor speciel bekantskap med och kännedom uti alla frågor, som kunna förekomma till afgörande?
Och om ingen nöjaktigt kan besvara dessa frågor, så som jag tror, då hemställer jag till en och hvar, om det är på nu föreslaget, eller annat dylikt sätt, genom val inom Ad., som vi skola motsvara Svenska Folkets förtroende, på så sätt, att vi antaga en förändring, som skulle blifva en sådan försämring i deras nuv:de representation, och sålunda svika dess hopp eller önskan om en förbättring?
Jag tror det åtminstone icke, för min del.
— Man har under en förfluten Riksdag här yttrat, att detta Ad:s nuv:de representations-sätt skulle vara det mest demokratiska, som kunnat uttänkas.
För dem, som känna mina politiska åsigter, är det nogsamt bekant, att de icke innebära några demokratiska tendenser eller sympathier, och jag begagnar detta tillfälle för att endast så till vida besvara nämnde yttrande, att, om äfven deruti skulle ligga någon sanning, jag likväl med full öfvertygelse påstår vår s. k. demokrati här vara så lyckligt förmedlad, att den korrigerar sig sjelf i sina öfverdrifter, och således endast framstår med sina möjliga förtjenster, utan att man behöfver befara att vi skola göra oss skyldiga till dess felsteg.
— Jag återkommer nu till 114 § Reg:sF:n, och till Utsk:s yttrande i denna del, äfvensom till de dermed öfverensstämmande åsigter, som uttalas af ledamöter både af Ad. och af PresteSt.; reservanter mot Utsk:s Förslag för öfrigt.
Utsk. yttrar nemi.: »Föreskrifterna rörande inrättningen af R. o. Ad:s representation äro icke i Riksd:sOrdn:n, utan i RiddarhusOrdmn meddelade, hvaraf följer, att de, i likhet med RiddarhusOrdnms öfriga bestämmelser, kunna af R. o. Ad. förändras, visserligen endast med Konungens bifall, och i öfverensstämmelse med Grundlagarna, men likväl utan de öfriga Sl:ns samtycke eller ens hörande.»
Uti denna åsigt hafva instämt Hr Carleson, Hr Munck af Rosenschöld, — med hvilken förenade sig Hr Leijonmarck och Biskop Butsch — samt slutligen Professor Selander, hvilken gått längst, och ansett hvilken förändring som helst i Ad:s representation kunna försiggå, blott genom förändring af RiddarhusOrdmn.
Denna åsigt erkänner således intet samband emellan Ad:s häfdvunna rätt att representera hvarje slägt, och nämnde 114 §, eller något beroende deraf.
— För min del är jag af alldeles motsatt åsigt.
Det är visserligen sannt, att i 1723 års Adliga Privilegier ätternas rätt atfc representera icke finnes uttryckt; men om man genomläser berörde 114 § i Reg:sF:n finner man, att deruti äfven talas om något annat, än om de s. k. privilegierna; ty der står, som följer: »Konungen läte samtlige Riksens Ständer, deras Privilegier, Förmåner, Rättigheter och Friheter åtnjuta; beroende det på samtliga RiksStåndens öfverenskommelse och Konungens bifall att låta dem undergå de förändringar och jemkningar, som Rikets behof kunna fordra;» och att nuv:de rätt för adelig slägt, att här ega säte och stämma, är en sådan Dea 16 Januari.
49 sådan förmån, rättighet oell frihet, som i denna § omtalas, tror jag ingen skall kunna förneka.
Någon annan förmån, rättighet eller frihet, för oss, vet jag åtminstone icke af.
Efter hvad jag tror mig känna så har intet KonstUtsk. linda ifrån 1809 betraktat denna fråga ensamt ur en sådan synpunkt, eller så, som 1857 års Konst.Utsk., och 1818 års KonstUtsk. yttrar uti ett Betänk., som innehöll svar på en remiss, huruvida en fråga om ändring af R. o. Ad:s representations-rätt skulle kunna af R. o. Ad. allena afgöras eller icke, bland annat följande.
