Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Medan jag har ordet, får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt mitt förslag äfven omfattar de andre herrarnes, som tillhöra motsatta sidan; ty då desse herrars förslag innehåller, att metod och undervisning skola följas, så blir troligen följden deraf, att, om detsamma antages, ingen restitution kommer att äga rum; och när således troligen ingen restitution kommer i fråga, så synes mig, alt det ej vore så farligt, om herrarne förenade sig uti den meningen, alt restitutionen ej borde sträcka sig längre tillbaka än från och med år 1841.
Jag har med uppmärksamhet afhört båda de propos:r, som nu blifvit upplästa.
Jag tror dem vara af den beskaffenhet, att den, som ej vill antaga någondera, kan ej votera.
I min tanke bör derföre någondera af dessa propos:r förändras så, att, hvad restitutionen beträffar, dermed kommer att efter gällande författningar förhållas.
Då är man ifrån alla tidsbestämmelser; och då man föreslagit, att restitution skulle äga rum för en period af 9.5 år, så får jag erinra, att en sådan praescriptionstid ej är uti någon författning föreskrifven.
Jag tror ej, alt R.
St. böra gå på sidan om gällande lagar, och således ej medgifva någon längre restitution än för 3 år.
Hr Frih. o. Landtm, afbröt talaren, och fästade hans uppmärksamhet deruppå, att någon vidare discussion om sjelfva ämnet eller någon hufvudsaklig förändring i de meningar, som redan blifvit yttrade, icke vidare kunde äga rum, då förslag derom ej under discussionen blifvit frarnstäldt.
Nu vore endast fråga om hvilken af de under discussionen framställda meningar borde blifva föremål för votering.
Jag hade trott, att, vid frågan om propositions framställande, en jemkning deruti kunde äga rum, som gjorde det möjligt för hvar och en att deltaga uti voteringen; kan ej en sådan jemkning äga rum, så får jag förklara, alt propos:na äro af beskaffenhet, att jag ej kan deltaga uti voteringen. 11 H. 2 1 i6a Den 8 Augusti f. ra.
Jag anhåller, att R. o. Ad. vill tillåta mig att med några ord få besvara der. siste värde talarens yttrande.
Han har rätt, då han säger att praescriptionstiden uti en sådan fråga, efter våra gällande författningar, ej är längre än 3 år; men han kan ej varn okunnig om, att samma författning föreskrifver, att fastställda och i laga ordning pröfvade skattläggningar ej få rubbas.
Här är nu fråga om att på R.
St:s begäran ånyo undersöka och pröfva om den ifrågavar. skattläggningen varit laglig; arden olagligt verkställd, så måste restitution äga rum för hvad som till följe af densamma blifvit orätt erlagdt.
Hr Frih. o. Landtm, afbröt talaren och fastade hans uppmärksamhet deruppå, att R. o. Ad. förklarat öfverläggningen i hufvudsaken fulländad.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga Frih. Raabs mening.
Hr Landtm, förklarade, i anledn. häraf, sig hafva funnit, att nej öfverröstat ja.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. antaga Hrr Ribbings och von Hartmansdorffs mening.
M. anhålla, att förhållandet med skattläggningen å utmarkerna på Öland på Statens bekostnad noga undersökes, samt om dervid befinnes, att den skett emot gällande metod och undervisning, befrielse derifrån skall rättvisligen beviljas och restitution erhållas af det belopp, som årligen erlagts, från första skattläggningstiden beräknadt, voterar ia> den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att R.
M. anhålla, att förhållandet med skattläggningen å utmarkerna på Öland på Statens bekostnad noga undersökes, samt om dervid befinnes, att den skett emot gällande metod och undervisning, befrielse derifrån skall rättvisligen beviljas och restitution erhållas af det belopp, som årligen erlagts, från och med den i Januari 1841 beräknadt.
Dä under utskrifningen af voter:s-propos:n Frih.
