Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. förnya dernya deras vid sisll. riksdag, vid beviljande af anslag lil! ombyggnad af liinshäklen ni. m. framsliillda begäran, att nämnda häkten malte ”förses med celler, fiir att kunna användas lill strafffängelse!1 mera vidsträckt, än hill ilis skell 5:o all, om K.
M. finnér för godt, alt försök äfven med det Anburnska straffsystemet, jemte det PensyIvaniska, må göras, R.
St. anhålla, alt begge dessa slag af fängelsestraff icke mätte på ett och samma ställe tillämpas; samt 6:0 att R.
St. slutligen fästa K.
M:s nådiga uppmärksamhet på behofvet deraf, att i de under byggnad varande länshäktena tillräckligt utrymme beredes för fångarnes Gudstjenst, undervisning och syselsätlning med Ijenligt arbete; att fästningsfängclserna, så vidt tillgångarne medgifva, sä inredas, att fängarne under nätterna kunna åtskiljas samt att rasakningsfångar alltid mätte, så vidt ske kan, uti enrum förvaras.
Då jag sålunda har lill R. o. Ad. hemställt, alt saken icke malle nu afgöras, utan uppskjutas, så vill jag undvika alt ingå i någon särskild utredning af ämnet, intill dess jag förnummit huruvida de talare, som jag förmodar i delta ämne komma alt sig yttra, möjligen dela min åsigt eller bestrida den.
IIr Liljenstolpe, Axel Fredr., uppläste följande anförande:
Innan jag inlåter mig uti sjelfva ämnets behandling, bjndcr mig grannlagcnheten, alt, lill någon del, redogöra hvarföre jag vågar taga mig friheten all, inför detta upplysta II.
Stånd, begära ordet uti en fråga så vigtig och sågenomgripande, som den om förändrade brottmåls- och fängelselagar, ett ämne, hvilket tager i anspråk så mycken kuuskap för detsainmas rälla och tillbörliga behandling.
Dä den, genom Iv. M:s nåd. propos. till R. II.
St. öfverlemnade, nu föreslagna nya brottmåls- och fängelselagen är baserad uppå ett system — ensamhets- eller cellsystemet — med en hos oss i Sverige nära nog alldeles främmande fångbehandling och, beträffande hvilket system, vi således mäste hufvudsakligen rådfråga andra länders erfarenhet och personers, hvilbo theoreticc och praclice dermed sig befattat; och vi, de fleste åtminstone, äfven af de Hrr ledamöter bland de respective RiksStm, hvilka uti discussionen ämna deltaga eller redan gjort det, äro alt anses såsom unge och uti frågan, pä sätt och vis, oerfarne, eller mindre förfarne, må del ursäktas mig, som tillhör begge dessa calhegorier, det äfven jag önskar få yttra mig uti en fråga, för samhället en bland de mest betydelsefulla, hvilken vid innevarande riksdag förevarit.
De i afseende på ifrågavarande ämne så nyttiga och intressanta relationer jag lyckats förvärfva mig, under min, vid en lidepunkl, då denna fråga (penitenliärfrågan) inom åtskilliga Europas länder stod, så all säga, uti dess slutliga utveckling, Den 26 April f. m. lil nemi. åren 1842 och 1843, tillryggalagda utländska resa, med personer af utmärkt förtjenst, erfarenhet och skicklighet uti ämnet inom Frankrike, liera dess delar, England, llelgien, Italien, Schweitz och älven i någon nian uli Tyskland och Danmark, ja ock uli länder, dem jag väl icke berest, men inom hvilka jag f. n. likväl äger personliga bekantskaper; den välvilliga uppmärksamhet och beredvillighet, som mig skänkes, att, efter hemkomsten från denna min resa, ej allenast tillhandagå med skriftliga upplysningar, utan ock hålla mig tillhanda böcker och skrifter, hvilka röra det ifrågavarande, med sä varma sympalhier inom, snart sagdt alla länder, omfattade ämne; samt slut ligen egen drift och håg alt söka pä denna väg i framtiden kunna gagna del kära fäderneslandet, bjuda mig, all icke blott stillatigande, från min bänk, åhöra, utan äfven uti discussiouen deltaga, hvarvid jag nu, såsom vid de fä tillfällen jag under denna riksdag vågat taga fl. R. o. Adis tid och uppmärksamhet i anspråk, vördsamt anhåller om 11.
