Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke, Gust., uppå bordet nedanuämnde från Exp.Utsk. inkomne förslag lill §§ i Riksdagsbeslutet: N:o 24, ang:de förordning rör:de handelsboks vitsord; N:o 25, om förmånsrätt för förskott pä till försäljning lemnade varor; N:o 26, ang:de förändring i K. förordningen d. 10 Juni 1841, rör:de vilkorliga utmälnings-resolutioner i vissa fall; N:o 28, i fråga huruvida K. förordningen d. 19 Maj 1846, angtde giftorätt och morgongåfva, eger retroactiv verkan eller ej; N:o 29, aug:de förklaring af 5 § i 16 cap, jordabalken; N:o 30, ang:de inskränkning af underdomares skyldighet att renovera domböcker; N:o 31, ang:de ändring af 2 cap. 5 § ulsökningsbalken samt K. förordningen d. 28 Juni 1798; N:o 32, ang:de indragning af kämners- lagmans- och riddare syne-rätterne; samt N:o 33, ang:de ändring i författningarne rör:de inteckning.
Upplästes till justering samt godkändes ett af Exp.Utsk. under N:o 27, afgifvit förslag till § i Riksdagsbeslutet, ang:de förändradt sätt för utöfvande af försarolingarnes granskningsrält öfver pastorernes redovisning för kyrkornas medel.
Slutligen anmäldes och lades på bordet följande från Utskrn inkomne mern., nemi. från; Den 15 Augusti. 253 Stats-Utskottet:
N:o 305, med förslag till stadgandet) i riksg:s-konl:s regie menie, ang:de de vid innevar:de riksdag beviljade utgifter sami anslagen lill folkundervisningen m. m.; N:o 306, i anledu. af erhållen ålerremiss å utlåt.
N:o 287 samt från Banko-Utskottet: N:o 96, ang:de en gratifikation till Bankens vaktbetjening. II. R. o.
Lördagen den 19 Augusti 1848.
Justerades 15 prot.utdr. för den 15 dennes.
Hrr Eleclorers listor vid val af nya ledamöter i Bevilln.-, Banko-, Lag-, Allm. Besv.- o. Ekon.-samt Ridd.Utsk:n; Och befunuos dertill hafva blifvit utsedde: i Bevillnings-Utskottet: efter N:o 1421.
Hr Insenstjerna, fullm.
Gr. Sparre, Johan Alexander Arlemis: N:o 1721.
Adolf; Banko-Utskottet: efter N:o 1306.
Hr Söderhjelm, Gustaf August: N:o 2231.
Hr af Buren, fullm.
Funk, Fredr.
Alexander; Lag-Utskottet: efter N:o 1917.
Hr Berg von Linde, Johan Albrecht: N:o 2183.
Hr Gripensvärd, Jakob Olof; Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet: efter N:o 140.
Leuhusen, Alexander Magnus: N:o 1755.
Hr Drake, Fredr.
Amandus; Rid dårhus-Utskottet: efter N;o 1477.
Gr. Posse Erik; N:o 2304.
Hr af Ekström, fullm, Hr Blomstedt, August. 254 Den IS) Augusti.
Föredrogs och godkändes Exp.Utsk:s nedannämnde d. 15 dennes på bordet lagde förslag till R.
St:s und. skrifvelser till K. M. : N:o 24, ang:de förordning, rör:de handelsboks vitsord; N:o 25, ona förmånsrätt för förskott på till försäljning lemnade varor; N:o 26, ang:de förändring i K. förordningen d. 10 Juni 1841, rörrde vilkorliga utmätnings-resolutioner i vissa fall; N:o 28, i fråga huruvida K. förordningen d. 19 Maj 1845, ang:de giftorätt och morgongåfva eger retroactiv verkan eller ej; N:o 29, angtde förklaring af 5 § i 16 cap. jordabalken ; N:o 30, angide inskränkning af underdomares skyldighet att renovera domböcker; N:o 31, angtde ändring af 2 cap. 5 § utsöknings-balken samt K. förordningen d. 28 Juni 1798; N:o 32, ang:de indragning af kåmners-, lagmans- och riddaresvne-rälterne; samt N:o 33, ang:de ändring i författningarne rör:de inteckning.
