Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vigtiga skäl, grundade på vårt lands lokala förhållanden och glesa befolkning, tala emot elt sådant förslag.
Jag för min del kan icke heller biträda det, och just derföre alt jag älskar vårt urgamla rättegångsväsende, att jag nitälskar för dess Irafvudsakliga bibehållande, just derföre vill jag söka afhjelpa de olägenheter, som vidlåda detta rättegångsväsende och gifva stöd åt ropen på en genomgripande lagreform.
Att lätta möjligheten för Sveriges på landet bosatta befolkning att erhålla skyndsam rättvisa, är ändamålet med ifrågavande Betänk.
Enl. nu gällande lag måste en part, som behöfver hafva en sak hastigt anhängiggjord och således är i behof af dess uptagande g urtima ting, derom göra ansökning hos vederbörlig HofRätt, hvilken, såsom lagen säger, sädant tilläte.
Men nu kan det hända, att en person måste så hastigt anhängiggöra en sak, såsom t. ex. om vederparten ämnar resa från orten, att ändamålet med rättegången går förfeladt, medan man afbidar HofRms tillåtelse.
Att denna omgång förorsakar icke obetydlig tidsutdrägt samt dessutom onödig kostnad och besvär, lärer icke kunna bestridas.
En person år t. ex. bosatt i en från HofRätts-staden aflägsen landsort, der endast ett ting om året hålles, Ilo Den 12 April. såsom förhållandet är i vissa Irakier af Norrland.
Béhöfver denne person urtima ting, mäste ansökning derom göras hos HofR:n, hvars resolution skall afbidas och ullösas.
Sedan han erhållit denna resolution, mäste han dermed begifva sig till den ofta på flera mils. afstånd bosatta domaren och försl då utsätter denna urtima liug.
Hvad är följden af denna procedur?
Intet annat än onödigt besvär, onödig kostnad och en onödig tidspillan, som stundom kan medföra de menligaste följder.
Eid. nu gällande lag är HofR:n icke berättigad alt afslå en anhållan om urtima ling, de/esl sökanden vill kostnaden besti ida.
Vid sådant förhållande kan jag för min del icke finna något enda skäl ali ålägga HofR:u alt resolvera i en sak, deruti ingen pröfning tillkommer HofR:n, utan den gjorda ansökningen måste bifallas.
I nu afgifna förslag har LagUlsk. icke sagt annat, än att domaren lill följd af derom gjord anhållan, må hålla urtima ting.
Om domaren ej finner skäl alt ansöknm bifalla, afslår han densamma, och den sökande får på besvärsväg hos HofR:n söka vinna sitt ändamål.
Följaktligen är det icke -farligt att lemna denna makt i underdomarens händer, enär dess missbrukande förekommes genom rättigheten att vädja lill högre rätt, hvartill kommer, att begagnandet af denna rättighet icke förorsakar mera tidspillan, än om ansökningen gjordes direkte hos Ofverdomstolen.
Af hvad jag nu haft äran anföra, torde R. o. Ad. finna, att här icke är fråga om någon utvidgad rättighet för rättsökande, utan alt frågan endast är, att en part, som äskar urtima ting, får göra ansökan derom hos domaren i orten, i st. f. hos HofR.-n, hvilken omgång nödvändigt måsle anses vara desto mindre behöflig, som HofR:n ej eger rättighet att ansökningen afslå.
Då förslaget således icke innehåller någon annan nyhet, än den, alt en auctoritel, hvars anlitande är för rättssökande beqvämligasl, updrages att meddela ett tillstånd, som eljest mäste begäras af en annan aucloritet, hvars anlitande åter är förknippadt med besvär, kostnad och tidsutdrägt, hoppas jag, att R. o. Ad., inseende vigten deraf, att rättvisans gång ej onödigtvis uppehälles, lemnar sitt bifall till det förslag, som LagUtsk. i förevartde Betänk, underställt R.
