Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hwad den andra delen, eller redowisningen för de allmänna medlen beträffar är den med rättwisa och billighet öfwereSstämmande, och deruppå bäde kan och will jag göra proposition; och dä Herr v-Ujman sjelf gifwit anledning, at mälet sunde til Stats - Utffottet remitteras, fär jag nu fräga om Högloft.
Ridderffapet och Adeln bifaller, at granskningen af allmänna medlens förwaltning sedan Riksdagen är icDo mä til Stats Utffottet remitteras, hwarwid Utffottet äligger at sig ffyndesamt utläta om sättet til alla nödiga uplpSningars inhämtande, samt huruwida det sinner sig til denna gransknings förrättande beböfwa et ökadt antal af Ledamöter, hwarefter, och sedan detta Betänkande inkommit, Ridderffapet och Adeln wilja afgöra huruwida de kunna ingä i de mätt och steg til ändamälets winnande, Herr Grefwe Liörnsr widare i detta ämne föreslagit.
Ja, blandadt med Nej. Herr LLblman. trodde, at om saken enligt hwad Herr Grefwen och Landtmarffalken nu föreslagit, singe til Stats- Utskott remitteras, sä skulle bans ändamål säkrast winnås, och hans projeet fä det tillägg, som det torde fordra, hwarefter Ridderffapet och Adeln alltid äg - Den 15 Iukkk.
L5S de sig öppet, at wälet fluteligcn afgöra; men en witz lid förmodade Herr taUlmau böra StatsUtffott t föreläggas, inom hwilken det ägde at med sitt Betänkande inkomma.
Herr Grefwen och Landtmarffalken trodde nägon tid ej kunna föreläggas, utan more det ju tilräckligt, om Stats-Utffottet äiades, nt ffyndesamt inkomma med sit utlärande hwarefter saken strax skulle företagas; hwarefter Herr Grefwen och Landtmarffalken ytterligare frägade, om icke Ridderffapet och Adeln bifölle desi redan gjorda proposition.
Men Friherre Ltael von IIIollsteln yrka» de härunder at fä tala.
Herr Grefwen och Landtmarffalken upläste 18 af 16^6 ärs Riddarhus Ordning , enligt bwilken Landtmarffalken tilkomme at moderera discurserna samt foreffrifwa tider och timmar til deliberation.
Friherre 5taö1 tilkännagaf, at han före Ja-ropet anmält sig at tala, hwilket äfwenaf Friherre 8UiverscUjöi6, intygades.
Dä Friherre Stael häruppä erhöll ordet, yttrade han sig, at dä nu blott fräga more om redowisning för allmänna medlen/ trodde han det wara alldeles lagligt, at Ridderffapet och Adeln ej med detta mäl beswärade Kongl. Majck, och dermed ökade bördan af Hans Regering, ritan funne dan för sin del rigtigt, at wälet til Ändra Land. 33, 34.
StatS» 256
Den 13 Iultk.
Stats-Utskottet remitterades, hwilket ffyndsamt finae inberätta om det
,unne sig behöfwa et ökadl antal af Ledamöter, blott det blefwe Riksens Ständer förbehällit, at i alla fall, öfwer saken sig fluteligen pttra.
Herr Grefwen och Landtmarstalkenr förmälte, at för i dag blott fräga more om remifl och at när Stats Utskottets utlätande inkomme finge saken widare ventileras.
Herr dlorä^nstol^e, ^n6er5, Upläsiö ttk Hrotoeollet följande:
Dä under- denna Riksdag siere Riksgagneliga frägor biifwit wäckte bäde af detta, som ock de öfrige respective Ständen, har mitt hopp ätföljt min önsta», at nägon af Herrar Postetzionater, som hade större erfarenhet och mer befattmed den arbetande hopen, samt mer wältalig» het än jag, ssulle inom wärt Riddarehus leda Ridderstapets och Adelns och samtelige Riksens Ständers uvmärksamhetpä ämnen, lika om ej mer wigtiga, och i min tanka aldramest bidragande til flere betpdlige ändamäls winnande, hwilka redan warit under Riksens Ständers ventilationer, under hwilka en allmän och billig klagan warit öfwer en betydelig brist pä folk uti alla möjeliga näringar, och hwilken säkerligen än uti gansta mänga är fortfar, och som troligen gifwit en wärd Ledamot af Consttituti ons-- - Den 15 Ju!'». 2Z7 vns Utskottet anledning at proponera en allmän utskrifning af allt manbart folk, som til Rikets förswar anwändas borde.