Föredrogs ånyo Bevillu.Utsk:s d. 12 och 15 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 27, dels i anledn. af erhållen återremiss å vissa delar af betänk.
N:o 23, ang:de tullbevillningen, dels ock ronde några af Stånden derutinnan i öfrigt ännu oafgjorda frågor.
Irsta punkten, ang:de den af Utsk. yttrade åsigt, att frågor om bibehållande eller borttagande af gällande förbud mot en varas in- eller utförsel, när 2 Stånd stannat emot 2, borde förfalla samt gällande stadganden derutinnan skulle förblifva oförändrade.
Denna punkt ansågs icke hos R. o. Ad. erfordra någon åtgärd.
2:dra punkten, ang:de tullvärdet å åtskilliga artiklar, för hvilka förändringar, dels i afseende pä rubrikerne, dels uti qvantiteten för tullberäkningen, blifvit antagne. R. o. Ad. godkände hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt.
3:dje punkten, ang:de de nu gällande undantagsbestämmelser för siden- halfsiden- och bomullsväfnader, sorn directe inkomma frun Ostindien och öfriga orter på andra sidan Goda Hoppsudden.
Jag hade destomindre förmodat det Be vil 1 n.
Utsk. skulle tillstyrka R. o. Ad. att frånträda sitt i förevar-.de punkt redan fattade beslut, som detsamma står i full harmoni med Utskrs eget förslag i 25 § af tulltaxe-underrättelserne, hvilket innehåller att tullindring skall beviljas med 33| proc. för Svenska produkter och tillverkningar, som i Svenska skepp utföras direkte lill orter på andra sidan Goda Hoppsudden, äfven - Den 19 A ugusti. 255 sorn til) hamnar å andra sidan Cap Horn samt dessa orters produkter och tillverkningar, som direkte derifrån i Svenska skepp införas”.
Genom dessa ordalag visar det sig tydligen och klart, alt Utsk. sjelfl har ansett tull-lindringen böra beviljas endast för sådana varor, som äro producerade på orter å andra sidan Cap Horn eller Goda Hoppsudden.
Nu har R. o. Ad. beslutat att ordet ”orter” skall utbytas mot ”produclions-orter”, så att meningen i båda förslagen är densamma.
Jag tillstyrker således R. o. Ad. alt vidblifva sitt beslut och gilia den föreslagna votertspropostn.
Jag medgifvcr visserligen att det må vara möjligt att något missbruk egt rum på grund af nuvartde stadgande i så måtto att productionen ifrån andra orter än de Ostindiska, blifvit införda under den tull-lindring, som för de sistnämnde varit afsedd; men detta missbruk har dock icke varit af några särdeles anmärkningsvärda följder derföre alt om, man betraktar anledmn till tull-lindringen för Ostindiska varor, så är dermed afsedt i första rummet naturligtvis att öka och befordra vår sjöfart pä aflägsnare trakter, samt i andra rummet att öka directa införseln af Oslindiska varor till Sverige för att derigenom låta komma landet tillgodo den vinst, sorn eljest den erhåller hvilken tager produkten i första hand.
Hvad den första saken beträffar, nemi. att befordra vår sjöfart och derigenom tillgången på godt sjöfolk, så är det alldeles gifvet att den vinnes lika väl, antingen varan är af Ostindisk tillverkan eller icke så snart den blott hennäs från Ostindien.
Hvad åter beträffar den directa införseln af Oslindiska varor så kan äfven den icke lida något synnerligt afbräck igenom del öfverklagade missbruket, ty om det lönade sig alt skicka fartyg till Ostindien enkom för att lastas med Oslindiska varor, sä faller af sig sjelf att det förhållande som nu öfverklagats icke lägger hinder i vägen för, eller gör något intrång för denna handel.
