Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således af vigt, för att förekomma sådana tillställningar, att, om denne föregifne brottsling äger några tillgångar till gäldande af en del af böterna, dessa tillgångar då må användas och han allenast för återstoden få undergå fängelsestraff.
Detta minskar i någon mån möjligheten af sådana aftal.
Jag slutar med att, under närvarande förhållanden, äfven yrka återremiss och anhåller alt dessa mina anmärkntr må få åtfölja återremissen till sammansatta Utskfn.
Jag anhöll om ordet innan Hr Prytz yttrat sig.
Jag sätter utom all fråga, att ett betänk, af sådan vigt och omfattning som det förevarande icke undgår att blifva återremitteradt, enär det första gången föredrages, samt således måste antingen i sin helhet bifallas eller ock återremitteras, och har jag hufvudsakligen endast begärt ordet för att gifva tillkänna det jag till största delen gillar Utsknts förslag.
Det är nemi. vanligt, då man, såsom nu, har en stor mängd betänktn pa 7<J
Den i April e. m. bordet, att vid återremissen, för att icke vålla tidsutdrägt, blott de talare y It ra sig, som hafva anmärkn:r att göra emot Utsktns förslag; men derigenom inträffar, att Utsk:n, vid återremissens behandling, då de endast erhållit anmärkmr vid sina först afgifna förslag och icke veta att tilläfventyrs många inom RiksSttn gilla desamma, förändra sina antagna grunder; jag anser derföre nu nödigt, att äfven de, som äro nöjda med betänk., må vid återremissen yttra denna öfvertygelse.
Jag anser det vara af högsta vigt, att tullförfattningarna handhafvas så, att
Staten icke må gå i mistning af den inkomst, den härigenom hör kunna påräkna.
En tull, som uppbäres i och för statsinkomstens skull, är det mest lindriga beskattningssätt som kan finnas, och i de flesta land har man icke ansett någon skatt vara mindre tryckande, mera lämplig, än den som uppkommer genom tullintraderna.
Ett annat skäl förefinnes deruti, att man härigenom lemnar ett skydd åt de inhemska näringarna, och man kan icke uppgifva något civiliseradt land, som icke anser detta skydd behöfligt.
Man vet, att ehuru Norra Amerika ägde ett högst betydligt öfverskott af statsinkomster, som härflutit af tullintraderna, ansåg likväl congressen, fastän Staten icke ägde behof af hela denna stora inkomst, sig ändå icke böra nedsätta tullafgifterna, emedan den genom desamma ville lemna sina egna näringar ett fortfarande skydd, och congressen handlade tvifvelsutan häruti ganska rätt och i enlighet med hvad statsklokheten bjuder, grundadt så väl på theorier som med stöd af en noggrann praktisk kännedom af saken.
Den handlade så, oaktadt kanhända % af Norra Amerikas stater icke drifva fabriker eller sådana näringar, som öro i behof af detta skydd.
Då dessa äro de statsmaximer, som följas i ett på råa eller naturproducter så rikt land, som Norra Amerika, så böra väl icke vi uti vårt vida mindre rika land undandraga oss fördelarna deraf.
Jag tror icke att vi böra följa de i slutet af förra och början af detta sekel utkomna farliga theorier i afseende på tullagstiftningen, hvilka redan äro förkastade i andia länder, för att på våra egna näringars bekostnad gagna utländningen.
Frankrike, England och Tyskland skulle visserligen med smålöje betrakta ett sådant försök och icke misstycka detsamma, tv dessa länders fabrikanter visste nog att rikta sig derigenom.
Böra vi då begå den galenskapen att i vårt fattiga iand anställa sådana försök , som på alla andra ställen redan blifvit förkastade?
Hvad prohibitiv-systemet beträffar, så vill jag anmärka att man icke egentligen kan med detta namn utmärka annat än förbuds-systemet, d. v. s. der utländska varor äro förbjudna lill införsel, och del är uppenbart oriktigt att kalla en tullagstiftning för prohibitiv, då en tull är satt hufvudsakligast för att bereda en statsinkomst.
Ett sådant, ehuru oriktigt benämndt, prohibitiv-systeme finnes i hela verlden, med undantag af Hamburg eller någon dylik ort, som skall lefva på hela den öfriga conlinentens bekostnad; men Harn - Den i April e. ra. 77 lun g, der i alla fall en tull, ehuru låg, existerar, ur en stad och icke någon stat.
