Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Hvad sjelfva saken beträffar, tillstyrker jag bibehållandet af det gamla anslaget.
Det torde vara öfverflödigt alt tillägga hvad jag nu vill anmärka i anledn. af Hr Munck af Rosenschölds yttrande, eller alt, då freden i Paris 178! afslutades mellan England och de Förenta Staterna, undertecknades denna fred af dessa Förenade Staters Ambassadeur — Benjamin Franklin.
Att denne store man började sin bana som boktryckare-lärling, förminskar visserligen icke hans ära, tvertom, den ökas derigenom, men det hindrar icke, att han var de Förenta Staternas ambassadeur.
Det har blifvit földt StatsUtsk. lill last, att detsamma i sitt första utlåt, ingått i pröfning, huruvida Sveriges diplomati skulle vara belåten med chargds d’a(I‘aires, i stället för ministrar vid åtskilliga hof.
Som jag halden äran att vara ledamot af StatsUtsk., vill jag för min del förklara mig fri från det klander, som måhända med någon slags billighet kunde hemtas från ifrågavar. argumentationssätt i Ulsk:s betänkande.
Jag har icke biträdt detsamma, emedan jag hade helt andra skäl att godkänna StatsUtsk:s dåvar. afstyrkande till bibehållandet af minister-staten, sådan den var.
Jag trodde verkligen och hade det största skäl alt hoppas, att
Ständerne skulle få ett öppet och ärligt förklarande öfver de behof, som borde fyllas under denna titel; jag har icke uraktlåtit att, i hvad på mig ankommit, yrka ett sådant meddelande, och kan ej annat än beklaga att det uleblifvit; ty i annat fall hade vi icke haft denna, i min tanke, lika obehagliga som onyttiga discussion för handen.
Jag är af den öfvertygelse, att om ministercassan är i skuld för behof, som på diplomatisk väg ägt rum, sådana skulder äfven måste Jiqvideras.
Det vill likväl synas mig, att detta liqvidationssätt borde ske på ett annat sätt, än att man förklarar vissa diplomatiska agenters löneinkomster böra vara så och så stora, men att derifrån skall afdragas en viss del till betalande af cabinetts-cassans skuld.
Jag har icke kunnat godkänna denna beräkningsgrund, och det är orsaken hvarföre jag icke bifogat någon reservation mot StatsUtsk:s afdrag på minister-staten; men jag yttrade inom StatsUtsk. hvad jag tager mig friheten att nu yttra, alt jag hufvudsakligen hänvisade på en extra-stalsreglering för att fylla behofven, och jag trodde hvad jag önskade, att Ständerne skulle få fullkomlig anledn. att vid en sådan statsreglering fylla de behof, som enl. den kunde förefinnas.
Jag begagnar detta tillfälle att tillkännagifva, det äfven jag, för flera år tillbaka, inom detta rum yttrat, del jag trott mig finna att besparing kunde äga rum inom ministerstaten, derigenom att diplomatiska angelägenheter ahförlrod - 238 Den 10 Augusti f. m. des åt chargé» d’alfaires; men jag är skyldig erkänna alt jag begått ett misstag i denna min åsigt, och att jag blifvit upplyst derom, alt Sverige, lika med andra stater af det Europeiska statsförbundet, har ofta behof af politiska agenter med den högre rang, som gör det nödvändigt att till denna cass i tillskjuta hvad som kan finnas nödvändigt.
Tå grund deraf kan jag icke önska, att det slutliga resultatet skulle blifva en minskning i minister-staten, utan hänvisar jag till SlalsUtsk:s första betänk., som äfven i det sednare betänk, är godkändt, att nemi. genom en extra-statsregleririg fylla bebofvet.
Jag har blifvit uppkallad af Hr Lefrén att yttra mig öfver ett uttryck som han ansett förhastad!, i anledn. af valet till ett hemligt utskott.
Jag har yttrat mig i anledn. af en anmärkn mot Frih.
Sljernelds uppgift om sådana utgifter för minister-cassan, hvilka blott kunna inför ett hemligt utskott uppgifvas.
Jag har vidare blott yttrat, enl. det gamla ordspråket, med all respecl för det hemliga af 12 ledamöter bestående Utsk., att om man anförtror en hemlighet åt mer än två, så är den icke mera någon hemlighet.
