Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff, Aug : Etsk. liar velat inskränka de skadliga verkningarna af den dubbla sjenstårskerakningen och har i sådant hänseende uppgifvit tvänne förslag.
Jag anser Utsk. här hafva gjort undantag, hvilka icke borde medgifva* längre än för närvar, förhållanden.
Skälet för Utskis åtgärd har utan tvifvel varit farhågan ali i annat fall skulle elementarläroverken komma att sakna dugliga lärare, emedan de nuvar. lönerna icke anses tilli äckliga att godtgöra läraren för det trägnare arhele han använder på eli läroverk, än prosten på församlingen.
Utsk. har till en del bibehållit den origtiga grundsats, soin hittills varit menlig lör både läroverken och församlingarna.
Jag tror deremot, att Utsk. bort yttra sig i enlighet med hvad lätt s6o Den 18 J a n u a r i. ar, ulan ali derifrån låta sig återhållas af frågan om de Hilvar. lönerna.
Den frikostighet, som
Sländerne både vid föregående riksdagar och isynnerhet vid denna visat mot läroverken, ingifver mig grundad förhoppning, att hvad som erfordras för att aflöna dugliga personer, som egna lid och krafter åt lärarekallet, skulle äfven kommande Ständer bevilja, om det afgörande steget vore tagel.
Då synes det vara orätt att bibehålla ett Iodlingssätt med tjensteår, som är att förlikna vid PAfvedömets anvisning på aflat genom andras goda verk och gerningar.
Likasom man ansåg helgonens förtjenst vara en gemensam fond, på hvilken Påtvedömet kunde gifva anvisningar åt andra, som behöfde alt rakna sig den till godo, på samma sätt behandlas tjenståren inom
Svenska kyrkan och läroverken såsom en gemensam fond, hvarpå deras samfällda styrelse äger gifva anvisningar till högre belopp tor den ena och lill ett ringare för den andra.
Följden är, att de sorn äro de mest gynnade med anvisningar, nemi. läroverkens lärare, få en uppmuntran att i dero inträda, äfven om de sakna kallelse dertill; ty blott de känna sig äga kallelse att få pastorat, så begagna de läroverken såsom en trappa, på hvilken de stiga till gället.
Derpå vinna icke läroverken, hvilka betjenas, icke af nit för saken, utan såsom medel för ett annat ändamål.
Kyrkan vinner icke heller, ty hon får kyrkoherdar, som liten eller ingen öfning hafva alt sköta församlingar, utan som, när de komma till pastoratet, ofta nog loide vara lika otjenliga för dess vård, som de förut vari t likgillliga för skolans.
I Öfverensstämmelse med hvad jag nu yttrat. skulle jag önska ändring i förslagen till underd. framställningar i ämnet.
Hos Utsk. lyder den första, som föijer; "att en tind. anhållan hos K. M., att, oberoende af hvad förordnande, som kan meddelas i afseende på tjelisl— årsberäkningen för lärare vid de allmänna undervisningsverken, den ökade årsberäkningen för andra ecclesiastik-belättningar må, så fort som möjligt är, dock utan rubbning af olivar. innehafvare* rätt, upphöra, i den mån det icke för en eller annan af dessa befattningar kan finnas oundvikligen nödvändigt att denria förmån bibehålies.”
Jag anser denna framställning böra förkortas lill följande lydelse: ”att en underd. anhållan hos K.
M. måtte göras, att den ökade årsberäkningen för ecclesiastika befattningar må, så fort möjligt är, dock utan rubbning af nuvar. höra.”
Den andra framställningen är af följande innehåll: att h..
St. hos K. ål. skulle anhalla, att vid tillsättningen af prest lägenheter den förhöjda tjenslårsbei äkningen må i:o helt och hållet upphöra vid förslags upprättande till tredje dassens pastorat samt lill capelians-och andra mindre tjenster; 2:0 nedsättas till beräkningen af i£ år för 1 år vid förslags upprättande till 2:dra classens pastorat; men 3:o bibehållas i sin fulla kraft vid tillsättande af usta clas - DcniS Ja nunri. sens pastorat.”