Jag har derföre velat fästa uppmärksamheten pä principen för tullagstiftningen, som är nemi. först att bereda en statsinkomst och sedan ett skydd för de inhemska näringarna.
Behofvet af rättighet till visitation, så väl i hus som å person, har redan af Hr Prytz blifvit anmärkt.
Denna rättighet existerar äfven i andra lander.
Jag har sjelf blifvit till min person visiterad vid färdandet från Geneve till Frankrike, ty der införes olofligen en mängd bijouterier och andra varor, med hvilka underslef lätteligen kan äga rum.
Uti Strasburg åter underkastas endast misstänkte personer en sådan undersökning, men resande från Geneve visiteras alla, äfven fruntimmer, och man liar derstädes i sådant ändamål anställt qvinnor vid tullkammaren.
Att nu i detta lagförslag införa ett dylikt stadgande, anser jag icke klandervärd!.
Jag finner således icke nnfördt af öfriga talare något enda egentligt skäl att förkasta förslagen i Utsktns betänk., men vill dock icke motsätta mig en åferremiss, utan instämmer fastmer i de flesta anmärkntr, som Hr Prytz framställt.
Hr Stuart, Carl Gustaf:
Detta betänk, är ett troget uttryck af de principer, som i näringslagstiftningen lindel- denna riksdag gjort sig gällande.
De innebära verkligen ett tillbakaskridande från den mera frisinnade opinion i dessa frågor, som började uttala sig vid 1823 års riksdag.
Jag är fullt öfvertygad derom, att följderna af R.
St:s nu fattade eller förväntade beslut i afseende på näringslagstiflningen och dermed sammanhängande ämnen blifva vida menligare för landet, än de fördelar, som kunna påräknas af Ständernes beslut i andra hänseenden.
Med den under riksdagens lopp vunna kännedom om den bestämda majoritetens tänkesätt härutinnan, synes det också föga värd t att förklara sin missbelåtenhet med delta förslag, helst man väl icke kan hoppas att genom en återremiss förmå Utsk:n att ingå på en mildare och förnuftigare lagstiftning; men jag kan dock icke underlåta att vid detta tillfälle tillkännagifva, att jag för min del skulle helst önska det betänk, blefve helt och hållet afslaget.
Om man icke vill medgifva någon förändring i motsatt syftning med 1835 års författning, så borde man åtminstone icke utverka någon ändring deruti i den riktning Utskln föreslagit.
Då emedlertid åtskillige talare yrkat återremiss, och man vet att 2 Stånd redan vidtagit en sådan åtgärd, vill jag nu icke bestämdt yrka propos. på afslag af betänk.
Jag har icke varit nog lycklig att kunna höra Hr Prytz’s sakrika anförande och lian således icke bedömma, huruvida han vederlagt den reservation Hr Halling afgifvit, hvilken nästan punkt för punkt ådagalägger orikligheten och olämpligheten af Utsktns förslag.
Jag får också förklara, att jag till alla delar instämmer i denna reservation.
Jag vill visserligen icke bestrida, att stränga con - 7s Den i April e. m. trollér i flera fall äro nödvändiga, för att få tullförfattningarna med större kraft och likstämmighet tillämpade; men jag bestrider, att, på samma gång man stiftar sådana orimliga tullförfattningar, som icke kunna i hela sin stränghet tillämpas, man derjemte skall skärpa controllerna emot de af författningarnes egna beskaffenhet framkallade lagöfverträdelser.
I den stund R.
St. medgifva att förbuden emot införseln af varor, hvilka luxen eller vanan icke kan eller vill undvara, få upphöra och tullafgifterna varda nedsatta till någorlunda lämpligt och billigt belopp; i samma stund skall äfven jag med min röst biträda en utsträckning af visitationsrätten.
Att samtidigt med det nu hyllade och antagna tullsystemet skärpa controllerna och öka visitationsrätten; att underkasta den enskilde medborgaren obehaget af att vida mer än förut blifva störd inom sitt hus och i sina mest enskildta förhållanden, under det han mäste betala öfverdrifna t nl la fg i fler för en del mer eller mindre nödvändiga varor samt sakna eller på olagliga vägar förskaffa sig andra dylika, anser jag verkligen orimligt.
— Att nu ingå i några speciella anmärkntr vid detaljerna vidare än Hr Kallings reservation innehåller, torde icke vara be hofi igt.
