Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De öfriga Stånden skulle ock kunna komma med en contrainbjudning, och finna det vara mera skäl, att R. o. Ad. rättade sig efter de 3 Stånden, än att dessa, sedan de redan afgjort frågan, skulle till ett helt motsatt resultat rätta sig efter R. o. Ad. ensamt.
Emedlertid är det åtminstone troligt, att något ändamål med inbjudningen icke vinnes; och jag hemställer då till Hr Lefre'n, om han icke skulle behaga återtaga sin motion och derigenom skona R. o. Ad. så väl från en votering som för frestelsen att för sakens nytta förbise formens helgd.
Den förra kan ej bestridas; men bör man väl söka den, eller kan man väl ifrågasätta att vinna den på en sådan väg, som den nu föreslagna.
Hr Lefre'n: Ett talare har trott, att det vore fråga om, att liela discussionen borde medfölja inbjudningen.
Jag bar icke hört någon yrka detta; men för mindel yrkar jag nu bestämdt, att de få, men vigtiga skäl, som tala för bifall till inbjudningen, må få medfölja densamma.
Det torde i sådant afseende finnas lämpligt, att R. o. Ad. förklarar, att Ståndet finner det för Arme'ens bildning och synnerligast för bildandet af en säker stam vara af högsta vigt, i2 H. n Den iG Augusti f. ra. att exerciscompagnier inrättas.
Jag skulle icke linfva yrkat detta, om icke en talare af mina ifri,gaste motståndare förbehållit sig att låta inbjudningen åtföljas af en reservation, deri jag förmodar, att han icke underlåter framlägga de skäl, han finnér utgöra stöd för sin mening.
Då hemställer jag, om det väl vore en lämplig taclik att afvärja skälen för, men bifoga dem emot den önskan , för hvilken pluraliteten kan komma att bestämma sig.
Är sådant rätt, måste läran om allt hvad billighet heter hafva undergått en synnerlig förändringj livad angår de så beskaffade inkast, som skulle det icke vara hopp om att vinna något ändamål, utan endast envishet, som utgjort anledningen till motionen, så ber jag den värde talaren vara öfvertygad, att så icke förhåller sig, utan att motionen utgått utur djupet af min innersta såväl önskan som förhoppning.
Jag är så innerligen öfvertygad om exerciscompagniernas nödvändighet.
Man har sagt, att vi segrat dem förutan.
Jag får då påminna, att vi nu hafva, hvad vi då icke hade, 60,000 man ungt folk och en stam, motsvarande endast -L deraf.
Det måste då vara vigtigt, att denna stam kan leda de yngre.
Det är en positiv sanning, att en trupp under halfva fälttåget är oduglig, om den icke har en bildad stam att hålla sig till; då deremot är hela truppen fullt tjenstbar efter 14 dagar.
Då man altså talar om vår fordna krigsära, är det nödigt att erinra sig, att vi aldrig varit i den ställning att i vår arme' kunna införa ungt folk.
Om dessa endast äga ledning af en duglig stam, kunna de utan fara föras emot fienden i morgon dag; men derförutan fruktar jag, att förlusterna icke kunde uppvägas af några tusen rtdr.
Jag ber om förlåtelse, att jag ingår i dessa detailler; men de tillhöra denna detailfråga.
Hr Silfverhjelm har uppmanat mig att frånträda min motion.
Om han vill förstå mig, försäkrar jag, att det icke finnes något ämne, hvari jag af förkärlek för det initiativ, jag deri kunnat taga, skall finnas en envis förfäktare af min mening; men den nu ifrågavar. ingriper för djupt i livad jag anser vara nyttigt för mitt fädernesland, för att mitt samvete skulle kunna tillåta mig att eftergifva något lagligt medel att försöka göra den gällande.
De öfriga Stånden må gå till doms med sig sjelfva, om de afslå.
Vi kunna utan chican emottaga deras nej, eller deras contra-inbjudning.
Man har talat om förskoning från votering.
