Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Min åsigt är redan uttalad af Hr von Troil, hvarföre jag icke behöfver vara mångordig.
Man måste taga i betraktande, att penninge-kapitaler, som användas till utlåning, icke kunna efter lag inbringa högre ränta än 6 proc.; att kapitaler i jord i allmänhet antagas icke ens lemna denna afkastning.
Att fabriker eller andra industriella näringsgrenar, svårligen kunna öfverhufvud taget beräknas att ränta mera än 10 proc.; men att kapitaler, som nedläggas i privatbanker, gifva minst 10 men understundom 18, 19 ja ända till 20 proc.
Då nu de, som insätta sina kapitaler i privatbanker, erhålla denna höga ränta, icke genom deras större skicklighet eller arbete vid kapitalernas användande, utan hufvudsakligen till följd deraf, att privatbankerne på grund af särskilda privilegier äro berättigade att utgifva tryckta och graverade kreditsedlar, eller med andra ord, till följd deraf att privatbanksegare åtnjuta af Staten en förmån, som är andra kapitalister förvägrad, så kan jag för min del icke finna annat än att den bevillning å privatbankerne som nu är af Utsk. föreslagen, hvilar på åtminstone lika god grund som någon annan beskattning, så länge Staten på sätt sora nu sker, inskränker konkurrensen i den rörelse, som af privatbankerne bedrifves, bör det väl icke anses obilligt, att Staten mot en sådan, dessa banker beviljad förmån, fordrar af dem en deremot svarande fördel.
På dessa grunder tillstyrker jag bifall till Utsk. förslag.
Då man upmärksamt läser och genomgår den af Gr. af Ugglas vid Utsk:s Betänk, fogade reservation, finner man obilligheten af den föreslagna beskattningen på privatbanker; och de skäl, som för en motsatt åsigt blifvit anförda torde vara redan på förhand derigenom vederlagda.
Man har sagt att dessa inrättningar icke kunna jemföras med annan rörelse, och detta kan visserligen i något hänseende hafva sin riktighet; men icke är skilnaden så stor, att en annan beskattningsgrund derföre behöfde följas.
Afven har man talat om deras privilegium att utgifva egna kreditsedlar.
Det kan väl vara ett privilegium att få utgifva så dana sedlar, men man bör också betänka, att detta privilegium är af författningar inskränkt, och skulle någon privatbank vara så oförsigtig, att den öfverskrede detta sitt privilegium, så förlorar den på engång detta och sin kredit.
— Jag finner för öfrigt Gr. af Ugglas reservation så fullständig, att det är svårt att finna några nya skäl för underkännande af Utsk:s förslag, hvarföre jag inskränker mig till att åberopa och instämma i densamma.
De 3:ne talare, som uppträdt mot Gr. af Ugglas förslag, hafva så fullständigt ådagalagt oriktigheten af de omdömen och konklusioner han framställt, att jag icke har något att dertill lägga.
Jag vill dock fästa Hr Gr:s upmärksamhet derpå, att Gr;n i sin ifver, hvilken jag lika med en föregående Den 28 Mars e. m.
623 talare tillerkänner allt det värde den bör förtjena, emedan den utgår från en fullt säker öfvertygelse om att en orättvisa ligger .till grund för denna beskattning, — gått något för långt.
Jag hemställer om icke hela BevillmsFörordmn hvilar på godtycke.
Eller finnes någon rättsgrund för att den ena skall betala 1 proc., den andra 2 proc., o. s. v. Det är således godtycket man måste lägga till grund äfven vid bestämmande af skatt på privatbankerna.
Såsom Hrr Carleson och von Troil ådagalagt, stå privatbankerne med sin sedelutgifuingsrätt i ett aldeles exceptionelt förhållande, som berättigar
Staten att af dem taga en större bevillning än af andra rörelseidkare eller enskilda medborgare, ehuru skilnaden icke är så stor, då banken icke betalar mera än 3 proc. af sin inkomst.
Med dennas stigande blir äfven bevillningen högre, och detta af det goda skäl att denna högre vinst härrör uteslutande af Bankens rätt att utgifva sedlar; ty skulle privatbankerne röra sig blott med RiksBaukens sedlar, så vore det dem rent af omöjligt att komma upp till en vinst af 20 proc.
Således anser jag, lika med flera föregående talare, den nuvarande beskattningen vara fullt rättvis, hvarföre jag begär bifall till Utsk:s förslag.
Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredr:
De talare, som yrkat att privatbankerne skulle sättas i parité med öfriga aktiebolag, skulle kunna hafva något rätt, ifall en sådan parité vore införd i afseende å andra näringsgrenar.
Men så länge man finner att långtifrån att så vara förhållandet, fabrikater af t. ex. rödfärg och vitriol från Dylta betala olika mot samma varor från andra bruk, så eger detta påstående ingen tillämplighet.
Då dertill kommer, att privatbankerna ega ett sådant privilegium, hvars make troligen icke finnes, så måste billigheten fordra, att de skola derföre skatta mera än andra, som icke åtnjuta ett dylikt privilegium.
— Mina åsigter äro för öfrigt af flere talare utvecklade; men jag vill fästa mig vid en puukt, som icke varit föremål för Ståndets upmärksamhet, nemi. att privatbankerne, just genom naturen af sin verksamhet, göra intrång i RiksBankens rörelse till en icke ringa grad, och således förminska Rikets inkomster.
Det är ju obestridligt att alla de sedlar, som privatbankerne utsläppa, göra ett motsvarande belopp af RiksBanks-sedlar öfverflödigt, och det är således omöjligt att bestämma den sednares sedelmassa utan i sammanhang med privatbankernes; lika som det skulle vara högst oförsigtigt att utsläppa en lika stor massa sedlar nu som om privat, bankerne ej funnes.
— Jag kan icke inse, att man behöfver vara afundsjuk på privatbankernes vinst, derföre att man vill pålägga dem denna högre bevillning, utan finner detta påkalladt af rättvisa och billighet.
Jag vet icke hvarifrån denna ömhet för privatbankerne nu kommit, sedan beskattningen likväl vid förra Riksdagen blifvit nedsatt.
Jag vill dock icke längre uptaga tiden med granskning af denna punkt i förordningen, hvilken om den också anses för ett brokigt lapptäcke, dock såsom sådant tager sig bättre ut än de flesta andra. 524 D an 28 Mars e. m.
Det kan väl synas som denna sak nu vore vänd på alla sidor, så att föga vore att tillägga.
Jag vill dock yttra några ord, då jag under lång tid varit direktör i en privatbank.
Jag tror alt mitt ord kail anses fullt opartiskt, då jag nu går att förena mig med Hrr von Troil och Carleson, med flere som talat i samma syfte.
Godkännande hvad desse
Hrr anfört, vill jag jag dock tillägga ännu några skäl.
När man bestämmer en beskattning, måste man vara öfverens om sjelfva grundidéen derför.
Gr. af Ugglas har utgått från den grundsats, att all beskattning skall vara lika i förhållande till hvars och ens egande förmögenhet.
Om man tager denna sats såsom sann, så är Hr Grins argumentation riktig, och har allt skäl för sig.
Men om man följer en annan grundsats, att samhället bör taga mera af den som mera har och mindre af den som har mindre, med ett ord, tager progressive afgifter, som på flera ställen i nu upläste författning finnes förekomma; så kan jag icke finna annat än att tillämpningen af denna princip kommer att för privatbankerne medföra den nu föreslagna bevillning, emedan det är klart att de kunna betala den skatt, som enligt nu gällande förordning är dem pålagd.
Det är så mycket tydligare som de flesta privatbanker fått sin oktroy under medvetande af att de skulle komma att betala den bevillning, som nu är föreslagen.
Att nu för en vacker idé — att få beskattningen lika, skänka dem denna bevillning, utan att de derom bedt eller det behöfva, — deri finner jag icke något skäl.
Vi veta af åtskilliga motioner, som blifvit väckta och nu hvila på BankoUtskis bord, att en stor del af menigheten önskar privatbankernes uphörande.
Den som något följt med rörelsen i landet, måste erkänna den stora nytta som detta haft af privatbankerne, och att utan dem icke kunnat åstadkommas de kapitaler, som industrien behöfde.
Det finnes således icke något skäl att förtrycka dem.
Men denna beskattning, som nu är föreslagen, innebär icke något förtryck.
Under den tid jag var direktör i en privatbank — jag tror det var omkring 7 år — steg utdelningen icke under 17 proc., äfven under den tid, då BevillmsFörordmn bestämde 15 proc., som betalades för allt som förtjeutes öfver 0 proc.