Jag skulle hafva önskat, såsom jag redan sagt, det lind. framställning gjordes om den ökade tji-nsteårsberäkningens allmänna upphörande; men om man vill bibehålla föiökningen af år för att göra ölvergången mindre hastig, så hemställer jag, att denna beräkning icke inåtle inskränkas, på sätt utan att den äfven matte innefatta irsta classens.
Ku är förhållandet visserligen alt i:sta classens pastorat bortgifva* efter lärdomsbetyg; men de många tjernsten) en an/öras och tagas derjemte ofta i beräkning såsom befordringsgrund.
Att TJtsk. ansett förhållandet vara sådant, synes af orden ’’i sin lulla kraft.’’
De största pastoraten tillfalla således vanligen lectorer eller professorer eller de få andra prestman, som äro lheologiae-licentiater.
Följden
Sr, att de största pastoraten, som behöfva de starkaste krafterna hos kyrkoherden, alltför ofta tillfalla ullefvade män, som icke synnerligen sysselsatt sig med pastoralvården, eller då mera kunna göta det.
Då händer hvad som en gång inträffade under det jag var-statssecreterare, att en deputation, som inkom till K.
M. från ett af de största pastoraten, med anhållan om en yngre sökande, anförde såsom skäl, att gallet på så lång tid tillbaka, som deputerade kunde minnas, ej haft någon kyrkoherde i kraftfull ålder, och att den siste innehafvaren icke, efter hvad jag vill minnas, predikat på 18 år.
Delta befordringssätt medförer alltså, alt de största pastoraten ofta blifva sämst skötta.
Af sådan anledn. tillstyrker jag den föiändring jag nyss omnämnt.
Om Ständerne skulle finna för godt att ingifva lill K.
M. en dermed öfverensstämmande underd. anhållan, så förmodar jag följden blifva den, att Konungen vid nästa riksdag gör en framställning i afseende på löneregleringen för elementarläroverken, hvilken blefve nyttig både för dem och församlingarna.
Troligen skulle Ständerne så mycket hellre göra afseende derpå, sorn nyttan deraf blefve dubbel, och skulle i sin mån kännas inom hvarje socken.
Cederström, Jacob, upplyste lindert.
R i d d. S e c r e I., att Allm.
Besvärs- och Ekon.Uiskts utlåt.
N:o i 16 blifvit bifallet af Borgare- och BondeSCn; ang:de PiesteStrs beslut i frågan vore ingen underrättelse ännu ankommen.
Jag skiljer mig något ifian den sista talaren, ehuru jag lika med honom önskar återremiss.
Jag skulle tro, alt det första förslaget till und. skrifvelse kunde helt och hållet borttagas och försvinna, och det sednare böra så förändras, att tjenstårsberskning så väl för 3:dje sorn 2tdra classens pastoraler borde uteslutas, och endast för irsla classens tjensleåi sbei åkning böra komma i fråga.
Hvad dubbel tjcnsteårsbeiåkning lör lärare vid elementarläroverken och univei siteten angår, skulle Den 18 Januari. jag deremot hålla före, alt den bör bibehållas, och detta så mycket iner, så framt man viii att dessa läroverk skola gå framåt »eli vara försedda med dugliga lärare i den kraftfulla åldern, då ännu icke trötthet vid baruauppfoslran gjort att man ledsnat dervid, på det läraren ina till delta vigtiga kall egna all sin sjals verksamhet.
För detta ändamål måste också utsigten till ett bättre brödstycke på äldre dagar vara dem öppnad oell gifva säkerhet 0111 lugn på ålderdomen; dessa lärares lönevillkor böra derföre i min tanke icke så ökas, att de vid dem blifva ständiga.
