Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frölich och tror, att ada spärrningar, så till lands som sjös/, nödvändigt måste blifva öndamålslösa och skadlig ga, Man hgr t. ex, i fält sett, hurusom de strängaste och noggrannaste eordonner icke kunnat hindra flender att smy-?
ga sig igenom- Huru skulle det väl då vara möjligt att hill-, dra personer, hvilka behöfva communicei-a sig inom någon spärrningslinea, så vida man icke skall utsända stora mili» tät-bevakningar för att med svard och våld mota passagerare ne; och i alfa fall skall det otvifve|a|ctigt visa sig omöjligt t-tt öfver allt organisera bevakningarna så, att jcke mångå trafikerande undkomma deras vaksamhet, Jag anhåller om remiss af motionen, tillstyrker bifall derå och skulle önska, att hvar och en, sorn yttrat eder ämnar yttra sig deröfver, måtte medgifva, att hans yttrande icke må medsändas, Frih. Ehrenborgh; Jag är helt och hållet förekommen af Gr.
Horn och tror, att inga spärrnjngsanstajter i verlden kunna utestänga sjukdomen, äfven om man antager, att den fortplantas genom smitta.
Vi hafva derpå redan exempel, likasom det visat sjg, att Helsingborg, soni haft en stark och ovanlig eommunicatjon med Götheborg, likväl icke blifvit smittad, Jag tror, att det är Försynens nåd, som beskvddar emot denna, likasom mot andra olyckor, och jag hoppas, att detta beskydd framgent må hvila öfver vårt Iand, Hr Dalman, Wilh, Fredr.:
Hvad angar förslaget, att discussionen, för skyndsamhetens skull, icke må behof? va medfölja remissen, anser jag, lika med Gr, Horn, att det må bero på byar och en talare sjelf att bestämma, om lian vill, att hans yttrande skall afgå til) TJtsk,; men skyndsam-?
het är verkligen nödig.
Jag bär just i detta ögonblick erhållit landsortsposten och ser från alin orter, huru förbi tl* råd man är deröfver, att icke de mest stränga spärrnings?, anstalter vidtagas, Det synes mig sålunda vigtigt och bil* ligt, att Representationen skyndar aft Uttrycka en opinion i detta afseende för att tjena till ledning för Regeringens åtgörande i saken, Jag tror visst, att, oip man genast vid de första sjukdomsfallens upptäckt iakttagit stränga försig - Den 29 Augusti f. m. 364 jtighetsmått för alt hindra mer än en oundgänglig eomina» nication nied de sjuka, farsoten då möjligen kunnat hindras att sprida sig.
Om man således genast i Götheborg kommit jander fund med sjukdomens verkliga natur af cholera, är jnin öfvertygelse, att man verkligen kunnat instänga den; men sedan numera, utan att man egentligen kan bestämdt tillräkna någon skulden derför, sjukdomen kringspridt sig till den omfattning, densamma nu innehar, är jag förvissad, att alla spärrningsanstalter skola blifva lika ändamålslösa sorn för landet skadliga och tryckande och, i en större ut» sträckning förutsätta, till deras fortfarande omöjliga.
Uti Ryssland t, ex, använde man icke mindre än 4° ä 5o,ooo man för att stänga communicationen emellan Moskwa och Petersburg; och kunde man val derför utehålla sjukdomen?
dag anser sålunda, att spärrningsanstalterna numera skulle medföra kostnader, hinder och förluster; och jag tillstyrker altså bifall till motionen, men yrkar icke, att Utsk, skaij Jernnäs de| af dessa mina anmärkningar.
Jag är verkligen tvehågse, huru Jångt man bör gå i denna discussion, då frågans undersök» ning synes tillhöra mera en medicinsk facilitet, än ett Riks» Stånd.
Man bar sagt, att militärcordonner icke skulle uppfylla ändamålet, emedan de icke gjorde det i Ryssland.
