Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta saknas alldeles i Herr Cederschjölds project, Det är anmärkningsvärdt, att ett så orimligt straff, som fästningsarbete under ett år, för otidig visitation, föreslås af samma Ledamot, som så gräsligt ifrat mot lösdrifvares insättande på Arbetshus, hvilket han kallat att lägga händer på Guds beläte.
Mig tyckes, att man borde hafva att af deri philantropiska Ledamoten vänta lika mycken menniskokärlek och välvilja för Tullhetjeningen, som för lösdrifvare.
Vådan af att underkasta fruntimmer kroppsvisitation efter insmugladt gods visas bäst genom anförande af ett exempel.
Om en person, som ville skada ett fruntimmer, särdeles af börd, öfvertalade en visitator, att på ett oanständigt och förnärmande sätt anställa kroppsvisitation å detta fruntimmer, vöre hon för lifstiden deshonorerad, och hennes reputation förstörd.
Hvad åter angår Herr von Ilai tmansdorffs yttrade farhåga, att om fruntimmer befrias från omförmälde visitation, karlar kunde, genom förklädnad lill fruntimmer, undgå kroppsvisitation, och salun - Den 22 Ja nu ar i i e. m. da insmugla varor, så tror jag, att en sådan förklädnad sällan kunde lyckas och skyddas; åtminstone tror jag icke, att begagnande af fruntimmers-klädedrägt af mig eller Herr von Hartmansdorff skulle kunna förleda någon att misstaga sig örn vårt rätta kön, och derföre låta oss passera ovisiterade.
Herr Tham: Ömtålighet om Rikets Ständers lagstiftningsrätt visar sig i hög grad, men derjemte föga omtanka för ifrågavarande sak.
Man ifrar för bestämmande af strafflag i ett fall, och åberopar derföre helgden af Ständernes rätt att deltaga i lagars stiftande, men man glömmer, alt man af samma skäl borde uppgöra alla andra straffbestämmelser i TullFöffattningen, hvilka uppgå till ett antal af 3o å 5o särskilta casus.
Med straffets bestämmande i ett fall vinnes intet; antingen bör det ske i alla, elier i intet.
Skulle det vara Ridderskapets och Adelns mening att ingå i detailler af straffbestämmelserna, vore bäst att förblifva vid beslutet om Utskottens första Betänkande N:o 18 rörande denna fråga, ty det innehåller sådane detailler.
Jag ser likväl heldre, att det lemnäs å sido, och att endast liufvudgrunderne fastställas.
Beträffande åter de yttrade farhågorne om missbruk af Författningarne i afseende på visitation å resande och fruntimmer, så tror jag att man häri ser spöken midt på ljusa dagen.
Jag tror ej, att fruntimmer, som ej gjort sig I 142 Den 22 Januari i e. m. kända för befattning med lureiidrejeri och tullförsnillning, blifvit eller blifva visiterade, men väl de, som förut blifvit med sådant lagbrott befundne; och deras modestie såras
Visserligen ej genom någon slags ■visitation^ Herr Cederschjöld:
En värd Ledamot har påstått, att nu gällande
Förordning om in- och utförsel af varor tillkommit i ekonomisk väg, och blifvit af Konungen ensam, utan Rikets Ständers medverkan, beslutad.
Ingressen till Förordningen innehåller deremot bestämdt, att densamma är utfärdad i enlighet ined Rikets Ständers hemställan; och således är den värde Talarens påstående i detta fall origtigt.
Han har dessutom frågat, hvilka grunder jag följt för mitt förslag om bestämmande af ett års fästningsarbete för obehörig kroppsvisitation.
Jag svarar, alt det är just den nyss åberopade Förordningen, hvars 4° §• utsätter sex månaders arbete å fästning såsom straff för olaglig husvisitation af behörig Undersökningsman.
När ansvaret är så högt för denna förbrytelse, är det väl ej för mycket att stadga ett års fästningsstraff för obehörig kroppsvisitation.
Hvad för öfrigt ängår densamme Ledamotens yttrande om förment motsägelse mellan detta mitt förslag och nain åsigt mot personers insperrande på Arbetshus, så, för att nyttja ett af honom
Sjelf så ofta begagnadt uttryck, må det vara ho - Den 22 Januarii e. m. i43 norn förbehållet att finna någon applicalion mellan desse olika ämnen.
