Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hrr Talmän, som funnit remiss till Constit.Utsk. olaglig, mäste naturligtvis, i consequens härmed, vara af enahanda tanka.
När således ett tillstyrkande betänk, återkommer, anse Hrr Talmän sig icke förhindrade att meddela proposition.
Stånds majoriteter votera bifall, det fjerde protesterar; men vi hafva dock, utan att i synlig måtto hafva brutit mot formen, helt geschwindt fått en civillag, som är uppenbart stridande mot grundlagarna, — och detta af det enda skäl, alt Regeringen i civil lagform framställt ett förslag, innebärande vilkoret af en grundlagsförändring, sorn ej skett, och att Talmännen vägrat att annbrlunda, än i sådan väg, behandla detsamma.
Förvises åter frågan dit, der den hör enligt sin natur, eller till Constit.Utsk., så kan den åtminstone icke, utan ett för allom åskådligt lagbrott, på en Riksdag afgöras.
Det gäller, mina Hrr, denna gång endast Regeringens andel i bancolagstiftningen; en annan gäng kan det gälla hen - I Den i3 Mars f. m. aoi hennes andel i beskattningen, ja, i tidernas tider kan hon i samma lorm föreslå oss en lag, som gör henne till, snart sagdt, enväldig, hvilken, blott för det propositionen derom icke från Regeringen framkommit såsom constitutionsfråga, titan med hänvisning till behandling efter 87 Reg.F., skulle, under allt yttre sken af lagenlighet, kunna påtvingas oss, medelst en Riksdags beslut, af majoriteterna i trenne Stånd.
Min orubbliga öfvertygelse är således den, att remissen af en K. Propos., likasom den af en enskild motion, bör bestämmas af naturen utaf det ämne, som deri af handlas, och att, om detta ämne är af grundlagsnatur, det ock ovilkorligen måste i främsta rummet tillhöra Constit.Utskrs behandling; äfvensom att ett godtyckligt förfarande i detta afseende kan leda till de, inom det lagbundna samhället, mest vådliga missbruk.
Efter den högtidliga förklaring, Konungens Rådgifvare här afgifvit, och med den särskilda vaksamhet, som synes utmärka Representationen vid denna Riksdag, befarar jag väl icke för denna gång några lagkränkande följder af den skedda remissen; men då jag anser principer och former högst vigtiga inom det constitutionella statslifvet, som förnämligast derifrån utvecklar sig och derinom rörer sig, har jag, utgående från den gamla regeln:
Ce riest que le premier pas qui coute, dock ansett mig böra förnya min reservation och protest mot R. o. Ad:s uti omförmälda remissfråga fattade beslut.
Efter afiiörande af den protest, Hr
Dalman nu uppläst emot behandlingssättet af K. M:s Skrifvelse med banklagsförslaget, kan jag cj neka, att jag finnér de skäl, Hr
Dalman för sina påståenden utvecklat, ganska giltiga; och jag skulle vilja erkänna, att han haft större anledning att reservera sig emot den vägrade propositionen å hans yrkande, än jag haft att reservera mig mot en sådan vägran i afseende å mitt eget.
Ty man skulle måhända kunna säga, att det af mig yrkade tillägg verkligen vore mindre formenligt.
Deremot har Hr Dalman ådagalagt, att remiss till Constit.-, Banco- och LagUtskrn af ifrågavar. ärende rätteligen bort äga rum; och för att visa vigten af frågornas remitterande till behöriga Utsk. vill jag blott påminna derom, att vid ett tillfälle under föregående Riksdag en verklig beskattningsfråga handlades icke af Bevilln.Utsk., utan beslutades på grund af de sammansatta Stats- och Oecon.-Utsk:ns tillstyrkan.
Hvad särskildt angår den vid denna Riksdag införda praxis att endast remittera till ett Utsk., tager jag mig friheten erinra, att den skyndsamhet, som derigenom vill beredas, icke i verkligheten är så stor, som det synes, utan tvärtom ofta förorsakar tidsutdrägt.
