Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man glömde att ställa principens verkställighet i öfverensstämmelse med en K. författning af år 1798, hvilken endast har afseende på documentets lagliga riktighet; må man förstå mig, jag vill säga, att 1798 års författning hade till ändamål intet annat, än att förekomma falsificationer, och angick således blott de försigtighetsmått, som borde iakttagas för att garantera documentets lagliga riktighet.
Nu hade man förgätit detta, och för andra gångången afgaf K. M. det svar, att K.
M. förblef vid sin förra tanke, nemi. att godkänna principen, men vagi'ade sanction å lagförslaget derföre, alt det ej öfverensstamde med 1798 års stadgande, rör:de garantierna för documentets riktighet, hvilka voro lika nödiga för dessa som alla andra skuldebref.
Tvångsförbudet fortfor altså, men frågan om dess undanrödjande har nu åter uppkommit i anledning af en motionärs framställning vid denna riksdag; och nu har Utsk., långt ifrån att vidhålla den princip, som vid de 2lne sednaste riksdagarna blifvit framställd, gifvit oss en hel annan, gifvit oss 2l6 D t n 9 Juni ett betänk., sorn, om det äfven skulle vinna R.
St:s bifall och K.
M:s sanction, skulle qvarhålla oss vid samma assignationstvång, sorn nu trycker allmänna rörelsen; och Utsk. harden motsagt sig, ty då Utsk. på ena stället säger, att vexelrättsförfattningai na ej kunna tillämpas på invisninsar, bemödar sig dock
Utsk. sedermera att gifva en del af vexelrättens kraft åt invisningarna.
Jag slutar alt uppehålla mig vid principen, och om jag lyckats att framställa den, har jag äfven lågt grund för mitt vördsamma tillstyrkande, att R. o. Ad. täcktes återremittera Utsk:s betänk, på grund af brist i sjelfva principen.
Jag önskar då, att Utsk. ville återgå till de ganska riktiga principbetänk:n, som varit oss gifna vid 1823 och 1828 års riksdagar, men tillika hafva den godheten att icke dervid fästa några bihang, så beskaffade, sora de förra voro, hvilka åter kunde förskaffa oss ett afslag i stället för det bifall, man eljest kan emotse; ty jag är skyldig den andra Statsmngtcn den rättvisa att erkänna dess beredvillighet att medgifva principen lör, Ständernas vid de sednaste riksdagarna gjorda hemställanden i detta ämne.
Jag går nu att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet vid de brister, som åtfölja detailfrågorna; jag menar dermed de särskilda §5-) som innehållas i det förslag till ny förfatlning|i ämnet, som Utsk. gifvit oss i förevar, betänk.
Utsk. säger i 3 §: ”Är den, som invisningen lyder å, utgifvarens gäldenäiy ”vare pligtig godkänna invisningen.”
Här har, på sätt en reservant inom Utsk., Hr Bååth, anmärkt, Utsk. gått något längre, än någon lagstiftning hittills tilltrott sig att kunna gå.
Här fordras ett godkännande af invisningen och det med strängare betalningsskyldighet, än för eget skuldebref.
Allmänna lagen förbjuder och belägger med straff förnekande af en skuld; men godkännande af en skuld, utan föregången bevisning, har ännu af ingen lag varit påbjuden.
Jag skall dock icke ifra deremot, utan skall blott anhålla, att om detta stadgande anses böra qvarstå i det betänk., hvarmed Utsk., i fall återremiss beslutas, åter inkommer, Utsk., efter orden:
Utgifvarens gäldenär, ville tillägga: för redan förfallen skuld; ty utan detta tillägg kunde det oriktiga förhållande inträffa, att en gäldenär, som betil gat sig 6 å 9 månaders tid, kunde dagen derpå blifva kräfd för sin skuld.