— Jag kan således icke finna något skäl att borttaga en föreskrift, som redan finnes, och på grund hvaraf alla bankbolag begärt ny oktroy.
Det är sannt att den proc. jag nämnt låter mycket hög; men för att icke göra något bankbolag orätt, ber jag att få anmärka, att den utdelning, man i allmänhet säger dem hafva, dock endast är på den £ af kapitalet, som blifvit använd; de öfrige j- äro visserligen icke dragna ur rörelsen, men ligga dock bundna.
Enhvar som vet hvad det vill säga att binda ett hypothek, bör äfven taga detta i betraktande.
Om vi således hålla oss till ett exempel af 100 Rdr, så göra 17 och 15 i summa 32; detta tal deladt med 4 lemnar således ett resultat af 8 proc. ren vinst pä kapitalet, och när man kan få denna, oaktadt man betalat en högre bevillning än som nu är bestämd, sfi kan jag icke finna något skäl att nedsätta bevillningen.
När dertill kominer att den stora mängden härför icke lägger tu strån i kors, eller derför har något bekymmer, och då det Den 28 Mars e. m. 525 dessutom är ett monopol att utgifva sådana sedlar, som ingen gerna kan neka att taga emot, så är det icke för mycket, att den, som skördar denna vinst, mera än andra bidrager till landets behof. R.
St:r hafva dessutom nyligen innehållit en stor del af bankovinsten, för att upnnintra filialbanker, som icke få utgifva sedlar och således äro privatbankerne underlägsna; och jag kan icke inse att det då vore konseqvent att skiinka privatbankerna denna inkomst.
Jag önskar dem allt godt, och äfven att mina aktier måtte gifva så mycket som möjligt, men jag har trott mig böra uttala hvad jag anser sannt och rätt; och får nu anhålla om bifall till Utsk:s Betänk.
De fleste talare som yttrat sig mot Gr. af Ugglas, hafva i allmänhet utgått från den synpunkt, att dessa banker intaga ett egendomligt förhållande, afvikande från alla andra bank-inrättningar; och att de till följd häraf äfven måste taxeras efter andra grunder.
Jag kan ieke finna detta öfverensstämmande med det rätta begreppet om en utgående bevillning.
All bevillning bör enl. min tanke utan godtyckliga hugskotts ingifvelser utgå med en lika proc. af behållen inkomst oell således äfven af Privatbanker.
Man har sagt att ingen täflan med dessa banker kunde upstå, emedan endast ett visst antal sådana kunde tillåtas att existera.
Detta skäl har för sin giltighet ännu inga fakta att upvisa.
Jag har icke hört att någon anhållan om en privatbanks inrättning blifvit framställd, som icke äfven blifvit bifallen.
Dessa inrättningar äro emellertid nyttiga icke allenast för sina delägare, utan äfven för landet; detta privilegium är således icke blott för dem som mottagit detsamma eller för aktie-ägarne af fördel, utan det är tillkommet för att upmuntra sedelrörelsen i vårt land och sålunda suplera riksbanken, der den icke kan upfylla det allmännas fordringar.
Jag vill fråga, mine Hrr, på hvad punkt landet stått, om icke dessa banker funnits.
Jag anser derföre de fördelar, som deras delägare kunna åtnjuta, vara väl förtjenta.
Man har sagt, att delägarne icke hafva något arbete att verkställa motsvarande deras vinst.
Detta kan i visst afseende vara förhållandet; men hvar och en af dessa går dock i borgen för bankens ställning med sin förmögenhet, och ikläder sig derigenom en förbindelse, hvars risk nu icke är stor, men som när som helst kan blifva det.
Man har sagt, att man på jordbruk icke kan draga högre ränta än G proc., och att kapitalisten icke heller kan få högre ränta samt att man trodde det rörelse i allmänhet icke kan åvägabringa större behållning, då det likväl icke torde kunna bestridas, att handlande räkna minst 20, 30 å 40 proc. på sitt förlags-kapital, åtminstone icke under 25, och dem borde man väl då på samma skäl taxera högre.
Eller är det väl den exceptionella lagstiftningen, som man lägger till grunden för dessa bankers beskattning, så påstår jag ännu en gång att de icke äro så mycket till för sina delägares skull som fastmera för landets och att de privilegier de åtnjuta äro mera till allmän än enskildt nytta.
