Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af Revisorernes erinringar vid dispositionerna öfver 9tde HufvudTiteln, har StatsUtskottet förklarat, att enär Utskottet inhemtat, det äfven de sednare åren , af denna Titels anslagssumma, emot egentliga ändamålet med dess bestämmelse, en del blifvit använd till lån åt enskildta emot ränta, samt följden häraf varit, att Kongl. Maj:t och Kronan, om ock friad från förlust genom vidtagne försigtighetsmått vid utlåningen, blifvit invecklad i concourser, och dermed åtföljande långvariga räW
Den 4 April /. m. 65 tegångar, hvilket afviker från de allmänna grun för Statsmedlens förvaltning och disposition ; anser Utskottet sig böra föreslå att Riksens Ständer hos Kongl.
Maj:t förnya deras förut gjorda underdåniga anhållan, att de på <p:de HufvudTiteln, för Jordbrukets, Handelns och Näringarnes förkofran anviste medel, måga disponeras till understöd endast för sädane allmänna företag, som, Öfverstigande den enskildta förmåganj kräfva uppmuntran eller bidrag af Staten.
Enligt 10 §. af Riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810 upprättades y:de HufvudTiteln^ med ett anslag af 100,000
R:dr om året, ämnadt för Jordbrukets, Handelns och Näringarnes upphjelpande och underhåll med det vilkor, att deraf inga pensioner måtte utbetalas, eller särskildte summor deraf till sådane föremål begagnas, hvilka ej med Jordbruk, Handel och Näringar ägde gemenskap.
Utskottets nu gjorde hemställan är väl ingalunda i motsägelse med de för dispositionen af 9:de HufvudTitelns anslag, vid dess formerande fastställde allmänna grunder; men den innefattar likväl en inskränkning i den pröfningsrätt som på Kongl. Majit hittills ankommit; och en inskränkning, af den beskaffenhet, att ett allmännyttigt företag kan komma att sakna ett med anslaget åsyftadt biträde, derföre att det ej kan kallas ett allmänt företag.
Vid många tillfällen kunna hela menig - fi4 tyen 4 April /, m< heter draga nytta af ett arbete, som efter niaturén a t ämnet, likväl måste företagas på en enskild mans ego Sådant kan förekomma vid Sjöars uttappning, vattenledningar, communicatoners anläggning m m-, äfvenså vid försök och tillämpning af vigtiga uppfinningar i näringar af alla slag, är det alltid en enskild persons, icke ett allmänt företag; detta kan va» ra allmänt nyttig, men öfverstiga den enskilda förmågan; det kan sålunda kräfva uppmuntran och bidrag af Staten; men det är efter sakens natur icke ett allmänt företag; skall det nu blott derföre icke understödas eller uppmuntras?
skall nyttan för samhället falla bort för en Reglementarisk form, som inskränker pröfningen af saken till ett halft förhållande, i stället för ett helt? äfven jag tillåter mig tro att lån utgått från 9-‘de Hufvudtiteln till enttkilte personer, som ingalunda med dem åstadkommit en förväntad allmän nytta; men månne erfarenheten om ett eller annat missbruk , bör rubba en grundsats som i sig sjelf är rigtig?
Landet har behof af lyftning i sin Industrie, och den uppoffring, som af Riksens Ständer blifvit gjord med anslaget till 9:de Titeln , af6er ett lika vackert som verksamt biträde till detta ändamål: men också är det intet anslag somså omedelbarligen bör återgifva i ökadtmått, hvad deraf rätt användes.
Om en medborgare
Jkräfver ett biträde för en anläggning af vigt; Jbehöfver dertill blott förlag, och kan bevisli 4 gen Ben 4 April f. m. 65 gen återbetala både Capitalet och en låg rån* ta under tiden; hvarföre skulle det vara förbudet?
hvarföre intet val emellan att skänka bort capitalet, eller lemna det nyttiga utan afseende?
