Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I andra länder vore denna tid för lung, men ej här, der våra Hamnar långa lider af året äro tillfrusna.
Om man från Banken skiljer alla de på grund af enskilta intressen dit flyttade origtiga lånefunctioner från den tid Grefve von Schwerin omtalat; om Fastighetslånen derifrån skiljas ej genom tvång, såsom en värd Ledamot i dag föreslagit, utan genom deras successiva inbetalning, så skola inom ett halft sekel alla Bankens främmande functioner vara borta, och Banken inskränkt, med sina capitaler, till den lefvande rörelsen, samt disconteringen af varor och säkra vexlar, på hvilka den aldrig kunde förlora.
Herr Cederschjöld har föreslagit, att af Bankens vinst årligen skulle afsättas en viss summa, hvarigenom en fond till stora Creditivet kunde blifva bildad.
Jag får dervid anmärka, att Banken och dess vinst är detsamma, likasom ett penningeverk och dess medel.
Under det man håller på att hopsamla eller bilda dgnna fond, kunde den behöfvas.
Behöfves den åter ej, förr än efter de fem åren, så har Staten nog penningar ändå.
Alt åter i discontväg utlåna denna fond, förefaller mig såsom att, då krig inträffar, vilja utur diseontrörelsen indraga 1 million; jag tv i fia r att det skulle luta sig göra.
Alla ville omsatta sina lån, och man afspisades med 200,000 32 H. 10 i46
Den 9 Julii e. m.
Jag är öfvertygad, att, då allmänna crediten behöfver begagnas, skall Banken först anlitas, samt hvar och en sedan bidraga till ordningens återinförande.
Jag anhåller, att viddetta Utlåtande få framställa åtskilliga anmärkningar, som torde förtjena Ridderskapets och Adelns samt Utskottens uppmärksamhet.
Fastän Utskotten i Tabellen Litt.
B. uttryckeligen visa, att Bankens hela brist, för alt med säkra fordringar beläcka sine skulder, utgör allenast 891,958 R:dr eller högst 2 års Bancovinst, komma de till det besynnerliga resultat, att Rikets Ständer icke skulle afskrifva StatsVerkets skuld, utan tvertom reversera den, icke eller afskrifva en mängd andra poster, som onödigtvis föras i Bankens räkenskaper.
Jag åter skulle tro, att om Riksgälds— Contoiret uppdrogs, att lemna Banken 10 st.
Obligationer, hvardera å 100,000 R:dr, att betala på 10 år, med rVdel om året, vore både Banken, Statsverket, Rikets Ständer och alla belåtne; Banken för det, alt den hade mera säkerhet, än skuld, och en betydlig årlig inkomst, hvaraf blott hälften går till StalsYerket; detta åter vore belåtet, att veta sig vara fritt från denna skuld; Rikets Ständer åter derföre, att de ej beliöfde befara, att, medelst Bevillning i fram - Den 9 Julix e. m. *47 tiden erlägga 4i millioner, om den märkvärdiga stora Obligationen skulle uppsägas och utsökas.
Äfven vågar jag göra Utskotten en vördsam fråga: hvad behöfver en Bank, sorn. har full tillgång och ■£ fond, samt redan upphunnit en genom lånerörelse inflytande årlig ränte-vinst af utöfver en half million; hvad säger jag, behöfver en sådan Bank en Grund-fond ?
Besynnerligt förefaller det mig, att 160 år efter Bankens inrättande höra omtalas bildandet af en Grund-fond på 4 millioner, sedan den nemligen har en Silfverfond, svarande mot hälften af dess utelöpande Sedlar.
Mig synes åtminstone ingen grund för behofvet, ingen fond att dertill använda, och således all fråga om Grundfond onödig.
Banken står ju under Rikets Ständers garanti!
Hvarföre då ej tro, att nästkommande Ständer låua eller skatta, i händelse de behöfva stärka Bankens fond?