Jag får således endast såsom mina anmärkningar åberopa denna reservation.
Jag vill dock nämna, att såsom correctiv mot missbruk af visitationsrätten äro böter stadgade, hvilka likväl synas kunna undgås, om något olofligt gods vid visi ta tio— nen påträffas.
Jag skulle derföre önska, att man, i stället för detta i 38 §:n begagnade uttryck , derstädes införde orden ”beslag underkastadt gods;’’ så alt icke tuIItjenstemannen må vara fri från allt ansvar, om han vid en husvisitation finner t. ex. en sidenduk eller ett västtyg af några r:drs värde.
Man har här åberopat Englands och Amerikas tullagstiftningar.
Hvad England beträffar, är olämpligheten af dess äldre lagstiftning i detta afseende tillräckligt känd, för att varna emot dess antagande i andra länder.
Vidkommande åter Amerika, så bör roan ihågkomma, att der visserligen finnas stränga controller, men derjemte liberala tullbestämmelser.
Och om vi en gång antaga en liberalare tulltaxa, skall äfven jag medgifva skärpning af de ändamålsenligare controllerna.
Deremot anser jag mig för det närvarande böra bestrida all sådan skärpning.
Min förra framställning hade naturligtvis för ändamål att, i händelse detta betänk, blefve återremitteradt, vägleda Utsk:n vid återremissens behandling, och, om möjligt, få ett annat resultat än detta betänk.
N:o i i innefattar.
Min mening var visserligen icke alt uppkalla en annan ledamot af Bevilln.
Utsk., ty jag har ansett rätta platsen för en sådan tvist icke vara inom Stånden; i annan händelse skulle jag med mycket nöje inlåta mig i debatt emot Hr Prytz, emedan han dervid tillvägagår så humant att det är tillfredsställande att med honom debattera.
Den i Ap r i 1 c. m. 79 Jag vill likväl icke nu tvista med honom om hvad verkan civilisationen bör hafva på tullagstiftningen, icke heller upprepa de misstag han gjort i afseende på mina anmärkningar, icke heller utreda huruvida icke den lagstiftning kan kallas strängare, än i835 års förordning, den nemi., som stadgar för aldra resan föröfvadt brott samma straff, hvilket gamla författningen bestämde för 3:dje resan; icke heller vill jag inveckla mig i en undersökning af det begrepp han fästat vid husvisitationen.
Deremot vill jag till besvarande upptaga en talares yttrande, att jag icke skulle erkänna några controller.
Jag får då fästa uppmärksamheten dervid, att jag tvertom gifvit tillkänna, det jag vill hafva skarpa och ändamålsenliga men humana controller, mera öfverensstämmande med riktiga principer för lagstiftningen.
Jag har icke tält om Drakos lagar eller yttrat benämningen ”drakonisk lagstiftning,” liksom jag icke heller velat tillstyrka slappa och lösa controller; men jag kan icke medgifva, att de controller, i835 års författning stadgar, erfordra någon skärpning; de synas mig mer än tillräckligt tillfyllestgörande.
I öfrigt anser jag mig icke behöfva upptaga de anmärkningar, som här blifvit gjorda; de tillhöra sammansatta Utsk:ns behandling.
Äfvenledes leinnar jag i sitt värde de citalioner man här gjort om de fördelar, som prohibitiv-systemet och stränga straffbestämmelser medföra.
Så länge vi bade till föremål sjelfva tullbestämmelserna i allmänhet för import och export, var jag i beständig fejd med min vän Hr Prytz; alt vi nu deremot öfverensstämma i åsigter, förundrar mig alldeles icke.
Han har för mycken erfarenhet och kunskap om sättet att behandla nu förevar, ärenden för att misstaga sig om hvad i detta afseende må erfordras, hvilket systeme man än må följa vid uppgörandet af tullagstiftningen.
Vare sig att det s. k. prohibitiva eller liberala tullsystemet gör sig gällande, slår dock i alla händelser behofvet af en allvarsam och sträng tullbevakning qvar.
Jag vill till och med påstå, att om det systeme Hr Prytz anser vara det rätta, nemi. frihet att införa alla varor mot tull, skulle antagas, så erfordrades mycket strängare och allvarligare controller, än då det prohibitiva systemet existerar.
Prytz och jag kunna således icke annat än vara af samma åsigter ang:de förevar, lagbestämmelser.
