Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle derföre för min del tro, att fastän summan är obetydlig, det är nödvändigt, för att befria räkenskaperna från balancer, ait en prescriptionstid varder genom cn lagbestämmelse utsatt, denna prescriptionstid må blifva längre eller kortare, efter sig företeende omständigheter.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. 25 §. 26 §•
Hr Westerstrand, Pehr: R.
St:s år 1843 församlade Revisorer hafva yttrat, att rikshufvudbokeu saknar enkelhet och tydlighet.
Nuvar.
StatsUlsk. har instämt deruti, men tillagt, att det önskar att få en fullständigare öfversigt af statsmedlens förvaltning.
Dessa omdömen strida mycket emot det omdöme, som fälldes af 1820 års Revisorer och 1823 års StatsUtsk. som gingo så långt i hvperboliskt beröm för methoden, att de föreslogo en betydlig belöning åt författaren deraf, hvilken belöning, också af R.
St. beviljades.
Alt rikshufvudbokcn är mycket vid - Den 27 November f. m. lyftig, nekar jag icke, men della är en följd af det vidlyftiga och invecklade beskallningssystcm, sorn vi hafva, och af den vidlyfliga statsreglering, som der måsle_ redovisas, och hvaruti många onödiga detaljer förekomma.
Afven vid den nu uppgjorda statsregleringen har man sett, alt flere statsanslag blifvit kallade reservationsanslag.
En särskild utredning och inveckling i rikshufvudboken måste uppkomma af hvarje sådant anslag, och den blir således i sin helhet mycket vidlyftig.
De som hafva fästat sig vid dess utseende hafva också ansett den icke vara enkel och tydlig, men det är ganska uppenbart, att de icke närmare undersökt förhållandet.
Vanan vid alt se bokslut för förvaltningar med en enda cassa, har gjort att man har velat se rikshufvudboken, för hvilken hundradetals cassaförvaltningar ligga till grund, lika enkel, som en handelscontorsbok.
Men detta är någonting, sorn är alldeles omöjligt, så vida man vill alt de resultaler, som böra visas i rikshufvudboken, skola deruti återfinnas.
Vilja R.
St. alt rikshufvudboken skall afslutas så, att den endast summariskt upptager balanceinkomster och utgifter samt vinst och förlust, så kan den göras mycket enkel, men nu är del icke vinst och förlust pä det hela, sorn mäste visas, utan det är vinst och förlust pä hvarje inkomsttitel och hvarje särskildt statsanslag, och delta åstadkommer vidlyftighet.
Till denna vidlyftighet har äfven bidragit den år 1830 utfärdade iuslruclion för R.
St:s Revisorer, deri det förordnades, att alla de förvaltande verkens räkenskaper skola i rikshufvudboken specifikt intagas.
Förut var rikshufvudboken sä upprättad, att blott de verks räkenskaper iugingo deruti, sorn hade någon uppbörd eller inkomst för Slaten alt redovisa; och för alla andra förvaltande verk affördes de summor, som voro dem å stat anslagna, hvarefter man för dessa verk i rikshufvudboken endast hade anvisning att i deras egna räkenskaper söka igen redovisningen för summorna.
Nu mäste dessa summor redovisas i rikshufvudboken och visa behållningarne, af hvad slag de kunna vara, hvilket gör en stor svårighet.
Denna tillökning började 1830 och har sedermera fortfarit, ehuru 1830 års revisionsinstruclion längesedan är npphäfven.
Statscont. har uti dess förklaring öfver R.
St:s år 1833 församlade Revisorers berättelse hemställt, att rikshufvudboken mätte fä återgå till sin förra enkelhet.
Derigenom vore också ingenting förloradt för den allmänna redovisningen, då Revisorerne alltid hafva tillfälle alt göra ett sammandrag af de berättelser, sorn de förvaltande verken afgifva med alla sina specifika siffror.