Man har här jemfört dem med kypare, mångelskor, fiskare m. fl., och dermed velat visa, att då dessa efter klasser olika taxeras, man icke följer någon viss princip i BevillmsPörordmn. 52G Den 28 Mars e. m.
Jag skulle dock tro att en sådan är afsedd att ligga till grund för dessas beskattning: ty meningen är ju att lika dem emellan beskatta dessa personers behållna inkomst.
Privatbankernes inkomst kan ju i alla fall på håret beräknas, och således kunna de icke som många andra komma undan.
Sådant är icke förhållandet med hvarje annan rörelse.
Man har äfven sagt, att dessa banker göra intrång på Riksbanken; men jag tror att detta är taget ur luften, emedan några bevis derpå icke blifvit anförda.
Riksbankens rörelse bar, sedan privatbankarne upstått, icke förminskats.
Visserligen har det för kort tid sedan inträffat, att silfverfonden minskats, men detta är till följd af andra orsaker; det oaktadt har icke ett mindre antal sedlar blifvit utgifna.
Tiden har sedan förändrats, och kan förändras om igen hvad RiksBanken beträffar; men säkert är, att det oaktadt, skola flera privat- eller filial-banker komma att inrättas för att sprida nödig kapital-tillgång.
Dessa inrättningar äro nu mera sfi behöfliga, att de icke kunna undvaras.
Har man förut lagt på dem högre skatter, så är åtminstone tiden nu inne att icke beskatta dem högre än hvarje annan rörelse, och för min del kan jag icke frångå min tro i detta afseende.
Emellertid vill jag nu återtaga min begäran om återremiss, och förenar mig med Gr. af Ugglas.
Då jag under 9 års tid varit aktieägare i en privatbank, ehuru jag nu derifrån utgått, har jag ansett mig böra lemna en uplysning rörande privatbankernes vinst.
I denna bank har vinsten aldrig öfverstigit 12 proc., men väl somliga år nedgått till 6.
Ingen lärer väl kunna förmås att ingå i ett industrielt företag, förenade med stor risk, som naturligtvis den solidariska ansvarigheten medförer, med mindre han kan påräkna en betydlig vinst.
Då nu sådane verkligen inträffar, hvilket man borde förutse, då Staten beviljat oktroy, så synes det mig icke vara rätt att då genast passa på och lägga en högre skatt på ett sådant företag.
Sjelfva beloppet af beskattningen är en obetydlighet, jag erkänner det; men om man antager som princip, att man skall beskatta vinsten, och det i mån af den risk man är underkastad, så skulle denna grundsats kunna föras ganska långt.
Jag anhåller att få förena mig med Gr. af Ugglas.
Den förste talare, som yttrade sig i denna fråga, framställde den sats, att bevillning på privatbanker är grundad på godtycke och icke på rättvisa.
Häremot hafva åtskilliga talare upträdt för att bevisa rättvisan af denna beskattning; men för att riktigt kunna göra detta, måste de säga, huru hög skatten bör vara, för att vara rättvis, ty eljest kan man lika gerna bestämma den till 30, 40 eller 50 proc.
Det är icke den bevillning som blifvit privatbankerne påförd, som här är det vigtigaste, utan den grundsats, att den större förmögenheten skall betala icke en proportionell högre skatt, utan en i mycket större proportion gående.
Det är denna sats, som är af största våda, ty på samma sätt kan man säga, att ingen i samhället får hafva någon större förmögenhet, utan att, så snart den öfverstiger ett visst belopp, Staten då skall taga Den 28 Mars e. m. 527 öfverskottet.
Godtyckligheten i en sådan sats är ögonskenlig, och det är derföre jag finner farligt att man pfdagt privatbankerne den af Utsk. till bibehållande nu föreslagna skatten.
För den exceptionella ställning, hvari de befinna sig, hade Staten på något annat sätt kunnat af dem betinga sig någon motsvarande förmån, derigenom att de hafva fått previlegium på sedelutgifning; men det borde aldrig hafva skett på detta sätt genom stadgande i en förordning, som har till ändamål att pålägga alla medborgare i samhället en rättvis beskattning för att fylla bristen i Statens inkomster, ty då åstadkommes ett så förvillande begrepp som det Hr Nordenfelt här har försvarat.
Det finnes icke mera än en ursäkt för detta stadgande, och den är att det redan finnes förut och jemte detsamma så många andra stadganden i BevillmsFörordnm af samma obilliga och principvidriga natur; och då så många orättvisor äro i denna författning förut begångna, vill jag icke i detta enda afseende särskildt yrka någon förändring; men jag har icke kunnat annat än protestera mot grunden för denna beskattning, då man velat här försvara densamma såsom rättvis.