På sätt jag i en Betänk, bifogad reservation lillkännagifvil, är ifrågavande lagförändring, i min tanke, icke af behofvet påkallad.
Jag har icke förnummit alt någon olägenhet härflyter från nu gällande stadgande, alt den, som äskaturtima ting i civila mål, skall derom göra ansökning hos HolR:n, hvilken, derest sökanden vill bestrida kostnaden, har alt dertill gifva tillstånd.
Detta stadgande är, enl. min öfvertygelse, ett ganska lämpligt band på trätlystna parter, och för den, som verkligen behöfver ett urtima ting, lärer det icke vara svårt att, äfven med omgången till HofR:n, få tinget ganska snart utsatt.
Om lagen deremot, såsom nu är föreslaget, skulle tillåta hvilken processmakare som helst alt gå till ortens domare och begära urtima ting samt denne sednare, vid äfventyr af åtal såsom för tjenstefel, vore tvungen att utsätta sådant ting, om sökanden förklarade sig villig att Den 12 April. lil betala kostnaden, skalle deraf upkoroma så' många olägenheter och förlaster icke allenast för domaren, utan äfven för nämndemän, vederparter och vittnen, att den möjliga olägenheten af omgången lill /HofR.-n vida nnderstege dem hvilka skulle blifva en följd af förslagels genomförande.
Af- sådan anledn. förenar jag mig i yrkandet å Belänkis afslående.
Det band, som den siste värde talaren ansåg den nuvar:de föreskriften lägga pä trällystna parter, delta band ligger icke deruti, ali den trätlyslne hos HofR:n skall söka ett lillsiänd, som icke kan honom förvägras, utan deruti, att han måste vidkännas kostnaden för domstolens sammanträde å urtima (ing, och erfarenheten har mer än tillräckligt ådagalagt, att skyldigheten alt gälda denna kostnad afhäller trätgirigheten alt onödigtvis anlita domaremakten.
Ar deremot en sak af verklig vigt och tarfvar skyndsam handläggning, så bör icke heller något hinder derför i lagen förefinnas, ty del är lagstiftarens pligt att tillse, att samhällets medlemmar erhålla icke allenast full, utan äfven snabb rättvisa.
Dagliga erfarenheten visar oss, att processlystnaden ej afskräckes af omgångar, utan att det endast är en kostnad, som drifvandet afen orättvis sak förorsakar, som stäfjar denna lystnad.
Jag vill ej uptaga R. o. Adis lid med att ännu en gång uprepa livad jag redan tagit mig friheten att andraga utan anhåller endast fortfarande om bifall till ett förslag, som, utan alt i någon väsendtlig mån rubba vårt nuvar:de rättegångsväsende, innefattar en icke obetydlig förbättring deri.
Ibland de skäl, Gr.
Sparre anfört för bifall till ifrägavande Betänk., förekommer det såsom väsendtligast, att då, f. n. ordinarie ling i vissa delar af Riket icke hållas oftare än 2:ne gånger samt å några orter endast en gång om året, det besvär, som förorsakas den rättssökande, derigenom att han måste begära HofR:s tillstånd för urtima tings anställande, måtte undanrödjas.
Jag är i detta fall af helt och hållet motsatt tanke med den värde Grin.
Jag anser nemi. det vara ganska tjenligt, alt parter nödgas underkasta sig denna omgång, ty derigenom erhålla de lid och rådrum alt besinna sig på tvistens beskaffenhet och möjligen vid närmare eftersinnande finna densamma icke vara värd en särskild behandling.
Denna fördel skulle helt och hållet försvinna, om parter i första upbrusningen af deras rättegångsifver hade utvägen sig öppen att genast löpa till ortens domare och fordra domstolens medverkan till ett skyndsamt slitande af deras ofta ganska lumpna tvister.
