Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En vexel är ju ej annat än en anvisning på en fordran utrikes, eller på en kredit, som vexelgifvaren der förskaffat sig.
Ar nu vår ställning i allmänhet till utlandet sådan, att vi hafvjt- större fordringar än skulder, så upstår tillgång på vexlar; äro åter skulderne H. lil. 32 498 Den 15 Februari e. m. större än fordringarne, så minskas tillgången.
Skulle nu ställningen icke vara till vår fördel, hvilket vår stora skuldsättning hos utländningen temligeri klart ådagalägger, så skulle ju ett upköp för Bankens räkning af vexlar till belopp af 6 milhr så minska, om ej medtaga, den redan knappa tillgången på vexlar, att de, som ej fingo sitt behof deraf för nödige liqviders fullgörande utrikes tillfredsställdt, måste till motsvarande belopp för liqvidernas verkställande uttaga silfver ur Banken — och denne hade ju då, om man vill gifva affären sitt rätta namn, köpt vexlar för sitt eget silfver, och således för deras erhållande afhäudt sig den metall, hvars anskaffande vexelupköpen skulle afse.
Man föreställer sig kanske att jernvägslånets indragande skall bereda en ymnig vexeltillgång, men om man besinnar, att af de 20 milhr, 3om skola lånas utrikes, då först och främst 9 milhr stadna qvar för liqvid af återstoden af temporära statslånet och vidare att till liqvid för den materiel, som utrikes måste upköpas, ett betydligt belopp erfordras, hvilket af reservanterna emot Utskits Betänk, förslagsvis uptages till 5 milhr, men enl. min tanke kommer att upgå till minst 7, emedan i England skenor och annat jernvägsmateriel på sednare tiden betydligt stigit i pris, så måste vi af uplåningen afräkna 9 + 7
Jag ber att få ytterligare tillägga, att, om vår affärsställning till utlandet vöre så lycklig att vi i allmänhet hade så god tillgång på utländska vexlar, att behofven deraf fylldes och lemnade öfverskott, då behöfde vi i sanning ej tänka på några operationer för att konsolidera Banken; den skulle då konsolidera sig sjelf; ty det är gifvet att den, som hade vexlar att aflåta, men kunde göra det med förmån, skulle i stället draga in sina utrikes fordringar i formen af metallisk valuta.
Emellertid har denna diskussion framställt för mig klart åtminstone en sak, hvilken väl förespeglades under de allmänna sammankomsterne, men i dag otvetydigt utsagts af en talare, hvars öpna och redliga ärlighet jag under många år känt och värderat.
Han sade nemi. rent ut att man nu ej borde taga up hela den för hufvudbanornes fullbordande uödiga lånesumman, utan gömma en del deraf till nästa Riksdag, eftersom då väl skola upstå nya behof för andra jernvägsbygguader och vi således i alla fall skola låna.
För min del är jag icke af denna åsigt.
Det är dock naturligt, att meningarne, hvad jernvägsbyggnaderne och lån derföre angår, skola vara ganska skiljaktiga.
De finnas, som hafva en afgjord förskräckelse för lån och fråga sig, huru kan en sak vara nyttig, sorn kostar så mycket?
Då man förr kunnat åtnöja sig med att å våra landsvägar färdas 1 mil på 1V2 timme, kan man väl fortfarande hjeij^i sig fram på samma sätt.
Andra personers tankegåpg och önskningar gå i motsätt riktning; de tro att vi ej kunna få Den 15 Februari e. m. 499 jernvägar nog.
Ett »lagom» är väl i detta hänseende, såsom i många andra, det lämpligaste att tills vidare iakttaga.
Enl. min åsigt bör man inskränka sig till fullbordande af de större, redan påbörjade jernbanorna, och under några år se resultatet af rörelsen på dem, innan man för Statens räkning fortsätter dessa kortsamma arbeten.
