Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner rigtigheten af Grefve Posses anmärkning, att sista Momentet i StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande kunnat vara borta.
Men detta är ej första gången, när många äro med om att fatta ett beslut, som man måste gå in på eller förbise mindre saker, för att kunna bereda ett gemensamt helt.
StatsUtskottets Ledamöter hade tagit Correctionshusen här i Staden i betraktande, och återvände derifrån med varm känsla och glädje öfver desse Inrättningars närvarande förträffliga skick, sorn lofvar att blifva ännu bättre.
Men då fråga blef om anslag härtill, tyckte en del af Utskottets Ledamöter, alt folket å desse s6a Den i3 Mars e. nr.
Correctionshus hålles för väl.
Andre trodde åter denna synbara välhållning endast ligga i rådande snygghet och ordentlighet.
För deras skull, som ansågo välmågan derstädes kunna föranleda lill ett alltför mycket ökadt antal af Correctionshjon, insattes slutmeningen i Utlåtandet; dock icke såsom ett vilkor för anslagets beviljande, utan blott såsom en önskan.
När Regeringen så väl uppfattat ideen af förbättrade Corrections-anstalter, och denna ide' redan blifvit så väl utförd, är det ej att befara, alt Regeringen skall missförstå detta tillägg i Utlåtandet.
Detta är ett förklarande eller, om man så vill kalla det, en bekännelse, hvarmed jag önskar att Herr Cederschjöld måtte blifva belåten, så att han ej mera yrkar återremiss.
Jag känner enskildt flere omständigheter, som skulle göra en återremiss af denna fråga förenad med många besvärligheter.
Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Hufvudsakligen instämmande med Herr Cederschjöld, vågar jag förmoda, att det ännu finnes ett nytt skäl, som talar mot StatsUtskottetsj ifrågavarande Utlåtande, och för återremiss deraf.
Detta skäl är detsamma, som den siste värde Talaren en gång sjelf Åberopat, att nemligen StatsUtskottet ej bör ställa sig i bredd med det fordna SecretaUtskottet.
StatsUtskottet har genom tillägget i slutet af Utlåtandet ingått på ett fält, Den i3 Mars e. m. s63 som éj tillhör detsamma, utan andra Utskott, och liar deruti tillåtit sig någonting alldeles obehörigt, såsom Grefve Posse redan anmärkt.
Jag tror det icke vara Rikets Ständer värdigt, att på sådant sätt framställa underdåniga önskningar, som kunde råka i strid med hvarandra.
I anledning af Herr Hjertås yttrade förhoppningar om goda resultater i framtiden af den nya organisationen af Correclionslnrättningarne, anser jag mig böra i korthet uppgifva de resultater deraf, som redan visat sig. —- Under de sisla två åren hafva nära EttTusende personer varit å Inrätlningarne intagne och sysselsatte med flerfaldiga arbeten och bandaslöjder.
Det finnes nästan ingen slöjd, som ej der blifvit öfvad, och mångå Correclionshjon hafva deri uppnått utmärkt skicklighet.
Följden deraf har hos många af Arbetshjonen blifvit öfvertygelse om nyttan af sysselsättning, båg ocb lust för arbete, och större förmåga att genom arbetsförtjenst bereda sin utkomst.
Af denna mängd personer, indeldte i Classer och sorgfälligt eftersedde, hafva mellan 6 och 700 blifvit uttagne i tjenster hos Husbönder inom Stockholms Stad och Län.
Desse hafva utgått inöfvade i åtskillige handtverk, såsom Murare, Snickare, Timmermän, Skräddare, Skomakare, Bläckslagare, och äfven i landtarbeten, samt med utvecklade begrepp om Den t3 Mars e. m. deras skyldigheter såsom rättskaffens samhällsmedlemmar, och med besparing i Sparbanker af contante medel, till inköp af nödige kläder vid deras frigifvande.
Hvad det välstånd angår, som Herr Grefve von Schwerin yttrat åtskillige Ledamöter i StatsUtskottet hafva anmärkt å Correctionslnrättningarne, så bidraga dertill egentligen a:ne omständigheter.
Den ena, att deras klädnad hålles renare och snyggare, än fångar vanligen hafva; den andra, att deras föda, ehuru ringa i qvantitet, dock är af god beskaffenhet och väl tillagad.
Deras klädedrägt för den kalla årstiden är af vallmar, och för den varma af buldan, Den är beräknad på två års slitning; hvar och en lagar sjelf sine kläder.
