Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ekon.Utsk:s nyss för andra gången bordlagda Utlåt.
N:o 4 skulle upföras främst å föredragnings-listan för Lördagen den 8 dennes.
Den 1 Juli 43 Uplästes ett af Rosensvärd, Joh. Henr., inleinnadt sålydande Mern.:
I anseende till en längre, angelägen resa, får jag vördsamt anhålla att, med bibehållande af min Riksdagsmanna-rätt, få afsäga mig min befattning såsom ledamot af Allm.
Ekon.Utsk. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att utse en ledamot i Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. efter Hr Rosensvärd.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Const.- Utsk. inkomne Mern.:
JVs II, med förslag till ändring af åtskilliga sladganden i Reg.F. och Riksd.-Ordn. i afseende på behandlingen af en del regerings-ärenden; JVS 12, med förslag till ändring i 28:de §:n Reg.F.; JVs 13, med förslag till ändring af 52:dra §:n Reg.F. och 24:de §:n Riksd.-Ordn., ang:de tillförordnandet af BondeSt:s Sekreterare ; JVs 14, med förslag till ändring af 1 Iste och 15:de §§:ne i Riksd.-Ordn,, ang:de förrättande af Riksdagsmanna-val för BondeSt.; JVS 15, med förslag till ändring i 39:de §:n Riksd.-Ordn. ang:de val af Ordf:de i Utsk. och andra R.
St:s delegationer; JVs 16, med förslag till ändring i 69:de §:n Reg.-F., ang:de behandlingen af StatsUtsk:s Betänk, i vissa frågor; JVs 17, med förslag till ändring i 14:de §:n Riksd.-Ordn., ang:de representations-rättigheten för Stockholm; JVs 18, med förslag till tillägg vid 46:te §:n Riksd.-Ordn., ang:de sammanträde af RiksSt:n för gemensamma öfverläggningar, äfvensom i sammanhang dermed, till ändring af åtskilliga §§:r i Riksd.-Ordn. och Reg.F.; JVs 19, i anledn. af ett Stånds återreraiss af Mern.
JVs 8, innehållande förslag lill tillägg i 59:de §:n Reg.F. och 27:de §:n Usta mom. Riksd.-Ordn., ang:de K.
M:s Propos. om Statsverkets tillstånd och behof; JVS 20, i anledn. af ett Stånds återremiss af Mern.
JVS 9, innehållande förslag till ändring af 6S:de §:n Riksd.-Ordn., rörande revisionerne af Statsverkets, Bankens och Riksgälds-Kont:s tillstånd m. m. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. } till 4 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 44 Den 5 Juli f. m.
Onsdagen den 5 Juli 1854.
Plenum kl. 10 I'. m.
Justerades 8 prot.-utdr. för den 30 sistl.
Juni och den 1 dennes.
Uplästes ett af Gr.
Liljencrants, Gust. Fredr., inlemnadt sålydande Mern.:
Af enskildta angelägenheter föranledd att för en längre tid aflägsna mig frän Riksdagsorten, nödgas jag afsäga mig förtroendet alt vara en ibland R. o. Ad:s Electorer, dervid jag likväl anhåller att varda bibehållen vid min Riksdagsmanna-rätt. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Bänkman att vid deras nästa sammanträde utse Electorer i st. f. såväl Gr. Liljencrantz, som Hr Dorchimont, Wilh.
Albrecht, och Hr Rudebeck, Edv. Ulrik, hvilka varit utsedde till Electorer, men återlemnat sina Riksdagsmanna-polletter.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s den 16 och 21 sistl.
Juni på bordet lagda Mern.
N:o 6, ang:de verkställd granskning af de i Statsrådet förde prot.
Palmst jerrna, Carl Otto:
Det torde förefalla mången ledamot af detta Stånd ovijntadt, att jag vid detta tillfälle begärt ordet, och för någon stund utbeder mig R. o. Ad:s upmärksamhel: men jag är härtill föranledd deraf, att Const.Utsk:s nu föredragna Mern. innehåller vissa tankar af den i allmänhet betänkliga beskaffenhet, att några erinringar dervid måste göras och icke kunna tillbakahållas.