Jag vill icke ingå i frågan om nyttan för landet af privatbanker, ej heller om den stora vinst de kunna gifva sina delägare.
Jag har sagt att det ligger godtycke till grund för denna beskattning.
Man har häremot åberopat de föreskrifter som finnas på andra ställen i BevillmsFörordnm.
Jag svarade derpå, att denna föreskrifver såsom en bestämd regel, att 2^ proc. af behållen inkomst skall lemnäs till Staten i bevillning, och det enda Förordmn gör, är att den gör nedsiittningen deri.
En af mina grannar påminner mig om en sak, nemi. att kapitalisten skall vidkännas bevillnings afdrag med 5 proc.
Han får medgifva mig, att jag bestred detta stadgande på samma grund som jag bestrider det nu ifrågavar:de.
Hr Nordenfelt har sagt, att då oktroy lemnäs af Staten, och man känner denna bevillning, så vore ingenting att om denna beskattning säga.
Jag får fästa upmärksamheten derpå, att, om denna beskattning blifvit dem på det sätt pålagd, att i deras kontrakter varit utsatt, att de hade att årligen till Staten erlägga denna bestämda proc., så hade ingenting varit att säga derom.
Bevilln:sFörordn:n förändras ju vid hvarje Eiksdag, och att pålägga en korporation eller ett bolag, som ingått ett kontrakt, andra vilkor än sorn voro föreskrifna då kontraktet ingicks, deri ligger godtycket.
Jag har icke hållit mig till huruvida bankerna kunna bära sig eller icke, men jag vill anmärka, att då siffran är godtycklig, så kan densamma ena dagen bestämmas till 15 och den andra till 45, ty då man icke följer någon rättvis grund, så blir det helt och hållet beroende på tycke och smak.
Jag instämmer i mycket af hvad
Hr Mannerskantz sagt, och hoppas att E. o. Ad. icke genom sitt votum måtte godkänna den slags princip, som blifvit af Hrr Nordenfelt och Carleson uttalad, då den sednare sade att, när de icke klagat, så kan det icke vara orätt att pålägga dem denna beskattning.
Hr Carleson upgaf likväl sjelf, fastän han icke ville medgifva att jordbruket lemnar 5 28 Den 28 Mars e. m. mera än 6 proc., att fabriker och näringar gifva 10.
Den soln har dessa 10 proc., bör väl då skatta mera än den som har 6, Finnes i Bevilln:sFörordn:n intagen en sådan beskattning?
Jag skulle icke protestera mot en progressiv beskattnings stadgande i mån af hvad den ene eller andre kunde mera gifva, om den progressiva beskattningen verkligen läge till grund för bevillningen; men då det är sagdt, att af all förrnögenhets-vinst skall tagas lika mycket, så måste jag vidhålla min åsigt.
Den som har 20 proc., får skatta för dem.
Jag kan icke betrakta den föreslagna beskattningen på privatbankerne annorlunda än som en yttring af godtycke, och det är deremot jag protesterade.
Om man förundrat sig öfver att jag varit varm för denna fråga, så kommer detta sig deraf, att godtycke och orättvisa alltid upröra mig.
Det har blifvit mycket taladt om principer och deras motsats med afseende på denna fråga.
Jag tror icke att de talare som önska att få den närvande BevillmsFörordmn förändrad i afseende å bankerne, nu träffat den egentliga anledningen dertill, att en högre bevillning blifvit dessa inrättningar påförd än som i allmänhet äger rum.
Det är ganska sannt, att denna bevillning utgör ett undantags-förhållande från hvad som eljest är stadgadt; men man får äfven taga i betraktande, att de sedel-utgifvande bankerne genom sina erhållna previlegier sjelfve utgöra ett undantag från industri-företag i allmänhet.
Genom rättigheten att utgifva sedlar, hvilka hållas uti allmänna rörelsen såsom mynt, lika med ltiksbankens sedlar, eller med andra ord, genom rättigheten att sjelfve tillverka mynt-representativer baserade till största delen på kredit, kunna de nemi. beräkna sig en vida högre afkomst än man eljest kan göra på kapitaler som utlånas, och detta utan att löpa den risk, som eljest är förbunden med att nedlägga ett kapital i en rörelse, som är underkastad konjunkturerna.