Raab yttrade, det lian af någon ledamot hört, att det vore han, som ansåges hafva begärt votering, och att han icke nu yrkade den, förklarade Hr von Hartmansdorff sig i alla fall yrka voteringens fortgång.
Den 8 Augusti f. m. j63 Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 6. -Nej — 38. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 4 e. m.
Lördagen den 8 Augusti i84o.
Fortsattes den på förmiddagen började pröfningen af SiatsUlskts utlåt:» JN:is 64 och 226, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster. 3: d j e punkten.
Kronotionde-spantnåle n. Frih.
Denna punkt är redan afgjord hvad angår priset på spanmålen; siffran kommer alltså att rättas enl. R. o. Ad:s förra beslut; och alla andra punkter, der spanmål förekommer, kan man, i min tanke, slippa att höra uppläsas, då inga andra anmärkn:r dervid äro gjorda, än som hafva afseende på spanmålspriset. R. o. Ad. gillade den beräkning, som StatsUtsk. gjort å antalet af tunnor spanmål, och fann att den summa i penningar, hvartill hela denna spanmål borde beräknas, vore gifven genom R. o.
Ad:s på förmiddagen fattade beslut 0111 berukningsprisets för spanmålen bestämmande till 5 r:dr 24 sk. b:co tunnan. 4: de punkten.
Kronotionde-Iösen efter bes t ä m d a pri s. R. o. Ad. biföll SlatsUlskts förslag till beräkning i denna punkt. 5: t e punkten.
Arrende-medel af kungsgård a r o c b andra kronolägenheter.
Då R. o. Ad. redan på förmiddagen fattat sitt beslut rörtde beräkningspriset för spanmålen, borde i enlighet dermed rättelse äga rum i denna punkt, hvilken i öfrigt bifölls. ti: t e punkten.
Silfver- tionde, myntar e-lön o c h slagskatt. y:de punkten.
Köp par räntan och slagskatten. 8:de punkten.
Avesta koppar- och 111 a11 u f a c t ti r - t u 11.
Dessa tre punkter biföllos. iG4 Den 8 Augusti e. m. 9: d e punkten.
Tionde- o e ii hamm ar skattsjern.
Läsningen af Utsk:s i utlåt.
N:o 226 afgifna yttrande öfver denna punkt stannade nu vid Utsk:s förslag om hammarskatts-jei nets beräknande till g4,ooo r:dr.
Då jag anmälde mig, ämnade jag begära alt Hr Rädd Seerel:n måtte framtaga det yttrande, som Hr Lagerhjelm afgaf, då målet förra gången förevar.
Jag vill minnas, alt han gjorde erinringar raol beräkningen af denna afgift.
Som lian nu icke är tillstädes, och jag ej har den sakkännedom, att jag kan yttra mig deruti, så torde någon af härvar.
Hrr bruksägare upplysa om förhållandet.
Eljest tror jag, att Hr Lagerhjelms yttrande luinde vara nyttigt alt höra.
I afseende
A den upplästa punkten om hammarskatts-jernet och Hr Lagerhjelms yttrande, hvarom den förre talaren nämnde, får jag upplysa, att Hr Lagerhjelm sagt, att den af StatsUtsk. gjorda beräkningen vore för hög.
StatsUtsk. har också föreslagit att densamma skulle nedsättas till 6000 Sfå mot samma pris, så att den önskan redan vunnits, hvaråt Hr von Hartmansdorff syftade.
Hr Frih. o. Landtm, fästade, i anledn. af Frill.
Terstnedens yttrande, uppmärksamheten deruppå, att frågan örn tionde-tackjernet vore upptagen uti den utur utlåt.
N:o 64 upplästa punkten, och att inkomsten deraf der vore beräknad till 102,000 r:dr.
Dessa 102,000 r:dr angå tionde-tackjernet, hvaremot hammarskatts-jernet är höjdt i Konungens propos. till 70,500.