»Utsk. får blott tillägga, att., enär Riksd.-sOrdmn icke innehåller någon uttrycklig föreskrift om det sätt, på hvilket R. o. Ad. representerar, inga andra förändringar derutinnan, än de af sjelfva hufvudgrunderua, synas fordra RiksStms enhälliga beslut;» o. s. v. Således har Konst.Utsk. erkänt att sådana förändringar i Ståndets representation, hvilka äro hufvudgrunden derför, ej kunna ske utan de öfriga Ståndens deltagande.
Af samma tanke var Kiddarh.Utsk. vid 1844 års Riksdag.
Då Hr Rosenstjerna hade gjort en motion, rörande representationsrätten för R. o.
Adis ledamöter, så afgaf Utsk. d. 11 Okt. s. å. ett betänk., som hufvudsakligen innehåller följande: »Efter tagen kännedom af den i detta ämne förda discussion har Utsk. funnit den fråga först böra besvaras, huruvida den af motionären åsyftade ändring i RiddarhusOrdn:n må kunna, på sätt 41 § i nämnde stadga föreskrifver, tillvägabringas ensamt genom R. o. Adis beslut och Konungens derå meddelta Nåd. stadfästelse.
Utsk. har dervid ieke kunnat undgå inse, att ehurn ordningen för R. o. Adis representation icke finnes i adliga privilegierna uptagen, det likväl från längst förflutna tider varit en R. o. Ad. förunnad samt hvarje lefvande adlig ätt tillagd fri- och rättighet att sig vid Riksdagarne infinna ; hvarföre ock, vid i öfrigt anställd jemförelse, så väl af de sedan äldre tider allt intill den närvide utfärdade Riddarhus- och Riksd:sOrdmr som ock af en d. 16 Okt.
1809 utaf davide RiddarhusUtsk., på R. o.
Adis anmodan, afgifven och af Ståndet utan anmärkn. lernnad sammanfattning af Ståndets privilegier, Utsk. kommit till enahanda slutföljd, som de fleste af Ståndets ledamöter, hvilka, vid remissen af den ifrågavide motionen, i ämnet sig yttrat, nemi. att rättigheten för hvarje å Riddarhuset introducerad ätt att vid Riksdagarne ega säle och slämma är en så beskaffad »förmån» samt R. o. Ad. tillhörande »fri- och rättighet» all frågan om förändring deri måste behandlas i den ordning Hi § Reg:sF:n stadgar.
Örn jag rätt minnes, så har under hvar och en af de fem sista Riksdagarne, uti hvilkas förhandlingar jag varit lycklig att kunna få deltaga, denna fråga varit väckt och discuterad men alltid af R. o. Ad. blifvit, afslagen på grund af dess åsigt om frågans grundlagsnatur, med afside på innehållet af nämnde g i RegisEin, och jag förmodar att R. o. Ad., i detta hänseende, hädanefter som hittills blir af samma mening.
— I sammanhang härmed anhåller jag att få upläsa en del af ett yttrande, som här afgafs vid 1844 års Riksdag, rörande samma fråga, och hvilket, XI H. 4 50 Den 16 Januari. från den historiska forskningens synpunkt, efter min tanke^åtminstone, är särdeles uplysande.
Hr Tham, Carl 'Wilhelm August, yttrade då följande:
Om man genomgår våra äldre privilegier ända från 1 500-talet, så måste man medgifva, att det icke uttryckligen liämnes såsom en af Ii. o. Ad:s rättigheter att vara representerad efter sbigter ulan denna rättighet grundar sig blott på häfd, så vida som den bibehållit sig århundraden igenom och aldrig varit omtvistad.
Privilegierne af 1017 äro de första, i hvilka jag kunnat finna spår till denna slägternas rättighet, såsom grund för Adelns representation, nemi. i deras i §.
■ Sedan det i de föreg:de §§:ne blifvit bestämdt, att
Riksens Råd skola utses af Svensk Adel, så heter det derefter i 4 §:
Häst efter dessa fem Eiksltåds-embeten vilja vi förordna Riksens Råd och KammarRåd, hvilka alla skola af adlig stämma och svensk slägt afkomue vara».