Jag inser väl, att i de följande raderna af samma §■ har Utsk:s mening varit att förekomma detta; men jag , som tror, att lagstil ej är likgiltig och ej bör vara raisonnerande, utan imperativ, för att vara väl tydlig, anser dock nödigt, att §. bestämdt nämner utgifvarens gäldenär för redan förfallen skuld.
Uti 4 §• står: ”Är uti ipvisning tid ”för betalning ej utsatt, eller är den ställd att betalas vid ”anfordran; betale han, som invisningen lyder å, sist å nästa ”dag efter uppvisandet.”
Detta är förskräckligen hardt, och derigenom är en gäldenär i så måtto försatt i värre belägen - Den g Juni. ai7 genliet, än han kan komma uti i kraft af egon ovilkorlig revers, som en särskild skadeersättning är , längre ned i för-1 slaget, fästad vid underlåtenheten att infria invisningeu.
Bååth har äfven tillstyrkt förändring deruti och alt en annan tid än dagen derpå måtte utsättas i sammanhang med ett vilkor, som Utsk. synes hafva glömt, nemi. att den, som emottager invisning på 3:dje man, må få sig förelagd viss tid, inom hvilken han skall presentera den.
Då författningen gifver honom rättighet att, i fall han ej får betalning af den, på hvilken invisning är ställd, vända sig tillbaka till den, som utgifvit invisningen, bör naturligtvis i rak motsvarighet del åligga honom att ej fördröja uppvisandet af assignationen, så länge han behagar, och således möjligen ända till dess den, som bör inlösa den, blifver insolvent.
Det är naturligt, att om en assignationsutgifvare sjelf ägde bevakningen af sin rätt, betryggade han den genast; men om han skall bero af 3:dje man, kunde han hafva att befara, det denne dröjde, ja! i connivence med honom, som borde betala, dröjde så länge med assignationens uppvisande, att deri sistnämnde redan hunnit komma på obestånd och utgifvareh således sjelf finge inlösa assignationcn.
Jag anser följaktligen en viss fatalietid böra vara fästad vid assignationens uppvisande och får i den delen förena mig med Hr Bååth.
Derjemte har Hr Bååth reserverat sig emot 8 §. och begärt en annart redaction deraf.
Jag instämmer äfven deri; men som jag redan varit alltför vidlyftig, skall jag ej nu längre uppehålla tiden med en ytterligare framställning i denna del, utan begär jag endast, på de af oftanämnde reservant anförda skäl, en ny redaction af sagde §.
Jag ber vördsamt att få erinra del-om, att jag utgått från ogillande af Utskts nu antagna princip, och att min önskan är, att den af R.
St. vid i8a3 och 1828 årens riksdagar hos K.
M. framställda princip måtte återfå sin rätt.
När jag utgått från denna princip, har jag hoppäts, att hela det nu af Utsk. afgifna project till författning ej måtte komma i fråga.
Men försigtigheten har ålagt mig att för det fall, att denna min önskan ej uppfylles, framställa dessa anmärkningar, på grund hvaraf jag får förnya min anhållan om återremiss af betänkandet.
Frih. toye har till en del förekommit mig i det mesta af hvad jag skulle haft alt anföra.
Jag har en gång förut förklarat, att jag ej gerna inom detta hus ingår i juridiska specialiteter, hvilka så få härstädes äro i tillfälle att följa.
Jag vill derföre blott förklara, att jag ger fullkomlig vigt åt den reservation* som blifvit afgifven af Hr Hessle, och jag anhåller på grund af densamma om återremiss af Utskts betänk.
Jag har jemväl ett annat skäl att Önska återremiss, det nemi., att i sådant fall R, 8 II, ^ 218 Den 9 Juni.
St. icke skulle komma att fatta sitt beslut i detta ämne, innan de afgjort den stora frågan om silfverutvexlingen, på hvilken hela vårt privata creditsystem beror.
Om vi icke få ett ordnadt privat creditsystem, får jag förklara, att jag anser temligen likgiltigt, huru denna lag blifver skrifven; men om vi fa ett sådant, anser jag det vara af högsta vigt, att den blifver så uppsatt, att den kan i alla detailler af K.