Sländels benägna öfverseende.
Då jag nu ingår uli sjelfva ämnets behandling, kan jag icke underlåta all, ehuru eu varm anhängare af Philadelphiasystemet, d. v. s. egentligen det s. k.
Fransyska, af den så förtjcnslfulle
Generalinspecteurcn för fängelserue i Frankrike Hr Moreau-Cliristoplie, på det mest talenlfulla och klaraste sätt framställda penitenliärsyslemet, och fastän jag iilligt önskar framgång åt det nya systemets införande äfven i Sverige, dock öppet tillkännagifva, att jag ingalunda ifrar för de nu föreslagna nya brottmåls- och fängelsclagarnes ovillkorliga och nu yrkade oförd röj
I iga antagande i deras helhet, äfven om de ock icke skulle vara omfattade af det allmänna tänkesättets sympalhier.
Tvertom, min innerliga öfvertygelse är, ali just de, för hvilka dessa lagars antagande, sedan de tillvunnit sig landels sympalhier, ligger mest om hjertat, alt just de, enligt min förmening, böra vara särdeles måne om, ali den genomgripande reformen icke skall få minsta sken af all blifva nationen påtvingad.
”Med hvilken sinnesstämning skulle väl en sålunda genomdrifven lag blifva emollagen och åtlydd?
Hvarken vår eller någon fri statsförfattning kan vilja, alt lagar skola framtvingas.
På den fria öfvertygelsens väg skola de stiftas samt derigenom blifva kära och starka inom det folk, som ålager sig deni.” Sanningen af dessa ord torde icke kunna bestridas; och ej eller af följande yttrande, hvilket jag icke skyr all läna ifrån en af systemets ilrigaste molkämpar, Hr Lector Wallman, (se dess betänk, vidfogade reservation sidan 20): ”Elt lölks lagar äro på en gäng måttstocken för dess eullur och elt uttryck af dess hela samfundslif, och den codilierade lagen i de liesta fall endast elt register och supplement till den stora lagbok, som ligger förvarad i del allmänna tänkesättet, sådant del under nationens liela utveckling stadgat sig.
Om lagen skall fortfarande bibehållas i full utöfning och verksamhet, om den skall hafva sitt stöd och försvar i folkets begrepp om räll och 112 Den 20 April f. m. orätt, sfi måste ilen slå i ett visst samband med det allmänna tänkesättet, hvilket dä i seder och bruk och alla inbördes förhållanden utöfvar en domsrätt, som supplerar lagskipningen, gör de offentliga lagarnes tillämpning lättare samt åt dess domar, när de afkunnas, gifver helgden af folkviljans sanction.
Det allmänna tänkesättet mognar långsamt, och hvarje trappsteg i eulturen hvilar på eli underliggande.
Man har derföre skäl alt förfara med största varsamhet, dä ett falks lagar skola ombildus, och folkets ombud kunna icke vara nog uppmärksamma vid dessa reformer, när de, utan närmare samband med förhanden varande förhudanden, liksom med rötterna upprycka det gamla samhällsskicket etc.”
Må vi alltså med lugn besinning företaga den vigtiga frågan till pröfning och afgörande och framför allt—taga oss till vara, ali anse densamma såsom en partisak; ty, såsom lagen är för alla, höra icke partiäsigler eller partier söka all göra sig rådande vid fråga om antagandet af en ny, särdeles för mängden så främmande lag, sorn den nu förevarande; och ingalunda må man anse såsom ett alsing, ett förkastande af lagen — hvilken, så att säga, f. n. endast genomgått dess första stadium, det nemi., alt af de lagkloka samt vederbörande auctorileler vara behörigen behandlad och granskad — 0111 ock, säger jag, hinder mot densammas antagande i dess helhet, sådan den nu blifvit representationen föreslagen, skola möta inom eli eller annat Riksstånd, samt derest ålerremiss af LagUtsk;s nu föredragna betänk, skulle blifva resultat af vära öfverläggningar.