Arbetshjonen ligga på halmmadrasser, under lacken, som äro förfärdigade af Hospilalshjonen å Malmö Dårhus, och kosta blott i Jbdr stycket.
Inga lakan bestås dem.
Deras föda är, som jag nämnt, god, tili och med välsmakande, men den erhålles för ganska billigt pris.
Mathållningen kostar vid den Södra Correetionslnrätlningen 4 sk. 7 r, och vid den Norra 4 sk. g r.
B:co portionen.
Genom undvikande af entreprenader af mathållningen, genom det fångarne sjelfve tillaga sin mat, genom den åtgärd alt äfven alla barn, nära Hundrade lill antalet, till största delen insatte af Hufvudstadens Polis, ej undervisas af andra Skollärare än fångar; alt eflersynen inom fång - Den 13 Mars e. m. 265 classerne och sjukhusen, samt alla ekonomiska bestyr,, besörjas af fångar, eller, rättare sagt, af de för bästa conduiten utmärkte Correclionister; genom allt detta har man sökt och vunnit så mycken sparsamhet, sorn. möjligt.
Desse äro de ekonomiska och moraliska fördelar, som redan vunnits genom de förändrade åtgärderne med CorrectionsInrättningarne; och jag vågar äfven dela de 2:ne värde Talares yttrade välviljande förhoppningar, att resultaterne i framtiden skola blifva ännu bättre.
Fabriker, handtverk och näringar skola från desse Inrättningar få bidrag af skicklige arbetare.
Många arbeten förrättas nu derstädes för Privata personers räkning, som sjelfve lemna rudimaterierne.
På enahanda sätt s kall Styrelsen fortgå med Corrections-anstalterne i landsorterne.
I Malmö finnas Tedan arbetshjon, som arbeta i fabriksslöjder för Privatas, icke för Kronans räkning.
Genom sådane åtgärder att förbättra fångarnes seder och arbetsförmåga, skola de från Inrättningarne utgå såsom exempel för andra af arbetsklassen, och det är på sådant sätt Corrections-Inrättningarne skola uppfylla deras ändamål af förbättrings-anstalter, ett förhållande, som man utan orättvisa kan säga de förut icke en gång närmat sig till.
Jag anser mig pligtig yttra den öfvertygelse, att sedan CorrectionsInrättningarne kommit i fullkomlig ordning, a66 Den i3 Mars e. ro. enligt Rikets Ständers beslut vid i8a3 års Riksdag, och sedan byggnaderne vid Inrättningarne, hvarunder Correctionshjonen till största delen varit arbetare och ej kunnat vårdas till förbättring, såsom sig bör, blifvit fulländade; skola resnltaterne häraf blifva öfver väntan fördelaktiga och tillfredsställande.
Jag önskar derföre, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande måtte bifallas, utan afseende på det omtvistade tillägget deri, helst det endast innefattar en önskan, och icke ett vilkor för anslagets beviljande.
Herr Crusenstolpe har förenat sig med Herr Cederschjöld i begäran om återremiss på den grund, alt StatsUtskottet skall varit obehörigt alt tillägga nämnde önskan.
Deruti kan jag ej instämma.
Jag tror det vara ett oformligt misstag, att ej andre Utskott än Ekonomiutskottet skulle kunna föreslå sådane framställningar till Konungen, deri Rikets Ständer önska åtgärder, hvilka de ej kunna besluta.
Jag har sjelf vid sista Riksdag, såsom Ledamot i StatsUtskottet, tillstyrkt beslut, deri önskningar framställdes.
Jag tror ej man bör anse ett
Utskott på sådant sätt hafva inträngt på ett annat Utskotts gebit, helst ändamålet med Utskotten, att befordra ärendernes skyndsamma gång, härigenom vinnes.
Således anser jag Herr Crusenstolpe hafva orätt i att yrka ålerremissen af det skäl, att StalsUtskottet skall hafva trångt in på andra Utskotts område.
Men om åter Herr Cru - Den i3 Mars e. ra. 267 senslolpe finner tillägget i Utlåtandet vara af den vigt, att det är ett hinder för antagandet deraf i fråga oru anslaget, så har han visserligen skäl till sin begäran om återremiss.
Jag tror dock frågan derom nu helt och hållet inskränkt lill sista meningen i Utlåtandet; och jag tillstår, det jag har mig bekant, att ett RiksStånd ej ansett grundlagsvidrigt att utesluta hela denna mening och antaga Utlåtandet i öfrigt.