Jag kan icke (inna, att detta exempel innefatta)' någon positiv bevisning; och fastän jag erkänner, att alla spärrnjngsanstal» ter medföra stora olägenheter, tror jag dock icke, att det pr nöjaktigt utredt, till hvad grad dessa olägenheter öfver» vägas eller icke af de möjliga fördelarna; oell längre antili medgifvande af fri communication till lands kan jag icke gå, Jag tror ock, att erfarenheten har visat, att spärrnin» garna till sjös gjort sin stora nytta och för åratal utehållit farsoten.
Det blir också alltid en skyldighet att försöka utestänga sjukdomen från de orter, der ändamålsenliga hin» der verkligen kunna emot densamma uppställas, utan att det allmänna deraf för mycket lider.
Det är hittills oför» sökt och sålunda oerfaret, huruvida sjukdomen icke kan Utestängas; och jag tror, att man icke kan göra de orter, hvilka icke ligga j behof af en oundgänglig communication med de smittade, en större tjenst, än om nian låter dem slippa en sådan communication.
Skulle sjukdomen i alla fall ankomma, har man åtminstone icke något att förebrå sig.
Jag skall icke tillägga något vidare och är fullkomligt likgiltig, om mina yttranden medfölja remissen eller icke.
Gr. Frö) ich:
Det visar sig vid delta såväl som vid hvarje annat tillfälle af mepjngsstrider, ätt: quot capita, tot sensus; och då hvar och en skall uttala sin tanka, samt denna åter skall underställas ytterligare pröfning, och ärendet sålunda j ali möjlig omständlighet behandlas, inträffar i frågor af be» skaffenhel som denna, att de icke hinna afgöras, förrän det 366
Den 49 Augusti f. ra, är för sent.
Jag vill likväl, då jag derom finnér mig en- t sam, icke vara envis i mitt yrkande, att motionen, ulan att * afvakta discussionens uppsättning, må afgå till Utsk. oell * der pröfvas.
Jag skall nu upptaga till besvarande några yttranden och anhåller specielt, att detta svar icke må åtfölja remissen.
Lika med Hr Lagerhjelm önskade jag visserligen, att den förväntande nåd, kungör., i dea syftning min motion afser, måtte kunna bestämma så beskaffade gränsor i afseende å åtgärder emot farsotens spridande, alt de norra provinserna kunde skyddas; men för mig är det icke möj- i ligt att föreställa mig någon oöfversliglig gräns mot sjukdomens framträngande, Sådant visar sig för mig förhållandet vara äfven till sjös; och jag får erinra, att choleran icke blott följer vattendragen åt, utan jemväl understundom varit synlig äfven i bergstrakter, ja, anda uppå Caucasus i Asien.
Beträffande det man synes tro, att choleran skulle dö ut, sedan den en viss tid uppehållit sig på någon ort, får jag åberopa en enskild uppgift af Statsrådet Gr.
Adelsvärd, som nyligen hemkommit från Hamburg.
Ilan har nemi. försäkrat, att choleran derstädes aldrig skall hafva upphört, sedan densamma första gången visade sig.
Det är * altså ingalunda säkert, att sjukdomen dör ut, då den gjort en viss rund, utan tvärtom synes det skäl vara vitsordadt, som jag i min motion åberopade, att nemi. choleran gemenligen icke på flera år lemnar ett land, hvarest den en gång fått insteg, och att det således icke kati vara möjligt att hindra densammas spridande, åtminstone för mera än någon tid, och för att kunna uppgöra någon efterrättlig calcul öfver ovissheten att kunna utestänga sjukdomen och de obestridliga olägenheterna af spärrningar.
Man måste således jemnföra det relativt onda med det relativt goda.
Jag torde dessutom få åberopa ett yttrande af Engelske läkaren Smith, som var närvar, i London, då choleran der grasserade.
Han har nemi. förklarat, att han anser spärrningsålgärderna oftare hafva befordrat, än hindrat cholerans utbrott.