Sålunda har t. ex. Oecon.Utsk. ännu icke kunnat företaga brännvinsbränningsfrågan, emedan remissen af en 4 H. 36 202 Den i3 Mars f. m. mängd motioner i detta ämne blifvit ställd ensamt till Bevilln.
Känt zoll, Joli. A Ib.:
I bufvudsaken förenar jag mig med hvad Hr Dalman nu anfört.
Jag har icke ännu kunnat öfvertyga mig, att det ifrågavar. ärendet hort remitteras till Constit.Utsk.
Jag hår i detta afseende redan yttrat min tanke och har uti Hr Dalmans nu upplästa anförande funnit ett ytterligare skäl för densamma.
Hr Dalman har nemligen sagt, att om Constit.Utsk., i fall frågan blifvit dit remitterad, ansett sig obehörigt att dermed taga befattning, hade Utsk. kunnat återskicka remissen.
Så föreställer jag mig, att BancoUtsk. jemväl lärer kunna och böra förfara.
Jag instämmer dock med Hr Dalman i dess reservation uti den omständighet, att Landtm, eller Talman ej kan vägra proposition å remiss till hvilket Utsk. som helst, emedan grundlagen bestämmer, att Ståndet skall afgöra hvilket Utsk., som kan anses behörigt.
Justerades pleniprotocollet för d. 4 dennes.
Justerades Exped.Utsk:s under N:o i afgifna förslag till R.
St:s und. skrifvelse till K. M., med uppgift å utsedda ledamöter till det af K. M. äskade Hemliga Utskott.
Sedan R. o. Ad. vid slutet af plenum d. ii dennes e. m. tillåtit, att åtskilliga ledamöter, hvilka anmält sig att afgifva anmärkningar vid det af K. M. till R.
St. öfverlenmade förslag till lag för Banken m. m., finge dermed uppskjuta till början af detta plenum, uppropades nu Frih.
Boye, Ludv., hvilken yttrade:
Då jag i frågan om 72 §.
Reg.F. hade äran yttra mig, framställde jag, att min enskilda tanka var den, att banklagen äger brister, som påkalla rättelse.
Jag anhåller nu att, i consequens härmed, få göra några anmärkningar.
Innan jag likväl ingår i den närmare granskningen, ber jag att få framställa det begrepp, jag gjort mig om innehållet af en banklag.
Jag har nemligen trott, att en sådan ej kunnat utgöra annat än en oi’ganisk lag, icke omfattande andra föremål, än sina institutioners beskaffenhet och grunderna för deras verksamhet.
Jag har vidare trott, att en sådan lag ej borde vara annorlunda inrättad, än att den vore lika användbar för alla financesystemer, och att det vöre en stor brist, om den kunde anses mera riktad åt det ena systemet, än åt det andra.
Efter att sålunda hafva tillkänq nagifvit, huru jag anser, att banklagen borde vara inrättad, beger jag mig till granskning af lagen, sådan den är.
Jag vill härvid likväl förklara, att jag endast ämnar rikta mig mot lagens innehåll.
Jag har sjelf för länge tillhört em - Den i3 Mars f. m. ao3 betsmannaclassen, för att jag skulle vilja ställa mig bland dem, som endast uppsöka tillfällen att anmärka för att sönderslita deras personlighet, som anmärkningarna kunna träffa.
Jag ger rättvisa åt anspråken af ursägt hos den, som, nedtyngd af en massa af göromål, möjligen kan begå misstag; och jag får erinra, att de misstag, som bestå i sjelfva begreppet, äger ingen rätt att klandra.
Det, som kan synas rätt för den ena, kan för en annan visa sig oriktigt, utan att man från denna olikhet i åsigter äger rätt att leda sig till något klander af person.
Efter att sålunda hafva frigjort mig från all misstanka att vilja nedtynga den embetsmans öde, som mina anmärkningar i denna fråga träffa, öfvergår jag till saken. 21 §. lyder: ”Bankens nuvar. discontrörelse på namn och på publika papper skall vid den tid, i den ordning och på de vilkor, som genom ett af Konungen och R.
