Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t behagade, efter föregången utredning af sakkunnige män, till Rikets näst sammanträdande Ständer i nåder aflemna förslag till ny tulltaxa, deruti, med iakttagande af erforderlig enkelhet i afseende på uppställningen, införseltullarne för de labrikater, som utgöra föremål för inhemsk industri, må föreslås till sådana belopp, att de, å ena sidan, icke kunna lemna den Svenske producenten tillfälle att skörda oskälig vinst på öfrige medborgares bekostnad; men, å den andra, göra det för honom möjligt att, med användande af omtanke och flit, fördelaktigt bestå i konkurrensen med främmande, i afseende å klimat, läge och kapital-tillgång mera lyckligt lottade länders indust.ri-id k are.»
Hvad påtöljd hade nu denna skrifvelse?
Jo, att K.
M:t utfärdade en tulltaxa och tillsatte en tullkomité i motsatt rigtning mot den af R.
St:r uttalade åsigt; och detta i en fråga, der ensamt R.
St:r egde beslutande rätt.
Denna tullkomité har afgifvit sitt betänkande, traktaten med Frankrike har i allmän öfverensstämmelse dermed blifvit afslutad, och i samma anda har den 24 Mars 1865 utfärdats en tulltaxa, att lända till efter - 352 Den 7 Februari f: m. rättelse från den 15 April 1865 — en tulltaxa, som går ännu längre, ännu mera strider mot de af R.
St:r gjorda anhållandena och ännu mera kringskär K.
St:rs rättigheter i afseende å tull-lagstiftningen.
Om man Irågar sig huru det varit möjligt, att de al sisth riksdag så tydligt uttalade åsigter blifvit förbisedda, torde svaret vara att finna deri, att en viss idé hos någon eller några af Konungens rådgifvare lyckats tränga sig fram.
Det måste hafva varit frihandels-idéen, som gjort sig gällande; ty hade endast Sveriges fördel afsetts med denna handelstraktat, tror jag mig kunna visa, att den icke kunnat afslutas på sätt sorn skett.
Att närnda idé varit en ledstjerna, ådagalägges dessutom deraf, att vissa delar al bestämmelserna i traktaten icke gjorts beroende af R.
St:rs sanktion, samt att K.
M:t till följd deraf utfärdat en generell tulltaxa, stödjande sig på de traktaten bilagda tarifferna A. och B.
Frågar man åter huru annorlunda kunnat ske, kan i detta afseende både det praktiska England och äfven Frankrike åberopas såsom exempel; ty der hafva de under sednare åren ingångna traktaterna varit ämnade att befästa de respektiva ländernas praktiska och industriella intressen, och frihandels-idéen har omfattats endast i den mån densamma kunde befordra nämnda intressen.
Hos oss deremot har man galt en helt annan väg, fullföljande uteslutande detta idéella, chimeriska mål på landets bekostnad.
För att visa hvilket olika förfarande de stora praktiska länderna iakttagit i jemförelse med oss, vill jag anföra några slående fakta.
Den traktat, som den 23 Januari 1860 afslöts mellan England och Frankrike, innehåller, att någon bestämd tariff icke för tillfället kunde stipuleras, utan bestämdes allenast ett maximum och ett minimum för hvarje artikel, dervid tullsatsen icke finge öfverstiga 30 proc. ad valorem, I sammanhang härmed tillsattes i de båda länderna en komité, som egde att grundligt utreda förhållandena.
Komitéerna arbetade länge och noggrannt.
Ensamt för Frankrike upptager betänkandet 7 stora volymer in folio, och deri behandlas den ena artikeln efter den andra med beräkning öfver de fördelar och olägenheter, som för hvardera af dem skulle uppstå genom traktaten.
Först sedan dessa arbeten blifvit fullgjorda samt myndigheterna för handel, åkerbruk och industri deröfver yttrat sig, bestämdes slutligen tarifferna.
