Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Montgomery snarare önska, att den klass, som blifvit borttagen vid Akademien, återigen måtte der varda inrättad, såsom enda medlet att förebygga det lör föräldrar oell målsmän mindre lyckliga förhållande, som nu är för handen, att man nödgas sätta de barn, hvilkas bilning man önskar utvecklad vid K, Krigs-Akad:n i serskilta upfostrings-anstalter, för att förskaffa dem de förberedande kunskaper, som erfordras för att kunna vinna inträde till nämnde Akademi.
Ett folk, som vill gå sä kert framåt på civilisationens bana, bör i första rummet vinnlägga sig om ungdomens så väl fysiska som moraliska utveckling.
Upfostran är således för hvarje land af aldra största vigt; sådan sorn den är, sådan blir ock nationens framtid.
Mycket är äfven i denna väg under sednare år beredt hos oss.
Om man ser på våra skolor nu, och jemför dem med hvad de voro i fordna dagar, så finner man hvilken väsendtlig förändring de i allmänhet hafva undergått.
Förr suto barnen hopträngda i mörka osunda byhlén, utan tillräcklig tillgång på ljus och luft, nu deremot erbjuda de nybygda skolhusen, med sina stora vackra salar och tillhörande gynma stik-anstalter, nära nog allt hvad man i denna väg kan önska.
Skolmateriel, ordningsreglor, böcker och undervisnings-method, allt vittnar om nuv;de tids framsteg i en bättre riktning.
Detta om skolor i allmänhet.
Jag öfvergår nu till en skola af enskildt slag, nemi. den militär-bildningsanstalt, som här är i fråga.
Militärskolan på Carlberg har af ålder i mångå afseende:: varit ansedd för en af de bästa inrättningar i vårt land, och detta med rätta.
Hvad helsovården och den praktiskt militäriska utbildningen beträffar. står denna inrättning ganska högt.
Stor och obestridlig nytta har den gjort vår armé.
Men tiden, som ohejdadt gått framåt, har lemnat äfven denna anstalt bakom sig.
Tidsandan, hvilken inslagit en mera fri väg, fordrar nu något annat än förr äfven här, och har redan länge påkallat en omstöpning efter dess kraf.
Ensidighet i utveckling och ett alltför strängt vidhållande af fordna tiders kast-anda gillar man ej nu mer.
Man önskar att ynglingens upfostran under de första åren måtte få en mera allmänt medborgerlig riktning än förr, och att tillämpningen af den undervisning, han för sitt framtida yrke behöfver, måtte ske sednare än man 512 Den 8 December e. m. enl. fordna tiders åsigter ansåg nödigt.
Man sätter danandet af en god samhällsmedlem i första rummet och det enskildta lefnadsyrket i det andra.
Ur denna synpunkt sedt, anser man upfostringssättet vid Carlberg ej utan fel och önskar ändring i detsamma, helst sedan vår sist utkomna skolstadga ganska lätt medgifver, att de humanistiska läroämnena ordnas i öfverensstämmelse härmed.
Att eli yngling så tidigt måste bestämma sitt framtida vitae genus, att hans föräldrar och målsmän omöjligt ännu kunna bedöma hvaråt hans anlag peka, kan väl icke vara bra.
Ett rätt användande af de naturliga anlagen är ju ett vilkor för hans blifvande större förmåga och den nytta, han kan göra sitt fosterland?
En för tidig riktning åt ett eller annat håll qväfver ofta i fröet de bästa egenskaper och gifver en sjuklig utbildning åt ynglingens krafter.
Vid Krigsskolan A
Carlberg är detta ett väsendtligt fel.
Hedan vid 13 A 14 år måste gossen börja beredningen för sitt inträde inom detta läroverk.
Hvad vet man vid denna ålder om ett barns anlag och fallenhet?
Den granna uniformen, förfäders exempel, barnslig upfattning af krigarens ära, utan begrepp om hans mödor och försakelser m. m., äro oftast vid denna tid de' enda driffjedrarne till valet; för sen ånger och oduglighet i yrket alltför ofta, till mehn för landet, den säkra följden.
Visserligen har man sökt afhjelpa detta fel genom att borttaga den första af krigsskolans fordna 5 klasser, så att nu mera sällan någon blir antagen före 15 å 16 år; men läroämnena äro dock fortfarande så ordnade, att, som jag förut nämnt, beredelsen till inträde särskildt måste börjas tidigare.
Felet står således i sjelfva verket ändå qvar.