St. gemensamt fattadt beslut varda bestämda, på Riksg.Cont. öfverflyttas.
” Jag ser i detta stadgande Bankens lånerörelse klyfd i 2:ne delar, den ena tillhörande Riksg.Cont. och den andra Banken.
Jag har i de uppgifna motiverna för denna §. sökt förklaring af den inconsequens, denna klyfning innebär; och då jag kommer till dessa motiver, lyder förklaringen så här: ”Nuvar. s. k. discontrörelse på namn, emot borgen och med omsättning, är icke föremål för en väl ordnad bank” etc. etc.
I stället för grund visar sig i detta motiv endast ett omdöme, och om detta funnits beledsagadt med något skäl, hade jag måhända kunnat blifva klokare; men nu begriper jag ej annat, än att samma orsaker, som gälla i afseende på discontrörelsen, äfven gälla i afseende på den öfriga lånerörelsen.
Jag vill ej tro, att någon särskild orsak kan ligga deruti, att den del af lånerörelsen, som skulle Banken förbehållas, angår egentligen brukspatronerna; ty jag vet ej, hvarföre de skulle vara mera Bankens skötebarn, än andra Jag yrkar den ändring i §., att, för iakttagande af consequens, all Bankens lånerörelse må afskiljas derifrån och öfverflyttas på Riksg.Cont.
Men när jag nu fortfar vidare med läsningen af det omnämnda motivet, kommer jag oförmodadt till följande ordaförstånd: ”Genom hypotheksföreningar och privatbanker torde behofvet af sådana försträckningar från Banken upphöra eller åtminstone småningom nedsättas.
Bancodiscontrörelsens öfverflyttning till Riksg.- Cont. bör kunna verkställas på vilkor, som äro för Banken förmånliga, utan att förorsaka olägenheter för gäldenärerna.
Men om öfvcrflyltningen ej antages, skulle naturligtvis fråga kunna uppstå om discontrörelsens successiva indragning, i den mån som andra utvägar till låns erhållande på längre tid varda öppnade.”
Den klagan, som vid flera Riksdagar låtit höra sig öfver rörelsecapitalets otillräcklighet; denna klagan, stödd på de naturliga och för hvar och en öfvertygande skäl, att under det rörelsecapitalet finnes nedbragttill
Den i3 Mars f. m. 3o millioner, är folkmängden ökad med 800,000 personer — och det är gifvet, att ju större folkmängden är, desto mera béhöfver den att röra sig med —; på denna klagan fastades det afseende från Lagstiftningens sida, att den vid flera Riksdagar i sjelfva financeplanen låtit uttrycka, att rörelsecapitalet ej får förminskas.
När jag deremot här ser afsigter hota oss att genom lånerörelsens indragning så betydligt minska rörelsecapitalet; när jag derjemte påminner mig, attalia de förhoppningar, vi fästa vid hypotheksinrättningars och privatbankers stiftande, just afse tillfällen för näringarna att erhålla tillräckliga förlagscapitaler; så ser jag jemväl, att den nytta, vi i dessa förhoppningar vänta oss, skulle fråntagas oss, om, i samma mån som rörelsecapitalet af hypotheksföreningarna ökades, man minskade Bankens sedelstock; d. v. s., att i sjelfva financeplanen, som väl åtminstone icke bör vara riktad på något strypsystem, förklarar man likväl, att man har för afsigt att fråntaga rörelsen en betydlig del af capital.
För att förekomma de olyckor, jag anser häraf komma att blifva en följd, begär jag, att en ny §. må införas i lagen, innefattande det stadgande: att lånerörelsen ej får förminskas, utan efter derom vid hvarje Riksdag fattadt beslut.