Ilvem vet, om de ej blifva klokare, än vir om de ej hafva vida större medel att dertill använda?
Hvarföre grunda Grund-fonder på den grundlösa tanka, att en fond dertill kan användas, som har sin grund uti Folkets Bevillning, då det ej kan utgöra någon högre.
Rikets Ständer kunde ju då heldre afstå halfva Bancovinsten, som nu minskar Statsbrist-summan.
Hvarföre då ej nöja sig med fonden i en Bank, som har lill Grund-fond en så betydlig Silfver-fond? 3a H. »o * i48 Den 9 Ju i ii e, ra.
Jag yrkar således, att desse grunder måtte kunna föranleda till Grund-fondens afskaffande, och alt RiksgäldsContoiret måtte befullmägtigas att till Rikets Ständers Bank aflemna, t. ex., en million i Tio st.
Obligationer å 100,000 R:dr eller Tjugu å 5o,ooo R:dr hvardera, bärande fern procents ränta och ställde på Tio års afbetalning; hvilka Obligationer likväl ej må af Fullmägtige användas förr, än sedan halfva nuvarande Silfver-fonden finnes uttagen utur Banken, samt då uteslutande användas till hypothek för ett upptagande Silfverlån.
Ränta skulle ej betalas för den tid de lågo obegagnade af Banken.
Likväl bör jag härvid erindra, att detta mitt förslag allenast kan ifrågakomma, så vida Utskotten skulle afstyrka att, på sätt jag redan yttrat vid Utlåtandet N:o 3, låta Banken sjelf upplåna, mot 3 eller 3 preis Obligationer, hvad sorn fordras, att dels nu genast bringa, dels för framtiden bibehålla dess reella fond till viss föresluifven proportion mot Sedelstocken; ty då behöfves icke en styfvers vidare afbetalning af Stats- och RikgäldsContoirets skulder, utan är då allting i god ordning.
Äfven ber jag att få upprepa, det en sådan, upplåning i Banken måste i alla fall åt BancoStyrelsen uppdragas, för att hålla Sedelstocken och reella valutan i behörig proportion.
För öfrigt anser jag Rikets Ständer böra Den 9 J u 1 i i e. m. >49 besluta: att alla de i Utskottens Bilaga Lit.
B. upptagne osäkra skuld-poster, äfvensom StatsVerkets skuld Lill Banken, böra lorås inom linien, för att vid nästa Riksdag kunna afskrifvas, så vida Bankens ställning vid den tiden sådant medgifver.
Hvad det Stora Creditivet angår; så anser jag det vara alldeles utan ändamål, alt Rikets Ständer nu förspilla tiden nied hestra!< telser öfver, huru det skall till Banken liquideras.
Sådant beslutas af de Ständer, sorn inom Tre månader efter Krigsförklaringen skola sammankomma.
De kunna lika gerna besluta, sorn de hafva full rätt att ändra hvad vi nu besluta.
Faran är hvarken större eller mindre derigenom; ty hon beror af den mer eller mindre upplysning tiden vet att tillkämpa sig; och ingen annan garanti finnes.
Här har af flere Talare blifvit föreslaget, dels att, vid sådane tillfällen, då Stora Creditivet hehöfver lyftas, RiksgäldsContoiret må upplåna medel, dels att i Banken måtte bildas reserv-fouder, för att användas vid utbrott af krig, då Creditivet måste begagnas.
Begge förslagen äro lika felaktiga.
Om med den sednare åtgärden menas, att under fredens lugn indraga och skrinlägga en viss summa Sedlar, eller att utlåna medel på korta tider och hastigt indraga deni vid fredsbrott, så är det klart, att löljdei - i5o Den 9 J u I i i e. m. ne skulle blifva högst skadliga.
Det skulle väcka osäkerhet och fruktan hos Capitalisterne; och det är gifvet, att under krigstid behöfves en vida större penningemassa, än under fred.
Alla näringar äro nemligen då i större liflighet, än i fredstid, och följakteligen erfordras ett betydligare rörelse-capital.
