Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller att dessa anmärkningar måtte få åtfölja den blifvande återremissen, som jag äfven yrkar.
Tacksamhet är en pligt, som det åligger oss, att aldrig underlåta att uppfylla.
Således är det både å egna och Utskottens vägnar en pligt för mig, att till Friherre Boije framföra vår tacksamhet för den omvårdnad han yttrat för oss i afseende Den 9 J it I i i f. m, pä sådana uttryck, som kunde skada våra af honom ogillade förslag.
Beklagligtvis kan jag likväl icke dela den tanka han hyser, att vinn ägt behof af denna Friherrens godhet.
Boije har tillika yttrat, att vi hade bordt hålla våra tankar för oss sjelfva.
För min del och å Utskottens Vägnar får jag förklara, att vi aldrig draga i betänkande, att öppet framställa de tankar vi hysa, och då de afse ett ämne, som det ålegat oss att behandla, hafva vi äfven trott det vara en pligt att underställa dem våra kommittenlers, Rikets Ständers, pröfning, till den uppmärksamhet de kunna förtjena.
Vid det förslag jag här hört göras, att Banken skulle få behålla sin vinst, anhåller jag få göra en erinran.
Jag önskade, att de Herrar, som framställ denna tanka, ville närmare yttra sig om hvad de dermed förstå, och huru långt det skall sträcka sig; om det är för några år, eller för alltid.
Jag får erinra, hvaruti denna vinst består; nemligen i endel af rörelse-capitalel, som under namn af räntor åter ingår i Banken.
Det torde ej kunna gillas, ty om Banken får behålla den, och man ej lägger till något förbehåll om användandet, så kan det blifva en rak befallning till indragning i rörelse-capi talet af ej mindre än 5oo,ooo R:rlr otn året.
Vinsten gör om året ^5o,ooo R:dr.
Jag vill ej tro, att meningen varit att afdraga det minsta af det, som ingår till öf - Den g J u 1 i i f. m. vevheten; men det öfriga skall man väl veta, hvartill det skall användas.
Blir det visadt, att man derföre vill köpa Silfver, så anser jag det väl icke i ett annat afseende rätt, men det blir åtminstone ingen indragning.
Skulle Banken åter behålla vinsten, så blir det en indragning.
De Sedlar, som äro inlemnade, äro då realiserade.
Det är angeläget, att veta, huru länge det skulle räcka.
Vöre det för alltid, så har Staten eftergifvit all rätt på Banken; och då skulle jag föreslå, att benämningen Rikets Ständers Bank må upphöra, och Banken kallas hvad den blir, Capitalisternes Bank.
Friherre AnckcirswärcL:
Jag ber om undseende, att jag åter uppstiger, men jag glömde en anmärkning angående depositioiisräkningen, som jag anser mig böra framföra.
Jag har ej emot den något annat, än att jag tror det vara stridande emot all princip lör Banco-rörelse, att det stadgande finnes, att BancoStyrelsen icke skulle kunna befalla inställande deraf med mindre, än att kungörelsen derom skedde 3 månader före inställelsen.
Detta strider så emot all sund princip, att det ovilkorligen bör uttagas ur Utlåtandet, såsom ledande till motsatsen mot hvad man' åsyftar.
Det är naturligt, att så snart Banken säger, att depositionen 3 månader derefter skall upphöra, skall uttagningen under den perioden blifva större än annars, och det är orätt.
Hvad angår den af Fri - 1 IO Den g Ju Ii i f. m. herre Boije sednast framställde anmärkning om förbehållet för Banken att få disponera vinsten, tror jag mig hafva yttrat, att det borde ske, intill dess Banken kommit i tillstånd, att genom företeende af en orubbad gång kunna framvisa, att den ägde en vinst alt disponera.
Boije gör mig orätt, om han tror mig så litet bevandrad med lagarne för Banker, att jag skulle utan ändamål vilja förskaffa
Banken penninge-vinsler, för att uppbränna eller ödelägga dem i Banken.
Jag vet ej, i hvad afsigt det skulle ske.
Jag kan ej fatta möjligheten deraf för Banken, att taga in sina Sedlar, och ej åter släppa ut dem.
Dessutom faller det af sig sjelf, att jag vid behandlingen af detta ämne ej kunnat ingå uti detailler, emedan bär blott är fråga om behandlingen af sådana princip-frågor, som innefattas inom detta Utlåtande.
Jag glömde, att lemna en upplysning, som jag tror, att ingen annan af Utskottens Ledamöter lemnat.