Det är nemi. gifvet att den Ostindiska handeln härigenom icke skulle skadas utan snarare gagnas derföre att skeppsägaren derigenom får tillfälle att äfven i de minsta delar fullasta sitt fartyg i Ostindien, med den vara som han finner förmånligast äfven om den skulle råka alt icke vara Ostindisk produkt.
Icke eller kunna de inhemska fabrikerna derigenom lida enär den tull, som i alla fall skulle komma att ega mm då man dertill lägger den ofantliga frakten först ifrån Europa till Ostindien och sedan ifrån Ostindien tillbaka lill Europa skulle utgöra ett så stort skydd, att om fabrikerne icke kunde nöja sig dermed, så må de skylla sig sjelfva.
Man skulle möjligen kunna säga ali genom ett fortsatt bedrägeri dessa varor kanske icke bernias från Ostindien utan ifrån någon närmare ort.
Delta kan visserligen till en del vara sannt men det är dock endast möligt i så ofantligt små partier, att det icke gör något afbräck för den inhemska produkten.
Således tror jag mig hafva visat att i alla händelser icke någon olägenhet kan uppstå för handeln eller för den inhemska productionen af det nu vande stadgandet; men om man skulle in - 256 Den 19 Augusti. föra det af Hr Printzensköld föreslagne stadgande, så skulle derigenom uppkomma mycken svårighet för importören att bevisa den verkliga productionen, hvilket skulle förorsaka mycket krångel och blifva en verklig tunga för den Oslindiska handeln.
Således tror jag för min del vara gagneligt och nära nog nödvändigt, så vida man vill hafva någon nytta af detta stadgande att
Utskrs förslag aulages oförändradi och anhåller således ora Hr Gr. o. Landtnäs propos. derå.
Den siste värde talaren har anfört alt dessa varor som skulle komma från Ostindien och hit, antingen de voro verkliga Oslindiska eller äfven om de skulle vara Europeiska icke skulle kunna göra våra fabriker något afbräck enär den enorma frakten för att föra varan från Europa till Amerika och sedan derifrån tillbaka, skulle afskräcka derifrån.
Det kan likväl inträffa så att det på den orten har blifvit så öfverfullt med fabrikater från England t.
ex. att de icke vinna afsättning och för att kunna afyltras tagas tillbaka derifrån.
Detta är den vackraste supposilioneu.
Antager man åter i andra fallet såsom Gr:n äfven anmärkt, att varorna möjligen skulle kunna tagas på annan ort så, då det är särdeles angeläget att man gynnar den man bör gynna men att man deremot icke gynnar den som för svek och bedrägeri efter det moraliska förderfvet deraf är vida större än det gagn som för handeln kan vinnas och den lilla lättnad som är i fråga.
Det skulle t. ex. kunna hända alt Ostindiska varor t. ex. siden och dylika skulle med större fördel än hemma kunna afyltras i ett annat land der fartyget gjort haveri eller som det eljest besökt och att fartyget der fyllas med andra varor hvilka här hemma försäljas.
När dertill kommer ali ifrån Ostindien kunna införas andra varor än som äro tillåtna ifrån andra orter då är det angeläget, så vidt man vill hindra svek och bedrägeri, att när möjligen misstänka uppstår ali varan icke är Ostindisk, sådant bevisas, och mig synes att R. o. Ad. bekymra sig om det förhållandet att detta stundom blir svårt alt bevisa.
Om man skall gynna så skall man väl gynna den som bör gynnas, men ingalunda dem som öfva svek och bedrägeri.
Det är derföre i min tanke nödvändigt att uttrycket ”productions-orter” bibehållas såsom förut, emedan detta afser att varan skall vara Ostindisk och det just är de varor som föras ifrån de där aflägsne länderna man genom stadgandet vill gynna.