Slutligen anhåller jag, att nuti motion må eommuniceras Medslånden, på det deras tanka deröfver må i sådan väg inhemtas, Frih, Boye!
Af den siste talarens exempel, hvars riktighet jag icke betviflar, är jag likväl icke öfvertygad till annan tanka än den, sorn blifvit understödd af de ännu mera notoriska exempel, jag för min sats äger.
T Åbo, Petersburg, Lubeck, Paris och på flera andra ställen liar nemi. erfarenheten gifvit styrka för den beskaffenhet af sjukdomen, som jag föreställt mig densamma äga; den har härjat någon tid och derefter upphört, Men jag äger ett ännu närmare exempel, När choleran i Götheborg utbrutit, bcsiötp L i d k
Öp i ngs boa r n a att hålla vakt om sin stad, så alt ingen från smittad ort fick der stadna.
Följden blef, att. j) e n 39 Augusti f. m. 3G;; ehuru sjukdomen härjade rundt omkring, var studen dock skyddad.
Jag ber för öfrigt att äfven få fästa mig vid den siste talarens grundsats, att man åtminstone måste söka den comparativa nyttan.
Jag vill då söka den genom quarantänsanstalter, hvilka, om de ock icke kunna för alltid utestänga smittans framträngande, åtminstone för någon tid förmå tillhakahålla den.
Under instämmande i motionen, redan då den i går väcktes, begärde jag dock frågan på bordet, på det Huset, mera talrikt sainladt, måtte fatta beslutet om dess remitterande.
Jag herntar min åsigt i ämnet från de förhållanden, som för närvar, befinnas.
Ilade quarantänsansfalter förut och innan sjukdomen hunnit sprida sig till det omfång, densamma nu har, blifvit med noggrannhet iakttagna, tror jag, att de hade varit af nytta och kunnat fördröja, om icke utestänga smittan; men att vid nuvar. omständigheter bibehålla spärrningarna anser jag vara utan all nytta, och deremot leda till stora olägenheter.
Om sjukdomen råder i enby, en siad &c., men icke i grannbyn, skulle, då spärrningar dessa grannställen emellan aga rum och så in infinitum, till dess hvarje gård vore flir sig spärrad, all rörelse hämmad, brist på iefnadsmedd för handen, räddhåga och förskräckelse öfver allt rådande, sålunda de väsendtligaste anledningarna tili physikens bringande i succeptibilitet för sjukdomen vara, genom sjelfva försöken att förekomma den, väckta och underhållna.
Man har t. o. m. exempel på, att allmogen låtit bevaka grindarna för att hindra sjukdomen att komma igenom o. s. v. Jag skulle således anse det för mera olyckligt än sjelfva sjukdomen, om localspärrningar komme att blifva bibehållna och sålunda jemväl utsträckta.
Vi veta, att helsotilIståndet i Arboga, Köping &c. icke är rent, och slägt- eller andra förhållanden förefinnas utan tvifvel, sorn mana personer från den ena orten att skynda tili den andras undsättning.
Man skulle då af spärrningar hindras i ett sådant förehafvande, flera andra handels- och öfriga omständigheter alt förtiga.
Allt sådant tillsammans gör, att jag icke annat kan än pä det högsta understödja Gr.
Frölichs motion, hvars vigtiga beskaffenhet med skäl påkallar, att Representationen, oaktadt frågans egenskap af önskningsmål, likväl skyndar att deri för Regeringen uttrycka en opinion.
Hvad behandlingssättet vidkommer, äro vi alla öfverens derom, att en skyndsam handläggning är af nöden, och jag tror, att genom antagande af Gr.
Frölichs hemställan, att motionen må communiceras Medstånden, för att sålunda från dem framkalla utlåt. deröfver, skulle dröjsmål uppkomma; hvadan jag hemställer, alt remiss må äga rum till Oecon.Utsk., med förläggande för detsamma att skyndsamligen behandla ärendet.
Jag förmodar, alt vi då i början af nästa vicka kunde förvänta Utskrs betänk, deröfver.