Jag har blott begärt en, och skall icke besvära med några flera; men jag kan, vid Gud, icke frångå min motion. H. Ex. Ilr Gr. Brahe, Magn.:
Sedan den siste talaren sfi grundligt och med så mycken sakkännedom utvecklat skälen för beviljandet af anslag till inrättandet af exerciscompagnier, afstår jag från vidare yttrande i ämnet och förenar 111ig med Hr Lefre'n. Frih.
Hvad man å motsatta sidan kallar oform - Dea i6 Augusti f. m.
S3 Jigt, lalla vi formligt.
De leda sig till sitt omdöme genom hvarjehanda conclusioner; vi hemta vårt från praxis och godkänna icke deras conclusioner.
Jag medgifver, att i beräkningen af besluten, uti frågor af beskaffenhet som den ifrågavarande, utgöra 3 Stånds sammanstämmande beslut R.
St.‘s, likväl icke förr, än det fjerde Ståndet afven beslutat och frågan sålunda kommit till Expéd.Utsk.
Jng godkänner altså icke, hvad Hrr Cederschjöld och Silfverhjelm anfört för att betaga de öfriga Stånden tillfället alt få emottaga de bättre skäl, det fjerde Ståndet kan meddela.
Likväl erkänner jag fullkomligt, att om det skäl, hvarpå jag strid t min tanka, icke får inflyta i inbjudningsbeslutet, jag då heger mig till frånträdande af påstående om detta beslut.
Detta skäl är dock för vigtigt för att underhållas; ty derigenom, att exerciscompagnier inrättas, blir en plantskola öppnad för monitorer för bevär:smanskapet.
Att detta är vigtigare nu, än då ingen beväring fanns, inses lätteligen.
Jag skyndar att rätta ett misstag, tillkommet i anledning deraf, aft jag icke var närvar, från dis— cussionens början, utan af några vid min uppkomst fällda yttranden slöt mig till den förmodan, att någon begärt, det bela discussionen måtte medfölja det påyrkade inbjudningsbeslulet.
Att den väckta motionen får medfölja, medger jag gerna.
Jag tror likväl, såsom jag förut yttrat, att Hr Lefia; us beskrifning uppå exerciseompagniers nytta föga verkar på de öfriga Stånden, lika litet som den baft någon verkan på mig.
Mer än sundt förnuft behöfves icke för att inse, alt saken är nyttig.
Jag bar ej heller bestridt dennafnytta; men jag har sagt, att om exerciscompagnier äro oundgängliga, böra de kunna bringas till stånd medelst besparingar å det myckna, som icke är oundgängligt.
Att, då tilgångar finnas för anslag till löneförhöjningar åt gardésreg:ter och tvärtemot R.
St:s beslut, böra sådana kunna beredas till exerciscompagnier, utan något särskildt anslag.
Jag skall i min reservation, i fall beslutet utfaller så, att jag blir nödsakad afgifva den, icke underlåta alt erkänna sakens nytta med nyssnämnde dervid fogade vilkor.
Ku är emedlertid egentligen fråga om formen; och att med dennas iakttagande någon ändring i de 3:ne .Ståndens beslut icke kan ske, det är en klar följd af 58 och y5 §§ Riksd.Ordn.
Enligt den förra kan ett Stånd icke ändra elt redan fattadt beslut; enligt den sednare är 3:ne Stånds beslut R.
St:rs. Jag kan dessutom omöjligen inse, alt några nya skäl blifvit förebragta, som, i händelse formen än sådant tilläte, kunde verka ändring i de fattade besluten. K. M:s propos. är den förnämsta motionen i ämnet.
Den finnes i betänk, upptagen och deducerar fullständigare och bättre det ifrågavnr. beliofvet, än Hr Lefrcns motion.
Hvad åsyftar väl då denna sednare ?
Ingenting annat, än att imponera på de öfriga Slån - *4 Den j6 Augusti f. ra. den genom en förment auctoritet från R. o. Ad.; icke att öfvertyga, utan att öfvertala.