Jag anhåller all R. o. Ad. mätte viblifva sitt förut fattade beslut och godkänna de voter:s-propos:r som Bevilln.Utsk. föreslagit.
Jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå att om äfven det af de båda lalarne Hr von Hohenhausen och Hr Printzensköld här förordade uttrycket produclions-orter anlages, så kommer detta uttryck i alla fall endast att gälla sådana orter på andra sidan Goda Hoppsudden, hvilka icke äro Ostindiska; mendet kommer icke att gälla Ostindien, ty om deras förslag antages, så skulle ordalydelsen blifva: inkommande - Den 19 Augusti. 257 mande directe från Ostindien och öfriga prodnctions-orter på andra sidan Goda Hoppsudden”.
Någon rättelse skulle således icke komma ali äga rum i afseende på de varor som komma från Ostindien utan endast productions-orter skulle endast komma att angå öfriga orter, som äro belägna på andra sidan Goda Hoppsudden; hvarföre jag skulle anse att äfven om man gillar sjelfva saken, man likväl, i anseende (ill den misslyckade redaclionen, icke kan antaga detta förslag, utan måste bifalla (Jtsk:s.
De skäl som Gr.
Lagerbjelke anför1 för bifall lill Utsk:s hemställan kan jag för min del icke anse vara af beskaffenhet att böra hos R. o. Ad. vinna afseende.
Gr:n har visserligen förklarat att endast ett obetydligt missbruk skulle,kunna ega rum i följd af den obestämda lydelsen som det ifrågavartde stadgandet nu innebär och att detta missbruk äfven i följd af sin obetydlighet, endast skulle leda till ganska ringa skada för handeln; men jag hemställer lill den ädle Gral om, ifall man misstänker det missbruk blifvit begångna eller t. o. m. vet alt de bafva skett, det icke tillhör lägst i fl a ren ali i sina förfaltuingar inlägga sådana ordalag att dessa missbruk kunna för framtiden undanrödjas.
Det är visserligen sanni såsom Gr:n behagat yttra, alt det egentligen är, för alt bereda tillfälle lill öfning för Svenska sjöfolket som denna lindring blifvit beviljad; men man bör icke eller förbise, att den äfven blifvit beviljad derföre alt handeln matie vinna afsättning af Svenska produkter pä långt aflägsna orter.
Att det icke blifver så svårt för importören att åstadkomma bevisning i delta fall synas mig vara gifvet deraf, alt uti nu gällande tulltaxeunderrätlelser finnas inlagda precist samma ordalag som i Utsk:s förslag i utlät.
N:o 13, om förändring i hvilket stadgande bär icke är fråga.
Nu gäller det endast huruvida man skall behålla en anmärkn. i sjelfva tulltaxan, hvilken anmärkn. är införd pag.
56 i samma taxa och lyder som följer: ”Sådana siden-, halfsiden- och bomullsväfnader, som eljest äro lill införsel förbjudne, må införas directe från orter pä andra sidan Goda floppsudden mot 10 proc. af värdet i tull”.
Det är bär som ordet orter skall ulbylas mot ordet produclionsorter.
När nu det står i underrättelserna till tulltaxan att 33.j proc. tull-lindring beviljas för dessa orters produeter och tillverkningar, som äro till införsel tillåtne, så vittnar ju delta om alt båda stadganderna komma i full conformile med hvarandra; ty lulltaxeunderi ätlelserna lala om produclionsorterna och sjelfva taxan skulle äfven bafva samma uttryck.
Efter först till bifall och derefter till afslag å Utslcs tili denna punkt gjorda inbjudning, af Hr Gr. o.
Landtm, framställde, men med blandade ja och nej besvärade proposir, blef förnyad propos. lill bifall å densamma framställd samt äter besvarad med ja och nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det lian trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande.
Hr Printzensköld begärde voleiing. 8 11. 17 258 Den 19 Augusti.