Om jag finge antaga en värd ledamots yttrande här, ordför:s i StalsUtsk., att man kunde förlita sig på en extra-statsreglering, som fyllde hvad man nu förnekar; så skulle jag icke nämna ett ord i denna fråga: men då det är något för tidigt att afsluta en fråga i förhoppning på utgången af en annan, så får jag förklara, att då det ulen gifven sak, alt cabinetts-cassan häftar för skuld, sorn bör betalas, och roan ej vill godkänna den skulds amortering genom minister-cassan sjelf; så förstår jag ej huru man kan förena 2 så olika saker, som nödvändigheten att skulden blir betald, och förnekandet af sättet att betala densamma; Hr Hjerta, Lars: Jag ber detta IL Stånd vara öfvertygadt, att jag icke hyser den förmätna tanke, som skulle jag tro, det kunde jag genom mitt yttrande omvända majoriteten i denna fråga; ty jag har endast begärt ordet i afseende på den punkt Gr.
Horn vidrörde, nemi.
StatsUtsk:s i dess första betänk, gjorda erinran derom, att det blefve tillfälle att afhjelpa den brist, hvarom nu är fråga, genom en extra-statsreglering.
Frölich har redan tydligen utvecklat, att här icke är fråga om att indraga eller minska den egentliga staten för den diplomatiska personalen, utan endast huruvida Ständerne skola bibehålla anslaget, som det nu är, som ett medel att kunna betäcka cabinetts-cassans skuld, så att någon discussion derom icke är erforderlig; men jag hemställer huruvida icke, med afseende på hvad StalsUtsk. anfört, det vore skäl att för några veckor stäfja bågen alt afslå betänk och gifva en högre summa, då, ef - Dea 10 Augusti f. ni.
239 ter hvad raan allmänt tror, en af orsakerna lill det Hemliga XJtsk:s tillsättande vore, alt för detta Ulsk. låta framlägga tillståndet med denna cabinelts-cassa.
Det är visserligen sannt, att alla omständigheter vid ifrågavar. skulds iråkande möjligen icke kunna komma till Slandernes kännedom, — naturligtvis icke om de skola hemliga hållas; men då ett sådant särskildt Utsk. är formeradt, och allmänna lanken är, att afsigten dermed vore alt sätta Ständerna i tillfälle att på rationella grunder kunna bedomina, huruvida anledn må vara att gifva eller afslå de medel, som fordras till skuldens betäckande: så vågar jag hemställa, om ej, för att nyttja ett här ofta begagnadt talesätt, eller till bevarande af Ståndets moraliska anseende, det vore skäl att, genom dröjsmål med besluts fattande i denna fråga, låta allmänheten tro, att R. o. Ad. velat afvakta pröfningen af ställningar och förhållanden i denna sak, hellre än att bevilja anslaget på måfå.
Då jag endast vill vidröra denna punkt, kan jag ej undgå att fästa mig vid en annan omständighet i afseende på livad H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm yttrat om behofvet af större tractamente, för att kunna gagna inhemska technologer och veltenskapsmän m. fl., som besöka främmande länder.
Den värde ledamoten, som yttrat detta, har en obestridlig rättighet att framtaga detta argument, och det skall ej finnas någon, som ej skall godkänna detsamma, om man kunde antaga det som allmänt, men det är blott en personlig förtjenst, som finnes hos denna värda ledamot mer än hos någon annan.
Det har funnits ministrar, som icke begagnat sig af sitt tractamente på samma sätt, som Gr. Löwenhjelm: och i afseende på dem upphör det skälet.
För öfrigt tror jag, att hvad man kunde yttra i afseende på den förändrade riktning diplomatien tagit i hänseende till nödvändigheten att befrämja vetlenskaper och konster, skulle kanske snarare tala för en reform i beskickningarnas uppsättning.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s förslag angtde anslag för ministerstaten.
Då Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att han trott sig finna det nej öfverröstat ja, begärde Gr.
Den som bifaller StatsUtsk:s förslag till anslag för minister-staten, voterar ia» den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad., att anslaget för minister-staten a4o ' Den to Augusti f. m. bör bestämmas till samma belopp, som vid sista riksdag eller lill 266,666 r:dr 32 sk. b:co.
Nej — 107. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. lill 5 e. m.
Fortsattes den på förmiddagen började pröfningeu af StatsUtsk:s ullåtm N:is 4° och 196, angrde regleringen af utgifterna under riksstatens andra hufvudtitel. 7:de punkten.
Postverket.
StatsUtsk:s förra betänk. i detta afseende är visserligen lemnadt i PresteSt. utan anmärkn. och i de 2 andra ofrälse Stånden bifallet, förmodligen af det skäl att dessa
Stånd icke känt förhållandet och ej derom blifvit upplysta.