Månne icke flera anledningar till erinran öfver dispositionerne skola uppkomma # vid tillämpning af ett så inskränkt regulativ, 60m det här föreslagne: vid frågor om hvad sorn kan förstås med allmänna jöretag?
det finnes nästan intet sådant, som ej gifvet omedelbarare fördel åt en viss local och således åt vissa enskildta personen än åt det allmänna.
Om en Socken, ett Härad eller ett Län begär understöd af 9:de Titeln, för ett visst företag inom localeo, är sådant ett allmänt företag? att Konungen låtit anvisa understöd åt några enskildtas, nyttiga ansedde företag, i formen af blott förskott, matte ge tillkänna en omsorg både om saken och medlen tillika, och derföre har återbstalningsskyldighet blifvit
Vid dessa biträden fästade: är det då så vigtigt att en pröfning i denne del är Styrelsen betagen?
kan det väl sägas, att det är en af.1 vikelse från de om Statslörvaltningen gällande allmänna grunder, att ett företag understödes genom omedelbar uppoffring af Statens medel, men ett annat, med ett förlag sorn återgår; då begge öfverskjuta den enskildta förmågan och äro af allmän nytta?
Kunde alla omständigheter, som inflyta på administrativa förhållanden föreses 5 år i fram - Bil. till Ridd, 0, Ad, Pr, ILI Band. 5 66 Den 4 April f, m, tiden; alla linier så tydligt uppdragasj ali rö* reise så nogatberäknas och alla mötande hinder så fullständigt afvägas, att Statsmachinens säkra och Tabellformigt uppställda gång, från den ena perioden till den andra, icke rubbades ur då gifven rigtning och rörelse, visserligen vore alla sådana reglementariska noggrannheter, som den ifrågavarande, i sådant fall möjligen nyttiga, och all Styrelse blefve då inskränkt till den mechaniska executiva kraf-* ten j men enär erfarenheten anviser, snart sagdt, ett aldeles motsatt förhållande, bör denna anvisning icke heller sättas aldeles å sido.
Lika så oundgängeligt angelägna och vigtiga som grundlinierne äro, och att vid dem oryggligen fasthålles, lika så angelägit torde det vara, att executiva detailler derifrån noga afskiljas; emedan af sammanblandningens mängd och olikartade bekaffenhet slutligen skulle kunna följa en så delad uppmärksamhet att det mindre vigtiga komme att erhålla, hvad som rät:' tare tillhört ett hufvudsakligare ämne.
På dessa nu vördsamt anförde skäl, tillstyrker jag, att Konungens pröfning och dispositionsrätt öfver 9:de HufvudTitelns anslag, må förblifva oförändrad, likmätigt Riksens Ständers år 1810 derom fattade beslut.
Den 4 April e, mY 6?
Bilagor lill PleniProtocollet för den 4 April, eftermiddagen.
Herr Cederschjöld, Pehr Gu fiaf:
TTti 13 §. af sista BancoRevisionenS berättelse anföres: ”att circa 700,00® R:dr innestå i Banken såsom deposition för upptagne Picistrar.
Mea som 72 §.
RegeringsFormeti uttryckligen bjuder: att ”Riksens Ständers Bank ostörd må förvaltas, efter de ordningar, stadgat och reglementen, hvilka redan gjorde äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna;" och jag ej har mig bekan t, att Riksens Ständer någonting förordnat öm Piastrars uttagande ur Banken\ så får jag anhålla, att BancoUtskottet täcktes Upplysa: af hvem och till hvad ändamål dessa Piastrar blifvit uttagne; samt, framför allt, hvem som berättigat Herrar BancoFullmägtige att dem utlemna?
N:o å.
Herr Tham, Wollrathi Ägande det lugna medvetandet, äft mina Riksdagsmanna-åtgärder hvarken varit eller 68 Den 4 April e. m. blifva ledda af andra*afsigter ån ett varmt nit för Fäderneslandets väl, emottager jag med tacksamhet alla upplysningar, som röra detta ändamåls ernående äfven då de innehålla rättelser af egna misstag.
