Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru fullstan - Den i8 November c. m. 47i dig man än trott henne vara, så visa dock tilldragelserna vid denna riksdag, att särskilda utredningar behöfvas, såsom förhållandet varit i afseende på den s. k. reservfonden.
Skulle nu uppbörden på delta sätt söndras, så är det klart att enheten i sältet att behandla Statens inkomster ginge förlorad.
Man har icke yrkat alt Riksg.cont. skulle blifva det egentliga uppbördsverket, utan att det skulle blifva cassan, som emottog medlen.
Först skulle Kronans embetsmän uppbära inkomsterna, derefter öfverlemna dem till Riksg.- cont., och detta återlemna dem till Kronans verk, Stats-cont., för att utbetalas till vederbör, embetsmän eller allmänna statsbehof.
Detta är att göra sig onödigt besvär och att intrassla förhållanden, som eljest vore enkla.
Om nu detta skulle ske, — hvad ldefve fördelen eller skadan?
StatsUtsk. förklarar fördelen bestå deruti, att örn alla bevillningarne ginge omedelbart till Riksg.cont., så Lomme det derigenom att innehafva alla öfverskotler, att äga mera penningar till hands för de utbetalningar som contoret åligga, och följaktligen att undgå en del medels upplåning af allmänheten.
Men om nu detta sätt att uppbära medlen skulle äga ruin och Stats-cont. beröfvas tillfälle att kunna för dagliga utbetalningar begagna dessa öfverskott, — hvad blefve följden?
Jo! att Stats-cont. för sin rörelse behöfde taga så mycket mera penningar ur Riksg.cont., att detta följaktligen måste tillhandahålla Stats-cont. en så mycket större summa och sakna ett motsvarande belopp för sin upplåning.
Riksg.cont. skulle då befinna sig på samma punkt som förut, nemi. den att ej hafva större tillgångar än eljest.
Detta bestrides utan tvifvel af StatsUlskis medlemmar, med påstående af motsatsen.
Men jag har haft tillfälle att se beräkningar öfver räntekammarens behållningar ifrån sista riksdagen och intill den närvar., för den tid af året, d. v. s. vintermånaderna, då ingen tull inflyter och innan den allmänna uppbörden äger rum.
Deraf synes alt med alla de tillgångar, Stats-cont. kunnat påräkna, bar likväl behållningen varit så liten, att år 1835, i början af December, funnos endast 10,000 r:dr i räntekammaren.
Det är väl den ringaste contanta behållning, som ett sådant verk någonsin bör innehafva, om det skall kunna bestrida sina utbetalningar.
Den högsta behållningen har varit 344i000 r:dr, i Januari detta Sr, då tillgångarne varit större än någonsin tillförene. R. o. Ad. täcktes deraf finna, huruledes Stats-cont., oaktadt alla dessa öfverskott, likväl icke haft mera än som behöfts.
Skälet dertill inses lätt; det är nemi. att skatterne till en stor del icke inflyta förr än året efter det för hvilket de betalas.
Statsverket måste följaktligen ligga i motsvarande förskott för utbetalningarna.
När nu dertill kommer att åtskilliga förslagsanslag blifva betydligare i verklig utgift, än de äro i beräknad statsreglering, så föranleder detta ett ytterligare behof för Stats-cont. att hafva penningar till hands utöfver 47»
Den 28 November c. m. de netto beräknade utgifterna.
Ihågkommer man derjemte att Kronans jerneffecler och behållningar af spanroål skola försäljas, att den sednare afyttringen ofia är mångfalldiga dröjsmål underkastad, samt likväl slutligen blifver illa betald och sent liqviderad; <å visar sig ögonskenligen behofvet för Stats-cont. att hafva dessa medel om händer.
Det är nödigt äfven för det allmänna omdömets skull, att man icke må tro Stats-cont. vara i någon förlägenhet, utan alltid kunna betala hvad som detsamma åligger.
Skulle nu en annan mening inrita sig, oell man verkligen befara att löneqvarlalerne för embets- och tjenstemän eller andra statsutgifter icke kunde i rattan tid utgå; så skulle det utan tvifvel verka ganska ofördelaktigt på Statens credit och anseende.
Redan nu har det någon gång handt att vissa utbetalningar blifvit fördröjda, just för det ali Stats-cont. ej skulle behöfva taga alltför myckel framför sig i Riksg.cont., på sätt Stats-contorets officiella handlingar kunna vitsorda.
Hvad skulle då icke hända om öfverskotten saknades?