Deremot hade jag äran att i detta Stånd lemna upplysningar i frågan, och till StatsUtsk. lemnade jag derjemte en tableau, utvisande tydligen, att de 5 sista årens utgifter ökats med 4^0,870 r:dr, att de intet år kunnat bestridas med den i betänk, uppgifna summa, utan uppgått till 460,000 r:dr.
Af dessa skäl yrkade jag då vördsamt, att utgifts-staten skulle upptagas till 460,000 r:dr.
Utsk. har visserligen i dess betänk.
N:o 64 föreslagit, att öfverskottet å postverkets inkomster måtte till verkets behof få användas, och således är det icke fråga om att verket ej skall kunna bestrida sina utgifter; men jag skulle tro, att när det är fråga om en utgiftssumma, borde den till siffran upptagas till sitt rätta och oundvikliga belopp och icke såsom här lill 100,000 r:dr mindre.
På dessa skäl får jag vördsamt föreslå, att, med afslag å Utsk:s betänk, i denna del, det måtte fastställas, att till utgifts-staten för postverket bör utföras 460,000 r:dr.
Jag tager mig friheten fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att flå - Den io Augusti c. m. frågan om beräkningen af postverkets netto-behållning blifvit af R. o. Ad. uppskjuten i anseende dertill, att postmedlen utgöra en bevillnrs-afgift, hvilken skall pröfvas när Bevilln.
Utsk. inkommer med utlåt, deröfver; samt att den beräkning, som finnes intagen i StatsUtskts betänk.
N:o 64, fördenskull blef af R. o. Ad. förbigången.
Men jag har en annan anmärkn. att göra emot StatsUtskts betänk.
Der står nemi. ang:de förhöjningen för de under lönerna vid postverket anslagna 2Ö5y t:r spanmål: ”att, på sätt med ”den för tullverket anslagna spanmål in natura tillgår, beloppet måtte anses inbegripet under den för postverket uppförda eonlanta förslags-summa, och således bö'ra, såsom särskild lönings-tillgång, nr riksstatens column för spanmål ”under lönerna hädanefter uteslutas.” Tullstaten har, mig veterligen, ingen spanmål under lönerna sig anslagen.
Såleledes är hela förslaget grundad! på ett misstag.
Jag hemställer derföre, att R. o.
Ad. måtte låta detta betänk, alldeles förfalla, ty det är onödigt att härom stadga något.
Premisserna visa tillräckligt, alt förslaget är föranledt af de anmärkn:r R.
St:s revisorer gjort, och att K.
M. redan vidtagit de rättelser, som anmärkntna erfordrat.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då denna punkt innehölle 2:ne frågor, den ena om beloppet af det anslag, som borde uppföras för postverkets utgifter, och den andra angrde den under lönerna anslagna spanmål, ville Hr Landtm, framställa tvänne särskilda proposrr i ämnet, och hemställde nu, om R. o. Ad. behagade bifalla att, på sätt Utsk. föreslagit, en summa af 35o,ooo r:dr måtte uppföras såsom beloppet af kostnaderna för postverket.
Hr Frih. o. Landtm, föreslog, att för nämnda ändamål borde uppföras en summa af 4^0,000 r:dr.
Piopades äfven ja och nej.
Jag anhåller att denna fråga om beräkningen må få uppskjutas, såsom R. o. Ad. redan beslutat i afseende på betänk.
N:o 64- Denna punkt kom ej då under öfverläggning, och jag ser ej huru den skulle kunna pröfvas, innan Bevilln.Utsk:s yttrande inkommer.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade uppskjuta bestämmandet af den summa, som i riks— staten bör uppföras för postverkets utgifter, för att pröfvas i sammanhang med bestämmandet af föislags-summorna för postverket och öfriga exlra-ordin.-inkomster.
Uppå derefter framställd propos., ansåg R. o.
Ad. förslaget om spanmålens uteslutande ur riksstatens column för spanmål under lönerna, böra förfalla. 11 H. 3i Den io Augusti e. m. 8: de punkten.
K. Kamma r-collegium.
Jag anhåller vördsamt alt frågorna här måtte delas, så att först företages den, huruvida R. o. Ad. bifaller den lönetillökning af 753a r:dr i6sk, i r:st., som K. M. äskat och StatsUtsk. i sitt sednare betänk, tillstyrkt, samt att H.