Frih erre Åkerhjelm: Just det af Herr Cederschjöld nyss anförda visar angelägenheten, alt förevarande fråga nu bringas i samma skick, som vid förra Riksdagen, så att förfarandet blifver enahanda.
Då begärde Rikets Ständer i allmänna ordalag vissa grunder för en ny Förordning rörande in- och utförsel af varor, och Konungen utfärdade den detaillerad, genom StatsSekreteraren för Handels- och FinanceÄrenderne, ehuru en mängd nödige straffbestämmelser deri inflöto.
Häröfver har jag ej hört någon klandrande anmärkning; och jag förblifver fast vid min öfvertygelse, att detta ämne är ett ekonomiskt mål, hvarom Konungen kan, enligt Grundlagen, ensam förordna, bestämmande tillika de bestraffningar, som äro alldeles oumbärlige för efterlefnad af Författningen, och hvilka ingalunda kunna hänföras under allmänna criminallagar, hvilkas stiftande eller ändring beror på Konungens och Rikets Ständers gemensamma beslut.
— Hvad åter det angår, att ena könet skulle undantagas från kroppsvisitation, under supposition , att fruntimmer ej skulle låna sig till befrämjande af insmuglingar, så anser jag ett sådant undantag orättvist och kan ej instämma i denna tanka.
Jag ingår ej i reflexioner öfver denna fråga och den nöjsamma .44 Den 22 Januarii e. m. och muntra discussion, hvartill den gifvit anledning, utan inskränker inig till att ytt» ra den mening, att allmänna lagarne böra gälla för begge könen.
Beträffande slutligen Herr Tharas förslag, att Ridderskapet och Adeln skulle förblifva vid förra beslutet i saken, i anledning af Utskottens Betänkande Wto 18, så lärer detta icke nu kunna ske, sedan samma beslut är upphäfvet genom senare Utlåtandet, såsom Herr Grefven och LandtMarskalken äfven förklarat, och vi föl j a k teligen redan företagit ny pröfning af ämnet.
Jag förnyar min anhållan om proposition till bifall å ifrågavarande punkt med Grefve von Fersens af Herr Cederschjöld i redactionen ändrade tillägg.
Jag skulle ej hafva begärt ordet, och trötta Ridderskapet och Adeln med vidare yttrande i denna fråga, om icke Herr Cederschjöld för sin mening citerat nuvarande TullFörfaltnings-ingress, hvars innehåll likväl i sjelfva verket vederlägger honom sjelf, men icke mig.
Jag kunde ej förmoda, det Herr Cederschjöld så misstog sig, att han ansåg förevarande ämne höra till de i 87 §.
RegeringsFormen omförmälde lagfrågor, och att nu gällande Författning således blifvit af Rikets Ständer och Konungen gemensamt beslutad.
Ordalagen i ingressen gifva ju tvertom tydligt tillkänna> att saken blifvit, såsom ekonomisk fråga Den 22 Januari i e. m. i45 fråga, behandlad enligt 8g §.
RegeringsFormen, och Författningen på grund deraf utfärdad.
Enligt sistnämnde §. kunna väl i Rikets Ständers Plena väckas frågor om stiftande, förklaring, ändring eller upphäfvande af lagar, sorn röra Rikets allmänna hushållning, men derjemte stadgas uttryckligen: ”Rikets Ständer åge dock icke magt att i ”dessa mål annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen, senan StatsRådet deröfver blifvit hördt, gore ”det afseende Han för Riket nyttigt finner.”
Dessutom bevisas Herr Cederschjölds misstag äfven deraf, att det icke var på RiksSalen Konungens svar på Ständernes hemställan i saken meddelades, hvilket dock alltid sker i frågor om Civil- och Criminal-lagarne.
Samme Ledamot har äfven, såsom grund för dess förslag om ett års fästningsstraff för obehörig kroppsvisitation, uppgifvit, att i den Författning, som nu finnes, ett lika beskaffadt straff är utsatt för olaglig husvisitation.
Det är sanni, att denna Förordning i flere fall bestämmer arbete å fästning för fel af Tullbetjening i tjensteutöfning; men deraf följer ej, att sådant är rigtigt enligt rättsgrunderne.
Dessutom är förhållandet mellan obehörig visitation på kroppen och i hus ganska olika, och bör med olika ansvar beläggas.
Genom den senare störes hemfriden, som i 16 §. 58 H. io 146 Den 22 Ja nunrii e. in.