N:o 27, gjorda inbjudning, i fråga om bibehållande af nu gällande undantags-bestämmelser för siden- halfsiden- och bomullsväfnader, som inkomma directe från Ostindien och öfriga orter pä andra sidan Goda Hoppsudden, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; vinner nej varder förenämnde inbjudning icke af R. o.
Vid voteringens slut befunnos röslcrne hafva utfallit som följer:
Uppå härefter framställd propos. godkände R. o. Ad. uti förevande puukt föreslagna voter:s-propos:r. 4:de punkten, ang:de vid förbudens borttagande ifrågasatte öfver gångs-åtgärder ock kontroller, i afseende pä credit-upplag och nederlag.
U(sk:s i denna punkt afgifna yttrande godkändes.
5:te punkten, ang-.de förslaget, att rättigheten att införa hittills förbjudna, men hädanefter till införsel lofgifna varor må tillkomma alla stapelstäder.
Utsk. har grundat sitt förslag i detta fall pä den omständigheten alt förbudet blifvit borttaget på allenast en enda artikel, som förut varit underkastad förbudsbeslämmelse.
I betänk, upplysas att PresteSt. förklarat, det rättigheten att införa hittills förbjudna men hädanefter till införsel lofgifna varor skall inskränkas lill de af K. M. i dess nåd. propos. föreslagna städer, hvilket förklarande naturligtvis äfven gäller det nu till införsel frigifna sockret samt sirapen; och som R. o. Ad. vid ett föreg:de tillfälle, då tullbestämmelser fastställdes för socker och sirap, yrkade, att tullen skulle blifva högre än hvartill den som sedermera af förstärkta SlatsUlsk. eller genom antagande hos R. o. Ad. af skedd inbjudning, jag minnes ej hvilketdera, fastställdes samt jag anser del vara R. o.
Ad:s pligt att, så vidt möjligt är skydda de nuvar:de fabrikanterue ifrån den skada som genom förbudets borttagande mäste dem tillskyndas, och hvilket skydd kan i någon mån åstadkommas derigenom, att importerna blifva till sitt antal så vidt möjligt är inskränkte; så tillstyrker jag för min del vördsamt, det R. o. Ad. mätte förena sig med PresteSt. derom, att socker och sirap såsom varande förut lill införsel förbjudne nu icke skola tillåtas till införsel pä andra ställen än i de städer som i K.
M:s nåd. propos. finnes uppräknade, nemi.: Stockholm, Götheborg, Carlshamn, Landskrona och Söderköping.
Den 19 Augusti. 1'59 Gr.
I förbigående anhåller jag först få nämna att den siste värde talaren begått ett misstag då han trott att R. o.
Ad. stadgadt en högre tullbestämmelse för socker än PresteSt. gjort och alt det just är R. o. Ad:s beslut som blifvit gällande.
I den nåd. proposm har K.
M. föreslagit inskränkning till vissa städer för införsel af förut förbjudne varor på den grund såsom jag skulle tro alt vid förtullningen af dessa förut lill införsel förbjudne varor skola lätteligen bedrägerier uppkomma vid mindre erfarne tullkamrar emedan dessa varor kunna vara ganska svära att igenkänna, hvarigenom mindre erfarne lullkamrar blifva narrade.
Detta tror jag för min del vara orsaken hvarför en sådan inskränkning blifvit föreslagen.
Detta skäl förefinnes dock alldeles icke ronde ifrågavar:de artikel, nemi. socker och sirap, ty den kan lika väl igenkännas på den minsta och sämst organiserade tullkammare som pä den bästa.
Något missbruk kan i delta afseende icke ske och således finnes icke något skäl hvarföre man icke skulle tillåta alt dit införa socker.
Del af den siste värde talaren anförde skälet, att man bör skydda sockerfabrikanten mot dess medtäflare tror jag att talaren bör göra gällande i fråga om tullbestämmelserna.