Jag vädjar till enhvars eftertanka och bedömande, om icke förhållandet visat sig vara sådant i alla Länder.
Då är det följakteligen icke verkställbart, att vid krigsutbrott i hast indraga Bankens utlånta medel.
Ej eller är det för RiksgäldsContoiret möjligt, att vid ett fredsbrott få låna en enda styfver, förr än Rikets Ständer komma tillsammans.
I ett sådant ögonblick kan Staten ej hafva så stor Credit.
De begge föreslagne utvägarne duga således alldeles icke.
Derföre anhåller jag, att ännu en gång få fästa uppmärksamheten på mitt vid Utlåtandet N:o 2 framstälda förslag, att om Bankens fond under fred starkes, på det sätt, att en del af Bankens vinst användes att inköpa Silfver, så kan derföre vid tillfälle af krig utgifvas en större mängd Sedlar, kanske till och med mer än motsvarande det inköpta Silfret.
Då hade Rikets Ständer medel att disponera; och då betydde ett
Creditiv på 2 millioner ganska litet att utbetala.
Beträffande åter det Lilla Credilivet, som jag supponerar numera icke blifva så Den 9 Ju lii e. ra. stort som vid de fyra sista Riksdagarne, utan återgå till hvad det var 1809 och 1810; så har jag ej något emot första delen af Utskottens förslag, nemligen: "att Lilla Cre”ditivet må ställas å RiksgäldsContoirct, med "föreskrift för Rikets Ständers Fullmägtige "derstädes, att, i saknad af egne medel, "då möjligen influtne öfverskotter äro för "ändamålet otillräcklige, de dertill erforder"lige medel genom lån i allmänhet anskaffa.”
Detta anser jag vara ganska tjenligt oell verkställbar!; ty då det Lilla Creditivet anlitas, är krig icke i fråga; och RiksgäldsContoiret kan utan svårighet få låna den mindre betydliga summa, som erfordras.
Men jag vågar i allo bestrida Utskottens sednare tillstyrkande! ”att om medel, det "oaktadt, skulle för RiksgäldsContoiret briata, att, så snart som påfordras, betala "de summor, som å samma Creditiv kun"na äskas, RiksgäldsContoiret må äga att det "för sådant behof erforderliga belopp af Ran"ken låna, emot återbetalnings-skyldighet "inom sex månader och 5 p:cts ränta under "tiden.”
Ty står det så illa till, alt RiksgäldsContoiret ej kan få upplåna
En million, synes ställningen i landet vara så betänklig, att det är högst nödigt att heldre sammankalla Rikets Ständer, än utbetala Lilla Creditivet.
Det tillfälliga Creditivet af 600,000'R:dr, sora Utskotten föreslå, anser jag vara af in - J Den 9 Julii e. m. gen våda för Banken och till stor fördel för RiksgäldsContorets ordentliga gång.
Och i afseende på Utskottens tillstyrkan, ”att "sådane åtgärder mätte af Rikets Ständer "vidtagas, att icke någon förminskning i ”Bankens lånerörelse kommer att äga runi,” får jag endast fästa Utskottens uppmärksamhet derpå, att om än en activ inskränkning bör undvikas, är och blifver dock det med en Bankrörelse mäst förenliga sätt, att jemnka realvalutan och Sedelstocken, medelst att först söka emot billig ränta förvandla en del af CreditSedlarne till Obligationer, och sedan passivt inskränka sin lånerörelse, när reella valutan för hårdt anlitas.
Det ringaste uppehåll i Jernlåning och discontering vore mer än tillräckligt, att bär återbringa en förlorad jemvigt; och jag tillstyrker alltså, alt Utskotten måtte närmare'öfvertänka denna sak, samt föreslå: att BancoFullmäglige emellan Riksdagarne äga att besluta inställelse af Bankens utlåning på Jern-exporlable effecter, Namn och Reverser, i fall reella fonden skulle för häftigt genom utvexling af silfver anlitas.