RederingsFortnen är försäkrad; men icke förnärmas den personliga säkerheten till lika grad derigenom, att vid Tullbom visitation anställes å en med kläder utomordentligt belastad person.
Straffen böra rättas härefter, och icke, såsom det af Herr Cederschjöld föreslagna, stå i uppenbart missförhållande till förbrytelserne.
I anledning af den siste Talarens yttrande, anser jag mig böra erinra, att Konungen väl kan, genom Rikets Ständers öfverlåtelse och medgifvande, få rättighet att ensam stifta och utfärda ekonomiska Lagar och Förordningar, hvari straffbestämmelser utsättas, men alldeles icke äger denna rättighet, utan en sådan öfverlåtelse.
Sålunda hafva Rikets Ständer till Konungen öfverlemna! att utfärda BevillningsFörordningarne, äfvensom, år 1812, Förordningen mot fylleri och dryckenskap.
På samma sätt kunna Rikets Ständer nu lill Kongl. Maj:t öfverlåta, att ensam besluta ifrågavarande Författning mot oloflig in- och utförsel af varor; i annat fall tillkommer det icke Konungen; ty 8g §.
RegeringsForroen är icke här tillämplig, då fråga äfven är om straffbestämmelser.
Grefve Frölich„ David:
Jag trodde icke, alt jag under denna långa conversation skulle behöfva yttra mig; men då man omsider äfven företagit tolkning af Grundlagen, anser jag nödigt att derom säga min Den 22 J a n u a r i i e. m. >4? tanka.
Sr i förevarande fråga, alt, då (Jet ej kan nekas, att Konungen äger rättighet stifta och utfärda ekonomiska lagar, Han äfven måste äga rätt alt derjemte stadga de straffbestämmelser, som äro nödvändige för att göra dessa lagar gällande, och hvilka dock ej kunna elier böra förblandas med hvad som förstås med Criminelle lagar, som endast af Konungen och Rikets Ständer gemensamt få stiftas eller ändras.
Om Konungen i sädane ekonomiska lagar och förordningar bestämmer otjenliga straff, som af Nationen ogillas, är det ganska illa, men kan, enligt nu gällande Grundlag, icke hindras af Rikets Ständer.
Detta är min öfvertygelse, och jag tror icke, att jag genom framställningen deraf gjort mig misskänd för att vilja i något fall efterskänka Folkets rättigheter att deltaga i stiftningen af Civil- och Criminal-lag.
Hvad detta slags lagstiftning angår, anser jag Rikets Ständer icke ens kunna, såsom här blifvit påslådt, i något fall öfverlemna densamma till Konungen ensam.
Jag skulle åtminstone vid hvarje tillfälle protestera och sätta mig emot ett sådant förfarande.
Men då jag tror det vara Konungens rätt, att ensam besluta Förfaltningarne mot lurendrejeri och tullförsnillning, finner jag det äfven tillkomma Konungen att fastställa behöflige straff för Förfaltningarnes öfverträda nde.
Jag är följaktligen af den mening, 58 H. io* 148 Den 22 Januarii e. m» att vi kunna fortgå på den stråt Friherre Åkerhjelm nu föreslagit, och ej behöfva eller böra sysselsätta oss med partialiteter.
Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken föreslog bifall till den ifrågavarande andra punkten, mom. af, med Grefve von Fersens tillägg, dock så, att orden under iakttagande skulle utbytas emot orden under förbehåll.
Jag kan ej afstå från yrkande, att antingen ingen kroppsvisitation må tillåtas, eller ock fruntimmer bestämdt derifrån undantagas.
Jag anhåller om proposition på hela förslagets förkastande.
Jag anser mig ännu en gång böra fästa Herr Hjertås uppmärksamhet derpå, alt då första punkten af Friherre Åkerhjelms förslag redan blifvit godkänd, det också är nödvändigt antaga de öfrige punkterna, för att få ett sammanhängande helt.
Jag vill tro, att, fastan den olyckan redan händt, att irsta punkten af förslaget blifvit bifallen, det onda likväl blifver mindre, om ifrågavarande 2:dra punkt hel och hållen förkastas.
Om man inskränker sig till första punkten, är endast behörig Undersökningsman vid Tullbom beråt - Den 22 Jun unrii e. m. >49 tigad att anställa visitation efter insmugladt gods; men i följande punkterne utslräckes visitationsrätten öfver all måtta.