Strapt dä dennaMotion gjordes, fästade jag mine tankar wid ämnen, som jag ansäg bordt föregä, såsom säkert til nystnämnde ändamäl bidragande, samt äfwen menskligheten hedrande och säledeö mer magtpäliggande.
Men dä jag nu mer har anledning befara, at vesta kunna blifwa förgätne, twingar mitt hjerta mig at i ödmjukhet och med största wäl. mening erindra Högloft.
Ridderffapet och Adeln desta twänne högst angelägna ärender til snaraste ^främjande af Folkökningen; nemligen at uägra ffyndsamma och kraftiga arrangementer tagas L.o) At emottaga och upfostra, förmodeligen tusendtals, under detta kriget blefne Fader - och, (torde äfwen hända, af sorg) moderlösa barn; och more önffeligt, om denna inrättning sä kunde utwidgas, at alltid alla fattiga barn af hwad Ständ som häldst, i Städer och oä Landet, äkta eller oäkta, emottoges ifrän spädare ären at upfödäs och sedan danas til dygdiga och nyttiga medlemmar.
Utaf Goste-barnen skulle samhället dä i en framtid med mer billighet och skäl kunna hoppas och begära, at, dä nöden det fördrade, veste, som pä samhällets bekostnad blifwit frän elände och d>d frälste, med mer hug och oförffräcktbet, sjelfwilligt skulle gripa til wapen för at förswara och frälsa Riket, än detta wore at wänta af de fleste conscriberade ynglingar, som tycka sig allsintet hafwa Staten at tacka för deras lif och epistencö' utan blott rättskaffens föräldrar eller andra ömsinte, owärderliga men msksr.
253 Deri 15 nistor.
Lika sa »rö-wävdigt är för det
Lidra at genast anstalter tagas uti hwarje landsort och, om möjeligt är, socknewis, til hämmande af den allt mer och mer mi alla orter sig grufweligen utbredande venerista smittan, man twifwel lärer uti andra orter händt, hwad som beklagligen tildragit sig i sednare tider uti min ort, nemligen, at flere respectabla famiSer och ärbara större och mindre hushall genom ammor och ofta annat oskyldigt tjenstefolk, ja! för -» barmhertighet at herbergera och föda kringwandrande Gesäller och tiggare, blifwit olyckliga offer för en i bärja»» omärkbar men siuteligen gcufrveltst härjande vineriff smitta.
J^ag äger ef kunstaper eller den kännedom at kunna upgifwa, hwarifrän det härleder sig, at dyltke sjuklingar som oftast blifwa litet eller intet botade pä Läns Lazarettet», men det wet jag flere gängec händt, at sädane olyckliga warelser, shur» betalning bjudes och erlägger, haft största swärighet at blifwa pä Lazarettet» intagne; och det som mest föruntrar samt smärtar hwarje ömsint mennista är, at desse ofta komma derifrån sä illa curerade, at de innan kort äter mäst dit igen; Ja! til och med A, 4, 6 gänger samt ändock äro lika obotade återkomne til sin hembygd; och hwilket i synnerhet mäste härleda sig frän desia inrättningars otillräckelighet och ofullständighet.
Desse nu anförde ämnen har i flere är utgjort smärtande tankar för mig och flere, och sä» kert sins bäde här och annorstädes aktningswärde män, som göra »mg den rättwisa, at jag bäde före och under iLvo ärs Riksdag samt äfrö en Den i5 Junis 85g rven sedermera isral för desta olyckliga Medborgares räddning; fastän den förmon at fä wända mig directe til Riksens Ständer, uti vesta granlaga och samwetsömma'ärender warit mig och alla hittils betagen.