Vidare begär jag, att i organiska lagen må införas en §., sorn bjuder: att då, till förstärkande af Bankens fond, innehållande af Bankens vinst kunde erfordras, den nödiga förstärkningen ej må sökas genom indragning af sedelstocken, utan genom silfverköp.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen.
Jag anhåller att af Ridd.Secret. erhålla upplysning, huruvida någon officiel underrättelse till Ståndet ännu ankommit, på hvad sätt 72 §.
Reg.F. uti de öfriga Stånden blifvit afgjord.
Undertecknad Ridd.Secreterare: Någon annan underrättelse, huru den ifrågaställda <j. i de öfriga Stånden blifvit afgjord, har till Ridd.cancelliet icke ankommit, än den, att Ilögv.
PresteSt. bifallit den föreslagna förändringen.
Gr Cronhjelm:
Jag hade trott, att jag genom en officiel underrättelse, att förändringen af 72 §. blifvit af arne
Stånd äfslagen, skulle ägt officiel rätt att förbigå alla de<$., som icke stå i jemnvigt med grundlagen; men då en sådan underrättelse ännu icke ankommit, tror jag mig likväl, på grund af den enskilda kännedom jag äger, att ett sådant af. slag verkligen är beslutadt, kunna förbigå de stadganden, som äro af omförmälda beskaffenhet.
Jag lemnar således 1 och 2 §§, 3 §., som stadgar, att Banken fortfar såsom De posit- och Lånebank, får en närmare bestämd förklaring i 2x §■ Jag tror, att en felaktighet här blifvit begången, då från Banken borttages en lånerörelse, som medgifver hastiga indragningar, under det man bibehåller en annan, sorn är Den i3 Mars f. m. ao5 utsträckt på långa tider.
Jag tror, att från en väl ordnad bankrörelse i första rummet bör afskil jas belåningsrätt på fastigheter och effecter, emedan Bankens fördel alltid måste vara att hastigt kunna disponera sina tillgångar.
Besynnerligt förefaller det mig, att man fråntager Banken största delen af dess lånerörelse och likväl talar om Bankens vinst.
Det lärer väl dock vara från lånerörelsen, som vinsten skall uppkomma.
Jag tillstyrker altså, att den vinst, Riksg.Cont. kan göra på den dit öfverflyttade lånerörelsen, må anslås till Banken.
Utur 4 §• önskar jag, att orden ”främmande magt” må utgå.
Der står nemligen: ”och ej heller vid infallande krig med främmande magt indragas.”
Yi lära väl ej förutsätta krig med andra än främmande magter, och jag tror således, att språkbruket fordrar dessa ords uteslutande.
Uti 5 §. hör ordet ”fördrag”, såsom redan af en -talare är anmärkt, utbytas mot ”aftal.” Utur 7 §. tror jag, att sista delen af första mom. kan utgå.
Der står nemligen: ”så framt dessa medel icke till bibehållande af Bankens grundfond pröfvas erforderliga.”
Uti 8 §. 2 mom. stadgas: ”hvad utaf grundfonden vid något tillfälle användes, skall derefter af bancovinsten ersättas, så att fonden, så fort ske kan, återbringas till sitt ursprungliga belopp.”
Detta stadgande finnes således på 2:ne ställen och synes lämpligen kunna uteslutas från 7 §.
Uti sista mom. af 10 §. säges: ”Stat för Bankens utgifter, med undantag af löningar och arfvoden för dess tjenstemän, varde vid hvarje Riksdag likaledes af Konung och Ständer bestämd.” ”Konung” skall naturligtvis nu utgå, och för öfrigt hemställer jag, huru den stat väl komrae att se ut, som ej upptoge löner och arfvoden.
Jag anser detta stadgande vara oriktigt uttryckt; men i öfrigt tror jag, att det är i sin ordning, att lönestaters bestämmande sker vid hvarje Riksdag.
Uti 11 §. stadgas: ”att för hvarje qvartal skall, inom en månad derefter, en uppgift om summan af de vid half årets slut utelöpande” &C. &c.
