Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Grefve Ruuths Sterbhus, utgörande vid 1823 års slut ett belopp af 199,560 R:dr B:co samt derå löpande ränta, som då skulle afskrifvas och på gamla Bolagslnteressenterne uti Stenkolsverket öfverlåtas; får Bolaget vördsamt anhålla om utbekommandet af den del, så i capital som ränta, utaf dessa medel, hvilka under loppet af tiden till Statsverket blifvit inbetalte af Hans Excellence m. m.
Herr Grefve Ruuths Sterbhus, samt rättighet att framdeles lyfta det öfriga, i den nion penningarne, enligt vilkoren i Skuldsedlarne, inflyta.
Bolaget, hvilket nied full tillförsigt påräknar hos nuvarande Ständer samma välvilja, som utmärkte de af år i8a3, för ett gagnande verk, hvarest flere af de förre Interessenterne nedlagt en betydlig del af deras förmögenhet och för ytterligare fortgången af företaget gjort nya uppoflringar, har ansett sig, till förvarande af sin rätt, sedan Verket, i följd af ett vid 1828 års
Riksdag fattadt beslut, genom en ny och utvidgad Actieteckning öfvergått till ett nytt Bolag och det gamla ej dermed äger någon befattning, böra göra denna framställning, som jag får anhålla måtte de öfrige MedStånden communiceras och till StatsUtskottet remitteras.
Herr af Uhr 3 Carl David:
I anledning af den Motion, som nu blifvit gjord af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, får jag, såsom Ledamot af Directionen öfver Höganäs Stenkolsverk, den äran upplysa, att de föreskrifter i afseende på sjelfva Grufvedriften och Redogörelsen derföre, hvilka 1823 års Rikets Ständer fästade såsom vilkor för afskrifningen af framlidne Hans Excellence Herr Grefve Ruuths skuld till Staten och densammas öfverlåtande till gamla Bolaget, i allt hvad möjligt är, blifvit iakttagne.
Efter verkställd actieteckning bildades ett nytt Bolag, hvilket emottog Verket den 1 Augusti 1825, då den plan uppgjordes, hvarefter Verket drifvils, och som Den 8
December f. m. io5 för framtiden kommer att följas, i full öfverensstämmelse med Rikets Ständers beslut. 1826 års Räkenskaper äro granskade af Rikets Ständers sist församlade Herrar Revisorer. 1827 års, hvilka nyligen undergått granskning af Bolagets Revisorer, komma ofördröjligen att öfverlemnas till StatsUtskottet.
Men redogörelsen för innevarande år kan ej uppgöras förr än vid årets utgång, då räkenskaperne vid Verket hinna afslutas och hit ingå.
Directionen har derföre, jemte anmälan derom till StatsUtskottet, begärt anstånd med slutliga redogörelsen intill nästa års början, då Directionen blir i tillfälle att för Rikets Ständer framlägga en fullständig öfversigt af Verkets ställning; att redovisa de arbeten, som äro verkställde, och de åtgärder, som äro vidtagne, till följd afStändernes egna föreskrifter, samt att äfven understödja den af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie nu gjorde begäran, hvarigenom Bolaget blir iståndsatt, att verkställa ett ännu återstående arbete, hvilket hittills icke medhunnits eller kunnat utföras.
Jag anhåller att, i fall Motionen meddelas de öfrige Stånden, denna upplysning äfven må få åtfölja.
Lades på bordet, Friherre Duvall, Jxelj anförde skriftligen; - 10$ Den 8 December f. ra.
