Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvar inträder då det största tillfälle att fortsätta dessa studier?
Obestridligen i hufvudstaden.
Huru många läkare qvarstanna väl i Upsala eller Lund, sedan de derstädes afslutat sin kurs, jemförelsevis med antalet af läkare, hvilka efter samma tid ega sin verkningskrets här i hufvudstaden?
Det är icke en gång, utan vid flera tillfällen, då jag, vid de besök, som jag, om man så vill, såsom nyfiken, aflagt å institutets föreläsningssalar, förmärkt flera af våra äldre läkare, hvilka dervarit för att upplifva minnet af fordna studier.
Afven detta förhållande synes mig vara ett argument, som talar för bibehållande af denna institution, sedan R.
St:r nu en gång, genom anvisande af medel, understödt densamma.
Ytterligare har här anmärkts, att de litterära tiligångarne skulle vara större i Upsala än vid institutet; men, Mina Hrr! huru mycket af dessa tillgångar är man i tillfälle att uti Upsala anlita, sedan examen blifvit afslutad.
Det är dock först vid den tiden, som den vidsträcktare vetenskapliga litteraturen mest behöfver tillitas; och behofvet deraf torde väl ovedersägligen då vara vida större här i staden än uti Upsala.
Att efter en föregående talares exempel längre upptaga R. o. Ad:s tid med en vidlyftig argumentation torde dock icke vara lämpligt, samt i öfrigt öfverflödigt, då saken, efter mitt förmenande, är så klar och tydlig.
Någon tveksamhet uti denna fråga H. III.
» ISO Den 14 Mare f. m. kan jag icke förutsätta hos någon annan än den, som vill att denna undervisning fortfarande skall blifva ett monopol, — ett sätt, hvilket sannerligen alls icke öfverensstämmer med våra nuvarande statsförhållanden.
Det är nemi. universiterna, hvilka vilja bibehålla en uteslutande examens-rätt; med afseende hvarå jag verkligen icke kan fatta, huru man skulle kunna komma till någon annan slutsats än bifall till Utsk:ts Betänk.
Jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, måtte på denna min begäran framställa propos.
Till eu början får jag uttrycka min ledsnad deröfver att denna fråga i åtskilliga rigtningar urartat till en partifråga; och att man tyckes nästan mer fästa sig dervid, att den ena eller andra parten skall få rätt, än vid sjelfva saken.
Opartisk, som jag är i denna fråga, har jag dock funnit skäl att nu begära ordet, emedan jag anser det ligga inom hvarje bildad mans skön att hafva ett omdöme i frågor af sådan beskaffenhet, som denna.
Det skulle verkligen vara ett ganska olyckligt förhållande, om icke någon annan hade tänkt sig in uti detta ämne, än sjelfva fackmännen.
Min öfvertygelse i denna fråga grundar sig på det enkla förhållande, att Carolinska Institutet för närv:de till sin disposition eger ganska betydliga anslag, samt att detta Institut redan utvecklat sig på ett för läkarebildningen i vårt land synnerligen fördelaktigt sätt.
Under den sednare tiden bar antalet af lärare dersammastädes jemväl blifvit ökadt.
Med kännedom härom samt med hänsigt dertill, att detta Institut redan obestridligen hunnit en icke obetydlig höjd och är utrustadt med utmärkta lärare i alla rigtningar m m., kan jag icke undgå att ställa till mig den frågan, huruvida det är skäl att afbryta den banan och tillintetgöra allt hvad som förut uti den vägen blifvit åtgjordt.
Svaret på denna fråga kan icke blifva annat än: »nej.»
Institutet begär nemligen icke annat än hvad det har rätt att fordra, d. v. s. att få meddela undervisning uti alla de ämnen, för hvilka lärarekrafter derstädes finnas.
Uti 1861 års K.
Bref specificeras tydligen de flere ämnen, i hvilka Institutet skall meddela undervisning.
Till antalet af dessa ämnen böra såväl tbeoretiska som praktiska.
Någon rimlig anledning för staten att utgifva löner för denna undervisnings upprätthållande, utan att jemväl undervisningsrätten i sin helhet skall dersammastädes qvarstå, kan jag för min del icke fattta.
Det är visserligen en sanning att theoretisk undervisning meddelas i många vetenskaper, hvilka icke hafva någon egentlig gemenskap med det praktiska gebitet; men den tbeoretiska undervisning, som rör läkarebildningen, måste väl till stor del anses från den praktiska undervisningen oskiljaktig, ty t. ex. anatomi kan omöjligen studeras utan prak - Den 14 Mara f. m. 131 tisk handläggning.