Må dock ingen tro att jag väntar några lysande resnltater, men jag skall vara nöjd och villig att fortsätta jernvägsbyggandet, allenast jag kan göra mig genom erfarenhet förvissad att inkomsterne af Statens jernvägar blifva tillräckliga att betala driftoch underhållskostnaderne, så att
Statsverket slipper årliga utgifter för dessa ändamål.
Meri som sagdt är, denna erfarenhet vill jag se bekräftad, innan jag går vidare; och efter denna förklaring, torde en hvar lätt kunna desidera sig om han vill bestämma det nominella lånebeloppet till 35 eller till 25 milhr.
Han voterar för den förra siffran, om han vill, lika med mig, gå försigtigt till väga — men för den sednare, om han vid nästa Riksdag vill för nya jernvägar göra nya lån, utau att afvakta resultatet af den erfarenhet, som först kan vinnas, sedan de fullbordade hufvudbanorna några år varit till allmänt begagnande uplåtna.
Jag har ej varit så förmäten, att jag velat söka försvara reservanternas, genom Hr Bildt afgifna förslag, då så många aktade talare redan gjort det; men det har i dag fällts yttranden, som gifvit mig anledning att begära ordet.
En talare har sagt, om jag ej misstager mig, att ingen af detta hus kan undgå att instämma deri, att under det framstälda förslaget om uplånande af 35,000,000 ligger den afsigten, att under denna statsregleringsperiod använda äfven de 10 mill., som borde reserveras till den efter år 1863 kommande Statsregleringsperiod.
Jag tror dock ej, att i Hr Bildts förslag, hvari vi hafva in stämt, ligger någon anledning till en sådan förmodan; ty reservationen innehåller, bland annat, att utaf 35 mill. dock högst ett belopp, som svarar mot 25 millioner, får under tiden före nästa Riksdag, emot utlemnande af derför utfärdade obligationer, för Svenska Statens räkning upbäras. samt att den detta belopp öfverstigande lönesumman, med dertill hörande obligationer, skall till Rikets näst sammanträdande Ständers disposition reserveras; börande alltså i lånekontraktet intagas särskildt stadgande derom, att för det kontraherade lånet utgifna obligationer å ett sammanräknadt kapitalbelopp, svarande mot 10 mill. rdr rmt, icke komma att af Svenska Staten utlemnas eller föryttras förrän efter 1863 års ingång.
Jag för min del kan ej se, att någon tvetydighet i detta förslag har gifvit anledning till en sådan förmodan, och då lärer med skäl kunna antagas, att den värde talaren grundat sitt yttrande på den förmodan, att bakom ordet står en annan man, än den som synes deruti, och mot ett sådant antagande får jag nedlägga min protest.
Man befinner sig alltid i en mindre fördelaktig ställning, då man inom en rådsförsamling nödgas börja med den förklaring, att man ej har tillräcklig upfatt - 500 Deri 15 Februari e. m. ningsförmäga att förstå och fatta hvad talare med mycken talent, med mycken redighet sökt göra begripligt.
Hvad de olika tankarne om jernvägsbyggnnderna i allmänhet beträffar, och hvilket leir helt nyligen blifvit påpekndt, så höra de alldeles icke till nuvarande fråga.
Jeniviigarne äro beslutade, behofvet af deras fortsättning år konstateradt,, och K.
M. har afgifvit till R.
St. ett förslag i detta alside.
Deruti föreslås en uplåning af 20 mill. i utlandet, tinder den förutsättning, att Statens medel ej kunna vara tillräckliga dertill eller att arbetet ej kan fortsättas med de inom landet befintliga tillgångar.
Det är denna fråga, som synes hafva uppehållit och ännu uppehåller huset, om man skall lemna bifall K, Mits Propos., eller om man skall ingå pä några reservanters i StatsUtskottet. förslag att uplåna 35 millioner i st. f. 25.