I afseende på den förmodan, som den förre talaren framställde, att man, för vinnande af de större pastoraten, som ett trappsteg dertill begagnade tjenstgöring i undervisningsverken, ehuru subjecten alldeles icke voro tjenlige, får jag säga, att om så sker, sådant faller
Hrr epliori inom hvarje stifl till last, hvilkas pligt det ar, att, utan afseende på aflagda lärdomsprof vid academiei na, bedömma subjectets duglighet vid läroverken, innan han uppsätter en sådan person på förslag eller utnämner den till befattningen.
Om den förändring i betänkt vidlages, som jag föreslagit, förfalla de svårigheter, som der finnas anförda för den del af presterskapet, som icke bar högre lagliga anspråk än på aldra och 3:dje dassens pastorater, men söm nu borttagas genom andra befordringar af dubbla tjenslårsberaknande prestman, hvilka sakna competence till i;sta dassens pastoratet men genom t. ex. titel af K. hofpredikanter m. rn, förvärfvat tjenstärsberäk ningen.
Jag tror, alt med dessa förändringar borde man vara ömsesidigt nöjd oell kan ej instämma deruti, alt elementarläroverkens lärare m. fl. derigenom för mycket gynnas, men endast befrias ifrån att, en gång ditkomne, dervid till dödedag blifva fästade, hvilket i min öfvertygelse vore högst otjenligl, ty derigenom skulle läroverken komma all stå på samma punkt i stället för att gå framåt.
Det är ostridigt att borttagandet af den dubbla Ijenstårsberäkningen vore i vissa hänseenden nyttigt.
Detta bar också länge varit insedt.
Hvad som återhållit derifrån, är, att man icke ägde något surrogat för den förmån man derigenom betagit skollärare.
Äfven för undervisningen har det en fördel med sig, som den siste talaren också nämnde, att ingen söker sig in på läroverken blott för att få dubbla tjenstår.
Den fördelen är icke heller att förkasta, men hela hindret för den dubbla tjenslårsberäkningens upphörande består hufvudsakligen i br istande anslag för de offentliga läroverken.
Detta insågs redan för 10 är sedan, men dertill behöfves ett betydligt belopp.
Det som anslogs var icke tillräckligt att ersätta behofvet , sorn skulle uppkomma, i händelse den nämnda tjenstårs beräkningen upphörde; och om man jemför den ställning, hvaruti nu så väl pastoralvården som undervisningen sig be - Den 18 Januari. a63 finna, med deri nya, som man skulle kunna tillvägabringa, innebärande en annu fullkomligare pastoralvård an hittills, så riskerar man likväl alt läroverken icke skola besättas med skickliga män, såvida icke Staten kunde sörja för deras framtida underhåll.
Har man då vunnit elier förlorat?
Man hetänke, innan man besvarar denna fråga, att det är just vid läroverken, som presterskapet bildas!
Det är svårt att säga, om skicklige och nitiske läraie skulle kunna erhållas, äfven oin den dubbla tjenstårsberäkningen borttoges.
På en blott opinion i detta hänsende är alltför äfventyrlig! att bygga en statsålgärd i ett så vigtigt ämne som den allmänna undervisningen.
Om Sverige kan berömma sig af att äga goda uppfostringsverk, så torde sådant lill stor itel bero derpå att lärarne haft i sigte fördelar , som försäkrat dem om framtida utkomst.
Att deraf olägenheter hafva uppkommit och än vidare skola uppkomma, är onek ligt, och önskligt vore alltså att kunna åstadkomma den förändring, som Hr von Hartmansdorff yrkat ; men det synes mig, som det steg lian för nämnda ändamål föreslår, nemi. alt i stället för den medelväg Ulsk. anvisat, gå löst på de 3:ne elasserna af pastorater, vore att försätta sjelfva läroverken i ett äfventyr ligt skick, innan man är förvissad om alt äga de medel sorn för en skäligare aflöning åt lärarepersonalen vid sådant förhållande äro af behofvet så högt påkallade.