Utsk. liar beräknat liarnniarskalts-jernet i sitt sista betänk, till g4,ooo r.dr och således höjt Konungens beräkning med ii,5oo.
Det är farhågan att dessa iå,5oo r:dr vore för mycket, som föranledt min anmärkt!.; men jag erkänner, att jag icke kan, på grund af egen sakkännedom, säga, örn något misstag liär blifvit begånget.
Hvarföre jag ansåg att den delen endast, som rörde hammarskatts-jernet, var föredragen, var, att punkten slutade dermed i betänk.
Jag medgifver visserligen att i betänk.
N:o 64 upplästes allt.
Utsk. grundar sin beräkning på förhållandet de sednare åren; deremot har Utsk. icke tagit i full beräkning det ökade antal af fridygn vid masugnarna, hvilka i bilagan litt.
F till betänk.
K:o 64 omnämnas, och hvilken bilaga af nämnda betänk. redan är af R. o. Ad. bifallen, så alt den frågan icke bör komma under öfverläggning; men beräkningen af Sigtalet torde böra nedsättas i följd deraf.
Huru mycket kan Den 8 Augusti e. m. i(55 jag icke föreslå, utan anhåller, alt Ur Lagerhjelms yttrande måtte uppläsas, som ledning derför.
Uppkommen i plenum under forlgående discussion, som jag förmodar angår hammarskatts-jernet, hörde jag en värd talare yttra, det Utsk:s beräkning vore för högt upptagen.
Jag får då upplysa, att enl. officiella underrättelser från K.
Bergs-colhm befinnes hammarskatts-jernet upptaget till 6,966 S2?; och somSS”- talet är i stigande, så, oberoende af den nedsättning i hammarskatts-jernet, som kan komma i fråga, har StatsUtsk. ansett sin beräkning icke vara för hög, utan snarare för låg.
Hr Lagerhjelms yttrande i ämnet den 20 sistl.
Maj f. m. upplästes.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s förslag i denna punkt.
Frågan om skattefrihets dygnen vid tackjernsblåsning förekommer längre fram i betänk.
, och derom har ännu ingenting blifvit uppläst.
Jag hemställer, att frågan om hammarskatts-jernet nu finge afgöras.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Hr von Hartmansdorff begärt frågans delning, ansåg
Hr Landtm, sig böra framställa särskilda propos:r ä de olika delarna af denna punkt; och hemställde han nu alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag att hammarskatts-jernet förslagsvis må beräknas till 6000 St?, som upptagas till gfj,000 r:dr. Bifölls.
Utur utlåt.
N:o 226 upplästes nu den del af yttrandet VÖr:de g:de punkten, som angår utlåt.
N:o 64 Litt. F. Uppå dei efter framställda propos:r biföll R. o. Ad. så väl StalsUtsk:s förslag till beräkning af tionde-tackjernet, som Utsk:s i utlåt.
N:o 226 framställda förslag om underd. anmälan till K. M., ang:de anhållan om dess nåd. sanction å beslutet angtde ett ökadt antal skaltefrihets-dygn vid masugnar. io:de punkten.
Al un-tionde n. n:te punkten.
Svafvelbruks-tionden.
Dessa båda punkter biföllos. 12: t e punkten.
Mantalspenningar.
Utsk. har upplyst, att den ifrågavar. förändringen skulle medföra en förminskning i Statens inkomster af 2^000 r:dr årligen: det gör således, på 5 år, 120,000 r:dr.
Månne det är skäl att göra denna förminskning?
Är hon af behofvet påkallad?
Är icke förhållandet snarare, alt man har så betydliga utgifter för allmänna företag, att bankens vinstmedel äfven äro beliölliga i66 D c 11 8 Augusti c. m. dertill?
Jag tror således, att man icke bör nedsätta skatterna utan goda och gilltiga skäl, hvilka ej för närvar, enl. min öfvertygelse, förefinnas.