Man har ej fattat, hvad meningen varit med de 5oo,ooo R:dr, som man tillåtit Fullmägtige att upptaga.
Desse äro inbegripne i de 1,100,000 R:dr, som anses erforderlige för att bringa fonden till den anvisade proportionen.
Man har nemligen ansett det, som kunde inflyta af de påräknade anslagen före 1831 års slut, uppgå till omkring 600,000 R:dr silfver.
Då uppstod en brist af 5oo,ooo R:dr.
Derföre har Den 9 J u I i i f. m. II! man tillstyrkt upptagande af dessa 5oo,ooo R:dr.
Jag medgifver likväl, att redactionen i Utlåtandet kunnat bättre uttrycka meningen, som dock af åtföljande tabell klart ådagalägges.
Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, omRidderskapet och Adeln ansåg de vid Stats- och BancoUtskottens förevarande
Ja, jemte ett Nej. Herr Rosenqvist begärde votering.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att då Ridderskapet och Adeln med bestämd pluralitet besvarat den framställde propositionen till återremiss, men Herr Rosenqvist, som under discussionen yrkat proposition till bifall eller afslag af Stats- och Banco-Utskottens Utlåtande, nu begärt votering, och Japropositionen borde innefatta bifall å Utlåtandet, ansåg Hans Excellence nödvändigt, alt först afgöra frågan, om Contrapropositionen skulle innehålla återremiss eller aaslag derå; och hemställde Hans Excellence derföre till Herr Rosenqvist, om hans mening var att yrka votering uti frågan om Contrapropositionen.
Min mening var, att 112 Den g Julii f. m. erhålla Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, antingen till bifall, eller afslag; jag har redan förklarat, att jag bestrider återremiss.
Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken erinrade, alt då de fleste Ledamöter, som yttrat sig i ämnet, begärt återremiss , men Herr Rosenqvist ensam yrkat afslag, hade Hans Excellence ansett sig höra först framställa proposition till återremiss, och då denna proposition blifvit af en bestämd pluralitet besvarad med Ja, hade någon ytterligare proposition icke kunnat framställas; men då i följd af den .begärdte voteringen Ja-propositionen mäste blifva till bifall af Utskottens Utlåtande, vore det i så beskalfadt skick nödvändigt att först bestämma, om Contra-propositionen skulle ställas på afslag eller återremiss.
Herr Rosenblad: Sedan Ridderskapet och Adeln, minus Herr Rosenqvist, bifallit återremiss, utan att någon deremot anmält hinder, samt Herr Grefven och LandtMarskalken låtit klubban gå, och man först derefter begärt votering, anhåller jag, att Hans Excellence ville låta beslutet ga i verkställighet.
Hans Excellence Herr Grefven och'
LandtMarskalken förklarade, att, som det enligt Grundlagens föreskrift är hvarje Ledamots - Den 9 Jul i i f. rn. mots rättighet att yrka votering öfver hvilket Beslut som helst, deri han, vid propositionens Besvarande, funnit sig öfverröstad, ansåg Hans Excellence sig icke kunna vägra den Begärda voteringen.
Utan anspråk att serskildt verka på den Ledamot, som begärt votering, öfverlemnar jag lill honom sjelf, om han kan hafva annan afsigt, än att få Bifall till sin tanka, och om han kan tro det nu vara möjligt.
Hvad vinner han då annat, än att han uppehåller Ridderskapet och Adeln ett par timmar.
Under Betygande af min vördnadsfull tacksamhet för det förklarande Herr Grefven och LandtMarskalken afgifvit, och under erkännande af Ledamotens rätt att få votering, om han ej derifrån afstår, hemställer jag dock, om ej det rimligaste vore, att han till Protocollet endast reserverade sin mening.
Försäkrad kan han vara , såsom jag tror, att icke en tiondedel af Ståndet nekar .återremiss.
Jag vågar hemställa, om icke något missförstånd i Behandlingen af denna fråga tilläfventyrs eger rum. 53 §.
Riksdagsordningen säger, att då ett mål slutligen skall afgöras, skall, om någon det äskar, voteras öfver Beslutet.
Men här kommer ej något sluteligt afgörande i fråga, 32 H. 8 Den 9 J ti 1 i i f. m. enär Jet är allmänt af Stån Jet erkändt, att anledning till återremiss' förefinnes.
Jag tror således, att mindre afseende kan göras på den värde Ledamotens begäran.