Företager man sig ett uteslutande the orefiskt studium af sistberörda ämne, blir deraf den ovil korliga töljden att man i samma ämne icke lär sig något.
Det är således ett helt annat förhållande med de theoretiska ämnen, hvilka hafva sammanhang med läkarekonsten, än med de öfriga vetenskaperna.
Att Carolinska Institutet är fullständigare utrustadt i afseende på läkarebildningen, än universiteterna, synes mig obestridligt.
Skola medicine studiosi resa än till Upsala och Lund och än till Stockholm för att fullborda sina studier, måste deras kurs derigenom blifva betydligt fördyrad; och detta kan för ingen del hafva varit meningen med den uti R.
St:rs skrifvelse förordade »samverkan.»
För öfrigt har det icke heller kunnat undgå min uppmärksamhet, att universiteternas materiela ressurser i det medicinska hänseendet äro större än Institutets.
Detta anser jag dock icke få ensidigt betraktas och således icke kunna vara af någon hufvudsaklig vigt vid frågans afgörande; ty ett materiel, som dock obestridligen mest fordras för läkarekonstens studium, nemi. omvexling i praktik, måste väl finnas i högre grad här i Stockholm, än i Lund eller Upsala.
För att icke längre uppehålla R. o.
Ad:s tid, har jag endast velat tillägga, att om jag omfattade den åsigt, som af Gr.
Hamilton blifvit uttryckt, eller att denna fråga vore en föregångare till universitetets förflyttning hit till hufvudstaden, så skulle jag ännu lifiigare uppträda till samma frågas försvar; ty jag anser verkligen att sådant skulle vara ett af de lyckligaste resultater utaf denna frågas genomförande.
Jag tillstyrker bifall. Frih.
Efter de många sakrika anföranden, hvilka nu här blifvit i ämnet afgifne, torde det kanske synas öfverflödigt att en laicus, som jag, ytterligare utsträcker diskussionen; men jag skall dock söka undvika att allt för länge upptaga R. o. Ad:s tid.
De hulvudsakliga skäl, hvilka blifvit anförda mot Utsk:ts förslag, hafva, som mig synes, på ett i allo segerrikt sätt, blifvit af Hr Cederschjöld och Gr.
Anckarsvärd bemötta; hvadan jag icke kommer att upptaga förutnämnda skäl till besvarande; men det gifves dock några, under denna diskussion framställda anmärkningar, hvilka det torde vara af nöden att taga uti något närmare betraktande.
En af dessa anmärkningar, — och denna för tillfället den vigtigaste, — är att man nu kommer allt för tidigt med en begäran om ändring af hvad K.
M. så nyligen beslutat.
Detta skulle vara händelsen, om Utsk:t haft orätt i sin utveckling, att K.
M:s beslut i frågan icke motsvarat R.
St:rs i ämnet uttryckta önskan; men då samma beslut verkligen ej på långt när uppfyllt R.
St:rs ifrågav:de begäran, och om representanterna tro att den rättighet, som nu äskas för Institutet, skulle lända till verkligt 132 Dea 14 Murs f. m. gagn för den medicinska vetenskapen och följaktligen för hela fäderneslandet, kan man icke med skäl säga, att en sådan begäran kommer för tidigt.
Vidare har anmärkts, att man genom denna förändring skulle, så att säga, helt och hållet sönderrifva universitetens idé, derigenom att man derifrån borttager en mycket vigtig fakultet och sålunda beröfvar fakulteterna det stöd, som de gifva hvarannan inbördes.
Jag tror dock att den befarade menliga inverkan, hvilken skulle blifva en följd af ett längre fortgående på denna bana, icke vid denna tidpunkt kan uti berörde hänseende blifva af någon betydenhet.
Det finnes nemi., efter mitt förmenande, åtskilliga sätt att förekomma en sådan inverkan.
Till en början kan jag verkligen icke fatta, hvarföre det medicinska studiet i Upsala skall upphöra, om Institutet erhåller enahanda rättigheter med de båda fakulteterna.
Det som derigenom åstadkommes är blott en täflan.
Täflan åter väcker till lif.
Detta har erfarenheten redan, i afseende å det närmast belägna universitetet, gifvit vid handen.