16 år är dessutom en för tidig ålder för bestämmandet af en viss lefnadsplan.
De två återstående klasserna, eller den s. k. nedre afdelningen, borde ännu ytterligare borttagas och den railitäriska tillämpningen ej ske förr än efter fyllda 17 å 18 år.
Till dess borde, enligt min åsigt, blott en allmän humanistisk bildning gifvas; endast på detta sätt kan man hoppas, att icke alltför stora misstag vid valet af framtidsbana göras.
Valet af de flesta öfriga samhällets lefnadsbanor göras ju först vid denna tid?
Hvarföre då hafva strängare fordringar vid det militära yrket?
— Jo, säger man, om ej ynglingen tidigt vänjes vid den stränga disciplinära ordning och den praktiska öfning, som fordras för det militära yrket, så blir det svårt, ja, ofta omöjligt, att bidringa honom detta sedan.
Ja, som det förut varit, har det verkligen varit så.
Men, vandra tider, andra seder.»
Den disciplinära ordningen i alla våra skolor är nu ojemförligt mycket bättre än förr, och bajonettfäktning, gevärsexercis samt fristående gymnastik i flera af dem införda.
Vi skola äfven hoppas att det allt vidare framgår på denna bana, och att den militäriska utveckling, som närv:de tidsanda inom vårt fädernesland påkallar, måtte allt mer och mer vinna framtiden för sig.
En förändring för Carlberg i denna väg torde således numera ej vara så vådlig att verkställa.
Genom borttagandet af de 2:ne lägre klasserna skulle ytterligare vinnas, att ett dubbelt antal ynglingar mot förut skulle per år hinna genomgå militärkursen vid Carlberg, och denna mängd, Den S December e. m. 918 föga ändamålsenliga, smärre, enskildta officersbildnings-anstalter, som nu finnas, kunna komma att uphöra.
Alla arméens officerare skulle på detta vis kunna få sin bildning vid samma inrättning och medföra ifrån densamma samma vetenskapliga utveckling och samma militära anda.
Vill man hafva en god och jemn militärisk esprit inom arméen, så är första vilkoret derför, att allt belälet, så vidt möjligt är, går igenom samma upfostringsanstalt.
Alla dessa smärre officersfabriker böra uphöra ju förr dess heldre; ty om de äfven förestås af de skickligaste män, kunna de ändå ej svara mot sitt ändamål.
Den moraliska upsigten kan i dem ej handhafvas, den militäriska espriten ej som sig bör vårdas och de för en militär så högst nödvändiga praktiska öfningarne blifva totalt försummade.
En stor vinst vore derföre, om Carlbergs KrigsAkademi kunde så utvidgas, att hvarje officerskandidat kunde göras skyldig att densamma genomgå.
Ett annat fel, som krigs-skolan har, till följe af sin nuv:de inrättning, är, att ynglingar af allt för skiljaktig ålder stå under samma ordningsstadga.
Emellan 15 och 20 år föregår en betydlig själsförändring, som under tiden tydeligen påkallar en helt olika behandling.
På Carlberg bar man, det oaktadt, aldrig gjort afs:de på detta.
Från äldre tider tillbaka, då den unga gossen kora in vid 13 år, tills nu, alltid samma ordningsreglor för alla; för vidt utsträckta för de yngre och för inskränkta för de äldre.
Deraf tidigt utveckladt öfvermod och slutlig benägenhet till sjelftagen frihet.
Om de 2 nedre klasserna tagas bort, så hjelpes äfven detta; ty då kommer åldern hos eleverna att öfver hufvud variera emellan 17 och 21 år.
Lika stadgar för ordningen på stället komma då att passa bättre.
Utrymme för krigs skolans å Carlberg utvidgning kan vinnas derigenom att vestra flygeln äfven inredes i logementer för kadetter och en särskild byggnad upföres lör befäl och lärare.
Staten hafva en ändamålsenligt ordnad officersbildningsanstalt, så bör, i jemförelse med det stora målet, denna lilla upoffring kunna anses för ringa.
De båda militäriska läroverken, det högre vid Marieberg och lägre vid Carlberg, böra äfven ställas i öfverensstämmelse med hvarandra.
Lärokurserna hafva alltför betydliga skiljaktigheter.
Detta förhållande är menligt för den högre militärbildningen och bidrager till att inskränka denna.
Detta bör ändras och kan äfven lätt verkställas.
Till vinnande af en från yngre åren bättre inhemtad praktisk utveckling i sitt yrke borde Sjökadetterne förflyttas från Carlberg till någon ändamålsenligare plats för deras bildning.