Hr La g é i'h je I ni:
Jag fortfar i mitt förklarande, att jag icke kan instämma
Uti motionen i dess helhet.-
Stad ganden uti det ifrågavar. afseendet måste alltid komma alt helo på locala omständigheter och för hvarje särskildt förhållande pröfvas och bestämmas af Konungen.
Örn t. ex. ett fartyg skall gifva sig ut på sjöresa , är det nödvändigt att veta, om man har frisk besättning eller icke.
En mängd sådana locala förhållanden skola otvifvé/akligt förete sig; och om man äfven icke abtager, att spärrningsansfalter kunna vidtagas, sorn absolut utestänga farsoten, kan dock icke bestridas* att det är af högsta vigt att, åtminstone för någon tid, kunna skydda sin ort* på det anstalter derunder må kunna vidtagas för sjukdomens emottagande* och hvari-» genom dess härjningar aldrig kunna uppnå den grad, hvartill de stiga, i fall man är alldeles oberedd vid sjukdomens utbrott.
Hr Hjärne, Harald; Jag tinner visserligen, ätt Giv Frölich haft skäl till sin begäran, att discussiOHen ieke må medfölja
Och derigenom uppehålla remissen af motionen; men då ett sådant förfarande vore stridande emot 4?
§ Biksd.Ofdn,, kan jag för min del deri icke instämma.
Lik-» väl och då å andra sidan, genom bifall till Frih, Boyes yr-» hände att hela discussionen niå medsändas remissen, delvig-» tiga ändamålet af spärrningarnas hastiga upphäfvande katti-» me att förfelas, anhåller jag om propos, derå, att discussionen må i sammandrag medfölja, Såsom ledamot af Oecon,TJtsk, uppskjuter jag att yttra mig i sjelfva saken, tilldess frågan åter förekommer.
Böye:
Det skulle göra mig ledsen, örn jag gifvit anledning till den tanka, alt jag ville uppehålla motionen, Jag tror, i saMmanstämfnighet med Gr, Frölich, att de, som vilja afstå från rättigheten att låta deras åsigt komma till Utskts kännedom, må göra det; och jag finner billigt att de, sorn Understödja Motionen, kunna försöka den OmfÖrmälda rättigheten.
Hvad mig beträffar, utlofvar jag, att om jag i afton erhåller memorialanfeckningarna, skall jag tills i morgon bittida inlemna mina yttranden Uppsatta och renskrifnä.
Jag måste då icke kunna beskyllas för att hafva åstadkommit något uppehåll 1 remissen, Underfeckn. B i d d. S e c r e t.:
Då det synes vara B.
O, Adis åstundan , att möjligaste skyndsamhet i afseende å dert ifrågavar, motionen må iakttagas, hemställer jag, med föranledande derjemte af Bidd.Ordnts föreskrift i denna del, huruvida icke de ledamöter, som yttrat sig i ämnet, skulle behaga sjelfva uppsätta sina yttranden och desamma i morgon till Bidd.cancelliet aflemna, i hvilken händelse yttrandena då lomme att medfölja remissen; men vid uraktlåtenhet hvaraf det finge anses, som hade den ledamot, hvilken icke
Den 29 Augusti f. m. 369 icke inora nämnde tid sina yttranden inlemnat, afstått från rättigheten att få desamma remissen följakliga.
Jag vill blott förklara, att det yttrande, jag afgifvit, icke behöfver åtfölja remissen.
Jag ingår på det af Ridd.secret. framställda förslag, med vilkor likväl, att jag får låna memorialprotocollet.
Remitterades till Oecon.Utsk. Ånyo föredrogos och bifÖllos StatsUtskts d. 25 dennes f. m. på bordet lagda utlåt:n:
N:o 223. i anledn. af K.
