Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom denna åtgärd och de tryckta förteckningarne kunna långifvare genast veta om det nya stadgandet, jag här ofvan föreslagit i afseende på Inteckningens giltighet är förden egendom, hvari Inteckning erbjudes, gällande eiler icke, och torde genom detta stadgande, hvilket har någon likhet med det Kongl. Förordningen den i Junii 1748 om försträckning af Brandförsäkringsskilling innehåller, vinnas, att hvarje förmyndare skyndar med afgifvande af redogörelse, emedan han i annat fall ej kan med säkerhet påräkna lån å sin fasta egendom.
Af hvad jag förut nämnt angående Förmyndares vård om myndlings person är lätt att finna det jag ej föreslår någon ändring i nu gällande sätt att förordna förmyndare, utan Den 17 Februarii, 427 önskar, att sådane hädanefter sorn hittills må af Domstolarne utses; och mitt förslag rubbar således icke den del af Adelige Privilegierna sorn legat till grund för stadgandet i 8 Cap. 2 §.
RättegångsBalken, att HofRätt må förord* na förmyndare för deras barn och arfvingar, som frälse äro.
I fall mitt förslag antages skall den motvilja att blifva förmyndare , som i anseende tills ansvars-skyldigheten för myndlingens e~ gendom och svårigheten att såsom Förmyndare erhålla län mot inteckning i sin fasta egendom, hittills varit rådande troligen försvinna, Och då tillsynen öfver myndlingens person och utJ tagande från FörmyndareKammaren af den del utaf honom tillhörige medel som till hans årliga underhåll erfordras, komma att utgöra Förmyndares enda befattningar; ka*1 jag ej finna att elen ersättning som egenteligen för ofvannämnde ansvar och olägenhet hittills varit Förmyndaren tillerkänd, skäligen bör äga rum 6edan FörmyndareKammare blifvit inrättade, hvaremot någon ersättning bör Hamrarne tillkomma.
Vid bestämmandet deraf utgår jag från den synpunkt, att då Hamrarne komma att hafva befattning med alla inom Länet varande omyndiges Egendom böra Hamrarne kunna åtnöjas med en ringare procent af inkomsten a£ samma Egendom än den, hvarmed Förmyndare i anseende till deras nu varande ansvarsskyldighet kunnat anses belåtne ? och synes f 1 Den 17 Februarii. äfven denna besparing för de omyndige talande för mitt förslag.
Jag föreslår då att hvarje Läns FörmyndareKammarp ej får beräkna sig högre arfvode än 5 procent af räntan å de omyndiges Capitaler och af årliga afkastningen af annan deras Egendom, samt att denna § procent sorn årligen afdrages delas i 7 lika Jsotter, hvaraf hvarje Ledamot i Kammaren erhåller en ^ och den 7'de ^delen tillkommer Kamreraren , äfven som 8tt da någon Ledamot dör under loppet af de trenne år, för hvilka han blifvit vald eller för någon tid af sjukdom hindras, af hans f af förenämnde ersättning så mycket tillkommer Suppleanten, som svarar mot den tid denne, delande Kammarens öfrige Ledamöters ansvarighet, i Kammaren tjenstgjort.
Derigenom att denna ersättning till Kammaren ej bestämmes till visst pföränderl'gtpen. ningebelopp utan endast till viss andel af afi tornsten skall
Kammaren af eget intresse mapas att nitiskt arbeta för de omyndiges fördel, efter som denna fördel är så nära förenad, med Kammarens egen.
Men då ingen mensklig inrättning gifves der brister ej röja sig, och då de nu föreslagpe Hamrarne ej kunna i frågan om deras förvaltning annorlunda anses än såsom de nu va* rande förmyndare, böra Hamrarne i afseende på deras redovisningsskyldighet vara underkastade domaremagten, och det måste således, Den 17 Februarii. 429 blifva de af Domstolarne tillika förordnade Förmyndares lika som myndlingarnes närmasté franders rätt,''att jemte det de äga att af Kamrarne erhålla alla de upp-lysningar om egen domsförvaltningen, som de för sig finna nödige och hamrarne ärö i tillfälle meddela, kunna vid vederbörlige
Domstolar tilltala hamrarne, örn någon olaglig åtgärd med myndliogens
Egendom af dem vidtages eller högre arfvode än det stadgadej i räkenskaperne upptages o. s. v. På enahanda sätt må ock Kamrarne kunna vända sin talan mot förmyndarne, om de ej behörigen tilldela myndlingarne det årliga underhållet som från Kamrarne af dem uttages.