Man hoppas måhända att nu kunna bättre bereda sinnena, särdeles som afslaget i ett visst
Stånd lärer förekommit något oväntadt.
Icke lärer man tro, att de öfriga Stånden för Hr Lefre'ns skull skola frångå sina beslut.
Jag kan icke annat än fullfölja frågan till votering, ora min åsigt derförutan icke förmår göra sig gällande.
IIr Silfverhjelm:
Den värma, hvarmed Hr Lefve'n bemött mitt yttrande, förvånar mig, då jag icke vet mig dermed på något sätt hafva förolämpat.
Lefren har ingått i detailler till ådagaläggande af 6akens nytta.
Dermed hafva vi nu icke något att skaffa; den har aldrig blifvit bestridd.
Här är endast fråga om, huruvida de öfriga Stånden, utan strid mot 58 § Riksd.Ordn., kunna frångå deras beslut.
Denna § tillåter icke någon annan ändring, än tillägg eller förklaringar; men någon mera bestämd ändring kan väl icke gifvas, än att från direct afslag gå till direct bifall.
Kan det visas, att sådant är tillåtet, skall jag icke sätta mig deremot.
I annat fall måste jag i det yttersta bestrida den föreslagna åtgärden.
Då jag hört flera, som ej äro militärer, ingå i bedömandet af den i frågavar. sakens nytta, och jag vet, att i de öfriga Stånden icke linnas militärer, tror jag mig äfven böra fästa uppmärksamheten på nödvändigheten af en större öfning för vår arme nu, än förr.
Jag ber då att få påminna om den stora öfning, Fransmännens soldater äga, om huru
Polska reg:ter under deras sista strid endast begagnat bajonetten och med den lyckligaste framgång.
Jag läste i går uti ett bref från en i Paris vistande officer af 2:dra Gardet om den stora öfning, den Franska armeen äger; och hvad förtroende måste icke karlen vinna till sig sjelf genom medvetandet, att han förstår sköta sina vapen.
För min del förklarar jag, att jag vet få ändamål mera vigtiga än det ifrågavar.; och jag skulle önska, att Gen.-Adjut. för Armeen och Konungens öfriga rådgifvare ville uppmana K.
M. till en förnyad propos. i ämnet.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade besluta den af Hr Lefre'n föreslagna inbjudning.
Ropades ja och nej, hvarjemte votering begärdes af Hr Dalman.
Upplästes till justering och godkändes följande voter:spropos.
Den, som bifaller, att R. o.
Ad., i anseende till exerciscompagniernas nödvändighet, dels för att gifva stammen för landets beväring tillbörlig skicklighet, dels och synnerligen för att såmedelst bereda bevärtsmanskapet skickliga ocb på - Den iG Augusti f. m. 85 iilliga ledare såväl i läger och qvarter, som under march och i träffning, hvarförutan armeen icke äger den duglighet, som fäderneslandets försvar klafver, inbjuder de öfriga RiksSt. att instämma i R. o. Ad:s, rörldc anslag'för exercisoompagnier, fattade beslut, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnda inbjudning.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 36.
Jag ber att i ett prof. få nedlägga min reservation emot det fattade beslutet.
Jag hoppas, att mitt fädernesland icke skall komma att lida deraf, förrän det hunnit godtgöras vid en annan riksdag.
Men om annat skulle hända, må då de Hrr, 60m tro, att papperslappen och phraser om formerna äro lämpliga vapen mot fienden, med sig sjelfva och fäderneslandet söka försoning för deras misstag.
Vi hafva philosopheral länge nog, utan att lyssna till exemplet af andra uationer, som lekt med sin sjelfständighet.
Jag hoppas, att Sverige må öfverstå följderna af en utaf formkärlek missledd fosterlandskärlek.