Det skulle icke lända fabrikanten till någon synnerlig båtnad om det beslutades en sådan inskränkning uti införselrälligheten som här blifvit föreslagen, ty kunna de icke med tillhjelp af den åsätta tullen täfla med ullänningarne, så skola de icke eller hafva något gagn deraf, att en eller annan stapelstad icke får inlulla denna vara; ty om köpmännen finna sin fördel, att införskrifva och konsumenten att inköpa det utländska sockret så kan det införas lika mycket deraf genom de nu lofgifne städerna som genom andra.
Det är icke i den syftningen som ifrägavar:de förbud varit föreslagit utan det har så blifvit för att förekomma missbruk vid ovana tullkamrar, hvilket skäl såsom jag förut haft äran visa vid denna artikel icke äger tillämplighet, hvarföre jag för min del vördsamt anhåller om bifall till Utsk:s förslag.
Den vederläggning Gr.
Lagerbjelke uppställt emot milt anförande, synes mig icke vara serdeles lyckad, då Gr:n hufvudsakligen slödt sig derpå, att K.
M. med dess nåd. förslag alt inskränka imporlrättigheten lill allenast vissa hamnar, skulle baft lill syftemål, att förekomma missbruk och att sålunda gifva skydd åt de inhemska fabrikanterne, ty jag får påminna Gr:n derom, att socker och sirap äfven äro inhemska fabrikater, fastän rudimaterien bernias utifrån, samt att K.
M. från en sådan inskränkning, alldeles icke undantagit någon enda hittills förbuden vara af sådan beskaffenhet som den Gr.
Lagerbjelke nu omnämnt, hvaraf lärer följa alt K.
M. afsett skydd så väl för den ena slags fabrikanten som för den andra under förutsättning alt missbruk vid importen kunna ega rum för sä väl den ena som den andra produkten.
Och det skulle då ej vara synnerligen väl betänkt af R.
St. att utvidga importrätlighelen till alla stapelstäder.
Beklagligen saknas icke exempel uppå huruledes mindre noggranhet uti 17 * 260 Den 15 Augusti. de små slapelstädernes lullkamrar äger rum och då kan det vara nyttigt om, när en artikel af den vigt och betydenhet som socker, blir första gången tilläten till införsel, en inskränkning i importernas antal åtminstone till en början vidtagas, så att man får se hvad verkan den frigifna importen må hafva, icke blott på tullinkomsten utan jemväl på induslri-idkarne i landet.
Jag kan således för min del icke annat än vidblifva min vördsamma anhållan att R. o. Ad. måtte i delta fall instämma i PresteSt:s beslut.
Inskränkning af införsel till vissa städer af förbjudna varor är stadgad egentligen derföre att dessa städer hade nederlagsrätt och kunde således upplägga varan der för att derifrån åter utföra den; men dä denna vara är loflig till införsel, så finnes icke något rimligt skäl att inskränka detta till en eller några få hamnar och vägra varans directa införsel till de öfriga stapelstäderna i Riket, hvilka hafva samma rätt och samma fördel med de förstnämnda, att införa bestämda varor emot bestämd tull.
Jag kan således icke annat än instämma med Gr.
Lagerbjelke i denna fråga.
Utom de skäl som af Hr Printzensköld blifvit anförda får jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att Bevilln.Ulsk. har uttalat en sats i allmänhet och icke specielt i och för socker och sirap.
Den lyder nemi.: ”att rättigheten att införa hittills förbjudna, men hädanefter till införsel lofgifna varor må tillkomma alla stapelstäder”.
Sådant blir stadgandet som kommer att inflyta, sådan den önskan som R.
St. skola hemställa till K. M. Om nu K.
M. skulle komma att upphäfva införselförbud, då de af R.
St. bestämde eventuella tullar komma att tillämpas på dessa varor, så inträder det förhållande som Gr.