Derjemte anser jag det vara en pligt, icke allenast emot mig sjelf, att icke vara svarslös emot tillvitelser att hafva tillstyrkt åtgärder, som icke varit med Rikets sannskyldiga nytta öfverensstämmande, utan äfven emot det Stånd jag har äran tillhöra, och jag känner mig dertill så mycket mera upmanad, som det förtroende och den välvilja, R. o.
Ad. behagat visa mig, såväl då jag innehade främsta platsen på detta rum som äfven sedermera, mera än något annat torde hafva varit anledn:r till, att jag innehar den plats jag nu bekläder.
Min aktning för R. o. Ad:s omdöme i dagens frågor utgör dessutom för mig en tillräckligt anledn. att bryta tystnaden:
Den första anmärkn:n uti detta Mern. angifver syftningen af det hela och den svaga grund, som af majoriteten inom ötsk. ansetts vara nödig för bildandet af en anmärkning.
Mot rikets förste embetsman är anmärkt bristande nit, skicklighet och drift i sitt embetes utöfning, derföre alt en Prot.-Sekret:s uraktlåtenhet alt i prot. införa en vanligen deruti inflytande rad, ej blifvit
Den 5 Juli f. m. 45 bemärkt!
Jag vill bespara R. o. Ad. de betraktelser, som häraf föranledas — de göra sig sjelfva.
Den 2:dra anmärkningspunkten gäller deremot sak, men en sak hvilken, från hvad synpunkt man betraktar den, måste befinnas vara praktiskt riktig oell ländande till allmänt gagn.
Ingens rätt är för nära trädd genom denna, med en Biskops prsebenden, likasom vid många andra tillfällen med Universitets- och Gymnasii-lärares prabenden, vidtagna förändring; ingen enskilds, ej heller någon församlings, ty både Ljungby och Håssmo hafva alltjemnt varit regala pastorater.
Att en biskopslön blifvit skäligen förminskad till det belopp, som kan vara lämpligt för ändamålet med hans embete; att Presterskapet vunnit en ny kyrkoherde-lägenhet till utsigt för sin verksamhet och bergning, i st. f. att såsom förut se deras antal förminskadt till förmån för en öfverflödigt lönad förman; att en församling, som deraf är i behof, får egen och ständig Kyrkoherde, i st. f. alt skötas af vice Pastor, äro omständigheter, hvilka R. o. Ad. säkerligen finner böra bedömmas annorlunda, än att läggas Konungens rådgifvare till last.
Nästföljande anmärkn:s-punkterne skall jag nu förbigå, för att ej uptaga liden med anförande af det sorn vid deras bedömande bör tagas i öfvervägande, och hvilket säkerligen, sedan jag slutat, blir på ett både fullständigare och mera öfvertygande sätt framställdt af den ledamot af R. o.
Ad., som begärt ordet näst efter mig.
Jag öfvergår lill de punkter, hvilka mera direkt angå af mig serskildt tillstyrkte åtgärder.
Uti 10:de punkten har Utsk. i korthet mot mig anmärkt: ”att jag såsom föredragande skulle hafva begått ett misstag, och emot lydelsen af §:n 18 Reg.F. tillstyrkt återställande af laga tid, som försuten var”.
Skulle sådant misstag vara begånget, hade det, enl. den i §:n 29 Riksd.-Ordn. bestämda föreskrift, ålegat Utsk. att tillämpa §:n 106 af Reg.F.; men jag vågar tro, att misstaget är på Utsk:s sida och ej på min, hvilket ock torde befinnas klart, om man närmare granskar förhållandet, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. behagade tillåta mig att härtill borttaga några ögonblick.
Den fråga hvarom Utsk. fällt sitt omdöme angick en gammal, mycket förtjent, obemedlad Öfver-Jägare, som tagit afsked och som under sin tjenstetids sednare år, i st. f. att årligen uttaga hvad honom tillkom i resekostnads-ersättningar och traktamente för tjensteförrättningar, lät sin fordran innestå.