Friherre Rålambs förslag, att för
Ian pantsätta Kungsgårdarne, anser jag, lika med Friherre Cederström, hvarken af behofvet påkalladt, eller nyttigt, utan snarare försämrande, än förbättrande Statscrediten.
Det vöre ganska besynnerligt, om Sverige icke skulle äga så stor credit, att nå - Den 9 J u 1 i i e. m. 153 gra millioner kunde få lånas utan pantsättning af Statens fastigheter.
Man har för öfrigt numera börjat finna, att lån på dylika hypotheker ej äro de säkraste och bästa, samt att man häldre bör lita på Statscrediten i allmänna rörelsen.
Jag anhåller äfven, att vid delta tillfälle, få besvara några anmärkningar, som en eller annan Talare härstädes framställt egenteligen vid Utskottens Utlåtande ]NT:o 2, men som likväl också kunna anses höra hit.
Jag är skyldig detta svaromål, emedan, om de förhållanden Grefve von Schwerin uppgifvit, voro sanna, följden skulle blifva den besynnerlighet å min sida, att jag påfordrat en alltför snar och overkställbar Realisation.
Grefve von Sehwerin har sagt, att Banken ej kan öppnas till utvexling förr än år i83a, eller, hvad sorn är detsamma, att derförinnan fordras myntning af nytt mynt, förfärdigande af Sedlar efter n3Ta former, och reorganisation af Bankens inre, hvilket allt icke skall kunna verkställas på kortare tid än i| år.
Jag åter har yrkat, alt ofördröjligen låta utvexlingen i Banken taga sin början, och jag har uppgifvit sättet, huru det kan verkställas, då jag föreslagit, att utvexlingen må skyndsamt börjas med Piaslrar till ett belopp af minst ioo R:dr i sänder, med Plantsar, hvaraf i54 Den 9 Juli! e. ra. minsta vexlingssumman ej finge understiga 5oo R:dr, men ej med gammalt silfvermynt; hvarigenom de, som hafva silfversjukan, kunde blifva tillfredsställde.
Bland orsakerne, hvarföre jag anser utvexlingen af silfver i Banken böra påskyndas, är den, att jag tror myntbestämningen ej kunna verkställas lättare än under nu rådande lugn.
Vid dylika förändringar går det bäst, ju mindre man visar folket alt något sådant är å förde, men handlar och verkställer förändringarne efter bästa vett och samvete.
Det är derföre jag påyrkar att i första ögonblicket slippa metalliskt mynt och nya Sedlar i rörelsen, samt att deremot rörelsen måtte tryggas medelst silfvervexling i stort, såsom ledande på en gång till säkerhet för myntbestämningens aifvarliga tillvägabringjande, och till förekommande af onödigt uttagande af silfver ur Banken.
Jag sätter visserligen ej i fråga något systeme att dölja, huru saken tillgår; men det är gifvit, att då man endast vill trygga förhållanderne, bör man ej inqvietera genom nya inrättningar, som ej behöfvas, och detta gör man likväl, om man på en gång vill införa nytt speciemynt och nya sedlar i rörelsen.
Jag är öfvertygad, att Banken nu befinner sig i så god ordning, att om man vid nästa års början vill öppna VexelBanken till Silfverutvexling på det sätt jag föreslagit, möter derföre icke något hinder.
Jag kan ej begripa, att i Ban - Den g Julli e. ra. 155 Itens inre behöfves för detta ändamål någon reorganisation.
Sedan Bankens yttre förhållanden äro stadgade, kunna de inre med lätthet ordnas, och brist på tjenlig personal tror jag ej vara, att befara.
Fö 1 ja k— teligen afstyrker jag allt vidare uppskof med utvexlingens verkställande.
Dröjes härmed 3 å 3 år, så utom det att allt hvad vi nu besluta om myntbestämningen blifver nonsens, skall den följd inträffa, att skatterne komma att gå trögt ut, och tungt drabba de skattskyidige.