Men jag vill ej ingå så långt på Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens prerogativer, att jag skulle begära en sådan Propositions framställande till Ridderskapet och Adeln.
Jag tror, att då StatsUtskottet endast tillstyrkt en underdånig anhållan hos Konungen om vidtagande af åtgärder till att förmå sysslolöse personer att skaffa sig tjenst och laga försvar, utgör detta ej något hinder för Rikets Ständer, att sedermera till Kongl. Majit inkomma med ett annat, af Lag- samt Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskotten utarbetadt förslag till författning mot lösdrifveri.
I detta förslag bestämmes naturligtvis hvad med försvar menas; och jag anser derföre ingenting vara förloradt, om vi nu antaga Utlåtandet jemte det klandrade slutet deri, Herr Crusenstolpe:
Jag tror, att sjelfva denna discussion, hvarvid vi så mycket inkommit på Lagstiftningsfrågor , tillräckligt bevisar StatsUtskottets obehörighet att i den 268 Den i3 Mars e. m. dit remitterade frågan, rörande ett financielt ämne, inblanda förslag till lösdrifveriels hämmande.
Här har ej någonting blifvit yttradt emot det, som egentligen rörer Statsutskottet, eller sjelfva anslaget till Corrections-Inrättningarne.
Allt hvad Utskottet bordt yttra sig öfver, äro vi ense om.
Herr Hjerta har sagt, att om vi också antaga Utlåtandet, med bibehållande af slutmeningen deri angående lösdrifveriet, så hindrar detta oss icke, att sedermera antaga ett annat af Lag- och Ekonomi-Utskotten uppsatt förslag till författning i ämnet, om än detsamma icke stämmer öfverens med slutmeningen i detta Utlåtande.
Men jag hemställer än en gång, om det väl är Rikets Ständer värdigt att fästa så ringa vigt vid deras beslut.
Jag fortfar att yrka återremiss af ifrågavarande Utlåtande.
Hans Kxcellen ce Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till delsammas återremitterande.
Hvarefter Hans Excellence gjorde Proposition lill bifall af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, hvilken Proposition besvarades med starka Ja, jemte några Nej.
I anledning hvaraf Hans Hxcellence förklarade, att, sorn efter hvad han tyckt
Den i3 Mars e. m. 269 sig finna, Ja öfverröstat
Nej, StatsUtskottets Utlåtande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Herr Crusenstolpe anmälte till Protocollet sin Reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut.
Herr Cederschjöld och Herr Dalman Wilhelm Fredrik} förenade sig med Herr Crusenstolpe.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 28 sistlidne Februarii under N:o 70 afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Yttrande, i anledning af Hedervärda BondeStåndets återremiss i frågan om Planpenningar; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär Utskottets under N:o 23 i ämnet förut meddelte Betänkande redan blifvit den 6 sistl.
Februarii e. m. af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Yttrande borde läggas till Handlingarne.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 28 sistlidne Februarii under N:o 76 afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 10 förut meddeldte Betänkande, angående yrkad fri rättighet för Kronohemmans- och Nybygges-åboer i de Norra 270 Den i3 Mars e. m.
Provincerne, att till tjärubränning använda stabbar, rötter m. m.
Jag vågar vördsamt yrka, att de områden, som af ålder varit under Skattehemman nyttjade till tjärubränning, må af dem ytterligare få begagnas, intilldess afvittring skett och ägorne blifvit från Kronans skog skiljde.
Af Ekonomi-Utskottets förevarande Utlåtande inhämtas likväl, att Utskottet endast afsett Kronohemmans- och Nybyggens-åboer; att i den föreslagne hemställan till Kongl.
Majit ej finnes ett enda ord om Skattehemrnansåbcer, och att Utskottet endast har afseende på Skattehemmans-åboers belägenhet, då afvittring är gjord, och de blifvit skiljde från alla Kronans skogar.
Men för de händelser, då äfvittringen ej är verkställd, står ingenting nämnt om dem, utan blott om Kronohemmans- och Nybyggens-åboer, Min första tanka Var, att saken kunde hjelpas dermed, att man insatte Krono-, Kronoskatte- och Nybygges-åboer i Utlåtandet, der nu blott står Krono- och Nybygges-åboer; men vid närmare besinnande fann jag, att det skulle föga hjelpa, och alt någon säkerhet fordras för Skattehemman att icke, genom de Kronohemmans- och Nybyggensåboer tillagde utvidgade rättigheter, förlora den rätt de haft till de områden, som genom sedvänja ansetts dem tillhörige.
