Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ex. den om »Piteås mera centrala läge i skoldistriktet» eller den om folkmängden i de olika delarne af distriktet, andra åter äro af på sin höjd problematisk IX H. 36 562 Ben 21 November f. m. visshet, såsom den om skolans vigt för en del af Westerbottens län eller den om beskaffenheten af skolhusen i de bägge ifrågav:de städerne.
Jag tror mig också hafva visat att Utsk:s andrague skäl för öfrigt äro ogiltige och att förhållandena både i verkligheten äro och, efter allt hvad man kan se, i framtiden komma att förblifva sådane att vid valet emellan Luleå och Piteå såsom sätt för ett Elementarläroverk, hvars distrikt skalle hufvudsakligen, om icke uteslutande, bestå af Norrbottens län, företrädet i alla afs:den tillkommer den förstnämnde staden.
Vördsamt anhåller jag derför om propos. derpå att för inrättandet af ett högre Elementar läroverk i Luleå löuestat för Rektor oell 7 Kolleger må beviljas.
Efter de sakrika och ämnet nästan uttömmande framställningar, som blifvit afgifna af Hrr Akerman och Carleson bör jag kunna fatta mig helt kort.
Jag anhåller endast att få till bemötande uptaga några, dels af Gr.
Sparre, dels af Utsk. gjorda anmärkmr.
Alan har sagt, att läroverkens organisation icke borde grunda sig på läns indelningen, utan fastmera på helt andra förhållanden, och i synnerhet på stifts-indelningen.
Utsk. har likväl icke alltid följt detta åskådningssätt; ty pag.
42 i detta samma Betänk., der fråga är om inrättande af ett högre Elementarläroverk i något af de norra länen, föreslår Utsk. ett sådant i Umeå, och såsom skäl derför anför Utsk. Westerbottens läns stora folkmängd.
Nu åter har Utsk. frångått detta beräkningssätt och vill inberäkna en del af Westerbotten i Piteås territorial-område.
Eli sådan inconseqvens bör icke af oss godkännas.
Hvad nu särskildt angår Piteå och Luleå samt deras relativa lämplighet för ett högre läroverk, så tror jag att om R. o. Ad. vill egna ett ögonkast åt de 2:ne kartor, som blifvit utgifna på föranstaltande af »Komitén för undersökning af grunderna för städernas beskattning», så skall R. o. Ad. finna att Luleå genom sjelfva sin belägenhet vid hafvets strand är ojemförligt mera egnadt att upbloinstra än Piteå, hvilket är beläget, högre upp i landet, vid en eif, som måste passera flera svåra sandbankar innan den hinner hafvet.
Sparre förmenat, att, ju högre man kommer upp mot Pol-cirkeln, desto ofruktbarare måste landet blifva; men så är alldeles icke förhållandet; ty i dessa nordliga trakter är det afståndet från fjellen och skyddet mot de förhärjande fjellvindarne, som till en betydlig del bestämmer landets fruktbarhet och i följd deraf jemväl befolkningens talrikhet.
På samma sätt som man i sydliga Europa flerstädes anser hela Sverige vara ett land endast bebodt af björnar och vargar, så torde det finnas åtskilliga personer i mellersta och södra Sverige, som göra sig ditåt lutande, högst oriktiga föreställningar om t. ex. det nordligaste stycket af Norrbotten; ehuru sådant aldrig kan vara fallet med Sveriges första och mest uplvsta Stånd; dess medlemmar måste till sitt flertal ega en riktigare kännedom om verkliga förhållandet.
Jag beklagar upriktigt. att en i öfrigt så kunnig man, som Gr.
Sparre, likväl misstagit sig så märkbart i sin föreställning om dessa nordliga landsskaps egenheter, som ofvan sig visat.
