Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är med fägnad jag hört den siste värde talaren uttrycka så sunda åsigter i denna fråga, särdeles då han sjelf är delegare i en privatbank.
Jag instämmer med honom i förordandet af alla de åtgärder, som kunna anses betrygga allmänhetens säkerhet, men jag anser fortfarande just denna säkerhet fordra, att sedelutgifningen ej får utsträckas öfver halfva grundfonden.
Ehuru Bankdirektioner finnas, som förmena, att Bankrörelsen ej skall kunna bära sig, om sedelutgifningen sålunda inskränktes, kan jag icke tro följden af en sådan inskränkning blifva den som befarad nu antydda, och om än så vore, måste man, i min tanke, främst afse allmänhetens säkerhet, helst, på sätt Hr von Koch öppenhjertigt tillkännagifvit det under den sista svåraste krisen verkligen var fara, att Bankerna icke skulle kunna full göra sina förbindelser att ögonblickligen inlösa sina utelöpande, sedlar.
Sparre har sagt, att det betydde mindre, huru stor sedelutgifningen vore, samt att den egentliga påtryckningen härledde sig från depositionernas uttagande.
Det må väl vara, att detta förökade påtryckningen, men denna måste naturligtvis ock blifva större i samma mån sedelutgifningen vore större.
Jag vidblifver min åsigt, att det vore riktigast att bestämma sedelutgifningen till ett belopp motsvarande halfva grundfonden, men då jag icke kan annat än godkänna Hr von Köchs skäl att vid denna Riksdag icke gå längre, utan stanna vid 75 proc. af grundfonden, vill jag afstå från yrkande af propos. å mitt förslag och instämma i Hr von Köchs. Gr. Sparre:
Just den omständighet, att privatbankerne sträckt deras sedelutgifningsrätt något för långt har föranledt Utsk. att föreslå inskränkningar i denna rätt, och påståendet att Utskrs förslag icke innehåller någon inskränkning deri är i sanning ett alldeles nytt upslag i saken.
Jag tilltror mig kunna med temmelig säkerhet säga, att riksmyntkassan i en privatbank aldrig kan understiga j af grundfonden, och vanligtvis är den mycket större.
Ar det då ingen inskränkning att stadga, att riksmyntkassan ej får grunda sedelutgifning?
Att göra ytterligare inskränkningar, vore visserligen försigtigt, men om tidpunkten nu är inne att vara så ytterligt försigtig och lägga en sådan börda på penningerörel - Den 24 Febrnarl. 387 sen, att den med möda kan operera, det lemnar jaa derhän.
Vi känna, att en af de utvägar Sverige hittills baft att genom den mycket omtalade b I a n kok rei I i te n anskaffa penningar utifrån numera är stängd.
Kan det vid sådant förhållande vara skäl att lägga sådana band på de penningeverk vi hafva inom landet, att äfven dessa källor för vår industri och handel utsina?
Jag för min del tror det ej, utan anser fortfarande, att den medelväg Utsk. valt är den rätta.
Jag vili med afs:de på denna punkt inskränka mig till att fullkomligt instämma i Hr von Köchs förslag, hvilket jag anser skydda allmänheten mot vådorna af en allt för stor sedelutgifningsrätt, på samma gång som det upfyller Privatbankernas anspråk på en billig vinst.
Det har verkligen förvånat mig, att man vill upskrämma R. o. Ad. med förespeglingar af våra privatbankers osäkerhet, ehuru vi under den värsta krisen i December månad funnit, att dessa Banker stodo sig ganska väl, hvilket naturligtvis bordt öka och icke minska deras anseende.
Nu har Utsk. föreslagit en betydlig inskränkning i sedelutgifnings-rätten, och ändock hyser man farhåga för densammas missbrukande!
Dessa Banker hafva statt sig bra i 30 år och någon missbelåtenhet med dem har ej funnits.