Derföre får jag anhålla om bifall å Utlåtandet, Den i3 Mars e. m. 271 med det tillägg, att, intilldess afvittring för sig gått, Skatlehemmans-åboer må äga lika obestridlig rätt som hittills till tjäruLränning på de af deras hemman förut nyttjade områden.
Jag yrkar således ingen förändring i hvad hittills ägt rum, utan vill blott förekomma, att Skattehemmans-ägare icke må beröfvas en rätt, som de hittills ägt, derföre att motion blifvit väckt om utvidgade rättigheter för Kronohemmansoch Nybyggens-åboer.
Den siste Talaren synes hafva missförstått den fråga, hvarom han yttrat sig.
Utskottet har ej föreslagit någon åtgärd, som heröfvar skattehemman den rätt de förut ägt.
Det är ett fullkomligt missförstånd om Utlåtandet.
Men Utskottet har föreslagit, att de rättigheter, hvilka lagarne tillägga hemman, icke må utvidgas under den tid, som afvittringen sker.
Herr Hjerta: Friherre Cederström, ehuru Ledamot i Ekonomiutskottet, har sagt, alt det ej finnes något i Utlåtandet, som gifver anledning att Skattehemmans-ägare skulle beröfvas den rätt de äga.
Jag frågar då, hvad detta vill säga:
Hvad beträffar Skattehemmans-ägares tjärubr ännings-r åtti ghet , så är den, inom deras obestridliga (di. e. afvittrade) områden, förut gifven; men att utsträcka den derutöfver, äfven då Den i3 Mars e. m. deras skog ej är från angränsande Kronoskog afrösäd, kan Utskottet ej tillstyrka, utan anser deni, i likhet med öfrige enskilde, som önska begagna den förmån att pä Kronans skogar idka tjärubränning, böra 'vända sig till Konungens Befallningshafvande, för att lagligt tillstånd erhålla.
Är nu detta icke en förändring i deras rätt, att på de oafvittrade områden, som af ålder ansetts dem tillhöra, få idka tjärubränning, så begriper jag hvarken Svenska eller EkonomiUtskottets Svenska.
Protocoil, balina hos H <5 g 1 o fl i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Ar i 82^.
Sjunde Bandett STOCKHOLM, Tryckt# hos Ohor GiUSJf, i8s& SSXI* / ' ' >■ i-i \ ' : ’• ’ *■ tredagen den I Augusth jpieftum klockan 9 förmiddagen.
Företogs till pröfning Lagutskottet» defi § sistledne Julii under
Nio 119 afgifné, samt den 15 derpåföljde förmiddagen på bördet lagi de Betänkande, öfVér vackt motiön, angående jordägares rättighet till Arrendators athysäbde när ArrendéContract ej uppfylles.
Herr von Franken Angufl t anfötdé ekrifteligen:
(Sé Bilagan N:ö i.)
Herr Riben, Cari Wilhelm'.
I likhet med den sista värda talaren, känner också jagj att én jordägare stundom finner sig Utsatt för öbehagligheter, härrörande Från Arrendatorer^ elakhet och försummelser i uppfyllande afingångne förbindelser; Ulén för min del vågar jäg likväl icke tillstyrka en lagförändriUg, hvarigenom jag fruktar att Arrendatorer, betraktade föga annötlunda äh sorn skadedjur, skulle* så till sägartdeS, sättas utom lagen.
En Årrendätor synes mig åtminstone icke för det närvarande böra frånkännas dell förmon i att i lik - 4 D*h 1 ./ugusti f. m. het med andr» Svenska medborgare, begagna besvärstid , innan ett utslag mot honom går i fullbordan; och jag tillstyrker för min del bifall å Utskottets Betänkande.
Herr Timm, Wollrath: jag kan icke för min del tillstyrka bifall till LagUtskottets Betänkande.
Jag tror det vara otydligt och behöfva, någon förändring.
Om en jordägare i ArrendeContractet uttryckligen förbehållit sig, att. ifall »rrendatoren brister i contractefs fullgörande, har bör utan fardags åtnjutande från hemmanet afflytta; så måste väl detta vara ett förbehåll, som bryter lac; ty förord bryter lag
Så har det åtminstone varit förut
Då måste ock deraf följa, att Kongl. Majtts Befallningshafvande bor lemna handräckning, till arrendatorns skiljande från hemmanet, enär ordenteligen blifvit styrkt , att han ej fullgjort contractet.
Majtfs Befallningshafvande äger, i skuldfordrings-mål rätt , att skilja det stridiga frän det ostridiga.