Det föijer af sig sjelf att om lagförändringen sker, i sammanhang dermed dels bör öfverses förhållandet med den i Stockholm inrättade FörmyndareKamaren, dels ock stadgandet i 22 och 23 Cap. ÄrfdaBalken lämpas ef. ter de gehöm förändringen uppkommande olika förhållanden.
Om Kamrarne blifva inrättade och den ömsesidiga controll jag företagit iagttages, anser jag den omyndiges rätt vara långt mera tryggad än den nu är, dfels derföre att den förmögenhet Kamrarnes Ledamöter måste anses hvar för sig äga^ är en borgen för deras uppmärksamhet på förvaltningen * dels ock derföre att de en för alla och alla för en deist 43 3 Den 17 Febr ansvaret, och det är ingen trolighet att det då skall hända hvad nu så ofta sker, att omyndiges Egendom anförtros åt personer sorn icke äga något att förlora , och som när myndlingen blifvit berättigad att fordra redo för förvaltningen af sitt Gods, möter honom med en Cessionsansökning, och den bedöfliga underrättelsen att af hans arf endast återstår — minnet.
Jag vet att man kan säga mycket mot hvad jag nu föreslagit, och deribland förnämligast, att förmyndare äfven med den befattning de nu äga kunna gifva cle omyndiga ga» ranti derigenom att förmyndares egendom intecknades till det belopp, som svarade mot de medel den omyndige ägde, och som under förmyndarens inseende lemnades, hvarigenom långifvarens rätt kunde skyddas, mea utom det, att ingen
Lag kan befalla någon att mot sia villja förpanta sin egendom, skulle på sådane villkor ej nödigt antal förmyndare kunna anskaffas med förmögenhet nog att pä sådant sätt trygga myndlingens rätt.
Jag vet vidare att mången ej önskar rättelse i våra CreditLagar, derföre att de för mången, som ej är mån om egen och allmän Credit äro beqväma, och dei kan vara troligt, att när man antager en FinancePlan man sätter frågan om CreditLagames förbättring alldeles å sido i from förhoppning, att allt ändock går väl, men jag är öfvertygad, att den dag skall komma då alia halfheter måste försvinna och alla hinder för Creditens fria utveckling måste vika, och jag
Den 17 Februarii, 43* skall, om jag upplefver denna tid, åtminstone hafva den tillfredsställelsen att kunna säga till mig sjelf:
Du har ej tegat då du borde tala, N:o 6.
Herr Gripensvärd, Fredric Adolph :
Både i beslutet om våra Protocollers tryckning och i det angående Bulletinens utfärdande till de Tidningsredactioner, som sådana åstundade, anser jag Höglofl.
Ridderskapet och Adeln hafva ådagalagt sin afsigt , att så vidt möjeligt är, tillfredsställa den läsande allmänheten på kännedom af våra öfverläggningar. jag slutar deraf, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln icke ogerna skulle se, att dessa öfver-' läggningar kunde mera fullständigt, än som i någon tidning, nyligen skedt, läggas i sammandrag för allmänhetens ögon, och föreslår i sådan öfvertygelse, det Ridderskapet och Adeln ville besluta, att våra justerade Protocoller hädanefter i RiddarhusCanzliet blifva tillgänglige för de Tidningsutgifvare, som der-i af villja sig begagna.
Om detta förslag bifa lies, torde beslutet genast få gällande kraft, utan att behöfva afvagta justering.
Aniar svärd, Carl Hindric:
Svenska folkets constilutionella rättighet; 43* Den. J 7 Februarii. att genom Riksens Ständer allena beskatta isig sjcltt, än oskiljagtigt förbunden med granskningsrätten öfver beskattningens användande, styrelse och vård; och om det är en obestridelig sanning, att ali rättighet innefattar någon skyldighet, så var den aldrig större, än tor Riksens
Ständer att undersöka handhafvandet och användandet af de medel, som under namn af Statsbidrag, ifrån folket erläggas i utbyte emot de förmöner, som äro Samhälls— inrättningens föremål.
Ständer hafva åt sine valde Revisorer under Riksdagames mellantider uppdragit denna så magtpåliggande granskning af allmänna medels förvaltning; och jag anser det vara ett af Riksens Ständers första åligganden, att åt detta deras Revisorers arbete lemna all möjlig uppmärksamhet, och att genom den aldra nogaste granskning; visa den anda. som bos Riksens Ständer är rådande, i anseende till Statsförvaltningen.