Man säger förmodligen, att förlägenhet för Stats-cont. aldrig kan uppkomma, om det har tillfälle att i Riksg.cont. utbekomma huru mycket det behöfver.
Om då Riksg.cont., såsom jag förut har sagt, alltid skall hålla Stats.-cont. tillhanda hvad det behöfver för att kunna enligt stater och föreskrifter bestrida utgifterna, så är det ju vida enklare att låta Statscont. från början behålla sina penningar?
StatsUtsk. säger väl, att förslagsanslag, hvilka enligt Stats-contorets räkenskaper öfverskjuta dessa anslags i riksstaten beräknade belopp, skola utbetalas då Stats-cont. kan bevisa med räkning alt så förhåller sig, men Stats-cont. kan icke ögonblickligen visa sådant, emedan statsanslagen åtgå så väl i landsorterna som i hufvudstaden.
Det är först sedan räkenskaperna från landsorterna inkommit och blifvit sammandragne, som det är möjligt alt få en sådan öfversigt öfver det helas tillstånd.
Följaktligen kan det icke ske så snart.
Man begär således det, som sig icke göra låter.
Jag kan på dessa skäl icke annat än vördsamt tillstyrka, alt R. o. Ad. icke måtte antaga StatsUtsk:s förslag i de hänseenden, der Ulsk. velat göra en rubbning i närvar, förhållanden.
Men som det finnes vissa undantag, der Utsk. velat bibehålla drätselverkets närvar, skick; så kan jag icke tillstyrka, att betänk, må i sin helhet afslås, utan alt det måtte återremitteras.
Jag anmälte mig, då en värd ledamot midtemot af Hr Frih. o. Landtm, äskade en förklaring, huruvida detta betänk, kunde såsom lagligt föredragas eller icke.
Jag ämnade att vördsamt underställa både Hr Landtm, och den värda talaren, alt icke en sådan åtgärd måtte äga rum, emedan jag anser att det icke är lyckligt att ledamöter inom delta Stånd af Hr Landtm, på förhand äska en sådan förklaring.
Jag tror också på grund af Den 28 November e. m.
47-5 af hvad den värde ledamot, sorn sist yttrade sig, har anfört, att icke något skäl ens med stöd af grundlagens ordalydelse kan förebäras för den åsigt, alt betänk, borde frånkännas all rätt alt blifva underkastadt Pi. o. Ad:s pröfning.
Efter jag nu liar ordet, så ber jag att afven få yttra mig i sjelfva frågan.
Huruvida något egentligt vinnes dermed, alt bevillningsmedlen skulle ingå till Riksg.cönt. i stället för Stals-cont., derom är mycket ali säga.
För min del får jag uppriktigt förklara, att jag anser mindre riktigt, att ett 11.
St:s verk förvandlar sig till ett förvaltande verk.
Jag skulle snarare önska, alt Riksg.cönt. alldeles upphöide, än att del belastades med ytterligare administrativa åtgärder eller befattning med uppbördsverket, såvida icke R.
St:s verk med detsamma erliölle något chefskap öfver de särskildta verk ecb inrättningar, som hafva med bevillningsmedlen att skaffa.
Särdeles med afseende på tullmedlen, skulle det måhända fordras af Riksg.cönt. den öfversigt af sjelfva tullverkets förvaltning, som kan uppdragas Stats-cont., men sorn jag tror kan blifva ganska svår om icke omöjlig att öfverlåta åt R.
Sits fullmäktige.
Det finnes ett skäl , och ett skäl, sorn hos mig gjort sig gällande inom Utsk., för antagande af den grundsats, att öfverskottsmedlen böra tidigt lill Riksg.cönt. ingå.
Hvar och en af R. o. Ad. inser lätt fördelarna deraf.
Det är således öfverflödigt att derom orda; och skulle dessa öfverskott finnas till någon betydlig mängd, så anser jag det också vara onekligen riktigt, att de öfveriemnas till Riksg.cönt. tidigare än rikslmfvudbokslutet sker; men jag ser alldeles intet binder för alt en sådan räkning emellan Stats-cont. och Riksg.cönt. göres löpande, så att Stats-cont. kan på Piiksg.contorets räkning öfverflytta alla öfverskottsmedel, hvaraf det icke är i behof.
Men jag erkänner att hela denna fråga har en helt annan karakter för det närvar., än den måhända får i det tillkommande och det måhända är önskligt att den skall komma att äga.