Den 21 November f. m. .563 Återgående till den af Utsk. och dess medhållare hysta åsigt, att läroverket bör anses vara alldeles fristående från läneresidenset, vill jag emot en sådan åsigt invända: — kan det val förnekas att en länsstyrelse som har kraft och vilja att öfvervaka sitt område, måste utöfva ett ganska betydligt, moraliskt inflytande såväl på undervisnings verken, som på allt annat inom länet?
Och månne icke just detta förhållande utgör en verkande orsak dertill att i de flesta fall residens-staden äfven är den ort, der hvarje läns, högsta undervisningsverk är beläget?
Ty af en slump kan det väl ej hafva inträffat i så manga, vidt spridda orter?
Utsk. deremot föreslår för Luleå, residens-staden i Norrbotten, ett så litet undervisningsverk, att det skulle komma i paritet med t. ex de i Oscarshamn, Sölvesborg och Arvika befintliga.
Jag hemställer om detta kan vara rättvist, välbetänkt och billigt?
På intet vis, synes det mig.
Hvad slutligen den öfriga delen af punkten angår, så instämjag, — på grund af mina under gårdagens plenum utförligt yttrade åäigter i denna del, — uti Gr.
Sparres yrkande till förmån för Christianstad.
Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredr.:
Med afs:de på den första frågan om läroverket bör förläggas i Piteå eller Jmleå skall jag vara helt kort.
Jag vill blott erinra den talare, som vidlyftigast utvecklat frågan, derom, att K. M. vid denna Riksdag icke bestämdt föreslagit, att läroverket skulle anläggas i Piteå, men att alternativt föreslagits, Piteå eller Luleå.
Utsk. säger, att Piteå skoldistrikt skulle innefatta 36,229 personer, då deremot Luleå icke iunefattade mer än 23,320, men härvid glömmer Utsk., att uti Luleå skoldistrikt inberäkna NederCalix och Torneå fögderier, hvars folknummer upgår till 23,000 personer.
Luleå skoldistrikt innefattar således i sjelfva verket 4 6,320 personer, d. v. s. 10.000 personer mera än Piteå skoldistrikt.
Då likväl tankarne i denna fråga tyckas vara mycket delade, så hemställer jag om det icke vore bäst att icke bestämma sig för den ena eller andra staden, utan i st. öfverlemna åt K.
M. att bestämma, i hvilken af dessa båda städer, som läroverket bör förläggas.
Den nu föredragna punkten innefattar äfven en annan fråga, nemi. huruvida ett högre Elementar läroverk bör anläggas i Christianstad.
Jag hade visserligen redan i går tillfälle att yttra mig derom, men då frågan icke då blef afgjord, så nödgas jag återkomma till densamma. K. M. har i Sin Nåd.
Propos. föreslagit inrättandet af ett högre Elomentar-Iäroverk i Christianstad, hvaremot skolan i Malmö skulle förminskas.
StatsUtsk. har framkommit med ett motsatt förslag, nemi. att skolan i Malmö skulle ut vidgas och skolan i Christianstad förminskas.
För min del är jag varmt intresserad för Christianstad skola och till försvar för denna skola vill jag anföra just de skäl, på hvilka Utsk. grundat sitt förslag.
Utsk. säger, att om K. M:s Propos. antages, så blir Malmö det enda läroverk, som förminskas, men månne icke det blir samma förhållande med Christianstad skola, om Utsk:s förslag antages?
Den 21 November t. m.
Vidare åberopar Utsk. såsom ett skäl för Malmö skolas utvidgande, att provinsen Skåne har 450,000 innevånare.
Detta är sannt, men af dessa 450,000 bo 200,000 inom Christianstads län.
Utsk. tycks förutsätta, att Christianstad skola i synnerhet sysselsatt sig med undervisning på real-linien, men så är alldeles icke förhållandet, ty enligt hvad officiella handlingar uplysa, så hafva på de tvenne sista åren allenast 2 ynglingar af de 60, som dimitterats till Akademien, utgått från den reala linien.
Utsk. har anfört med afs:de på Malmö skola, att den är i besittning af stora donationer.