Jag hoppas derföre at Ridderskapet och Adeln ej nu mistbilligar desta enfaldiga, men wälmenta patriotiska yttranden; men som jag befarar at beklagligen fä det gam la gällande inkastet, at Statens medel bärtil ärv vtilräckeliga, torde ock mig tillätas förestä en sä kallad apart Upfsffrkngs-dewMNiNg efter hwars och ens tilgängar af Ma, som äro grsta rncn more rrtan b«rn, säfom ock af alla ogifte eller deni som lefwa Nti Ettkrmge ställd af hwad kän, ständ och wilkor de mä wara, och detta ifrän 18 til 60 ärs älder; dock sä, at de som hafwa egne eller adopterade bärn kunde anmanas betala en ringare friwillig afgift, samt alla de som hafwa ulöfwcr 5 barn, fig srelf, rvc derifrän alldeles befrias
Troligen blefwe denna beffattning den minst motbjudande hos de fleste, som den skulle utgöra.
En annan tilgäng wore ock at bärtil kunna fä, om Församlingarne försälde och anwände sitt Zfwersiödtga Lprkofiifwer.
Det tyckes wäl wara mer enligt med Christeligheten och mensklighet, at til desta högst angelägna och wärdiga ändamäl gagna et inkast / nedmögladt och onyttigt öfwerflöd, hwi!ket förr eller sednare genom tjufnad, eld och brand eller kan hända fiende-hand -em kan beröfwas.
Om desta mina anföranden bifallas, tacktes Ridderffapet och Adeln meddela dem de öfrige SM Den 15 respeetive Ständen, hwilka jag hoppas samfält med Ridderffapet och Adeln dä genast widtaga under -enus Riksdag sädane utwägar, at de ä hwarje ort och ställe warande fattige, uste etter faderlöse barn och med venerisk smitta olyckligt behäftade medborgare genast kunna fä den behöfiiga hjelpen; ty at läta detta wäntas med til nästa Riksdag more en cruautL.
Jag anhäller således det Herr Grefwen och Landtmarstalken behagade, i conformite härmed, göra Ridder» stopet och Adeln nu genast, til besia ändamäls winnande tjenlig proposition.
Remitterades til allmänna Beswärs- och Oeconomie - Utstottet.
Herr krings
K ölcl, erindrade at han den 23 Maji, i anledning af Friherre älfverstchjöi68 tilstyrkande, rörande förskott af Banguen til Armeen och förswarswerket, samt StatsObligationers utgifwande upläst et anförande til Protocollet, innehållande ätstilliga puncter, hwilka Herr krintLsllölä nu uprepade, och som han trodde besia frägor äga gemenstap med de til Stats Utstottet hörande göromäl, hemställde han, vm icke hans dictamen nu finge dit remitteras.
Denna remisi blef uppä gjord proposition bifallen.
Ridderffapet och Adeln ätstiljdes klockan 8 om aftonen.
In llclem protocolll 6.
Tis - Den IF Julik. 26 t tisdagen den 18 Julik. klenum klockan 9 förmiddagen. ^U8terg.ä65 följande Utdrag af Protocollet i Högloft.
Nidderffapets och Adelkts Plenum den is Julii 1809. S. D.
Uptogs til pröfning det den 8 sistl.
Iulii uplästa och' pä bordet lagda Utdraget af Högloft B nco Utffottets Protocoll af ven 4 Julii. hwari Banco - Utskottet tilstyrker dels at de redan gjorda
Län pä jern och andra erportabla effecter mätte för detta är genom omsättning wid förfallotiden, emot Räntans inbetalande, fä förlängas til den i Junii är 1810, dels at det mätte tillätas detta flags Panters Innehafware, at för detta är, under den lid Banqucn eljest är för sädsna län tilfluten eller nu allt framgent, til den sista nästkommande Octobcr, dem beläna.