Ty om, såsom jag finner sannolikt, Goursen under tiden skulle böja sig till 4 sk. öfver utvéxlingsgrunden ; skulle enhvar söka samla sedlar, och alla på en gång rusa på Banken, så snart silf— verutvexlingen derstädes börjades.
Min öfvertygelse är, att det alldrabästa vore, om man kunde öppna Banken till silfverutvexling dagen efter den, då beslutet om myntbestämningen fattades.
Ingen skulle då uppsäga sine utlånte Capitaler.
Nu är det till och med farligt, alt dröja till nästa års början.
Det gäller under tiden vårt ekonomiska bestånd; ty hvarje individ, som bar penningar utlånte, skall säkerligen på ett eller annat vis söka begagna sig af uppskofvet med utvexlingen för att bereda sig någon vinst.
Det är således af yttersta vigt, att utvexlingen följer så omedelbart efter beslutet om myntbestämningen, som det möjligen låter sig verkställa.
Herr Stråle har sagt det vara likgiltigt, 156 Den 9 Julii e. ra. om RiksgäldsContoret, Banken eller Statsverket utgifver Obligationer; med få ord:
Banken skulle vara en Cassa för Ständerne.
Jag vet väl, att denna åsigt länge nog varit i allmänhet rådande, och den var orsaken, hvarföre å Kongl. Maj:ts Proposition vid 1818 års
Riksdag fastades så litet afseende; men satsen är grundfalsk.
Rikets Ständer svara visserligen både för RiksgäldsContoret och Banken, och de stå begge under Ständernes garantie och vård.
Deremot hafva de serskildta Creditiver å sig anviste, och högst olika förhållanden uppstå, om anslag för den ena tages af den andra.
Banken bor ej behandlas såsom en Statens Cassa; och jag tror, att Banken befinner sig i det skick, att den kunde hjelpa sig sjelf, om den finge blifva, hvad den bör vara, och hade frihet att begagna sine många resourcer, utan att Rikets
Ständer flere år på förhand bestämde alla åtgärder med densamma.
Med begagnande af de fyra eller feni utvägar, som jag redan förut antydt, är det icke annat möjligt, än att Banken skulle reda sig fullkomligt och trygga penningeväsendet i Riket.
Jag anhåller, att detta anförande måtte få åtfölja Utlåtandets återremiss till Utskotten.
Det Utlåtande, som nu utgör föremålet för öfver - Den 9 Ju 1 i i e. m. läggning, innehåller 3:ne hufvudfrågor; 1:0 om Bankens Grundfond; 2:0 om Creti iLi f för BancoStyrelsen; 3:o om StatsYerkets CrediLif på Banken.
Beträffande först frågan om Bankens grundfond, så har blifvit anmärkt, att en Bank, så gammal som vår, redan äger en sådan, och behöfver ej samla någon ny.
Härtill svaras, att den, som finnes, behöfver förstärkas, och att då sådant är behöfligt, orimligt vore att afskrifva Statens bela skuld till Banken.
Vidkommande frågan om BancoStyrelsens Creditif, så synes mig olämpligt, att inskränka dess belopp till 5oo,ooo R:dr; det bor efter mitt förmenande sträckas minst till en million; såvida man nödvändigt vill sätta gränsor för BancoStyrelsens fria verksamhet, och derigenom minska förtroendet till sjelfva Banken och dess functioners ostörda gång.
Vidkommande 3:dje frågan om Statens Creditiver, så böra de, efter mitt förmenande ställas på RiksgäldsContoret, som bör i fall af behof upptaga lån, och för detsamma äga rättighet att lemna i:sta Inteckningen i Tulluppbörden till det belopp, som svarar mot ränta och 5 å 10 procents afbetalning.