Han ansåg
Statsverkets kassa vara en god sparbössa, hvaruti han trodde sig vid afskedstagande ega hopsamlad! ett litet kapital för sin bergning på ålderdomen.
När han slutligen utfordrade dessa medel, förnekades honom deras utfående till följe af den år 1824, den 8:de September, utfärdade förordning, som bjuder, att embets- och tjenstemän eller enskilde personer, som efter Stat eller såsom kostnadsersättningar m. m. kunna hafva något att fordra af Statsverket, skola anmäla sig inom December månad året efter det hvarunder fordringen upkommit.
Mannen hade då icke någon annan utväg, än att vända sig till K. M. Res.nings vinnande 46
Den 5 Juli f. m. hos Högsta Domstolen eller återvinnande af försuten tid knnde ej dervid ifrågasättas, enär frågan ej angick någon lags tillämpning; den var helt och hållet administralif, angick en utgift af Statsmedel för bestridd tjenstgöring, och ej något rättsförhållande i enskild väg.
Författningen af år 1S24 är af K. M. utfärdad, ej såsom i enlighet med §:n 87 af Reg.F. stiftad lag, utan den är af K.
M. ulgifven till allmän efterrättelse för embetsverken vid behandlingen af dylika frågor.
Det måste emellertid alltid bero af K.
M. att vid serskilta fall bedomina, huruvida undantag från en sådan föreskrift bör ega rum, när dess tillämpning skulle medföra den högsta verkliga orätt, till stort mehn för den lidande.
Vid ett sådant tillfälle som detta, skulle obilliglielen uti att afstyrka bifall till ansökningen varit helt och hållet skriande.
Uti punkten 12 har Utsk. mot mig anmärkt, att det vid en föredragning af Chefen för Ecclesiastik-Depart. gifna rådslaget skall hafva en tydligt framstående egenskap af godtycklighet; och till stöd för detta omdöme har Utsk. fästat sig vid de i prot. intagne orden af mitt yttrande vid tillfället.
Att dessa ord ej kunna utgöra de enda, som då af mig yttrades, är af meningen påtagligt; att en Depart:s-Chef ej kan medhinna att för hvarje dag granska lydelsen af prot. för de öfrige Depart:s-Chefernes föredragning och tillse, huruvida hans ord uti de så ofta förekommande befordrings-frågorne blifva mera eller mindre fullständigt npfattade, är jemväl påtagligt; likasom att det nu är omöjligt att upgifva de ordalag, sorn af mig begagnades, då jag tillstyrkte ifrågavar:de kyrkoherde-beställnings tillsättande med den i min tanka dertill lämpligaste man, hvars förtjenst och skicklighet vore obestridlige.
Den utredning af saken, sorn i Utsk:s Mern. och i de detsamma åtföljande reservationer är gjord, ådagalägga för hvarje oväldigt sinne, att anmärkn:n i sig sjelf icke är förtjent af någon upmärksamhet.
Lika litet torde R. o. Ad. finna skäl vara att förnöta tiden med uptagandet af de anmärknings-frågor, hvilka uti Utsk:s Mern. fått namn af 13 och 14.
Deremot är Utsk:s nu för första gången började försök, att genom de under 12, 13 och 14 uplagne anmärkn:r föranleda R.
Sl:r inblandning uti befordringsärender, väl värdt att anmärkas, såsom ett betänkligt tidens tecken.
Renägenheten till en sådan inblandning var ett utmärkande drag under de olyckliga parti-tiderne, då vexlande styrelsegrundsatser och ömsom rådande olika opinioner försvagade riket så väl i det inre som i dess förhållande till utrikes makter.
Skola vi hos den i nuyande Const.Ulsk. händelsevis segrande majoriteten stå i förbindelse för återuplifvandet af dylika, sedan 80 år ej sedda stridigheter?