Carlberg, beläget midt upp i landet vid stranden af en liten oansenlig insjö, utan andra praktiska hjelpemedel än ett par små roddbåtar och en högst ofullständig modelkammare, kan ej passa till utbildningsanstalt för sjövapnet.
Den mycket omordade och beprisade fraterniseringen mellan flottans och landtarméens befäl, nyttig, om den på detta vis verkeligen kan ernås vid deras gemensamma operationer, köpet, 2 W
Den 3 December e. m. enl. min tanka, på bekostnad af en för sent börjad sjömannabild ning; ty detta yrke fordrar, i sanning, att man från tidigare år egnar sig deråt.
Sjömannen bör vara sin framtida bestämmelse med lif oell själ tillgifven; de mödor, de försakelser och faror, lian går till mötes, fordra en fullkomlig hängifvenhet för hans lefnadskall.
Hvad som således, enl. min tanka, fordras, för att Carlberg, mer än hittills skett, skall komma att svara mot sitt ändamål, är: l:o) Att de 2:ne lägre klasserna tagas bort och de 2:ne högre förvandlas till blott en militärtillämpningsskola.
2ro) Att denna inrättning utvidgas så, att den kan öfvertaga alla våra landtofficerares utbildning.
Att det lägre militärläroverket sättes i förening med det högre vid Marieberg, så att utgångsexamen från det ena blir lika med intagningsexamen vid det andra.
Att, till vinnande af den allvarliga ordning och punktuela lydnad, som för officersdaningen är så ytterst nödvändig, alla krigsskolans elever erhålla underofficers rang samt ställde under modifierade krigsartiklar.
5:o) Att Sjökadetterna, till ernående af en bättre praktisk utveckling i sitt yrke, flyttas till Skeppsholmen i Stockholm eller hvad ändå bättre är till Carlskrona.
Men, torde man invända, dessa föreslagna förändringar medtaga betydlig kostnad.
Ja! det är en sanning att så är, men vill Staten hafva en helgjuten militärisk upfostringsanstalt, så fordrar i sanning med skäl denna något större omvårdnad än hitintills varit använd på den så vigtiga bildningen af våra officerare.
Tror man också att den närv:de militärskolan, hvilken knappast är tillräcklig för halfva det antal, som årligen ökar arméens befäl, medtager så ringa kostnad för Staten, att ej några betydligare anspråk på densamma bör kunna hafvas.
Låtom oss tillse huru det hänger ihop härmed!
Före sisth Riksdag egde Carlberg ett årligt anslag af 57,375 rdr rmt, hvilken summa, genom R.
St:rs frikostighet, blef tillökad med 22,350 rdr.
Carlberg eger sålunda i närv:de stund en årlig tillgång af statsmedel, belöpande sig till 79,725 rdr rmt.
Omkring 35 kadetter utgå för hvarje år såsom officerare på arméen.
Dividerar man talet 35 i summan 79,000, så finner man att hvarje officer, som genomgått Carlberg, specielt kostar Staten 2,257 rdr, utom den pensionsafgift, af omkring 600 rdr årligen, som för honom på enskildt väg blifver erlagd.
Om jag antager att hvarje kadett pr medium behöfver 3 år för att genomgå sin kurs, så torde finnas, att, med tillägg af diverse extra utgifter för honom, vistelsen vid Carlberg får betalas af föräldrar, eller målsmän, med omkring 2,000 rdr, hvaraf följer, att hela utgiften för hvarje utgående officer upgår till omkring 4,257 rdr, en kostnad, som ej kan kallas obetydlig.
Skulle jag här trötta R. o. Ad. med en vidlyftigare kalkyl ronde hela den summa, som Krigsskolan på Carlberg har, dels till följe af statsmedel, enskildta pensionsafgifter, hyresfria vidlyftiga lägenheter, med flera andra ej obetydliga för - Den 3 December e. m. 215 månei in natura, att använda, så skulle jag lätt kunna visa, att denna inrättning ej kan kallas billig i kostnad, och att större och förmånligare resultater borde genom dylika rika tillgångar kunna vinnas.
Det är visst sannt, att den enskildtes afgift ej är särdeles stor; men om man dertill lägger omkring 400 rdr från Statens sida, så kostar hvarje kadett (derutaf likvisst många aldrig blifva officerare) omkring 1,000 rdr årligen.