Jag anser det vara hvar och en medborgares rättighet att få rättvisa strängt och oväldigt skipad, men jag kan ingalunda medgifva, att det är hans rättighet att när som helst, för den mest obetydliga sak, man kan länka sig, besvära den redan mer än tillräckligt med vigtiga och ansvarsfulla göromål öfverhopade domaremakten.
Förhållandet är visserligen sådant i städerne, livats domstolar sammanträda i hvarje vecka, men samma förhållande äger icke och bör icke heller äga rum i landsorten, och man bör snarare försvåra än underlätta möjligheten för enskildta med - 112 Den 12 April. borgare alt låta dera emellan upkommande tvister och misshällig» heter öfvergå till verkliga rättegångar, naturligtvis med förbehåll att sådant slår tillsammans med räjtvisans fordringar.
Genom att icke ständigt och jemt hålla rättvisans dörr på vid gafvel, lemnar mani parterna rådrum alt besinna sig och träffa förlikning.
Derföre har man äfven i åtskilliga länder s. k. förliknings-domslolar, till hvilka parterna i vissa bestämda fall måste vända sig, innan de äga rättighet att draga deras tvister under laga domstols pröfning.
Sådana inrättningar saknas här i landet och vid detta förhållande är det ännu nödvändigare att man tvingar parlerne till ett upskof med tvistens anhängiggörande, lill ett slags stillestånd, hvarunder de hafva tillfälle att å saken närmare sig besinna och nedlägga en tvist, sorn eljest skulle hafva upkommit och möjligen länge fortvara!, ty sedan en tvist blifvit dragen under domstols pröfning, blifver densamma ofta en ambilionssak och öfvergifves icke förr än dom i sista instansen fallit.
Frih. af Ugglas har redan visat, huruledes genom förslagets antagande en lätthet skulle beredas parter, de der saknade förmåga att gälda kostnaden för ett urtima ting, att få eli sådant ting utsatt och hållet.
Nämnde ledamot har äfven med myckel skäl anmärkt den svårighet, som skulle upstå för domaren, att afslå den enas, men bifalla den andras anhållan om urtima ling, hvarigenom domaren onekligen skulle försättas i en obehaglig ställning till individerna inom domsagan.
Finner en part sin sak vara af sådan vigt, alt den bör vid urtima ting handläggas, och underkastar han sig den kostnad, som dermed är förenad, lärer han icke sky den jemförelsevis ganska ringa kostnad, som en ansökning lill HofR:n medför.
Men denna omgång är, på sätt redan blifvit anmärkt, ett särdeles nyttigt band på den trätgirige, så alt lian icke i tid och otid kan löpa lill domaren och besvära honom med uptagandet af ofta ganska lumpna tvisteämnen.
Den siste värde talaren har förmenat, att förslaget egentligen icke åsyftar någon förändring af nu gällande lag, utan endast afser att undanrödja en onödig och tidsödande omgång.
Jag hemställer till den värde talaren, huruvida det icke är en bestämd förändring af lagen att borttaga ett stadgande, som uttryckligen innehåller, att underdomaren, med undantag af ett i lagen upgifvet fall, icke äger alt utsätta urtima ting, med mindre HofR:n dertill lemnar tillstånd, och det är just denna omgång som jag anser vara för parten ganska god och nyttig, hvarföre den äfven, för fredlighetens skuld individerna emellan, bör bibehållas.
Jag fortfar således i mitt afstyrkande af bifall till detta Betänk.
Propos. till bifall å förevande Betänk, blef härefter framstäld och besvarad med starka
Nej, blandade med Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade afslå detta Betänk, samt efter denna propos:ns besvarande med starka
Ja jemte några Nej, förklarade att han härvid funnit
Före - Den 12 April. 113 Föredrogos men bordlädes ånyo, pä begäran af mänga ledamöter, StatsUlsk:s nedannämnde d. 8 dennes pä bordet lagde Utlät:n: J o JVS 73, ang:de regleringen af ntgifterne under RiksStalens Åttonde Ilufvudtitel; och JVs 74, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Nionde Ilufvudtitel.