Jag tror verkligen, att icke något egentligt vinnes med den åtgärd, som är åsyftad, och vill icke ens yrka på att detta betänk, må i allo af R. o. Ad. godkännas, emedan jag verkligen ser sådana svårigheter vid verkställigheten, att jag alldeles icke för dem vill uppbära något ansvar såsom medlem af StalsUtskottet.
H. Eje. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Att representationen förvaltar statsmedel emellan sina sammankomster är en bland våra egenheter.
Något dylikt afvet den öfriga representativa verlden icke.
I hvad banken angår, grundar egenheten sig på en föregående, hvarmed jag icke menar den så oegentliga benämningen R.
St:s bank,— hvilken titulatur, om den ordagrannt enl. 83 §:n Reg.F:n skulle tolkas, hiet' rätt brydsam den dag vi decreterat representation 17 H. bo 474 Den 28 November e. ra. på kamlar; eller skulle det då Keta kamrarnes bank?
Jag menar bankens grundconstitution, som gjort den till ett statsverk att af representationen förvaltas, hvilken bankinrättning är en oss alldeles egen egenhet, hvilken äfven i anseende lill Ständers befattning med Riksg.cont emellan riksdagarna förevetter.
Mea detta verk anlades för att sköta riksgälden; och med denna skulle jag hafva ansett all mening med ett Riksg.contors tillvarelse hafva försvunnit.
Men detta är nu icke i fråga och lär icke komma i fråga.
Meningen är tvertom, att, jemte åtskilliga statsmedel, som nu inflyta i Riksg.cont., åtskilliga andra skola framgent dit ingå.
Men vid sådant förhållande skulle jag, likmätigt min tankegång i organisationsväg, helst rösta derhän att Statens alla intrader inginge till ett enda verk, och således till Riksg.cont., som då ersatte Stats-cont., hvilket då borde indragas, sedan dess personal och attributioner blifvit lagda under Riksg.contoret.
Ett ändamål med invisandet till detta sistnämnda verk af några flera inkomsttitlars product kan jag icke utfinna.
Visst är ett ändamål för handen, och visst tro många sig hafva utgissat det; men uttaladt har det icke blifvit i hvad derom skrifvits oell sagts.
Slår jag upp grundlagen, finner jag i 68 §:n Reg F:n uttryckligen bestämdt , att till Riksg.cont. böra ingå de af Ständer till riksgäldens betjenande anslagna medel — dessa och inga andra — och nu voteras inga sådana medel sedan ingen riksgäld finnes alt betjena.
Att nu öka Riksg contorets befattningar, det är att öka det intrång af representationen i administrationen, om hvars principvidrighet jag uttalade mig när detta mål förra gången förevar, och i anseende till hvilken principvidrighet jag äfven nu röstar emot förslaget.
Uti ifrågavar. betänk, förekomma tvänne omständigheter att iakttaga.
Först och främst har af föregide talare blifvit framställd grunden för de medels förvaltning, som i Riksg.cont. böra ingå och skola ingå samt der oförryckt förblifva, så att allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst, enligt 68 §:n Reg.- F:n.
Om nu, på sätt Utsk. föreslagit, alla extraordinariebevillningar, hvilka i 60 §:n Reg.Fm uppräknas, jemte den allm. bevillningen, på sätt redan genom särskildta stadganden blifvit föreskrifvet, skulle ingå till Pviksg.cont., så låtom oss tillse hvad deraf följden skulle komma att blifva i och för administrationen.
Jemlikt 68 §:n Reg.Fm kan ingen skilling af dessa medel användas till andra behof, utan de skola oförryckt till Riksg.cont. ingå, och allt förordnande, som deremot strider, vore kraftlöst.
Således kunde icke mera, efter det ett sådant beslut vore fattadt, Konungens Eef:h:de i orterna använda någon enda skilling af de utom ordinarie räntorna inflytande medlen till kuranta utgifter af hvad slag som helst, utan att från Stats-cont. skulle ingå Den aS November e. m. 4;5 en reqvisition till Riksg.cont., för att, sedan den derifrån återkommit, tillåtelse skulle kunna meddelas landshöfdingarne alt verkställa en erforderlig utbetalning.
Nu uppstår etneulerlid en massa af sådana utgifter, hvilka äro af beskaffenhet att böra ögonblickligen på reqvisition utbetalas, men lundshöfdingarne skulle icke i ränterierna, under titel af statsmedel, äga något som dertill kunde användas, emedan lullmedlen , chartas-sigillatoe-medlen, bränneri-medlen, och hvad de särskildta bevillningsmedlen för öfrigt kunde komma att beta, skulle ingå till Riksg.contoret.