Utsktns betänk, utgår, så vidt jag förstår, från riktiga grunder; det föreslår till afskaffande åtskilliga bestämmelser i nu gällande lagstiftning, nemi. sådana som äro alldeles oförenliga med begreppet om controfl, som t. ex. det i 1835 års författning införda stadgande att beslagaren skall bevisa, att det anhållna godset inom 48 timmar inkommit i huset.
Deremot är visitalionsrätten mildare än förut i det afseende, att den ur inskränkt till en mycket fåtaligare personal , än som, enligt nu gällade författning, äger en sådan rättighet.
Hr Prytz har dess - 8o
Den i A pr il c. m. utom anmärkt, att åtskilige personer, som Utsk:n bibehållit vid denna rättighet, såsom länsmän m. 11., borde derifrån uteslutas.
Jag delar denna åsigt och är öfvertygad, att en stor del af det missnöje, som försports mot visitationsrätten , härrört derifrån, att denna rättighet varit nedlagd i händerna på personer, hvilka aldrig bort äga densamma; personer, som måhända icke utöfvat denna rättighet på annat sätt, än att de vexerat folket, utan att de hafva gjort några egentliga beslag.
Den skilnad man, utöfver hvad TJtsktns förslag innehåller, velat göra emellan s. k. rörliga och icke rörliga varor, finner jag oriktig och anser de stadganden, Utsktn härutinnan föreslagit, böra bibebåilas; de utgöra hvarandras fyllnad, och att borttaga rättigheten till visitation efter det ena slaget af varor utan att tillika borttaga det andia slaget, vore ungefär detsamma, som att bibehålla straffet för den som stjäl, men borttaga påföljden för tjufgömmaren.
Jag skulle likväl anse detta sistnämnda brot t vara af en vida farligare natur, och är öfvertygad, alt, under en tid då vi beklaga oss öfver mängden af brott mot äganderätten, vi skulle äga mindre anledning till klagan, om icke så många tjufgömmare funnos.
Jag anser således högst vigtigt, att vi icke borttaga rättigheten till husvisitation och blott tillåta visitation af de rörliga varorna; ty dessa controller måste följas åt för att stärka hvarandra.
Jag vill nu icke vara vidlyftigare utan slutar med att i allo förena mig med Hr Prytz, och önskar att han, vid behandlingen inom Utsk.-n af den återremiss hvarom jag anhåller, må kunna göra sina åsigter gällande.
Ännu qvarstående vid den öfvertygelse, som jag vid 1818 års riksdag uttalat och som jag alltsedan vidhållit, nemi. att oöfvervinnerliga hinder möta för den Svenska producenten, att med bergning för sig och sin familj mäta sig i produetion med utläudningen; — och rysande för den tanke, att taga brödet från sina egna producenter för att skänka ulländningen en större vinst, vidhåller jag behofvet af skydd för våra näringar, oaktadt våra s. k. liberala, utgående från det systeme att allt bör gifvas åt individen och ingenting åt Staten, behaga stämpla ett sådant skydd med namnet af förhatliga prohibitivlagar.
Jag anser ingenting sämre, än att stifta lagar, som icke åtföljas af tillräckliga controller, och häraf följer också, att jag i förevarande hänseende ifrar för bestämmandet af allvarsamma controller.
Sunda förnuftet säger alt controllerna måste rätta sig efter naturen af de brott, hvilkas förekommande man dermed afser, och denna natur kan vara af den beskaffenhet, att uppoffring af individens rätt erfordras för det allmännas väl och säkerhet.
Till sådana uppoffringar räknar jag husvisitation, hvilken jag medger vara ett ondt, De n i A pri I e. ra. 81 ondt, men elt oundvikligt ondt, såvida man vill liafva lagarna eltei leida, och vill man icke det, då har man orätt uti alt stifta lagar.
När jag således icke kan annat än vidblifva beliofvet af husvisitationsrätligheten, starkes jag i denna öfvertygelse ännu mera deraf, att i det land , der den författare först framträdde, på hvilken hela den lil tia-liberala tull-lagstiftningen stödjer sig, nemi. Adam Smith, har likväl
Regeringen ännu i denna dag icke funnit för godt att antaga hans läror.
SA väl i England som i Amerika finnas ännu förbud, och dessa förhud äro åtföljda af controller.
I afseende på detaljerna af förevar, förslag förenar jag mig i de partiella anmärkn.T Hr Prytz afgifvit och begär af sådan anledn. återremiss, men uti hans hängifvenhet till det s. k. fria tullsystemet instämmer jag icke.