M. antagas.
Ånyo föredrogs LagUtsk:s den 2 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 79 i anledn. af verkställd granskning utaf R.
St:s Just.omhudsmans afgifna embetsberättelse och allmänna redogörelse, äfvensom utaf liahs embetsdiarier och registratur för den sedan sista riksmöte förflutna tid.
Boye* Ludv.:
Då jag går. att anhålla öm återremiss af detta betänk., anser jag mig skyldig mig sjelf att förnya den försäkran, jag en gång förut haft äran här göra, nemi. att jag visserligen icke hyser något det ringaste misstroende till Ri St:s nuvan Just.ombudsman; men då jag dagligen och redan en lång tid hört, att de brister och tillfällen af öfverseende* som Representationen någongång låtit sig undfalla, sträxt blifvit åberopade såsom bevis på bristfällighet teti af sjelfva representationssättet, anser jag mig böra förekomma det klander, som otvifvelaktigt skulle låta höra sig* och skarpt höra sig, nemi. att allt kan nu för tiden vara så halft, man Också vill, och dock vara godt nog för den representation, som Undersöker ingenting.
Det är således endast i allmänt afseende derpå, som jag nu går att framställa mirta anmärkningar, och äfven i förhoppning, att jag derigenom mera gagnar än skadar Just.ombudsmanneii, som ej kan vara belåten med att få en half decharge.
Utsk. har sagt: ”1 anledning af sådana yppade felaktigheter, som synts "föranleda till någon ansvarspåföljd, har Just ombudsmannen "låtit i laglig ordning anställa åtal, utom hvad angår några "få mål af mindre betydenhet* hvari varit orätt dömdt, men "Jilst.ombudsmannen, sedan målsäganderna visats vara förhöj"da, låtit härvid bero.”
Utsk. har således upptagit det fall, att domare orätt dömt, men Just.ombudsm. låtit dervid bero derföre* att enskilda sakägare varit nöjda, och derföre, att målet varit af obetydlig beskaffenhet.
Jag skall ej fästa mig vid det obestämda i ordet obetydlighet, en obestämdhet, så stor* att livad den eria menhiskan anser vara obetydligt, anser en annan alldeles tvärtom.
Jag skall blott säga, att om Utsk. funnit något mål, hvaruti det varit orätt dömdt, Utski hort närmare detaillera förhållandet, på det R.
St. måtte veta hvad de besluta.
Jag vöre färdig att helt beskedligt tro, hvad Utsk. uppgifvit; men jag pröfvar hellre, än jag tror, och om Utsk. menät väl med Just.ombudsm., hade Utsk.
Den g J11 ii i. bort framställa förhållandet, på det att R.
St. måtte veta, huruvida målen varit så obetydliga.
Jag begär återremiss af detta skäl och jemväl i anseende till det slutliga resultat, hvartill Utsk. kommer, hvilket, efter mitt omdöme, för ingen del är fördelaktigt för Just.ombudsm., då det är af denna lydelse:
"Och lärer vid sådana förhållanden få antagas, att "Just.ombudsm., hvad beträffar den honom uppdragna vård"nad om lagskipningen, iakttagit, hvad honom ålegat.”
Jag tror ej, att Utsk;s suppositioner äro det, som Utsk. bör gifva oss såsom betänk.
Utsk. må bafva hvad suppositioner det behagar, men det bör, enligt Riksd.Ordn., bestämdt säga oss sin mening och icke hvad som lärer få antagas.
Det är också i afsigt att få större skäl för vårt eget bedömande och mera bestämdhet i Utsk:s beslut, som jag anhåller om återrejniss af betänkandet, Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.:
Sedan en värd ledamot begärt återremiss af detta betänk., anhåller jag att få meddela några upplysningar i afseende på de uti betänk, förekommande, utur Just.ombudsm:s berättelse tagna uppgifter om fängelsebyggnader, på det Utsk. måtte, i händelse återremiss beviljas, kunna hemta ledning från dessa upplysningar, hvilka till en del afvika från Just.ombudsm:s här upprepade uppgifter.