Jag anser likväl lämpligt, att Banken förskottvis utbetalar den bestämda summan, i händelse
RiksgäldsContoret icke ägde egne medel att dertill använda, samt att Bankens fordran ofördröjeligen må återgäldas af de medel, som först till RiksgäldsContoret inflyta å de för dettajjändamål con - i53 Den 9 Julii e. ni. traherade lån.
Jag tror, lika med Herr Hjerta, att RiksgäldsContoret icke kan upptaga lån, så vida det ej äger säkra hypothek att erbjuda; men jag kan ej gilla Herr Hjertås förslag: att till de Ständer, sorn efter krigsförklaringen sammankomma, öfverlemna liqviden af Bankens förskott; min fasta öfvertygelse är: att närvarande
Ständer böra vidtaga de åtgärder, som försäkra denna liqvid, och att örn ej detta sker, Röet lill förstöring af all Statscredit är lagdt, och derigenom fröet till många och oberäkneliga olyckor.
Jag förenar mig med dem, som begärt återremiss af Utlåtandet.
Det må vara Friherre Cederström förbehållet, alt anse beskattning genom Creditivers lyftande i Banken, ställda på sedelemissioner och myntförsämring, såsom den rättvisaste, då den, med tillökning af andra enskilte medborgares vinst, ensam drabbar de få, som hafva penningefordringar, och hufvudsakligen fromma Stiftelser enkor och omyndiga, som ej nog hastigt kunna rädda sig undan skeppsbrottet.
Friherrens öfriga anmärkningar anhåller jag att få besvara vid discussionen om nästa Utlåtande, dit de egenteligen höra.
I afseende på Herr Hjertås yttrande, skall jag blott nämna några ord.
Han har missförstått, hvad Utskotten menat med Grundfond.
De hafva för sådan ansett den Bankens behållning, sedan all dess skuld Den g
Ju lii e. ro. vöre betald, hvarmed den skulle börja sin nya rörelse, då Banken kommer i samma Törhållande, som hvarje annan Gäldenär, att låta göra Lagen gällande emot sig.
Jag hemställer, hvad förtroende ett sådant Handelsinstitut, som Banken skulle ega, om den skulle börja med en brist af 800,000 R:dr.
Utskotten vetterligen, har ingen Bank börjat utan grundfond, mera än den Svenska, men den var då åtminstone skuldfri, och egde ingen rätt att utgifva sedlar, som i Riket för mynt gingp.
Första året endast uppstod ett obetydligt deficit, bestående af dess egne Tjenstemäns innestående löner.
Jag vill icke vidare upptaga tiden för denna gång.
Friherre Anckar,swärd , Carl Henrik:
Innan jag ingår i hufvudfrågan, ber jag att Få upprepa en mening, som jag hade äran nämna i sista Plenum, nemligen att jag anser det för den största Nntional-olycka, om Statens skuld till Banken skall återbetalas.
När säkerligen icke af många yrkas, att hela Statens skuld skall inbetalas, utan endast 4 Millioner, såsom Utskotten synes åsyfta, ehuru af Utlåtandet snarare kan dragas den slutsats, att 6 Millioners inbetalning vore i fråga, borde man äfven taga i betraktande, huru denna skuld tillkommit, ty antingen måste Staten vara skyldig att inbetala allt, eller också kan den frånsäga sig, att betala något.
Jag utbe - i6o Den 9 Ju lii e. in. der mig
Hagra ögonblicks uppmärksamhet för att visa, det jag likväl icke hyllar någon af dessa ytterligheter.
Närvarande oreda i penningeförhållandet har endast uppkommit deraf, att man förblandat hvad som icke bordt hafva gemenskap med hvartannat.
Jag tror, att, om man utgår från den synpunkt, att närvarande penninge-oreda tillkommit af misstag om rigtiga principer för Baneoförvaitning, bör man äfven nu söka återföra mera sunda Bancoprinciper.