Exempelvis vill jag, lör att visa huru ytterst noggranna dessa länder, äfvensom Belgien och Holland, äro i att skydda sin industri, omnämna artikeln socker.
För att få utredd frågan om den drawback, som i hvartdera af de fyra länderna borde beviljas vid utförsel af raffineradt socker, och i sammanhang dermed frågan om den tullsats, som borde åsättas utifrån kommande raffineradt socker, beslöts alt en kommité skulle sammanträda för att anställa undersökningar rörande det s. k. »rendementet» vid raffineringen och på dessa grunda ett utlåtande, hvarigenom samtliga dessa länders fördel lika Den 7 Februari f. m. 353 lika mycket iakttoges.
På ett neutralt område, nemi. i Cölen, hafva omfattande försök verkstälts för utrönande af den qvantitet raflineradt socker, som kan erhållas af de olika sorterna råsocker, och man väntar att först i Juli månad innev:de år ett bestämdt resultat skall kunna framläggas, på grund hvaraf man sedermera skall kunna sluta en traktat om denna artikel.
Detta exempel torde mera än tillräckligt visa huru måne andra länder äro om sin industri.
Jag återkommer nu till den Engelskt-Fransyska traktaten.
Icke på eif, utan på inånga ställen säger sig Drottningen af England icke kunna decidera i frågan, hvilken hon derföre hanskjuter till parlamentet.
Så i 5:te och 6:te §§:na, rörande vin, i 7:de §:n, rörande diverse varor, i 8:de §:n, rörande bränvin; i 14:de §:n säger Engelska regeringen: den lagliga sanktion, som är af nöden, skall gifvas af parlamentet; och slutligen heter det i 20:de §:n att traktaten icke skall vara gällande förr än
Drottningen blifvit genom parlamentets bifall auktoriserad att fullgöra de förpligtelser hon derigenom velat åtaga sig.
Man ser häraf med hvilken grannlagenhet
Engelska regeringen gått till väga när det var fråga om landets intresse och parlamentets rätt.
Upplysningsvis vill jag nämna, att parlamentet icke åtnöjdes med en surtaxe af 2 pence per gallon spritvara och att till följd häraf en additionel artikel måst uppgöras, hvilken undertecknades i Paris den 25 och ratificerades den 28 Februari 1860.
Enahanda har förhållandet varit med de traktater, Frankrike ingått med Belgien och Italien.
Orri vi nu gå till lörev:de af regeringen till R.
St:r öfverlemnade traktat-fråga, finna vi med öfverraskning, att regeringen ölverlemnat den i ett högst ofullständigt och outredt skick.
Jag frågar, om det är någon, som kan göra sig ett klart begrepp om de förluster, som af denna traktat, om den bilölles, skulle komma att tillskyndas landet.
Väl förekommer i tullkomitéens betänkande en beräkning, men denna alser allenast den förlust, som skulle uppkomma, om de af samma komité föreslagna tullnedsättningar komma till stånd, i sammanhang hvarmed komitéen, såsom ett sätt att anskaffa motsvarande inkomster, föreslagit höjande af tullen å kaffe, socker, bränvin m. m.
Dessa beräkningar grunda sig dessutom på förhållandena år 1862 och äro således föråldrade.
Komitéen hade i stället bort stödja sig på en 10-årig medelberäkning, eller, om tid dertill saknats, på förhållandet det sista år, för hvilket uppgifter kunnat anskaffas, och på grund af 1865 års tulltaxa.
Vidare finner man med förvåning att icke något officielt utlåtande blifvit afgifvet från Kommers-Coll., som är det embetsverk, der man närmast bort känna till dylika frågor.
Jag tror icke att före traktatens afslutande detta embetsverk blifvit ens rådfrågadt.
Att så skett efteråt, har jag låtit mig berättas, men kan icke af de tryckta handlingar, som blifvit öfverlemnade till R.