Ständer skulle endast på svaga grunder kunna fordra noggranhet och nitjfrån Statens Embetsman om det minsta öfverseende fick äga ruin i anseende till de åligganden, som genom Riksens Ständers dyrbara förtroende tillhöra Riksens Ständers Herrar Revisorer, och jag går att uppfylla en, i min tanka väsendtlig del af mine åligganden som representant, då jag företer de anmärkningar, hvartill senaste Riksens Ständers Revisorers berättelse uti hågra delar synts mig lemna anledning. jag fruktår att dén berättelse Riksens Stan* Zfc.n 17 Februarii, 433 Ständers Herrar Revisorer öfver Allmänna Magazmslnrättningen afgilvit, på långt när icke framvisar den verkligt brydsamma, eller kanhända bättre sagt, aldeles ohjelpliga ställning hvaruti denna Inrättning sig befinner.
Jag har tyckt mig med säkerhet kunna se, att Herrar Revisorers calcul öfver Magazinslnrättningens tillstånd vid slutet af år 18: j , på långt när icke i verkligheten framställer det öfverskott, af 110,13?
R;dr som calculen utvisar.
Mig synes det Herrar Revisorer bort framlägga åtminstone en probabilitet» beräkning öfver da ofelbara förlusterna vid ännu förestående indrifning af undsättningsskulderne, då en sådan beräkning syne*, kunnat verkställas i grund af redan derom inhämtad erfarenhet: då härtill korumer, att förlusten af Italienska Expeditionen sannolikt blifver Större än den af Revisorene är beräknad: att en del egendomar m. m. troligen äro upptagne till vida högre värden, än hvartill de möjligen skulle kunna realiseras: att vinsten af biännerirörelsen redan visat sig vara ingen, och lör framtiden synes icke mera lofvande, att det nu förhanden varande spannemåls lagret, ej kan utan en högst betydlig förlust iealiserasi och att det är förskämning och afskrifningar undsrkastadt.
Om detta sålunda blifvit tagit i betraktande så skulle ett betydligt deficit i stället för behållning visat sig; och då ännu härtill kommer, att inrättningen på sådant sätt saknar all möjlig utväg till inkomst; så finner man att Verket redan saknar all utväg till räntebetalning af 00,000 R:dr till Barn, ken, äfvensom till bestridande af Verkets ad* Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. 1 Band, 28 Den 17 Februari i. imnistrationskostRad af omkring 60,000 R:dr Banco.
Om nu dessa slutsatser med någorlunda visshet kunna hämtas ifrån Herrar Re. visorers berättelse, så synes mig följden he!t enkelt vara, att Allmänna Magazinslnrättningen är banqueroutte-
Om nu detta utslag är rigtigt, så synes mig, att Herrar Revisorec bordt helt oförställdt sorn sådant för sine principaler, Rikets Ständer, framställa det: ochanser jag nu förhållandet af StatsUtskottet hörr upp. lysås och Riksens Ständer ofördröjeligen tili— kännagifvas.
Då det på förhand lärer kunna antagas såsom afgjordt att Allmänna MagazinsInrättningen verkeligen är banqueroute, sä bör det genom StatsUtskottet upplysas, huru, af hvad orsak, och genom hvilka verkningar, in - rättningen kommit uti detta obestånd, om det är en följd af ett illa beräknadt förvaltriingssätt å Directionens sida, och till hvad grad
Directionens berättelse öfver 1818 och I819 årens förvaltning utvisade båda ett öfverskott af 2,000,000 R:dr efter afdrag af inrättningens skulder, dem till Riksens Ständers Bank naturligtvis deruti inberäknade; hvilken behållning efter en förslagsvis antagen decorte af 500,000 R:dr i afseende å de utestående fordringarnes möjeliga osäkerhet, troligen bör kunna antagas minst till 1,500,000 R;dr.
Inrättningens obestånd har således under de sedan förflutne åren uppkommit, och ehuruväl af 1820 års revision så väl sorn af hela allmänheten, annat likväl icke kunnat i sin fulla dager genom andra än sed - Den J 7 Februarii. 435 naste Herrar Revisorer ådagaläggas, så synes de, öfver detta förhållande älven uti ziffran bordt kunna afgifva mera bestämde upplysningar öfver det verkliga förhåIlandet, i stället för det skenbara öfverskottet sorn till inrättningens fördel blifvit, uti Herrar Revi orers berättelse, Riksens Ständer förelagt
Då Herrar Revisorer till sin berättelse bifogat alla Kungabref angående undsättningsverket, eller egenteligen rörande de, å*t undsättningstagare i serskildta
Län förunnade förmåner af l qvidation in natura, så synes mig, att Herrar
Allmänna Magazinslnrättningens verksamhet har i de sednare åren lått en dubbel rigtning, att göra upphandlingar af spanncmål till span — nemålsprisets upprätthållande, samt att afsätta och till behöfvande såsom lån utdela denna spannemål.