Här har man genom bevisning sökt ådagalägga, att det vore särdeles fördelaktigt att upläna nu på en gång en större penningesumma, än man behöfver, och man har då jemfört
Staten med en enskild person,- som behöfver lån på sin egendom, och som intecknar en större summa, för att vid förefallande behof ej vara i förlägenhet för penningar; mett jag fruktar, att denna jemförelse ej är fullt tillfredsställande.
Jag för min del kail ej finna, att, i läll man i dag har fullt antaglig säkerhet, för att erhålla det lån. man behöfver, denna säkerhet, då ilen beslår i inteckning, ar mindre god om tre år, i läll jag då först producerar den; i följd hvaraf jag ej kati inse, hvarföre det skulle vara ofördelaktigare för Staten, hvarföre Staten skulle äfventyra sin kredit, om den vid nästkommande Riksdag, så vida ett ytterligare län då anses beböfligt, ånyo begärde ett sådant.
Till de värde talare, sorn påyrkat den större lånesumman, vågar jag hemställa, huruvida de kunna gå i borgen för eller äro öfvertygade att vid nästa statsregleringsperiod mati ej behöfver vida mer lin de 10 eller 15 mill., sorn sålunda nu skulle, om jag sä lär stiga, skrinläggas.
Hvad mig beträffar, iir jag af motsatt tanke, emedan, eill. mitt förmenande, på den bana, vi bet rädt, och från hvilken vi ej på långliga tider Kunna draga oss tillbaka, behofven komma att ökas. Jag erkänner, ja, jag har redan a priori erkänt att jag ej förstår, hvarföre man skall lägga åsido dessa papper, för att v.ii nästa statsregleringsperiod utsläppa dem i rörelsen; dessutom inser jag ej, hvarföre eventualiteter kunna blifva mindre fördelaktiga, om jag gör nya län, eller om jag då släpper ut dessa obligationer i lånerörelsen.
Vidare kan jag ej föreställa mig, att någon bankir i hela Europeiska affärsverlden är okunuig om, att de der 10, 12 eller 15 mill. ligga aflagde för framtida behof.
- Deu värde ledamoten, som så sakrikt yttrat sig i detta ämne, har upgifvit ett schema till det kontrakt, som skulle upgöras, och hvarigenom ingen fara för dess fullgörande skulle vara för handen.
Svenska folket hyser i allmänhet stor farhåga, ja, jag vågar säga, grundad farhåga för utländska lån, och derföre fruktar jag, att det är mindre välbetänkt att öfverskrida, hvad K. M. uti sin Propos. i detta ämne föreslagit.
I fall, Mine Hrr! det verkligen vöre absolut afgjordt, att fördelen vore så stor, att lägga åsido dessa Pen t/> Februari e. m. ifrågavide 15 mili., som mau ej ansåg sig för tillfallet behöfva, då förstår jag ej, hvarföre man icke, lör att vara fullt konseqvent, lika gerna kunnat föreslå uptaga.mlet af 100 mill.; det hade då varit gjordt med en gång, ehuru, efter min innerliga öfvertygelse, ej på långt när slutsumman.
Under min långa, ja möjligtvis alltför långt utsträckta parlamentariska bana har jag, såvida jag trott mig dertill finna anledning, bemödat, mig att på Regeringens förslag göra afprutningar och att förorda jemkningar i skatterna; men då föregående
St linder i detta afs:de hafva beslutat, att lån skola uptagas, kan jag mot Regeringens förslag ej göra några invändningar, och är särdeles tillfredsstäld, att åtminstone en gång under min lefnad få understödja Regeringens förslag; och, dä K.
M. icke begär mera än 20 mill., skulle det, såsom jag redan tagit mig friheten nämna, göra ett högst obehagligt intryck på Svenska folket, om man öfverskrider Regeringens förslag.