Riksdag blef af åtskilliga Ledamöter, så väl hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, sorn Hedervärda BondeStåndet, fråga väckt om skärpning af det i Kongl. Förordningen om Skogarne i Riket den 1 Augusti i8o5 bestämda ansvar för olofligt tillgrepp af Skog, hvilket af endel Motionairer ansågs, såsom innefattande egenskapen af stöld, böra som sådan bestraffas; hvaremot andre åter väl funno betänklighet vid att utsträcka tillämpningen af de vanärande straffen för tjufnad till flere händelser än dem, för hvilka de redan äro stadgade, men dock föreslogo, att åverkan på enskild
Skog borde beläggas med lika böter, som för åverkan å Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, eftersom något gällande skäl icke skulle finnas, hvarföre enskild egendom borde vara mindre fredad och tillgrepp deraf straffas lindrigare, än tillgrepp af Statens tillhörighet.
Sådan var anledningen, sådana Motiverne till den af Konung och Ständer beslutade ändring i 63 §. af Kongl. Förordningen den irsta Augusti i8o5 om Skogarne i Riket, promulgerad genom Kongl. Förordningen den i8:de December 1823, deri stadgas: ”Att åverkan 11 Allmänning, eller å andras enskilda ägor, skulle beläggas med lika böter j som 61 i i8o5 års Förordning utsätter för åverkan å Kronans Parker\
Gehäg och Djurgårdar.”
Min afsigt är icke att söka tillvägabringa pågon ändring i detta af behofvet påkallade, mot rättsgrund icke stridande Lagbud.
Den är allenast, att med hänsigt till den olika tillämpning, sorn, efter hvad mig bekant är, deråt af Lagskipande Makten blifvit gifven, och för hvilken försvarsskal så å ena sorn andra sidan icke lära saknas, vördsamt fästa Rikets bjöglofl.
Ständers uppmärksamhet å behofvet af en Förklaring öfver nyssnämnde Kongl, Förordning den 18
December i823, på det densamma måtte af alla Domstolar på enahanda sätt, och i öfverensstämmelse med hvad Lagstiftaren åsyftat, varda tillämpad, Ehuru af hvad jag bär ofvan citerat det synes klart, att fråga endast varit om skärpning af straffet för olofligt tillgrepp af Skog å Allmänning eller andras enskilda, ägor, och ingalunda om ändring eller förhöjning i det bölesansvar, hvarmed i8o5 års Förordning belägger öfverträdelse af stadgad inskränkning i Skattemans dispositionsrätt af Skogen å hans hemmans ägor, så har likväl inom lagskipningens område, så väl vid UnderDomstolar sorn vid ÖfverRätter, den tanke blifvit nästan allmänt lådande, att då 28 §. i Kongl.
Förordningen i8o5, som stadgar ”att om Skatteman ”å dess hemmans ägor fäller eller låter fälla ?
,Ek utan lof, skall han ersätta värdet och ?’plikta som för slik åverkan å andras en - 10S Den 8 December f. tn. ”skilda ägor," icke blifvit upphäfven eller ändrad, så måste ock 1823 års Förordning jemväl tillämpas till så beskaffad åtgärd af Skatteman; hvaremot, å andra sidan åter, sistnämnde Förordning ansetts allena utgöra en för särskilda fall särskildt stiftad
Lag, hvars tillämpning man icke ansett sig tillständigt utsträcka till andre eller flere, än de i densamme bestämdt utmärkta händelser.
Enär nu tillgrepp af annans tillhörighet, vare sig af hvad beskaffenhet som helst, är och, oberoende af all Lagstiftning, måste förblifva ett moraliskt brott, hvarunder deremot ingalunda kan hänföras öfverträdelsen af det Ekonomiska Lagbud, som inskränker dispositionen af Ekeskogen å egne Skattehemmans ägor; och då det för ingen del kan med rättsbegrepp förenas, att brott och förseelser, till sin natur så vidi från hvarannan skiljda, skulle af Lagen, som ' alltid bör presumeras vara rättvis, med enahanda straff beläggas; så tvekar jag icke att hysa den tillfredsställande öfvertygelse, att Lagstiftande makten låter sig angeläget vara, att i det nu ifrågasatte, liksom i hvarje annat likartadt, fall, undanrödja all anledning till så beskaffad lagtolkning; och det är med sådan tillförsigt jag ansett mig böra föreslå den Förklaring öfver Kongl. Förordningen den 18 December 1823, att densamma endast måtte anses tillämplig till de deri bestämdt upp - Den 8 December f. m. 109 tagne händelser, då åverkan sker å Allmänning eller å andras enskilda ägor.