Dä under öfwerlägqningen kunnigt blef, at Banco-Utffottet ö^ver den nu wigtiga fräga icke hade inhämtat Mnco - Fullmäatiges yttrande hwilket dels alltid fordom warit brukligt, dels lil nödiga uplysningars minnande i et mäl, hwilket endast af den som jämnt följer BancoFörwaltningen, rätt kan pröfwas, warit oundgängeligen ntdigt, och dä hos Ridderssäpet och Adeln tilstyrktes, at. i fall omsättning af besia siags Panter medgäfwos nya betyg at Pantén ännu pä wägen funnos orubbad, til Banquens säkerhet, borde äflas, beflöt Ridderflapet och A - L62 Dnr 18 Juiri. deln at kela detta mäl Lil Banco Utskottet Ater, remittera, med anmodan, dels at Utskottet dcröfwcr mätte infordra Banco Fullmagtiges yttrande, dels alla möjliga forsigtrgoetsmätt til Bananens säkerhet i afseende pä Pantén och Sedelstocken, mätte iakttagas, bwarefier Ridderffapet och Adeln, när Högloft.
Banco-Utskoltet ater n ed sitt Betänkande dsröfwer inkommer, wille detta Mäl til fluteligt afgörande förtaga.
Ridderssapets och Adelns Plenum den 15 Iuitt 160^.
S, D. böl'etog6 til afgörande Stats Utskottets ingifna Betänkande af den 5 i denna mänad rörande lönertra för Stais - Ministrarne, Stats - och Justitia Raden ; och beflöt Ridderskapet och Adeln at til bwad Stats-Utffottet föreffagit, rst alla delar sitt infall lemna.- Hwarom de öfrige respcctive Ständen genom Utdrag af Protocollet skulle manligen underrättas.
Utdrag af Protocollet källit i Högloft.
Ridderssapets och dLvelns Plenum den UZ Julii IM.
S. D. Sedan ^ Ridderffapet och Adeln efter sorgfälligt öfwerwägande, beslutit, det den nogaste granskning öfwer sörwaltmngen af alla Rikets medel sedan Riksdagen i80o mätte behörigen anställas.; pröfwade Ridderffapet och Adeln nödigt, at detta ärende til Stats - Ulstdttet remittera, åliggandes Ut. - 7. stöttet
Den 1Z IEk.
L6z skottet at ssyndesanrt med utlätande inkomma, . rörande sättet til alla nödiga uplysningarS inhämtande samt at derjämte tilkännagifwa huruwida det til denna gransknings förrättande finner sig behöfwa et ökadt antal af Ledamöter, bwarefler widare afgöras kan, hwilka ytterligare matt och steg til ändamälets winnande mäga nödiga finnas: och skulle om detta Ridderffapets och Adelns Beslut de öfrige rcfpective Ständcn genonl Utdrag af Protocollet wänligcn underrättas.
Justerades Protokollet för denzsistl.
Julii, hwarefter Friherre luis encifollen äVilkelm, uplaste följande:
I anledning af den erindran, en wärd Ledamot Herr Baron dra^-l i Plenum den 3 dennes behagade göra wid det af mig dä nyttjade ordet upoffring, kan jag, som sjelf sä mycket ifrar derföre, at i Ständets Protocoll ^inga^ stötande tankar och otjenliga uttryck mätte fä inflyta, ej undgä at aflägga min tacksägelse för denna påminnelse, och begära, at mina ord mä rättas til eftergifter i stället för upoffringar
Jag fgr ocksä förklara, at jag med Herr Baron ^m-,l är derom alldeles öfwercns, at oagtadt alla Privilegiers helgd, hwar och en i nödens stund bör efter formäga bidraga til Statens wäst medelst deltagande j allmänna bördan.
Och i kraft af denna Zfwertygelse ämnar jag, sä ofta krig infaller och nöden det fordrar wid Kronoffjutsen wara behjelplig, lika säsom jag under förflutna kriget, oafbrutet det gjorde.
Beflöts 264 Den 18 Julik.
Beftöts 6t detta ffulle i Protocolletför benna dag intagas.
Utdrags af Protocollet hällit i Borgare-Ständets Plenum wid Riksdagen i Stockholm den 14 Julii 1309. S. D. Högloft.
Ridderffapet och Adeln hade, genom Protocolls Utdrag af den 28 nästl.