För min del anser jag gilltiga skäl vara för handen att nedsätta skatterna.
Det lärer vara allmänt bekant, att allmogen försl börjar begagna ynglingarna vid i5, 17 t. o. m. 18 års ålder till arbete, ehuru deras krafter ännu icke blifvit så utvecklade att de kunna göra full nytta för sig; emedan de då ännu äro under läroåren.
De behöfva under den tiden likasom gå i en skola, för att blifva nyttiga lill arbete, och då är det påkostande för allmogen att betala mantalspenningar för dem.
Under samma tid inträffar äfven deras första nattvardsgång, under hvilken de äro lörhindrade alt arbeta.
Detta ur äfven ett skäl, hvarföre man ej bör stadga, att de tidigt skola erlägga mantalspenningar.
På sådan grund anhåller jag om bifall lill betänk.
Hvad de 24,000 r:dr angår, så är det upplyst, att summan är i Konungens propos upptagen till 323,ooo och att alltså den brist af 2],000 r:dr, som uppstår då Utsk. föreslagit 3oo,ooo, är så ringa, alt derpå ej bör fästas afseende.
Cederström, Jacob: Lika med de ledamöter af Huset, som mot Utsk:s betänk.
G framställt anmärkn:r mot skadligheten att framflytta den tidpunkt, vid hvilken ungdomen bör finna sig pligtig att tänka på att kunna försörja sig sjelf och att genom antagen tjenst söka undvika att ligga föräldrarna lill last, finner jag det vara af vigt, att denna tidpunkt icke framflyttas; ty förrän ungdomen blifver mantalsskrifven, kommer den icke i tjenst eller begår den icke nattvarden.
Allmogens barn göra det i allmänhet vid i5 å 16 års ålder, sedan taga de tjenst.
Framflyttas mantalsskrifningen, så framflyttas äfven tiden för nattvardsgången och den tidpunkt, då de skulle taga sig tjenst, allt till stor skada för allmogen.
Jag instämmer således med Hr von Hartmansdorff.
Det af Frih. Cederström, Jac., anförda skäl godkänner jag icke; ty om den af honom yttrade sats skulle vinna burskap, skulle deraf kunna dragas den slutföljd, alt om mantalspenniogarne upphörde, kunde ingen yngling hvarken få tjenst eller admjlteras lill nattvarden Jag anser detta vara två skiljaktiga frågor och tillstyrker bifall lill Utsk:s betänk, i denna punkt.
Man bar invändt mot mitt yrkande, att allmogen behöfver sina söner vid den förutnämnda åldern.
Jag tror att delta äfven är förhållandet vid hvarje annan ålder, så länge de orka arbeta.
Det är sagdt, att vid den tiden inträffar deras nattvardsgång: en prest har, såsom J sen, mine herrar! yttrat, del fruktans - Den 8 Augusti e. m. värd t vöre, att, om eftergift beviljades för denna orsak, så Liefve nattvardsgången än längre uppskjuten, på det alt manta Ispenningar nes erläggande måtte ännu ett år fördröjas.
Hvar är då gränsen?
— En talare har sagt, att just ingen brist skulle uppstå, enär Ulsk. i det liela beräknat 3oo,ooo r:dr.
Det må vara, men att 24,000 r:dr årligen skulle försvinna, lärer ingen kunna motsäga.
Jag har anmärkt, att tiden mellan i5 och 18 år är lärotiden för allmogens barn.
Då de vid denna ålder ännu icke äro så utvecklade att de kunna fullt arbeta för att göra rätt för kläder och föda, utan måste lära att rätt använda sina arbetskrafter, så anser jag det vara obilligt, att allmogen skall betala mantalspenningar för ungdomen vid denna ålder, helst de då äro mera till besvär än verklig nytta.
Dessutom inträffar då, som jag nämnt, deras nattvardsgång, under hvilken tid de ännu mindre äro i tillfälle att göra nytta för sig.