Samma förhållande eger rum med afs.-de på Christianstad skola, och flere af dessa donationer äro gifna med det uttryckliga förbehåll, att undervisning skall meddelas i klassisk lärdom.
Ser man på de statistiska förhållandena, så har man i sanning begått en stor orättvisa mot Christianstads län; ty detta län har icke erhållit mer än 8 skollärare, hvilket gör en lärare på 25,000 menniskor, då deremot
Malmöhus län erhållit 42 skollärare eller en lärare på 5,000 menniskor.
I lika hög grad har det närbelägna Blekinge blifvit gynnadt; ty äfven det erhåller en lärare på 5,000 menniskor.
På dessa grunder tog jag mig friheten att i går föreslå R. o, Ad:n att afslå Utsk:s förslag och i st. bifalla K. M:s Propos. med afs:de på denna fråga,, men genom votering beslöt Ståndet att bibehålla lärdomsskolan i Malmö, och deremot har jag ingenting att invända, Utsk:s ledamöter försvarade naturligtvis sitt förslag; ty hvem är icke kär i sitt eget verk, men för öfrigt tillstyrkte alla talare, som då yttrade sig, inrättandet af en högre lärdoms-skola i Christianstad.
Man ansåg sig icke böra nedsätta en så gammal skola sorn Malmö, Har man större skäl att beröfva Christianstad skola en rättighet, som den kanske under sekler innehaft.
Jag får derföre föreslå, att äfven Christianstad må få ett högre läroverk, lika med det i Malmö, Kostnaden kan icke blifva så betydlig; ty Utsk. föreslår för Christianstad skola 1 Rektor och 7 Kolleger och således erfordrades det endast ytterligare anslag till 3 Lektorer och 1 Adjunkt för att sätta den på samma fot som Malmö skola, hvilken har 1 Rektor, 3 Lektorer och 8 Adjunkter.
Denna tillökning i anslaget kan väl icke anses betydlig, då man derigenom kan förskaffa ett län med 200,000 innevånare förmånen af ett högre läroverk.
.lag anhåller hos Hr Frih. o.
Ordfideu om propos. på detta mitt förslag, och hemställer tillika, om icke propos:n kunde framställas särskildt på hvar och en af de frågor, sora här blifvit discuterade.
Den tvist, som här upstått, huruvida läroverket bör förläggas i Piteå eller Luleå, rör egentligen dén frågan: huruvida skolorna böra förläggas enligt landets kyrkliga indelning i stift eller om de böra förläggas efter landets politiska indelning i län.
Otvifvelaktig! är, att om man endast betraktar läns-indelningen och anser den vara rätta grunden, så bör .skolan förläggas till Luleå, ty denna stad ligger mera centralt för Norrbottens län. den har större rörelse och står i mera beröring sned affårs-verlden än Piteå.
Men om man, utan att fästa sig vid Den 21 November f. m. 565 lans-indelningen, endast betraktar menniskomassan, som bor i dessa trakter, så kommer man till ett motsatt resultat.
Man har visserligen påstått, att de upgifter, på hvilka StatsUtsk. grundat sina kalkyler, icke skulle vara tillförlitliga; men då dessa upgifter blifvit af vederbörande embetsmyndigheter verificerade, så har StatsUtsk. ieke haft någon orsak att anse dem felaktiga.
Man har vidare sagt, att man numera icke kan fästa någon vigt vid de ansökningar om Piteå skolas utvidgning, sora blifvit gjorda af länets kommuner, då en högre lärdomsskola numera blifvit beslutad att ananläggas i Umeå.
Det förhåller sig likväl så, att Piteå ligger eirka 23 mil från Umeå och cirka 23 mil från Haparanda, d. v. s. ungefär på lika afstånd från dessa båda st.iider.