Regeringens Propos. innehåller ett. förslag, att vid detta tillfälle göra en början med utförande af ett inhemskt fondsystem ; jag erkänner, att jag hvste farhågor för detta systern under en tidpunkt, då landet befinner sig i en stor skuldsättning, ja, jag fruktar, större än något annat land, relativt till folkmängden och den inre förmögenheten; men genom FinansMinisterns sakrika anförande vid de gemensamma öfverläggningarne klarnade mitt i finanserna eljest temligen trånga begrepp, så att jag fann, att några mill. skuld föga eller intet kan inverka på landets förhållanden.
Här yttrades af en talare, Gr.
Liljencrants, på f. ra., på ett för mig öfvertygande sätt, att faran i detta afseende vore ingen, och en annan talare, Gr.
Hamilton, nämnde, att sparbankernas kapitaler f. n. lära tillsammans upgå till 26 mill., hvarjemte han utvecklade fördelen deraf för de små kapitalisterna eller smärre bushållarne, om jag så får säga, hvilka accuiuulerade en liten summa, att af dessa medel gjordes räntebärande obligationer på smärre summor.
Samme talare, som jag förut tagit mig friheten nämna, anförde att man, för det inhemska fondsystemets införande, borde demokratisera ett så beskaffadt. lånekapital, för att göra det tillgängligt för den mindre kapitalisten
Här yttrades äfven på f. m. af Gr.
Hamilton något, som i högsta grad fästade min uptniirksamhet, och hvarpå jag är angelägen att fästa ännu ytterligare afside, ehuru jag ingalunda betviflar, att allt, hvad sora utgår från den källan, i alla läll tilldrager sig den, nemi. att, då Regeringen bjuder till att, så vidt i dess förmåga står, vid utarbetandet af sitt förslag afse endast belmfven och tillgångarne, hafva dock efter tå dagars förlopp från Riksdagens början upstått en mängd motionärer, hvilka yrka mångfaldiga mill. till jernvegsbyggnaden och annat, hvarigenom det alltid filifver svårt för Regeringen att ställa sina fordringar i öfverensstämmelse med landets finansiela tillgångar.
Det finnes något, som jag skulle vilja anmärka i den Kongl.
Propostn, hvilken jag i öfrigt, helt och hållet biträder, utan alside på hvad jag nu kommer att säga.
Proposin innehåller, att 12 millislånet, hvaraf ännu 9 mill. återstå, ej nu bör indrifva», ehuru det Den 15 Februari e. m. enl. kontraktet med R.
St:r borde ske innan årets slut.
Det är uu möjligt, hvilket jag ej vill bestrida, att det blir nödvändigt att så sker; men efter mitt omdöme är det ingalunda princip- och grundsatsenligt, att 12-millioners-lånet togs.
Då det beslöts, var jag ej närvarande, och har således ingen rättighet att yttra mig deröfver; men jag betviflar, att det var en absolut nödvändighet.
Svårigheten att få det utlånadt, den orimligheten att industri-idkaren och jordbrukaren kunde hjelpas med lån på 8 å 9 proc., förefaller mig i hög grad besynnerlig.
Men, Mine Hrr! då 11.
St:rs beslut gick ut på att detta lån borde vara betaldt 1860, hade jag hoppats att så skulle ske; ty jag tror ej, att det är lämpligt hvarken att Regeringen eller lagstiftningen vänjer sig vid oordentligheter i lånetransaktioner.
För att nu i korthet resumera mina åsigter, utgöras de deraf, att jag önskar bifall till K. M:s nåd.
Propos., emedan jag inser hvarken nyttan eller nödvändigheten af att uptaga större lån, än som blifvit i Propos:n föreslagne.
Jag har härvid upträdt såsom ifrigare anhängare af Regeringen, än Regeringen sjelf; ty jag kan ej pruta af det aldraringaste, och får derföre yrka bifall till K. M:s Propos., understödd af StatsUtsk:s Betänk.