Det kan väl nemi. icke bestridas, att en stor, — om jag så får uttrycka mig — lifaktighet uti den medicinska undervisningen uppkommit genom denna täflan.
Nåväll
Kan man väl tro att alla de materiella ressurserna i Upsala icke mer skulle användas, — att dervarande utmärkta lärare och stora snillen skulle förlora sitt inflytande, endast och allenast derföre att det kostar något mindre att här på en gång fullforda sina studier?
Jag tror det icke; men hyser deremot den öfvertygelse, att täflan framkallar duglighet.
Dugligheten skaffar sig nog åhörare.
Ytterligare har en talare befarat, att det naturhistoriska studiet skulle upphöra vid universiteten, enär ett stort antal lärjungar komme att studera i Stockholm.
Då detta studium aldrig kan drifvas till en sådan höjd vid en tillämpningsanstalt, sådan som Carolinska Institutet, som vid Upsala universitet, an ser jag äfven denna farhåga obefogad.
Alla de, som vilja göra detta studium företrädesvis till föremål för sina forskningar, så ock de som ämna blifva lärare, skola fortfarande i Upsala söka sitt vetande i dessa ämnen.
Detta studium omfattas med mycken förkärlek af ungdomen; och det är ingalunda, på sätt här blifvit antydt, läkarne, som uteslutande representera detsamma.
Efter många sträfvanden har man lyckats erhålla ett rum lör detta studium vid våra elementarläroverk; och hvilken gren af vår medborgerliga verksamhet kan väl undvara detsamma?
Hvilken landtbrukare t. ex., som vill komma något längre i sitt yrke, underlåter väl att studera kemi?
Således, långt ifrån att lärarne i dessa ämnen skola få mindre att göra än tillförene, är jag ölvertygad, att ett alldeles motsatt förhållande skall komma att i berörde hänseende ega rum.
Jemväl får jag förklara, det jag, utan att bestämdt påstå att förslagets motståndare drifvas af skråanda, likväl anser en viss förkärlek för den anstalt, åt hvilken de egnat sina krafter och der de uppvuxit, måhända ock i någon män ligga till grund De» 14 Mere f. m. 1S3 för samma motstånd.
Detta vållar dock att man i detta fall kommer att förbise det allmänna bästa och finner det vara påkostande att låta läkarebildningen lemna den plats, der man inhemtat sitt vetande.
Vi äro ju alla, eller åtminstone flertalet, lärjungar från och söner af »Alma Mäter Upsaliensis;» men min och mångas åsigt är, att fakulteterna och Institutet skola försvara sig med lika vapen.
Det är i öfrigt för ingen del konstateradt, att ett universitet upphör att vara ett sådant, derföre att en speciel vetenskap derifrån borttages.
Hvem känner icke till det inom lärdomsverlden berömda Pariser-universitetet?
Detta universitet besöktes af en mängd personer när och fjerran ifrån, oaktadt en fakultet, den theologiska, der saknades.
Icke heller kan jag finna någon skälig anledning för antagandet att den så mycket omordade »samverkan» skall genom denna förändring försvinna.
Den egentligen humanistiska delen af läkarebildningen skall ju fortfarande odlas vid universiteten, — och har sin slutpunkt uti den s. k. medico philosophiska examen.
Denna examen innefattar fysik, kemi, botanik m. fl. ämnen.
Huru kan man vid sådant förhållande säga att det icke finnes någon samverkan mellan det läroverk, som meddelat de lörsta special-insigterna uti läkarevetenskapen, och tillämpningsanstalten?
— Blott det finnes endrägt, nog finnes det också en samverkan!
Jag förenar mig med dem, som talat för bifall till Betänktt.
Härefter blef, uppå framställd propos., den vidare behandlingen af ifrågav:de Betänk, uppskjuten till e. m:s plenum.
Anmältes och bordlädes: Konst.-Utsk:ts Mern N:o 10, ang:de en af Hr Stjernsvärd, G. M., anmäld anledning till anmärkning mot Stats-Rådet m. m.
Hr Frih. Gripenstedt; samt Stats-Utsk:ts Utlåt:n N:o 67, i fråga om beviljande af anslag och annat understöd från statens sida för skarpskytteföreningarne i riket; N:o 68, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de ersältningsanslag för upphörd dagsverksskyldighet till åtskilliga militieboställen ; N:o 69, i ani. af väckt motion ang:de anslag till Riddarholmskyrkans iståndsättande invändigt; och N:o 70, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de upplåtande till Göteborgs museum af kronans andel uti f. d. Ostindiska kompaniets hus i Göteborg. R. o.