Med fägnad finner jag derföre af Herr Bruncronas anförande, att min fruktan det något mindre lämpeligt förbud för Finska öppna Båtar, att här intaga retourladdningar lärer varit ogrundad; jag önskade af de skäl han anfört för Finska handelns oskadlighet, i det skick den nu är, äfven vara öfvertygad, men då jag har genom dem blifvit än mer i den tankan styrkt att denna handel, sådan den nu drifves, är för landet högst skadlig, anhåller jag att vid Herr Bruncronas anförande få göra några anmärkningar.
Herr Bruncrona påstår, att denna handel är oskadlig, emedan vi få betala med Bancosedlar, hvad Finnarne mer lefverera i varor än de härifrån afhämta; jag tycker att detta med andra ord vill säga, att det för oss är nyttigt, att skuldsätta oss i Finland, och att ditsända våra Bancosedlar för att minska Rörelsecapitalet inom landet; då utländska1 varor betalas genom vexlar, förutsätter sådant fordringar på utländsk ort, uppkomna genom dit— förda Svenska exporter, eller ock härledda af Fragtförtjenster, och detta hade jag trodt vara den enda handel, som äf nyttig för hvilket land som hälst.
Herr Bruncrona påstår att förlusten på Finska handeln ej är så betydlig som man Den 4 /tpr il e. nu 69 tror.
Enligt Comiterades underdåniga betänkan-: de angående organisationen af Tullverket.
R-.dr B:co.
Utgjorde denna förlust år 1819 829,640. år 1820 415,473» år 1821 149.3 *5- Således ej obetydlig och hade säkert varit större om ej Sverige åren 1820 . och 1821 ägt säd till mer än egit behof och det sista året till Finland*,exporterat Spannmål för nära 100,000 R:dr B:co mer än derifrån infördes.
Torde hända att rätta förlusten är ändå större än förestående Summor utvisa, ty ibland den upptagna exporten till Finland är troligen inbegripit en ej obetydlig summa för hit inför» da utländska nederlagsvaror, hvilka ej vid försäljningen till Finland egentligen minska vår förlust med mer än den derå erhållna handelsvinsten; att förhållandet är sådant-styrkes jag uti af Herr Bruncronas egen uppgift för 1822, den utvisar då en verkelig förlust af 560,6yo R:dr 7 sk. 7 *:st Bxo, hvarifrån endast afgår den möjliga vinst Svenska handlande haft på de nederlagsvaror, som härifrån till Finland sistnämnde år äro exporterade- Således lärer man med säkerhet få antaga att landets verkeliga förlust på Finska handeln efter nu gällande tractater minst är § million årligen; och detta torde ej få anses för obetydligt.
Herr Bruncrona tycks vilja yrka, att Stock - Jo,' Den 4 April e, ms. r holms välstånd och behof gör oumg angelig! % att ännu längre bibehålla Finska handeln vid dess nuvarande skick, men tyckes äfven medgifva att Hufvudstadens behof af ved och victualier framdeles skola'kunna fyllas från Sveriges egna provincer; om denna sednare förmodan äger grund hvarpå jag ej tviflar, så frågar jag hvad som hindrar, att vid en ny tractats afslutande genom en lämpelig högre tull på dessa articlar gifva Svenska innebyggare anledning att täfla med Finlands.
Sveriges norra provincer äga ved till öfverflöd ; om deremot nästan alla de södra kunna lefverera victualier, så kanske Sveriges allmänna förmån fordrade, att genom en passande tull på de Finska varorne något jemna och underlätta afsättningen af egna producter, äfven om dessa i början skulle bli dyrare I Stockholm, som troligen inträffar, men hvilken olägenhet genom ökad concurenee emellan Svenska säljare helt visst efter någon tids förlopp blefve afhjelpt.