Mig tyckes alltså, att denna sednare förändring bör göras först.
Då man har medel i sina händer och kan vara säker på att få dugliga män för läroverkens behof, må dubbla tjenstårsberäkningen alldeles upphöra; icke förr, — ty man får ingalunda fordra, att en person, blott af kärlek för sitt yrke, skall beträda en bana, ulan att han tillika skall vara försäkrad om nödig och någorlunda sorgfri utkomst för ålderdomen, då båg och krafter aftaga eller alldeles tryta.
Jag finner det således vara för tidigt att företaga denna totala förändring nu, men att densamma bör uppskjutas intilldess medel kunna erbjudas såsom ersättning för de lärare, som genom vidtagande af förändringen skulle gå i mistning af hittills ägande utsigten till befordran.
Den försigtighet TJtsk. i sitt belänk. ådagalagt anser jag alltså ganska berömvärd, och kan ej gå derifrån, hvarföre jag skulle tillstyrka bifall å betänk., såvida jag ej mäste med en talare der uti instämma, att det första förslaget synes öfverflödigt, enär det blott innehåller en framställning alt dubbla tjenstårsberäkningen skall upphöra så fort som möjligt, emedan att förändra och åstadkomma en hastigare öfvergång ifrån ett till ett annat, innan man ännu kan visa hvarest medlen kunna fås hvarigenom man kan göra nödiga anslag till läroverken, det synes mig vara förhastadt.
Vid 1828—1829 årens riksdag, om minnet ej felar, framställde Ständerne redan till Konungen den önskan, alt den ökade tjenstårsberäkningen a64 Den 18 Januari. måtte öfverhufvud upphöra.
Om nu Ständerne skulle år 1841 komma, ifall detta betänk, antages, att icke begära den dubbla tjenstårsberäkningens borttagande för 2:ne classer af pastorat; så skulle Ständerne, i stället för att ånyo yrka grundsatsen i sin helhet, komma att pruta med sig sjelfva på det de tillförene ansett rätt.
Det är till förekommande af en dylik motsägelse, som jag gjort min framställning.
Om Ständerne yttrade sig till Konungen så, som Hr Lagerhjelm nu gjort, så blefve invändning öfverflödig; ty hans mening tyckes rnig vara den, alt Ständerne väl skola påyrka grundsatsen, alt den ökade tjenstårsbei åkningen bör upphöra, men för sin del medgifva bibehållandet blott intill dess att ökad aflöning åt lärarne anslås; men så är icke förhållandet, hvilket den värde talaren sjelf kan se, om han läser U tsk:s förslag (sid. 8).
Jag har intet deremot, om Ulsk, skulle behaga göra den förändring i sin framställning, att Ständerne förnya deras anhållan 0111 den dubbla tjenslårsberäkuingens borttagande, i allmänhet, men att, intilldess detta kan ske efter nådig framställning om ökade löners anslående åt lärarne och beviljandet deraf, önskade Ständerne att en dylik inskränkning måtte görns, sorn den CJtsk. föreslagit.
Cederströms yttrande om nödvändigheten alt ombyta latare vid läroverken, på det att de icke måtte blifva för gamla, får jag besvara dermed, att jag ej yrkar borttagandet af skollärares befordringsrätt inom kyrkan, blott tjenstårsberäkningen blefve lika, samt alt, om inga andra egnade sig åt läroverken än de, som dertill hafva kallelse och fallenhet, så skulle den omtalade tröttheten icke inträffa så ofta eller så tidigt.
J ig har i Brödrariket sett skollärare, som icke haft rättighet till befordran såsom prester, och förhållandet med dem är, att de ofta till sena åldern förblifvit vid sina befattningar, och vanligen med samma nit som i ungdomen beslridt desamma, så att i 2 stiftsstäder af de 3 jag i Norrige besökt, har jag sett sådana utmärkta gamla skollärare.