I sammanhang härmed torde ej heller oanmärkt höra lemnäs, att samma villrådighet, som nu blifvit omnämd, jemväl ägt rum i afseende på tillämpligheten af i8a3 års Förordning till de fall, då åverkan å Kronohemmans eller Boställens ägor blifvit af Åboen eller innehafvaren föröfvad, eftersom 23 §. i i8o5 års Skogsordning bjuder, att så beskaffad åverkan bör beläggas med dubbla böter emot åverkan å andras enskilda ägor, deraf ock, enligt först antydda principen, skulle följa, att bötesansvaret, med tillämpning af 1823 års Förordning, borde blifva dubbelt emot det för åverkan å Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar.
Att meningen likväl icke varit sådan, derom upplyses man af Kongl. Majrts Nådiga Circulaire till Rikets HofRätter af den i3 December 1827, hvarigenom blifvit förklaradt, att 1823 års Förordning icke till delta fall äger tillämplighet; och häraf torde ock den slutföljd kunna dragas, att sistnämnde
Förordning icke eller haft afseende å det slag af åverkan, då Skatteman å egna hemmatis ägor utan lof fäller eller låter fälla Ek.
Om communication af denna min Motion med de öfriga Respective MedStånden no Den 8 December e. m. och remiss till Lagutskottet anhåller jag Vördsammast.
Ridderskapet och Adelli åte skiljdes klockan half till 3 eftermiddagen, In fidem Protocolli, O. J.
Lagerheim, Måndagen deri 8 December, Plenum klockan half till 6 eftermiddagen, Herr af Christjerninj Michael j hade inlämnat följande, som upplästes: Förekommen uti dert Motion jag ämnat afgifva om upphörande af liäcktande för skuld, anser jag dock denna fråga endast till hälften väckt, så länge icke äfven yrkas fri ränteberäkning; ty bägge delarne böra i ett sammanhang betragtas, bägge gemensamt antagas eller förkastas.
Om man besinnar burn onaturlig, ändamålsstridande och omensklig bysättning är; huru deu gifver tillfälle till missbruk
Den 8 December e. rfi. t it deli cliicane; huru elen 1 einnar ett Öppet fält för hämnd och upprörda passioner, ja till och med för tillställningen att störta en hvar, som man kan beräkna vara uti penningförlägenhet; huru den kan försätta en redlig, men af motgångar förföljd Medborgare på yttersta gränsen af förderf, uti full omöjlighet att anskaffa lifvets oundgängligaste behof åt sig och åt en ofta talrik famille, än mindre alt, genom sin obarmhertige Borgenärs förnöjande, komma i stånd att bryta sitt fängsel; om man besinnar allt detta, säger jag, synes bysättning vara en barbarism, oförenlig med den liberalitet, till hvilken vår tid nu sträfvar.
Men frihet i transactioner
Medborgare emellan är en af tidens fordringar.
Frihet i räntas tagande och gifvande är, då bysättning upphör, icke blott en sådan fordring, utan ock en nödvändighet, hvilken långt ifrån att störa crediten, skall consolidera den, sådan den bör vara, och långt ifrån att skydda och befordra ocker, skall säkrast och kraftigast motarbeta det.
Jag är berättigad att förvandla mina capitaler uti nödvändighetsvaror och om conjuncturen så medgifver, uppstegra desse till det odrägligaste pris.
Hvilken oformlighet att jag ej skall äga samma rättighet med mina oförvandlade capitaler.
På förra sättet drabbar dock min vinningslystnad alla, äfven de fattigaste klasser; på det sednare tia Den 8 December e. ra. blott vinglaren och lycksökaren.