Hvad färg man än må vilja gifva åt Const.Utsk:s anmärkmr i dessa delar, så utgöra de dock ögonskenliga bemödanden att intränga på Konungamaktens fridlysta område.
Skulle sådane upmaningar lyckas att vinna bifall; skulle lockelserna till denna utvidgning af R.
Stms verkningskrets småningom föra R.
Stm in Den 5 Juli f. m. 47 på den andra Statsmaktens — då blefve snart ali styrelsekraft förlamad.
Lyckas det första steget, följer snart nog det andra och flera derefter; fortgåendet i denna riktning blir vana — vinner häfd.
Hvarthän leder denna väg, om ej till inre nplösning?
Ar än begynnelsen ringa, så är dock betydelsen stor.
Meningsstrider, osämja och sjelfsvåld, slutligen svaghet mot inre partier och yttre flender blifva följden.
Bibehållandet af vår sjelfständighet såsom nation beror sedan blott på lyckan eller slumpen.
De tider som stunda, de torde nog, äfven af vårt fädernesland, ulkråfva stora ansträngningar, stora upoffringar.
Vi torde nog hafva behof af all den styrka, enighet kan gifva; men på den väg Utsk. inslagit befordras ej enigheten, beredes icke den kraftfulla endrägt, som ensamt förmår uprätthålla vår sjelfständighet.
Den 15:de anmärkn:s-punkten är riktad mot mig personligen, som mig synes orättvist.
— Jag vill ej nu tvista om Utsk:s befogenhet att inlåta sig lili polemik om grundsatserna för tulllagstiftningen, ej heller om dessa grundsatsers beskaffenhet.
Alla länder förete bevis på tidtals olika meningar härom.
Men jag förnekar aldrig den öfverlygelsen, att de åtgärder jag sedan sednaste Riksdag i detta afseende tillstyrkt, de hafva varit rigtade på en lättnad för handeln, hvartill R.
St:rs beslut, hvarken år 1848 eller år 1851, gifvit den ringaste anledn.
— Vid denna punkt har jag emellertid endast ämnat afgifva en förklaring i afseende på de af Utsk. omnämnde undantags-tillåtelserna för varors in- och utförsel.
Hvad först beträffar utförseln, så hade R.
St:r fastställt tull-afgiften på gammal och brukad metall till 16 R:dr 32 sk. pr Sktt, medan utförsels-tullen på marin-metall till förhydning af fartyg var bestämd till 1 R:dr 16 sk., och koppar-bleck till 1 R:dr 32 sk.
Flera undantag häruti äro de sednare åren tillstyrkte på det sätt att ulförsels-afgiflen nedsatts till 1 R:dr 32 sk.
Undantag från införsels-afgifterna hafva till något antal egt rum för Läroverks eller milda Stiftelsers behof, samt i öfrigt hufvudsakligen uti den rigtning R.
St:r sjelfve bestämt genom § 13 i Tulltaxe-underrättelserne, för sådane artiklar, som erfordras till de inhemska näringarnes bedrifvande eller för dem behöfliga råämnen.
Att jag anser undantags-tillåtelser blott sällan böra gifvas, att jag jemväl tillstyrkt åtgärd till förekommande af deras mängd, derom vittnar det prot, som åtföljer K. M:s Nåd.
Skrifvelse till R.
St:r ronde Tullfrågorne, äfvensom andra handlingar, hvarom Utsk. icke någonting förmält.
De Utsk:s Mern. åtföljande reservationer lemna i öfrigt tillfyllestgörande förklaring öfver denna anmärkn:s-punkt.
Hvad angår 16:de mot mig äfvenledes riktade anmärkmspunkten, ang:de först det anmärkta dröjsmålet med Finaus-Komitéernes bildande, så får jag erinra derom, att en sådan Komité väl var af enskild motionär vid sednaste Riksdag föreslagen, men förslaget antogs ej af R. St:r.
Tvekan måste derföre hos Depart:s-Chefen upstå, huruvida ej den i hans tanka nyttiga Komitéen kunde af R.