Ståndet sedan må. besluta, dels öfver villkoren för detta anslag, hvilka stå i 2tdra punkten, och dels om Hr Stuarts förslag, som står i den 3:dje. Frih.
Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff och anhåller hos Hr Frih. o. Landtm, att, sedan ordningen för föredragningen blifvit bestämd, jag måtte få yttra mig öfver första frågan.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt då en ledamot begärt punktens delning, och Utsk:s eget utlåt, dertill dessutom gåfve en bestämd anleda , ville Hr Landtm, äfven dela propos:n uti 3:ne särskilda delar.
Jag anhåller om bifall till den del af StalsTJtsk:s betänk., som innefattar tillstyrkande af ett anslag af 7,532 r:dr 16 sk. i r:st.; likväl med reservation deraf, att, i händelse R. o.
Ad. efteråt jemväl skulle komma att bifalla Hr Stuarts af Ulsk. afstyrkta motion, detta anslag må ökas med det belopp, som de af Hr Stuart föreslagna nya löner utgöra.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den af StatsUtsk. för Kammar-colltm i utlåt.
N:o 193 föreslagna löneförhöjning utöfver det gamla anslaget.
Cederström: XJtsk. har vid löne—tillöknings— anslaget fästat det villköl-, att det skall såsom arfvoden utgå, och anledntn dertill vore, att i händelse af en omorganisation i följd af departemental-styrelsens inrättande, skulle allmänna indragnings-stalen eljest kunna blifva belastad med högre belopp.
Jag ber att, i anleda, häraf, få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att först och främst en af Utsk:s ledamöter, Frih.
Sprengtporten, ganska riktigt anfört i sin reservation, hurusom äldre tjenstemän inom verket, när de icke skulle få sig till godo beräkna både lönen och arfvode!, då de aflrädde med rättighet att såsom pension uppbära hela lönen, skulle blifva tvungne att qvarstå i tjenst, ehuru deras ålder och arbetsförmåga icke gjorde dem dertill fullt tjenlige.
Nu inträffar med detta verk dessutom alt, utan afseende på departemental-styrelsens införande, eller, rättare sagdt, införandet af föredragande Statsråd hos K. M., i stället för stalssecreterare, kan omöjligen en omorganisation af Kammar-collrm medföra cn minskning i tjenstemannapersonalen inom detta verk, under den tidrymd, sorn nuvar.
Den io Augusti e. m. 243 embets- oell tjenstemän derstädes kunna hafva alt genomgå, innan de samtlige blifva pensionsmessige; ty en hel massa af reformer måste föregå i drätsel- oell kameral-verket, innan en sådan omorganisation kan komma i fråga.
Jag skulle således tro, att det vore rättsenlig!, alt, med afslag å Utsk:s förslag i denna del, R. o. Ad. besluter att det medgifna anslaget skall å stat uppföras, hvarå jag anhåller om Ilr Landlmts proposition.
Jag anser mig böra fästa det H.
Ståndets uppmärksamhet på en omständighet, som den siste värde talaren något obestämdt utvecklade, nemi. den, att departemental-styreisen kan, efter min förmening, lika litet längre fram som för ögonblicket göra Kammarcolkm umbärligt.
Det skulle ej kunna ske på annat säl t, än att målen ginge omedelbart från landshöfdingarna, consistorierna och andra myndigheter till K. M., i stället att de nu gå till Kammar-collrm.
Om det skedde, skulle utan tvifvel K.
M. blifva så öfverhopad af göromål i Statsrådet, alt det blefve ogörligt medhinna ärendena.
En hel annan organisation af vårt samhällsskick borde föregå, och den lärer icke kunna inträffa så snart, alt icke de embetsmän, som nu äro i fråga, hinna blifva både pensionsberättigade och med döden afgångna.
Jag tillstyrker således, lika med Frih.
Cederström, att de måtte få sina löner på stat.
Det är nog att nuvar. tillförordnade tjenstemännen icke hafva någou utsigt till lönens bibehållande, om de afgå före 65 eller 70 års ålder.
Men ordinarie embelsmän, som icke tagit afsked, böra åtminstone vara säkre om sin lön, så länge den icke af domstol blifvit dem fråndömd.
Sprengtporten, Jacob Wilh.: Såvida R. o.
Ad. skulle behaga antaga StatsUtskrs förslag med iakttagande af det villkor jag i min reservation haft äran framställa, skulle jag för min del föreställa mig, att det mest rationella förhållande inträffade; ty då skulle för embetsmännen inom Kammar-coll:m och de öfriga civila verk, för hvilka StatsUtsk. föreslagit lönetillökning, inträffa precist samma förhållande, enär det vore dem likgiltigt under hvilka villkor de erhöllo sina löner, då det ej inverkade på pensions-rätten.