Frih. Hermelin, Garl Sam., uppläste följande; I gårdagens plenum har Hr Gen.Adjutanten för Arme'en afgifvit en reservation, hvaruti Hr Statssecret. för krigsärenderna instämt, hufvudsakligen innehållande, att vid ett påkommande krig skulle Svenska armeen och bevärismanskapet, organiseradt såsom det nu är, snart sagdt endast kunna kämpa för en ärofull död och derunder med blödande hjerta se sitt fosterland förödas och friheten förstöras; samt att förebråelsen för de brister, såväl i löneanslag som i öfrigt, hvilka skulle orsaka ofvannämnde svåra följder, ej skulle tillskrifvas Styrelsen, hvilken begärt ökade anslag, utan den del af Representationen, som den vägrat.
Att få höra, det saknade löneanslag till militären skulle orsaka Rikets förderf, sedan Ständerna så nyligen beviljat, hvad Styrelsen i den vägen begärt, att det knappast hunnit efter nya regleringen utdelas, var särdeles oväntadt.
För öfrigt må det vara mig tillåtet att äfven reservationsvis för min ringa del, till försvar för en Representation, deri jag ej särdeles deltagit, dock andraga, det Styrelsen måhända först föranledt Ständerna att icke bifalla de växande fordringarna för statsanslagen.
Att nu genomgå allt, hvad till detta ämne hörer, vore för vidlyftigt; och för bevisande af salsen, att hvad man sår, det skall man ock uppskära, behöfves del icke 8(3 Den 16 Augusti f. m. heller.
Om missnöje eller misstroende med Rikets penningeförvaltning beklagligen kringspridt sig i Riket, är mindre underligt, då t. o. m. samhällets tillgångar icke ens velat redovisas, t. ex. ganda passevolancecassans, ehuru man sedermera tillbjudit och medgifvit
Ständerna redovisningen af den nya passevolancecassau, ämnad till alldeles samma ändamål och af samma personer contribuerade.
Man erinre sig vidare, hvad redovisning vill säga i ett land, der ännu den lag består, att en högre embetsman icke får ställas under tilltal för ett oriktigt handhafvande af Kronans medel, innan den allmänna åklagaren dertill fått administrationens tillåtelse, dd deremot ett strängt straff för en lika förseelse kan drabba den ringare tjenstemannen; i ett land, der denna administration ådagalagt sin skyddande och återhållande kraft i den af Ständerna begärda räfsten med functionären i den bekanta skeppshandeln; i ett fattigt land, der en af Konungens rådgifvare i tryck offentligen uppgifver, att verklig nöd finnes, och från hvilket land betydliga summor utgå lill diplomater, hvilkas mindre behöflighet man ådagalägger genom deras närvaro vid våra riksmöten, då, såsom t. ex. nu, den ena här uppträder såsom vägledare i statsskuldssystemet och den andra låtit undfalla sig ett irreligiös! uttryck.
Man har under diseussionerna för erhållande af de begärdaanslagen till 3:dje hufvudtiteln icke underlåtit att framställa det för representanten mest bevekande, såsom att hans vägran skulle orsaka, att bevärlsynglingen, i trasor klädd, nödgades framträda vid vapenöfningarna för fäderneslandets försvar, under det man förbigått, att Styrelsen förnekat detta behofs vigt och lagliga företrädesrättighet, hvarje gång den användt medelbesparingar å 3:dje hufvudtiteln till andra och mindre vigtiga behof, hvaribland möjligen mindre vigtiga uniformsförändringar, t. o. m. för sådana behof vid regtter, som Ständerna bestämdt vägrat att fylla.
Sålunda talar man ömt och rörande, då man vill förmå Ständerna att lemna medel, men förhärdar sitt hjerta, då man är skyldig att först gifva till de angelägnaste ändamål af hvad man fått under sin disposition.
Må man då icke undra, om hvarje enskild man inom det
Svenska samhället är motsträfvig alt tillsläppa det lilla, han kunnat förvärfva, för att hafva något qvar att tillskjuta, då verkliga behof inträda.
Som jag icke haft tillfälle vara närvar, vid discussionen af den afgjorda inbjudningsfrågan, får jag nu till prot. förklara, det jag med tillfredsställelse erfarit, att min röst bidragit att frälsa R. o. Ad. från den stora oformlighet att försöka åstadkomma rubbning i ett R.