St:r anses vara så föga gagnelig, att anmärkn. kunde ega rum öfver de kostnader, hvilka blefvo första 48 Den 5 Juli f. ni. följden af dess sammankallande; en tvekan, hvilken ej förminskades deraf att, ehuru R.
St:r år 1848 gjorde underd. anhållan, att K. M. täcktes till 1850 års St:r framlägga förslag om åtgärders vidtagande, hvarigenom penningerörelsen i landet mätte kunna ordnas på säkra och mera bestående grunder, förblef oupfylid, delta nteblifvande likväl af R.
St:r år 1850 lemnades oanmärkt och opåmindt.
— De politiska vindarne i Utsk. bläsa understundom åt olika håll.
— Emellertid tillstyrktes likväl ifrågavar:de Komité mera än 10 månader innan ny Riksdag förväntades att taga sin början; således i ganska god tid, rymlig nog för att lemna rådrum till öfverläggningar och sammanfattande af ett Utlåt., hvilket ej heller uteblef och genast efter R.
Stms sammanträde öfverlemnades.
Att Komitcen ej till ledamot hade någon lagfaren man, är klandradt, i min tanka, utan fog.
För bedömandet af ämnet fordrades män, hvilka deruti egde den praktiska erfarenhet, som angifvet- bristerna och behofven samt anvisar ulvägarne att förbättra och afhjelpa dem.
Komitéens tillökande med flera ledamöter, än som härtill voro nödige, hade säkerligen icke påskyndat, snarare fördröjt arbetet i dess första stadium, utan att derföre bringa det till ett mera skyndsamt slut i det sednare.
Om detta ännu alltjemt låter vänta pä sitt resultat, så ankommer sådant på omständigheter, hvilkas undanrödjande ej beror af den administrativa makten och hvifka icke här kunna komma under närmare skärskådande.
Utsk. klandrar jemväl, att förslag till erforderliga föreskrifter i de delar af ämnet, hvilka ej äro att hänföra till egenskap af civil-lag, icke blifvit till behörigt aflåtande beredt.
Huru Utsk. kan känna, hvad i detta afseende är vidgjordt, inser jag icke; men att något genomfördt förslag till hufvudsakligt ordnande af kredit-anstalterne i allmänhet ej kan för R.
St:r, med något anspråk på fullständighet, framläggas, innan sjelfva grunden härför, den bemedlande civil-lagen, blifvit godkänd, synes mig vara temligen klart.
Att åter tillstyrka åtgärder i afseende på vissa detaljer eller delar af den stora frågan, hvilka slutligen måhända icke skulle komma alt stå i den nödiga och nödvändiga öfverensstäinmelsen med de grunder för lagstiftningen, hvilka slutligen blifva gällande, synes mig ingalunda riktigt.
Uteblifvandet deraf vid Riksdagens början synes så mycket mindre klandervärdt, som detta på intet sätt förhindrar R.
St:r att besluta om R.
Stms Ranks verksamhet, helst denna är för det mesta oberoende af de vilkor, hvarunder enskildas förenade kapitaler och kredit måste ordna sig till allmänna rörelsens betjenande och efter dess behof.
För öfrigt behagade R. o. Ad. finna, att hälften af Utsk:s ledamöter framlagt en i ämnet så uplysande och från Merms anmärkn. skiljaktig mening, att något vidare ej torde vara att tillägga.
Vid jemförelsen af de å ömse sidor anförde skälen är utslaget lätt; och den sorn ej är hänförd af förut fattad föresats att finna sak med föredraganden, skall, ehvad hans opinioner i öfrigt med föredragandens öfverensstämma eller ej, likväl icke kunna Den 5 Juli f. m. 49 kunna annat än medgifva, att anmärkn:n måste föranleda tillden fi agan : har Const.-Utsk. icke haft något vigtigare att anmärka?