St:r, inhemta, att så verkligen varit förhållandet. H. II. 23 354 Den 7 Febrnnri f. m.
Att utlåtande från Kommers-Coll. skulle dock varit af icke ringa vigt för den, som i ämnet vill bilda sig en egen öfvertygelse.
Beträffande frågans behandling inom Bevilln.-Utsk:t, vill jag icke yttra många ord.
Jag har mig något så när bekant hvilka strider der egt rum, och jag finner af Betänk:t att åtminstone icke reservanterna underlåtit att i sin mån göra en utredning, hvaraf frågan synes väl förtjent.
Må det derföre vara Utsk:ts majoritet förbehållet att söka förklara orsaken till det, i min tanke, oförklarliga förhållandet, att icke B.
St:r genom en sakrik utredning blifvit satta i tillfälle att bedöma denna fråga.
Af Betänk:t framgår nemi. nogsamt, att äfven Utsk:t i sin ordning sträfvat att kasta ifrån sig en oeftergiflig utredning af frågan, sorn B.
St:r dock voro så väl berättigade att fordra.
Hvad angår grundlagsenligheten af den afslutade traktaten, har derom både i skrift och tryck blifvit mycket ordadt.
Jag tror, i likhet med många, att det är K.
M:ts obestridliga rätt att afslnta traktater med främmande makter.
Men lika visst är, att denna rätt icke kan sträcka sig längre, än inom de gränser grundlagen utstakar, så att t. ex. K.
M:t icke har rätt att afsluta en traktat, hvarigenom rikets område skulle förminskas, eller hvarigenom riket skulle belastas med gäld, o. s. v. Då nu 57:de §:n B.
F. tillerkänner B.
St:r allena rätt att sig beskatta, samt denna §, enligt 83:dje §:n R.
F , skall efter ordalydelsen i hvarje särskildt fall tillämpas, samt nåtzon ändring eller förklaring deraf icke skett på sätt 81 och 82 §§ föreskrifva, måste R.
Sl:r allena ega att bestämma belopppet af den bevillning, äfven i form af tullmedel, som skall utgå; och K.
M:t eger i afseende å bevillningen ingen annan rätt än den, som tillägges honom i 60:de §:n R. F., nemi. att höja tullen å inkommande och utgående spanmål; ty uttryckligen säges att K.
M:t icke kan, med nämnda undantag, höja några af R.
Sl:r beslutade allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, och något stadgande derom, att K.
M:t skulle ega nedsätta tullen å någon vara, har åtminstone icke jag Ijckats upptäcka i grundlagen, hvilken, såsom ofvan nämnts, skall efter ordalydelsen tillämpas.
Men, säger man, det bär sedan t 09 många gånger inträffat, att K.
M:t sänkt tullsatserna, sedan de blifvit af R.
St:r bestämda.
Ja, det är sanni, men bevisar ingenting annat än att ett missbruk, om det icke blifver öfverklagadt, slår allt djupare rötter och kan förvandlas till praxis, Posttidningen har också på sednare tider redogjort för alla dessa fall, men deraf kan icke dragas den slutsats, att grundlagens bud skulle hafva förändrats, ty sådant har icke skett på det af grundlagen föreskrifna sätt.
Att K. M:t, oaktadt grundlagen icke i direkta ord stadgat förbud mot nedsättning af tullen, sedan R.
St:r åtagit sig bevillning, icke eger sådan makt, framgår dessutom deraf, att för sådan händelse skulle kunna strykas bort, icke blott såsom detta år en inkomst af en million, utan inkomsten af hela tullbevillningen; och huru efterlefdes då stadgandet i 61:sta §:n R. F., Den 7 Februari f. m. 355 alt »alla afgifter, som R.
St:r under de i 60:de §:n nämnde titlar» — således äfven såsom tullmedel — »beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af R.
Sfer fastställd blifver!» Ja, säger man, men K.