Just.ombudsm. har nämnt nödvändigheten af att Christianstads läns fängelse utvidgas.
Denna fråga är i behörig ordning öfverlemnad till handläggning af vederbörande auetoriteter; och har Fångstyrelsen detta år till K.
M. ingått med kostnadsförslag och ritning för att för detta ändamål erhålla ett fängelse i Engelholm- Det har nemi. ansetts nödigt, att jemväl derstädes ett länsfängelse finnes, på det dyra fångtransporter må undvikas samt domar och utslag på olika ställen må kunna bringas till ■Verkställighet.
Denna fråga är således under en ganska verksam handläggning.
Hvad åter beträffar frågan om utvidgning af kronohäktet i Alingsås, är den längesedan ingången från Fångstyrelsen jemte kostnadsförslag och öfverlcninad till Konungens Befallningshafvande i länet för att låta verkställa de erforderliga förbättringarna.
Beträffande åter Just.ombudsmts uppgift i afseende på länshäktena i Carlstad och Gefle, att nemi. besluten om tillbyggnader derstädes ej blifvit befordrade till verkställighet, är förhållandet sådant, att inga beslut i detta hänseende blifvit fattade.
Fångstyrelsen hav genom sina inspectioner erfarit, att dessa häkten, jemte fyra andra, tarfvade utvidgning, och har för deen alla längesedan uppgjort nödiga förslag och ritningar; men då dels fångars underhåll, genom deras utomordentliga tillväxt i antal, medtager så betydliga tillgångar, att alla möjliga besparingar i och för dessa fö» remål böra iakttagas, dels correctionsinrättningarnas anläggande på en större scala förminskat trängseln och i allmänhet beredt utrymme i länshäktena , har fångvårdsstyrelsen at 220 Den 9 Juni. dessa anledningar trott sig böra dröja med att begära K.
M:s nåd. pröfning och beslut om utvidgningar af ifrågavar. häkten.
Hvad Carlstads länshäkte särskildt beträffar, har erfarenheten visat under de sednare åren, alt detta fängelse haft tillräckligt utrymme.
Styrelsen, som Ira 1 ler en månadtlig journal öfver fångarnas antal, föijer förhållandet dermed i all— mänhet och ombesörjer fångförflyttningar till förekommande af trängsel.
Uti Carlstad finnas rum för 6o fångar, och deras antal uppgår för det närvarande ej öfver iS; någon tillbyggnad derstädes är således ej behöflig.
Länshäktet i Gefle är deremot alltid fullt, och således bland dem, som behöfva utvidgning.
Utsk. har inskränkt sitt tillstyrkande i detta betänk, dertill, att R.
St. måtte i und. hos K.
M. anhålla om bristfälligheternas afhjelpande, i den mån tillgångarna medgifva.
Jag instämmer deruti; men jag ber, att Utsk. måtte hädanefter fästa uppmärksamhet på dessa upplysningar.
Om således Utsk. rectifierar hvad sorn ej är fullt riktigt i de uppgifna anledningarna till dess hemställan, har jag intet emot den nu föreslagna und. anmälan hos K. M. Jag instämmer med Frih.
Boye i begäran om återremiss af betänk, och anhåller, att dessa upplysningar dervid må få åtfölja.
Jag vill visserligen icke bestämdt sätta mig emot en återremiss af förevar, betänk., men jag kan ej undertrycka min öfvertygelse, att denna återremiss är alldeles utan ändamål.
Jag tog mig friheten yttra densamma, när vid förra riksdagen fråga varom återremiss af LagUtsk:s betänk, i detta ämne.
Enligt grundlagen åligger det icke LagUtsk. och icke heller R.