Jag anhåller att få förena mig i Frih.
Hermelins nyss afgifna anförande.
Det in - Den i G Augusti f. m. 8, nefattar till en del de skäl, som föranledt äfven mig att rösta för afslag till de äskade nya militäranslagen.
Ii. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.:
Jag hade önskat, att Frih.
Hermelin uppskjutit afgifvandet af dess anförande, till dess de personer varit närvar., emot hvilka det är riktadt.
Jag vill endast upptaga den anmärkning, att 2:ne af våra ministrar för närvar, på permission vistas i fäderneslandet.
Om Hr Frih. följt förhållandet i andra länder, skulle han hafva funnit, hurusom det ofta händer, att ministrarna hemkallas att öfvervara de representativa sessionerna.
Hvad beträffar den anmärkta irreligiositeten och Hr Frihts enskilda omdöme om statsskuldsystemet, tillhör det icke mig att upptaga dessa, likasom jag icke anser mig skyldig att redogöra för ändamålet med de omförmälda ministrarnas hemmavaro.
Jag rår icke för att H. Ex. Gr. Brahe icke närvar.
Det har varit svårt för mig att afpassa något tillfälle, då sådant äger rum.
Hvad de båda diplomaternas härvaro angår, har jag visserligen icke ifrågasatt Konungens rätt alt sådant tillåta, eller klandrat, att Han begagnat sig deraf; men jag har derifrån endast velat sluta till, att de, enär sådant kan ske, verkligen kunna undvaras på deras platser, hvilket man någon gång här hört bestridas.
Jag har i öfrigt endast sagt, att det tros, alt den ene ministern hitkommit i ändamål att vägleda vid fråga om införande af ett statsskuldsystem för Sverige; och hvad det »•religiösa yttrandet beträffar, hvilket jag icke vill upprepa, tror jag, att det i allmänhet väckt obehagligt intryck.
Föredrogs ånyo Hr v.
Troils, Emil, förliden gårdag på bordet lagda motion om inbjudning till de öfriga RiksSt. att instämma i R. o. Ad:s beslut, rör:de pensionsrättigheten för de landshöfdingar, hvilka fr. o. m. början af år iS3o till närvar, tid tagit afsked.
Hr Dalman, Wilh. Fredi'.:
Jag var icke uppe, då Hr v. Troil väckte den föredragna inbjudningsmotionen, och jag anhåller derföre alt erhålla upplysning om hvad den åsyftar.
Ändamålet med Hr von Troils motion innefattas i rubriken derå , hvilken lyder sålunda : ”Om inbjudning till de öfriga RiksSt. att instämma uti ”R. o. Ad:s beslut, rör:de pensionsrättigheten för de lands”liöfdingar, hvilka fr. o. m. början af år i83o till närvarande tid tagit afsked.” R. o. Ad:s ifrågavar. beslut fattades i anledning af den punkt i betänk, om indragningstaten, som angår Frih. Fock.
Då nu underrättelse blifvit meddelad, att de öfriga Stånden afslagit ifrågaställde högre beräkning af Frih.
Focks pension, SS Dea iG Augusti f. m. och sedan R. o. Ad. fattat det beslut, hvaruti den föredragna inbjudningsmolionen åsyftar att de öfriga Stånden må instämma, föreslogs en sådan inbjudning af Hr v. Troil.
Då de öfriga Stånden redan lära fattat beslut i frågan, bestrider jag den föreslagna inbjudningen.
Den lärer vara så mycket mera öfverflödig, som Hr v. Troil sjelf endast lärer begärt att R. o. Ad:s beslut måtte corn muni ceras Medstånden; och sådant äger alltid oombedt rum.
Ii. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, yttrade, det han ansåg sig böra fästa uppmärksamheten derpå, att de öfriga Stånden väl fattat beslut, rör:de f. d.