Således blir Piteå just nu, sedan en högre lärdomsskola blifvit anlagd i Umeå, den lämpligaste platsen för detta läroverks förläggande; ty förut var Piteås läge väl nordligt, enligt de grunder, efter hvilka man förut bestämt läroverkens afstånd från hvarandra.
Vidare har blifvit anmärkt, att den promemoria, som blifvit förevisad i Stats Utsk. , och hvilken stiftets Biskop sjelf undertecknat, skulle vara partisk för Piteå.
Jag får dä upiysa, att äfven en annan promemoria blifvit inlemnad till StatsUtsk., undertecknad af länets Höfding.
Stiftets Ephorus, som bor i Hernösand, kan icke gerna hafva något skäl att vara partisk för Piteå, men deremot ligger det ganska nära för handen, att Landshöfdingen, som bor i Luleå, den för honom vigtigaste staden inom länet, äfven vill hafva skolan flyttad dit.
Man säger äfven, att det icke gör något, om skolan kommer att ligga litet längre bort, blott den ligger i residensstaden; ty flertalet af länets innebyggare hafva alltid något att uträtta i residensstaden, och som bevis har man anfört, att Westerbottens innebyggare skicka sina söner till Umeå, derföre att det är residensstaden Förhållandet är likväl så. att Skellefteå alldeles icke skickar sin skolungdom till Umeå. och det var just med afs:de på denna blomstrande del af Westerbotten, som man inom Utsk. ansåg, att skolan borde förläggas till Piteå.
Det är visserligen sannt, som man anmärkt, att Skellefteå är en obetydlig stad, men det är icke endast fråga om staden Skellefteå; ty der finns äfven en landsförsamling med samma namn, hvilken har icke mindre än 10,000 tnenniskor, och då detta är en af de mest framåtskridande delarne af norra delen af Sverige, så bör den väl tynga något i vågskålen.
Hvarföre skall man här säga, att innevånarne i Norrbottens län helst vilja hafva skolan förlaggd till Luleå, när de sjelfva hafva begärt att få den förlaggd till Piteå.
Detta är väl ett bevis på, att de der theoretiska åsigterna icke äro riktiga i praktiken.
Här har blifvit yttradt, att bästa delen af Norrbottens län är den, som är belägen kring Luleå.
Undersöka vi huru dermed förhåller sig, så finna vi, att
Luleå har 18 lärjungar uti en skola med 2:ne klasser och 2 lärare, då deremot Haparanda har 40 lärjungar uti en skola med 3 klasser och 3 lärare, oberäknadt en lärare i Finska språket.
Vågar man nu kasta en blick in i framtiden, så bör tilltagande folkmängd och välmåga medföra det resultat, att äfven Haparanda får en högre lärdomsskola, och hvad Den 21 November f. m. det nu ifrågav:de läroverket angår, så kan det aldrig i Luleå få samma utveckling som i Piteå.
Jag bar inom Utsk. endast grundat min åsigt på de uplysningar, som blifvit afgifna; ty enligt min tanka är det bäst att låta fakta tala, der sådana finnas, och jag kati med anspråk på trovärdighet försäkra, att jag icke är partisk hvarken för Piteå eller Luleå.
Genom officiella upgifter veta vi, att Piteå skoldistrikt omfattar 36,220 personer, då deremot folknummern inom Luleå skoldistrikt icke upgår till mer än 23,320 Vidare var den ledamot af PresteSt., som mest arbetade för skolans förläggande till Piteå, just från Skellefteå, och det bevisar väl, att denna folkrika församling lägger stor vigt på att få skolan till Piteå.
En mängd skäl hafva deremot blifvit anförda både i Landshöfdingens och Biskopens promemoria, hvilka liro af en helt och hållet underordnad beskaffenhet, såsom att kostnaden skulle blifva mindre i den ena staden än den andra.