På dessa skäl tror jag Utskts betänk, böra bifallas. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arvid:
Det af Utsk. begag nade skäl, att den personliga skyddsafgiften icke vidtager förr än vid det 1 'jlåe året, och att mantalspenningarne icke borde beiäknas förrän från denna ålder, synes mig så gilltigt, alt jag för min del icke kan annat än tillstyrka bifall till Utsk:s betänkande.
Jag vågar vara af en motsatt tanke med den sista värda talaren.
Jag finner den omständigheten, att den s. k. skyddsafgiften icke beräknas förrän vid 17 år, icke utgöra skäl för framställning om manialspenningarnes beräkning.—Vi böra ihågkomma, att mantalspenningarne derivera sig från de äldsta tider tillbaka, och att en person, först sedan han blef skrifven i mantal, ansågs vittnesgild och berättigad att uppträda inför domstol.
Jag tror således det vara ett gill tigt skäl att bibehålla skatten, för att påminna derom, att man frångått den dag, då man kallades öfvermaga.
Jag har 2:ne, som jag tror, goda skäl att tillstyrka bifall till hvad Utsk. hemställt; det ena är att något systeme bör följas vid mantalspenningars åsättande, och det andra, som Frih. Cederström, Anders, framställt, alt vid 16 års ålder har ingen yngling i allmänhet erhållit den stadga, att han kan försörja sig sjelf.
Jag tror att begreppet om mantalspenningars utgörande bör åtföljas af den föreställningen, att den, som antecknas i mantal som en Statens man, skall vara så för sig kommen, alt han kan fullgöra sina förbindelser och medverka till allmänt gagn.
Det har blifvit yrkadt, alt mantalspenningar icke borde erläggas förr, än den person - »68 Den 8 Augusti e. ra. liga skyddsafgiften vidloge.
Men hvad bevillningen beträffar, så är ännu icke något beslut fattadt, utan blott ett förslag väckt.
Om man nu ville efterskänka en skatt för det alt en annan också är föreslagen alt eftergifvas, så kunde man vända 0111 frågan när man kommer till betänk, derom, och säga, att som man förut eftergifvit mantalspenningarna, så borde man göra likaledes med skyddsafgiften, och sålunda få bort dem begge två.
Man har sagt, att mantalspenningars erläggande vöre ett slags materiell bevis derpå, att deu betalande vore nog arbetsför för att kunna försörja sig sjelf och fullgöra de skyldigheter en medborgare åligger.
Deremot får jag erinra, alt om mantalspenningarne skola utgå efter personens storlek och styrka, så blefve det, åtminstone så länge brännvinet förderfvar ungdomen i vårt land, nödvändigt att bestämma afgiften efter längden och storleken på personen, ty jag har vid beväringsmönstringar sett ynglingar vid 21 år, som varit oduglige till krigstjenst; och orsaken till deras ömkansvärd» figur har ofta visat sig i rockfickan, nemi. brännvinsflaskan.
Jag tror ej, att det uppgifna skälet kan antagas såsom ett allmänt gilltigt.
Utom de skäl, som blifvit framställda af H. Ex. Hr Gr. Posse och Frih.
Leijonhufvud för bifall till betänk , ber jag få anföra ett annat, hvarföre jag har att tacka Hr von Hartmansdorff sjelf.
Jag har i dag sysselsatt mig med hans förtjenstfulla arbete angtde stats verkets tillstånd och behof; jag tror, att då han öfvertygat mig derom, alt Svenska folkets financiella belägenhet är mycket förbättrad, är ingen närmare alt deraf få njuta fördel än ungdomen, — denna ungdom, som ännu icke är färdig att förtjena hvad han framdeles kan komma att gifva.
Om det är sanning, att allmänna ställningen är fördelaktigare än den varit, så är det vår skyldighet att lindra skatterna, och man kan då ej börja bättre än med detta.
Jag anhåller om propos. till bifall. R. o. Ad. biföll StatsUtskts uti utlåt.