Der sammanbinda adlig stämma och svensk slägt med hvarandra, och detta uttryck förekommer gång efter annan i våra äldre handlingar.
Går man vidare till midten af århundradet, så finner man under 1 060 — 1664 en fråga upstå om den Skånska Adelns rättighet att infinna sig på Svenska Riksdagar.
Dervid sattes icke i fråga alt icke hvarje äll hade rättighet att infinna sig genom representant på Riddarhuset, utan det enda, som underkastades discussionen, var den Skånska Adelns rättighet att intaga sitt säte till en del uti den andra klassen, nemi. de af denna adel, hvilkas förfäder varit RiksRåder.
Man ser således, att det äfven här antogs såsom en afgjord privilegiefråga att slägterne skola representeras, och det enda, sorn ansågs osäkert, var rangen emellan de särskilda slägterne.
Se vi på förhållandet emellan 1626 års och följande RiddarhusOrdmr, så inskränkte sig de förändringar, som i och med dessa blifvit gjorda, hufvudsakligen till klasserne.
Man vet, att klassindelningen inom Riddarhuset sanctionerades af 1626 års RiddarhusOrdn., uphäfdes vid frihetstidens början, återställdes af Gustaf III, och åter uphäfdes 1809; men aldrig har i någon RiddarhusOrdn. skett någon inskränkning i de särskilda slägternes rättighet att representeras.
Denna fråga har således alltid varit ansedd såsom ett privilegium, hvilket var öfver all ordnings stadga.
1723 års privilegier för R. o. Ad. innehålla, lika litet som de föregide, något direkt bevis för det påstående, att slägternes representations-rätt är ett privilegium, men deu innehåller ett nytt indirekt bevis, som också förekommer i våra sednare RiddarhusOrdmr.
Der stadgas nemi., att den adelsman, sorn bosätter sig i främmande land, skulle förlora sitt säte och stämma på Riddarhuset.
Detta visar skenbarligen sammanhanget mellan privilegierne i allmänhet å ena, och representations-rätten på Riddarhuset å den andra sidan, och att den sednare betraktades såsom en de! af de förra.
Jag skulle icke behöfva mera än att göra Hrraie upmärksamtna på alla de vapensköldar, som här sitta, för att bevisa, att hvarje slägt har stadgad representations-rätt.
Dessutom har jag just i dag genomgått åtskilliga adelsbref, hvaruti åberopas de adlades rättighet till alla adliga privilegier, hvarvid åberopas Ståndets privilegier och icke RiddarhusOrdn.
Redan detta visar ju, att RiddarhusOrdn. icke sättes i bredd med de adliga pri - Den 16 Januari. !W vilegierne.
Att den icke har grundlags-makt är ju dessutom erkändt af alla, och sfiledes kan den icke eller ställas i bredd med grundlagen, och privilegierne äro, enl. 114 § Reg:sF:n af grundlagsnatur. l'e privilegier, som ligga till grund för alla våra lliddarhusOrdmr, kunna väl ej anses vara afskaffade genom vår närv:de RiddarhusOrdn.; och jag skulle tro således, att ingen RiddarhusOrdn. kan fråntaga hvarje enskild slägt dess rättighet till säte och stämma på Riddarhuset, och att denna rättighet icke kan på annat sätt afskaffas än såsom privilegier i allmänhet, i enlighet med 81 § Reg:sF:n.
Att denna åsigt äfven gjort sig gällande vid 1809 års Riksdag, derpå kan jag anföra bevis.
Sedan R. o. Ad. vid denna Riksdag gjort de concessioner till de öfriga Stånden, som då gjordes, inkom RiddarhusUtsk. på begäran, med en upgift på de privilegier, som Adeln ännu hade qvar.
Första punkten deraf innehåller: »R. o. Ad. är Svea Rikes första Stånd, och eger vid Riksdagarne säte och stämma för hvarje ätt, — efter hvad RiddarhusOrdn. derom stadgar».