Det har länge varit etf rådande mode i vårt Fädernesland, att med höga tullar, införsel förbud, eontanta lån och premier understödja Fabriker, och man har icke alltid eftertänkt om dessa Fabriker öfverensstämdt med landets läge, cliraat och sanna fördel, än mindre har det ingått i beräkning att Svenska afnämaren ofta fått åtnöja sig med dålig vahra till högt pris, då han kunnat erhålla den god och till lindrigare pris om varan fått till landet införas.
Må hända att det nu ej vöre olämpligt, i någon mon ägna ©ta Seri 4 April t, in. 71 del af den ömhet åt landtmaanen som Fabrikerna hittills ensamt fått åtnjuta} landtmannen behöfver, enligt min tanka hvarken premier eller förbud, men deremot kräfver hans bestånd och förkofran, att sådan import-tull stadgas för de varor han sjelf kan producera, som sätter honom i stånd att rivalisera med hvilken nation som hälst; om denna regel som efter mitt begrepp om handel är både enkel, rigtig och till ändamålet rakt ledande, kunde antagas som grund vid en ny tractats upprättande med Ryssland, så skulle landets Invånare i allmänhet vinna) Handeln blifva fördelagtigare och ingen äga grundadt skäl till klagomål.
Om Rikets Ständer beslutade att j detta vigtiga ärende till Thronen frambära gina underdåniga önskningar, är jag öfvertygad, att Hans Maj:ts Konungen med nåd och välvilja skulle gå Nationens önskan till mötes.
Jag anhåller ödmjukast att dessa anmärkningar få åtfölja Herr Bruncronas anförande. v- ' *. ' 7* Ben y April f, m, Bilagor till PleniProtocollet för den 7 April, förmiddagen. » N:o i« Herr af Klintberg, Carl:
Jag hade ej tillfälle, att vara tillstädes, då hos Höglofl.
Ridderskapct och Adeln fråga förekom om remiss af Herr Grefve C. H. Posses Memorial rörande vissa grunder för en blifvande näringsfrihet5 och jag anhåller derföre vördsamt att nu få yttra några ord i detta ämne.
Berörde memorial innefattar dels ett ogillande af det underdåniga Förslag till förnyad Författning angående handtverkerierne, sorn en af Kongl. Maj:t tilförordnad Comittée år 1S16 afgifvit och hvilket nu blifvit af Kongl. Maj:t öfverlemnadt till Riksens Ständers granskning, dels en uppgift af de hufvudsakliga grunder, som Herr Grefve Posse, för sin del, anser mera lämpelige till ändamålet.
Den värde Talaren, som i den föreslagne Författningen trott sig igenfinna hela den Jkråanda, hvars Jkadliga inflytelse man med sä fora /leil jernt Sjver,klagat, anmärker såsom bevis derpå; Deri 7 April f, m. 73 1:0.
Att, enligt 1 Art.
1 Embeten äfven hädanefter skulle inom handtverkerierne få inrättas. f / 2:0.
Att likmätigt d Art. 5 och 6 § §. både utländsk och och inländsk man, som önskade vinna Mästerskap i Sverige, skulle, såsom Herr Grefvens ord lyda: kunna endast af Magistraten dertill vinna bifall, sedan ve- * detbörande Idkare blifvit hörde, och 3:0.
Att en lärotid af 6“ år i allmänhet föreskrifves innan man får blifva Mästare.
I sammanhang härmed föreslår Herr Grefven följande arne hufvudgiunder för den nya Författningen, nemligen: 1:0.
Att det må våra hvar och en person af begge könen tillåtit, att utan afseende på Läroår eller någon af de omständigheter, som böra anses som hvar och en sjelfständig menniskas ensak, välja ocl\ idka hvilken loflig slöjd, som helst, till och med drifva flere näringsgrenar på en gång. 2:0.