N:o 64 framställda förslag, med det tillägg, som blifvit gjordt i utlåt.
N:o 226. i3:de punkten.
Lagmans- och häradshöfdingeränta n. Frih.
Den särskilda upplys ningen af StatsUtsk., som sednast blifvit uppläst, rör:de tingsgästnings-penningarna, måtte säkert innefatta ett misstag.
Dessa penningar ingå icke lill statscassan, utan gå från uppbördsmannen directe till domhafvanden att delas lika mellan denna och nämnden.
Denna afgift, ehuru obetydlig, skulle, om den först levererades. i Kronans cassa för att sedan anordnas, hälften till domhafvanderna och hälften fördelad till nämnden, förorsaka mycket besvär.
Förändring i afseende
De ii 8 August» c. ra. å uppbördssätt och redovisningen af dessa medel är alltså skadlig, då deremot tili dermed tillgår, som förre Ridd.- SecietCn plägade uttrycka sig— tyst oell stilla.
Jag tillstyrker alslag på Utskts framställning.
Cederström i anhållan om afslag.
Jag ser, under närvar, omständigheter, icke annat egentligt ändamål med dessa nedsättningar, än att så mycket som möjligt beröfva konungamakten de ständiga skatterna och göra henne beroende af hevillningen.
Sådant tror jag icke vara för Riket nyttigt; och detta är eft hufvudskäl, hvarföre jag bestrider förändringen.
Hr von Rosen, Georg; Jag skulle tro alt den t5:de punkten bör företagas i sammanhang med den i i:de, ty Utsk. säger rör;de slerbhus-afgiften: ”vid närmare öfvervägande af ”detta ämne, och då billigheten torde fordra, att, om lag”mans- och häradshöfdinge-räntan kommer alt upphöra, ' jemväl sterbhus-afgiften” etc.
Skall den ena afgiften upphöra, bör den andra det jemväl.
Jag nödgas så mycket hellre bestrida det förslag, som den siste talaren framställt, att i3:de och i5:de punkterna skulle i ett sammanhang företagas och afgöras, som, efter hvad af den blifvande discussionen öfver den t5:de punkten kommer alt utredas, StatsUtskts pluralitet begått den olagligheten att, i anledn. af ett Stånds åter remiss, tillstyrka upphäfvande af hvad 3 Stånd beslutat.
I motsats till Hr von Hartmans dorff, yrkar jag bifall på betänk, i den i3:de punkten, just ur den synpunkt, hvarifrån jag förmodar StatsUtsk. hafva utgått, att nemi. lindra jordbruket.
Boye bar redan citerat det förtjenstfull opus, hvarigenom Hr von Hartmansdorff visat Statens briljanta tillgångar, och då torde väl någon del deraf böra begagnas till lindring i skatterna, och deribland i första rummet jordbruket; och som denna utgift tillhör jordbruket, tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag.
Jag kan icke med Hr von Hartmansdorff instämma i den mening, som skulle StatsUtsk., genom sitt förslag att borttaga lagmansoch häradshöfdinge-räntan, uttryckt någon afsigt att inkräkta på konungamakten.
Det torde böra ihågkommas att Konungen i sin propos. till Ständerna framvisat möjligheten af en skalte-nedsättning, öfverlemnande till
Ständerna att alternativt nedsätta de ordinarie- eller extra-ordin. skatterna.
Tiden torde äfven i min tanke vara inne att söka bereda någon förenkling i vårt invecklade kameralverk, och denna obetydliga afgift synes vara en af de första, som kun11 H. 22 1 JO Den 8 Augusti e. m. na borttagas.
De skäl, som en värd talare på samina sida som jag anfört, synas mig vara talande; oell delta Ständ, som noga känner jordbrukets tunga, torde icke böra låta det första tillfället gå sig ur händerna att befordra en så efterlängtad sak.
I afseende å den af Frih.