— Jag tror mig således ha visat, att våra gamla privilegier, och deribland särskildt slägternas representations-riitt såsom privilegium, icke kunna anses vara uphäfna genom nuv:de RiddarhusOrdn., så vidt icke detta uttryckligen är åberopadt i sjelfva RiddarhusOrdn.; att ett sådant uphäfvaude ej ens på denna väg, nemi. genom en RiddarhusOrdn., kan ske; och att man kan åberopa den tidens egna vittnesbörd, under hvilken denna RiddarhusOrdn. tillkom, för att ådagalägga, att denna åsigt då var gällande.
— Af samma åsigt vore de fleste talare, som då yttrade sig, och hvaribland jag påminner mig Grme Björnstjerna, Anckarsvärd, Sandels och Lagerbjelke, Frihme Palmstjerna, Hr von Hartmansdorff, Hr Hjärne, Hr Bildt, Knut, m. fl., sinsemellan för öfrigt af temligen olika politisk öfvertygelse.
Till följd af hvad jag nu anfört tror jag mig hafva bevisat både förslagets skadlighet, och dess natur af Grundlags-fråga.
Ännu några få ord har jag att tillägga för att, såsom jag anser min pligt vara, fullt uttala min mening i denna vigtiga fråga.
Man har länge påstått att den nuv:de representationen numera hvarken skulle motsvara tidens fordringar, eller upfylla nationens rättmätiga anspråk på att derigenom ega ett sannt uttryck af sin mening under våra öfveriäggningar om ett älskadt fosterlands angelägenheter.
— Örn så verkligen skulle vara förhållandet, om våra fyra Stånd, med sina nuv:de former en dag skulle anses böra vika för någon erkändt bättre sammansättning, som möjligen mera troget än nu skulle, om jag så får uttrycka mig, återspegla bilden af nationens innersta lif, om, med ett ord, ett för framtiden betryggande och verkligt fosterländskt förslag till hela representationens ombildning en dag skulle föreläggas oss, då först tror jag, för min ringa del, att tiden skulle vara inne för R. o. Ad., då, men icke förr, att afsäga sig denna s. k. sjelfskrifvenhet, dess sista dyrbaraste rättighet, och att med denna Ståndets sista upoffring för fosterlandets väl på ett värdigt sätt afsluta denna stora politiska bana, med alla dess ärofulla minnen; och då tror jag äfven, men endast på detta sätt, att Sveriges R. o. Ad. skall vinna sin sista eröfring, nemi.
Den 16 Januari.
Svenska Folkets tacksamhet och kärlek, hvarigenom dessa ärofulla minnen skola foitlefva till en sen efterverld, af Sveriges Folk sammanflätade med oförgätliga hågkomster af Sveriges minnesrikaste tidehvarf.
På grund af hvad jag nu anfört får jag hos Hr Gr. o.
Landtm, vördsamt anhålla om propos. på afslag af törev:de betänk.
Hr Bergenstråle, Alexander, anförde skriftligen:
Under anhållan om benägen ursäkt för det jag uptager R. o. Ad:s dyrbara tid, vågar jag framställa mina tankar i denna vigtiga fråga.
Det torde nemi. vara nödvändigt att densamma skärskådas från alla möjliga sidor.
Ehuru det visserligen är att förmoda, att det framlagda förslaget faller min bön förutan, anser jag dock att det är af vigt att nederlaget för motionären, såväl som för blir så fullständigt sorn möjligt, på det att hvar oell en må se att R. o. Ad. hvarken genom »pock eiler lock» låter fråntaga sig sina rättigheter, heldst då dessa, såsom i förev:de fall äro öfverensstämmande med fäderneslandets sannskyldiga nytta.
Hr Brincks djerfhet att väcka ifrågav:de förslag, kan ställas i fullkomlig likhet med Konst.Utsk:s obefogade beslut att handlägga ämnet så som gjordt är.
Sannerligen jag vet, hvilken af dessa två, tadlet bör träffa i första rummet.
Enl. mitt förmenande skulle nemi. Utsk., vid motionens mottagande, genast undervisat Hr Brinck, om RiddarhusOrdnm icke hör till Rikets grundlagar, och att således hvarken Hr Brinck eller Koust.Utsk. hade att göra med R. o. Ad:s representations-rät t.