Jag dela!- äfven den åsigt Frih.
Leijonhufvud framställt i afseende på Utsk:ns förslag, att de straff, som enl. 1835 års författning följt på ett lagbrotts föröfvande 3:dje resan, blifvit framflyttade till 2:dra resan, och jag anser Utsk:n härigenom hafva begått det misstag, alt de förlorat ur sigte den gradation i straff, sorn bör följa på itererade förbrytelser.
Deremot tror jag mig icke böra klandra sjelfva rubriken på ifrågavar. lagförslag, men anhåller att Hr Ridd.- Secrel:n ville låta uppläsa densamma, samt att jag derefter må få ånyo yttra mig.
Titeln å betänk, upplästes.
Boye fortfor derefter:
Denna fras synes mig innebära något mera än bevakningen på gränsen.
Om tullförsnillaren och lurendrejaren vet att i författningen äro meddelade stadganden derom, att han äfven inne i landet, vid Motala, Wadstena eller hvar som helst, äfventyrar något, måste det verka äjinu mera till återhåll.
Jag anser således icke någon förändring i rubriken eller i i §:n vara nödvändig, såsom Frih.
Leijonhufvud förmenat, men anhåller likväl, i de afseenden jag förut omnämnt, om återremiss samt att dessa mina anmärkntr må få åtfölja återremissen till Utskotten.
DA jag begärde ordet, var det endast för att meddela den upplysning
Hr Rosenblad hegärde och som icke kunde af Hr Ridd.Secret:n lemnäs, nemi. alt BorgareSt. redan till sammansatta Utsk:n inkommit med ålerremiss af detta betänk.; men jag anhåller nu derjemte, att, i anledn. af hvad utskillige talare yttrat, få i korthet lemna några svar.
Jag instämmer visserligen med Hr Rosenblad deruti att missbruk kunna lättare ske, då beslagaren har en större andel af det gods, som anhålles, utan att godsägaren tillika kan gripas; men icke bör den redlige tjensteinannen plikta, för del att oredlige tjenstemän finnas, ulan mätte 23 H. ii 8a Den i April e. tn. det tillhora deras förmän att tillse det inga missbruk inträffa.
Jag finner derföre icke skäl att frångå min begäran, att af godset böra i alla händelser tillfalla beslagaren.
I afseende på hvad Hr Stuart anfört, får jag åberopa hvad jag förut yttrat, nemi. att närvar, förslag icke innebär något tillbakaskridande i den riktning lian ansett; att del icke innefattar strängare stadganden i fråga om husvisitaliotien , med undantag endast deraf att beslagarens skyldighet att visa det godset inom 48 timmar inkommit i huset blifvit borttagen, men att deremot den modification är gjord, alt rättigheten till husvisitations anställande endast blifvit öfverlemnad till sådana personer inom tulltjenstemanna-corpsen, af hvilkas sans och lugna omdöme man bör kunna påräkna att de icke i otid företaga en sådan undersökning.
Det är af denna anledn. som jag begärt, att andre lägre, lill tullsta t e n icke hörande, tjenstemän, hvilka enl.
Utsk:ns förslag iiro vid denna rättighet bibehållne, måtte derifrån uteslutas.
Det må vara, att en billigare lagstiftning för näringsfriheten hade bort föregå en friare tull-lagstiftning, men det kan icke anses inverka på frågorna om näringsförhållandena och de principer, som göra sig gällande i den ekonomiska lagstiftningen i allmänhet, huruvida controllerna för de lagar, sorn stiftas, böra vara stränga eller icke, utan tvertom får jag för min del, i likhet med flera andra talare, förklara, att jag anser controllerna alltid böra vara stränga.
Jag skulle jemväl tro, att Hr Stuart snarare skulle komma till det mål i afseende på tull-lagstiftningen, som han lika med mig önskar, d. v. s. liberalare tull-lagar, om stränga controller medgifvas, emedan prohibilivsystemet då lättare skall visa sin olämplighet, då de brott, som uppkomma genom orimliga tullförfattningar och tullafgifter, oftare skola upptäckas och beifras samt derigenom ådagaläggas, hvilket nu deremot med större svårighet och mindre ofta låter sig göra.