Cederström framställda anmärkt). att lingsgästningspenningarne ingå direete till domaren och icke först till statscassan, får jag nämna, att dessa penningar äro upptagna i staten, oaktadt de utgå från kronofogdarna lill vederbörande domhafvande.
Jag anser alt R. o. Ad. af goda skäl kan bifalla Utsk:s förslag.
Jag tror för min del, att om konungamakten hade alla ordin, räntor oafkorlade och ingenting mera, så skulle det blifva lika svårt att utöfva den, om icke alla de andra statsbehofven fylldes genom bevillning; jag kan således i detta hänseende icke anse del vara skäl att låta denna ränta qvarstå.
Vi hafva dessutom, som, en föregtde talare yttrat, ett så inveckladt beskattningsväsende, så många särskildta namn och utgifter, att jag just derföre tycker att denna titel kan utgå.
Ett annat skäl ligger deruti, att denna skatt utgår efter matlag och derföre faller ojemn!, icke efter förmögenhet såsom mera tillämpligt, utan drabbar lika den fattiga som den mera förmögna, hvilken har meia att betala med.
Detta är hufvudsakliga skälet, hvarföre jag för min del yrkar bifall till TJtskts betänkande.
Flere värde ledamöter hafva åberopat statsverkets fördelaktiga ställning, och den framställning jag deraf gjort.
Om de behagade derjemte erinra sig den framställning jag gjort af uppgifna behof, så torde de finna, att dessa äro större än tillgångarna alt dem fylla.
Konungens yttrande om möjligheten alt nedsätta skatterna, så har jag sökt men icke funnit det stället i den K. proposm, hvarest sådant omförmälés.
Jag är dock viss på, att den som finner det skall förnimma, alt Konungen icke haft afseende på de ordin.-inkomsterna, utan att meningen varit, del nedsättning skulle göras i bevillningen.
Jag skulle lika med Frih:ne Tersmeden och Sprengtporten tillstyrka eftergift af räntan, om jordbruket af denna eftergift kunde sägas hemta någon lindring i sina skattebördor; men då denna afgift är såringa, ali den utgår med 12 sk. per rök, förefaller det mig besynnerligt, alt man vill anse det vara af en så stor consequenee att vinna eftergift i en skatt, som, ehuru lika för den stora sätesgården med i5 å 20 mantal, som för torparen, utgår till olika belopp i olika provinser och på somliga ställen alldeles icke finnes.
Jag anser nödvändigt alt Den 8 Augusti e m. iji vid alla frågor om skatlejemkningar, dessa böra göras rättvisa, så att alla katina komma i åtnjutande af lika lindring; ty eljest vinnes ingen väsendtlig nytta, utan endast några enskildes fördel på andre enskildes bekostnad.
Sprengtporten har anmärkt, att lingsgästningspenningarne väl ej ingå till staten, men äro deruti beräknade: det är naturligt att de skola vara beräknade, men de gå directe från uppbördsmannen till domaren och nämnden.
Skulle några skatter verkligen komma att nedsättas, så borde delta ske på det sätt, att full rättvisa iakttages emot alla, så att ingen förnärmades, men alt eftergifva något åt en eller flera, och låta andra betala oförminskadt sina utlagor, det förefaller mig ingalunda rättvist, utan tvertom högst orättvist; emedan alla de afgifter, som efter lagar och författningar tillhöra lägenheter och jordar, mäste förblifva intilldess att denna jord friköper sig genom ersättning till de medborgare-classer, som måste draga denna tunga; eljest inträffar hvad forntiden visar hafva skett i Prom i afseende på jordens fördelning genom deras leges agrariae.
Hvilken häfdatecknare har rättvisat dessa lagar?
Voro deras följder för Romerska folket helsosamma?
— Jag förnyar min begäran om propos. till afslag.
Cederström verk ligen argumenterade mera emot, än för sitt syftemål att få skatterna nedsatta i proportion till förmögenheten.