Om en och annan af dem har begagnat sin fulla sedelutgifnings-rätt, så är det dess rättighet, ehuru icke försigtigt.
Jag vet deremot andra Banker, som i sitt förvar hafva egna kreditsedlar till ett värde af emellan 700, å 800,000
Rdr, emedan de vilja vara säkra vid en möjligen inträffande kris.
Nu vill man inskränka sedelutgifnings-rätten till 75 proc., ja t. o. m. till 50 proc., en annan gång måhända ända till 25 proc., så att privatbankerne till slut icke blifva några Banker.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt att i afs:de på 14 §, hvilken af R. o. Ad. varit återremitterad, Utsk. vidhållit sitt förra förslag, som också blifvit förordadt af Gr Sparre och Hr Aminoff, blifvit yrkadt af Hr von Koch, med hvilken Frih.
Anckarsvärd sig förenat, att Utsk:s redaktions förslag måtte bifallas med den förändring att i stället för orden »Bankens hela grundfond» infördes orden »75 proc. af Bankens hela grundfond», blef propos. till bifall å Utsk:s förslag utan förändring först framställd och besvarad med blandade
Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla samma förslag med den af Hr von Koch föreslagna förändring samt efter denna proposis besvarande med starka
Sparre begärde votering men anmälde sig derefter ånyo samt yttrade: 388 Den 24 Februari.
Orsaken, hvarföre jag begärde votering var verkligen den, att jag orätt upfattat Hr von Köchs förslag.
Då jag nu under tiden fått uplvsning örn dess rätta mening, anser jag mig böra afstå från min begäran om votering.
Då jag i denna fråga delat Utslcs åsigt, lår jag härmedelst reservera mig emot det nu fattade beslutet. 11 punkten, ang:de § i 6.
Sedan jemväl
Utslcs förslag till redaction af denna § blifvit upläst, blef detsamma af R. o. Ad. godkändt.
12:te punkten, ang:de § SO.
Utslcs förslag till redaktion af ifrågav:de g blef härvid upläst samt af R. o. Ad. godkändt. 13:de punkten, ang:de g 21.
Efter upläsning af Utsk:s förslag till redaktion af ifrågav:de g, yttrade: Gr.
Jag har i min reservation sökt ådagalägga, att det af Utsk. här föreslagna stadgande är dels oriktigt och dels stridande emot den nyare lagstiftningens tendens, som är att småningom borttaga de tysta förmånsrätterne, då man här deremot vill införa en ny förmånsrätt för fordringar, som i en konkurs kunna uppgå till 9 mill.
Det är klart, att sådant skall leda till förminskning i allmänhetens förtroende till bankerne.
Vi hafva äfven genom vårt nyss fattade beslut tillkännagifvit, att vi icke anse sedelemissionen såsom någon gren af Bankrörelsen, den der bör i någon större mån gynnas, och då är det högst inkonseqvent att gifva innehafvarne af banksedlar en förmånsrätt framför Bankernas öfrige fordringsegare.
Depositionsrörelsen samt upp-och afskrifningsräkningen anses vara de rörelsegrenar, som äro de företrädesvis vigtigaste och för landet nyttigaste, enär, om dessa rörelsegrenar riktigt komma i gång och förtroendet till Bankerne fortfar, det sannolikt skall komma derhän, att den mindre förmögna skyndar att i Banken insätta sina sparpenningar, men hvarföre skola de sedelinnehafvarne gynnas på bekostnad af depositörerne?
Hvarföre skola icke alla delegare i konkursen få njuta lika rätt?
Dermed kan icke åsyftas något annat, än att förskaffa sedlarne ännu större kredit, men vi hafva ju ingenting deremot, att icke sedelutgifvande privatbanker uppstå?
Det är dessutom klart, att detta stadgande måste leda till Bankernas insolvens.