St. att lemna Just.ombudsmannen decharge för dess embetsförvaltning, och betänk, behöfver således ej vara uppstäldt i den formen.
Dechargen för Just.ombudsm. ligger i det vid hvarje riksdag förnyade valet, hvarvid han antingen blifver omvald, eller någon annan kallas lill detta embete, hvarföre jag också tror utsigten, att förmå Utsk. att förändra termerna i dess betänk., ej utgöra en giltig anledning till återremiss, helst det beror på hvart och ett Utsk. att välja termerna för att uttrycka sin opinion om en persons embetsförvaltning.
Om här någon anmärkning i sjelfva saken vore gjord emot Utskts betänk., skulle jag ej bestrida återremissen; men, såsom mig synes, har Frih.
IJoye ej gjort någon sådan anmärkning, soin leder till förändring afbetänk:s resultater, och de upplysningar, som Frih.
Åkerhjelm lemnat, lända endast till underrättelse, att de förbättringar, om hvilkas angelägenhet Utsk. gjort framställning, redan till endel liro fullgjorda.
De anmärkningar, sorn blifvit gjorda, kunna således ej föranleda till förändring af TJtskrs betänk., såvida Utsk. icke i anledn. deraf skulle förändra sitt omdöme, och det kan jag ej förmoda, För min del skulle jag således önska, att betänk, bjefye bifallet, på den grund jag redan Dea 9 Juni. 321 förklarat, att jag anser någon af återremiss beroende åtgärd alldeles icke behöfvas.
Cronhjelm, Otto Au g:
Jag vågar anhålla om bifall till detta betänk., hufvudsakligen på den grund, att vi redan hafva öfverskridit den lagbundna tiden för riksdagen, och det således möjligen kunde hända, i fall återremiss af detta betänk, blefve beslutad och mindre hastigt besvarad, att lt.
St. komme att åtskiljas, innan de företagit val till Just.ombudsman.
Skulle R. o. Ad. likväl besluta en återremiss, anhåller jag att få fästa Utsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten att handlägga detta mål framför alla andra, på det återremissen så snart som möjligt må blifva besvarad , och då vore det önskligt, att Utsk. äfven ville yttra några ord om en ganska vigtig del af Just.ombudsmrs berättelse, nemi. frågan om de Halländska kyrkohemmanen.
Jag förblifver likväl vid den mening, att det vore bäst att nu bifalla Utsk:s betänkande.
Utgående från den princip, alt Representationen icke från sina Utsk. bör emottaga andra betänk:n än sådana, som äro tillräckligen upplysande och bestämda i sina yttranden, har jag begärt återremiss af detta betänk.
Jag skall dock gerna medgifva, att en enskild tanke ingått i denna begäran.
Jag tror nemi., att om Utskts betänk, återkommer, fullkomligen upplysande de omständigheter, hvilka nu blifvit antydda, men icke utredda; om uti de särskilda fall, deri Utsk. säger, att orätt varit dömdt, utan att de vunnit någon Jusl.ombudsmls åtgärd; om, säger jag, upplysningar i dessa fall inkomma, och om, såsom jag hoppas, Utsk. icke suppositionsvis fäller sitt omdöme, utan ger oss ett bestämdt omdöme, sådant, som jag sannerligen tror, att Just.ombudsm. förtjena!, så äfventyrar icke denne embetsman, mot hvilken jag ej finner något att anmärka, att några personer, med afseende på detta halfva omdöme, dessa antydda, men väl undangömda omständigheter, anse sig böra frångå honom vid valet, eller icke göra som jag; ty jag får förklara, att jag ville gifva honom min röst.
Men om R. o. Ad. icke skulle anse de nu gjorda anmärkningarna vara af den vigt, att de böra föranleda till återremiss, skall jag ej begära votering.
Det är egentligen i anledn. af Frih.