Att deremot ingen må kunna få tillkännagifva sig såsom
Idkare af en handtering, utan att han på vederbörligt sätt ådagalagt, att han icke, genom bristande skicklighet uti densamma, utsätter medborgare, som lemna honom sitt förtroende, för den obehagligheten att bedragas.
I 7 4 Den 7 April f. ni, -* * Det är visserligen öfverensstämmande med den citerade §. af i Art., att i de Städer, der minst 3:ne Mästare idka ett handtverk, Embete må kunna inrättas, om mästarne sig derom förena; men att denna tillåtelse skulle medgifvas endast af den orsak, att sådant förut varit vanligt och i det enda ändamål, att Kongl CommerceCollegium måtte blifva i tillstånd, att dervid hålla tillsyn, är en af Herr Grefve Posse yttrad förmodan, hvartill ej ringaste anledning förekommer hvarken i det underdåniga Förslaget, eller i det Betänkande, hvarmed detsamma är beledsagadt.
Detta sednare innehåller, att frågor om tillstånd till Embetens inrättande skola hos|nämde Collegium anmälas; och att sådan anmälan bör ske, på det att Collegium måtte blifva i tillfälle att hålla hand deröfver, att någre emot Författningarnes afsigt stridande samt till missbruk och origtiga begrepp ledande föreskrifter dervid ej må äga ruin- Deraf följer således, att man ansett behofvet af en dylik tillsyn icke föranleda till handtverksembetens inrättning, men väl påkalla stadgandet af en viss ordning för deras tillkomst, i de fall då mästarne sjelfve åstunda slike Embetens inrättande.
Då man lemnar någon uppmärksamhet åt de föremål, som likmätigt den föreslagne Författningen, skulle tillhöra desse embeten, betragtade som särskildte Corporationer; så synes man utan svårighet kunna finna skälen till Förslaget om deras bibehållande; och om det å ena sidan skulle kunna anmärkas, att desse skäl ej äro af någon stor vigt;så lärer det likväl å den andra böra medgifvas, att denna Dm } April f m. anstallt blefve åtminstone fullkomligt oskadlig under de förändrade för en skälig näringsfrihet gynnande omständigheter, hvilka skulle p blifva lika naturliga sorn- säkra följder af den föreslagne Författningen, hvars hufvudsakliga föremål ibland annat är att utstaka arbetarens och mästerskaps sökandens rättigheter och skyldigheter på ett sätt, som kan trygga honom emot orättvis behandling och ensidigt förfarande å handtverksämbetens och Mästares sida.
Efter nu gällande skrålagar, måste lärlingar inoch utskrifvas vid det embete, hvarunder mästaren lyder, äfvensom Burskapssökande Gesäller äro förbundne att sig anmäla hos vederbörande Embete, som är berättigadt att förelägga dem mästarepcof och dem granska.
Under oriktig tillämpning af desse föreskrifter, hvarigenom Embetena blifvit satte i tillstånd, att utöfva en slag?'
Domsrätt i frågor rörande lärlingar och gesäller, hafva missbruk ej sällan förelupit, hvilka, särdeles vid Burskaps ansökningars afgörande, visat deras skadliga verkan.
För att afhjelpa desse brister, hafva Comittérade föreslagit, att lärlingars in- och utskrifning, samt frågor om mästareProfs föreläggande och deras granskning, må hädanefter bero af Magistraterne, hvilka, under i akttagande af de bestämda föreskrifter, som författningen i öfrigt lemnar angående vilkoren för Mästerkaps vinnande, säkerligen ej skulle sakna tillräckligt kraftiga medel, att skydda sökande i deras lagliga rätt och att aflägsna allt obehörigt inflytande af Embeten och Mästare, i fall något sådant möjeligen skulle försökas - Den, 7 April f. m.
Vid detta förhållande inser jag, för min dd, ej någon grundad anledning till den af Herr Grefve Posse yttrade farhåga, som skulle den vederbörande
Idkare medgifna rättighet att inför Magistraten höras i förekommande Burska psmåi, öppna för dem utvägar, att motarbeta fäderne perfemers antagande, hvilka genom förre fuktighet eller konffärdighet kunde /lada Embetet, men gagna Riket.