Motståndet framkallar vederläggningar; oell icke är att befara, det ju systemet skall hafva alt påräkna försvarare, och bland desse kunskapsrike och t a leii t fti I le män.
Mängden skall lära deraf; och omdömet alltmera stadgas tor — hvilket jag pä det högsta önskar och äfvenledes har skäl att förmoda — del nu föreslagna, af så mångå och pä opinionen verkande arieloriteter förordade ensamhets- eller cellsystemet, deribland äfven H.
Lagutskottet '"obetingad!” deråt lemuat företrädet, ja äfven framföre det Auburnska, hvilket för ett 10-tal är sedan ansågs såsom det bästa och mest antagliga.
Dagen deri 26 April, under hvilken vi förehafva delta ämne till behandling, gifver mig härvid en ytterligare påminnelse alt bedja få citera en slroph utur en af de flera i detta ämne insände tidningsartiklar, särdeles som densamma utgör ett icke ringa stöd för det ifrågavarande, eller cellsystemet.
”Huru tacksamt,” lyder artikeln, ”nrå icke det fattiga Svenska folket vara emot Carl XIV Johan, den vise betänksamme Regenlen, för det Ilau icke brådstörlade och genonrdref del af Lagcomite'en 1832 och 1833 förordade Auburnska systemet, för att 10 år sednare kullkasta detsamma och hafva förslösat, om icke millioner, så åtminstone flere 100,000:delals r;dr på fängelsebyggnader i enlighet med detta system; byggnader nära nog obrukbara för det Philadelphiska, såsom vi kunna dömma af de enor - Den 26 April f. m. 113 enorma summor, dylika förändringar hafva kostn! andra länder.”
Jag skulle såsom eli exempel härå vilja anföra hloll det sä allmänt kända fängelset la Raquette i Paris.
Delta fängelse ifrån dess början upplordt efter gemensamhelsprincipen, har likväl pä sednare tider, 1840, blifvit förändradt till ett ensamhelsfängelse, och denna förändring, långt ifrån att hafva gjort detsamma särdeles ändamålsenligt efter del nu antagna systemet, har likväl kostat ungefärligen samma summa, som den primitiva kostnaden samt mera än om ett alldeles nytt cellfängelse skulle hafva blifvit bygd t.
Att vilja söka uppträda med vidlyftiga resonneinenter och bevisningar för detta systems företräde, särdeles sådant detsamma finnes iakttaget efter det s. k.
Fransyska penitentiärsvslemet, anser jag ingalunda vara behöflig!, eller ens lämpligt, då detta företräde äfven synes vara systemet tillerkänd t. af I. o. in. reservanterne inom ti.
LagUlsk., så till vida, att användandet af cellsyslemet afven af reservanterne blifvit till en viss män, och för de lägre straffgraderna obetingad!, medgifvet.
Ej eller tror jag mig med den vidlyftighet, som detta det vigtigasle inkastet torde anses förtjena, behöfva bemöta det emot systemet vanligtvis gjorda inkast, nemi. om delsammas menliga inflytande pä helsotitlsländet, enär detta, eller huru begreppet och föreställningen i berörde hänseende blifvit nässhult, enligt min förmening, blifvif förut så förtjenstfull och bevisande framstäldt af dels utländske, hos oss kände skriftställare, dels oek särdeles nu sednast af en inhemsk förfaltare, Hr Itlcd.
D:r Hagdahl, tili dess högst fört jenstfulla, i dessa dagar utgifna arbete med titel: ”De Europeiska fängelserna;” utgörande detta arbete den till II.