Utan tvifvel ligger orsaken till inrättningens undergång inom någondera a£ dessa linier, eller kanske säkrare inom båda, och det hade säkerligen för Riksens Ständer varit ganska nyttigt, att genom sine Herrar Revisorer fått sig en framställning förelagd om upphandlingames, så väl som om undsättningarnes historia under de sista åren; 436 Den 17 Februarii.
Ständer skulle derigenom säkrare kommit att sjeiive inse orimligheten af inrättningens sålunda, under de sednare åren vidgade verkningskrets, sorn blifvit att tillfredsställa 2tne hvarandra rakt motsatta interessen; det ena, sorn är den större spannemålsproducentens, possessionatens; och äret andra, som är den mindre bemedlade allmogens, såsom gpannemålsköpande; för att tillfredsställa det förra, måste inrättningen uppköpa spannemål till det högjla möjliga pris: och för att kunna gå det sednare till mötes, måste denna spannemål till de behöfvande undsättningstagare kunna lämnas till det möjligt Ulgjla pris.
En jämförelsetabell öfver upphandiingsprisen 1818* 1819, 1820 och 1821 med de priser till hvilka undsättningstagare fått liqvidera sina spannemålsskulder åren 1820, 1821, 1822, skulle utan tvifvel ådagalagt huru man också ömsom sökt att gynna producent och consument intresset: om uti en sådan tabell äfven blifvit uppfört, så väl beloppet af den för hvarje år upphandlade, som den utborgadespannemålen, så skulle man troligen uti det deraf härflytande slutförhållandet funnit anledning att framvisa orsaken till den största af de förluster, som drabbat inrättningen.
Om jag icke misstagit mig uti mitt omdöme härutinnan, så torde det tillåtas mig, att finna anmärkningsvärdt, det Herrar Revisorer icke funnit dessa förhållanden nog magtpåliggande för att genom ett yttrande, dervid fästa Riksens Ständers och det allmännas uppmärksamhet, för att såmedelst genom verkningarnes ådagaläg
- Den 17 Februarii. 437 gande, påkalla orsakernes häfvande.
I sammanhang härmed synes det helt och hållet legat inom Herrar Revisorers verkningskrets, att böra fästa Riksens Ständers uppmärksamhet vid sådana åtgärder, som framför andra verkat inrättningens obestånd, och ibland desse synes det af Regeringen direct till åtskilliga Landshöfdingar lemnade tillstånd för undsättningstagare rörande återbeialnitigsmethoden, såsom mäst i ögat fallande, förtjent att af Her rar Revisorer till en närmare Riksens Ständers granskning utredas, hvarvid den omständigheten, att en högst betydlig förlust blifvit inrättningen tillskyndad särdeles genom den, åt undsättningstagare i Jemtland förunnade tillatelsen, att tunna mot tunni afbörda ett belopp af utöfver 20,000 tunnor spannemåi, bordt föranleda till undersökning huruvida spannemålsDirectionen iagttagit, att till bevakande af Verkets fördel och det allmännas derunder beroende raft, göra behörige föreställningar emot ett så ofördelagtigt och till Verkets totala undergång ledande iiqvidationssätt.
Då desse Magazinslnrättningens allmänna förhållanden, icke synas påkalla Riksens Siänders Revisorers uppmärksamhet till sådant afseende, att anmälan derom till Riksens Ständer blifvit gjord; så tyckes likväl att åtskillige biomständigheter vid forvalmingsgrunderne för allmänna Maga zins Inrättningen bordt, till Riksens Ständers underrättelse af Herrar Revisorer fullständigare utredas
Jag nödgas i följd deraf exempelvis yttra min förundran deröfver , att Herrar Revisorer icke funnit förfarandet med 4*8 Den 17 Februarii, fp*nnemåls upphandlingen 1831 förtjena till Riksens Ständers skärskådande öf verlämnäs
Ali sp nnemål.upphandling detta år, likasom det föregående, åsyUade höjande och upprätthållande af de sä enormt fallne spannemålsprisen: det visar sig härvid i högsta matto anmärknängsvärdt, att upphandiingarne ej började
I örr än 6 månader efter skörden, eller i slutet af Mars månad, hvaraf det synes tydligt, att bjelpen ej gagnade de mäst behöfvande, hvilka denna tidpunkt säkerligen hade utsällt sitt öfverskott^ utan blott speculanten och den större producenten: men hvad sorn synes ännu märkvärdigare, är att denna upphandling fortsattes under loppet af Maj, Junti och Julit månader, eller m d ett ord så länge några disponible medel funnos för upphandlingens fortsättande.