Då man sålunda måste erkänna den gifna fördelen för bankerna af detta undantagsförhållande i följd af monopol eller privilegium, så kan det icke heller vara så orätt att pålägga dem äfven vissa skyldigheter.
Ett sådant sätt att se sakerna, har också gjort sig gällande på många andra ställen.
Det torde vara U. o. Ad. bekant, att i de Förenade Staterna i Amerika brukades lång tid att, när ett kompani fick tillstånd att stifta en sedelutgifvande bank, så förelädes detsamma såsom vilkor för åtnjutande af oktroyen dertill att bygga en eller annan mils jernväg.
Då nu de Svenska Ständerna icke ålägga de sedel-utgifvande bankerna att bygga några jernvägar, så kan jag icke finna, att det ligger något så förskräckligt deri, att de få skatta litet mera än andra för den inkomst som öfverstiger en viss proc.
Såsom Gr. af Ugglas anmärkt, kan det icke nekas att godtycke ligger till grund för dessa bestämmelser; men vid närmare granskning skall det finnas, att Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta, i många fall af lt.
St:r utöfvas temligen godtyckligt.
Eller om man ökar beskattningen på ett håll och förminskar den på ett annat, för hvilket fall som helst, om man förändrar antingen direkta beskattnings - Den 28 Mlars e. m. 529 beskattnings-grunder eller tullafgiften, är ieke detta utöfvande af den suveräna viljan ett godtycke?
Man säger t. ex. visserligen, att det är en antagen princip att bevillningen skall utgå med 2^ proc., men hafva icke R.
St:r i många fall frångått denna?
Jag vill blott fästa upmärksamheten på minimi-afgifterna, hvarigenom många obemedlade få skatta mycket mera än de eljest borde.
Jag kan icke inse att det ligger något så förskräckligt deruti, att man tager en högre bevillning af dem som hafva större inkomst, då de i alla fall få behålla en långt högre ränta på sitt kapital, än de kunna erhålla genom vanlig diskontering.
Jag tror att det i afseende å dessa banker är rätt att icke betrakta dem på samma sätt som öfriga näringar, utan att se till, huruvida beskattningen i och för sig sjelf är en obillighet, eller om de kunna komma ut dermed, och denna fråga torde blott på ett sätt kunna besvaras.
Jag tror således att det här icke blir så farligt med afvikelsen från en princip, och får tillstyrka bifall till förslaget i dess nuvande form.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o Landtm, framställt hurusom i afseende på Utsk:s förevande hemställan blifvit yrlcadt, dels bifall oell dels att bevillningen af enskilda banker, som äga sedelutgifnings-rätt, må bestämmas att utgå med 2lz proc. af den årliga behållningen, blef propos. till bifall å Utsk:s hemställan framställd och besvarad med starka
Hr von Strokirch, Joh. Paul Fredr., begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes en så lydande voter:spropos. .
Den som bifaller Bevilln:sUtsk:s i Betänk:t N:o 5 afgifna Utlåt. ang:de bevillningen å enskilda Banker, röstar Ja; den det ei vill, röstar
Nej; vinner Nej, beslutar B., o. Ad. att bevillning af enskilda banker, som äga sedelutgifningsrätt, skall utgå med 2^ proc. af den årliga behållningen.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 34.
Nej — 21. 2:o
Utslas hemställan i fråga om förändring af i mom. i 33 §:n.
Denna hemställan bifölls. 3:o Ulsk:s anmälan i fråga om Itiksdaijsfullmäktigen Mengels motion om bestämmande af skatt för utländska brandförsäkringsbolag, som här i landel meddela brandförsäkring.
Denna anmälan ansågs ej föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
IV IL 34 530
Härefter förekom och bifölls Utsk:s förslag till redaktion af 35 §:n i de delar som icke förut varit föremål för E. o. Ad:s pröfning.
18:de punkten, ang:d e §;n 3 ti.
Härvid förekom: 1:0 Ulsh:s yttrande ang:de vackt fråga om, nedsättning af bevillnings-procenlcn å testamenls-mcdcl.
Detta yttrande bifölls. 2.0
Utslc:$ hemställan om förhöjning af det minimi-belopp, vid hvilket bcvillningen bör vidtaga för testamenten och gåfvor, äfvensom för arf lill aflägsna skyldcmän.