Detta torde vara uog för att bevisa, äfven från denna sida betraktadt, att Krigsskolan vid Carlberg tarfvar en reorganisation, och är det egentligen i denna väg, och ej för en uplösning af detta alltid behöfliga läroverk, som jag tagit mig friheten yttra några ord vid remissen af Hr Montgomerys motion.
Att detta mitt anförande må, såsom ett amendement till det förslag, som af Hr Montgomery blifvit framställdt, till Ekon.Utsk:t få medfölja, anhåller jag, under den upriktiga önskan, att de sanningar, hvilka jag, understödd af en inom landet ganska stor opinion, här uttalat, ej måtte ånyo blifva helt och hållet förbisedda.
Det är ej första gången jag varit nöd sakad att upträda för att försvara mitt förslag i afs:de på Carlberg.
Jag skulle önska att det vore den sista, men beklagligen tyckes det ej blifva fallet, ty så länge något motstånd mot mitt förslag skönjes, skall jag alltid anse det vara min pligt, att, på hvad mig beror, söka undanrödja detsamma.
Jag vill särskildt begagna detta tillfälle att vederlägga ett inkast, som Hr Printzensköld framkastade mot verkställbarheten af min framställning.
Han påstod nemi., att det vore en stor olycka för Svenska Arméen, om KrigsAkad. vid Carlberg skulle uphöra att vara det den nu är, nemi. en elementar-läroanstalt, enär vi sedan aldrig skulle kunna påräkna att få några skickliga officerare till ledare af våra trupper.
Ingen kan väl bestrida att icke Sverige, äfven då ingen speciel läroanstalt för militärer förefanns, hade de skickligaste härförare, historien vet att omtala; danades icke under det 30-åriga kriget fältherrar af första rangen och som ej blifvit öfverträffade af dem, som utträdt från Carlberg?
Jag kunde visserligen äfven åberopa exempel från sednare tider och personer, men min blygsamhet tillåter det ej.
Dock, kastora en blick på sista Finska kriget, och vi skola komma till det resultat, att de utmärktaste generaler och anförare, som der opererade, aldrig hade genomgått någon särskildt militär-läroanstalt.
Mångfaldiga andra bevis, hemtade från främmande nationer, skulle jag kunna framdraga till stöd för mitt förslag, men vill blott inskränka mig till att fästa den värde talarens upmärksamhet på huru förhållandet är inom Franska arméen; der bär nemi. hvarje soldat marskalk-stafven i sin toruist.
Det har hos mig väckt mycken förundran, att Hr Printzensköld, som jag alltid ansett för en temligen human och bildad man, här trott sig kunna och velat upträda som organisatör af vårt militärförsvar, som han ej kan ega någon kunskap om, och tillika förfäktat den åsigten, att KrigsAkadm vore nödvändig, ehuru SIS 1) e ii 8 I) o c o m b a r e. m. den skulle lägga oöfverstigliga hinder i vägen för vår tids ungdom ntt sjelfva få välja sitt vitro genus.
Under förutsättning att jag flera gånger blir nödsakad att upträda såsom försvarare af detta ämne, vill jag för denna gången ej längre taga R. o. Adis tid i anspråk.
Jag ber om ursäkt, att jag ännu en gång för några ögonblick tager R. o. Adis tid i anspråk.
Visserligen bekänner jag, att detta ämne ej på minsta sätt har gemenskap med det fack, jag valt i afside på min lefnadsbana, och att man derföre med skäl kunde på mig tillämpa det gamla ordspråket: »Ne autor ultra crepidam», eller öfversatt på Svenska: »Skomakare blif vid din läst», men jag vill dock uplysa Hr Montgomery derom, att enda bevekelsegrunden för mitt den ifrågavide motionen, har varit den, att jag önskar, så vidt på mig ankommer, bekämpa hvarje förändring, det må vara af hvilken institution sorn helst, sora. efter min åsigt, leder till ett för samhället skadligt resultat.
Och härmed är, som jag tror, Hr Montgomerys anmärkning emot min behörighet att upträda i saken, tillräckligt besvarad.
Hr Adelborg har klandrat KrigsÅkadm hufvudsakligen derföre, att ynglingen alltför tidigt måste bestämma sitt vitae genus; men i auledn. häraf tillåter jag mig erinra, hvad som för öfrigt är en allmänt känd sak. att det är aldeles nödvändigt, just i följd af de särskilta förhållanden, som äro förenade roed det militära yrket och de stora fordringar man nu för tiden har på en officer, som skall kunna kallas skicklig, att han redan från spädare åren vänjes vid ordning, punktlighet och lydnad.