Hans Excellence Herr Grefven och LandlMar skalken erinrade, att då proposition framställes å ett föredragit ärende, samt Ridderskapet och Adeln deröfver skall taga sitt beslut, mäste det betraktas såsom innefattande slutligt afgörande af den sak, hvilken varit föremål för öfverläggningen, ehvad resultatet blifver återremiss eller definitift beslut, till följd hvaraf 53 §.
Riksdagsordningen, enligt Hans Evcellences tanka, borde, i båda fallen, efter ordalydelsen anses tillämplig.
Jag vågar hemställa, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken skulle täckas fråga den Ledamot, som begärt votering, om han ej ville derifrån afstå, då Ridderskapet och Adeln så enhälligt besvarat den framställde propositionen, och tyckes så allmänt önska, att slippa denna votering.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då Herr Rosenqvist sjelf torde hafva erfarit, att Ridderskapet och Adeln allmänt önskat återremiss, hvilken icke blifvit bestridd af någon annan än Herr Rosenqvist, samt votering derom således kunde anses öfverflö - Den 9 Julii f. m. dig, finge Hans Excellence fråga, om icke Herr Rosenqvist ville från sin begäran om votering afstå.
Herr Rose?!qvist:
Om ingen enda af Högloft.
Ridderskapet och Adeln vill förena sig med mig i anhållan om votering; afstår jag derifrån.
Ropades allmänt
Nej. Hans Excellence He?'r Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, enär Herr Rosenqvist förklarat, att om ingen af Ridderskapet och Adeln förenade sig med honom uti dess anhållan om votering, han skulle derifrån afstå, och ingen af Ridderskapet och Adeln nu uti Herr Rosenqvists berörde begäran instämt, ansåg Hans Excellence Hr Rosenqvist, i följd deraf, hafva afstått fråp nämnde begäran ; och finge Hans Excellence således tillkännagifva, att Ridderskapet och Adeln bifallit återremiss äf Stats- och BancoUtskottens ifrågavarande Utlåtande.
Justerades tvenne ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den 6 dennes f. och e. m. fattade beslut.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 3 eftermiddagen, t In fidem Protocolli, O. J.
Lagerheim. 32 H. Den 9 Ju lii e. m.
Thorsdagen den 9 Julii 1829.
Förodrogs ånyo Stats- och BancoUtskottens den io sistl.
Junii under N:o 3 algi fn c, och den 26 i samma månad e. m. på hordet lagde, Utlåtande, angående Bankens öfrige förhållanden till Staten, jemte hufvudgrunden för Bankens lånerörelse.
Herr Rosenblad -3 Bernhard:
Under åberopande af mine vid Utskottens förevarande Utlåtande bifogade Reservationer, anhåller jag, att berörde Utlåtande må till Utskotten återremitteras.
Jag uppskjuter i öfrigt allt annat yttrande i ämnet, såsom för närvarande öfverflödigt.
Herr SkogmanCarl
Davidj anförde skriftligen:
En Bank, hvilken, såsom förhållandet troligen ännu länge måste blifva med den Svenska, är den enda i ett Land, har arne lika vigtiga åligganden att uppfylla: det ena, att framgent bevara myntvärdets återställda stadga; det andra, ätt på förmånliga vilkor och i ymnigt mått tillhandahålla det rörelsecapital, som Landets näringar erfordra.
Det första af dessa åligganden fullgöres genom en oafbruten utvexling af silfver emot Den g J u 1 i i e. rn. sedlar; det andra genom en på riktiga grunder ordnad lånerörelse.
Sedan utvexling af silfver emot Bancosedlar börjat, blir den naturliga Vexelcoursen emellan Sverige oell andra Länder, transportkostnaden af metallisk valuta ifrån den ena Orten till den andra; och Bankens förvaltning måste föras med hänsigt till den inverkan på dess metalliska fond, som coursens omvexlingar gifva anledning att förmoda.
Så länge coursell håller sig omkring 128, blir Bankens metalliska fond föga påkänd; och Banken kan då, på bestämde kortare eller längre terminer, utsträcka lånerörelsen med sina sedlar, i mån af näringarnes behof, utan annan begränsning än den, som erbjudna säkerhetens antaglighet föreskrifver.
Men när coursell stiger öfver 128, och större uttagningar af silfver i Banken ske, måste BancoStyrelsen vara betänkt på uppfyllandet af sitt första åliggande, det att något hinder för utvexlingen af silfver mot sedlar ej må uppkomma.
Flere utvägar kunna för delta ändamål begagnas.