Dä man nu säger, att rikshufvudboken icke är fullständig, så hade man kanske kunnat vänta alt fä veta hvari ofullständigheten består.
Jag tror, att just emedan den är fullständig och vidlyftig har man ansett den icke ändamålsenlig, ty man har ännu icke kunnat uppgifva, att något af de resultater, som borde synas i rikshufvudboken, der saknats.
Man finner der statistiska uppgifter rör.de alla Statens inkomster, alla brister och öfverskott eller besparingar etc.
Således tror jag, att Den 27 November f. m. 477 anmärkt), om otillständighet i rikshufvudboken tillkommit af förhastande.
Jag vill icke uppehålla R. o. Ad:s lid med alt närmare detaljera denna fråga, men får nämna, att till följd af R.
St:s vid 1840 och 1S41 Ars riksdag afgifna und. skrifvelse angående den s. k. reservfonden, Statscout., på nådig befallning, afgifvit en utredning af samma reservfond.
Denna är af K. M. remitterad till StatsUtsk:s handläggning, i sammanhang med frågan om statsverkets räkenskaper och rikshufvudboken.
Jag anhåller således att förevar, punkt af betänkandet måtte lill StatsUtsk. återremitteras, för alt komma till handläggning i sammanhang med de ämnen, om hvilka StalsUtsk., enl. 19 § af betänkandet, särskildt skall afgifva sitt yttrande.
Hufvudsakligen före kommen af IIr Westerstrand, har jag ganska obetydligt att tillägga.
Det uttryck, som StatsUlsk. begagnat, då det föreslår en hemställan till K.
M. om ”förändringar, som kunna anses ledande lill en fullständigare och lättare öfversigt af statsmedlens förvaltning,” är efter min tanka oriktigt; ty en fullständigare utredning, än den rikshufvudboken nu lemnar, torde icke kunna erhållas.
En annan sak är en mera lätt öfversigt.
Detta vore visserligen önskligt, ehuru man äfven nu kan i rikshufvudboken finna en icke så svår öfversigt af statsförvaltningens alla grenar.
Den svärfattlighet, som i vissa afseenden kail finnas för den som icke gjort sig någon särdeles möda att taga kännedom om bokföringssättet, härleder sig egentligen från R.
St:s vid föreg:de riksdagar gjorda hemställanden om det ena tillägget efter det andra i det af Konungen fastställda riksbokslutet, hvarigenom det blifvit mera vidlyftigt och mindre lättfattligt, men också så mycket fullständigare.
Om nu R.
St. ingå till K.
M. med anhållan, alt de förändringar måtte vidtagas, som gifva rikshufvudboken en lättare öfversigt af statsmedlens förvaltning, sä anser jag ordet fullständigare vara olämpligt, hvilket jag derföre anhåller måtte uteslutas, i händelse Ståndet (inner för godt att bifalla syftningen af Ulsk:s förslag.
Ulan tvifvel är det en ganska vigtig sak, att rikshufvudboken må hafva den enkelhet och tydlighet, att man med lätthet må kunna generclt öfverse Statens ställning; men pä samma gång bör den ock äga nog fullständighet, för att medgifva en detaljerad granskning.
Dessa två egenskaper stå likväl i bestämd och till en viss grad oförenlig strid med hvarandra.
Ar den mycket fullständig, så kan den icke vara så enkel, som man skulle önska, och är den mycket enkel, så kan den ej äga erforderlig fullständighet.
Den rikshufvudbok, som nu begagnas, blef upprättad till följd afen anmärkn., som först väcktes af 1813 års Revisorer, ang:de det dåvar. bokföringssättets ofullkomlighet.
En Statscommissarie, Widegren, fick sig då uppdraget alt utarbeta project till en ny rikshufvudbok, och ett annat förslag till en sådan uppgafs af Statscont.
Dessa båda förslag framställdes till granskning och hc - 478 Den 27 November f. m. domman<le af R.