Resv. o. Ekon.Ulskrs d. 8 dennes pä bordet lagda Utlät.
Jtä 74, i ani. af återremiss utaf Reiänk. JV? 22, i fräga om förtydligande af 5 § i K. M:s Nåd.
Förordn. om sockenstämmor i Riket d. 29 Aug. 1843.
Gr.’Lagerbjelke, Gust.:
Dä denna fräga första gängen hos R. o. Ad. förevar, afslog det Höglofl.
Ständet Ekon.Utsk:s förslag.
Utsk. har, utan alt, så vidt jag förstår, i nu föredragne Betänk, anföra några andra eller bättre skäl än förra gången, likväl återkommit med samma förslag i alldeles oförändradt skick.
Vid sådant förhållande torde det icke en gång böra ifrågasättas, att R. o. Ad. skulle frångå sitt förra efter moget bepröfvande i ämnet fattade beslut ; och anhåller jag derföre, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. derå, alt R. o. Ad , med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, afslår ifrågavande Betänk.
Afven jag anser, att R. o. Ad., sedan Ståndet en gång afslagit Ekon.Ulsk:s förslag i förevar:dé ämne, icke kan fatta annat beslut, än det Gr.
Lagerbjelke yrkat; men jag anhåller att, sådant oaktadt, fä till prot. anmäla, att jag för min del tror, alt det varit skäl att bifalla Utsk:s förslag.
Det har nemi. visat sig, att den ifrågavande §:n i socken stämmo-förordningen blifvit på tvenne olika sätt tolkad samt alt man å båda sidorna ansett densamma vara tydlig och klar.
A ena sidan har man funnit det vara aldeles klart, alt den embetsman, som innehar boställe, men tillika annan inkomst, för hvilken han erlägger bevillning, icke äger rösträtt i sockenstämma för annat än hemmantalet, samt all således den del af hans inkomst, för hvilken bevillning enl. 2:dra Art.
Bevilln:sFörordn. erlägges, icke får vid rösträttens nlöfvande tagas i betraktande, hvarigenom denna inkomst äfven undgår alla kommunal-afgifter.
A andra sidan åter, hvilken jag tillhör, har man funnit det vara icke allenast riktigt, ulan äfven enl. stadgandets ordalydelse tydligt, alt en löntagare äger rösträtt i båda kategorierna och således äfven bör betala kommunalafgifterna efter dessa båda kategorier.
Dessa 2:ne olika meningar hafva, på sätt discussionen i PresteSt. närmare utvisar, ansetts lika klart och oförtydbarl härledas från ifrågavande stadgande.
Vid sådant förhållande har jag icke kunnat finna annat än att ett förtydligande af stadgandet i den syftning, jag anser vara den rätta, vore af behofvet påkalladl, men jag finner lika med Gr.
Lagerbjelke, att sedan R. o. Ad. en gång afslagit Betänk., det icke lärer i formelt 6 H. ' 8 Den 12 April. hänseende gå an, alt Slåndel frånträder sitt förut i ämnet fattade beslut.
Uppå härefter framstäld propos. fann Ii. o. Ad. för godt altv med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga Utsk:s \ förevande Utlåt, till handlingarne.
Besv. o. Ekon.Ulsk:s d. 8 dennes på bordet lagda Betänk.
J\ä 75, i anledn. af väckt motion om förändring i sättet för utarrendering af de s. k.
Akademi- oell Hospitals-hemmanen i Skåne.
Besv. o. Ekon.Ulskis d. 8 dennes f. m. på bordel lagda Betänk.
JYs 76, i anledn. af väckt motion om ali jords lika beskattning.
Jag har ingen faslighet, hvarken af privilegierad natur eller annan.