Den förståndige och redbare låntagaren betalar icke högre ränta, än hans företag kunna medgifva.
Yppas det sällsynta tillfälle, att han i förväg kan beräkna en stor vinst, t. ex. 20 p:ct, så är det icke obilligt att lian, om så behöfves, häraf delar hälften, eller deromkring, åt den, som genom sina capitaler sätter honom i tillfälle att utföra det lönande företaget.
Den, som blott vill maskera sitt obestånd, eller lysa för dagen, eller sätta välfärden på spel, i försök att blifva rik eller ruinerad, den endast skall få ondt om tillgångar och förtroende, den endast skall få göra uppoffringar, få kasta sig x ar marne på procentare, och finna dessas vilkor, om möjligt, ännu mera stegrade, än hittills öfligt varit; ty då man ej med bysättningsutslaget i band kan uppvagta förmögna föräldrar och slägtingar, så får man vara assuradeur för vinglarens både vilja och förmåga att återbetala, och då är det rätt och tillbörligt att man lämpar premien efter risken.
Uti tvänne fall bör dock ränta genom lag bestämmas.
Det ena, då publika Verk och Disconter gifva lån; det andra, då icke ränta är tydligt utfäst, utan dess belopp skall af Domaren bero.
All öfvergång från ett bäfdvunnit samhällsskick till ett nytt förbättradt möter sina s vå - Den 8 December e. m. svårigheter; så äfven den ifrågavarande.
Låugifvaren skall öfverljudt ropa emot upphörandet af en rättighet, iförtroende till hvilken han lemnat ut sina penningar; hans afsigt med utlånandet må varit hvilken som hälst; den ränta han tagit, om ock io p:ct i månaden; han har rätt att ropa.
Men ett correctiv finnes emot de missbruk, som annars å låntagares sida skulle uppstå, om blott
Författningen till en början häfver afseende endast på de lån, som hädanefter upptagas, med den modification lik vist, att om viss tid, högst 5 år, skall den vara retroactivt gällande för alla lån.
Jag anhåller att denna Motion måtte de respective Med-Stånden communiceras och till behörigt Utskott remitteras.
Föredrogs ånyo Friherre Anckar swärds, Carl Henrik, den i dennes på bordet lagde Memorial, innefattande tankar om Sveriges Försvarsanstalter.
Grefve Brahe, Magnus, uppläste följande: Herr Friherre Anckarsvärd, Carl Henrik har inför Ridderskapet och Adeln föredragit och genom trycket allmänt gjort sine Tankar om Sveriges Försvarsanstalter. 3 H. 8 D«n 8 December e. m.
Ämnet är vigtigt och värdt den högsta uppmärksamhet af hvarje medborgare, hvarje vän af Fäderneslandet; och således äro desse Friherre Anckarswärds Tankar icke oväntade.
Likväl kunna de icke, i samma Bion de ådraga sig uppmärksamhet, undgå, att till större eller mindre del gillas eller förkastas, efter en hvars olika begrepp och åsigler, och det är af sådan anledning, med erkännande af allt hvad förslaget innehåller nyttigt och möjligt, som jag önskar alt med mine enskildte tankar få beledsaga Herr Friherrens.
Det har icke undfallit mig den omständighet, som dervid skulle inträffa, ty Herr Friherren häruti sitt anförande utvecklat sin mångsidiga kännedom af StatsEkonomien, Politiken, Historien, KrigsVetenskapen m. m., ehuru genom ett framställningssätt, som icke alltid kan fritagas från motsägelser.