Sl:s Revisorer Sr 1820, för att jemföras, och ullåt. deröfver utföll till en bestämd fördel för den rikshufvudbok, sorn af Statscont. blifvit upprättad, hvaröfver berömmet då var ganska ampelt.
Att det icke är någon lätt sak, alt åstadkomma en sådan rikshufvudbok, torde bevisas af hvad som just då föreföll, nemi. att Widegren hade i många år arbetat derpå och haft ett helt contor till sitt biträde, så att de sammanlagde kostnaderna för detta experiment uppgingo till 30,000 r:dr b:co.
Om nu en ny omarbetning af rikshufvudboken åter skulle anbefallas och premier eller arfvoden ulfästes för dessa arbeten, så kunde delta möjligen och lätteligen föranleda lika dryga utgifter, som förra gången, ulan någon bestämd säkerhet om ett bättre resultat än det vi äga, och sålunda den sista villan blifva värre än den första.
Jag skulle derföre tro, att om icke någon bestämd olägenhet af nuvar. bokföringssätt uppgifves, så är det icke rådligt att blott på en så generell framställning, som den Utsk. nu gjort, utsätta sig för återförnyandet af det, som, efter hvad jag nyss tagit mig friheten nämna, förr ägt rum.
Min åsigt är derföre, att man borde låta Utsk:s hemställan i denna del fälla; eller, om det anses lämpligare, att återremittera den lill SlalsUtsk:s utlät, i sammanhang med en annan fråga, så har jag naturligtvis icke något att deremot invända, blott icke denna framställning af StatsUtsk. bifalles.
Min tanke är, att denna punkt af StatsUlsk:s hemställan icke bör förfalla, men väl återremitteras, för att i en annan form återkomma.
Mina skäl dertill äro följande: jag anser den nuvar. rikshufvudboken, ehuru fullständig hon må vara, ingalunda gifva den lätta öfversigt af statsverkets tillstånd, som hon borde, och felet ligger väsendtligen i det olämpliga sätt, hvarpå sjelfva hufvudräkningen är uppställd.
Ändamålet med tryckningen af ett rikshufvudbokens sammandrag och dess spridande öfver hela Riket, allt med betydlig kostnad, måtte vara att en hvar skall lätteligen kunna fatta statsverkets tillstånd.
Men det första läsaren får se, nemi. hufvudräkningen, är så vidlyftigt uppställd, att jag tror mig utan öfverdrift kunna säga, att kanske af femtio läsare är det icke en, som gifver sig möda att göra alla de uträkningar, sorn behöfvas för att bestämdt få veta slutsatsen.
Felet är att man i hufvudräkningen icke gjort sammandrag nog, utan läsaren måste arbeta sig fram genom balancer både i debet och credit, sjelf summera och subtrahera, för att komma till kännedom af verkliga förhållandet.
Hvar och en vet, att det egentligen icke är mera än fyra summor, som i en hufvudräkning intressera läsaren, nemi.: huru mycket ägde man vid årets början?
huru mycket har man fält in under årets lopp? huru mycket har man under detsamma utgifvit och förlorat? samt huru mycket har man qvar vid årets slut?
Dessa hufvudsuinmor borde rikshufvudbokens sammandrag visa; men som de tjenstemän, hvilka hafva med denna sak att skaffa, ej finna för godt Den 27 November f. m. 479 att framställa dem; så hafva R.
St:s Revisorer icke haft någon annan utväg, än alt vid hvarje revision låta göra och trycka ett omslut af hufvudräkningen, på det att läsaren må kunna veta hvarom frågan är.
Alt R.
St. i allmänhet icke vela, huru härmed hänger tillsammans, hevises aldra bäst genom de långvariga tvisterna om den s. k. reservfonden.
Jag lyckönskar oss lill denna tvist, derföre alt den skall, såsom jag tror, omsider bringa rikshufvudbokens capitalräkning till enkelhet.