Då ingen af dem, sorn äga privilegierad jord, intressera sig för detta ämne, så har jag för min enskildla del ingenling emot, ali frågan faller.
Men fastän jag förutser en sådan utgång, så har jag dock trott mig icke böra, vid detta tillfälle, alldeles tiga stilla.
Jag har sett huru den privilegie rade jordens egare blifvit behandlade i Österrike, Preussen, Bayern, Wurtemberg med flere lyska länder samt slutligen i Danmark.
Pä alla dessa ställen har det slutats så, att man beröfva! denna jords innehafvare en del af deras förmögenhet.
Jag har befarat, att hvad som skett i andra länder, äfven skulle kunna bända hos oss, särdeles då vi hafva föredömet så nära som på Seland och dä Sundet icke är bredt.
I dessa dagar har lill oss öfverlemnats ett Betänk, från _SlatsUtsk.
, ålföljdt af en reservation, hvari läses följande ord: ”Ar det så, att fäderneslandets välfärd står på spel, om icke dessa kompanier komma att npsältas, kommer ansvaret härför alt drabba uteslutande dem, som alltjemt undandragit sig all bidraga lill landets försvar.
Belänken delta J Boms Patricier!
Låten icke det frossande öfvermodet och den glänsande fåfängan gå för långt!” ”Hvilken liar största skyldigheten alt upsätta nya corpser, antingen den, som förut är öfverhopad af skatter oell rotering, eller den, som för sina frälse säterier och boställshemman, undandragit sig både skatt och rotering?
Svaret ligger klätt för hvarje lältänkandes ögon”.
Jag förmodar ali dessa ords mening ligger tydlig för allas ögon.
Den reservation, som nu blifvit antydd och lill en del af sitt innehåll för oss npläst, innehåller saker, som enl. min åsigt vid detta tillfälle ej förtjena att tagas i något betraktande.
Att ägarne af privilegierad jord, i händelse af krig, icke äro befriade från skyldigheten alt bidraga till Rikets försvar, torde vara tillräckligt kändt af hvar och en, sorn tagit kunskap om de författningar, hvilka de sista 40 åren blifvit utfärdade.
Att den privilegierade jorden i andra länder i sednare
Den 12 A pi il. 115 lider undergalt förändringar, härleder sig från helt andra orsaker, än dem, som här i Sverige konna i della hänseende förekomma.
En af dessa orsaker var den i dessa länder förut befintliga lifegenskapen, jemle flera andra, om hvilka det vore för vidlyftigt att vid detta tillfälle sig yttra, då frågan blott är att låta saken falla.
Jag kan icke neka till. att den motion, Hr von Hartmansdorff väckt, är af en ganska vigtig beskaffenhet, och jag skulle innerligt önska, att den kunde viuna framgång.
Erfarenheten under de allt sedan vårt nuvar:de statsskicks anförande förflutna Riksmöten har nogsamt ådagalagt, huru man sträfvat alt borttaga den skatt och tunga, som af ålder hvilal på en del af Sveriges jord.
Man har äfven i icke oväsendtlig mån lyckats framskrida på denna väg.
I samma mån som skattejordens bördor lättas och öfverflytlas på bevillningen, i samma män drabba de, om ej direkte, åtminstone indirekte, den privilegierade jordens innehafvare, och jag är fullt öfvertygad derom, att de lider icke äro långt aflägsna, då man genom en fortsatt afnötning af de bördor, som betunga den oprivilegierade jorden, kommit derhän, att alla dessa bördor försvunnit och således all jord i Sverige är nivellerad.
Derigenom skulle man, på sätt motionären- ganska riktigt anfört, beröfva en medborgare-klass en betydlig del af dess förmögenhet, under det att man skänkte denna förmögenhet åt en annan medborgare-klass.
Det vore således, innan ett så orättvist förhållande inträffar, skäl att vara betänkt uppå att afvärja faran, alt söka bola det onda.