En sådan olägenhet lär R. o. Ad. finna icke vara förenlig med hvad som är verkställbar!, och således kan Konungens bifall till de författningar, som äro begärda, icke emotses, emedan de äro omöjliga och Konungen ej kan medgifva att statsmachinen i provinserna skall stanna, för alt medlen skola kunna göra en promenade in till hufvudsladen, samt derifrån åter utgå till landsorterna.
Denna öfversändning, nu visserligen mindre kostsam, då sedelmynt lätt kan skickas per posto, skulle vara alldeles odrägligt kostsam, om det vore silfvermynt, som med escort behöfde forslas fram och tillbaka.
Jag anhåller att få fästa herrarnes uppmärksamhet jemväl derpå, att för controllen öfver uppbörden komme en sådan förändring att medföra de menligaste följder.
Riksg.cont. kan icke controllera uppbörden.
Ingen af de räkenskaper, som verificera debet , är någonsin för detta verk synlig.
Riksg.cont. får endast uppgifter och förslag öfver bevillningens belopp oell måste tro på dessa uppgifter.
Det är först sedan räkenskaperna ingått till Kammarrätten och blifvit granskade, som underrättelse 0111 möjliga öfverskott eller förändringar i dessa förslag kommer Riksg.cont. tillhanda.
Det är sannt att efter cassainventarium öfver influtna medel af diverse titlar kan Riksg.cont. fordra att de genast insändas.
Dessa medel skulle naturligtvis, om beslutet gick igenom, prompt inskickas, emedan riksg.medel ej fingo qvarblifva i ränterierna, utan borde till Riksg.cont. öfverstyras så snart posterna kunde medtaga dem.
Deraf skulle i ränterierna uppstå brist, som genom remisser från .Stats-cont. borde åter fyllas.
Nu bar lill Riksg.cont. ingått, såsom jag redan omnämnt, månadsförslag öfver inkomsten af alla slags diverse medel, men controllen öfver huruvida dessa förslag äro riktiga, inkommer först sedan räkenskaperna i^år derefter blifvit afslulade och öfverlemnade till Kammarrätten, samt ytterligare 1^ år åtgått, innan de kunnat blifva reviderade och anmärkningsmålen hunnit afgöras.
Jag frågar nu hvilken synnerligt invecklad bärfva är icke beredd genom en sådan rubbning af statsinkomsternas förvaltning, med afviknnde från den i uppbördsförfattningarna bestämda väg.
För närvar. har Stats-cont. efter 1828 års författning uppsigten öfver uppbörden.
Till Stats-cont. ingå månads- och halfmånads-förslag från samtliga ränterierna.
Af dessa förslag, 476 Den aS Kortra ber e. m. jeni förd a med de summariska räkenskaperna, ser Stals-cont, hvad som finnes på rest och ser jemväl liden då resterna kunna indrifva?, kan correspondera med vederbör., kan anbefalla åtal der sådana kunna behöfvas , kan med ett ord göra i rättsvag anhängigt hvad sorn erfordras för att påskynda en möjligen försummad indrifning.
Med hvad rätt och pä hvad sätt skulle ett R.
St:s verk kunna göra sådant, om man äfven ville, livad likväl efter Svensk lag svårligen blefve möjligt, gifva R.
Sirs fullmäktige domsrätt; ty för att hafva domsrätt skulle de naturligtvis vara Statens embetsmän, och R.
St:s fullmäktige kunna väl ej i denna egenskap komma att fungera såsom sådane.
Jag kan således icke finna någon egentlig annan fördel af detta än oreda, om det är en sådan vinst man söker , men reda kan ej vinnas dervid ; eontrollerna förlorar man och verkställbarheten blir icke möjlig, ty Konungen kan icke medgifva att sådana författningar utfärdas, hvarigenom Piiksg cont. skulle aga att utöfva controllen öfver uppbörden, och den skulle ryckas ifrån de administrativa myndigheterna.
Likväl förenar jag mig i anseende til! detaljerna i detta betänk, med Hr von Hartmansdorff deruti, alt det icke bör nfslås directe, utan att betänk, bör återremitteras, på det att R. o. Ad., då frågan återkommer, må få behandla ärendet som sig bör.
Här har af föregtde talare blifvit väckt fråga om obehöfliglieten af Riksg.cont., sedan Rikets gilld upphört.
I denna del skulle jag vara af samma tanke, om fråga derom inom RiksSttns plena kunde väckas; men dertill fordras ändring i grundlagen, hvarom fråga här icke får framställas.