Cederström har trott, att det vore
Hrr ephorum fel om otjenlige skollärare blefvo tillsatte: jag tror det icke så e gentligen vara förhållandet; ty i närvar, stund äro inga prof egentligen bestämda för att fä inträda på skollärarebanan.
Icke heller finnas några seminarier inrättade här i landet, der lärare kunna bildas.
Utan om en sådan person icke tillfälligtvis haft enskilda lärjungar, så inträder han i de offentliga läroverken, utan att veta huru han skall bete sig.
Jag fortfar i min anhållan om återremiss af detta betänkande.
Det synes mig vara från Ständernes synpunkt eller ställning angelägnast och vigtigast, att anslå medel, icke att etablera grundsatser; ty så länge icke tillräckliga anslag kunna göras, vågar jag tro, att man kunde uppskjuta med etablerandet af den allmänna grundsat - De 11 iS Januari. a65 sen.
Om man åtnöjer sig att vidtaga den åtgärd Utsi. föreslagit, som är nyttig och innehåller ett godt steg framåt; så har man gjort allt hvad göras kan, när man icke har penningar.
Den omständigheten att Sländerne redan vid föreg:de riksdag beslutat sig i detta ämne, kan visserligen förtjena mycken uppmärksamhet; men kan man ej förena sig i de åsigter, söm då voro gifna, utan finner numera skäl deremot, så måste man väl följa dem.
Det tyckes mig otvifvelaktigt, att det anslag, sorn då gjordes, nemi. 60,000 r.dr, hvaraf 42,ooo till eleinenlar-läroverken och resten till academierna, det synes mig, säger jag, att denna sednare summa, fördelad på alla skolor och gymnasier i Riket, ostridigt är för liten och alldeles otillräcklig för att ersätta för lusten af den stora uppmuntran, som ligger i de dubbla åren, och jag kommer tillbaka till den öfverlygelsen, att om man inginge på något nytt, utan alt var a säker på fördelarna deraf, så skulle man förlora emot den ställning hvaruti man nu befinner sig; ty nu vet man åtminstone, att både kyrkans och läroverkens angelägenheter skötas.
Försättes åter ställningen i ett annat skick, så vet man ej så noga hvad man kan vinna derpå i det hela.
N:o i 16 återremitterades.
Besvärs- och Ekon.- Utsk:s den 5 sisth Dec. på bordet Ingda betänk.
N:o 117, ang:de föreslagen indragning af vice pi esidents-embetena i Hofrätterna och förändrad benämning of hofrätts-ledamöter, samt om ordningen för upprättande af förslag lill ledamöter i Hofräller och Collegier.
Besvärs- och Ekon.Utskts den 5 sisth Dec. på bordet lagda betänk.
N:o 1 18, ang:de upphörandet af det s. k.
Hemförare-båtgillet i Götheborg.
Hr Ede nh j elni, Gillis:
Som det synes mig att
Götheborgs handlande skulle på något sätt vara missbelåtne med det s. k. hemförare-båtgillet, kan jag ej finna hvarföre icke nämnde handlande kunna begagna sig af samma rätt som öfrige K.
M:s undersåtare, att med sina besvär directe vända sig till K. M., utan att behöfva i en så ringa sak besvära Ständerna att vara medlare mellan Konungen och de klagande.
Jag tror, att det är snart sagdt under Sländernes värdighet att inblanda sig i sådana detaljer, hvilket ganska betydligt skulle förlänga våra riksdagar, som, Gudnådeoss! nog äro långa ändå.
Sådana der inrättningar finnas nästan öfverallt, än under ett och än under ett annat namn, och Sländerne skulle måhända komma att få befattning med alla dessa, om pi aejudicatet på en sådan inbland19 H. 34 266
Den 18 Ja n u a ri. ning skalle inträffa med den ifrågavar.