Genomgår man Const.-Utskrs Mein. i sin helhet och afskiljer allt ordkram, så finner man det hufvudsakligen innehålla anmärkntr öfver ofullständig redaktion af protokoll; öfver förbiseende af en kassas rätt, hvilken rätt likväl mäste anses vara af Utsk. erkänd att icke finnas; deröfver att Konungens Rådgifvare fattat och för Konungen framställt en bestämd, samt med R.
St:rs förutvarande handlingssätt öfverensstämmande mening om grundlagarnes rätta förstånd, uti en för handen varande fråga, hvilken mening emellertid icke föranledt vidtagandet af någon åtgärd; deröfver att rådgifvarne tillstyrkt K.
M. alt begagna sin grundlagsenliga rätt alt komplettera eli till personalen ofullständigt Collegium och reglera dess stat inom tillgångarne; deröfver att Rådgifvarne tillstyrkt användandet af till K.
M:s disposition varande medel, i öfverensstämmelse med behörig
Titels verkliga ändamål; öfver tillstyrkandet att tillsätta vissa tjenster med compelente personer, hvilkas lämplighet icke är något tvifvel underkastad; samt öfver påstådd, men obevisad, underlåtenhet i vissa fall, hvarom meningarne äro så delade, att halfparten af Utskis ledamöter yttrat motsatt tanka; en halfpart som ej är ovan att tänka och ej ovan att utsäga sin mening.
För Konungens Rådgifvare är det visserligen enskildt en stor tillfredsställelse, att så stränga granskare bland de tusendetals mål, hvilka varit föremål för pröfning under sednast förflutne tre år, icke funnit mera grundade, mera vigtiga anmärknir att göra.
Men, utur allmän synpunkt betraktadt, är det beklagligt, att den i Const.-Utsk:s bänder nedlagda makten — en dyrbar nationens rättighet — begagnas till beifrande af sådane förmente förseelser, som de förenämnde.
Den vigt Const.-Utsk:s bedömande af rådslagen och af Rådgifvarne borde ega, den förspilles; det alfvar som bör åtfölja det höga förtroende, hvilket är lemnadt Utsk., förbytes härigenom till motsatsen; hvad grundlagens stiftare tänkt sig vördnadsbjudande och afskräckande uti tillämpningen af §§:ne 106 och 107 uti Reg.F., det förfelas. R. o. Ad. samt den oväldiga allmänheten fäller oförtöfvadt häröfver sitt rättvisa utslag.
Det har tillförene vanligen varit brukligt att vid tillfällen, sådane som detta, Konungens Rådgifvare icke hafva ingått i något svaromål på de anmärkntr, som af Const.-Utsk. emot dem blifvit framställde.
Jag förstår ganska väl och jag respekterar den känsla af grannlagenhet, som varit grunden lill ett sådant handlingssätt, men jag bekänner, att jag 9 H. 4 50 Den 5 Juli f. m. för mili enskildta del icke gillar denna upfattning af deras ställning och pligt.
Jag anser den personella och individuella delen af frågan, som visserligen deruti ingår, vara så underordnad, att dervid icke bör fästas något synnerligt afseende i jemförelse med det stora allmänna intresse, som vid detta tillfälle verkligen är i fråga.
Det gäller nemi. ulöfningen af en ibland det lagbundna samhällets yppersta rättigheter, eller folkets rätt, att, med stöd af grundlagen, genom sina representanter granska och bedöma sin Regerings handlingar.
Det kan då icke vara likgiltigt huru denna rättighet utöfvas, och om Regeringens handlingar bedömmas rätt eller orätt, vrångt eller ärligt, upiyst eller fåkunnig!.
Men hvem skulle väl vara närmare till att lemna de inhysningar som i detta fall kunna behöfvas, för alt stadga ett rättvist omdöme, än de Konungens rådgifvare, hvilka varit närvar.-de vid besluten och tillstyrkt deras fattande?
Jag anser det således för en pligt, att, sa vidt jag förmår, lemna uplysningar om de ärender, som blifvit föremål för Coust.-Utslcs behandling, och att underställa dessa förklaringar R. o.
Ad:s uplysta omdöme.