För att här vinna mening, måste antingen qvartal utbytas mot ”halfår,” eller tvärtom.
Sista mom. af denna som handlar om Konungens ombud, utgår.
Slutligen får jag, i afseende å stadgandet i 21 §., fästa Utsk:s uppmärksamhet derå, att om någon lånerörelse skall bibehållas, det företrädesvis må blifva den på namn och med kortare omsättningstider.
Jag tror icke med Frih. Boye, att något särskildt stadgande behöfves derom, att rörelsecapitalet ej får minskas.
Jag tror, att dessa förhållanden jemna sig sjelfva, då vi blott erhålla ett bestämdt mynt i landet, och tillfälle sålunda blir öppnadt för inländska och främmande capitalister att här med säkerhet och fördel använda sina capitaler.
Jag är säker, att rörelsens behof af capitaler då skall blifva tillfredsstäldt. t ao6 Diin i3 Mars f. m.
Lika med Frih. Boye ber jag II.
It. o. Ad. vara öfverlygade, att ingen personlighet föranleder mina anmärkningar; det ar endast för sak jag strider.
Jag förnyar min reservation mot R. o. Ad:s beslut att hafva till Banco- och LagUtsk:n remitterat ett förslag, hvilket, sedan den nya redactioneu af 72 §.
Reg.F. blifvit afslagen, bort antingen förfalla, eller ock, såsom åsyftande en förändring af grundlagen, till Constit.Utsk. förvisas.
Jag förmodar emedlertid, att Utskm icke anse sig kunna dermed taga befattning, och att det i alla fall kommer att, vid förnyad föredragning, af Stånden afslås.
Derföre vill jag blott med få ord antyda de anmärkningar, hvilka jag, i händelse förslaget kan leda till någon påföljd, anser vara de väsendtligaste.
I och 2 §5- höra naturligtvis utgå, såsom i öppen strid med 73 §:s Reg.F. bibehållna redaction.
I 3 J. är ordet Vexelbank förmodligen uteglömdt.
I 4 §• står: alla i Banken insatta medel må ej med qvarstad beläggas.
Enligt denna redaction skulle man kunna sequestrera ända till millioner, blott man läte ett. enda runstvcke blifva qvar; ty då vore ju ej alla medel med qvarstad belagda.
Vidare står i samma §.: infallande krig med främmande magt.
Har man då andra rättigheter under inbördes krig eller t. ex. krig med brödrariket? §. 5.
En annan ledamot har häri anmärkt en bristfällig redaction, då aftal benämnes fördrag. 5- 6 Föreskriften i denna §., att alla medel, tillhörande Statens cassör i hufvudstaden, skola på räkning i Banken insättas, synes mig vara alltför sträng. §. 7 bör försvinna såsom i strid med grundlagen; hvaremot ett stadgande bör införas, som anordnar, att
Banken må ostördt behålla sin vinst, för att dermed förstärka sin fond och småningom öka rörelsecapitalet &c. §. 8.
Uttrycket, att grundfonden skall användas endast till styrka för uppfyllandet af Bankens åliggande att vid anfordran inlösa sina sedlar, synes utmärka, att ett sådant användande kan ske, genom att emot grundfonds-obligationer upplåna och reservera capitaler samt dymedelst minska rörelsecapitalet.
Jag tror ej, att grundfonden bör eller behöfver anlitas för annat ändamål, än till förstärkning af Bankens silfverfond.
Den andra utvägen torde kunna blifva alltför godtycklig.
I 5. 9 bör ordet Konung utgå.
För öfrigt är den åtminstone oskadlig. §.
10 bär försvinna i följd af den försvunna nya redactionen af 72 §. Reg.F. I stället bör den få en redaction, som uttrycker ungefärligen den mening, att alla beslut och instruetioner rör:de Banken böra, derest de för gällande af Bankens Fullmägtige skola kunna autagas, af R, St. upprät - Den i3 Mars f. m. tas i noggrann öfverensstämmelse med myntbestämnings- och banklagarna af d. i Mars i83o.