Den första är, att icke allenast upphöra med nya lån, utan ock draga ur rörelsen de summor, sorn genom betalningar på bestämda terminer till Banken ingå; Den andra och lindrigare utvägen är, att inskränka nya utlåningar till det belopp, som genom, betalningar af äldre lån inflyter; n8 Den 9 Julii c. m.
Den tredje, att vidtaga sådana åtgärder till förstärkning af Bankens metalliska fond, att ingen farhåga för silfverutvexlingens obehindrade fortgång uppstår, utan att lånrörelsen behöfver inskränkas.
Som de begge förstnämnde utvägarne alltid äro mer eller mindre menliga för näringarne, och således stå i collision med Bankens andra åliggande; så är det afvigt, att BancoStyrelsen icke må sakna medel till vidtagande af den tredje utvägen, den nemligen att skyndsamt ersätta den minskning af metalliska fonden, som missvext eller andra tillfällige orsaker något år vållat, oell sålunda undvika den indragning af sedlar, som man här benämnt strypning.
Det är egentligen ur denna synpunkt, som jag yrkar, att Banken må erhålla en grundfond utöfver sin redbara tillgång och sina fordringar; det är äfven ur denna synpunkt, som jag yrkar och alltid skall yrka, att denna grundfond icke genom det besynnerligaste missförstånd och otidiga farhågor må förvandlas till en tom formalitet, utan practisk användbarhet och nytta.
Med dessa åsigter, och då, med all möjlig ömtålighet för ny skuldsättning, det måtte vara med god tro öfverensstämmande, att erkänna den skuld man eger, och att åt den gifva en form, som för borgenären är beqvämlig, får jag vördsamt föreslå:
Den 9 J u 1 i i e. m. 1:0 Alt Statens återstående skuld till Bankon, bestämdt till jemna 4 Millioner R:dr, förklaras utgöra Bankens grundfond; 2:0
Alt å dessa 4Milli°nér anslås 4 procents ränta och 1 procent i amortissement, att utgå ifrån de dagar, då större eller mindre del deraf sättes i omlopp utaf BancoSlyrelsen; 3:o Att Statens inkomst af Bankens lånrörelse må till ränta och amortissement disponeras ; 4:o
Att 1 Million Riksdaler af dessa 4 Millioner må af Banken sättas i omlopp, för att emot samma ränta, som för belåningen af jern eger rum, kunna i discontväg utlåna en motsvarande summa på torkad Spanmål, upplagd i Stapelstäder, eller på bestämda ställen in uti Landet, under behöriga säkerhetsmått; 5:o
Att de öfrige 3 Millionerne icke må af Banken utgifvas utan till upptagande af lån i sifver, då omständiglieterne erfordra en förstärkning af dess metalliska fond; 6:0 Att RiksgäldsContoret af Rikets Ständer autoriseras, att för ofvannämnde 4 Millioner med 4 procents ränta utfärda obligationer till det belopp och på de jemna summor, icke Understigande 1000 R:dr, sorn af BancoStyrelsen recjvireras; 120 Den 9 Jul i i e. m. 7:0
Att dessa obligationer göras ouppsägbaiHj å långifvarens sida med förbehållen rättighet för RiksgäldsContoret, att efter 3 månaders uppsägning inlösa dem al pari; 8:0 Att Amortissementsfonden af 1 procent å hvarje summa obligationer, som sättes i omlopp, användes af RiksgäldsContoret till inköp af obligationer al pari och derunder, med accumulation af ränta på ränta; i hvilket afseende nya obligationer för inflytande räntemedel köpas, så snart de uppgått tilli jemna 1000 R:dr; 9:0
Att återstoden af Bankens förskott till allmänna föremål nu definitivt afskrifves, emedan minnet af dessa förskott nogsamt är i offentliga handlingar förvaradt, utan att man behöfver se dem i Bankens räkenskaper inskrifne.
I anledning af hvad jag nu haft äran yttra, får jag vördsamt anhålla om Herr Grefvens och Land t Marskalkens proposition till återremiss af Utlåtandet jN:o 3.
Herr Thairij Wolrath:
I anledning af den anmärkning jag vid Utlåtandet IV:0 2 i förmiddags gjorde i afseende på Statens återstående skuld till Banken af 4,4oo,ooo
R:dr, ber jag nu blott att få förnya hvad jag då yttrade om olämpligheten att reversera denna skuld på en enda sedel, i stället för att sätta den i sådane sedlar, sorn kunna hy - Den 9 Julli e. m. 121 potiseras.