Statsministern af Hr D:r Hagdahl i sisth Februari månad afgifna rapport
,om de iakttagelser Hr Doctorn varit i tillfälle att göra under dess 2-åriga utrikes resa, i afseende på sjukvården m. m. inom fängelserna i Tysk. land, Schweitz, Frankrike, Belgien och England, med anledning af det af K. M. Hr D:r Hagdahl, för berörde ändamål, i nåder gifna uppdrag.
Delta arbete omfattar penilentiärfrågans närvarande ståndpunkt, d. v. s. till och med år 1843, och torde således, ej allenast i afseende på lielsoliIIslandet, kunna åberopas såsom ett kraftigt stöd för systemet, utan äfven för hufvudlrågan i allmänhet.
Åtskilliga insända tidningsartiklar och bcriktiganden, rör:de förvillande uppgifter i afseende såväl härå som ock ang:de kostnaderna för fängelser efter cellsyslemet, m. m. torde ock kunna härvid åberopas, helst dessa artiklar äro hemtade frän aulhentika källor, såsom från officiella handlingar och sakkunnige mäns ulgifna skrifter.
Jag anser mig endast böra hänvisas lill dessa mera allmänt kända, äfvensom jag tager mig friheten särskildt åberopa ett hos oss ännu kanske mindre kändt, nyligen utgifvet, utförligt arbete: ”Etudes sur la morlalilé dans les hagnes el dans les maisons centrales, de Jörce et de correc10 II.
15 lii Den 26 April f m. linn en France.” Paris 1844 af Med.
D:r Raoul Chassinnt; hvarförutan jag torde, vid bedömandet af den gemenligen stora morlalitelen inom de Ainericanska fängelserna, fil flista uppmärksamheten deruppå, att Negrer derstädes utgöra en så stor del af befolkningen samt. att dödligheten bland dem är, i proportion lill de hvita, ojemförligen större eller, såsom 73 lill 100, t. ex. uti penilentiärfangelser i Philadelphia; ett förhållande, som äfven visar sig uti det fria tillståndet, dä nemi. uti staden och grefskapet Philadelphia är 1830 morlalitelen bland de hvita var såsom 1 lill 50, var densamma hland Negrerna såsom 1 till 25 (se Moreau-Christoplie m. fl.) I Frankrike och England synes mortalitelen hafva betydligen minskats inom fängelserne, efter cellsysleniels införande; i hvilket afseende jag endast behöfver åberopa oftabesagde
Hr Moreau-Christophes sakrika arbeten m. 11.; dock kan jag icke underlåta att speciel! nämna ett exempel, nemi. från fängelset i Glascow i Skottland.
Detta fängelse med 304 celler, och hvarest inkomsterna på 825 £ nära betacka utgifterna, hvarest ej finnes något gemensamt sjukhus, capell eller skola", tilan der allt verkställes uti cellen, upptages morlalilels-siffran, märken det, endast såsom 1 till 97| (se:
Coup d"oeil sur le regime re'- pressif et penilentiaire des principeaux elais de Pancien et de nouveau nionde.
Paris 1844.
Af deputeranden F. de la Farelle, sid. 40).
Slutligen och hvad särskildt beträffar vansinnighctsfallen inom fängelserna efter det ifrågavarande systemet, lager jag mig friheten åberopa nedanstående utur Hr D:r Hagdabls förut omnämnda arbete om de Europeiska fängelserna; äfvensom jag härvid skulle vilja hänvisa till den förtjenstfuIle och af mångårig erfarenhet i della ämne kunskapsrike Holländske skriftställaren Hr Suringar.
(Conside'ratious sur la réclusion individuelle, Amsterdam och Paris 1843; lill hvilket arbete det, hos oss, genom en Svensk öfversättning, nyligen mera kändt blifna . fört jensi fu Ila arbete af Hr Moreau-Chrislophe, om enskildt fängelse, egentligen utgör blott ett supiement: resumé de la question penilentiaire, såsom detsamma af M. Chrislophe sjelf benämnes).