Hr Stuart har vidare yttrat, att en tulltjensteman kunde anställa visitation uti den enskilde medborgarens boning och för denna åtgärd vara fri från ansvar, endast han anträffade en obetydlighet, såsom t. ex. en olofligen införd duk af ett par r:drs värde.
Så är likväl icke förhållandet, ty beslagaren skall vid undersökning i salubod anträffa gods, som minst är värdt 5o r:dr, annars är det icke förbrutet; likaledes skall det gods, sora anträffas i boningsrum, pröfvas öfverstiga ägarens behof, för att vara beslag underkastadt.
I anledn. af hvad Frih.
Leijonhufvud anfört, får jag nämna, att jag visserligen medgifver det discussionen emellan de olika åsigterna i dessa frågor lämpligare kun ske i Utsk:n; men, såsom Hr von Hohenhausen yttrat, det vore ganska illa, om blott den ena sidans tankar kommo vid återremissen till Utsk:ns kännedom, och jag har derföre, med Den i April e. ra. 83 den största högaktning för Hr Fri hrns åsigter, understödda af Hr Frilitns lyckliga och öfvertygande framställningssätt, ansett mig höra försöka att icke lenina Hr Frih:ns anmärkntr obesvarade •
Jag får jemväl fästa Hr Frihtns uppmärksamhet derpå, att jag ingalunda har bestridt, det IJtsktns förslag så lill vida innefattade strängare bestämmelser an 1835 års författning, att Utsk:n i 6, 7 och 8 §§:na stadgat samma straff för 2tdra resan itererad förbrytelse, som gamla författningen bestämmer för 3:dje resan; men jag har tillika förklarat, att denna skärpning icke öfverensstäinmer med min åsigt, ehuru gilltiga skäl dertill möjligen kunna förefinnas lili den omständighet, att dessa sladganden angå personer, hvilka äro bundne af en ed, hvars vigt de ej borde kunna glömma.
Utsktn ansågo derföre dessa personer, redan andia gången de förbröto sig, böra underkastas en sådan bestraffning, helst författningen i 5 §:n stadgar tjenstens förlust och fästning för de tulltjenstemän m. fl., hvilka första gången biträdas med oloflig in- eller utförsel af varor.
Jag sade deremot, att författningen icke var strängare i hufvudsaken, nemi. i afseende på visitationen i hus, och det vidblifva- jag, enär Utskln icke medgifvit rättigheten till husvisitalions anställande åt samma personer , j835 års författning omtalar, utan inskränkt deras antal såsom jag förut omnämnt.
Sedan man med hängifvenhet omfattat en viss princip i någon lagstiftningsfråga af hvad beskaffenhet som helst, så händer det icke sällan, att man derigenom låter sig hänföras så långt, att man försvarar principens tillämplighet äfven i de fall, der någon tillämpning deraf alldeles icke kan äga rum.
Jag har äfven nu, vid pröfningen af förevar, betänk., sett denna händelse inträffa med åtskilliga ledamöter, tillhörande den meningsfraction, som yrkar en liberalare tull-lagstiftning; men jag har tillika med synnerlig tillfredsställelse hört, hvad jag också förväntade, att en ledamot af denna menings-fraclion likväl numera , sedan de af honom yrkade liberala principer icke funnit framgång, låtit dem fälla och i stället uppträdt såsom försvarare af den lagstiftning, som har till föremål att upprätthålla verkan af de rör:de tullen bestämda föreskrifter.
Denne ledamot har så fullständigt utvecklat sina skiil för nödvändigheten af att bibehålla denna lagstiftning, sådan den nu är föreslagen, att något vidare icke återstår för mig att tillägga.
Jag förenar mig således hufvudsakligen med hvad han anfört, och vill blott, i likhet med honom, göra en anmärkn. emot 29 §:n i den föreslagna författningen, så lydande:
"Då beslag verkställes, utan att godsets ägare eller forslare ertappas, bör vederbör, domstol, nngide beslaget och omständigheterna dervid, låta genom åklagarens försorg, lill godsägarens underrättelse, kungörelse i 84 Den i April e, m.
Stadstidningen införa, med föreläggande för godsägaren att inom 3:ne månader, efter det ett slikt införande skett, hos domstolen sig anmäla, såvida han någon talan förvara vill, men tillika ulan afbidan af liden för en dylik anmälan med målet, så vidt godset angår, lagligen förfara och afdömma, samt förordna om godsets försäljning, så snart utslaget vunnit laga kraft.”