Men jag skulle tro, alt R. o. Ad. ej borde antaga eller stadga en form för dessa lönelillökningar, hvarigenom man i sjelfva principen underkände de förhoppningar, man möjligen fästat vid en reform och reorganisation af embetsverken, hvilken reform möjligen icke kommer att sträcka sig till Kammar-coll:m, det jag likvisst nu icke vill afgöra, men som måhända kunde i någon, ehuru ringa mån, träffa äfven detta verk.
På dessa skäl får jag anhålla om llr Landtnäs propos. till antagande af Ulsk:s förslag, roed iakttagande af hvad jag i min reservation framställt.
Jag % endast tillägga och hemställa lill Hr von Hartmansdorff, 2/j4 Den io Augusti e. ra. som sjelf, om jag icke misstager mig, var en ganska verksam ledamot i det särskildta Utsk. sorn uppgjorde förslag till en mera systematisk organisation af emlietsverken i en tidpunkt, då departemental-styrelsen ännu icke var beslutad, huruvida den värde ledamoten nu anser alla de förändringar, han då yrkade, hafva blifvit realiserade, eller om han för sin del öfvergifvit alla förhoppningar på en reform i detta hänseende.
Såvida den värde ledamoten skulle dela den mening, att ännu en sådan förändrad organisation kan vara verkställbar, tror jag att han borde biträda min mening att icke hindra densamma, utan åtminstone lemna möjligheten öppen alt ingå på en annan bana, då det kan ske utan orättvisa mot embetsverken.
Jag vill visserligen icke här uppehålla tiden med en längre discussion, då för närvar., såsom Frih.
Sprengtporten upplyst, det förhållande äger rum, att nuvar. tjenstemän i Kammar-coll:m icke hafva större intresse vid att deras aflöning utföres såsom lön, än om den anses såsom arfvode, då notabene Frih.
Sprengtportens reservation tages till grund i stället för Utskrs förslag.
Men jag hemställer likväl hvad det egentligen skulle uppkomma för nytta deraf, då hittills åtminstone vid hvarje reduction af embeten eller embetsverk i Riket, ehvad personalen haft löner på stat eller arfvoden, R.
St. medgifvit, att de, som blifvit bortflyttade utan eget förvållande, fått behålla de lönevillkor de innehaft; men jag itererar hvad jag började med, att om 11. o. Ad. hellre vill behålla den form, Frih.
Sprengtporten föreslagit i sin reservation, skall jag icke invanda något deremot.
Den förändrade organisa tion af embetsverken, som jag föreslog, och som gått i fullbordan i det närmaste, åtminstone hvad Statsrådet beträffar, innehöll, hvad 2:dra instansens embetsverk angår, att collegierna skulle bibehållas.
Bland dessa var också Knmmareoll:m.
Jag har i det fallet ingenting att tillägga vid hvad jag för 17 år sedan yttrade.
Här har blifvit anfördt af Frih.
Cederström, att det visserligen vore likgiltigt för embetsiliännen, under hvilken form de fingo sina penningar, blott de erhölle dem och jemväl pensionsrätt.
Men jag hemställer till eder, mine herrar! huru det skulle se ut i vår statsförvaltning om Kammar-colhm hade pensionsrätt på ett salt, Stats-cont. på ett annat och Kammarrätten på ett tredje.
Någon ordning, enhet och stadga bör väl finnas i embetsmännens aflöning och pensionering.
, att äfven de, sorn tjent på förordnande, fått behålla sina löner vid reductioner, har blifvit bekräftad jemväl vid denna riksdag; ty om jag icke bedrager mig, har StatsUtsk. tillstyrkt, att K.
Nummer-lotteriets personal, som tjent samt och synnerligen på conslitutorial, skulle få behålla sina in - D e ti 10 Augusti e. m. 2^5 komsler om Nummer-lotteriet indroges.
Annat är för tjensteninniu n alt i detta hänseende hero af R.
St:s gunst och nåd för ögonblicket, än alt vara säker för sin framtid.
Denna säkerhet bör man bereda äfven i löneförhållanden, så framt man ej vill rent ut förklara, att en sådan tjensteman skall vara godtyckligt afsättlig.
Sager man icke del, så höiman hålla honom hans lön och pensionsrätt med säkerhet tillhanda.