Att sådant låter sig göra, kan man se af Bankens årliga redogörelser, oaktadt en mängd af särskilda cassaräkningar deruti ingå.
Om jag hade den här, så skulle jag genast kunna visa, huruledes detta bokslut i sammandrag är framsläldt med den lättfattligaste enkelhet.
— En svårighet vid rikshufvudbokens afslutande är den, alt det brister öfverensstämmelse i formulären emellan räkenskaperna i de särskilda verk, som redogöra för allmänna medel.
Deröfver hafva Statsrevisorcrne vid flera tillfällen klagat och Ständerna gjort und. framställningar.
Konungen har jemväl, så vidt jag vet, i detta hänseende gifvit Slalscont. befallningar, till följd hvaraf nya formulär för de flesta verk lära vara uppgjorda.
Man kan således hoppas, att det blir någon förbättring häruti.
Om detta skulle lyckas, så blir följaktligen bokslutet i Statscont. sä myckel lättare, och la force des choses, såsom Fransmännen uttrycka sig, skall, om intet annat hjelper, tvinga äfven oss att uppgöra rediga och enkla räkenskaper.
Genom enkelheten är det, som man i andra stora länder, t. ex. i Frankrike, kan komma till det hastiga bokslut, som jag vid ett föreg:de tillfälle här omnämnt, och som alla länder borde eftersträfva.
Jag anhåller, att R. o. Ad. ville återremittera denna puukt, på det att StatsUtsk. måtte få tillfälle att om förevarande ämne yttra sig i sammanhang med flera frågor och måhända med auledn. af de upplysningar, som en värd talare pä andra sidan torde meddela, sedan han anmält sig och förmodligen ytterligare utreder saken.
Jag har visserligen ingenting emot att R. o. Ad. återremitterar denna punkt, på sätt Hr Westerstrand har begärt.
Likväl skulle jag tro, att det går lika väl an att genast afstå densamma, ty StatsUtsk. skall i alla fall komma in med yttrande angående särskilda frågor om Slatscont:s räkenskaper och huru statsverkets inkomster skola i räkenskaperna införas, då Ståndet kommer i tillfälle att jemväl upptaga den generella frågan rör;de rikshufvudbokens sätt alt upptaga inkomsterna och om den s. k. reservfonden, som icke är annat än det föreg:dc årets inkomst, skall under den titeln upptagas eller icke.
Det är mig som sagdt är likgiltigt, om R. o. Ad. afslår eller återremitterar denna punkt, nion jag anhåller, att den icke måtte bifallas, hvarken oförändrad eller med den förändring, som Frih. Palmstjerna föreslagit, nemi. med borttagande af ordet fullständigare.
Jag bestrider nemi. i allo hela den föreslagna skrifvelsen, emedan dess redaction alldeles icke uttrycker hvad den borde uttrycka. 480 Den 27 November fi m.
Vid första uppställningen af rikshufvudboken ulgick man från den grundide'en, att den skulle vara en rikshufvudbok, men ieke en statshufvudbok, och att den skulle redovisa liela kronouppbörden.
Det torde för de liesta af Ståndets ledamöter icke vara obekant, att det är icke endast statsmedel, som ingå i bufvudboken, utan äfven Riksg.vcrkets och andre verks medel, m. m.
Afsigten med rikshufvudbokens uppställning var, att dessa samtliga medel skulle framdeles komma att ingå i en enda statsreglering, och hvarje verk, då medlen influtit och redovistcs på ett ställe, skulle få genom anslag hvad detsamma tillkom.
Detta har visserligen varit både af Revisorer och StatsUtsk. tillstyrkt, men icke vunnit bifall; och således, ehuru rikshufvudboken skiljer verkens medel frän hvarandra, måste likväl, då man fordrar alt få se Rikets skatter på ett ställe, så väl statsverkets som de öfriga verkens medel ingå i capitalräkningen.