In fidem, 0. Brakel. 134 Den 14 Mars e. m.
Lördagen den 14 Mars 1863.
Justerades 2 prot-utdr. för f. m:s plenum och prot:t för den 14 sist).
Fortsattes behandlingen af Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 94, i ani. af väckta motioner om ändring i sednast utfärdade Stadgar för Carolinska Medico-Ivirurgiska Institutet.
Det är alltid med en viss tveksamhet jag uppträder på detta rum, och i dag kanske med ändå större än vanligt, dels derföre att jag i min framställning otvifvelaktig! kommer att stå i strid med en förman, som jag på det högsta respekterar, dels äfven emedan, då jag yrkar bifall till detta Betänk., mitt yrkande står i strid med den anordning af den medicinska undervisningen, som nyligen vidtagits af en regering, hvilkens åtgärder inom detta
Hus så ofta fått mottaga bifall, ja till och med ett enthusiastiskt bifall; och slutligen derföre, att jag med skäl kan anses såsom part i frågan.
Denna sista betänklighet torde dock redan vara undanröjd, då, såsom diskussionen på f. m. utvisat, parter äfven å andra sidan uppträdt.
Man har också full rätt att förfäkta sin åsigt, då den verkligen går från öfvertygelsen och bjuder skäl för sig, och då man gör det utan personliga anfall; man eger då äfven till pligt att yttra sig utan personliga konsiderationer.
Oftast har parten i målet bäst reda på sakens sammanhang, kan således upplysa, hvilket åtminstone är min afsigt.
Detaljerna af den nu förev:de frågan äro redan så fullständigt afhandlade i de talrika skrifter, som blifvit i ämnet vexlade, att jag icke vill dermed trötta R. o. Ad., men anhåller om benäget öfverseende, om jag af ämnets beskaffenhet skulle tvingas något deruti ingå.
Här framställdes på f. m. den sats, att vid ordnandet af den medicinska undervisningen hade man endast 3 särskilda planer att gå efter, nemi. först särskilde komilerades för den medicinska undervisningens ordnande hufvudförslag, som afsåg att centralisera densamma i hufvudstaden; och man erkände att denna åsigt kunde låta försvara sig. ehuru centralisation af vetenskapen eljest kan hafva sina olägenheter.
Den andra planen var, att denna undervisning skulle vid Dera särskilda läroverk, Den 14 Meri i. m. 155 oberoende af och utan sammanhang med hvarandra, sjelfständigt bedrifvas; och man invande då, att det skulle vara en öfverflödsgerning att ega trenne sådana, och att två af de tre ponerade läroverkan icke skulle kunna bestå utan det tredje.
Den 3:dje planen vore att ställa de 3 läroverken i samordning med hvarandra, så att universiteterna finge den theoretiska undervisningen och Carolinska Institutet hufvudsakligen den praktiska på sin lott.
Det är detta, säger man, som legat till grund för regeringens förslag, och derigenom skulle uppkomma en samverkan mellan de olika läroanstalterna, hvilken i It.
M. vid förra riksdagen också utgjorde det mest accentuerade mom.
Men detta är icke fullt exakt, ty, utom dessa tre, förelåg redan då ett fjerde sätt att lösa frågan, uttaladt såsom vida enklare och rättvisare af Carolinska Institutets professorer och K.
Sundhets-Coll., just det, som f. n. hvilar på lt. o. Ad-.s bord, i form af ett Betänk, från Ekon.- Utskit, nemi. att ställa de 3 läroanstalterna i det förhållande till hvarandra, att hvar och en af dem vore i viss mån oberoende af den andra, men att dock nödig samverkan egde rum.
Det ofvannämnda 3:dje alternativet — säger man vidare — har blifvit tillstyrkt af alla auktoriteter, som yttrat sig i frågan; men om vi se till huru det blifvit gilladt och understödt, så finna vi att åtminstone Sundhets-Coll., som man kallar den kompetentaste myndigheten, icke lemnat sitt gillande, annat än med åtskilliga modifikationer, som voro af ganska väsendtlig beskaffenhet och gingo ut på att upphäfva några af de vigtigaste punkterna, på hvilka just komiterade insisterat.