Jag inser visserligen, att f. n. är i denna fråga föga eller intet att hoppas, men jag har ansett mig böra till prot. uttrycka min öfvertygelse om ärendets vigt.
Jag sjelf är ägare af privilegierad jord och har fått vidkännas skatter, hvilka blifvit öfverflyttade från den icke privilegierade jorden, hvaribland jag serskildt vill nämna passevolans-afgiften, och skulle denna nivellering allt vidare fortskrida, komma den privilegierade jordens innehafvare att lida ett intrång i deras rättigheter, som ingalunda är med rättvisans och billighetens fordringar öfverenstäm mande.
Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.:
Som jag vid förra Riksdagen väckte en motion i den syftning, att få all jord lika beskattad, anser jag mig böra förklara, alt mitt deltagande för den sakens framgång, i oförminskad kraft fortlefver, men att jag finner liden för förändringens genomförande ännu icke vara inne af samma skäl, som vid förra Riksdagen androgs, eller att det vore mindre lämpligt att till verkställighet befordra en sådan reglering innan skatteförenklings-frågan blifvit bragdl till slut.
Uppå härefter framsläld propos. blef förevande Betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 8 dennes på bordet lagda Utlåt.
JVé 77, i ani. af återremiss utaf Betänk JVI15. 8* 116
Föredrogs, roen bordlädes ånyo, uppå flere ledamöters begäran, Allm. Besv. o. Ekon.U(sk:s d. 8 dennes första gången på bordet lagda Utlåt.
M 78, i fråga om anställande af undersökning af skollokalernes beskaffenhet och om åtgärders vidtagande till deras|förbättring.
Lagerbjelke, Gustaf: I dagens plenum hafva Stats Utsk:s Utlåt.
N:is 73 och 74, ang:de regleringen af utgifterna under RiksStatens 8:de och 9:de Hufvudtitlar, blifvit för andra gången bordlagde.
Samma Uisk:s Utlåt. ang:de 4:de, 5:te, 6:le och 7:de Hufvudtillarne hafva förut blifvit för andra gången bordlagde, dervid R. o. Ad. beslutat, att dessa Utlåt.-n skulle npföras främst på föredragmslistan för det i nästkommande veeka först inträffande plenum.
Jag får, med anledn. häraf, vördsamt hemställa, alt R. o. Ad. behagade besluta, att SlatsUlsk:s Ul!åt:n N:is 73 och 74 skola å föredragnalistan för omnämnde plenum upföras näst efter Utsk:s Ullåt.
JVs 72. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från U(sk:n inkomne Utlåt:n, Mern. och Betänk., nemi. från Stats-Utskottet: JU 87, i ahl. af väckt motion om löneförhöjning för Presidenterne i vissa Rikets Collegier; JU 88, i ani. af väckte motioner om understödjande af Fabriksinrältningar för Hvilbets-sockers beredning; JU 89, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om eftergift af Kronans rätt till Dana-arf efter aflidna Enkan B. H. Sandelin; JU 90, i ani. af K.
Propos. om beviljande af ett lån till förlag åt Handlande och Näringsidkare i staden Jönköping; Banko-Utskottet: JU 32, innefattande föreskrifter till undvikande af penningeremisser med posterne emellan Stockholm och de orter, der R.
Sl:s Bank har lånekontor m. m.
Serskildta Utskottet: M 8, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. samt åtskilliga hos RiksSt:n väckte motioner om vilkoren för bränvins tillverkning.
Höglofl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. m.
Den 1* April. i 17 Lördagen elen 15 April 1854. 1‘lenuru kl. 12 på dagen - Justerades 4 proUUdr. för d. 4 dennes samt pleni-prot. för d. 15 sistl.
Främst på föredrag:s-listan i dag står Allm. Besv.- o. Ekon-Utsk:s Betänk.
JU 78, ang:de vissa förhållanden rör:de skolrum och deras beskaffenhet.