Om nemi. en Bank vid en inträffande kris behöfver söka sig ett lån, så har den svårare att få ett sådant, då långifvaren vet, alt hans rätt bl ifver sämre än alla sedelinnehafvarnes, och då uptagandet af lån är det enda medlet att göra fall emot en stark påtryckning, skal! stadgandet ovilkorligen bidraga till Bankernas insolvens.
Stadgandet är dessutom i så måtto ofullständigt, att det icke tillkännagifva!', huruvida förmånsrätten skall gälla så väl i Bankbolagets som Den 24 Februari.
389 de solidariska bolagsmännens konkurs.
Det är tänkbart, att, till följd af bolagets cession, åtskilliga eller alla solidariska bolagsmännen nödgas göra konkurs, men lagen säger ej om sedel-innehafvarne skola ega förmånsrätt äfven i de sednares konkurser.
Detta är en ofullständighet, som måste gifva anledn. till villrådighet vid lagens tillämpning.
Slutligen förefinnes i (örsiaget en oriktighet,' bestående deri, att den, som insatt penningar på deposit-räkning, vid konkurs får högre ränta än han betingat sig.
Han skall nemi. få sex proc.
Men från hvilken tid skall denna höga ränta beräknas?
Om en person den ena dagen insätter penningar på depositräkning å 6 månadeis tid och Banken den andra dagen gör konkurs, så kan väl insättaren skäligen ej begära 6 procts ränta förr, än de 6 månaderna förflutit, enär han sjelf åtnöjt sig med 3 proc.
För öfrigt har förslaget gifvit 6 proc:s ränta åt depositörerne men icke åt dem, som insatt penningar på up- och afskrifnings-räkning.
Detta är en ny inkonseqvens.
Jag tror, att denna g är dels felaktig dels missledande och får således yrka, att It. o. Ad., med ogillande af densamma, måtte i stället antaga den motsvarande §:n i nu gällande Banklag.
För min del finner jag mig belåten med Utslcs förslag, hvarigenom de väsendtliga olägenheter, som vidlådde det förra förslaget, blifvit undanröjda.
Jag får likväl, med anledn. af Gr.
Sparres anmärkn., förklara, att jag icke är särdeles ifrig för förslagets ovilkorliga antagande, emedan man, enligt min lanke, ganska väl kan reda sig både med Utslcs förslag och den gamla lagen.
Jag anser emellertid Utslcs förslag hafva något företräde.
Sparre har anmärkt, att det skulle vara orimligt att gifva sedel-innehafvare förmånsrätt framför depositörer samt att sedel-utgifning vore en sak, som mindre borde befrämjas än deposilions rörelsen.
Ehuru äfven jag delar denna åsigt, tror jag dock, alt man bör afse den skillnad, som förefinnes emellan en sedel-inne bafvare och en depositör.
Det måste nemi. vara lättare för en person, som slår i omedelbar beröring med Banken och gör insättningar derstädes, att kontrollera Bankens ställning, än detta är för den, som i handel och vandel emottager Bankens sedlar.
Och om man, lika med Gr.
Sparre, anser, att depositörerne äfven böra hjelpa, har Ulsk. ju i denna riktning gått ett steg längre än nuv:de lag, då Ulsk. ger dem G procts ränta, om konkurs inträffar.
Sparre har visserligen anmärkt såsom något besynnerligt, alt en depositör, som insatt medel för 3 proc., skall få 6, men jag tror, att man bör ihågkomma, att depositören genom konkursen beröfvas rättigheten att när som helst uttaga sitt insatta kapital.
Jag anhåller om bifall till §:n, allrahelst som jag förmodar, alt den bl ifver af Borgare- och BondeSt:n godkänd.
Den siste värde talaren yttrade, att det skulle lända Bankerna till fördel, om ett sådant stadgande, som det här ifrågav:de, komme till stånd.
Jag för min del kan icke fatta, hvari denna fördel skulle bestå.
Icke heller torde fördelen ligga 390 Den 24 Februari. på allmänhetens sida, som, åtminstone i landsorten, har svårt att göra sina små besparingar fruktbärande och derföre behöfver deponera dem i Bankerna, men allmänheten deponerar ej sina penningar, om den ej får full säkerhet derför.