Tillstyrkan var således icke så alldeles obetingad af Sundhets-Coll.; den var det icke heller af Carolinska Institutet.
Emedlertid ordnades, på sätt vi känna, den medicinska undervisningen 1861, och nu sades det i f. m, att Institutet icke borde hafva något att säga emot detta sätt, då den deri vidtagna åtgärden, att förlägga theoretiska examen uteslutande till universitets-fakulteterna, äfven ingick i komiterades förslag och Institutet icke i denna punkt protesterat mot detta.
Men i komiterades för den med. undervisningen förslag var detta borttagande af theoretisk examen från Institutet, i viss mån kompenseradt af de praktiska profvens uteslutande förläggande dit, och detta borttagande utgjorde bland annat en väsendtlig del af komiterades system för den med. undervisningens ordnande, och endast såsom en sådan nödvändig delanordning kunde åtgärden försvaras.
1 regeringens beslut af 1861 är detta systym alldeles frångånget, och man kan då med full rätt hafva mycket att anmärka mot en detalj, som under annan kombination var dräglig, ehuru äfven då orättvis.
Det har blifvit antydt, att det sätt, hvarpå den medicinska undervisningen ordnades 1861, fått på ett stadium af sin utveckling ett kraftigt understöd af Institutet sjelft, alldenstund 2 af dess lärare gillat detsamma; men detta förordande, hvilket nu är temligen kändt af den publicerade promemorian, var vilkorligt.
Man hade frana - 186
Den 14 Mars e. m. ställt blott 2 alternativer att välja på, nemi. interimsförslaget och den utväg, som vidtogs genom 1861 års K.
De båda åsyftade personerna klandrade också i otvetydiga ordalag den skadliga orättvisan i båda förslagen att den theoretiska examen var borttagen från Institutet.
För att rätt förstå hvarföre, i Institutets yttrande 1859, intet sades om theoretiska examen, men dess borttagande åter ogillades 1860, bör, utom hvad förut är sagdt, äfven tilläggas följande: 1859 yttrade sig
Institutet först af alla hörda auktoriteter; det tolkade komiterades interimsförslag bona fide, såsom det var menadt, utan biafsigter.
Kort innan promemorian begärdes och afgafs, hade af en universitetslärare blifvit yttradt, att om examina ordnades enligt komiterades interimsförslag, så skulle undervisningen och examina vid universiteten blifva så omfattande och fullständiga, att lärjungen kunde en timma efter att hafva der genomgått licentiat-examens muntliga förhör, undergå de praktiska profven i Stockholm.
Skulle denna förespegling blifva en sanning, och den betydde icke så litet, då den yttrades af en inflytelserik universitetslärare, så måste Institutet komma i en högst obehaglig ställning till de studerande.
Antingen måste de praktiska profven blifva stränga och lärarne vid Institutet blifva plågoandar för fakultetens utexaminerade disciplar, hvilka lörespeglats på förhand att de visste nog; eller skulle de blifva, såsom det anförda yttrandet innebär, en tom formalitet, och då blefve åter följden, att de praktiska profven kunde af universitetet med allt skäl öfverklagas såsom en onödig kontroll på detsamma, och afskaflas, likasom man redan klagat bort chirurgie magisterexamen, hvarigenom läroverket naturligtvis skulle förlora i anseende, äfvensom i gagn.
Med denna utsigt för ögonen, voro promemorians författare fullt berättigade att sätta regeringens plan före interimsförslaget.
Regeringen utförde sin plan; äfven hon handlade fullt bona fide; inverkade den ofta omnämnda promemorian på hennes beslut, så är jag så mycket mera skyldig att uttala, hvad jag vet vara händelsen, att Institutet uti denna 1861 års åtgärd, då den vidtogs, fann, under dåv:de omständigheter, ett bevis på välvilja mot Institutet, liksom en önskan, att på ett gagnande sätt ordna den medicinska undervisningen.
Jag medgifver gerna, hvad de 3 läroverkens högtärade styresman i dag på f. m. yttrat, att inom 1861 års anordning fanns fullt rum för en utveckling af dessa läroverks krafter och tillfälle för dem att gagna utan strid.
Men man började genast trängas och strida.
1 det förslag, Upsala medicinska fakultet afgaf, på befallning af Kansleren, till ordnande af examina, föreslås en sådan fördelning af läroämnena, att till den theoretiska examen, den från Institutet borttagna, förlägges största delen af medicin och kirurgi, hvaremot licentiat-examen, hvilken Institutet ännu har qvar, inskränkes till det minsta möjliga.