M:s nåd. remiss uppå gjord underd. ansökning om upphörande af tiondeafgiften för aluntillverkningen i Riket samt jemnkning i tullafgiften å alun; N:o 224. i frågan om upplåtande af jord utaf Wisingsborgs kungsladugårds ägor till ökadt utrymme för Wisingsö kyrkogård.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 25 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o in5 i frågan om försäljning till skatte, dels af kungsgårdar och kronolägenheter, dels af kyrkohemman och boställen.
Jag kan icke, emot min öfvertygelse, bidraga till bifall af betänk.
Jag måste vid detta tillfälle upprepa grundsatsen, att vi äro skyldiga efterverlden redovisning för hvad vi här göra.
Utaf denna redofordrande efterverld väntar jag mig den fråga: med hvad rätt underlåten J att lemna till Edra efterkommande, hvad J fått af Edra förfäder?
Jag är öfverlygad, att om en sådan princip, som den nu ifrågaställda, för 100 år sedan blifvit antagen, hade vi nu icke haft något att sälja.
Jag begär afslag å betänk., eller om andra meningar yppa sig, vill jag inskränka mig till yrkande af återremiss.
Det är egentligen angående försäljning af militiseboställen, som jag ämnar yttra mig.
Utsk. har sagt: ”Beträffande frågan om försäljning till skatte ”af de militiae- och civilstaterna upplåtna boställshemman, ”så och enär skatteköp derå, enligt gällande författningar, är ”bestämdt förbjudet, och ej några öfvervägande skäl förefin”nas till ändring härutinnan, anser Utsk. de derom gjorda ”motioner böra förfalla.”
Mig synes, att ändamålet med Ständernas sammanträden är att åstadkomma upphäfvande af föråldrade och olämpliga författningar samt tillvägabringände af andra, hvadan Utsk:s raisonnement i det afseendet icke synes förtjena någon uppmärksamhet.
Äfven måste jag bekänna, att det skäl, Utsk. anfört, som skulle följderna af förslagets antagande icke vara tillräckligen undersökta, före n fl. 47 3jo Deu a9 Augusti f. m. faller mig oriktigt; ty år 1818 begärde Ständerna, att K. M. i nåder måtte anbefalla undersökning, huruvida de synliga fördelarna öfvervägdes af några möjliga olägenheter.
.Tåg förmodar, att sådant icke blifvit utan påföljd.
Yid i8a3 års riksdag blef frågan, såsom orden lydde, för närvarande uppskjuten, och flera skäl hafva sedan dess uppkommit för dess återupptagande: i:o är den allmänna löneregleringen inom indelta armeen nu verkställd, hvarigenom större delen af militieboställen numera icke innehafves af löntagarue, utan af en särskild boställsdirection, bestående af landshöfdingen i länet, reg:tschefen, några capitainer, några subalterner, m. fl. personer, hvilka hafva inträdt i förbindelse att hafva vård om boställena; 2:0 har ett bestämdt myntvärde nu blifvit stadgadt, vid erinran hvarom Frih.
Boyes nyss framställda anmärkning synes förfalla, och 3:o hafva förslag till hypotheksföreningar börjat väckas, hvarigenom en säker emploi för medlen blifvit öppnad.
Jag kan nemi. icke med motionären instämma deri, att statscassan skulle öfvertaga medlen; men jag är öfvertygad, att det blefve en vinst för enskilda, för hypotheksföreningar och privatbanker samt jemväl för det allmänna, om R.
St. beslöte, att Konungen ägde försälja de boställen, som icke med gifven förder kunde bibehållas, likväl emot en så beskalfad försäljningssumma, att räntan derå motsvarade lägenhetens afkastning.
Genom vidtagande häraf är det otvifvelaktig!, att, jemte det man kunde vara säker, att penningarna icke förskingrades, en mängd af statens jord, sorn nu illa vårdas, då kunde uppdrifvas till en vida högre production och betydliga ressourcer derjemte beredas för hypotheksföreningarna, hvarförutan Aromens Pensionscassas obligationer säkert då skulle uppnå den credit, de borde äga, men nu sakna.
— På dessa skäl yrkar jag äterremiss af betänk.