Skulle likväl sådana beslut eller instrucjtioner af R.
St. fattas och af deras Fullmägtige verkställas, som
Konungen anser innebära ett brott emot nämnde lagar, äge Konungen anbefalla sin Just.Caneeller att genast ställa Bankens Fullmägtige till ansvar inför Svea Hofrätt (eller Riksrätt) som derefter ofördröjligen döme emellan Just.- Cancelleren och banken; och hvile beslutets verkställighet, intilldess vederbörlig domstol dömt.
I §. ii förekomma flera redan af andra anmärkta redactionsfel.
Uti redogörelsen för allmänheten bör äfven den öfver Bankens redbara fond inflyta; hvilket synes mig böra bestämdt uttryckas.
Den nya BancoSecreteraren eller den K.
Rådgifvaren i Banken synes mig vara alldeles öfverflödig, och hans befattning dessutom, enär han är utan ansvar och ej får deltaga i besluten, onödig och derföre också skadlig; äfvensom den säkert komme att betydligt störa våra Fullmägtige. §. 11 kan qvarstå. §. i3.
Då jag förklarat mig mot enskildas assigneringsrätt på Banken, måste jag ock yrka uteslutande af hvad, sorn i denna §. derom förekommer.
14. bar jag intet att anmärka. §. 15.
I stället för att Bankens sedlar böra lyda på bestämda summor, bör det heta: å vissa förut bestämda valörer, hvilkas högsta och lägsta belopp <Stc. §.'r6 och §.
17 beledsagas med den erinran, att plantsar böra kunna erhållas äfven emot sedlar och ej blott i utbyte mot silfverin ynt.
Att tro sig kunna hindra större silfverposters uttagande ur Banken medelst ett dylikt palliativ, synes mig icke vara långt tänkt. I §.
17 talas äfven om ett creditiv å utrikes ort, hvars upprinnelse man ej känner och hvarom bestämmelserna synas böra blifva föremål för en särskild §., deri likväl Konungens delaktighet i beslutet öfver creditivet ej bchöfver omförmälas. §.
18 lemnäs utan anmärkning. §.
19 ogillas af mig, enligt de i mitt allmänna anförande om myntregleringen angifna grunder.
Vid §. 20 vill jag ej uppehålla mig.
Hvad angår 21 §., afstyrker jag lånerörelsens öfverflyttning till Riksg.Cont., emedan jag tror det vara bättre att äga en stor mängd enskilda fordringshandlingar, än Statens skuldobligationcr, och emedan jag ej vill inleda oss i frestelse för statsskuldssystemet.
Detta måste således föranleda ett helt nytt capitel om discontlånerörelsen, i hvilket afseende jag hänvisar till mitt anförande den 17 sisth Febr.
En slik hänvisning äger ock rum i afseende å 22 §.
Vid 23 §. är intet att säga. 24 och i5 §§. torde oskadligt kunna qvarstå. ao8 Den i3 Mars f. ta.
Vid 26 §. tillåter jag mig den anmärkning, att hela 3 cap. af lagen, eller hvad som angår det reglementariska för Bankens lånerörelse, ej hörer under Konungens lagstiftningsrätt i vidsträcktare målto, än att Konungen skall äga att vid hvarje Riksdag, gemensamt med R.
St. bestämma det maximum, som, med afseende å myntvärdets bestånd, må kunna efter af R.
St. beslutade stadgar och ordningar uppoch utlånas, hvilket maximum dock ej får nedsättas under nu befintliga förhållanden.
Slutligen borde den organiska lagen för Banken äfven innehålla vilkoren för enskilda actieägares inträde i Banken samt deras rättigheter och skyldigheter.
Dessa i största hast uppfattade reflexioner i anledning af ett förslag, sora man verkligen torde böra anse såsom ett i sin födsel qväfdt foster, anhåller jag må åtfölja remissen, till den större eller mindre uppmärksamhet, de af Utskotten må kunna anses förtjena.