Att söka uppdrifva prisf-rne vid den arsiidt då varan äger sitt naturliga mnrimipnss synes vara så stridande emot ajl princip att detta förfarande visserligen förtjent att anmärkas , såsom alltid ledande till det resultat att möjligen så medtaga inrättningens fonder, att den, vid en inträffande likare skörd icke kunde fortsätta upphandlingen till prisers upprätthållande vid den tidpunkt, sorn straxt efter skörden är nvnimipriset och som egentligen är sorn skulle påkalla en sådan åtgärd ; och då detta är hvad som inträffat undrr hösten 182 1 i följd af upphandlingen under sommaria åaaderne, så syne» ett sådant förhållande hafva bordt fästa Herrar Revisorers uppmärksamhet till någon påföljd, och jag kan ej undgå att sä mycket ineta lästa min upp - Den 11 Fcbruarii, 439 märksamhet härvid, sorn det synes att upphandlingarna börjats på Regeringens befallning, och till följe af en sadan äfven blifvit fortsatt under loppet af Maj, Junii och Julii månader, eller så länge uppbandlingsfonden varade, och detta oaktadt MagazinsDirections hemjlällan om dess upphörande.
Cassan var också al*, deles uttömd, då Landshöfdingarne i flere Län eft.r skörden 182 i inkommo med hemställan o ra upphandlingars verkställande.
Ett ibland Revisorernes hufvudföremål är utan tvifvel att vägleda Riksens Ständer vid bedömandet af falska åtgärder, ehvar de ägt rum, och ehvar som helst ifrån de utgått.
Len anda sorn utmärkt 1820 års Herrar Revisorer lemnar ver* k«!ig anledning till dea förmodan, det de, icke skulle lemnat detta förhållande oanmärkt, då de vid spannemålshandeln anmärkte åtskilige egenheter, och jag har svårt att utgrunda hvad sora kunnat föranleda 1822 års Herrar Revisorer till ett sådant öfverseende med ett i min tanka högst vigtigt föremål för deras uppmärksamhet.
Vid Revisorernes berättelse om företaget att utskeppa korn och hafre till Italien förekommer den omständigheten, att Revi-orerne tillkännagifva, expedition nen blifvit föranstaltad af Allmänna MagazinsDirection med dertill af Kongl. Maj:t pijven anledning.
Majtts gifne anledningen varit, när fråga utan tvifvel 440 Den 17 Februari i. bör komma att väckas om skadestånd för de förluster
Staten lidit eller ännu häfver att vänta af detta så illa beräknade företag; och det bade j sådant afseende för Riksens Ständer varit högst nödvändigt att veta emot hvilken skadestånds- eller ansvarighetsfrågan hör rigtas, emot
Directionen gifna anledningen varit af en befallande beskaffenhet
Då Herrar Revisorer sorgfälligt anmält den förlust, sorn drabbat Magazinslnr ätt ningen genom den JMagazirts- Förvaltaren Kongl.
Räntmästaren Ouchterlony af Kongl. Majit beviljade afskrifning af,50 tunnor, så synes en lika bestämd framställning varit påkallad öfve?
anledningen till den förlust af kanske 40,000 tunnor som sannolikt drabbat inrättningen genom den Italienska expeditionen- Utaf de genom Herrar Revisorer vid R - vision sförrä tningen i Magasins-Directionen granskade handlingar och protocolier, lärer befinnas att export af spannemål till Portugal äfven varit anbeialld, men hvilken likväl aldrig kommit till verkställighet, i anseende till den Italienska expeditionen; det synes som denna anstallt äfven bordt få en plats i Revisorernas berättelse, till vägledning för omdömet efter grunderne för detta sednare så förlustgifvande företag.
Vid berättelsen om Eldfjvarnsköp^t, yttra Revisorerne, att Regeringen befallt detta inköp sedan Magazins- Directionen uti affordradt utlåtande vitsordat nyttan och fördelen af inköpet.