Samma rätt måste han väl äfven äga här.
En annan sak är om jordägaren icke kaD styrka, att arrendatorn brutit i arrendevilkorrns uppfyllande; ty då tillhörer målet icke Konungens Befallningshafvande utan måste af Domstol behandlas.
Men har jordägaren åter lagligen bevisat, att arrendecontractet icke är af arrendatoren fullgjort, och hos Konungens Befallningshafvande begärt hane skiljande från hemmanet, enligt contractets ordalydelse, tror jtg att afflyttning ovilkorligen bör följa.
I anledning häraf instämmer jag i fftn i Augusti /, ni.
Herr von Francken* anhållan om återreraisa af förevarande Betänkande.
Friherre Ridderfioipe, Fredric, uppläste följande:
Herr Riben-, Jag återkaliar gerna min anhållan om bifall till Utskottets Betänkande, och vill visst icke bestrida en återremiss, i fall ett förtydligande skulle anses behöflig.
Ganska riktigt har Herr Tham erindrat, att förord bryter lag; men om olikhet i öfvtrtygtlsen om contractsbrott, yppar sig emellan jordägare och arrendator, synes mig ssken vara af en fullt tvistig beskaffenhet, i hvilken händelse, det icke i slika fall mer än eljest, bör vara Konungens Befallningshafvande tillåtit, att intränga inom Domaremaktens område.
Herr Ribbing, Arvid-.
Under discussionen, hvaraf jag blott åhört senare deen , har jag erfarit, att Herr Tham städt sine yt<randen på det exempel, att Konungens Befalbingshaivandes Utslag, i klara och ostridiga skuldfordringsmål , skulle genast gå i veikställighet; men detta är icke händelsen, tj blott med få undantag äger verkställighet jum , förr än Hof-Rätteo fastställt beslutet, siler detsamma vunnit laga kraft. § Beit l Augusti f. m.
Då en jordägare arrenderar hort sin egendom emot ett visst arrende, så lärer det val vara arrendatorens skyldighet, att hvarje gång taga qvittence, när han betali? arrendet.
När han icke har något sådant, elier ej kan med vittnen styrka, att arrendet är på bestämd tid afbördadt, så torde detta vara tillräckligt bevis å jordägarens sida, att arrendatorn brustit i contractets fullgörande.
Något vidare bevis, lärer väl hvarken behöfvss, eller kunna äskås i ty contractet mäste gälla, liks som eo skuldsedel.
Jag kan åtminstone icke föreställa m g annat, än att ett arrendecpntract, är lika heligt pcb lika tjenlig! till bevis, sorn en skuldsedel.
Jag medgifver den skillnad, som H-rr Ribbing anmärkt, i afseende; på verkställigheten af Konungens Befallningshafvandes Utslag, men då jag visste, att han ägde skilja det stridiga fråo det ostridiga i skuldiordringsmål, trodde jag deraf böra följa, att samma rätt skulle tillkomma honom vid frågor pra coctracts-brott; och ansåg derföre det genom lag böra stadgss, att arrendator må, efter Konungens Befallningsbafvandes.
Utslag, genast afflytti, enär contractet blifvit brutit, pch arrcndatoren detta vilkor sig iklädt.
Ty eljest är arreide-contractet icke gagneligt till något, utan blott ett chateq-ue; och ingen skall d.å gå in på att bortarrendera sin jord.
Herr Ehreborg,, Casper :
Qm ej mitt min ne bedrager mig, har Lagutskottet i ett annat Utlåtande föreslagit, att, då skuldfordran inför Konungens Befallningshafvande erkännes, dess Den i Augusti /, m. j Utslag må genast gå i verkställighet
Ora nu Utskottet gifvit ett sådant förslag, tyckes det ock följa af aoalogien, att, då arrendator sökes för bristande arrende, med påstående aft han, utan fardags tillgodonjutande, skall afflytta, enligt contractets ordalydelse , och arrendatorn hos Konungens Befallningshafvande medgifvar jordägarens fordran, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande bör kunna genast meddela haudräck* ning till arrendators afhysande, utan att befi värstiden af bidas.
Dock tror jag att den jordägare, som äskar en sådan handräckning, bör ställa borgen för kostnad och skada, för den händelse, att Kongl. Maj;ts Befallningshafvande» Utslag ogillas.
Just det exempel Herr Tham anfört på en. arrendator, som icke på dagen betalt sitt arrende, tyckes migsolklarligen bevisa höjden af de chicaner, hvarföre arrendatorer skulle utsättas, i händelse man antoge den här yrkade lagförändringen.