Boyes anmärkning, att de speciella fall, som Utsk. betecknat med orden: hvari varit orätt dömdt, böra uppgifvas, som jag begärt ordet.
Hr Frih. behagade erinra sig, att Utsk:s betänk, är grundlagdt just uppå Just ombudsmts redan tryckta embetsberättelse!', och att deri förekommit de speciella fall, hvilka Utsk. ansett sig icke behöfva upprepa.
Jag vet ej ens, om det varit rätt, att Utsk. hade upprepat dessa fall.
För min del tror jag, att det varit att gå in på gebitet af 90 §.
Reg.F., och jag tviflan på, att Utsk. på Den g Juni. grund af de anmärkningar, Frilen gjort, skulle anse sig grundlagsenlig! berättigad att framställa dessa särskilda fall.
Hvad åter beträffar Utsk:s sedermera fällda omdöme, vill jag gerna, lika med Frih. Boye, uttrycka den önskan, att Utsk. hade valt en annan form derför.
Jag bekänner, att §ådant kunnat och, enligt min tanke, bort ske; men jag hemställer, om det ens. är tänkbart, att Utsk., utan annan anledning än de anmärkningar, Frih. Boye, och de upplysningar, Frih Åkerhjelm nu afgifvit, skulle kunna fövmås att frångå sitt yttrapde.
Det är på dessa skäl, jag anser en återremiss vara öfverflödig, och derjemte förenar jag mig med Gr.
Cronhjelm deruti, att jag anser angeläget, att ju förr destq hellre få detta ärende afgjordt.
Jag bar endast begärt ordet för att förklara, att jag ej yrkar återremiss, i fall R. o. J\d. vill bifalla Utsk:s betänk.
Så vigtiga äro ej de anmärkningar, jag gjort, att de ensamt utgöra skäl föy återremiss.
Under förklarande, att jag för ingen del kan godkänna den tydning af go §.
Reg.F,, som Frih. Ehrenborgh nu framställt, en tydning, som skulle inskränka R.
St:s yttrande-rätt långt utöfver hvad jag tror genom nämnde §. vara åsyftadt; under detta förklarande får jag äran Underställa Hr Friths bedömande, om icke också det äy ett ändamål, att få veta, huru det förhåller sig med dessa s. k. pbetydliga frågor; och såsom bevis, att praxis öfverensstämmer med min önskan, får jag föra R. o. Ad. till minnes, att det betänk., sorn sista Ständers LagUtsk. ga,f öfver Just.- ombudsmrs befattning, ypr i denna del helt annorlunda uppStäldt äp detta.
Det framställde också särskilda fall, i hvilka Just.rombudsm. låtit bero vid hvad som var och icke vidtagit någon åtgärd; men Utsk. framställde sjelfva händelserna peli fordrade icke en påfvisk tro på dess ofelbarhet uti omdöme.
Jag begär icke mer, än hvad jag är öfyertygad, att Just.ombudsm,, om han bär vore närvarande, vöre angelägen att begära, nemi. betänk:s återremitterande, på det omdömet, ang:de hans embetsförvaltning, må blifva bestämdt, icke halft, sorn det nu är.
Likväl yill jag ej insistera på återremiss af betänk.; skulle R. o. Ad. ej behaga dertill bifalla, skall jag ej begära votering.
Grannlagenheten förbjuder mig att ipgå i jemnförelse emellan de betänk:n, sorn vid sistförtlutpa rjksdag af LagUtsk. afgåfvos, och dem , som vid denna riksdag afgifvits.
Om de förstnämnda voro bättre uppställda, tillhörde förtjensten deraf i främsta rummet den så ovanligt skickliga secreterare, Utsk. då hade.
Men jag tror icke, att det är möjligt att, i anseende till uttrycken uti betänk., ålägga något Utsk. att göra någon annan framställning än den, som öfverensstämmer med Utsk:s öfvertygelse.