De ämnen Herr
Friherren afhandlar fordra kanske en vidsträcktare granskning, men för att ej för mycket anlita Ridderskapets och Adelns tid, förbigår jag de Politiska betraktelserne, så mycket hellre som jag icke besitter den noggranna kännedom om hvad i de utrikes ministérerne sig tilldrager, som erfordras för att rätt kunna bedöma de supositioner eller verkliga förhållanden som anföras; men kan ej underlåta att Den 8 December e. re. med tillfredsställelse erfara Herr Friherrens yttrande om Scandinaviens sjelfständighet, enär det begrepp som dervid fästes, är så fullkomligt öfverensstämmande med den sjelfständighet vi åtnjuta, och som så vidt skiljer sig från det irrbloss Herr Friherren upptäckt, några rader ofvanföre, och så rysligt heskrifver, I slutet af Herr Friherrens tryckta anförande, finnér man att ändamålet med uppsatsen icke vore att ingå i några detailförhållanden, utan endast att framkasta idéer, och framlägga de yttrade åsigterne, utan all slags förhoppning om någon framgång.
Det är verkligen skada att Herr Friherren icke något omfattat dataillerne hörande till de framställde satserne, man skulle kanske derigenom allra lättast finna om, oell i hvad mon de äro möjlige att verkställa, eller om de endast böra läggas till den redan nog stora samlingen: idéer.
Hvarföre de äro framlaggde utan all slags förhoppning om framgång, blir svårt att förklara, ty det dugliga, rätta och möjliga vinner alltid framgång förr eller sednare, då deremot ingenting är naturligare, än att det omöjliga icke låter sig verkställa.
Hvad Herr Friherre Anckarswärds forsta sats angår, nemligen: att Sjöförsvaret nu mer för Sverige är olämpligt i anseende till bristande förmåga att åstadkomma nå,- Den 8 December e. ni. got verkligt och att. anslagen för detsamma, i följd häraf höra minskas m. m. så uppskjuter jag härom allt egentligt omdöme, i förväntan att någon sakkunnig och med ämnet bevandrad person ville utförligt derom yttra sig, men den enskilda öfvertygelse kan jag likväl icke tillbakahålla, att ett Sjöförsvar, i betraktande af Sveriges Geografiska läge, synes af behofvet påkalladl, icke för att ensamt i farans stund tillitas och då utgöra enda räddningsmedlet, ulan för alt gemensamt med Landtförsvaret verka till gemensamt ändamål.
Denna öfvertygelse hämtar ett nytt stöd af de icke obetydliga resultater, dem ett klokt användande af sednare årens inskränkta tillgångar förmått framkalla.
Frågan torde således blifva i livad förhållande Sjöförsvaret, bestående af större eller mindre Krigsskepp eller Canonslupar, eller och begge delarne, bör stå till Landförsvaret, för att med den personal, som kan påräknas, och de tillgångar som dertill anslås, bidraga till sjelfständighetens försvar.
Att skärgårdsfartyg, särdeles med begagnande af ångkraft, måste för kustlandet vara ett hastigt och fruktansvärdt försvar, skulle jag tro, men som jag redan haft äran nämna, öfverlemnar jag detta åt andra att utveckla.
Beträffande andra satsen eller frågan om ett Befästningssystem, så finnes verkligen ett sådant, upprättadt på Kongl. Maj:ts
Den 8 December e. m.
Nådiga befallning, och af llögstdensamme gilladt redan löre 1823 års Riksdag; det står i den närmaste gemenskap med Centralförsvaret, i sammanhang hvarmed Wanås Fästningsbyggnad blifvit företagen, och fortgår i nion af anslag, sorn dertill äro eller blifva anvisade.
Att i BefästningsSysteraet ingått plan till befästandet af Stockholms avenuer, kan jag äfven nämna, och beror verkställigheten deraf på erhållandet af de medel, som dertill påräknats och uti Kongl. Ma j:ts
Nådiga propositioner finnas upptagne bland behofven för Fortificationsarbeten.
Om de redan lemnade anslagen i öfrigt blifvit ändamålsenligt använde, derom kail'kännedom inhemtas af dem, som varit i tillfälle bedöma de å Wanås och Kungsholmen med Carlskrona avenuer företagne arbeten, och jag är säker alt hvarje fråga i den delen skall på ett tiilfresställande sätt besvaras.