Jag tror för min del, att jordägares eget interesse kräfver, att äfven hans arrendator äger skydd af lagen; ty endast då kan han hoppas erhålla pålitliga och redliga arrendatorer-.
Friherre taranget, Henning:
Till alla delar förenar jag mig med Herrar von Francken och Tham, och. förundrar mig, att i en tidpunkt, då man så mycket yrkar på igande-rättens helgd, man likväl vill betaga jordägaren en utväg att bevara denna rätt.
Jag förenar mig sned Herr Riben, uti att anse sådana arrenda - i Ben t Jugusti j. nr. torerf hvilka ej uppfylla deras skyldighetar, såsom verkelige skadedjur.
Jag kan ej finna annat, än att, då arrendatorn icke kan framta bevis att han ordentligen lemnat arrendet, jord. ägaren må få handräckning att afhysa honom.
Få exempel torde väl finnas derpå, att en jordägare chicanerar sin arrendator, för det att han icke på viss dag liqviderat arrendet; ty sådant vöre rent af oförståndigt, emedan en slik jordägare säkerligen aldrig eller åtminstone icke utan svårighet kunde erhålla en annan arrendator
Man tycker att det vid missväxtår är o~ möjligt för arrendatorn att betala arrendet.
Jag hemställer dock, om den gäldbundne jordegaren, får af lika skål undandraga sig att betala ränta?
Hans inkomst utgöres af de arrenden egendomen gifver.
Med dem skall han liqvidera sin borgenär, och denne lärer icke tillägga honom törmönen, att uppskjuta betalningen.
Jag instämmer med de värde Ledamöter, •om yrkat återremiss af Betänkandet.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislautt 3*8 tror Betänkandet vara af den beskaffenhet, »tt det behöfver återremitteras; och önskar, i följd häraf, att få fästa LagUtskottets uppmärksamhet på några omständigheter.
Att betrakta en arrendator såsom utgifvare af en skuldsedel, Uret icke vara alldeles lämpligt.
Den senare har blott förbindelse, att betala den utfästade summan, Gn arrendator åter, f!*n i Augusta f. m s har på egendomen nedlagt arbete, och möjligen älven sitt capital.
Jag skulle derföre tro, att den compromiss-rätt, Friherre Ridderstolpe i arrende-frågor föreslagit, vore ganska tjenlig.
1 England äro Farmers synbarligen skyddade af lagen emot jordägarne.
I Frankrike deremot, voro de fordna Fermiers så vanlottade, som jag bc-arar, att våra arrendatorer skulle blifva, i fall det af Lagutskottet
Irainstiillda förslag antoges
Det är väl sanet, att jordägarens eget interesse fordrar att var» billig emot arrendatorn, men får han ett öfvertag af Lagen, sådant som här föresläs, så torde det ock komma att begagnas af honom vid contractets afslutsnde- Förhållandet biir dä enahanda , sorn under de senare aren med Kungsgårds-arrendens, hvilka man blott sökt uppdrifva, utan att tänka på möjligheten af deras utgörande.
För rein del tror jag knappt, att någon husbonde kör bort sin arrendator för det, att han icke precist kan betala arrendet under ett missväxtår.
Tvertom känner jag ganska mångå, som till en del eftergifvit sina arrenden och sökt lätta arrendatorernes vilkor vid sådana händelser.
Jag är öfvertygad att högst fä skulle vilja begagna deras rätt att vräka arrendator.
Men deremot anser jag att, om ett sådant vilkor är vid arrendet fåstadt , att nemligen arrendatorn skall, enär contractet brytea, genast från hemmanet afflytta; detta vilkor bör hafva afseende mindre på arrendebeloppet, än på vården af jor - pen I Au°uslii f. m, den och husen.
Jag tror derföre det vara ganska rigtigt, att arrendatorn, vid contractabrott, må genom Konungens Befallningshafvandes åtgärd vräkas ifråu hemmanet, utan att. der bibehållas ynder besvärs.tiden , hvilket senare vöre atl rakt förstöra hemmanet; ty det är af erfarenheten nogsamt bestyrkt, att arrendatorn ytterligare missvårdar hemmanet) om han får tillgodo njuta besvärstid, den jag medgifver vara i andra fall nyttig.
Herr Grefven och Landt-Mar falken hemställde, om Ridderskapet oqh Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra, i anledning af de. dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet terremitteJas.
Ropades Ja, Föredrogs å nyo.