Med öfvertygelse om nödvädigheten, att vissa lärograder äfven hädanefter bibehållas inom handtverkerierne, hafva Comittérade väl antagit som grundsats, att i allmänhet rättighet till
Burskap borde förvärfvas genom arbete på mästares verkstäder och genom der använd läro- och gesälltid, men tillika i sammanhang dermed föreslagit sådane föreskrifter, hvarigenom ej allenast eftergift i den faststälda gesälltiden skulle i vissa fall kunna äga rum, utan ock en säker väg öppnas till eget etablissement äfven för personer, som, utan att hafva användt läro- och gesälltid hos mästare, kunnat äga tillfälle att inhämta kunskap i något handtverk.
Då Committerade, lika med hvad Herr Grefve Posse nu framställt såsom en hufvudsaklig grund för ett mera ändamålsenligt Förslag i detta ämne, således utgått ifrån den prineipe, att skyldighet till läro- och tjänsteår på mästares verkstädef, ej bör anses som ett från näringsfriheten oskiljaktigt vilkor, hafva Comitterade likväl trodt det allmänna ändamålet
Den 7 April f. m. 77 fordra, att denna principe tillämpas på ettsätt, som står att förena med ordning inom den arbetande classen.
De skäl, hvarpå Comittérade grundat sitt förslag i denna del äro i det underdånige betänkandet anförde, och jag vå* gar tro dem vara nog vigtige och väsendtliga, för att förtjena en lugn och fördomsfri pröfning.
I hvad större eller mindre mån förevarande Förslag skulle kunna förmå uppfylla sin bestämmelse, är en fråga; som ej torde vara så alldeles lätt att afgöra.
För hvar och en, som med någon kännedom af ämnet gör sig den mödan att granska den föreslagoe författningen i sitt sammanhang torde det emedlertid ej blifva svårt, att inse vigten af de med densamma åsyftade, tydeligeo utmärkta ändamål, som hufvudsakligen äro, att i Borgerliga handteringar befordra en obehindrad frihet utan sjelfsvåld; att vid dessa näringars utöfning underhålla den nödvändiga täflan, utom hvilken konster och slöjder aldrig i något land vunnit framgång; att lemna arbetaren en uppmuntrande visshet om sin ostridiga rätt att utan hinder, omgång och betungande kostnader, få i sin ordning uppnå målet för hvarje fri mans önskan det, att vid en viss ålder komma till egen bosättning och att sjelf få draga fördel af sin arbetsskicklighet, på hvad sätt, som helst, den än må vara förvärfvad; att i sjelfva sättet för dylika frågors behandlande lemna honom en säker borgen att aldrig, behöfva sakna den oväld och den rättvisa, 78 Den 7 April f, in, hvaraf Mästerskapssökande ej sällan äro 1 be* hof, om de skola undgå, att blottställas för följ* derne af de egennyttiga steg, som af den star* kare så gerna försökas mot den svagare; att inom den .arbetande classen främja en nödvändig höfsn.ing och sedlighet och ändteligen att bereda tillfällen äfven för personer afqvinnokönet, att utan besvärande formaliteter fä söka sin försörjning genom idkandet af sådane handteringar, sorn kunna för dem finnas lämpelige.
Utom dessa egentelige föremål för det underdåniga Förslaget, omfattar detsamma äfven åtskiiiige andra ämnen, som torde förtjena uppmärksamhet.