M:t skulle ega rätt att nedsätta tullsatserna endast till den grad, att tullinkomsterna icke sjunka under den sillra R.
Härvid ber jag att få erinra, att Konungens rådgifvare, lika litet som vi, torde vara spåmän och att det ganska lätt kunnat inträffa, att, genom nedsättningen af tullsatserna, tullintraderna minskats så, att de understigit det af R.
St:r bestämda belopp.
Jag skall visa, att det är ett halmstrå man stöder sig vid, när man åberopar resultaterna af 1865 års import, ty inkomsterna af de särskilda artiklarne variera till den grad, som följande importer för olika år visa för nedanstående artiklar: Romull | 1860 — 19 millioner fE. 1863 — 1,709,707 «.
Arrack j 1859 — 604,363 « alkohol. 1863 — 1,114,124 ® dito.
Färger, alla slag j 1856 — 1,038,306 rdr i värde. 1864 — 418.604 dito Bomullsgarn, ofärgadt j 1855 — 1864 — 4,805,662 «. 458,706 %.
Bomullsgarn, färgadt J [ 1861 — 1864 — 238,630 «. 14,435 <£.
Socker, raffineradt j 1858 — 1863 — 461,601 «. 5,984,671 ffi.
Vin på fastager j 1858 — 1857 — 2,812,254 «. 4,019,974 «. Bomullsväfnader j 1860 — 1,224 oblekta ooh ofärgade.
( 1856 — 121,507 «.
Bomullsväfnader 1 1857 — 27,708 SE. blekta och färgade 1 1861 — 316,645 SE.
Ylleväfnader ( 1858 — 510,631 SE. andra slag | 1856 — 1,236,691 SE.
Flera andra exempel skulle kunna anföras, hvilka alla visa att variationen beror på alldeles egendomliga förhållanden samt att således 1865 års import icke kan tjena till ens någon ledning vid bedömandet af den behållning eller minskning, som af tulltaxan blifver en följd.
Vidare har genom den Franska handelstraktatens sättande i verket och utfärdandet af den nya tulltaxan en inskränkning skett i Ständernas beskattningsrätt, icke blott i så måtto, att tullstatserne nedsatts, utan äfven så, att en höjning egt rum.
Som det är första gången ett sådant försök, mig veterligen, här i landet blifvit gjordt, hastar jag att taga fasta på detta försök, då vi väl veta hvart det ledt, att 11.
St:r icke förut gjort påminnelser, då tullsatserna utan Ständernas hörande blifvit nedsatta.
Men icke nog härmed; man har äfven rent af borttagit tullsat - 356
Den 7 Februari f. m. ser; och hvar det finnes tillåtet i grundlagen, vet åtminstone icke jag.
I Franska traktaten förekommer en bestämmelse, som förefallit mig särdeles märklig, och med anledning hvaraf jag hoppas att någon härvarande Stats-Håds-ledamot ville gifva mig en nöjaktig förklaring.
Det heter i en kursiverad anmärkning i slutet af den s. k. tariffen B: »Varor, fabriks-, handtverkeri-och manufaktur-, i tulltaxan ej specificerade, draga lika tull med det ämne, arbetad!, hvaraf de hufvudsakligen bestå, eller, då detta med visshet icke kan utrönas, 15 proc. af värdet» under åren 1865—67 och sedermera 10 proc.; derefter följer en annan anmärkning, så lydande: »varor, som icke kunna hänföras under någon af de i denna införselstariff upptagna bestämmelser, mer eller mindre arbetade» draga en tull al »15 proc. af värdet» under åren 1865—67 och sedermera 10 proc.
Så vidt jag kan fatta, och flera personer, med hvika jag rådgjort, dela min tanke, kan under sistnämnda bestämmelse äfven inbegripas landtinannaprodukter, ty det kan icke bestridas att ju mjöl, ost, smör, saltat och rökt kött och fläsk äro lill en del arbetade varor.