Jag uttalar detta för grundsatsens skull, ty det är af vigt alt icke göra sådana afvikelser från allmänna förhållandet, att ingen med säkerhet vet hvad han har alt rälta sig efter.
Jag vill visserligen medgifva Hr von Hartmansdorff, att under fullkomligen stadgade förhållanden är den åsigt han framställt den lämpligaste.
Men linder en tid, då man befinner sig på en öfvergång och då ingen lärer bestrida att, såsom en följd af departementalstyrelsens införande, ganska betydliga reformer förestå för embetsverken, — under sådana förhållanden anser jag StalsUtskrs förslag att ad interim reglera lönerna vara ganska välbetänkt, af hvilken anledn. jag icke kan vika från den mening jag förut yttrat.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla det villkor, som StatsUtsk. föreslagit böra fästas vid löneförhöjningen för Kammar-colhm.
Jag tager mig friheten be gära Hr Landtnäs framställning om antagande af det villkor jag föreslagit i min reservation.
Sprengtporten föreslagit, behagade bifalla, att de erabets- och tjenstemän, som lagligen funnes berättigade att undfå afsked med lönernas bibehållande, mätte äga alt å indragningsstat njuta hela beloppet af den aflöning de, i följd af detta beslut, åtnjuta.
C e d e r s t rö m : Efler den propos., som Hr Landtm, framställt och R. o. Ad. bifallit, så har R. o. Ad. af Frih.
Sprengtportens reservation godkänt, att afgående embels- och tjenstemän i Kammar-colhm skola äga rättighet att i pension uppbära så väl beloppet af deras lön, som det arfvode, livi Ike t genom lönetillökningen tillkommer.
Men i Frih.
Sprenglporlens reservation står ytterligare, att anslaget ej skall vara längre än till nästa riksdag.
Jag skulle likväl förmoda, att Frih:ns afsigt icke lärer vara, att det vid hvarje riksdag skall blifva fråga örn nedsättning i allöningen ensamt för Kammar-colhm och Kammarrätten, utan alt lönelillökningarne må få såsom arfvoden fortgå, tills den reglering blifvit fulländad, som Frih.
Sprengtporten förutsatt.
Jag har ansett D c a 10 Augusti e. m. mig nu böra reservationsvis nämna detta, emedan den reservation, som gifvit anledn. till beslutet, innehåller det villkor, att anslaget ej må räcka längre än till nästa riksdag.
Då likväl detta ej influtit i propos:n, så anser jag, att ifråga var. anslag bör på stat såsom arfvoden allt framgent uppföras för Kammar-collegii räkning; och anhåller jag, att Hr Landtm, derom, genom propos., ville inhemta Ståndets tanke, på det saken mätte blifva bestämdt afgjord.
Det tillägg vid min reserva tion eller den förklaring deraf, som Frih.
Cederström behagat göra, tillintetgör densamma till sitt ändamål, så att saken effectivt blefve densamma, som om R. o. Ad. antagit Frih.
Cederströms förslag; ty ändamålet med interims-arfvoden mäste vara just det, att R.
St. må hafva sig öppet iemnadt, att derom förordna såsom dem behagar vid en följande riksdag.
Jag öfverlemna!' åt R. o.
Ad. att besluta, huru Ståndet anser nyttigast, men anhåller att min reservation må få förblifva ostyckad och oförändrad, sådan jag afgifvit den.
Ståndet ser nu beklagligt vis följden deraf att fatta beslut, utan att man hört ordalagen i det förslag beslutet angår.
Jag anhåller, all reservationen måtte uppläsas.
Om det också kommer för sent för sakens afgörande, så veta vi åtminstone hvad som är beslutadt.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, innan propos:n framställdes, framställt de ordalag, han trodde uttrycka Frih.
Sprengtporten mening, och de voro följande: ”att de ”embets- och tjenstemän, som lagligen finnas berättigade att "undfå afsked med lönernas bibehållande, må äga att å in"draguingsslat njuta hela beloppet af den aflöning de, i följd ”af detta beslut, åtnjuta.”
Ordalagen häruti förutsatte helt och hållet, att det tillökade anslaget, som beviljats, icke vore på stat för ständigt uppfördt, i hvilket fall hela den mening, som blifvit tillsatt och som Frih.
Sprengtporten föreslagit, skulle vara icke allenast öfverflödig, utan olämplig.
Hr Landtm, hade således icke kunnat annat än förutsätta R. o. Ad:s mening vara den, att anslaget vore beviljad t till nästa riksdag; hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. instämde i denna mening.