I afseende på Stats- och BancoUtskottens förslag, att den summa, som enligt RegeringsFormens 63 §. bör afsättas och anslås, att vid infallande krig af Konungen lyftas, sedan han StatsRådet in pleno hört och Rikets Ständer sammankallat, må af Banken utbetalas emot det, att Fullmäktige i RiksgäldsContoiret utgifva å Rikets Ständers vägnar en deras förbindelse till Banken å hela summan med räntor, och under förpliktelse att detta Bankens förskott skall betalas af de först inflytande medel, hvilka Rikets Sländer till Krigskostnadernes bestridande besluta anskaffa; så anhåller jag få åberopa Herr Rosenblads Reservation, deruti lian yttrar: ”den krigskostnadsfond de ”sig församlande
Ständer kunna bevilja, för ”så vidt den ingår i contanta penningar, ”behöfves otvifvelaktig! för de fortfarande ”ki igs-omkostnaderne, då således endast lån ”till betäckande af Bankens fordran återstå, "hvarföre det är mera med ordning öfverensstämmande och tillika lemnar större säkerhet för Banken, att på förhand hafva "stadgat, att Banken vid sjelfva lyftningen ”af Creditivet får sådane skuldförbindelser, ”sorn den med lätthet kan försälja eller förpanta.
” Lika med Herr Rosenblad tror jag det vara oriktigt och oförsigtigt, att anvisa betalning på den Bevillning
Ständerna genast komma att lemna; ty om ett krig skall fortsättas, blir det svårt för Ständerna alt bestämma en sådan Bevillning, att skuld 112 Den g Julii e. m. kan tillika dermed betalas.
Jag tror derföre, att RiksgäldsContoiret bör på Statens vägnar få upplåna medel att skyndsamt återbetala Rankens förskott.
Huruvida räntan å dessa förbindelser bör anvisas på Tullmedlen, lämnar jag derhän.
Jag skulle snarare föreslå, att arrendet af Statens Kungsgårdar, med undantag af de Kongl.
Lustslotten, blef allvist som säkerhet för räntan, och att Ständerne vid första Riksdag derefter, kommo att besluta om sättet, huru lånen skola återbetalas.
Vill man hafva Bankens soliditet bevarad, bör man också lemna fullkomlig säkerhet för att trygga den, hvilket icke kan ske annorlunda, än genom väl fonderade Stats-obligationer, som man hade gjort väl att för mänga år sedan ge ut, i stället för att angripa Banken.
Innan jag går att göra de anmärkningar jag har att framställa, utber jag mig få göra en ärindran vid den siste värde Talarens yttrande, hvaruti, om jag icke illa fattat detsamma, man åberopat Herr Rosenblads reservation och begreppet derom.
Jag skulle tro, att den omsorg dessa Herrar gjort sig, är helt och hållet öfverflödig, betraktad som en instruction åt de Ständer, hvilka härnäst komma att sammanträda och besluta öfver ämnet.
Jag kan icke neka, att denar välment; men jag befarar, att desse Ständer måhända, oaktadt all den auctoritet, som Herrar Rosen - Den 9 Julii e. m. blad och Tham äga, ändå tilltro sig sjelfva äga rätt att afgöra frågan.
Jag beger mig nu till mina anmärkningar.
Jag förnyar mitt bestridande mot innehållet af Utlåtandet N:o i; och jag förnyar den anhållan, att om en realisation skall verkställas, den må verkställas utan Statslån.
Öfverröstad i sjelfva princip-frågan, hoppas jag likväl, att man måtte göra något afseende på min anmärkning.
Jag flyttar mig derföre in i den omständighet, huru en realisation med Stats-lån skall ske.
Om jag icke orätt fattat Herr Skogmans tanka, var den vältänkande för Nationen, då han säger, att de 4 Millioner, som nu skulle lemnäs Banken, böra lemnäs med den inskränkta föreskrift att icke användas till annat än att låna Silfver.
Om detta vilkor antages, skall jag icke anse för någon särdeles fara, ehvad reverserna blifva en eller fyra.
Den farhåga jag sist omnämnde, att ifall mindre sedlar utgåfvos, BancoStyrelsen deruti skulle finna en lättad genväg att upplåna sedlar, för att realisera dem, vore derigenom förekommen.
Utskotten hafva föreslagit, att de återstående 14,607,587, R:dr på Statens skuld till Banken, hvilka jag sannerligen trott skulle försvinna, höra tillsvidare, vore det ock endast såsom en påminnelse om det framfarna, och en varning för det tillkommande, inom linien balanceras.