Jag vill slutligen hafva äran tillägga, att emot hvad som blifvit ytlradt af Gr.
Horn örn öfverskotlens hastigare aflemnande til!
Riksg.cont. än rikshufvudboken binner afslulas, kan naturligtvis intet hinder mola, så snart nemi. öfverskoltet är kändt.
Från den stund då öfverskottet är kändt, kan det visserligen aflemnas till Riksg.cont, ehuru bokslutet icke är förfaltadt; men att det kan ske på årsdagen den 3i December är så mycket omöjligare och oriktigare, som vårt uppbördsår varar till den i Maj, och det således ej kan vara tänkbart förr än mot Juni månad, emedan de summariska räkenskaperna ej kunna uppgöras, innan uppbördsåret gått till ända.
Men, såsom jag nyss sade, det kan vara likgiltigt om rikshufvudbokens afslutande ej ägt rum och först sker några månader sednare; ty från samma stund ett verkligt öfverskott är kändt, kan det aflemnas till Riksg.cont., hvarom R.
St. kunna bos K.
M. göra framställning, som jag visserligen förmodar skulle komma att af K. M. vinna bifall.
Horn bär yttrat , att det icke vore lyckligt alt man här kunde till Hr Frih. o. Landtm, framställa den frågan, huruvida propos. kunde lemnäs eller icke, sedan betänk:s öfverensstämmelse
Den a8 November *. m. 477 nied grundlagen af flera talare blifvit ifrågasatt.
Deremot tager jag mig friheten invända att vi tinder våra parlementariska förhållanden hafva så mycket som är oriktigt, att litet mer eller litet mindre kan ungefär komma på ett ut, och under äfventyr, alt äfven vid detta tillfälle få erfara samma svar som vid ett föreg:de , skall jag likväl, i öfverensstämmelse med en värd talares till Hr Landtm, directe framställda fråga , vördsamt våga förfråga mig huruvida propos. kommer att framställas; emedan jag verkligen tror, att det håde är formenligt att begära det, och äfven ganska ändamålsenligt att en sådan förklaring lemnäs, innan man inlåter sig i en öfverläggning, hvars fortsättande vore helt och hållet öfverflödigt och endast ledande till tidsutdrägt vid ett sådant förhållande, att Hr Landtm, skulle vägra propos. på betänkandet.
Jag tager mig friheten hemställa till Hr Landtm., om jag kan få ett så beskaffadt svar, eller om jag det oaktadt skall fortsätta med hvad jag kan hafva alt anföra.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt han, i anledn. af Gr.
Anckarsvärds till honom ställda hemställan, och då svaret vore ganska lätt, hnge förklara, att 64 §:n Reg.Ftn syntes
Hr Landtm, till sin mening vara ganska tydlig, men att ordalagen vore af den tvetydiga beskaffenhet, att Hr Landtm, icke ansåg sig kunna med anledn. af 55 §:n Riksd.Ordn. vägra någon propos. till bifall på StatsUtsk;s nu föredragna utlåtande.
Under afläggande af min vördsamma tacksägelse för svaret, torde jag då få fortsätta mitt yttrande.
I min egenskap af motionär i denna fråga redan vid 1828 och 1829 Arens riksdag och äfven vid den innevar., anser jag mig förbunden att genom några ord åtminstone söka utveokla de åsigter, hvaraf jag varit ledd vid denna min motions inlemnande.
Utaf den tid af 11 år, som förflutit sedan jag förra gången log mig friheten att till R. o. Ad:s samt R.
Sfs pröfning framställa denna fråga, torde åtminstone intygas att jag haft en rymlig tid att begrunda frågan, och att då jag icke frångått den, så har det varit måhända på grund af en felaktig öfvertygelse, men utan frivilligt förbiseende af sakförhållandet.
Jag har trott att det vore vida ändamålsenligare, att alla statsmedlen ingingo till ett R.
Sfs contor, för att derifrån öfverlåtas lill det utgiftscontor, som Stats-cont. utgör, till den från aldre tider s. k.
Räntekammaren , som blott hade att bestrida Statens utgifter.
Jag tror, tvertemot hvad af andra talare här blifvit anfördt, att både större ordning och mera controll derigenom skulle erhållas.
Vid uppläsningen af 64 §:n Reg.Fm, sorn här blifvit åberopad, har förekommit, att åtskillige talare, hvaribland äfven Hr von Hartmansdorff, stannat vid ett komma, utan alt läsa §.'n till sitt slut.