Herr Friherre Anckarsvärd synes fästa föga förtröstan till Centralförsvaret, att döma efter dess yttrande, sidonie 5 och 3y, der det på förra stället heter:
"Om det i sednare tider sä ofta nämnda Centralförsvaret ifrån en sådan åsigt (,Skandinaviens intresse att försvara sin inre frihet f) heintar anledning till sitt ordf örstånd t så skulle jag vara nöjd att finna en utväg till förklaringen af ett uttryck _, som ännu i mina ögon så otydligt utvecklat sig i tillämpningenf och på det sednare: ”Jag t 13 Den 8 December e. m. har sett mångå i sednare tider förbryllas utaf den vetenskapliga benämningen af ett Centralförsvar."
Sorn man vid alla företag måste börja med något, och början nu på goda skäl skett med Wanäs, så är utvecklingen att förvänta i samma nion, som medel till företagets verkställande finnas att tillgå.
Hvad effect den vetenskapliga benämningen än må utöfva på många, i dessa sednare tider , så vill jag ej gå längre tillhaka än till sednaste Riksdagen, för att visa hvad förtroende Herr Friherren då satte till ifrågavarande försvar.
Den 6 Mars 1823 anförde Herr Friherren i Plenum ”att Centralförsvaret är det enda, som med fördel kan begagnas
,” och straxt derefter yttrar Herr Friherren "Vi böra således, efter mitt sätt att se, använda alla krafter på Centralförsvaret, och ej afse något annat."
Att äfven andre värde Ledamöter då delade Herr Friherrens tankar står ännu att inhämta af Ridderskapets och Adelns Protocoller för samma dag, hvaruti Herr Hjerta, Gustaf, förenar sig med Herr
Friherren angående nyttan och nödvändigheten af ett sd kalladt Centralförsvar; och gjorde det, sorn orden föl lo : så mycket hellre och med så mycken mera öfvertygelse, som Carl Johans idde i detta fall synes för hvarje Svensk i de murar, som höja sig på Wanäs."
Den 8 December e. m. ug Herr Friherren tyckes vänta, enligt hvad å sidan 7 yttrats, att om de årliga anslagen efter i4 års fred, icke förmått åtminstone underhålla Förråderne, vore det fara värdi, att antingen misshushållning ägt rum eller att systemet är felaktigt.
Jag vill icke tro någotdera; orsaken igenfinnes på helt annan väg, nemligen derifrån, att Rikets Höglofl.
Ständer icke ansett sig kunna bevilja de anslag, som Kongl. Maj:t under sednaste i3 år till sådant ändamål begärt, hvaraf följden blifvit, att uppå de af Kongl.
KrigsCollegium från 1815 till 1827 inlemnade reqvisitionsförslager för underhållandet och ökandet af Fästnings- och UtredningsFörråderne afkortats, i anseende till 3:dje HufvudTitelns öfrige betydlige och nödvändige utgifter, icke mindre än en sammanräknad summa af 2,515,206 R:dr 38 sk. 7 rst., och med så betydlig minskning uti påräknade eller begärde tillgångar, lärer det väl icke förefalla underligt alt förråderne icke kunnat förökas.
Lägges nu härtill att så väl den ordinarie Stammen, som den exercerade delen af Beväringsmanskapet, både i afseende på Sjukattiraillen, äfvensom å beskaffenheten af deras andra olika persedlar, äro bättre försedde än någonsin fordom, och hufvudsakligen grundade anmärkningar icke förekommit, rörande fördelningen och användandet af de anslagne medlen, så synes misstankan, i hvad den rörer misshushåll - 120 Den 8 December e. m. ningen, saklöst kunna försvinna, och äfvenledes Systemet, på ofvan anförde skäl, få sin oskuld tillgodonjuta, Pag. 38, fäster Herr Friherrensig dervid att, som han säger: ”Militaira établis”sementet uti Stockholm utvecklats allt mer ”och mer; dyrbara Cassern-anläggningar, ”ännu kostbarare Militaira Sjukhus äro dels ”fullbordade, dels å nyo anlagde.”