Jag tror således, att depositörerne böra hafva lika rätt som sedel-innehafvarne.
Sparre i sin reservation så tydligt och fullständigt utvecklat, att jag anser mig icke behöfva vara vidlyftig utan inskränker mig till att med honom mig förena.
Beträffande den förmån, som genom förslaget skulle tillskyndas depositörerne derigenom, att de finge 6 proc:s ränta vid inträffande konkurser, så får jag säga, att jag tror, att en depositör, om han tillfrågades, hvilketdera stadgande han vill hafva, Utsk:s eller det nu gällande, icke ett ögon blick skulle tveka att välja det sednare, hvarigenom han eger lika rätt med andra fordringsegare.
Utslcs förslag deremot ger honom sämre rätt än sedel-innehafvarne och liksom tröstar honom med 6 proc:s ränta.
Denna lilla ränte-förhöjning kan väl icke upväga risken att blifva hela sin fordran förlustig.
För öfrigt vet jag ej, hvarföre en depositör skall hafva högre ränta än den, som insatt sina penningar på up- och afskrifnings-räkning?
Och hvarföre skall man gifva sedlarno större kredit på bekostnad af alla Bankens öfrige fordringsegare?
Hvarför skall man göra så stor skillnad mellan en sedel och ett depositions-bevis, hvilket sednare ock kan gå man och man emellan?
Båda slagen äro ju fordrings-bevis, men sedel-inne hafvaren kan icke förlora så mycket som depositören, hvilken måhända insatt allt hvad han eger.
Jag har icke i något lands banklagar kunnat finna en sådan rangskillnad emellan fordringsegare; man har tvärtom från början af detta sekel gjort allt hvad man kunnat för att utplåna de tysta förmånsrätterne, dessa forntidens privilegier för vissa kreditorer.
Att vid konkurser alla fordringsegare skola njuta lika rätt, det bjuder rättvisan; att gynna den ene på den andras bekostnad är orättvist.
Om stadgandet dessutom, på sätt jag sökt visa, verkar menligt på Bankernas soliditet och försvagar möjligheten för dem att vid påfallande behof få låna penningar, tror jag detsamma vara helt och hållet förkastligt och fortfar derföre att yrka bifall till milt förslag.
Jag delar detta afs:de helt och hållet Gr.
Sparres åsigt; ty jag kan icke inse på hvilken grund af billighet eller rättvisa en innehafvare af depositions-bevis skall försättas i sämre ställning än en sedel-innehafvare.
Den förre befinner sig redan de facto i en sämre ställning än sedel-innehafvaren; ty denne kan, så snart han får aning om att Banken möjligen kan vara osäker, genast presentera sin sedel i luckan till inlösning, men den förre, som på god tro lånat Banken sina penningar, har kanske icke rätt att lyfta dem förr än efter en viss tids förlopp.
Ett ytterligare skäl, som i hög grad talar för Gr.
Sparres åsigt, är att man i allmänhet antagit såsom grundsats i lagstiftningen att borttaga de tysta förmånsrätterna, och då bör Den 24 Februari.
391 man väl ej bibehålla en tyst förmånsrätt till den grad orättvis och obillig som den här ifrågasatta.
Jag anhåller om afslag å denna g i Betänk, och om bifall till det af Gr.
Hr Gr. o. Landtm, framstält hurusom i afs:de på 21 § blifvit yrkadt dels bifall till Utsk:s förslag dels af Gr.
Sparre, med hvilken några ledamöter instämt, att R. o. Ad. med afslag derå måtte såsom 21 § antaga det af Gr. Sparre i Utlåt, bifogad reservation, i öfverensstämmelse med K. Förordn:n den 6 Okt. 1848, föreslagna stadgande, anmälde sig och yttrade Gr.