Detta sammanförande har blifvit öfverklagadt, och i följd deraf hafva, vid utgifvandet i tryck af rikshufvudbokens capitalräkning, de sednare åren blifvit tryckta särskilda capitalräkningar eller s. k. generalräkningar öfver statsverkets medel, särskilda öfver Riksg.cont:s o. s. v., så att den, som behagar att se på dessa räkenskaper, torde kanske tillräckligt finna hvad han söker.
Att verkens räkenskaper icke tili formulären öfverensstämma med rikshufvudboken är numera icke fallet.
Landtstaternas räkenskaper fingo redan år 1821 ett nytt formulär, alldeles öfverensstämmande med rikshufvudboken.
Till följd af R.
St:s begäran hafva äfven nya formulär blifvit uppgjorda för de förvaltande verken.
Dessa äro af Konungen i nåder fastställda och äfven till efterrättelse utgifna.
Slatscont. har nyligen fått en skrifvelse från Kammarrätten, deruti Kammarrätten begär alt fä del af dessa formulär, för att se om de förvaltande verken följa dem.
Revisorerne måste göra ett omslut af rikshufvudboken, äger icke sin riktighet.
Något sådant finnes icke i någon revisionsberättelse, men der finnes en mängd utdrag af sifferuppställningar, som alla igenfinnas i rikshufvudboken.
Jag tror det vara öfverflödigt alt här längre tvista i ämnet, utan jag hoppas, att saken skall bättre reda sig, om R. o. Ad. bifaller min hemställan om återremiss.
Då en värd talare, Hr von Hartmansdorff, har såsom exempel åberopat, med hvilken hastighet räkenskaperna afslutas i Frankrike, tror jag mig, såsom ett tillägg, och för att understödja hans tanka i detta afseende, höra nämna, att räkenskaperna i England afslutas qvartaliter.
Den femte dagen efter qvartalets utgång äro räkenskaperne tillgänglige och införde i alla tidningar.
Räkenskapsåret räknas från och med den 1 October, och den 5 October finnas föreg:de årets alla räkenskaper införde i tidningarne.
Den 27 November f. m.
Jag medger, att skillnad i uppbördssättet oell statsregleringen konna medföra svårigheter för oss, men likväl delar jag fullkomligt de Herrars tanka, som Iro, att genom en simplification af räkenskaperne, de skulle kunna vara afslutade mycket förr äu de nu äro.
En värd talare, Hr Gripenstedt, har påmint derom, att då rikshufvudboken skulle uppgöras, så hade Statscommissarien Widegren utarbetat ett förslag oell Statscontoret eller måhända dess President ett annat.
Man anställde comparativa bokföringar efter håda, för att utröna hvilketdera som var bäst.
Men jag tycker mig vilja minnas, att dessa hegge hufvudböcker icke voro ställda pä samma år, utan Widegrens var ställd på calendcråret och Statscont:s på uppbördsåret, eller hvad det kunde vara.
Slatseonl:s hufvudbok hade dessutom här i Huset ganska varma försvarare och deremot hade Widegrens knappt någon.
Delta gjorde att jemförelsen emellan dessa båda hufvudböcker icke blef, så vidt jag vill minnas, fullföljd så länge, alt året hann slutas för Widegrens hufvudbok.
Man bedömde den alt vara ofullständig redan innan dess år gått lill ända.
Jag vill minnas, att jag protesterade deremot, och tyckte alt man borde fullfölja jemförelsen lill dess att man kunde bestämdt se huru den föll ut.
Om nu denna punkt återremitteras, sä hemställer jag, om det icke skulle vara tjenligt, alt anmoda StatsUtsk. att uppgöra en historik om huru härmed tillgick och kanhända att StatsUtsk. nu torde bedömma Widegrens bokföring mera fördelaktigt, eller måhända mera rättvist, än då skedde.