I fall, med åsidosättande af skuldsättningssystemet, Rikets Ständer åtaga, sig garanti för Bankens behof af rörelsecapital, så bör det här, såsom på alla andra ställen, icke inskränkas till något nummertal, vare sig i, 4 eller 6 Millioner, utan BancoStyrelsen ega uppnegociera hvad den verkeligen för Verkets drift behöfver.
Jag tror, att den så mycket, omtvistade grundfonden är af olika behof för privata, och StatsBanker.
De förra sakna annan garanti, än livad deras egen förmögenhet erbjuder; de måste således hafva något, synligt grundcapital.
StatsBanker åter, garanterade af hela Nationen, hafva samma soliditet, sorn.
Landet kan anses ega.
Jag medger, att dessa garantier hitintills icke medfört serdeles säkerhet, men om i utbyte emot Slatslåne-system, hvaremot jag alltid skall sätta mig, mart antager ett förnuftigt BancoCreditiv-system, och meddelar ändamålsenliga - Den 9 Juli i c. m. i6f enliga och säkra föreskrifter för BancoStyrelsen, såskall, hoppas jag, crediten stadga sig och ordning återkomma.
Jag lemnar i sitt värde den stränghet, hvarmed motsatta åsigter söka göra sig gällande framföre dem jag hyser, men jag kan med trygghet försäkra, att jag aldrig haft för afsigt, att öka något släptåg i opinionsväg, utan att jag endast yrkar, det lånesystemets användande bör sparas, tills yttersta behofvet påkallar det, öfvertygad, som jag är, alt sammanblandning af myntväsende och lånesystem mera skadar än gagnar.
Begreppen om det sednare äro visserligen ännu icke nog stadgade, och detta är ett ytterligare skäl i min tanka, att .undvika det när man kan, och hvilket jag anser ännu vara ganska möjligt, om man omfattar utvägen att i creditiv-väg fylla Bankens behof.
Hvad vidkommer det så kallade Stora Creditivet, att användas vid uppkommande krig, så är det oförenligt med all Bancorörelse alt anvisa ett sådant creditiv på Banken.
Enligt mitt begrepp om 63 §.'
RegeringsFormen, jemnförd med 3o §.
Riksdagsordningen, är det ingalunda Grundlagens bud, att Creditivet skall vara anvisadt på Banken, utan endast alt det skall der kunna vid inträffande behof af Styrelsen lyftas.
Jag vågar hemställa, om det icke vore verkställbart, att Rikets Ständer utställde lånbara Obligationer på Greditiv 32 H. ii |Ö2 Den 9 J u 1 i i c. m. beloppet, som i nödens stund bunde begagnas.
Jag inser invändningen om de förluster, hvilka härpå skulle uppkomma, men jag tror, att de icke blifva större än på hvilket Jånesystem, som helst.
Jag utber mig, att detta förslag matte få åtfölja de öfriga anmärkningarne till Utskotten.
Beträffande åter redogörelsesättet och fÖreskrifterne derom, så begriper jag ej, huru Banken, som måste röra sig efter erkända Bancoprinciper, kan emottaga deremot stridande föreskrifter.
Icke heller kan jag fatta, att Bankens lånerörelse kan bed i ifvås utan inskränkning; Bankens hela behof af ett Creditiv uppkommer förnämligast ifrån svårigheten, att vid påkommande behof kunna realisera sina fordringar.
Bancorörelsen består endast uti att indraga och utsläppa sedlar eller myntrepresentanter; och säkerligen skall det misslyckas för oss, att göra andra Bancoprinciper gällande än de, sorn varit bepröfvad® i andra Länders Banker.
Egentliga skillnaden emellan vår StatsBank, och privata Banker i andra Länder, består hufvudsakligen deri, att de sednare uppdrifva sin vinst så högt, som möjligt deras credit medgifver, då deremot vår Bank icke så mycket afser stora vinster, som icke mera en måttlig behållning mot största säkerhet för möjliga förluster.
Jag har förut nämnt, att de inträffade förlusterne varit obetydliga i förhållande till rörelsecapitalet.