Riksens Ständer och hela Allmänheten skulle Den 17 Feiniar ii.
44 * lätteligen häraf kunna ledas tilLdet omdömet, att Regeringen genom någon ensidig framställning, af Directionen blifvit föranledd till köpet, hvadan det icke torde varit olämpligt, att i revisionsberättelsen meddelat den underrättelsen, att åtminstone en af Directioncns Ledamöter, Herr KamtnarRådet
Levin i särskilt anförande upplyst Regeringen, det inköpet ej skulle för inrättningen vara af någon nytta och fördel ; hvadan Regeringen åtminstone synes ieks varit i saknad at upplysningar om förhållandet, vid en tidpunct, då inrättningen i brist af tillgångar, syntes försatt i den fullkomligaste overksamhet, och oförmögen att uppfylla någon af sina bestämmelser.
Genom Revisorernes skrifvelse till allmänna MagazinsDirection utaf den 25 November, erfår man att Revisoreines afsigt varit, att i sin berättelse införa en beskrifning olver den spannemålsbqvid sorn ägt rum emelian Hans Maj:t Konungen och Directionen, i anseende till 500 tunnor hafre, som tillföljd af Hans Excellence von Engeströms befallning år 1818 till Norrige afsändes; och man har anledning tro uppfyllandet af denne Revisorernas yttrade föresatts varit en förpligtelse, hvarvid Herrar Revisorer varit ovillkorligt bundne, genom det afseende den föregående elier 18-0 års Revision redan å detta för. hållande fästat, då den uttryckte sin önskan, att liqviden nu mera matte ske contant; och det lärer utan tvifvel vara en efterföljande Revisions skyldighet, att anmäla i hvad nion ett af en föregående Revision anmärkt förhållande uiveckiadt sig, eiler blifvit bragt till slut, 442 Den 17 Februarii. hvilken noggranhet 1822 års Revisorer äfven i andra af 1820 års Revisorer anmärkte puncter iagttagit.
Jemte att detta understälies Statsutskottet, hemställes äfven till dess uppmärksamhet huruvida SpannmålsDirection iagttagit, att till inrättningens förmån å nämnde Spannmålslån med omkostnader, fordra ränta, hvilket synes vara så mycket billigare, som inrättningen betalar ränta till Banken , och äfven ' l ifver ränta af alla undsättnings-tagare.
Genom den af Riksens Ständers Justitieombudsman emot Stockholms RådhusRätt å bane bragte action har man blifvit underrättad, det de, på Helge Ands Holmen här i Staden belägne Husen, Nlris 3, a, 5 och 6, som år 1816 för Statens räkning inköptes, år 1819 blifvit Kronan åter afhända medelst RådhusRättens åtgärd, att till följe af en, ntafStatsSecreteraren Ehrenborgh contrasignerad Skrifvelse tili ÖfverStåthåliaren, pa Hans Majit Konungen omskrifva de år 1816 för Kronan i laga ordning utlastade faste-bref.
En så vigtig omständighet hade, då den inträffat inotn Revisions-åren bordt fästa Herrar Revisorers uppmärksamhet till anmälande inför Riksens Ständer; flere än en anledning synas mig dertill förevarit och ibland annat, att medel blifvit använde, ifrån en till benämning visserligen okänd fond, men som just, i anseende till namnet lemnar ali anledning för allmänheten, att tro den vara under allmänna medels förvaltning.
Ofver dessa förhållanden, äfvensom öfver den så kallade Rube Ifondens uppkomst, Deri 17 Februarii.
443 öden och närvarande tillstånd, har jag ansett Riksens Ständer genom sitt StatsUtskOit böra begära nödige upplysningar.
Med anledning af det redan anmärkta, torde det älven at StatsUtskottet böra observeras, att ingen anmärkning af Herrar Revisorer blifvit gjord i anseende till den för ust, som är allmänna Magazinslnrättningen tillskyndad, genom uppköp af Silfver och dess hitcändande, i stället att medelst växlar öfverstyra beloppet för den på utrikes ort försålde Hafre.
Likaledes torde det med mycket skäl af Riksens Ständers Herrar Revisorer bordt anmärkas, huru det i t rån Allmänna Magazin Direcdon anfördeklagomål öfver ett betydligt lidande, orsakadt genom H°rr Landshöfdingen Baron Nierodis uragt å'enhet, att hörsamma en
Directionens iörcskiiit, blifvit utan laga åtal lemnadt, och att således skadeersättningen uteblilvit, till förlust för Inrättningen.