Den föreg:de värde talaren har redan genomgått 'en del af de gjorda anmärkmrnä, och jag utbeder mig för några ögonblick R. o. Ad:s upmärksamhet i afseende på de öfriga, hvilka dels angå Statsrådets samtlige ledamöter, och dels sädane ibland Depart:s-Cheferne, sorn icke äro i tillfälle att här afgifva yttranden, hvartill de eljest otvifvelaktig! skulle linna sig upmanade.
För att kunna göra sig ett redigt och säkert begrepp om rättmätigheten af de framställda anmärknnne, är det framför allt nödigt att noga besinna de gränsor, hvarigenom Coust.-Utsk:s anmärknings-rätt är af grundlagen inskränkt.
Grundlagens föreskrifter äro i detta afseende fullkomligt tydliga.
Reg.F:s 106 § lyder nemi. så: ”Finner (Ilsk. af dessa prof., att någon Statsrådets ledamot, eller någon för tillfället förordnad föredragande, eller den embetsman, sorn i kommandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot rikets grundlag eller allmän lag, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit alt göra föreställningar emot sådana öfverträdelscr, eller deni vållat och befrämjat genom upsätligt fördöljande af någon uplysning, eller häfver den föredragande underlåtit att, i de fall sorn 3S:de §;n af denna Reg F. förutsätter, sin kontrasignation å eli Konungens beslut vägra, dä skall Consl.- Ulsk. ställa en sådan under tilltal af Just.-Ombudsm. inför Riksrätten^ .
Detta är den ena kathegorien, inom hvilken Utsk:s anmärkuingsrätt är inskräkt.
Den andra bestämmes af följande Stadgande i 107 §:n Res.F.: "‘Skulle Consl.-Utsk. anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en, eller Jlere af dem uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embele utöfval, ege då Utsk. all sådant tillkännagifva för R.
Sl:r, hvilka, om de finna rikets val det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville ur Statsrådet och ifrån embete
Den 5 Juli f. m. 51 skilja den eller dem. emot hvilka anmärkning blifvit gjord".
Det är vid detta tillfälle icke fråga om annat än denna sednare kathegori, och hvad som vid hvarje af de anmärkla fallen lagligen kan och bör pröfvas, är således blott, huruvida rådslagen verkligen varit stridande emot rikets sannskyldiga nytta, och om någon föredragande underlåtit att visa oväld, nit, skicklighet och drift.
Detta skall bedömas, men icke huruvida åtgärderne efter Const.- Utsk:s tycke och smak varit mera eller mindre lämpliga, ty derom eger hvarken Utsk. eller Stånden någon befogenhet att yttra sig annorlunda än så vidt de nyssnämnda omständigheterna dervid kunna anses vara i fråga.
I afssende på de serskildta punkterna ber jag nu att till en början få yttra några ord om punkten JN:o 2.
Man har dervid anmärkt såsom en oriktighet, att vid tillsättande af biskops-embelet i Calmar Stift ett pnebende-pastorat blifvit utbytt emot ett annat, och Utsk. har ansett detta vara stridande dels emot Presterskapets privilegier och dels emot 30:de §:n Reg.F., samt att dessutom en form-felaktighet blifvit begången derigenom att icke Kammar-Colhm varit hört i frågan.
Presterskapets privilegier i denna puukt lyda som följer: ”K. M. har efterlåtit, att alla Biskopar, Superintendenter, Theologie Doctorer, Professorer, Prostar, Pastorer, Lektorer i Gymnasierna, Rektorer och Conrektorer i skolorna, och alla Prester i gemen, må oförändradt njuta och behålla efter gammal häfd, sina biskopsstift, präbende-socknar och heraman, prestgårdar, indelnings-stommar vid deras annexer, tomter, kapellans-hemman och boställen, klockare-bord, utjordar, ängstegar, torp, bergsbruk och qvarnställen, med alla deras tillhörande egor och lägenheter, som antingen urminnes häfd är på, eller af andra lagliga skäl kunna bevisas dertill lyda”.