För öfrigt är det att beklaga att länets 2:ne högsta myndigheter, Biskopen och Landshöfdingen, kunnat tvista skarpt med hvarandra i denna fråga, och Landshöfdingen anfaller särskildt i sin tryckta promemoria stiftets Ephorus med en bitterhet, hvilken jag fruktar icke har bidragit till att öfvertyga någon om Luleås förträfflighet.
Man säger, att Utsk. skulle hafva rådfört sig med sakkunniga personer inom länet.
Hvilka skulle dessa sakkunniga personer vara, om icke Biskopen och Landshöfdingen ?
Hrr:ne torde af allt detta se, att tvisten egentligen är: huruvida man skall rätta sig efter läns- eller stifts-indelningen.
Utsk. har för sin del ansett, att man borde rätta sig efter stifts-indelningen, och har för öfrigt sökt att förlägga skolorna så, att alla provinsens innevånare i medeltal skulle få lika långt till skolorna.
Jag medger, att Utsk:s sätt att gå tillväga varit mycket enkelt, men derföre kan man icke säga, att det varit orätt.
Det har varit tillämpadt i praktiken, och jag tior, att man befunnit sig väl deraf.
Ehuru jag med mycken upmärksamhet åhört de här afgifna yttrandena, har jag likväl icke lyckats erhålla några nya nplysningar.
Man har anfört några olika siffer-upgifter, men när man talar om siffror, som visserligen äro goda bevisningsmedel, beror allt på det förtroende man sätter till siffrornas riktighet, och i detta fall vill jag blott fästa upmiirksamheteu på, att Utsk:s upgifter äro lemnäde af de officiella myndigheterna.
Man har äfven klandrat Utsk:s förslag med afs:de på Christianstad skola, och yrkat det skolan skulle få 1 Bektor.
3 Lektorer och 8 Adjunkter, det minsta antal lärare, som erfordras för en högre lärdomsskola.
Jag yttrade redan i går, att jag gerna skulle hafva sett, om både Christianstad, Wenersborg och Norrköping hade kunnat erhålla en högre lärdomsskola, men det var omöjligt till följd af ett skäl, hvilket är så talande, att jag, äfven med fara att utsätta mig för klander, nödgas uttala det: det finns nemi. inga penningar.
StatsUtsk:s förslag öfverskjuter redan K.
M:s Propos. med icke mindre än 430.000
Bdr och det är väl icke skäl att göra statsbristen ännu större genom att ytterligare öka denna summa.
Den 21 November f. m. f>67 Jag får äfven anföra ett ytterligare skäl för Utsk:s förfarande, och detta är helt och hållet praktiskt.
De personer inom Utsk., som ifrigast sysselsatte sig med denna fråga, voro några sakkunniga ledamöter inom PresteSt. och det var endast genom deras bemödanden, som det blef Utsk. möjligt att afgifva detta Betänk., lör hvilket Utsk. fått upbära så många välförtjenta loford.
Jag säger välförIjenla loford, utan att derigenom vilja smickra mig sjelf, ty jag kan ingalunda tillräckna mig af detta vackra och mödosamma arbete mera än mitt röstande för detsamma.
Dessa sakkunniga personer yttrade, att det icke tjenade till något att inrätta några flera nya läroverk för det närv:de; ty i alla fall skulle Staten komma att lida brist på nya lektorer, så att under de första åren betydliga besparingar skulle upkomma på denna titel.
Det vore visserligen bra om, på sätt en ledamot af PresteSt. förutsatte, dessa besparingar blefvo använda till att förbättra skolornas lokaler och inredning, hvilken för närv:de mera liknar en tortyr inrättning, då skolpojkarne sitta på hårda träbänkar, utan ryggstöd, i flera timmar på samma plats.
Men enligt min upfattning är det oriktigt att anvisa högre anslag blott för att öka besparingarne, utan att en gång veta, hvartill dessa komma att användas.