De meningar, som egentligen kämpat mot hvarandra såväl under den gemensamma samman komsten, som i dag, äro de, som äro uttryckta dels uti Utsk:ts förslag, förordande den af K. M. afgifna nåd. Propos., dels af reservanterna.
Då jag för min del, efter mycket öfvervägande, ej kan hylla någondera af dessa meningar, anhåller jag att få yttra några ord.
Hvad först reservanternas förslag angår, så lörbiser jag ingalunda de fördelar, sorn deraf kunna vinnas.
Den förnämsta är den att, derest nu på en gång uptages hela det lånebelopp, som erfordras lör att fullgöra de påbegyuta arbetena, skulle man kunna hoppas, att vid nästa Riksdag några nya arbeten, kräfvande nya ansträngningar från Statens sida, ej komme i fråga.
Jag tillstår, att häruti ligga några chaucer, och medgifver att, i läll man med någon säkerhet kunde bygga på dessa, det vore ett starkt skäl för att biträda reservanternas åsigt.
För min del hyser jag dock häremot vissa betänkligheter.
Vid förra Riksdagen instämde jag visserligen icke uti de åsigter, som af Regeringen uttalades, nemi. att jernvägsbyggnadeu skulle uteslutande vara en Statens angelägenhet, och att det var af vigt, att alla de hufvudbanor, som byggdes i landet, vore Statens egendom.
Men på samma gång jag anser, att de flesta banor böra byggas af enskilde, i den mån de äro eller blifva af behofvet påkallade, då Staten genom en eller annan utväg, lån, räntegaranti m. ra., kan understödja byggnadsföretagen, finnes det en väg, hvilken ovilkorligen måste af Staten byggas, och detta är den, som skall utgöra föreningsbandet mellan Sverige och Norige.
Åtskilliga moln hafva visserligen skockat sig mellan båda länderna, men just derföre att dessa framträdt, och att man i Sverige uttalat hvad som under 30 k 40 år legat i djupet af Svenska hjertan, Den 15 Februari e. m. hoppas jag att derigenom det oväder skall skingras, som i närvarande stund tyckes hota föreningen.
Det är af vigt för Sverige att föreningsbandet genom jernvägarne blir fastare tillknutet, det är af vigt att, i händelse af politiska förvecklingar, de förenade staterna må kunna hastigt sammandraga sina stridskrafter.
Man har egentligen vid lånets uptagande mindre afsett det störande för landets kredit, sorn förmenats ligga deruti att så snart efter hvartannat uptaga lån, än att för denna kredit det måste verka menligt att vid nästa Riksdag uplåna en så liten summa som de 8 å 10,000,000, hvilka för fullbordande af nu påbegynta banor ytterligare behof vas.
Men om utom dessa jernbanor, den till No rige — såsom jag förmodar blifva fallet — vid nästa Riksdag beslutas och för arbetenas bedrifvande på denna sednare ett belopp af 5 å 0,000,000 måste anskaffas, koinme just ringheten af detta lån, och det skäl, som nyss anfördes — det under förutsättning af att hela beliofvet för nu påbegynta banor yid denna Riksdag up lånas — att möjligen föranleda en större skuldsättning än eljest skett; då alltid öfverskottet af lånet begärligt tages uti anspråk, antingen af Staten sjelf, eller af bolag, äskande understöd.
Det andra skälet är det finansiela.
Jag inser mycket väl att, ifall i närv:de stund uptages ett bslopp af 35,000,000 och 8 å 10.000.000 deraf reserveras, för att, i mån af behof, efter 1862 års statsregleringsperiod säljas, dessa papper erhöllo en förmånligare kurs {en likhet uti de finansiela förhållanden nu och då naturligtvis förutsatt) än om i utlandet ett nytt lån skulle upptagas; men man får dervid ej glömma att de motioner, hvilka af reservanterna uptoges, afgåfvos under en period, då man med skäl kunde hoppas att penningar skulle kunna på särdeles goda vilkor anskaffas.