Hr Adelborgs yrkande, att de 4 klasserna, som ännu finnas qvar, skulle förvandlas till blott 2:ne, så anser jag en dylik åtgärd vara aldeles ändamålsvidrig, emedan den militäriska upfostran, eller den praktiska undervisningen i krigsvetenskapen, alltid bör ställas vid sidan af den theorefiska bildningen; och jag betviflar högeligen att samma egenskaper, sora nutidens kadetter ega, när de gå ut från Carlberg, skola komma att förefinnas hos dem, sorn först vid mera mogen ynglingaålder der vunnit inträde.
Jag känner mycket väl till studeutlifvet och det olidliga sjelfsvåld, som under detsamma utvecklas, och tror på grund deraf att KrigsÅkadm, om den endast skulle uptaga fullvexta ynglingar, som tilläfventyrs en längre tid varit vande vid en obegriinsad frihet, ej skulle, i afs:de på den upfostran, som der då meddelades, komma att lemna lika vackra resultater, som den hittills gjort.
Hr Adelborg har vidare sagt, itt utgifterna för denna Akad. äro i betydlig mån betungande för Statsverket, och att äfven till följd häraf en förändring af densamma vore Önskvärd.
Hr Adelborgs kalkyler i detta fall bekänner jag uprigtigt, att jag ej kan förstå, och det förefaller mig äfven obegripligt, huru han kunnat få en så enorm kostnadssumma för hvarje kadett, som han nyss upgifvit.
När jag i afside på kostnaderna jemför den af Hr Adelborg så mycket klandrade KrigtAkad:n med de i allmänhet så mycket omhuldade rättareskolorua, Deu ä December e. m. 3 17 så kommer jag till det säkerligen för Hr Adelborg mycket förvånande resultatet, att, då hvarje kadett kostar Staten årligen ungefär 390 rdr rmt, så upstiger summan för hvarje fri-elev vid rättareskolorna till 334 rdr 33‘/3 öre s. m., så att skillnaden emellan Statens högre årliga utgift för kadetten och den lägre för rättarelärlingen icke ens utgör fulla 6 0 rdr.
Kan man väl vid detta förhållande med ringaste skäl påstå, att KrigsAkadm, relativt till andra allmänna läroanstalter, förorsakar Statsverket så betydliga utgifter.
Finnes {let väl någon billighetsgrund för det påståendet, att ett anslag, som, fördeladt mellan 200 kadetter, belöper sig till den iumpna summan af 390 rdr på hvar och en, skulle i så betydlig mån betunga Statsverket, att indragning af detta anslag i någon mån skulle behöfvas, och detta då man besinnar det anslagets ändamål är att användas till upfostran af dugligt befäl för den armée, som är afsedd att försvara vårt fädernesland.
Jag bekänner, att jag för min del iir för mycket älskare af militär-ståndet, för att kunna med tystnad förbigå en sådan obefogad anmärkning.
Man har vidare sagt, att vid KrigsAkadm »framåtskridandet» ej fortgår med lika snabba steg, som vid de öfriga skolorna.
Detta medgifver jag gerna vara fallet, om man, såsom händelsen synes vara med Hr Adelborg, uteslutande fäster sig vid den yttre lyxen och den prålande inredningen af lektionssalar och dylikt, men betraktar man framåtskridandet i sin egentliga betydelse, nemi. i intellektuelt hänseende, så tror jag att man vid KrigsAkadm, lika mycket som vid något annat läroverk, följer med sin tid i afs:de på den utveckling, som inom vetenskapernas område eger rum.
Jag fortfar för min del att yrka, att den af Hr Montgomery väckta motion måtte af det Utskott, dit den varder remitterad, lemnäs utan afs:de. Hr Thulstrup, Carl Magnus:
Hr Montgomery har uti sin motion yrkat, att s. k. militärlärare borde anställas vid de allmänna läroverken, för att meddela den der studerande ungdomen undervisning i en del af hvad till det praktiska af krigsyrket hörer.
Jag är så mycket mindre mot framgången af detta förslag, som jag sjelf, i egenskap af ledamot i en komité, nyligen deltagit i tillstyrkande af dylika lärares anställande vid landets alla såväl folkskolor som elementarläroverk och universiteter, för att der meddela undervisning i gymnastik, gevärsexercis, bajonettfäktning och annan vapenföring, målskjutning samt elementerna af infanterimanövern.