Om så skulle vara händelsen, blefve vi underkastade ett ganska starkt band till förfång för de dessförutan tillräckligt lidande landtmanna-intressena.
Ty kunna R.
St:r icke nu eller framdeles böja skyddstullen för landtmannaprodukter med njera än 15 å 10 proc., kan lätt inträ lfa att deraf förorsakas landtbrukets totala ruin, liksom genom borttagandet af tullen redan sig visat, att landtbruket hastigt gått tdlbaka.
Af.tullkommitécns i delta afseende noggranna beräkningar inhemtas, att det skydd dessa produkter åtnjutit intilldess för några år sedan detsamma alldeles alskalfades, utgjort mera än 10 proc.
Jag anliåiler nu att i korta drag få företaga en granskning af traktatens vigtigaste bestämmelser, om hvilka jag anser att R. o.
Ad. icke bör sakna kännedom innan beslut i frågan fat tas.
Arlin 2 innehåller, att »i.
Sverige eller Norge producerade varor, som uppräknas i tariff A, må, då de sjöledes under någondera af de höga kontraherande makternas flaggor direkt inkomma till Frankrike, dit införas emot erläggande af de i nämnda tariff stadgade afgilter. lilläggsafgillerna deruti inbegripna.» Efterse vi nu hvilka förmåner Frankrike betingat sig, finna vi al 3:dje artikeln, att »de i Frankrike producerade varor, som uppräknas i tandenia B o. C, må till Sverige och Norge inforas emot erläggande af de genom dessa tarilfer stadgade tullafgifler.»
Jemför man dessa artiklar, visar det sig, att Frakrikes förmåner äro högst betydligt större än Sveriges och Norges, ty allenast varan är Fransk produkt, kommer den i åtnjutande af de ölverenskomna fördelarne, då deremot härför fordras för den Svenska eller Norska varan de trenne vilkoren, att den l:o skall införas direkt, 2:o sjöledes och 3:o under Svensk eller Norsk flagga.
Kan man kalla detta reciprocitet, då vet jag sannerligen icke huru detta ord bör rätteligen förstås!
I de handelstraktater deremot, som Frank - Den 7 Februari f. ro, 357 rike ingått med andra länder, är fullkomlig reciprocitet iakttagen, och detta till den grad, att om jag ville uppläsa dessa traktaters häröfver affatta de bestämmelser, skulle Hrr:ne finna, att de nästan ord för ord äro lika lydande i afseende å de förmåner det ena landet tillerkänner det andra.
Jag vet, att man skall vilja bemöta mig med den invändning, att vi redan 1857 alhändt oss förmågan alt påstå full reciprocitet i berörda afseende, emedan vi då gåfvo upp vårt land åt främmande nationers fartyg, hvarifrån de än månde komma.
Det var en oförsigtighet, som den tidens frihandlare vidtogo, och som af regeringen stadfästes.
Denna oförsigtighet har kanske grundlagt nödvändigheten att på ofördelaktiga vilkor afsluta traktaten och, såsom en värd talare vid 1863 års riksdag på detta rum yttrade, för en handelstraktat köpa oss en sjöfartstraktat.
Vidare säger denna traktat, att införsel af varor till Frankrike skall ega rinn i enlighet med bestämmelserna i de traktater, som af Frankrike blifvit under uppgifna data afslutade med England, Belgien, Italien och Schweitz (art 2 mom. 2).
Naturligt tyckes vara, att man, för att förskaffa sig ett klart begrepp om hvilka dessa bestämmelser äro, tager kännedom om dem.
Har regeringen om dessa bestämmelser lemnat K.
St:r någon upplysning?
Har Bevilln-Utsk:t efterfrågat denna sak och utredt förhållandet med dessa bestämmelser?