Konst.Utsk. har deremot, icke allenast förbisett detta, utan äfven sagt att R. o. Ad:s ledamöter icke voro för statsmannavärf »väl skickade».
Beviset mot detta yttrande finnes dock ganska bestämdt i de reservationer som blifvit afgifna af R. o Ad:s ledamöter, af hvilka, åtminstone tvenne, tydligt påpeka R. o. Adis rätt, att jemte K. M., i denna fråga ensamt besluta.
Dessa ledamöter måtte åtminstone vara »väl skickade», enär de förstått tolka Grundlagarne, och- afvetat hvilka Författningar som till dem böra räknas.
Utsk:s majoritet har icke ådagalagt denna kunskap.
Från både vänner och motståndare har jag hört den hemska spådomen ofta uprepas att R o. Ad. skulle gå sin uplösniog till möte derest det icke snart, på ett eller annat sätt, förstärktes; men jag beder dessa
Hrr ursäkta att jag ej tror på deras siare-förmåga.
Låtom oss genomgå Riksdags-förhandlingarne!
Hvad visa de?
Jo, att om man ock skulle hafva fog att någonsång under sommarmånaderne anmärka fåtaligheten vid Riddarhusets plena — man dock skall finna att den ädla fosterlands-känslan — det varma nitet för sanning och rätt haft fullt ut lika många målsmän inom R. o. Ad. som inom de öfriga Stånden, samt att det enskildta intresset sällan eller aldrig fått inom R. o. Ad. göra sig gällande på det allmännas bekostnad, just derföre att sjelfskrifvenheten tillåter att alla intressen derstädes blifva bevakade.
Något aftynande i dessa vackra egenskaper har jag ej kunnat förmärka.
En Kammare tillsatt genom val af 70 eller 100 medlemmar kan aldrig
Den 16 Januari. 69 blifva så sjelfständig, så litet slafvisk under allmänna opinionen — som den hvilken hvilar på sjelfskrifvenhetens grundval.
Detta är ju så tydligt och naturligt att det ej bör kulma disputeras.
Men antagom att den der oftanämnde förstärkningen verkligen vore af nöden, så finner jag dock icke att det af Koust.Utsk. upgjfna sättet är lämpligt; tvertom — tror jag att den praktiska tillämpningen af detta, om alla i samma syfte utgående förslag skola leda till så många svårigheter oell förvecklingar, att de blott derföre måste förkastas.
Deremot skulle man möjligen kunna tänka sig tretine andra sätt att åstadkomma denna förstärkning, om den skulle i framtiden visa sig nödvändig; nemi. först och främst det fullt grundlagsenliga att K.
M. uphöjer till adlig värdighet förtjente och utmärkte personer.
Det andra kunde vara att R. o.
Ad. uptog uti sitt Stånd personer af en viss samhälls-ställuing: samt det tredje att alla Ståndens Utsk.-ledamöter erhöllo af Slaten en lämplig ersättning för sitt besvär, med skyldighet för dem att, derest icke alsägning skett vid valet, eller laga förfall inträffat närvara under hela Riksdagen.
Yid alla dessa förslager rubbas icke sjelfskrifvenhet ten, hvilken utgör Adelns lifselement, och hvilken dessutom, enl. mitt förmenande, är för Staten nyttig, och således icke bör onödigtvis bortkastas.
Med anledn. af hvad jag nu haft äran framföra, får jag vördsammast anhålla att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propos. om alsing å Konst.Utskits Mern.
Dä jag ännu har ordet, torde jag dessutom få bestämdt förklara mig mot återremiss af betänk., åtföljd t af hvilken gemensamma tanke som h el dst, enär jag är öfvertygad derom att denna gemensamma tanka icke skulle komma att delas af nästkommande Riksdags R. o. Ad., och jag skattar den sanna ridderligheten hos R. o. Ad. allt för högt —- för att jag skulle kunna med min röst biträda ett förslag soia man ej hade fullt allvar med.
Jag kan icke lika med den siste värde talaren klandra hvarken motionären eller Utsk. derföre att de bragt, å bane en förändring i vårt Stånds representations sätt.