Det är hett och hållet på grund af dessa båda skäl: brist på penningar och brist på lärare, sora jag för min del icke kan bifalla det väckta förslaget att genast inrätta en högre lärdomsskola äfven i Christianstad, men vid nästa Riksdag hoppas jag, att såväl Christianstad som Wenersborg och Norrköping skola fä en sådan.
Christianstad skola har ingalunda blifvit nedsatt, ty den får nu 8 klasser på real-linien, men bibehåller sina 5 klasser på den andra linien.
Den skulle visserligen komma att förlora sin rättighet att dimittera till Akademien, men denna rättighet beror icke af R. o. Ad:n, utan af Regeringen, och vi kunna vara fullt förvissade, att Regeringen medgifver Christianstad skola denna rättighet, om behotvet det påkallar.
Efter de mångå sakrika anföranden, som inflytelserika personer afgifvit till förmån för Luleå, skulle det kanske synas förmätet af mig att förorda Piteå; men jag anhåller likväl att få göra det med några ord; ty jag kan icke godkänna den åsigten: att taga från en för att gifva åt en annan.
Piteås innevånare vållade genom sin småaktighet att resideritet blef flyttadt till Luleå; men derför bör man väl icke nu straffa dem genom att äfven flytta skolan; ty enligt min tanka bör man snarare löna ondt med godt.
Jag instämmer fullkomligt med de Hrr, som förordat Norrbottens behof af ett högre läroverk, men just derföre, att jag är varmt intresserad för Norrbotten, vill jag låta Piteå behålla sin skola; ty om man flyttar den, så kan det blifva ett hinder för inrättandet af ännu en högre skola för de nordliga delarne af Norrbotten.
Hvad angår Luleås centralare läge, så hemställer jag till hvar och en, som känner distanserna i Norrbotten, huruvida väl 7 mi! kunna anses vara af betydenhet.
Jag anser således, att man gör orätt, om man förminskar den ÄfiS Den 21 November f. m. skola, sora redan länge funnits i Piteå, och yrkar för min del bifall till Utsk:s förslag.
Efter hvad de båda sista ta larne i ämnet yttrat, har jag föga att tillägga.
Hr Carleson har mycket rätt i sitt påstående, att de flesta hä.rv:de ledamöter sakna tillräcklig lokalkännedom, för att kunna bedöma, huruvida skolan bör förläggas i Piteå eller Luleå, och för min del erkänner jag, att jag helt och hållet rättat mitt omdöme efter de uplysningar, som blifvit Utsk. meddelade.
Hessa uplysningar hafva erhållits dels från Landshöfdingen och dels från Biskopen, och af dessa båda personer anser jag i denna frågan Biskopens förord ega största auktoritet.
Hertill kommer, att såväl förra Länsstyrelsen som alla länets kommuner, med undantag af Lappmarkerna, yttrat sig för Piteå skolas utvidgande.
Ser jag nu saken från en annan synpunkt, så har jag 2 skolor, af hvilka en skall utvidgas, då är frågan : skall jag utvidga den skolan, som har 2 lärare och 18 lärjungar, eller skall jag utvidga den skolan, som har 42 lärjungar och 5 lärare.
För mig vill det synas vara bäst att utvidga den skolan, som har de flesta lärare och de flesta lärjungarne.
StatsUtsk. har uti hela denna fråga följt en grundsats, hvilken man icke bör frångå, och det är, att aldrig nedsätta ett bestående läroverk.
I går följde man denna grundsats med afs:de på Malmö, i strid med K. M:3 Propos.; jag kan icke inse något skäl, hvarföre man skulle vara hårdare emot Piteå.
Mörner, Carl Göran Betlof:
Het är egentligen tvenne frågor, som här varit föremål för discussion, nemi. huruvida det för Norrbottens län föreslagna läroverket bör förläggas till Piteå eller Luleå, och huruvida Christianstad bör erhålla en högre lärdomsskola Hvad beträffar den första frågan, så får jag erinra R. o. Ad:n, att K.