Hr D:r Hagdahl yttrar nemi., sid 224 och 225, efter att hafva åberopat några citalioner från Hrr Baillanger och Lesut (Läkare vid la Salpétriére i Paris): ”Det finnes personer, klena till förståndet, men med en våldsamhet i karakteren, som gränsar till sjukdom.
Dessa öfverlemna sig vanligen åt allehanda utsväfningar, hvilket gör att, då öfvermodet blifvit drifvet till sin höjd och kroppens krafter uttömda, de falla offer för den sjukdom, som vi benämna förståndsrubbning.
Det är pä detta sätt, som en våldsamhet i karakteren, i förening med passionen, kan pä samma gäng leda till brott och galenskap.” ”Det finnes andra, hvilka ej kunna såsom vansinniga anses, så länge de i fria tillståndet instinktmessigt lämpa sig efter bekanta lefnadsförhällanden, men hvilkas resignerande förstånd ändock är otillräckligt för att uthärda fängelsets tvång.
An - Den 26 April f. m. lii tingen förvärras inom fängelset deras tillstånd oell sjukdomen utbrister, eller blifver detta tillstånd genast upptäckt vid den sjukmönstring, som af läkaren med noggrannhet förrättas innan fången emotlages.
I samma tillstånd af förståndsrubbning kunna emedlertid dessa redan varit hela åratal innan brottet begicks, utan alt derföre såsom sådane varit kände.” ”Båda dessa olika slag af menniskor, med anlag till förståndsrubbning, befolka fängelserna oell böja lill en oroande grad procenten af sådana sjukdomar; del, är denna procent, som sedermera lägges till grund för månget omdöme om de olika fängelsernas nytta eller skada, ehuru måhända blott | deraf utgöres af sådana, som ådragit sig sjukdomen inom fängelset.” Oell må det tillåtas mig ali, i afseende härå, vidare åberopa Hr D:r Hagdahls berättelse, samt en deruti, sid. 184, intagen tabell:
Art af fängelse.
Under lopp af år.
Ärligen en död på Bland fria befolknin- gen, en död på Wien . . .
Strafl-fängelse . . 1 12,2 22,5 Munchen . d:o ii 5 29 ii Cor reel iöns fä n geise ii 7 73 Manina . . Straff-fängelse . . 3 6,5 11 Geneve . . <1:0 16 34 40 Lausanne d:o 15 26 ti Ira nkrike d:o 4 14,8 40 ii La Force 3 16,6 ii Galererne ii 24 ii St.
Depot de mendieite 11 3 ii Belgien . .
Straff-fängelse . . 6 31,3 43 ii Ransaknings d:o . 5 82,8 ii England .
Straff d:o . 11 45 60 ii Correelions d:o . 11 51 ii Sverige Fästning och d:o . 2 24 44
Fiir min enskilda del skulle jag derförutan vilja anse fångens belsa vara vida bättre bevarad uti cellen (n. b. med tillåtelse naturligtvis för honom alt taga minst en limma om dagen rörelse i fria luften), än under fångens fria tillstånd, d. v. s. för
Herta let af de inom langelsem ura me befintliga fångar, dä ulan tvifvel dessa olyckliga varelser oftast, före deras intagande i fängelset, framsläpat sitt lif uti brist, hunger oell köld, samt annat kropps- och själselände, och detta olla fran späda barnåren; hvaremot fångkosten, ehuru knapp, såsom den bör vara för stralfels skull, likväl är sund och dielisk.
Förutan denna ordning i afseende på födan, li11 hålies fängen äfvenledes lill ordning i sina öfriga förhållanden; hvaribland den regelmässiga oell stränga arbetsordningen ingalunda bör tillerkännas 116
Den 26 April f. m. den ringaste andelen uti förtjensten af della lielsosamma inflytande på cn förut i allo dereglerad varelse.