Focks pensionsrätt, men icke'ang:de den nya frågan om pensionsrätt för alla de Jandshöfdingar, sorn fr. o. m. år i83o tagit afsked.
Jag finner frågan vara annorlunda uppställd, än jag i går fattade den.
Jag trodde mig nemi. finna, att Hr v. Troil endast begärde beslutets communicerande med de Öfriga Stånden.
Jag yrkar emedlertid nu afslag på motionen.
Underteckn. R i d d.S ecr e t.:
Horn uppgifvit, begärde Hr v. Troil verkligen endast, att det fattade beslutet måtte communiceras med de öfriga Stånden; men då sådant alltid sker, och då frågan derom altså icke kan blifva föremål för särskild öfverläggning och bordläggning, samt öfriga ledamöters yttrande vid tillfället utvisade, att de uppfattat förslaget såsom åsyftande en inbjudning, samt detsamma, med afseende å dess innefattning af en sådan egenskap, utaf Hr v. Hartmansdorff begärdes på bordet, hade jag trott, att frågan borde betraktas på det sätt, som den deråt på föredragningslistan gifna rubrik utmärker.
Jag anhåller att erhålla bestämd upplysning, huruvida icke andra punkten af betänk.
N:o 89, som rörer landshöfd.pensionerna, är utaf de öfriga Stånden afgjord.
I sådant fall bestrider jag inbjudningen; är frågan åter ny, har jag ingenting deremot.
Då fråga om inbjudninghär väcktes, tillgick sålunda:
En ledamot af StatsUtsk. upplyste, hurusom det genom votering i Utsk. utslagit på det sätt, att ehuru landshöfd.pensionen bestämmes att hädanefter utgöra 3,000 rtdr, blef den likväl för Frih.
Fock, som ägde ett måhända icke oskäligt anspråk på 4i°00 rtdr, endast 2,700 r:dr.
Man ansåg dä här inom Ståndet oriktigt, att icke alla landshöfd.T, som tagit afsked, sedan lön för Statssecreterarne blifvit förhöjd, borde stå under samma kategori.
Hr v. Troil föreslog då, att det måtte beslutas, att alla landshöfd.T, hvilka taga eller tagit afsked efter o
UL* D*n 16 Augusti £ m. 89 år l83o, måtte åtnjuta 3,000 r:dr pension.
De öfriga Stånden hade fattat ett lika beslut, men endast i afseende å de landshöfdtr, som hädanefter taga afsked.
Då var Hr v. Troils mening att få under öfverläggning i de andra Stånden, huruvida de icke ansågo billigt, att stadgandet utsträcktes att gälla retroactivt ända från i83o.
Jag delar denna tanka, och det finnes 2:ne sätt att göra den gällande.
I intetdera fallet uppkommer strid emot Hr
Dalmans princip, att ingen rubbning må ske i ett R> St:s beslut.
Det är ensamt BorgareSt., som handlat consequent i frågan och minskat alla landshöfd.-pensioner; men de öfriga hafva förhöjt den.
Jag anhåller, att Hr Ridd.secret. behagade officielt upplysa förhållandet.
PresteSt. har bifallit ardra punkten i betänk.
N:o 2225 BorgareSt. har i ämnet fattat följande beslut: ”1:0 Beslöts, att nuvar. landshöfdingar skola vid afskedstagande åtnjuta pensionsrätt efter R.
St:s underd. skrifvelse d. 10 Juni 1818 och K.
KammarCollegii derom utfärdade circulärbref af d. 11 Oct. 1819; 3:o beslöts, att de landshöfdingen, som hädanefter af K. M. i nåder tillsättas, skola vid afskedstagandet åtnjuta pension af 2000 r:dr b:co; 4:o under de här nämnda pensioner ansåg Ståndet spanmål icke skola beräknas, och 5:o utlåt.
N:o 89, ang:de f. d. Landshöfd. m. m.
Focks pension, bifölls/’ Från BondeSt. har någon underrättelse uti det ifrågaställa afseendet ännu icke ankommit.