Lagerbjelke erkänt förefinnas och som talar för alt de till vissa orter skola fä införas.
Cederströms anförande när han talar om hvarje stapelstads rätt i detta fall, så är rätten här hvad som för landet är nyttigt och väl i ekonomiskt afseende.
Här är icke fråga om någon enskild fördel och när dä städerna äro bestämda på sätt som här skett i rikets enskilda delar, så uppstår ingen svårighet för konsumenterne.
Jag kan pä dessa1 skäl icke annat än önska afslag pä hvad sorn Bevilln.Ulsk. föreslagit och antagande af hvad som redan af PresteSt. är beslutadt.
Gr, Lagerbjelke: R.
Sl:s skrifveiser och beslut i tullfrågorna måste väl betraktas i sin helhet.
M:s nåd. propos. med ny tulltaxa förklarat det R.
St. för deras del anse de nuvar:de införselförbuden böra upphöra endast på artiklarue socker och sirap, och R.
St. i samma skrifvelse säga att R.
St. anse för sin del att de förut förbjudne men nu till införsel frigifva varor må tillkomma alla stapelstäder att införa, så faller det väl af sig sjelft alt delta icke kan gälla andra än de förut förbjudna artiklarna , hvilka R.
St. ansett böra få in - Den 19 Augusti. 261 föras.
M. vid pröfning häraf icke skulle gilla R.
Sl:s åsigt att inskränka tillåtelsen att införa förbjudna varor till andra än socker och sirap utan äfven utsträcka den till andra varor så faller det af sig sjelft att den sednare delen eller den som afser tillåtelsen till införsel i flera eller färre stapelstäder, äfven då mäste jemkas efter den stora utsträckningen som K.
M. gifvit åt tillåtelsen lill införsel af förut förbjudne varor, hvarföre jag för min del skulle tro detta afseende icke böra tagas i betraktande vid öfvervägande af denna fråga utan att den endast bör inskränkas till socker och sirap hvilken artikel den egentligen angår och i afseende hvarpå jag åberopar hvad jag förut haft äran yttra samt vidhåller min begäran om bifall till förslaget.
Lagerbjelke, har sökt ett försvar för Utsk:s betänk, i den omständigheten, att R.
St. icke skulle hafva frigifvit till införsel mer ära en enda artikel och att R.
St. i följd deraf endast skulle afse denna artikel vid dess yttrande i frågan om importrättighet af förut förbjudna men nu lill införseltiIlaine artiklar.
Om Grut behagar, att med mera uppmärksamhet, än som nu synes vara händelsen, genomläsa Utslcs förslag, så kommer Gr:n till ett helt annat resultat.
Der har Gr:n för sig uppställd den satsen, att eftersom R.
St. icke bifallit införsel förbudens upphäfvande för mera än en enda vara, så skulle det betyda ingenting om R.
St. inginge till K. M. med tind. förklarande att de för sin del anse rättigheten att införa hittills förbudna men hädanefter till införsel frigifna varor böra medgifvas alla stapelstäder.
Kan väl Gr:n förneka, att uti detta förklarande ligger uttryckt en allmän grundsats, som i sin tillämpning gäller för alla slags förbudna varor, derest de skulle blifva frigifne, i. st. f. att man bordt inskränka silt_ yttrande till allenast det fall, hvarom fråga var för handen.
Ar sådant riktigt, och vittnar det om conseqvens i tankegång och handlingssätt?
Jag tillåter mig påstå motsatsen, utan fara att bli vederlagd.
Att ej R. o. Ad. skall låta förmå sig att härutinnan följa Ulsk:s exempel, derom är jagfullt förvissad.
Vill man medgifva importfrihet till alla stapelstäder af den artikel, för hvilken förbudet nu kommer att upphöra, så må man göra det i sådana ordalag, alt försats och eftersats stämma öfverens med hvarandra, men icke så att man talar om saken i sin allmännelighet, när den rörer blott ett enstaka fall.