M. redan 1847 i sitt förslag ang:de elementarläroverkens organisation föreslog för Pilefl en större skola än den, som nu är föreslagen att blifva den största i de Norrländska länen, och då föreslog K. M. för Umeå endast en skola med 2 lärare.
Uti den skrifvelse, som R.
St:r med anledn. af detta förslag af gåfvo till K. M., anhöllo de visserligen om ändringar med afs:de på åtskilliga skolor, men mot denna del af förslaget gjordes, såvidt jag vet, ingen anmärkning.
K. M. har uti sitt förslag vid denna Riksdag alternativt föreslagit
Piteå eller Luleå, beroende det på närmare undersökningar, till hvilken af dessa städer, som skolan skall förläggas.
Hvad beträffar dessa skolors hittills ådagalagda verksamhet, så har man inga andra statistiska upgifter, än med alside på lärjungarnes antal under olika år.
Hessa inhemtades vid sista läromötet och omfatta tiden från 1850 till 1854.
Ar 1850 hade Luleå lOlärjungar och Piteå 4; år 1851 hade Luleå 11 lärjungar och Piteå likaledes 47; år 1854 hade Piteå 36 lärjungar och Luleå 22.
Under denna tid var således skolan i Piteå mera besökt än den i Luleå.
Att Umeå nu fått ett högre elementarläroverk, Don 21 November f. m.
Sfi!» bör ingalunda kunna verka menligt på Piteå skola; ty de här anförda sifferupgifterna visa, att ehuru Luleå och Piteå äro belägna nära hvarandra, oell ehuru Piteå skola har mycket flera lärare, så hafva likväl under den förflutna tiden båda skolorna varit talrikt besökta.
Om man endast fäste sig vid dessa omständigheter, borde man kanske gifva företrädet åt Piteå oell antaga Utsk:s förslag.
Men då på sätt en talare redan erinrat, R. o. Adin bifallit
Utskis förslag att inrätta ett högre läroverk i Umeå, hvilket beslut kanske i någon mån kan inverka på denna frågan, och då till och med Regeringen, på sätt den K.
Proposm utvisar, varit tvehågsen, åt hvilken af dessa städer den borde gifva företrädet, så får jag hemställa, om ej R. o. Adin ville besluta, att Norrbottens län skall erhålla 2:ne skolor, en större med 1 Rektor och 6 Kolleger, och en mindre med 1 Rektor och 1 Kollega, men öfverlemna åt K.
M. att bestämma, hvilken af dessa städer, som skall hafva den större, och hvilken, som skall hafva den mindre skolan, Då blir saken afgjord, icke genom en ordstrid, utan på grund af gjorda undersökningar.
Afven StatsUtsk. har inom sig varit sä tveksamt att då afdelningen gaf företrädet å Luleå, så beslöt Utskis plenum att rösta för Piteå.
Hvad Christianstad skola angår, så föreslog K.
M. äfven 1847, att den skulle utvidgas.
Den erhöll då samma antal lärare som Malmö skola, och då länet uti en skrifvelse uttalat sin belåtenhet med Christianstad skola, så ansåg sig K.
M. böra föreslå, att Christianstad fick behålla en större skola.
Här är redan anfördt, att Christianstad skola har lika många lärjungar som Malmö skola, och den har redan 10 lärare.
Då man i allmänhet följt den åsigten, att man icke bör beröfva ett läroverk en fördel, som det redan eger, hvarföre skall man frångå den med afs:de på Christianstad?
Den af mig förut omnämnda tabellen visar, att då Malmö haft ungefär 184 lärjungar, så har Christianstad haft 185 lärjungar år 1853, 183 lärjungar år 1852, och 182 lärjungar år 1854.
Under tiden från 1850 till 1854 hafva 43 lärj ungar blifvit från Christianstad skola dimitterade till Akademien, d. v. s. ungefär 11 om året.
Häraf synes, att
Christianstad skola verksamt begagnat sig af sin rättighet att dimittera till Akademien.