Delande Hr v. Troils åsigt och anseende frågan som ett nytt ämne, hemställer jag, om man icke skulle vilja gifva den form af ny motion, som kan remitteras till StatsUtsk.
Derigenom äro vi ifrån frågan om inbjudning.
Skulle motionären icke finna för godt att begifva sig dertill, så får jag förklara, att jag är sinnad öfvertaga motionen.
Dermed vinnes, att Utsk. kommer att höras öfver densamma, hvilket annars icke sker.
Med den rätt, som 56 § Riksd.Ordn. medgifver, samt i anledn. af det beslut, som H. R. o.
Ad. fattat i frågan 0111 rätta förståndet af den förändring, som R.
St. vid 1818 års riksdag vidtogo i stadgandet, angtde afskedstagande landshöfdingars pensionsrätt, får jag göra den motion: att de landshöfd;r, som sedan början af år i83o tagit afsked, må tillgodonjuta lika pension med den, som nu blifvit tillagd de landshöfdingen, hvilka hädanefter • taga afsked.
Då uppenbart är, att 1818 års författning i ämnet blifvit ej mindre af K. M. än af R. o. Ad. befunnen så otydlig, att en foris H. 12 9° Den 16 Augusti f. m. klaring dera vid denna riksdag måste meddelas, men det icke synes mig hvarken billigt eller rättvist, att de landshöfdingar, hvilka möjligen, i förlitande till ett annat begrepp om samma författning än det, som med denna förklaring instämmer, skola för ett sådant förlitande blifva lidande; så anser jag ej allenast rättvisan, ulan äfven R.
St:s egen värdighet fordra, att ett sådant på god tro iråkadt lidande varder undanröjdt; och jag grundar på detta skäl det förslag, jag härmed har den äran göra.
Jag anhåller, att denna min motion må varda till StatsUtsk. remitterad.
Boye har förekommit mig.
Jag delar fullkomligt hans åsigt.
Ridd.secret. har upplyst, att communication af de fattade besluten alltid sker.
Att inbjuda tjenar till ingenting; ny motion är det lämpligaste.
Mig synes verkligen, som vore förslaget att förvandla frågan till ny motion det riktiga.
För mig vill det likväl grumla sig i afseende å behandlingen.
Jag förbigår att yttra mig öfver formfrågan, rör:de inbjudningen och dess jemnförlighet med den nyss afgjorda frågan; jag är deruti förekommen af Frih. Ehrenborgh.
Jag har nu uppstigit endast för att hemställa till Hr v. Troil, om han icke skulle finna lämpligt att förvandla sitt förslag till ny motion.
Jag begärde ordet, då åtskilliga ledamöter direct framställde till mig, om jag icke ville medgifva, att frågan remitterades till StatsUtsk.
Jag får svara, att för vårt Stånd är frågan numera icke motion, utan beslut.
Om det är med formerna öfverensstämmande, att ett Stånd remitterar något sitt beslut för att deröfver erhålla utlåt, af Utsk., så har jag ingenting deremot.
I anledn. af den siste talarens erinran får jag påminna, att jag, på grund af 56 § Riksd.Ordn., nu väckt den motion, att de landshöfdtr, som tagit afsked sedan i83o, må tillgodonjuta samma pensionsrätt, som nu blifvit beviljad för dem, hvilka hädanefter afgå.
Jag begär remiss af denna min motion till StatsUtsk.
Jag tror icke, att det af mig framställda amendement leder till någon öfverträdelse af formerna.
Jag kan icke linna det stridande emot dessa att väcka en motion med tillämpning af ett fåttadt beslut.
Jag förstod Hr v. Troils framställning såsom åsyftande en tillämpning af beslutet om alla landshöfdtrs pensioner.
Det beror nu pä motion* ren att sjelf gifva den en sadan förklaring.
Den fråga, som för närvar, hvilar på bordet, angår endast, att det ifrågavar. beslutet måtte communkeras Medst. eller de, såsom andra yttrat sig, inbjudas Den i6 Augusti f. m. att sig deruti förena.