Då komiterade föreslagit, att öfver tjenstgöringarna vid de med Institutet förenade klinikerna i Stockholm, graderade betyg öfver flit och skicklighet skola afgifvas af Institutets lärare, hvilka Den 14 Mars e. m. 137 vitsord sedermera uti iicentiatbetygen skulle intagas, så vil! man i Upsala icke att detta skall ske.
Kortligen, man vill inskränka Institutets betydelse så mycket som möjligt, och icke en gång medgifva det möjligheten att genom nödvändigheten af betyg ega ett band öfver att de studerande ordentligt begagna undervisningen vid dess kliniker, ett slag af undervisning, hvilken endast der kan i Sverige lemnäs, för att icke tala om den billiga fordran att, då Institutet fått sig »den hufvudsakliga delen af den praktiska undervisningen» anförtrodd, något spår häraf skall uti examensbetygen återfinnas.
Jag hyser visserligen icke särdeles fruktan för attinärv:de stund och med den Kansler, som universiteterna och Institutet f. n. hafva, något öfvergrepp från de förras sida skall komma att göra sig gällande mot det sednare, eller att icke han skall med rättvisa uppehålla jemnvigt mellan de nämnda institutionerna; men tiderna kunna förändras, och hvad som nu sker på det färska trädet, kan om några år i ännu större utsträckning ske på det torra.
Detta är också ett skäl, att redan nu så tidigt röra i denna fråga, och att, om grundsatserna af R. o. Ad. gillas, bifalla det förslag, som innehålles i Ekon.-Utslcts Betänk.
Och med sådana antecedentia, är det väl allt skäl att åstadkomma en anordning, som förekommer slika orättvisor.
Här nämndes i f. m, att Institutet icke skulle hafva lärarekrafter nog, att undervisa i de theoretiska ämnena, och icke heller ega sådana, eller materiel så fullständigt, som universiteterna; att de theoretiska ämnena principiell tillhörde fakulteterna, den praktiska undervisningen deremot Institutet; samt att, derest äfven den theoretiska examen komme att tillhöra detta sednare, fakulteterna blefve tillbakaträngda, och äfven det theoretiska studiet vid Institutet skulle erhålla en alltför empirisk rigtning.
Jag vill icke uppehålla mig med att anställa en detaljerad jemförelse mellan lärarekrafterna vid de 3 ifrågav:de läroverken, men det tror jag vara obestridligt, att om 6 är mera än 4, så är Institutet öfverlägset t. o. m.
Upsala medicinska fakultet i de theoretiska lärarnes antal.
Så förhåller sig nemi. antalet: 6 vid Institutet, 4 vid fakulteten.
Beträffande återigen materielen, så kan icke vara fråga om, hvar de flesta böcker och de flesta droguer finnas, — ty ett och annat 100-tal böcker, ett och annat 10-tal burkar eller rötter mer eller mindre, afgör icke om undervisningens möjlighet eller företräden, — utan om icke hvardera anstalten erbjuder tillräckliga ressurser.
Jag vågar då påstå, att Institutet har fullt nog i sina samlingar, och är betydligt öfverlägset i vissa delar, t. ex. genom sitt anatomiska museum, genom sina 14 apothek mot Upsalas 2.
Man har sagt, att det är — jag tror —- 9 lärare, som denna termin i Upsala undervisa i de theoretiska ämnena.
Så var det dock icke hösten 1862, d. v. s, innan de motioner väcktes, som föranledt nu förev:de Betänk.; då läste blott 5 lärare dessa ämnen; våren 1862 blott 4, emedan den 5:te var utrikes.
Men må vara, att nu 9 eller alla 10 läsa theoretiska 138 Den 14 Mari e. m. ämnen; det är ganska naturligt, att ett så stort antal egnat sig åt dessa vetenskaper, då fakulteten fått på sin lott hufvudsakligen den theoretiska undervisningen; men erfarenheten har visat, att densamma kan bestridas af ett vida mindre antal, och då det af de åberopade 9 är flere, som äfven undervisa praktiskt vid klinikerna, samt i föreläsningskurser behandla praktiska medicinska och kirurgiska ämnen, så förstår jag icke, hvarföre detta skulle vara möjligt i Upsala, omöjligt i Stockholm.