Motionären föreslår vidare: l:o) att Krigsskolan å Carlberg »måtte uphöra att vara en elementar-läroanstalt och i stället förvandlas till en applikativ sådan, lik den å Marieberg, hvarmed den kunde förenäs, för att gemensamt verka för samma ändamål, den ena afdelningen, eller den Mariebergska, i afseende på artilleri-, ingeniör- och generalstabs-officerares, samt den andra afdelningen, eller den Carlbergska, för kavalleri-, infanteri- och flottans officerares 218 Den 3 December e. m. vetenskapliga och, såvidt ske kan, praktiskt fullständiga bildning»; 2:o) att vid universiteterna borde, »jemte den praktiska undervisningen, de nödvändiga theoretiska krigsvetenskaper meddelas åt de studerande, som hade håg och lust att dem inhemta»; 3:o) att, »om någon af dessa ville uteslutande egna sig åt krigsyrket, så hade de tillfälle, att i den högre applikativa militär-anstalten å Carlberg utbilda sina kunskaper både i praktiskt och theoretiskt hänseende».
Då dessa iörslager närmare granskas och sammanställas med hvarandra, blifver det mig icke riitt klart, huru Hr Montgomery egentligen tänkt sig den militära undervisningen böra vara ordnad.
De för officerares bildning inrättade läroanstalter sönderfalla hos oss, likasom i andra länder, i tvenne med afseende på ändamålet helt och hållet särskilda och olika afdelningar.
Den första af dessa afser bildning till första officersgraden, utan afseende på, vid hvilket vapen eleverna ämna inträda.
De läroverk, som tillhöra denna afdelning, bilda elever, som icke äro, utan ämna blifva officerare, och utgöra hvad man vaidigen kallar linieofficers-skolor eller krigsskolor.
En sådan är läroverket på Carlberg, oriktigt benämnd KrigsAkademi.
Den andra afdelningen omfattar de läroverk, hvilkas ändamål är att meddela högre militär-bildniug eller vidsträktare kunskaper än dem, som fordras af officerare i allmänhet, och således att särskildt utbilda officerare för Generalstaben, Artilleriet och Ingeniörkorpsen.
Dessa läroverk äro således i egentlig bemärkelse militära högskolor eller krigsakademier, hvilkas elever äro och redan flera år varit officerare och såsom sådane tjenstgjort.
Ett sådant läroverk är Marieberg.
Skillnaden emellan dessa olika slag af läroverk är ganska väsendtlig.
I en del länder bildas alla olficers-kandidater vid staternas krigsskolor, under det blott ett jemförelsevis ringa antal redan varande officerare sedermera genomgå de högre läroverken.
Hos oss är Marieberg egentligen en högskola för alla vapen, ty officerare af såväl infanteri och kavalleri som flottan emott.agas här, för att, tillsammans med officerarne af artilleriet och ingeniörkorpsen, erhålla en vidsträcktare bildning i de deras yrken tillhörande delar.
Då motionären föreslår, att Krigsskolan på Carlberg måtte »förvandlas till ett applikativt liiroverk, likt det å Marieberg, hvarmed det kunde förenas, för att gemensamt dermed verka för samma mål», nemi. det ena i afseende på artilleri-, ingeniör- och generalstabs-officerares- och det andra, eller läroverket på Carlberg, för infanteri-, kavalleri- och flottans officerares vetenskapliga utbildning, så har jag svårt att förstå,’ hvartill en sådan utbrytning från läroverket å Marieberg egentligen skulle tjena, helst förslaget är frarnstäldt utan någon motivering eller utveckling.
Brist på utrymme för de derstädes studerande officerarne af infanteriet, kavalleriet eller flottan kunde möjligen vara ett skäl.
Men en sådan brist förefinnes alldeles icke.
Oaktadt man vid detta läroverk, utom officerare af alla vapen, den sednare Den 3 December, e. m. J19 tiden äfven intagit civil-ingeniörs-elever, hvilka här theoretiskt utbilda sig för sitt blifvande yrke, har jag, som i många år varit tjensteman vid detta läroverk, aldrig hört omtalas, att någon elev, som kunnat undergå behörig inträdes-examen, blifvit af brist på utrymme förnekad att der genomgå lärokursen.
Skulle antalet af dem, som anmäla sig till inträde, öfverstiga 40, som kunna bo på stället, finnes alltid utväg att låta det ölverskjutande antalet bo i den läroverket närmast varande delen af staden, hvilket ock i sednare tid någon gång skett.