För den händelse att R. o. Ad. skulle skänka sitt bifall åt mitt förslag, anhåller jag, att de deri förekommande orden Kongl. Moj.l, måtte utbytas emot ordet Konungen, hvilket sednare ord begagnas på alla öfriga ställen i förslaget.
Propos. till godkännande af den af Utsk. föreslagna 21 § blef härefter framstäld och besvarad med starka
Nej, blandade med Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade såsom 21 § antaga det i Gr.
Sparres reservation föreslagna stadgande med den förändring att ordet »Konungen» infördes i st. f. »Kongl.
Maj:t», samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Jag skulle hafva önskat yttra mig för ett talrikare
Hus, men jag har åtminstone den tillfredsställelsen att under förev:de förhållande icke uptaga någon tid, som kunnat bättre användas.
Behandlingen af det nu afgjorda lagförslag och de anmärkn.-r som dervid i olika rigtningar blifvit inom Stånden gjorde, äfvensom de tänkvärda reservationer, som ifrån Utsk. åtföljt Betänk., torde olvifvelaktigt hafva ådagalagt bristerna i vår Banklagstiftning.
En tidpunkt synes nu allt mera och mera närma sig, då det blifver snart sagt en tvingande nödvändighet för hvarje tänkande medborgare, att fästa upmärksamheten vid landets financiela förhållanden, och hvarvid lagstiftning för enskilda Banker blifver af så mycken vigt.
Att RiksBankens organisation och verkningssätt är illa stä 1 dt, derom torde meningarne vara alltför enige, för att vara ogrundade.
Mera än ett århundrades historia, och trenne successiva myntförsämringar ådagalägga hvilka förfärliga olyckor RiksBankens felaktiga organisation ådragit landet; och hvem vet hvad som genom RiksBankens styrelse och förvaltning ännu kan återstå ? eller hvilka inverkningarna å Banken kunna blifva af ett krig, af de vidt utseende behofven för de i så stor skala beslutade jernvägs-anläggningarne genom utländska lån? af behofven för Stockholms befästande; jemte alla andra möjligen upkommande nu tidens penningeätande påfund.
Meningarne äro visst icke f. n. odelade att. fördömma den lånerörelse RiksBanken bedrifver å borgens-förbindelser å fastighetsinteckningar; medelst lån på fleråriga omsättningar m. m. som visst 392 Dan 24 Februari. icke kan räknas till fördelaktigt inverkande på krediten, på handel och näringar, och på industrien i allmänhet.
Så länge RiksBanken i största skala föregår med exemplet af dylik Bank-verksamhet, inses mycket val svårigheterna att för PrivatBank-rörelsen stadga mera ra t ion el t ändamålsenliga förfoganden.
Jag har frågat mig sjelf och andra, huruvida det icke gifves någon möjlighet att åstadkomma någon ändring i det nu för handen varande eländet.
Jag erinrar mig härvid den kemmit.é, som i sådant ändamål redan för 35 eller 36 år sedan sattes och ibland hvars medlemmar, om jag ej missminner mig befunnos af Gr:ne Schwerin, Björnstjerna, af Wirsén och Presidenten Skogman.
Resultatet af denna komité b 1 ef ett Betänk., som djupt ingrep i hela Bankväsendets organisation, ålan föreslog, vill jag minnas, att inlåta enskilda aktieegare i RiksBanker, för att derigenom gifva dem en form mera öfverensstämmande med sednare tiders utvecklade begrepp om bankrörelse; och troligen äfven i afsigt att trygga myntvärdet emot RiksBankens understundom ådagalagde alltför lättfärdiga Bankoväsendets förvaltning.
Förslaget blef emellertid icke bragt till någon påföljd, troligen till följd af den räddhåga för alla mera genomgripande reformer, som då utmärkte styrelsen.
Hvad som för R.
St:r, för Staten och för landet måste afses, är att jemte myntvärdets uprätthållande, RiksBanken må kunna ifrån Banken påräkna den vinst, som f. n. derifrån hämtas.