Sista momentet af 2:dra punkten innehåller till exempel, alt visitation får ske i boningsrum, hos den, som förut blifvit straffad för lurendrejeri och tullförsnillning; ett högst orimligt påbud, som måste förmå hvarje husägare att affordra sine hyresgäster bevis att de ej undergått sådant straff.
Det låter sig rätt väl göra, att afslå nu ifrågavarande punkt, och bibehålla endast den första, så att visitationsrättigheten blott tillkommer behörig Undersökningsman vid tullbom.
Friherre Åkerhjelm’.
Herr Hjerta tyckes tro, att med behörig
Undersökningsman förstås i i:sta punkten af milt förslag endast den vid tullbom anställde Tullbetjeningen; men der står uttryckeligen, att med behörig Undersökningsman förstås alla de i 37 §. af Förordningen mot oloflig införsel eller utförsel af varor uppnämde personer.
Således blifver, enligt denna punkt, visitationsrätten ej så inskränkt, som Herr Hjerta förment.
Hvad åter angår anmärkningen om vådan af att tillåta husvisitation hos dem, som förut blifvit straffade för lurendrejeri och tullförsnillning, så vinnes ej något genom förkastande af mitt förslag i denna del, ty nu gällande Förordning innehåller alldeles detsamma.
1S0 Den 22 Januarii e. m. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Alar skalken förnyade den af honom sist framställde proposition.
Ropades åter Ja och Nej. Hans Excellence gjorde proposition till afslag å berörde förslag.
Ropades äfven Ja och Nej. Herr Hjerta begärde votering.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde följande Voteringsproposition:
Den, sorn bifaller, att Undersökningsmans visitations-rältighet må sträckas utom Tullplats till gator och torg i Städerne samt allestädes å Landet, under bar himmel, dock under förbehåll af skade-ersättning, i händelse genom visitation under bar himmel något af varorne förderfvas eller illa medfares, och förbrutet gods ej anträffas; samt att visitation på kroppen, då förbrutet gods ej vid densamma anträffas, måtte anses såsom olaglig visitation, hvilken med strängt ansvar bör blifva belagd, voterar Ja; Den det ej vill, voterar .
Nej; Vinner Nej, anses berörde förslag hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit.
Den 22 Jan uar ii e. m. i5i Hvilken Volerings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs.
Voteringen börjades klockan 8 e. m., och befunnos vid voteringens slut klockan tre qvart till 9 e. rn., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings-sedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 42.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således afslagit ofvanberörde i Ja-propositionen upptagne förslag. h') Salu- och Upplagsbodar , Magazin och Uthus.
Ehuru obehagligt det är att vid denna punkt göra någon anmärkning, då en sådan lätt kan föranleda en lika lång öfverläggning, som den öfver föregående moment, anser jag mig dock böra härvid föreslå följande tillägg: dock under förbehåll af lämplig skade-ersättning för den, uti hvars salubod visitation sk ed t, dä ei förbudet gods, eller till ett ringa värde, efter nedannämnde värderingsgrunder vid undersökningen anträffas.
Jag stöder detta förslag på den anmärkning jag bort göras Dei! 22 Januari! e. m. inom BorgareStåndet, att en sådan visitation, som i förevarande punkt medcifves, kan betaga den, hvars varor visiteras, all förtjenst på längre tid, till och med under en hel marknad.
I förra delen af det nu föreslagne tillägget instämmer äfven jag, men icke i den senare, eller att
Undersökningsmannen skall utgifva skade-ersättning vid husvisitation, äfven då insmuglade varor anträffas, men uppgå till ringa värde.
Jag har framställt såsom grundsalts, att i dylika fall afseende ej bör göras på det större eller mindre värde godset kan hafva.
Så snart något blifvit funnit, bar visitationen varit behörigs och bör ej på något sätt bestraffas.
I anledning af Friherre Åkerhjelms anmärkning, anser jag mig böra nämna, det jag grundat senare delen af mitt föreslagna tillägg derpå, att då, enligt hvad en Ledamot af BorgareStåndet inom Utskotten upplyste, nuvarande författning förklarar förbrutet det gods, tillexempel ett stycke inländskt kläde, hvarå stämpeln ej finnes, men det lätt kan hända, att ett sådant märke af våda lösslites, godset blefve ansedt såsom olofligen infördt, ehuru ringa värde det kunde hafva; och det synes mig skäligt, att lurendrejande eller tullförsnillning af ett mindre parti varor ej Den 22 Januari i e. na. straffas så hård t, som insmugling af ett större.