Junit, Communicerat Borgare - Ståndet, bland annat, det beslut; at i Städerna husägare af Ridderffapet och Adeln under krig ätaga sig inquarterings-ffyldighet lika med de husägare af Ofrälse-Ständet, som icke äga Borgerliga Privilegier och utan ändring af det sätt, hwarefter Borgerffapet manligen uträknar detta allmänna onus, samt under förbehäll at inquarteringen förrättas genom en Commisiion, sammansatt af bäde Borgerskap, Adel och Ständs personer; jämte Högloft.
Ridderffapets och Adelns yttrade önskan, at alla Ars som enligt Privilegier hittils warit befriade frän inquartering ryätte deruti under krigstider deltaga Dä Högloft.
Ridderffapet och Adeln efter hwad berörde Protocoll innehäller sitt ofwanförmälte medgifvande beftutit med serffild anledning af en deft Ledamot Friberre 8itfve^rcllinlci8 den s Junii ingifna Memorial, och säledes utan allt sammanhang med andre sädane frägor om jämnkningen i ömsesides Privilegier, som sedermera wäckte blifwit, insäg wisierligen BorgareStändet at detta innefattar et bestämdt ock» utan anspräk pä nägon tilökt motswarande förmän Den 18 Iulii 265 sjelfmant medgifwit ätagande af et onus» hwari frän Högloft.
Ridderffapet och Adeln genom dest Privilegier ansett sig wara skyddad; men Borgare-Ständet erindrade sig ock wid detta tilfälle hurusom Ridderffapet och Adeln, enligt desi Prvtocvll för den s sistl.
Junit i ^ puuoten af dest deruti meddelte Stadganden, fränfagt sig rättigheten at, med andras uteflutande besitta säterier, emot det förbehåll, at det mätte wara hwarje Swenff man af hwilken Clast Medborgare han wara mä, obetagit, at fsrwerrwa fast ägcn-sm sch jord innom Sweriges Rike, af hwad natur som häldst, och ätnjuta densamma tilhöriga förmaner, emot upfpllande af dermed förknippade sch redan stadgade skyldigheter; äfwensom at Borgare-Ständer funnit billigt at fästa ä sin sida enahanda wilkor wid dest sränsägelse af lösningsrätt til sadan Stads-ägendom, som nägon af Adeln eller annat Ständ sig tilhandladt.
Ehuru de af Ofrälse Ständer, som ej äro Borgare finnas i Åtskilliga Städer wara genom eftergifwenhet ä Borgerskapets sida hittils frikände frän inquarterings - ffyldighet i fredstider för deras ägande Gärdar och Hus, trodde dock Borgare - Ständet böra sättas utom all fräga, at ju en sädan inquarterings-utgörande , hwilken i flera Städer Ofrälse - Ständet i allmänhet lika med Borqarne för ägande fastighet widkännas, werkeligen är et til sjelfwa ägendomen hörande onus.
Borgare-Ständet, som gjorde sig förwistadt, at Högloft.
Ridderffapet och Adeln i sjelfwa sakens natur skulle sinna den säkraste grund för detta förhällande, fann sig säledes i Högloft
Rid» derffapets och Adelns nu commumcerade yttrande - 266
Den 18 Julik. de äga en förnyad anledning, at, r stöd af Högloft.
Ridderskapets och Adelns ofwanberorde Stadgande samt i anledning af Borgare--Ständets wib fränsägeisen af desi lösnings-rätt til Stads-Egendomar i ofroanberörde matto fogade förbehåll, deribland inquartermgs-ftyldigheten uttryckligen nämnd blifwit, nördsamt och wänligcn begära Högloft.
Ridderskapets och Adelns bestämda förklaring och yttrande, sä öfwer meningen med dest eget oftanämnde förbehöll af stadgande skyldigheters upfyllande, som äfwen hwad afseende Högloft.
Ridderfkapet och Adeln fästat ä Borgare-Ståndets under lika willor gjorde erbjudande, derom Ständet hittils saknat ej mindre frän Högloft.
Ridderskap^ och Adeln, än deras öfrige respeetive Med-Ständer de swar, som Borgare-Standet haft anledning at förwänta, i sammanhang hwarmed BorgareStandet jämwäl anhäller at Högloft.