Utom inkastet i afseende på heIsol iIIslå lidet. — del förnämsta bland de egentligen 3:ne hufvudsakligare anmärkningarne emot det system, hvilket jag’ tagit mig friheten förorda, — pläga gemenligen de, såsom ”enorma” uppgifna kostnaderna för cellfängelser anmärkas; äfvensom svårigheten, särdeles hos oss i Sverige, alt kunna utfinna tjenlig oell passande sysselsättning ät fången, hvarigenom ieke de med dryga skatter till Staten, för deras arbete, betungade fria arbelarne och handtverks-idkarne, skola lida intrång.
Af fara alt inledas uti samma vidlyftighet, som beträffande frågan om helsovården, vill jag inskränka mig, att härå endast svara, lika med Hr IJ:r Hagdahl, uti dess förut åberopade arbete, att om kostnaderne afskräcka från nyttiga och såsom nödvändiga ansedda förbättringar uti vårt fångväsende, så finnes ej något säkrare medel att dem förekomma, än att bibehålla det gamla och icke göra några förbättringar; men huruvida vi kunna, vid ett sådant förhållande, stå lili svars för vårt eget samvete, torde blifva en fråga svår att besvara.
Fången synes mig likna en sjuk - dea, efter mill omdöme, mest passande jemförelse.
Vi inrätta sjukhus och hospitaler, och curhnsafgift pålägges en hvar medlem i samhället, såsom en allmän skatt, utan att vi knota deröfver.
Månne väl denna psychiska sjukdom, denna vidt omkring sig frätande kralla, icke larfvar en behandling, motsvarande kroppens?
Läkaren är särdeles män om alt de sjuka skola elassificeras efter sjukdomarnas beskaffenhet; de med smitta behäftade afsöndra» ovillkorligen; och för mången sjukdom mäste enskildt runi lemnäs ät en hvar af patienlerne.
Hvilken olika behandling har icke, på sednare lider, dårar och vansinniga ansetts böra undergå; och roan skulle icke äfven deraf inse nödvändigheten af en förändring, en förbättring i afseende på fångars behandling celi vårdande?
Jag nämner detta, för att äfven utur denna synpunkt söka framställa ensamhets- eller cellsystemets bestämda och stora företräde framför ali annan fångbehandling; ja vida öfverlxäffonde äfven den efter Auburnska systemet, Ilvars stränga iakttagande man svårligen kan påräkna, och hvarvid man så liitt infaller — jag vägar säga del — uti det löjliga.
Hvad som visserligen mycket bidrager lill lättnad vid cellsystem ets införande uti de Catholska länderne, är, jag medgifver det, det mäktiga inflytande, som de af en varm religiös anda intagna ordnarna Les Freres de St.
Joseph samt Les Socurs de Charité utöfva på fånga nies ej endast moralitet, utan äfven hvad beträffar arbetet, ordningen och snyggheten inom fängelserna.
Jag har varit i tillfälle att sjelf erfara detta vid besöken uti fängelserna i Lyon, Nimes samt le Pénilencier St.
Pierre vid Marseille, hvarest dessa ordnar redan frambragt den helsosanimaste verkan.
Hos oss torde del ännu, tv värr, länge dröja, innan, i afsecudc på ordning, drill och isynnerhet hag för Den 26 April f. m. 117 delta ansvarsfulla oell mödosamma kall, en dylik fångbevakningsocli uppsynings-personal skall kunna vinnas; och det heror likväl så obeskrifligen mycket häruppå; — delta ifrån fängelse(lireclionen ända ned till fångknekten.
Capitaine Woollcombe, dirccteur vid fängelset Parkhursl på ön Wight, och Major Qninet uti Villoides fängelse nära Bruxelles lemnade mig häruppå de mest bevisande exempel.
Den förre, biträdd af endast 9 uppsyningsman för 250 gossar, och den sednare med 20 för 725 fångar.