Om mari företager sig läsa §:n lill sitt slut, så torde man deraf kom - D e 11 a8 November e. m. ina till något annat resultat, än af den blott halfva läsningen.
Den innehåller: ”Så väl
Rikets ordinarie statsmedel och inkomster som hvad, på sätt omförrnäldt är, under namn af extra-ordinarie utlagoreller bevillningar till statsverket af R.
St. anslås vare under Konungens disposition.’'
Om man stannar här, så är förhållandet helt och hållet klart , men fortsätter man:
"att till de af R.
St. pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas”; så torde förhållandet komma att skärskådas från en annan synpunkt.
Jag tror icke att från denna ordställning kan hemtas någon annan slutsats än den, att det är de statsmedel, hvilka R.
St. anordnat till vissa behof, som böra vara under Konungens disposition, till bestridande af dessa behof.
Det har aldrig varit min mening att på minsta vis undanhålla statsverket någon enda skilling af de utaf Ständerna för statsverkets upprätthållande bestämda medel, men jag tror icke alt öfverskottsmedel äro ställda under Konungens disposition, aldraminsl efter sednaste Ständers beslut, enl. hvilket de hafva varit bestämdt undantagna ifrån Konungens disposition.
Då har det förekommit mig såsom en mindre god hushållning i ett penningefattigt land, uti ett land med en inskränkt penningerörelse , med ett litet rörelsecapital , att låta dessa öfverskott ligga ofruktbara i Stats-cont., då jag föreställer mig att Stats-cont. omöjligen kan befatta sig med några så beskaffade operationer, hvarigenom
Statens öfverskottsmedel kunde göras räntebärande.
Jag tror att långt ifrån alt minska controllerna, skulle controllerna vida mera kunna göra sig verksamma genom medlens ingående till Riksg.contoret.
Jag tror t. ex., att om tullmedlen ingått till Riksg.cont., hade det varit möjligt att tullbaiancen blifvit upptäckt långt förr än som nu skett, och hvad som är säkert, är, att genom medlens ingående till Stats-cont. ingalunda visat sig att controllerna varit på något vis så starka och så goda, som af en talare på andra sidan här blifvit yttradt.
Hvad åter den invändning beträffar att genom insändande af medlen till Riksg.cont. skulle alla iandtränterier blifva strandsatta, så förundrar det mig verkligen att Frih.
Cederström kunnat anföra ett sådant skäl, ty det förfaller genast vid ringaste betraktande deraf.
Jag tror icke alt benämningen i grundlagen af Riksg.verkets medel kan afse andra medel än dem, hvilka specielt till Riksg.cont;s operationer för riksgäldens betalande voro af Ständerna bestämda.
Jag tror alldeles icke, att bevillningarne i följd af grundlagen, om R.
St. förordnade att dessa bevillningsmedel skola ingå till Riksg.- cont.
, derföre behöfde antaga egenskapen af sådana riksgäldsmedel, hvarom 68 §:n Reg.F:n talar.
Jag kan icke för någon del inse att genom en så beskaffad åtgärd skulle uppkomma något det aldra minsta äfventyr för statsmachinens gång, det ringaste äfventyr för löneqvartalcrnas utbekommande, såsom här varit anspegladt; ty då det är gifvet, alt Den 28 November e. m. 4/9 Stats-cont. skulle tillhandahållas alla de medel, som Sländerne för särskildta behof hade anslagit, så är det tydligt att Stats-cont. aldrig kunde komma att lida någon brist, men väl alt Stats-cont. icke komme att förvalta några öfverskottsmedel.
Detta är det tydliga af saken.
Här kunde äfven möjligen uppstå det fallet, att bevillningsmedlen icke räckte till, alt bevillningen komme att mindre väl och rikligen utgå, än hittills skett , att brist på bevillningen således uppkomme, för hvilken händelse Stats-cont. skulle befinna sig i ganska stor förlägenhet, då deremot Riksg.cont. kunde i så beskaffadt fall komma att upptaga lån och derigenom hos Stats-cont. afhjelpa bristen , hvilket beror af R.
St. att förordna.
Hvad beträffar den här gjorda framställningen om upphörande af Riksg.cont., så skulle äfven jag biträda denna mening, om jag icke afsåge möjligheten för framliden att lemna Riksg.cont. en sådan verksamhet, att dess bibehållande vore ganska önskvärdt.
Riksg.cont. harbehöfts, mine herrar! och det kan ännu komma att behöfvas.