Dock vill jag ej insistera på antagande af mitt tillägg i denna senare del.
Det tyckes visserligen, som, då mari blott betraktar ett specielt fall, sådant som det anförda, den föreslagna modificalionen vore billig, men, enligt min opinion, innefattar den dock mot allmänna principen en contradiction, som ej bör äga rum, emedan den kunde främja undandöljande af tullförsnilladt eiler lurendrejadt gods.
Innehafvaren kunde ju göra det genom förebärande, att stämpeln förkommit.
Med beslag å kläde är dessutom, enligt nuvarande författning, det särskildta förhållande, att vid Domstolen undersökes, om klädet är af Svensk fabrik, i hvilken händelse innehafvaren blott pligtar för bristande stämpel; är det åter utländskt, böter han för insmugling.
Jag skulle följaktligen gerna se, att Grefve von Fersen afstod från senare delen af det tillägg harr föreslagit.
Jag är villig att, på sätt Friherre Åkerhjelm önskat, ändra vedaclionen af det föreslagna tillägget.
Det skulle i enlighet härmed få denna lydelse: dock under förbehåll af lämplig skadeersättning för derij uti hvars salubod visitation skettj då ej förbrulet gods vidunder - 154 Den 22 Ja nu a lii e. ra. sökningen anträffats.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till bifall å Moni. bf uti 2 punkten af Friherre Åkerhjelms förslag, med Grefve von Fersens tillägg, så lydande: ”dock under förbehåll af lämplig skadeersättning för den, ”uti hvars salubod visitation skett, då ej förbrutet gods vid undersökningen anträffats.” Bifölls. c) Faun, der varor uppläggas eller till salu hällas. df Hus och Boningsrum i Skärgård, och på Hviloställen, der varutransporter befinnas eller varor uppläggas.
Dessa tvenne Momenter biföllos. ef Boningsrum hos den, som förut blifvit straffad för lurendrejeri eller tullförsnillning.
Jag instämmer i den af Herr Hjerta gjorda anmärkning, att, om detta moment antages, följden blifverden, att hvarje husägare måste söka skaffa sig bevis, huruvida hans hyresgäster blifvit straffade för lurendrejeri eller tullförsnillning; hvilket skulle föranleda mycken förargelse.
Jag anhåller derföre om afslag å delta moment.
Den 11 Januari i e. m. i55 Friherre Åkerhjelm:
Jag vill tro, alt bärle Herr Hjerta och Herr Crusenstolpe misstagit sig om rätta forslandet af ifrågavarande moment, och förblandat det med Utskottens förslag i förra Betänkandet.
Der föreslogs visilationsrätt i rum, hvarest tullförsnilladt eller lurendrejadt gods förut blifvit anträffade
Här åter är blott fråga om personen, som undergått straff för lurendrejeri eller tullförsnillning, och att visitation må hos honom anställas, hvarhelst han bor.
De rum han bebott, då brottet af honom föröfvades, äro efter hans aflyttning befriade från visitation.
Mig synes det vara skäl, att man i detta afseende med större stränghet behandlar den person, som förut förbrutit sig.
Det är samma princip, sorn i allmänhet följes i Criminal-lagstiftning, att ölui ansvaret för itererade förbrytelser.
För öfrigt har jag redan nämnt, att ifrågavarande stadgande äfven finnes i den nu gällande förordningen.
Då det ej kan vara Herr Crusenstolpe, såsom Hof-RättsAssessor, obekant, att det enligt lag är tillåtit, alt hos straffad tjuf anställa visitation efter tjufgods, synes Herr Crusenstolpe ej hafva skal att sätta sig emot ett stadgande, som berättigar att eftersöka lurendrejade eller lullförsnillade varor hos dem, som förut blifvit beträdde med att innehafva sudane. i56
Don 22 Januarii e. m. Herr Crusenstolpe:
Jag vill icke med Friherre Cederström, hvilken, såsom Landshöfding på Gottland, gifvit tillräckliga prof, huru han förstår och tolkar författningarne om husvisitation, ingå i någon vidare discussion om denna fråga; men, på de af Friherre Åkerhjelm anförde skäl, frånträder jag mitt yrkande om momentets ogillande.
Uppå derefter framställd proposition blef Momentet e) af 2:dra punkten utafRidderskapet och Adeln bifallit. 3:o
Att undersökning efter olofligen infördt gods i annan enskild persons boningsrum, hus eller gård, än de förenämnde ef mare tilläten, så framt Undersökningsmannen icke gitter bevisa, att sådant gods der inkommit, inom de beslagsförrättningen näst föregående 4$ timmar.