Förutan dessa 2:ne utmärkte fängelse-directeurer, vill jag äfven nämna Hr Poiilignac de Villars, dirccteur vid ransakningsfängelset i Paris les Madelonnetles, densamma Hr de Villars, sorn uppfunnit den så ingeniösa uti de Fransyska fängelserna adopterade undervisningsinetliod, som här hans namn; hvilken method redan med så mycken framgång verkat, särdeles inom fängelset la Roquelte, och om hvars ändamålsenlighet, såsom en ny förbättrad vexeliindervisningsmethod — naturligtvis utan monitorer, såsom använd inom ett ensamhetsfängelse — uti ej mindre läsning och skrifning, ulan äfven räkning, jag, genom att flera gånger hafva öfvervarit densammas användande på stället, tror mig kunna förordande omnämna, äfvensom methodeo blifvit lili en af våra tidningar likaledes fördelaktigt recenserad.
Hr de
Villars är således en bland dom, hvilka för det ifrågavarande systemet synnerligen verkat; detta likväl ej endast medelst uppfinningen af hesagde undervisningsmethod, ulan äfven såsom en nitisk och erfaren fängelse-direcleur i öfrigt.
Hr BoudonviHe, Major i Generalstaben, om jag minnes ratt, och dirccteur vid militärfängelset i St.
Germain vid Paris, förtjenst' ock ali åberopas för den synnerliga ordning och disciplin som utmärker detta fängelse för 500, om nätterna uti cell förvarade, fångar.
Korteligen, en nitisk fängelse-föreståndare är deri verksammaste befordrare af framgången ät särdeles det ifrågavarande systemet i afseende på fångars behandling och vårdande.
Vidare, och i afseende på kostnaderna, vill jag endast åheropa Hr Morean-Christophes calculer, grundade på officiella handlingar och architeclers uppgjorda planer.
Hr iMoreau-Christoplie förklarar nemligen uti dess arbete: défeuse du projel de loi sur les prisons, appendice N:o 1, att det s. k.
Fransyska systemets införande uti Frankrikes alla fängelser, uppgående denna kostnad efter Deputeradekammarens commissious beräkningar till 107 å 119,000,000 fr., skulle genom de besparingar, hvilka Hr Moreau-Christophe uti speciella poster upptagit, som af delta systems antagande skola åstadkommas, på 10 år hilda ett capital af den verkligen ”enorma” summan af 130,000,000 fr.; sålunda vida öfversligande den beräknade omkostnadssumman.
Ett fängelse i Paris för 480 fångar uppgifves af Architeclen och General-inspecleuren Hr Blouct: efter Atiburnska systemet till 932,400 fr., samt efter det Philadclphiska till 1,709,400 fr., eller uti departementerna ined /(“g förminskning till 1,025,040 fr.
(Cellerna beräknade lill 2,750 fr.).
Kostnaderna 118 Den 26 April f. m. för ett Anburnskt fängelse förhåller sig alltså, efter vår myntberäkning, till ett fängelse efler Philailelphia-syslemet, ieke fullt såsom r:gs till banco; men vinslen uli kostnaden för det förra understiger deremot vinsten i afseende på ändamålsenligheten nied fängelset såsom st ralf- och förbättrings-anslalt uti vida större förhållande.
Nu är att afgöra, uppå hvilkendera vinst en Stat bör hufvudsakligen fästa afseende.
Härvid synes mig ieke vara utur vägen att nämna, att man i Belgien, hvarest fängelserna mera likna tvångsarbetshus, d. v. s. äro för Statens räkning (arméens beklädnad o. s. v.) inrättade fabriker, snarare liknande dylika inrättningar, än egentliga fängelser, all man, säger jag, det oaktadt är med allvar betänkt uppå ali införa ensamhets- eller cell-svstemet, för hvilket system i synnerhet General-inspecteuren Hr Ednard Duepéliaux i Bruxelles, med hela sitt snilles makt, väldeligen kämpar, och hvarom de af Hr Duepéliaux utgifna allmänt kända och så utmärkt förtjenst fulla skrifter, rörande fång- och fattigvård, bära de sannaste vittnesbörd.
Till enahanda lyckliga resullater, såsom de nu uppgifna, hemtade från Frankrike, kunna vi väl icke i Sverige hoppas alt komma; dock så alldeles förfärande torde väl icke de erforderliga kostnaderna för ett ordnadt fåugsystems införande härstädes blifva.