Det är obestridligt, mine Hrr, att lika visst som det rörer R. o. Ad., huru de öfriga Stånden representeras, lika visst är det, att det äfven rörer de andra Stånden på hvad sätt vårt stånd blir representeradt.
Men då jag i så måtto försvarar sjelfva grundtanken för förslaget, är det ingalunda min mening att upträda till försvar derför.
Jag bestrider icke. att Utsk. haft 81 § Reg.-sF:ti för ögonen, der det heter: nödiga och nyttiga grund lags-förändringar»; ty det kan icke nekas att ju icke en förändring i Adelns representation är af behofvet påkallad.
Vi behöfva icke gå mycket granskande till. väga angule de förhållanden, som under Riksdagarne gestalta sig inom vårt.
Stånd, för att finna brister, som böra och måste afhjelpas.
Men saken har flere än en sida.
Det är icke nog att förändringar äro af behofvet påkallade; dessa förändringar måste framför allt leda till förbättringar.
Om det vore tänkbart, att genom ett val af 54 Deri 16 Januari.
70 ledamöter, de utmärktaste förmågorna inom detta Stånd verkligen kunde framlockas, skulle det ieke falla hvarken mig eller någon annan in att förneka, det ju icke dessa 7 0 äfven skulle blifva utmärkta representanter.
Men huru är det möjligt att få fram just dessa förmågor?
Låtom oss tänka oss, huru ett val i allmänhet går till inom stora kretsar!
Kunna vi föreställa oss annat, än att det skall ske medelst listor?
Kunde man då vara viss på, att. det alltid lage i ledarnes intresse att framsöka förmågorna?
Antagom också mine Hrr, att så skedde; antagom att valet verkligen folie på utmärkta män, så är det likväl säkert att blott deras samhällsställning, deras erfarenhet, kunskaper och vetande komme att utgöra grunden för valet; men jag tviflar på att man alltid skulle hos dem finna en egenskap, som är den vigtigaste af alla; nemi. sjelfständighet.
Tron J, mine Hrr, att den fraktion, som under en viss tidpunkt hade öfvervigten på Riddarhuset och som åtoge sig ledningen af valet, tron J, att den skulle upsöka sjelfständigheten, den der hvarken fruktar misshaget ofvanifrån eller smutskastningarne nedifrån?
Tron J, att vi skulle finna en annan egenskap, som vi sett så högt berömd inom de andra Stånden, nemi. pålitligheten, hvilken, enl. min öfvertygelse, bör göra sig gällande framför de flesta?
Man har visserligen sagt, att dessa egenskaper skulle kunna finnas.
Jag tror det icke, oell jag är förvissad om att enhvar, som lägger handen på hjertat, skall medgifva, att man icke kommer att välja de sjelfstäudiga.
Men äfven om sådant vore möjligt, tror jag dock, hvad Gr.
Björnstjerna så träffande uttryckt, att man skall få ett »ensidigt Riddarhus».
Jag föreställer mig att vi under en tid skulle lä ett fullkomligt byråkratiskt Riddarhus; en annan tid åter skulle det inträffa, såsom under frihetstiden och Gustaf III:s Regering, att Riddarhuset blefve helt och hållet aristokratiskt, och jag tror ingalunda, att det vore lyckligt för landet.
Det är just den mångsidighet, som f. n. existerar på Riddarhuset, som gör att med de många och stora brister, som här finnas, det dock kan tolereras.
Det är dessutom någonting annat, sorn jag, tror skulle komma att vidlåda ett valdt Riddarhus, och som jag anser såsom ett fruktansvärdt fel.
Huru ofta hafva vi icke hört klander framställas öfver förhållanderne inom våra medstånd?
Ingen kan förneka, att icke inom dessa Stånd röjer sig en benägenhet, ett behof, att iakttaga företrädesvis sina komitenters intressen,— för att icke säga orts-intressen.
Huru många gånger hafva vi icke beklagat oss öfver skrå och åtskilliga andra intressen?
Och hvilket skulle viii vår adels intresse blifva?
I Sverige, der adeln icke grundar sig på egendom, finnes icke någonting annat än en namnadel, och hvad vill det säga att söka ut qvintessensen af just denna adels intresse?