Men kan Stockholm såsom både Hufvudstad och Gränsort vara förutan Garnison?
Om delta behof är nödvändigt, medför detsamma genast ett annat oundvikligt behof, som kallas Casserner och Sjukhus.
Det under byggnad varande benämnes här i allmänhet origtigt med GarnisonsSjuklius, i stället för allmänt MilitairSjukhusj hvartill det egentligen är afsedt, särdeles af den orsak att localen derstädes företer det lyckliga förhållande, alt vid en inträffande farsot af epidemisk natur, eller vid annat större sjukdomstillfälle bland Militairen i Hufvudstaden, eller vid inträffande krig, eller då ett större antal Trupper äro der sammandragne, man utom den byggnad, som nu förehafyes, medelst hastigt inredande och begagnande af de på stället varande baraquer och mindre byggnader, inom kort tid kan tillvägabringa ett etablissement för emottagande! och vårdandet af en högst betydlig sjuknummer, en omständighet, som till sin särdeles vigt icke bör, såsom år 1808 Den 8 December e. m. 121 skedde, förbises, då Hufvudstadens enskilte boningar till olycklige besmittade upplätos, och hvilka ändå folio offer för vanvårdnad.
Denna upplysning torde, efter min förmodan, lemna Rikets Ständer den öfvertygelse att de till ändamålet af dem beviljade medel icke äro, såsom det heter, i origtig väg nedlagde.
Vidare tror Herr Friherren att NationalBeväringen borde till beklädnaden formas j medelst en allmän antagen NationalBeväringsdrägt, ulan Statens betungande.
Uti ett Constitutionelt land, der hvarje Medborgare äger fullkomlig frihet att nyttja den klädedrägt han för godt finnér, kunna svårligen lagar eller författningar någonting föreskrifva i delta afseende.
Det vore visserligen af väsendtlig nytta, att kunna införa den Nationaldrägt, hvarom Friherre Anckarswärd talar; också har Kongl. Maj:t på ett mera lämpligt sätt sökt befordra denna vigtiga angelägenhet, men utan all slags ersättning åt dem som den anlägga, skulle måhända svårighet vid införandet möta, enär antagandet beror af hvars och ens godtfinnande, grundad t på begreppet om nyttan deraf.
För öfrigt kan jag ej finna huruledes Staten, åtminstone vid första uppsättningen, kan undandraga sig något understöd eller bidrag i detta fall, då det onekligen tillhör Staten att kläda, beväpna, föda och löna sine försva‘rare, 122 Den 8 December e. m. hvilka under en viss tid frånsäga sig en stor del af sine borgerliga rättigheter, då de underkasta sig Militaire-disciplinen, för att vidmagthålla Nationens frihet och sjelfständighet.
Medborgare höra naturligtvis då understödjas af dem, hvilka de försvara, och ej vidkännas, jemte krigstjensten uteslutande börda, de känbara utgifter, som beklädnaden med dess tillbehör „ åtfölja.
Ått bildningen till Militairisk tjenstbarhet, borde ingå uti folk-undervisningen i allmänhet, är en idee, som redan af flere värda Ledamöter, förutom Herr Friherren, blifvit uppfattad och äfven under förflutne Riksdagar yttrad, hvars förträfflighet, enligt min öfvertygelse, aldrig kan betviflas, som i tillämpningen blir af största inflytande på kommande generationers öden, och säkraste medlet att bibringa det uppväxande Slägtet de första begreppen om hvad som fordras af Fäderneslandets försvarare
Bevärings-systemet bar öppnat en helt ny époque i Europas Militaire-väsende i allmänhet.
Det har under form af skyldighet återgifvit