Jag förenar miguli de af Frihrne Hamilton och Leijonhufvud afgifna reservationer, under anhållan alt detta betänk, mätte afslås samt betänk.
N:o 2g varda bifallet.
Frih. Cederström, Jacob, begärde att erhålla underrättelse, huru detta mål bos de öfriga Stånden blifvit afgjordt.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att Preste- och EondeStrn gillat utlåt.
N.‘o 2g och Jagt Wto 118 till handlingarna.
I afseende på denna fråga, så är icke alldeles det förhållande att iakttaga, som den siste talaren, Hr Edenhjelm, yrkat, nemi. att man i enskild besvärsväg kunde ingå till Konungen för att vinna rättelse.
Det s. k. bemförare-håtgillet i Götheborg innefattar ett monopolium, som qvarstår alldeles isoleradt för sig i den staden och är ej af den enskilda beskaffenhet, som man vill inbilla sig.
Jag anhåller derföre om bifall till detta betänk, hvarigenom den und. anhållan, som blifvit af Utsk. föreslagen, måtte vinna 3:ne
Stånds beslut för sig och således komma Konungen till banda, för att, efter fullständiga upplysningars erhållande från vederbör, i Götheborg, åter blifva Konungen förelagd, på det att nästkommande Ständer, till följd af erhållande nådig propos, i ämnet, må anslå medel för inköpet af det nämnda gille tillhörande monopolium.
Ehuru jag icke reserverat mig i denna fråga inom Utsk., delar jag likväl fullkomligt HrjEdenhjelms tanke, den jag äfven i Utsk. yttrade, fastän den icke blef gällande, att nemi. hvar och en i Götheborg, sorn anser sin rätt förnärmad genom det derstädes varande s. k. båtgillet, ägde att i laglig väg söka sin rätt, antingen hos Konungen eller vid det forum, der han trodde sig kunna göra denna rätt gällande.
Saken angår ett contract och ingår på privaträtten, och skulle Ständerne upptaga delta mål och dermed besvära Konungen, så blefve detsamma helt säkert ej det enda och Ständerne skulle få ganska mycket alt göra med dylika.
Jag ser icke hvarföre ej motionären och vederbör, kunna genom laga stämning utföra sin talan, hvadan jag tillstyrker afslag å betänkandet.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr von Rosen.
Jag vill således blott fästa uppmärksamheten på olämpligheten deraf, att
Ständerne befatta sig med förords gifvande för eller emot corporationers rättigheter eller fördelar.
Det ser nästan ut, som om
Ständernes förord vore lättare att erhålla än någon annan myndighets, lättare än någon landshöfdinges eller magistrats, och alt de, som hafva någon önskan, derföre med Den 18 Januari. vederbörandes förbigående uppdraga åt deras riksdagsmän att skaffa Ständernes förord.
Kär en sådan fråga kommer till eli Ulsk. och motionären eller någon af hans vänner sitter der, så framställer man huru oskyldigt det är att gifva ett förord, huruledes det vore synd att neka sådant åt det beskedliga folket, för hvilket man vill något utverka, och på detta sätt föreslå Utsk. förord, huru olämpliga de än må vara.
Om nu Ständerne skola yttra sig något lill förmån för bål föra re—g i 1 le t i Götheborg; så höra de vid ett annat tillfälle lika väl yttra sig för roddaregummornas gille i Stockholm eller andra dylika corporationer.
Jag anser detta så mycket mera olämpligt, som påslåendet alt saken ej skulle blifva fullständigt utredd, derest Ständerne ej finge Vttra sig deröfver, är oriktigt; ty om enskild man vänder sig till Konungen med klagomål, så varda vederbör, i anleda. deraf lika väl hörde och saken lika väl behandlad, som i andra händelser.
Ad., med underkännande af betänk.