Då jag anser betänk, af största vigt, men icke finner mig beredd att nu afgifva min röst i afseende pä alla de frågor, som deruti involveras, nödgas jag begära, att frågan må förklaras ytterligare hvitande.
Cede rs t rom, Jac., förenade sig med Hr Hjärne.
Boye i afseende på resultatet, men icke i afseende på skälen derför.
Mina äro de, att då grundlagen stadgar, det försäljning af kronolägenhet skall bestämmas af Konung och Ständer gemensamt, kan det icke öfverlemnas åt
Konungen att efter omständigheterna ensam besluta om försäljningar af militiasboställen.
Det vore att ställa Regeringen i en obehaglig position och att exponera henne för ett måhända ofta orättvist klander.
Så länge det icke stadgas, att en allmän försäljning af nämnda boställen skall äga rum, måste det i grundlagsenlig väg afgöras för hvarje särskild casus.
Den ag Augusti f. ra. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att StalsUlskts utlåt.
Kto 223, (ill följd af flera ledamöters begäran, komme alt liv ila på bordel.
Vid förnyad föredragning lades till handltna StatsUtskts d. i5 dennes f. m. på bordet lagde utlåt.
Kto 226 öfver anmärkningar vid betänk.
Kto 117 i anleda, af K. M:s nåd. propos. till R.
St., ang:de afskrifning af Upsala academis skuld (ill Riksg.cont. för ett erhållet lån till fullbordande af det nya bibliothekshuset i Upsala.
Föredrogos ånyo och biföl lös StatsUlsk:s d. 3,5 dennes f. 111. på bordet lagda utlåttnt Kto 227. i anledn. af Riksd.fullm. från WesterNorrlands län Kils Strindlunds motion 0111 anvisande på Riksg.cont. af ett creditiv af en million r:dr för spannmålsundsättningar vid inträffande svårare missväxtår; K:o 228. i anleda, af erhållen ålerremiss af betänk.
K:o j5(3, rör:de Hr af Robsahrns, Carl Reinh., motion om inlösen för statens räkning af godset Ekolsund i Upsala län.
Då nu ånyo föredrogs StalsUlskts d. 25 dennes f. m. på bordel lagda utlåt.
N:o 229, i anledn. af Hr v.
Troils, Emil, motion, att åt Riksg.cont. må uppdragas att årligen upptaga lån emot ouppsägbara obligationer, för att åter utlånas emot inteckning i jordegendom, blef samma utlåt, ånyo Legardt på bordet af Hr Gunther, Carl Gust., samt Frihtna Cederström, Jac., och Boye, Ludv.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskts d. 25 dennes f. m. på bordet lagda mcraor.
K:o 23o, i anledn. af erhållen ålerremiss på StatsUtskts utlåt.
K:o i/ja, lät R. o. Ad. bero vid de öfriga RiksSttns i ämnet fattade beslut.
Lades till handltna StatsUtskts d. q5 dennis f. m. på bordet lagda raemor.
Kto 231 i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskts utlåt.
Kto iG5.
Bilagor till Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1B23.
Sjunde Bandet. STOCKHOLM, Tryckte hos Ojuof Grahn, 1825. rasa Bilagor till Pleni-Protocollet för den x Augusti, förmiddagen.
N:0 I.'
tJerr von Franclen, Augufii Det är möjligt att
Lagutskottet haft något giltigt skål till afstyrkande af ifrågavarande motion, men då förundrar det mig, att Utskottet ej anfört detsamma, utan helt enkelt för det, att som Utskottet påstår, i alla öfriga fall finns besvärstid, en sådan äfven bör äga ram vid ifrågavarande tillfälle.