I anledning af hvad jag på förmiddagen nämnde, skulle jag önska, alt emellan 3.'dje och f.de punkten måtte införas en ny, af innehåll: ”att, vid ”anträffandet af förbrutit gods, ägaren der”af från ansvar bör vara fri, så framt han ”gitter i bevis leda, det han af inom Riket ”bosatt eller handel drifvande person va’roine bekommit, på det straffet må drab”ba den, som brottet föröfvat, och ej den, af ”hvilken varorne lagligen ochrättmätigt ägas.”
Jag tror detta vara ganska oskyldigt och ej Den 22 Jann ari i e. m befordra lurendrejeri, men betrygga deras säkerhet, sorn köpt på god tro, alt ej blifva ansedda såsom lurendrejare.
Om meningen är, att den föreslagna befrielsen från ansvar för godsets innehafvande skulle pröfvas och bestämmas af Domstol, är förslaget öfverflödigt, emedan föreskrift derom redan finnes i våra lagar.
Gitter innehafvaren bevisa, att godset ej var hans, och att han ej tullförsnillat eller lurendrejat in detsamma, befriar naturligtvis
Domstolen honom från ansvar.
Är åter Grefve von Fersens mening med förslaget den, att uppgift af godsets innehafvare, det annan person vore ägare dertill, eller sålt eller lemnat detsamma, skulle befria innehafvaren från undersökning, synes mig förslaget ganska betänkligt att antaga.
Hvad bevis skulle han väl förete för sin uppgifts vigtighet, om icke räkning, och den kunde vara falsk.
Ingen voré för tillfället tillstädes alt pröfva den, utom Tullbetjeningen, hvilken dertill ej vore competent.
Dessutom kunde, om stämning följde, den uppgifne personen neka, att han sålt eller lemnat varan.
Jag skulle gerna instämma i förslaget, om jag trodde det leda till något ändamål; men jag kan ej anse det annorlunda, än onyttigt, om ej skadligt.
I anledning af Friherre Åkerhjelms senaste yttrande, anhål - 158 Den 22 Januari i e. m. ler jag få upplysa, att jag med ifrågavarande förslag ingalunda åsyftat att lägga något hinder i vägen för den, som lagligen vill anställa visitation efter olofligen infördt gods, ulan endast velat antyda, att icke ovilkorligen den, hos hvilken godset finnes, hör af Domstol fällas till ansvar, utan att Domstolen må söka komma hans fångesman, och den verklige smuglaren, på spåren, samt befordra honom till straff.
Då likväl Friherre Åkerhjelm nu upplyst, att sådant förut är genom lag stadgadt, vill jag ej vidare påyrka mitt förslag.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till antagande af den af Grefve von Fersen föreslagne nya punkt, så lydande: ”att, vid ”anträffandet af förbrutet gods, ägaren der”af från ansvar bör vara fri, så framt han ”gitter i bevis leda, det lian af inom Ri”ket bosatt eller handel drifvande person ”varorne bekommit, på det straffet må drab”ba den som brottet föröfvat, oell ej den, ”af hvilken varorne lagligen och rättmätigt agas.
Ja och Nej. Hans Excellence framställde proposition till afslag å berörde nva punkt.
Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade aine gånger den Den ii Januari i e. m. af honom först gjorde proposition lill antagande af den utaf Grefve von Fersen föreslagne nya punkt; men propositionerne blefvo båda gångorne åter med Ja och Nej besvarade.
Jag är i tillfälle att af egen erfarenhet intyga nyttan och behofvet af det tillägg Grefve von Fersen nu föreslagit.
När jag flyttade hit till Staden, gjordes hos mig beslag på ett stycke Sitts, som jag köpt i en öppen salubod.
Jag fick likväl igen min vara, emedan dess anhållning af Tullbetjeningen var olaglig.
Hade jag haft bevis, att jag köpt varan öppet i bod, hade den ej kunnat ens anhållas.
Om jag i bod här i Staden köper utländskt kläde och vid visitalions tillfälle företer räkning derpå, skulle det vara hardt, om klädet togs i beslag och jag straffades såsom lurendrejare.
Derföre anser jag Grefve von Fersens tillägg behöfligt.
Jag tror, att Herr Cederschjöld misstagit sig om Grefve von Fersens förslag.