JNf:o 118, ville bifalla betänk.
N:o 29, eller att motionen finge förfalla.
Med de tvänne sista talarne skulle jag visserligen alltför gerna instämma, i händelse frågan vore af en så enskild beskaffenhet, som de behaga densamma framställa; men den råkar vara af en något allmännare art och icke ensamt röra Götheborgs stad och båtförare gilletjderstädes, ulan hela kringliggande landet och hvarje skeppare, som kommer upp på Götheborgs revicre; ty hvarje sådan skeppare kan blifva tvungen att ligga der flera veckor endast i brist på möjligheten att få lossa sin last, och del derföre, att han ej kan som annorstädes anlita andra båtar än gillets och icke ens gagna sina egna.
Kärman så tänker sig förhållandet, blir det samhällets, icke enskild rätt, som blott är i fråga; och bör det äfven undersökas, huruvida detta båtförare-gille kan motsvara verkliga behofvet, ifall rörelsen i Götheborg blefve starkare.
Om gillet icke motsvarar behofvet, så måste det bort, men då gillets rätt ock är helig, i det all den ej rältsenligt utan full ersättning kan eller rättare bör rubbas; så måste den bortköpas så vä! som hvarje annan rätt, hvilken måste vika för det allmännas fördel.
Sålunda måste vattenverk vika för odling af jord, jord lemnäs för väganläggningar.
Det är nödvändigt, att verkliga förhållandet så i ett som annat hänseende, hvad denna sak angår, varder utrönt, och måste jag fortfarande yrka bifall till det nu föredragna betänk., såsom i min tanke väl grundadt.
Som bevis på att detta ämne rörer enskild mans rätt får jag nämna, att adier i detta båtgille gå i arf, kunna pantsättas o. s. v. Hvad Frih.
Gederström projectevat rör:de undersökning, huruvida trafiken tarfvade alt inköpa gillets nu ägande rätt, så beror det ju af Göthe - a68 Den iS Januari. borgs handlande att så göra, och den metoden att blifva gillet qvitt kan nog följas, Ständernes inblandning förutan ; och finner Götheborgs stad sin fördel af köpet, så står det staden fritt.
Skall Staten inköpa gillets rätt, så hör Götheborgs stad ingå med en und. anhållan till Konungen, och Han pröfva huruvida
Han finner för godt att hos Ständerna anmäla ärendet.
Hr Ed enil jelin:
Jag vill endast, till följe af Frih.
Cederströms ytliande om behofvet af bålar, yttra, att det finnes i Götheborg s. k. fribålar, hvilka äga rättighet att frakta när gillets fat koster icke stå lill hands.
Under de 43 års tid, sorn jag varit i Götheborg, liar jag icke hört klagas öfver brist på båtar för varulastningen, icke ens under de år, då trafiken varit starkare än någonsin, nemi. åren 1812, 1813 och 1814- Frili.
Jag anhåller alt få uppläsa några rader af betänk.:
”Det är visadt exempel, att en exportör blifvit af gillet lagsökl för 1,2.45 r:dr 11 sk. b:co i frakt för plankor, sorn han utfört under året, utan att begagna hemförare-båtar, och att lian., efter träffad förening, måst erlägga 3oo r:dr af hvad sålunda blifvit fordradt, äfvensom att en annan handlande, som begagnat berörde båtar, måst, för lossning fiån ett fartyg af 102 lästers dräglighet, betala 294 r:dr 16 sk. b:co, då denna lossning skall kunnat skett för 100 r:dr, om godsets landsättning varit fri.” Jag vill tro, att dessa, i Utsk:s betänk, uppgifna, icke vederlagda fiicla, torde vara klara bevis nog, alt detta förhållande är af beskaffenhet att fordra en undersökning.
Hr Westfelt, Nils: Inom Utsk. var den lanken p111 - ralitetens, att en rättelse var behöflig.