Ibland desse må vid detta tillfäll® endast nämnas om tillåtelse för HandtverkeriIdkare, att under visse vilkor få på en gäng förena utöfningen af flere särskildte handterin» gar; om rättigheten att på landet anlägga och drifva åtskiiiige sådane handtverk, hvilkas idkande är efter nu gällande Författningar avil* korligen inskränkt till Städerne och slutligen om nödvändigheten af en uttryckelig lag, som undanrödjer alla tvifvelsmål om Slöjdeldkares rätt, att i hvad Stad som helst inom Riket få föryttra egne tillverkningar, och som tillika •berättigar handlands att dylike inhemske
Slöjdearbeten uppköpa och deni till salu hålla' utan afseende på den inrikes ort, hvarifrån de kommit.
Då jag varit Ledamot af den Comitté, som haft sig uppdragit att utarbeta ifrågava - Den 7 April f m. 79 rande Förslag, tillhör det icke mig, att fälla något omdöme om dess större eller mindre användbarhet.
Det öppna förklarande torde likväl kunna mig tillåtas, att Herr Grefve
Posses upptäckt af en deruti rådande så kallad skråanda, förekommit mig lika oväntad, som min önskan är liflig att för Rikets Plöglofl.
Ständer måtte framläggas ett Förslag uppgjordt efter andra mera liberala grunder, men tillika vittnande om den varsamhet och moderation vid ämnets behandlande, som i frågor af sådan beskaffenhet, som denna, äro så nödvändiga.
Jag anhåller vördsamt att detta mitt memorial må till allmänna Besvärs- och EconosnieUtskottet remitteras.
Herr aj Ek en fl ani, Israel:
Då den visligen (jden 3 dennes) beslutne förkortningsmethode uti justering, genast verkställdes med ProlocolleLför eftermiddagen den 5 Mars; då jag således ej hade tillfälle, att i RiddarhusCancelliet, förut taga kännedom af det tili justering beredda protocollet, och då jag ej agde någon anledning, att yrka ett verbalt uppläsande af Discussionen rörande låttning af mål emellan HofRätternes
Ledamöterj så har jag ej förr än efteråt kunnat komma i erfarenhet af den ordställning, samma protocoll innehåller.
Med afseende derpå anhåller jag 80 Den 7 April f. m. vördsamt att få sprida mera ljus öfver detta ämne, och att desse anmärkningar mätte få ät-* följa Discussionen till Lagutskottet, på det att åtminstone en ytterligare misstydning må kunna undvikas.
Det har varit mig på det högst okärt, att en värd Ledamot, Herr Gyllenhaal, trodt sig finna motionen förolämpande emot den aktningsvärda Embetsmannacorps, hvaraf han är medlem.
Då han begärde att få motionen andra gången uppläst, trode jag mig deri finna en borgen emot all misstydning; men jag fann med förundran, att motionen behöfde 3:dje gången uppläsas, för att göra fullkomligen tydligt, huruledes en begäran om förebyggande om ett möjligt missbruk i framtiden, ingalunda innehåller någon forskning uti frarrffarna åtgärder:
Det ena är NationalRepresentantens rätt och skyldighet; det andra är på detta rum Constitutionsstridigt.
Ett sådant sammanblandande har varit mig så mycket okärare, som det blifvit gjordt af en delägare uti det enhälliga, oinskränkta förtroende, som Svea HofRätt, ända ifrån aflägsne tider, förstått, att hos hela Nationen åt sig bereda.
För det verkliga innehållet af min motion hade jag deremot trodt mig böra påräkna välvilja, i stället för ovilja då jag genom undanryckande af ett fällt för misstankan, velat i framtiden, å ena sidan, freda den redlige Domaren ifrån ett orättvist omdöme, och å andra - Den q
April f. m. dra sidan bespara den misstänksamme sitt frätande grubbel, som till ingen ting tjenar, äfven om det Dagön gång skulle vara rättvist.
Att ytterligare bena sönder den omtvistade möjligheten i alla dess utgrenfngar, och visa huru den krypande intrigen kan undgå den redbare Embetsmannens uppmärksamhet, det anser jag vöre säkraste sättet att gifva utrymme för allusioner, och undviker det derföre med afsigt,— ej af okunnighet.