Jag har mig bekant att åtskilige ledamöter, som i dag äro frånvarande, under förutsätlning att några särdeles vigliga ämnen icke skulle förekomma till afgörande, vilja deltaga i öfverläggningen om denna fråga.
Jag hemställer således om icke K. o. Ad. skulle vilja besluta alt detta mål sättes på listan efter StatsUtsk:s Utlåt. ang:de regleringen af utgifterna på 9:de Hufvudtiteln?
Jag tror att delta Betänkär örn jag icke misstager mig bordlagdt 2:ne gånger.
Del är derföre upsall till föredragning i dag och då R. o. Ad. icke före pleni början beslutat upskof med föredragningen, anser jag alt när Betänk. varit bordlagdt tvenne gånger och är upfördt på föredragmslistan för detta plenum, så bör det föredragas*
Jag anser det icke vara rätt alt under pågående plenum ändra föredragms-listan.
Jag åberopar i delta fall hvad som egde rum med en dylik framställning, som väcktes af Hr Aminoff ang:de upskof nied eli Betänk. rör:dc bankovinsten.
Jag anser således att sedan Betänk, är upfördt på föredrag!):s-listan och bordlagdt 2:ne gånger, så kan dess föredragning nu icke vidare upskjutas.
Det beror naturligtvis på Ståndet alt lill den framställning jag tagit mig friheten göra, svara
Ja eller Nej.
Men mångfaldiga gånger har R. o. Ad. bifallit sådana framställningar.
Jag hoppas således alt
Slåndet ville göra likaledes vid delia tillfälle.
I de öfriga Stånden, åtminstone BorgarcSt., är bestämdt beslutadt att intet ärende i dag skulle förekomma.
Följaktligen kommer, äfven om R. o* Ad- upskjuter della mål, intet dröjsmål med målets behandling att derigenom vållas.
Då det mål, som är i fråga är af den ytterst vigliga beskaffenhet alt deraf bero en mängd olä genheter, som vidlåda skolorna och inverka på de upvexande barnens hälsa, så hemställer jag om icke R. o. Ad., äfven om ett afsteg ifrån den vanliga ordningen derigenom skulle ske, ehuru jag för min del icke anser all något sådant eger rum, skulle finna det rikligaste vara att sätta detta Betänk, sisi på föredragms-listan på det att man malte få lid alt närmare öfverväga vigten af hvad detta Betänk, innehåller, synnerligen som en sammankomst på US Den 15 April.
LSörsen är föranstaltad 1;!. 4 nästa Tisdags e. m- med ledamöter af alla fyra RiksStm för öfverläggning i delta ämne.
Jag anhåller således ödmjukligen på det tipväxande slägtets vägnar, sorn väl behöfver att man behjertar dess framlid, att della mål måtte sättas sist på föredragms-listan.
Då enl. hvad jagsett i prot.uldr:u denna skrifvelse redan är afslagen af 2:ne Ständ, sä torde icke någon långvarig debait om denna fråga här behöfva ega rum.
Jag skulle visserligen för min del önskat och Irolt det vara hehöiligt ali en skrifvelse afgåtl i della syftemål, som här är föreslagei, men då detta numera icke kan komma att ega rum och dä icke något annat mål kommer att uptaga R. o. Adis tid vid della plenum än del ifrågavande, hvaröfver debatlen icke kan blifva lång emedan den är ändamålslös, så tror jag det icke vara skäl att tillskjuta frågans afgörande.
Ur Hjärne, Harald:
.lag vill blott yl
Ira några ord öfver det af Hr von Hartmansdorff begärda upskofvet.
Det har blifvit antyd t att detta skulle vara formvidrigt-
Man har sagt att när målet varit 2:ne gånger bordlagdt och nu står på föredragms-listan, sä måste det företagas till afgörande.
Det är likväl skillnad deremellan att ett mål står på föredragms-listan och att det är föredraget.