Om jag icke misstager mig, har Utsk:t varit i fullkomlig okunnighet om dessa bestämmelsers innehåll, intilldess Betänk:t skulle justeras, då traktaterna infordrades och erhöllos på originalspråken.
Emellettid tror jag att ganska många af Utslcts ledamöter icke förstå de språk, hvarpå nämnde traktater äro förlättade; och visst är, att dessa traktater icke i deri nu angilna rigtningen behandlades i Utsk:ts plenum.
Jag tror således, att jag med rätta kan påstå, alt det är på ett ganska lättsinnigt sätt frågan blifvit öfverlemlad till R.
St:r, och att R.
St:r i dess uu befintliga skick icke kunna rätt väl bedöma densamma.
För att sätta Hrr:ne i tillfälle att erfara, att de ifrågavide bestämmelserna icke innehålla allenast formella småsaker, vill jag med några hastigt sammanfattade uppgifter redogöra för de vigtigaste af dem.
I Engelska traktaten bestämmes i dess 4:de artikel, hvad som skall förstås med tull ad valorem.
Frankrike, som har en utsträcktare industri än vi, har funnit för godt att belägga en mängd artiklar med tullsatser på grund af det uppskattade värdet af dessa artiklar.
De Svenska exportörerna måste derföre förskaffa sig kännedom om hvad som i detta fall förstås med varans värde.
Härmed förstås icke blott värdet af råämnet plus lörarbetningskostnaden, utan derjemte det förökade värdet på grund af assuranskoslnad, transportkostnad och alla de afgifter, sorn fabrikanten fått vidkännas ända till dess varan anländt till Fransk hamn.
Detta är i nämnda traktat med mycken 358 Den 7 Februari f. m. omständlighet behandladt.
Vidare stadgar tilläggs-konventiorien mellan Frankrike och England af den 12 Oktober 1860, huru varornas produktions- eller fabrikationsort skall verificeras; dispensation härutinnan för maskiner och mekaniska inrättningar (artin 3); verifikation för varor, taxerade ad valorem (artin 4); huru värdet å varor, som för tillfället sättas i entrepöt, skall bedömas (artin 5); huru varorna, då tvist om deras värde ifrågakommer, skola uppskattas genom värderingsman (artine 6, 7 och 8).
Slutligen innehåller den 2:dra komplementar-konventionen mellan Frankrike och England af den 16 November 1860, bestämmelser öfver de kompensationer, utöfver tullen, som vissa varor måste vidkännas, för att contra-balansera de skatter, på lika varor, som egna fabrikanter måste vidkännas.
Likaså linnes i Fransk-Belgiska traktaten af den 1 och 27
Maj 1861: angide tullens höjande i fall af surveillance, kontroll o. s. v. å vissa Franska fabrikater (artin 5); bestämmelser rörande drawback (ibid.); angide inverkan af accisen på tullen (artin 6); åtgärder om deklaration rörande varors värde anses af tullstyrelsen oriktig (artine 20—23); hvad sistnämnda deklarationer böra innehålla (artin 24); åtgärder för bedömande af väfnaders värde (artine 27 och 28).
Häraf befinnes huru vigligt det är att exportören känner dessa bestämmelser, på det han icke må göra förluster.
Om dessa bestämmelser hafva dock R.
Stir tills dato sväfvat i den fullkomligaste okunnighet!
Gå vi nu till 7:de artikeln, der den mycket omordade bränvinsfrågan behandlas, så finna vi der det stadgande, att »bränvin och sprit af vindrufvor, på fat, må, då varan är tillverkad i Frankrike och derifrån sjöledes direkt inkommer till Sverige, dit inforas emot erläggande af den afgift, som iör tillverkningen af Svenskt bränvin är eller kan varda bestämd.
Dock skall denna afgift ökas med en surtaxe af 30 öre pr Svensk kanna» etc.
Jag vet, att det är vågadt af mig att uppträda med det påstående, att denna öfversättning af Franska traktatens 7:de artikel är oriktig, och jag skulle icke hafva fäst mig dervid, om icke artikeln imrehöllc ett vigtigt sakförhållande.