Det af mig påpekade snart under 25 år åsidolagde FinansKomitéBetänk. föreslog aktieegares intagande i RiksBanken, för att derigenom RiksBanken ej allenast skulle tillförsäkras den årliga vinst de nu påräkna, utan sannolikt komma i åtnjutande af en vida större.
Förvaltnings-kostnaderne skulle otvifvelaktig! minskas, och i väsendtlig mån i afs:de å RiksBankens tillgöranden inskränkas till kontroll genom Revisorer, huru statuterne följdes, samt huru upoch utlåning verkstäldes med afs:de å Bankens säkerhet, och industriens-behof och fordringar.
Det är icke troligt, att man under sådane förhållanden, skulle på RiksBankens bekostnad, gå så alltför släpphändt tillväga med PrivalBankerne, som nu är händelsen.
— Nu tycks likväl en förändring härutinnan vara af sjelfva händelsernas gång påkallad.
Det stora kapital, som RiksBanken genom sista statslånet fått sig ålagdt att förvalta, borde väl hafva fört lanken på att vidtaga några förändringar i Bankens organisation.
Ty det kan väl icke bestridas — utan att jag derföre på något sätt vill ingå på personligheter — att det sätt, hvarpå BankStyrelsen utses, alldeles icke öfverensstiimmer nfed de vigtiga åligganden denna Styrelse har att uträtta, särdeles under närvide tidpunkt, då landet häftar för mer än 100 millioner skuld, om jag inberäknar HypotheksFöreningarnes utländska lån.
Äfven är det olämpligt att Styrelsen för sådana verk som Banken och Riksg:sKonl. skall vid sina åtgöranden vara inskränkt af ett reglemente, hvilket, om det innehåller aldrig så mångå paragrafer, omöjligt kan förutse alla tänkbara fall.
St:r hafva vid denna Riksdag begärt nedsättandet af en komité för ord - Den 24 Februari.
393 nandet af kredit-lagarne, och jag skulle önskat att någon ledamot af Huset, som befattat sig mera med finans-väsendet än jag, dervid bifogat en begäran att denna komité äfven måtte få sig updraget att afgifva Betänk, i afs:de å Bankens organisation och verkningsomfång.
Jag känner allt för väl R.
St:rs ömtålighet i detta ämne, jag påminner mig mera än väl de heta slriderne, hvartill propos:n om ändring uti 72 §:s ordalydelse lemnade anledn., men andra förhållanden hafva inträdt; och det torde för Regeringen blifva en oeftergiflig pligt, att vid betraktande af hvad
Rikets rätt och bästa kräfver, träda emellan, åtminstone med goda råd till R.
St:r, att vid en kommande Riksdag så ifrån roten omskapa RiksBanken, till ett mera tidsenligt, och mot inträffande händelser mera tryggadt penn ingeverk, att den må, annorlunda än som nu sker, kunna upfylla sin bestämmelse att välgörande verka i alla rigtningar till allmänt bästa.