Detta är en fras i min tanka, och jag tvif - 124 Den g Julii e. m. lar icke, att den skall anses så af hela folket.
Utskotten böra åtminstone förklara hvad de dermed mena, eller om någon annan åtgärd, än afskrifning af dessa medel, kan komma i fråga.
Jag bekänner, att jag icke älskar denna tvetydighet i offentliga handlingar, minst der Utskotten äro skyldige låta nationen veta syftningen.
Jag skulle anse rättast, att dessa medel afskrifvas nu, ty då har man ärligt uppfyllt sitt löfte.
Balahceras de, lemnar man en farhåga öppen, att, om realisationen declinerar, kommer man och begär ett nytt biträde till dess uppehållande.
Vidare har jag pag.
96 funnit, att Utskotten ändteligen medge, att af Bankens årliga ränterevenuer en viss andel må få tillhöra Staten.
Jag delar helt och hållet denna tanka; men får i anledning häraf hemställa, huru det skall gå till, om denna Bankens vinst skall upphöra att till en del gå till Staten, men Staten i alla fall betala ränta till Banken.
Jag hade önskat, att Nationen, för hvilken man icke bör undanhålla något i detta afseende, blef underrättad om den ränta, sorn man trott kunnat sättas emot användandet af Bankens vinst för Statens räkning, skall utgå af Bevillningen.
Då få vi första helsningen af realisationen på våra debetsedlar.
Sluteligen hafva Utskotten också tillstyrkt, att sådane åtgärder måtte af Rikets Ständer vidtagas, att Den 9 J u 1 i i e. ra. någon minskning i Bankens lånerörelse icke kommer att äga rum.
Jag anser det föga berömvärdt att göra hvad man icke kan underlåta, och jag tror icke, att någon minskning af Bankorörelsen kan ske, utan att allt skall stanna i arrangement af nya gäldstugor.
Jag ser häri ett afslng på den Motion jag gjorde vid början af Riksdagen, att som det är ett factum, att Bankens lånefond är för liten, emedan den stannat vid samma belopp, under det rörelsen och folkmassan ökats, så väl den fond, hvilken är ämnad för Silfverlånen, som den för odlingslånen, måtte öka Discontrörelsen.
Vi veta alla, att Disconten nu mera så förändrat natur, att den, ehuru ämnad att lemna en hastig hjelp, nu mera ej kan det; och jag tycker då, att när man ämnar göra en så vidt utseende anstalt, som en realisation, borde man också göra något, för alt vinna folkets tillfredsställelse med den; ja, såsom mig synes, borde man, då man af folket begär mycket, visa, att man för detsamma vill göra något.
Friherre Cederström , Jacob: Vid detta Utlåtande har jag redan i förra Plenum gjort mina anmärkningar, men vill nu, i anledning af hvad några ledamöter yttrat, anföra några ord.
Här har blifvit sagdt, att så länge coursen håller sig vid 128 sk., påkännes icke Banken.
Det är sannt, men också blott så länge j förändras coursen, kan Den 9 Julii e. m, det ganska hastigt vara slut med Bankens metalliska fond, och en sådan förändring hindras icke genomen företagen realisation, innan den metalliska fonden i Banken är tillräcklig att oafbrutet fortsätta utvexlingen, tills fordringarne hunnit indrifvas, och Utskotten hafva sjelfva erkänt, att Banken på långt när icke är i sådant skick.
Här liar också blifvit tillstyrkt, att 4 millioner af StatsVerkets skuld skulle anses som Bankens Grundfond.
Jag deremot tillstyrker, att
Statens hela skuldbelopp måtte få anses såsom Bankens grundfond, och åberopar i detta fall hvad Utskotten yttrat pag. 92: ”1 öfrigt, och som antagandet af den vådliga grundsatts, att på kommande Ständer ”berodde att efter godtfinnande och till samtidens lättnad, utstryka eller tillintetgöra ”en af Staten och föregående
Ständer högtidligen erkänd skuld, skulle försvaga förtroendet till den nya ordning man går att ”fastställa, hafva Utskotten ansett följande ”Statens skuldposter till Banken, upptagne ”i förenämnde sammandrag, tills vidare, ”vöre det ock endast såsom en påminnelse ”om det framfarna, och en varning för det ”tillkommande, böra inom linien balance”ras.
” Denna varning, att kommande Ständer icke skola upphäfva hvad föregående åtagit sig, anser jag nuvarande