Jemföra vi originaltexten, lyder denne sålunda: »les eaux de vie et esprits de raisin en cercles, provenant de France et importés directement par mer en Suéde seront admis å des droits identiques å ceux qui grévent ou gréveraient les esprits de fabrication suédoise:
Toutefois, ees droits seront augrnentés d’une surtaxe de 30 öre par kanna suédoise» etc.
Denna originaltext innehåller oförtydbart, att förutom surtaxen skall konsumtionsskatten bestå såväl af bränvinstillverkningsafgiften i Sverige, hvilken lör närvide utgår med 60 öre per kanna, som ock alla andra afgilter, som äro eller kunna varda pålagda den Svenska bränvinsfabrikationen.
En sådan tolkning medgifver icke den Svenska ölversättningen, och den är derföre, som jag nämnt, oriktig.
Då jag emellertid var tve - Den 7 Februari f. ra. 359 hogse, om jag skulle tilltro mig nog kännedom om
Franska språket för att göra denna anmärkning mot det officiela trycket, fattade jag det beslut, att genom notarius publicus förskaffa mig en bestyrkt öfversättning.
Jag infann mig bos notarius publicus och framlörde mitt ärende.
Notarius publicus log åi min begäran, att begära en så enkel mening öfversatt, med villfor densamma och lemnade mig en så lydande öfversättning: »Bränvin oell sprit af drufvor, på fat, af fransysk tillverkning och importerade sjövägen direkte till Sverige, må införas emot enahanda afgilter, som de, hvilka äro pålagda eller kunna komma alt påläggas spriter af Svensk tillverkning.»
Om man betraktar dessa öfversättningar, visar sig dem emellan en ganska betydlig skillnad; ty då den i Författningssamlingen utkomna öfversättningen alser endast bran vinstill verknings-afgiften, alses åter i den andra, alla algifter, som drabba fabrikanten, såsom t. ex. a) den förökade kostnad, som blir en följd deraf att bränvinsskalten skall erläggas i förskott, b) utgifterna flir att under den tid bränvinsbränningen fortgår förse kontrollören med kost samt eldadt runi med städning äfvensom uppassning, c) besväret att vid uppmätningen af varan lemna kontrollören nödigt biträde, äfvensom d) den ränteförlust, som kan tillskyndas fabrikanten derigenom alt K.
M:f kunde finna för godt, alt icke låta en full tillverknings-lerniin utgå, utan afkorta densamma, dervid fabrikanten väl återfår skatten för det belopp bränvin lian icke fått tillverka, men deremot ingen ränta å dessa penningar, af hvilka han dock någon tid varit i mistning och för hvilkas anskaffande lian måhända lått vidkännas dryga utgifter.
Förutom tillverkningsafgiften tynga således ganska många andra afgifter på denna fabrikation, och det är derföre af nöden att den Svenska öfversättningen rättas till närmare öfverensstämmelse med den Franska texten.
Det kan dessutom hända, att man i en framtid skulle finna sig böra, i stället som nu sker, nemi. att låta dem, sorn nu hafva handelsrätt, betala en viss rund summa såsom ulskänknings-afgift, deri ingår älven afgift för utskänkning af utrikes-ifrån kommande brända och destillerade drycker, låta denna utskänknings- eller titminuterings-afgilt för utländska spritdrycker uttagas vid deras förtullande, hvarigenom kontrollen blelve noggrannare.
Ty jag tror, att den nuv:de methoden är ett alltlör dåligt sätt att utöfva kontroll, och jag vill i detta afseende åberopa förhållandet med England, Frankrike och Belgien, i hvilka länder de utifrån kommande spritdryckerna betalas vid tullstationen, då man kan bestämdt veta, att för hvarje kanna erlägges den afgift, som befunnits nödig.