Naturligtvis kan det, då vi så till sågandes äro i Riksdagens sista timma icke vara min mening, att detta mitt yttrande skall vinna någon påföljd; — jag inser omöjligheten deraf lika väl som llrrrne,— min mening är endast att få mitt yttrande förvaradt i Prot.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskrn inkomne Utlåtrn, Mern. och Betänkrn, nemi. från SlatsUtsliollet:
N:o 270, angrde förbättring af lönevilkoren för RiksgrsKontrs tjenstemanna-personal och vaktbetjening; N:o 271, med förslag till voterrs-propos. i anledn. af RiksStrns skiljaktiga beslut i fråga om begärdt anslag eller lån för staden Christianstads kostnader till följd af kolera-farsotens härjande derstädes under höstetiden år 1857; N:o 272, angrde verkstäld omröstning i fråga om den förre Just.Ombudsmrn Theorell tillerkände pension; Nro 273, angrde verkstäld omröstning i fråga om eftergift af den f. d. LandsKamereraren Svante Lindberg ådömda ersättningsskyldighet ; N:o 274, angrde verkstäld omröstning i fråga om ett anslag till LifBeväringsRegrtet; Nro 275, i anledn. af verkstäld omröstning i fråga om löneförhöjning åt Statens embets- och tjenstemän m. fl. för år 1857; Nro 276, angrde verkstäld omröstning i fråga om medels anvisande till påbörjande af Stockholms befästande å landsidorne; Nro 277, angrde verkstäld omröstning i en fråga rörande den till folkundervisningens befrämjande anslagna halfva personliga skydds-afgiflen; Nro 278, med förslag till reglementariska stadganden, angrde förändringen af RiksgrsKontrs kontanta behållning; Nro 279, med förslug till voterrs-proposrr i anledn. af RiksStrns skiljaktiga beslut i fråga om återställande till bolaget för jernvägs-anläggning mellan Köping och Hult af de till säkerhet för 394 Den 24 Februari. detta företags fullbordande i K.
StatsKont. återstående deponerade medel; N:o 280, med förslag till voter:s-propos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, i fråga om lån för en jernvägs-anläggning emellan staden Borås och vestra stambanan; Sammansatta Stats- samt Ailm.
Besvärs- och Ekonomiutskottet : N:o 53, i anledn. af väckte motioner, ang:de förändrad organisation af Sveriges landt- och sjöförsvar; Sammansatta Stats- och BankoUlskollel: N:o 56, i anledn. af särskilda förslag till åtgärder för att underlätta penninge-ställningen och rörelsen inom landet; N:o 57, i anledn. af väckt motion om åtskilliga ad pios usus stiftade kassors förvaltande af R.
Stirs Bank eller RiksgisKont.; BankoVlskollel:
N:o 81, öfver väckte motioner om beviljande af kreditiv-rätt i Banker för HypotheksFöreningarne i Riket; N:o 82, med hemställan om vissa tillägg till Reglements föreskrifterne, angide Bankens metalliska kassa; N:o 83, om kungörande af åtskilliga föreskrifter i BankoReglementet; N:o 84, ang:de Instruktion för Ii.
Strrs BankoUtsk. vid nästa Riksdag; Lagutskottet: N:o 78, i anledn. af väckt motion om förändring af hvad lagen stadgar om Härads-nämnds röst-rätt; N:o 79, i anledn. af väckte motioner, angide förändring dels af 23 Kap. 1 § RättegångsBalken, dels ock af sättet för val af Nämndemän: N:o 80, i anledn. af väckt motion, angide jäf emot Häradsnämnd; Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.Ulskoltet: N:0 52, i anledn. af återremiss af Utskis Betänk.
N:o 42, rörande väckte motioner om åtskilliga förändringar i gällande Lego stadga den 23 Nov. 1833, samt deremot svarande §§ i allmänna lagen.
Föredrogos från Vällofl.
BorgareSt. medelst protis-utdrag
N:o 601 och från Ilederv.
BondeSt. genom protis-utdrag N:0 586, meddelade inbjudningar till instämmande i de beslut, som vid föredragningen af LagUtskis Betänk.
N:o 69, i anledn. af väckte motioner angide förändring af de befordrings-lagar, hvilka gälla för prester, blifvit af bemälde RiksSt. fattade, i fråga om den punkt, som angår en af KontraklsProsten Emanuelsson väckt motion.
Vid det förhållande, att LagUtskis ifråäavide afstyrkande Utlåt, är bifallet af R. o. Ad. samt 2:ne andra D en 25 F ebrn ari. 395 Stånd, torde enligt den hittills af Hr Gr. o. Landtm, följda praxis propos. å bifall lill inbjudningen ej framställas, hvarföre jag anhåller om dess läggande till handlingarne.
Hr Gr. o. Landtm, framstälde att vid det af Gr.