Boye gifvit akt på hvad jag förra gången yttra - Den g Juni. de, liade han blifvit underrättad derom, att de speciella fallen redan äro tryckta i Just.ombudsnus embetsberättelse!’ och således kommit till alla de ståndsledamöters kunskap, som önskat derom taga kännedom* Att LagUtsk. underlåtit att repetera dem i sitt betänk, är följaktligen endast en formfråga, som ej verkar på saken, och jag tror, att den eller de domare, som skulle anse sig sårade af Just.oillbudsm:s framställning öm dessa särskilda fall, ej hade skäl dertill; ty när Just.ombitdsm. kunnat låta ett åtal förfalla, sedan målsäganden förklarat sig tillfredsställd, tillkäntiagifver redan denna utgåhg, att målet är af så ringa beskaffenhet, att det misstag, söm kan vara begånget, ej ligger domaren till last.
Jag får således ytterligare tillstyrka bifall å betänkandet.
LagUtskts utlåt.
N:o 79 bifölls.
Vid förnyad föredragning af LagUtskrs d. 5 dennes é; m. på bordet lagda memorial
N:o 80 derom, att de Jagstadganden, sorn vid innevar. riksmöte beslutas af sådan beskaffenhet, att de tillhöra allmän civil- och criminallag; mätte; så vidt ske kan, val'da i en enda författning kungjorda, blef samma memor. af It. o. Ad. bifallet.
Då nU åhyo föredrogs Ridd.Utskis d. 5 dennes e. m. på borde lagda memor. i auledn. äf gjorda förslag till åtskilliga ändringar i nu gällande Ridd.Ordn., blef samma memor. ånyo begärdt på bordet af.
Frituna Gederström, Jac., Ehrenborgh, Gasp* Wilh., Samt v. Schulzenheim; David.
Hr Dalman; Wilh. Fredr.:
Då jag så sent uppkommit, att LagUtsk:s betänk.
N:o 64, i fråga örn rättighet att på enskild person ställa in visningar till hvad belopp sorti helst, redan var återremitteradt, anhåller jag att få till prot. antecknadt, äfvensom att det yttrande måtte till LagUtsk. få åtfölja återremissen, att jag instämmer i den reservation, som af Hr Hessle emöt Utsk:s beslut blifvit afgifven. R. o. Ad. beslöt, att detta anförande skulle åtfölja deri i dag beslutade återremissen af LagUtsk:s betähk.
Upplästes och lades på bordet riedannämnde från Oecbnä3 Utsk. inkomha utlåtrn:
N:o 68. i anledm af väckt fråga derbm, att jord- beli StrandägareS rätt till hafsfiske mätte uti den, under utarbetning varande, fiskeristadgän värda bibehållen; N:o 6g. i anleda; af väckta motioner om åtskilliga ändringar i K. stadgan af d. g Nov. i83o, anglde hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iakttagas bör; Den 9 Juni.
N:o 70. i anledn. af väckt fråga om återläggande af
Råneå socken under Luleå sjötullskammaredistrict; N:o 71. i anledn. af väckt motion om förklaring af irsta punkten uti K. kungörelsen d. 27 Aug. 1828, angrde afgift till sjömanshusen; N:o 72. i anledn. af gjorda anmärkningar vid Utskrs betänk.
N:o 52, angrde upphörande af exped.-kronofogdetjensterna, m. m.; Nro 73. i anledn. af väckt motion om Jemtlands återläggande under WesterNonlands län; Nro 74. i anledn. af väckt motion om förändring i tiden för allm. gudstjenstens förrättande; Nro 75. i anledn. af erhållen återremis å Utskrs betänk.
Nro 28, rörrde Arieplougs och Arvidsjaurs Lappmarkers förläggande till Norrbottens län, m. m.
Upplästes följande från Ridd.Utsk. inkomna Hörsamste
Uti ett till H. Ridd.Utsk. remitteradt anförande har Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., hos R. o. Ad. föreslagit, att då de arfvoden, som Ridd.-directrs