Uti sista plenum hade jag äran i allmänna ordalag göra generella anmärkningar emot det ifrågavarande lagförslaget; och jag anhåller nu att, såväl i anledn. af hvad som blifvit yttradt, som i afseende på sjelfva förslaget, få ingå i några speciella anmärkningar, med förbigående dervid af hvad jag i de allmänna erinringarna anfört.
Här har blifvit taladt emot lånerörelsens förflyttning till Riksg.Cont.; men dessa anmärkningar bestämma ej frågan directe.
Så länge Banken är skyldig att inlösa alla utelöpande riksg.sedlar, är det likgiltigt i hvad slags papper, banco eller riksgälds, lånen utgifvas och om lånen utgå från den ena cassan eller den andra; men controllen försvåras för Banken, om lånerörelsen skall till en del besörjas af Riksg.- Cont., och följden blefve troligen , att vinsten fråndroges Banken, till menlig verkan på dess soliditet.
På denna grund afstyrker jag en sådan åtgärd.
Det har blifvit yttradt, att etablerandet af hypotheksinrättningar och privatbanker kommer att förminska behofvet af Bankens lånerörelse.
Jag lemnar dessa inrättningars nytta derhän; men jag tror, att minskning i Bankens lånerörelse medför en förlust för Staten.
Och de vådor, man i andra länder rönt genom dylika privata inrättningars fall, kan man här undvika.
Det är orimligt att påstå, att Banken kan enväldigt disponeras och styras.
Ända sedan 1668 har sådant icke kunnat ske.
Bancoordn. är nemligen en lag, som icke kan ändras utan Konungs och Ständers gemensamma beslut, efter den af Konungen är sanctionerad.
I anledning af hvad som blifvit yttradt om Bankens s. k. grundfond, får jag endast erinra, att denna fond är Statens skuld till Banken.
Vårt land är väl det enda, der man förvandlat gäld till mynt och anbefallt dess antagande i liejvider, såsom det skedde med Riksg.Contrs sedlar.
Jag anser grundfonden, ända till dess den antingen förvandlats i Den 13 Mars f. m. i silfver eller fy lies genom bevillning, blott finnas på papperet och ej i verkligheten.
Jag öfvergår nu till sjelfva förslaget.
Först yrkar jag dervid, att 3 §. må ändras.
Der saknas bestämmandet, att Banken jemväl skall fortfara att vara en Vexelbank.
Man har sagt, att detta skulle härleda sig af glömska.
Jag tror det ej; men det går så gemenligen, då man i en titel vill specificera functionerf, som derunder kunna ifrågakomma, att nian glömmer en mängd och sålunda föranleder misstag och tvetydigheter.
Jag yrkar, att namnet bör blifva R.
St:s Bank och alt således orden; depositions- och låne-uteslutas. 4 §• bör ställas i öfverensstämmelse med landets lagstiftning i detta afseende.
Samtliga följande §§. till den i3 kunna utgå, och hvilket då naturligtvis komme att förändra nummerföljden. i4 §. innehåller: ”Banken vare pligtig att till en hvar, som kostnadsfritt för Banken inlefvererar silfver, utgifva motsvarande summa i bancosedlar” &c. Jag yrkar, att då silf— ret ej är myntadt, bör det inlemnas på myntet och attesten deröfver tjena till grund för sedelutgifningen i Banken.
I ty §. står, att Banken får bevilja creditiver åt allmänna verk; bör vara: efter samma grunder som till enskilda, d. ä. i mån af insatta medel.
De stora creditiverna äro öfverflyttade på Riksg.Cont., hvilket i sig sjelf är en likgiltig åtgärd, så länge Banken är pligtig inlösa detta Verks sedlar.
Vore Bankens ställning rätt ordnad, skulle dess vinst betäcka dessa creditiver.
Genom en klok organisation af Bankens styrelse och förvaltning skulle Bankens credit snart bringas derhän, att dess silfverfond städse ökades i ett större förhållande än dess sedlar.