Denna period är redan i väsendtlig mån tilländalupen.
Kan någon nu med säkerhet påstå att, ifall 35,000,000 nu uptagas, de 10,000,000, som skola reserveras, skulle stå Staten billigare än om dessa milkr vid en kommande Riksdag uplånades.
Blifver detta ej fallet, skulle icke allenast icke en vinst, utan måhända en förlust för Staten upstå.
Om under nuv:de finansiela förhållanden man skulle afsluta ett lån på 4V2 proc. å 95, hade det kanske varit möjligt att, om lånet i Dec. månad afslutats, erhålla det till % ja kanhända l/2 prcc. bättre pris; sådant kan ju inträffa vid en kommande Riksdag, och då konjunkturerna i närv.de stund ej äro gynsamma för Staten att uptaga ett förskottslån, hyser jag stor farhåga derför, så mycket mer som, genom att nu afsluta detta lån, under nyss af mig gjorda förutsättning, ovilkorligen en förlust för Staten kan upsta.
Dessutom; lånet beräknas till 35,000,000 under den förutsättning att 35.000.000 skola åtgå för de nu föreslagna sträckningarne; men om nu denna summa, genom en förändring i sträckningen, kunde inskränkas, belastade raan sig ju med ett lån, större ätt som behöfdes för att fullborda dessa jernvagssträckningar.
Härtill kommer, att uti StatsUtsk:ts Betänk, finnes uptaget ett skäl mot denna upiåning, som ej torde sakna värde; StatsUtsk. säger nemi. att, ifall nu 35 mill. uptagas, en inhemsk upiåning skulle ej allenast för denna, utan äfven för en kommande stats - 504 Den 1.% Februari e. ra. regleringsperiod, i fall konjunkturerna för en sådan då vore gynnande, helt och hållet undanskjutas.
Jag för min del bekänner, att jag ej hyser stor förhoppning att under en kommande statsregleringsperiod 8 å 10 mill. skulle genom fonderade papper i landet kunna uplånas.
Jag kan dock häruti misstaga mig; och säkert hr att, om Staten nu upptager dessa 35 millioner, den möjligen ikläder sig större utländsk skuld, än som för det åsyftade ändamålet behöfdes.
Hvad nu StatsUtsk:s förslag beträffar, så kan jag ännu mindre gilla det.
Svårigheten vid denna frågas lösande ligger deruti, att man bestämmer sig för hvad man pä den utländska marknaden behöfver uptaga, innan man ännu bestämt det behof, för hvilket länet skall uptagas.
Uti sitt förslag har StatsUtskit tillstyrkt eu belåning af 20 millioner, det vill säga af 16 millioner i utlandet, och de öfriga 4 skulle tagas af Banken.
Detta förslag grundar sig naturligtvis på förutsättning, att man antingen mäste inskränka sig att bygga för 20 mill., eller också att, ilall man vill byggn för mera, behofvet skall fyllas genom inhemsk belåning.
Att inskränka de erforderliga kostnaderna for jernvägnrne till 20 mill. och att uppehålla fullbordandet af arbeten, hvilka först, dä de hunnit siri fullbordan, kunna lemna någon ränta, tror jag ingalunda vara rätt.
Jag måste således förutsätta att man vill, i enlighet med K.
Mits förslag, fortsätta och påskynda jernvägsbyggnaderna, och i det fallet måste den upkommaude bristen för arbetenas verkställande, såsom nyss nämndes, fyllas genom inhemsk belåning.
Hvad denna beträffar, hyser jag de allvarsammaste betänkligheter emot att under närvide period företaga en sådan; dessa betänkligheter äro redan af åtskillige talare, utvecklade.
En talare har här på f. m. bland annat sagt., att hvad man egentligen borde åsyfta, vore att vid denna belåning hopsamla de smärre kapitalerna, äfvensom andra ringare tillgångar, som finnas på arbetsklassens händer.