Först och främst får jag erinra att Lagutskottet misstagit sig deri, att besvärstid åger rum i alla andra mål, ty uti skuldfordringsmål, der skuldebrefvet år klart och ostridigt, skall, enligt 2 §. 4 Cap; Utsöknings-Balken, Konungens Befallningshafvandes utslag genast gå i verkställighet, och då ifrågavarande motion endast åsyftar, att når ett ArrendeContract tydligen utstakar Arrendatorns afflyttning, om han ej sitt arrende utgör och han derefter för Konungens Befallningshafvande erkänner det han ej utgjort hvad han åtagit sig, så kan Konungens Befallningshafvandes ut - 4 Den I Augusti f. m. slag öfver denna skuldfordran, som i följd af af skuldenårens eget erkännande, blir klar och ostridig, lika lätt och med samma skål genast gå i verkställighet, som i den händelse hvarom ofvannåmnde §. förmäler.
Det motskälet kan således ej vara giltigt, att besvärstid i allt bör existera, då redan förut ej så år, och att Herrar
Domares minne blir generadt genom det att besvärstid år föreskrifva för ett mål och ej för ett annat, måtte, ehuru ledsamt, vål ej vara af så mycken vigt, att ågande-råtten derföre bör göras osäker, och det år gifvet, att den fortfar att vara det, så långe Arrendator år tillåtet att qvarsitta, oaktadt Konungens Befallningshafvande, i följd af hans eget erkännande, dömt honom arrendet förlustig.
Erfarenheten har otaligt många gånger visat, i synnerhet i de närmast Hufvudstaden belägna Provincerne, att det just år under denna besvärstid och den derpå följande Advocaturtid, som Arrendatorer ej allenast förstöra de inventarier de emottagit, utan säkra på att i alla fall förr eller sent blifva afhyste, då van. häfda jorden, som sedan behöfver många års noggran skötsel, för att åter repa sig efter hvar. je års vanhäfd, och detta år troligen en orsak till det lägervall, i hvilket många Frälsehemman sig befinna och contrasterar alldeles emot den uppmuntran, sorn i senare åren blifvit gjord för åkerbruks-skötsel och odlingar.
Att öfverdrift i allt, år oriktig, tycks sjelf - Den I Augusti f. m. 5 va ordet bemärka, och med frihetssystemet må vara huru det vill; men blir det så Öfverdrifvet , att jordägaren ej är säker på att återfå en bortarrenderad gård förr, än den frie Arenrendatorn vål hunnit vanhäfda den, så måtte i en framtid det ej blifva afundsvårdt att vara jordägare.
Min tanka är vist ej att Arrendatorer skola betagas ali besvärstid, utan att de hos Hof'
Rätten gerna må få begagna den, sedan Utslaget gått i verkställighet, då Arrendatorn hos Jordägaren alltid har säkerhet, hvilken merendels jordägaren saknar hos Arrendatorn; och då det länder till ett godt ändamål, år jag öfvertyg^, att Kongl. HofRåtten ej kan finna sig stött af den lagföråndring, hvarigenom UnderDomstols Utslag blir verkstält, innan HofRåtten detsamma fått pröfva; och tager jag mig friheten ytterligare erinra, det endast frågan år örn så klara och tydliga mål, att Konungens Befallningshafvande dömt pd Skuldenärem eget erkännande.
Siuteligen får jag vördsammeligen anhålla om återremiss af Betänkandet, samt att dessa mina yttranden må få åtfölja återremissen, genom hvilka Lagutskottet lätteligen torde finna, det min önskan år antingen tillstyrkan af motionen, eller åtminstone att Utskottet täcktes uppgifva något skål, uppå hvilket dess afstyrkande sig grundar; och att Lagutskottet vid nästa öfverläggning härom, må blifva mera nogräknad!, ån det nu varit, då det, hvad mm Den I Augusti /• m* notion angår, afstyrkt afhysande af opålitlig Landtbo, och på samma gäng yttrat sig i Betänkandet öfver Grefve Gyllenborgs begärda företrädesrätt till grödan, att:
Jordägaren förut haft den utväg oppen, att i ArrendeContractet förbehålla sddane vilkor, som vid denna hån* delfe gifva honom rätt till Landtbondes fällande fran arrendet.