Jag är föröfrigt icke någon behörig domare derutinnan, utan jag har blott velat påminna om huru då tillgick.
Det är i anledn. af Hr Cederschjölds yttrande, sorn jag anser mig höra upplysningsvis nämna, att vid 1S18 års riksdag, då Widegrens hufvudhoks förslag lilef gjordt, skedde det i bredd med ett af Statscommissarien Lunnius uppgjordt annat förslag, och hegge blefvo underkända af R. St., ehuru det af Lunnius uppgjorda förslaget var vida bättre.
Widegrenska förslaget hade visserligen försvarare här på Riddarhuset, och främst bland dem var gamle Ofverste Tersmeden.
Han, som jemte mig då äfven var ledamot i StatsUtsk., försökte jemväl der alt förfäkta detta förslag, men del föll, emedan det var otjenlig!. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot 26 § af SlalsUtsk:s förevar, utlåt, gjorde anniärkn:r föranleda till samma §:s återremitterande.
Ropades ja. 27, 28, 29 och 30 §§.
Biföllos. 4 H. 61 482 Den 27 November f. m. 31 §•
St:s Reviso rer och, på grund af deras berättelse, äfven SlatsUlsk. tillstyrkt den åtgärd, sorn i 31 § föreslås, anser jag, alt de något öfverskrida gränsen af sin befogenhet.
Att, såsom orden lyda: ”hos K. M. i lind. begära, att frågan om utfärdande af det nya reglementet måtte, sä snart sig göra later, varda till afgörande företagen, ” torde väl vara onödigt, emedan tvifvelsutan Konungen icke lärer underlåta att afgöra denna fråga när sig göra låter, och vederbör, icke elier lära underlåta att föredraga den till afgörande sä snart ske kan.
Utsk. i sitt tillstyrkande fortfar: ”att jemte fastställandet af öfriga, för mynlningens behöriga verkställande och förlusters undvikande erforderliga controller o. s. v.”
Men hvartill skola dä embetsverk tjena, om det skall behöfvas att R.
St. påminna om sådant?
— Vidare: ”den föreskrift mätte uti reglementet i nåder meddelas, att, vid in- och ulprobering af silfver och andra metaller, en och samma method alltid skall begagnas.”
Ar delta en detalj, som det tillkommer R.
Sl:s Revisorer att upplaga och StatsUlsk. alt reglementera uti?
Huruledes kunna de vela om en och samma niethod alltid är lämplig ali begagna vid dessa operationer?
Äro de hithörande vetenskapliga rön ett ämne för dessa auctorileters befattning?
Ar det icke möjligt, att man också först mäste probera melhoden att probera myntet.
Vetenskaperna göra ständiga framsteg; den method, som i går var den rätta, ur i morgon den orätta; men, för att utröna den enas företräde framför den andra, fordras försök med de olika proberingsmethoderna.
Att sålunda i förväg föreskrifva, att en method alltid skall begagnas, är icke lämpligt, och hemställer jag derföre, att hela denna § mätte förfalla.
Cederström: dag instämmer med den siste talaren i fråga om SlatsUlsk:s tillstyrkan, alt 11.
St. skulle hos K.
M. begära ett nytt reglementes skyndsamma utfärdande.
Jag kan deremot icke med honom instämma i afseende pä den sista punkten, eller alt vid in- och ulprobering af silfver får följas de olika melhoderne, d. v. s. alt det beräknas på den våta eller torra vägen in, och tvertom ut, ty det föijer af sig sjelf, att emellan begge dessa processer det mäste uppkomma ett plus och ett minus, om den ena eller andra användes.
Del går då icke an att tillåta Myntet taga emot silfver, efter den torra vägen profvadt, och lenina mynten till Banken ulprofvadl på våta vägen, emedan skillnaden uppgifvits vara -ä4u80 [ roc.; detta är ettämne, som icke allenast tillkommer Revisorerne att yttra sig öfver, utan som var deras skyldighet att anmärka, emedan Banken derigenom fått vidkännas otillbörliga förluster.