Hvad mig beträffar, sä fruktår jag, att mati förgäfves skall vänta på dessa kapitaler; det är nemi. en ovilkorlig omständighet, som erfordras för att sådana papper skola åtnjuta fullt förtroende, lör att de skulle uptagas af personer i vårt land, mindre bekanta med ett inhemskt fondsystem; detta är att det skall finnas en marknad, der dessa papper kunna försäljas.
Rörande detta, har samme talare visserligen nämnt, att RiksgäldsKontoret skulle afsätta ett visst belopp, 1 å 3 proc., för hvilket dessa papper skulle upköpas; men, M. Hrr! det är en stor skilnad emellan vårt och främmande laud.
Utrikes, der dessa fonderade papper äro kända, finnes, nästan i hvarje stor stad och dessa ej långt från hvarandra belägna, en börs, der dessa papper äro försäljbara; i värt land finnes, enligt hvad jag tror, ej mer än 5 städer, der sådan marknad kunde anordnas, och med denna svårighet för försäljning fruktar jag att arbetaren, som hvarje dag kan finna sig uti behof af sina penningar, ej uti sådana papper vill nedlägga deni.
Det torde således vara på andra håll, som kapitalerna skola hopsamlas.
Mycket kan sägas för och emot möjligheten af sådana kapitalers anskaffande, äfvensom för nyttan af sådan belåning, men intet positivt i dessa hänseenden; likväl finnas några data, som, hvad uuvide period beträffar, äro i detta fall temligen uplysande.
Den 15 Febr na ri e. m.
Man vet att för många år nästan omöjligt att mot 6 proc. ranta på första inteckning erhålla penningar; det är älven en känd sak och jag har sjelf erhållit bekräftelse derpå, att det oförklarliga faktum existerar att till 6 proc. i inteckning stående, fullkomligt stikta papper upsägas och samma penningar insättas sedan mot 5 proc. på depositionsräkning i någon bank.
När nu så sker och då man ihägkomrner, att 5 proc. ej erhålles på kortare depositionstid än 6 månader och då det dessutom ligger en tydlig tendens att flytta sina kapitaler, för att få dem lättare tillgänglige, då bör ej Staten upträda och i någon män ytterligare medverka till rubbning af en redan så osäker ställning.
Det finnes en annan sak, som ej torde böra förbises.
Under gemensamma öfverläggningen yttrades nemi. af FinansMiuisfern, hvilken hade kontrasignera! denna propos., som till R.
St:r aflåta, och hvilken med särdeles talang försvarade densamma, att, om den fråga stäldes till honom, huruvida en uplåning från Statens sida i närvide stund vore möjlig, utan att Staten för dessa penningar skulle behölva lemna alltför hög proc., han ej skulle våga att lemna någon garanti derför.
Det har redan flera gånger blifvit nämnt, att de silfverutbetalningar, som under denna statsregleringsperiod skola ske, äro: först 9 mill. för att betala det sig till denna summa belöpande statslånet, sedan 8 mill. för att betala materielen lör jernvägsbyggnaderna.
Reservanterna hafva visserligen uptagit denna sednare post till endast 5'/2 mill., men då jag efterfrågat grunden för denna beräkning, har jag erhållit till svar, att dessa reservanter med flit nedprutat summan, på det ingen förebråelse måtte kunna riktas emot för hög beräkning å deras sida.
Den förra beräkningen deremot grundar sig på Ofverste Ericsons upgift; och skulle älven fabriker till förfärdigande af en del af jernvägsmaterielen inom landet upstå, får man ej förglömma att deras verksamhet icke ögonblickligen kan utöfva någon inverkan.
Der hafva vi således redan 17 millioner.
Derefter kommer en annan post, nemi. 4 mill. genom transaktioner med kreditföreningen.