Ridderffapet och Adeln, samt öfrige Med-Ständen hehagade med Borgare-Standet sig derom förena, at sa wäl i krigs-som fredstider, inquartering för alla enffilbte personers
Stads ägendomar hädanefter utgöras bör, ehwad ägaren deraf genom Privilegier eller särffildte eftergifter och Resolutioner hittils warit derifrän befriad, instämmande Borgare-Ständet för öfrigt med hwad Högloft.
Ridderffapet och Adeln angäende sammansättningen af en Commistion til inquarteringens fördelande föreslagit.
Och flulle detta genom Utdrag af Protokollet Högloft.
Ridderfkapet och Adeln samt de öfrige re spectl - Oen 18 Julik 2^7 spective Med-Ständen wördsamt ochwänligen kommuniceras.
Lx ?rotocollo / I-I. ?6ter8oa.
Utdrag af Protocollet hällit i Borgare-Ständets Plenum wid Riksdagen i Stockholm den 14 Julli 1809. S. D. Dä Borgare-Ständet nu til afgörande företog den af Riksens Högloft.
Ständers Banco-Utffott, genom Protocolls-Utdrag af den 4 dennes hemställde fräga om förlängande af äterbetalnings-tiden för de pä jern och epportabla effekter til den ststa Maji utgängne
Den 11 Marni. 701 står i kärleken för Konung och Fädernesland, och känslan för rättighet och pligt.
Och jag tror icke, att det ofta medvettlösa ropet, på tidsanda och liberalitet, utgår från ren patriotisme, ty egoismen, vårtids märklynne, är patriotismens död.
Och vi lefva i en tid, rik på idéer, ömsevis sunda och öfverspända, i en tid af spänning, der det gamla goda tyckes vara underlägset ynglingakratten hos det nya, i en tid, då den moraliska crediten är lika skakad, som den financiella; och en så* dan tid synes vara den mest otjenliga för den föreslagne anstalten, hvars principmässiga utveckling skulle tillintetgöra omröstningen med slutna sedlar, såsom stridande mot offentligheten.
Men jag finner icke skäl,-att, hvarken utvidga eller inskränka denna grundsats till förmån för alij mänheten , som af Riksdagsärendcrnas bebandling får en säker kännedom, genom RiksdagsTidningen och RiksdagsProtocollen, för hvilka postfrihet är föreslagen. 702 Den 11 Martil.
Sluteligen, i afseende på mitt sätt ätt bé— tragta en fråga, som röret ofödda slägters rätt, får jag tillägga en erinran, hurti ofta obetydliga omständigheter haft vidtomfattande följder.
Den Lavin> som ödelägger Dalen, var i sin början en snöklimp, som rullade undan Foglens klo.
Jag afstyrker publiciteten och anhåller $ att detta yttrande måtte biläggas Utskottets Be«f tänkande.
Herr von Hedenberg: ”jäg anser de i uö och 111 §• §. af Regeringsformen, eller 77 §1 Riksdagsordningen bestämda straff ej ensamt vara användbara, såsom för stränga; utan tror jag, att nödvändigheten ovilkorligen fordrar andra stadganden, hvilka med mera fog kunna utöfvas, och äro lämpade efter brottets beskaffenhet och grundade på ofvannämnda §. §:s anda; helst en förbrytelse, enligt ofvannämd® §. §. af ett
Stånd ensamt ej kan beifras, utan böra Riksens Ständer samfält derom förena sig, enligt ordalydelsen i 110 §:s sista moment» Äfvensom jag tror, att RiddarhasFiscalen bör efter gifven anledning dylika åtal ensamt ut-1 fora» \
Den ii Martil.
Hefr von Hohenhatifen; ”Till Högloflig® Riddérskapets och Adelns upplysta bepröfvadde, anser jag turg pligtig att vördsamt underställa min enskildta öfvertygelse i några väsendtlig» omständigheter af betänkandets senare del, eller dess utförande, hälst jag tror, att blotta reservation deremot, icke öfverensstämt med mitt åliggande som Utskotts ledamot, att efter insigt och förmåga utreda ämnet* i RiddarhusUtskottets pluralitet har fuDnit 6ig böra tillstyrka, att den ifrågavarande tillåtelsen för ett inskränkt antal främmande personer, att bevista Ridderskapets och Adelns öf* verläggningar, bör uti RiddarhusOrdningen införas.