Jag tillstyrker derföre, alt skrifvelsen till Konungen må inskränkas dertill, att R.
St. i und. anmäla deras önskan, att K.
M. ville anbefalla Myntverket, att, vid in- och ulprobering af till myntning dit lemnadt silfver eller guld, samma method måtte användas, vare sig den Den 27 November f. m. 483 vata eller den torra vägen, men att ieke för emollagningen användes den torra oell för utlemnandet den väta vägen, hvarigenom K.
Myntet får en otillständig vinning.
StatsUtsk. har hemställt, att ett reglemente snart mätte utfärdas för K.
Myntet, för alt vinna erforderlig control! lill förlusters undvikande.
Några förluster genom bristande conlroll hafva likväl icke hittills kunnat anmärkas, och således tror jag, att hela denna fras är lemligen öfverflödig.
Det vore kanske tillräckligt alt blott begära, alt det nya reglementet, som är afSlatscont. i und. föreslaget, mätte i nåder pröfvas.
I afseende pä sista punkten i utlät, finner jag den icke nog tydlig.
Der står: ”att, vid in- och ulprobering af silfver och andra metaller, en och samma method alltid skall begagnas.”
Man borde säga: ”ett oell samma probcringssält, antingen pä den torra eller våla vägen, skall begag nas.”
Det är visserligen icke skäl att förut föreskrifva, alt proberingen skall ske pä det ena eller andra sättet, emedan, då sillret inkommer, sä är del vanligtvis rent och behöfver icke undergå någon skedning, hvarföre dess probering då är lämpligare pä dea väta vägen; men dä det skall proheras ut, sä är det lojeradt med koppar och då är den torra vägen det tjenligaste proberingssättet, och det torde väl också i framtiden blifva nödigt att föreskrift härom gifves; men att ensamt det ena proberingssättet alltid skall användas, det tyckes icke vara fullt rimligt.
Jag är till största delen förekommen af den siste värde talaren.
Jag vill blott tillägga, att ännu återstår en annan otydlighet i de sista orden af StatsUtsk:s förslag.
Jag förmodar, att Utsk:s mening är, alt för in- och utprobcring af samma silfver bör samma method begagnas, ty annars iir sjelfva stadgandet alldeles orimligt, om det skall anses innefatta en föreskrift, att olika silfverposter skulle proheras efter samma method.
Det går väl t. ex. icke an att probera en silfvertacka efter samma method som en kråsnål.
Jag tillstyrker derföre afslag pä den sednare delen af Ulsk:s tillstyrkande.
Att en hemställan till Konungen från Ständerna om ett reglementes utfärdande ieke vore behöflig och passande, kan jag icke finna.
För min deL anser jag att den är båda delarne.
Att dea är behöflig lärer icke kunna bestridas, då Ilcvisorerne, som haft tillfälle att närmare granska räkenskaperne och förhållandena, ansett den af stort behof påkallad.
Att det åter skulle vara opassande, atu göra en sådan framställning till Konungen, kan jag ej eller inse.
Millet har nu redan hvilat hos K.
M. uti ett och ett halft år, utan att hafva blifvit förelaget.
Jag vill dermed icke säga, alt sådant skott genom uraktlåtenhet hos vederbör., men för mycket mätte del icke vara alt 11.
St. begära, alt en sä nödig åtgärd må koni - 484 Don 27 November f. m. ma till så snar verkställighet sorn möjligt.
Hvad den sisla punkten beträffar, så tycker jag att den är så tydlig, som den någonsin bör och beliöfver vara, ty der står klarligen, att det. är vid in- och utproberiug af samma metall som samma method skall begagnas.
Orden lyda: ”alt, vid in- och utproberiug af silfver och andra metaller, en och samma method alltid skall begagnas”.