Blefve detta verkstäldt så ikläddes denna tillåtelse den högtidliga formen af en offentlig laglig stadga, mera oföränderlig än vår allmänna lag, sorn vid hvarje Riksdag kan förändras, då deremot förändringar uti Riddarhusordningen icke kunna blifva gällande vid samma Riksmöte sorn de antagas.
Att lägga 6å stor vigt på inträdet' af dessa åhörare synes mig stridande mot andao af vår och ali representativ författning, som måtte vara, att ett folks Representanter skola full* myndigt förejlälla hela nationen och således äga rättighet och fullt förtroende, att enfamne afgöra med Regeringen folkets angelägenheter; derföre synes mig allt böra aflägsnas, som kunde gifva något utseende af bevakning ellef uppsigt på Representantcme under fullgöran* det af deras uppdrag. 7*4 Dm n Martil, Uti alla representativa Stater är allmängoJ randet af representationens afhandlingar med Regeringen och enskildta beslut, det enda som ansetts nödigt och väsendtligt, I Sverige är tryckningen af RiksStåndens Protocoller, som Grundlagen utstakar, den controll, som genom offentlighet lagenligt skall och bör äga rum.
Democratiens väsende är oförnöjsamhet och ostadighet; en densamma medgifven rättighet föranleder merendels till fordran af flera; Statsklokheten synes derföre bjuda, att icke gifva ifrågavarande tillåtelse minsta sken af rättighet.
Kanske torde detta ligga till grund hvarföre uti England, der man sedan mer än ett Sekel erkänt och befunnit nyttan af åhörares närvaro vid Underhusets öfverläggningar, till den grad vacktat sig att låta det öfvergå till tättighet, att det ännu blott äger sin tillvaro såsom ett missbruk, hvilket tolereras.
Härjemte får jag vördsamt underställa, om det kan vara lämpligt, att i Riddarhusordningen införa ett rent Policemål såsom detta synes mig vara, då fråga i Plenum redan uppstådt och tankarne deruti icke synas mycket delade, att en omarbetning af denna Stånds—i ordning erfordras på sätt, att den med uteslutande af hvad i Grundlagame redan är stadgadt och hvars bindande kraft ej kan ökasj RiddarhusOrdningen endast komme att innefatta hvad i Riksdagsordningen ej blifvit infört; utan blott hänvist, nemligen huru Ridderskapet; och 11 Martil, 7°S och Adeln vid Riksdag skola representeras m. in. dithörande; samt uti en serskild stadga införas den Polisordning inom Riddarhuset, söm aktas nödig, och hvad dermed bar genien. kap. t
Jag tror mig afven till besvarande bora upptaga en anmärkning sorn blifvit gjord ”att 20 §.
i RiddarhusOrdningen skulle lägga hinder i vägen för åhörares inträde på Riddarhuset.
Nämnde §. stadgar, att RiddarhusFiscalen skall tillse, att ingen obehörig öfverläggningarrte bevistar; hvilka som äro behörige att intaga säte och stämma på Riddarhus: förklaras äfven uti flere §.
§. af denna StåndsOrdning, men här är icke fråga om säte och stämma och Ståndets egen CanzlieBetjening, hvilka icke behöfva vara Riksdagsmän, och Vagtmästare som äfven hafva att syssla i salen måtte väl vara behöriga att finnas der.
Enligt öfvertygelse kan jag ej eller instämma med betänkandet uti det bestämda företräde, som deruti TidningsRedacteurerne med. delas.
Utom att jag fullkomligt förenar mig i de skäl, jag här hört yttras mot ett sådant företräde, får jag, ehuru med misstroende till egen insigt, anföra ännu ett ytterligare skäl.
TryckfrihetsFörordningen 2 $. 4 Mom , som Bil. till Ridd, o Ad.
Pr II Band. 4.5 7oS Di ll j I Mart?