Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. skulle hafva svikit sin heliga pligt, om de bifallit en sådan tillstyrkan; örn de anvandt folkets skatter, skärfvan hopsamlade under svett och mödor, mine herrar! någon gång de, för hvilka fadren skolat matta sina hungrande barn, eller lör hvilka man plundrat hans hus på hvarje nödvändighet, hans säng intill halmen; om de användt dessa, sager jag, till afbetalning på en skuld, som icke är Rikets, som man mot lagar vill påbörda det, som icke till Rikets nytta blifvit använd; ty då vore väl intet skäl att dölja huru den tillkommit, som en minister lättsinnigt, kanske samvetslöst, åsamkat till återbetalning af lån, för hvilkas användande till Rikets bästa man tycker sig hafva redogjort nog, nar man later oss veta att de blifvit upptagna och begär att vi skola betala dem.
Mine herrar! med lika rtat, som en Utrikes Minister kunde i cabinettscassans namn göra en skuld på en million, nu 775,966 r:dr, oell vara djerf nog alt tro R.
St. så glömske af sin pligt, så, jag vill icke säga äreförgätne, men förgätne af fäderneslandets lagar, af dess val och sina medborgares belägenhet och tillstånd, att de skulle erkänna denna skuld för Rikets, att de utan att det ringaste, långt mindre rätt, veta huru den tillkommit, skulle lättsinnigt bifalla dess afhetalande, att de, genom att boitkasta de tillgångar, som finnas, skulle vilja betunga sina medborgare med nya bördor utan all fäderneslandets väl det fordrade, att de skulle vilja rycka brödet från barnen och kasta del för hundarna; med lika rätt skulle han hafva kunnat pantsätta land och rike, en djerfhet, sorn, ifall den förra ej misslyckats, vi kanske hade snart fått erfara.
Horn har uti sin reservation ansett, att så snart R.
St. fått kunskap derom, att genom en ministers oredliga förvållande län blifvit upptagna och skulder gjoida uti den under hans förvaltning stående cassas namn, eller, såsom han uttrycker sig, ''StatsUtsk. kommit i tillfälle att för R.
St. uppgifva beloppet af cabinettscassans brist, så borde R.
St. erkänna dessa skulder såsom Rikets och anordna deras afbe talande, såvida icke Rikets värdighet, credit och trygghet skola äfventyras.”
Mine herrar! jag vill ånyo erinra eder, att denna skuld är icke en gång med Ständernes vetskap, långt mindre med deras samtycke, tillkommen.
Jag hemställer, om icke följden af ett erkännande af denna skuld skulle medföra motsatsen af hvad Gr.
Horn säger sig åsyfta. R.
St. skul le genom detta erkännande på en gång äfventyra Rikets credit och trygghet, Rikets och sin egen värdighet.
Stadgandet uti 76 §:n Reg.Fin är enda villkoret för bibehållan - Den 27 Februari f. m. 6G7 det af Rikets credit.
Nar detta stadgande öfverträdes, när det har blifvit af noll och intet välde, kan Riket icke mer aga någon credit.
Det är just derigenom, att inga af Rikets skulder få undandragas offentligheten, som Rikets credit bibehålles.
Hvem skulle vilja låna en stat, som måhända hade så många hemliga skulder, att den stod färdig att göra en statsbanluui?
En sådan ställning påstod man var orsaken till Danmarks sista olyckor.
Skulle någon vilja låna Sverige något, örn ej förberörde § qvarstod och efterlefdes?
En minister kunde ju redan då hafva pantsatt land och rike.
Initiativet är farligt under våra förhållanden; om vi en gång i nödens stund behöfde lån, vore vi måhända skuldsatte hos hvarje bankir, ändå från den s. k.
Konungarnes jude, Rothschild, till sprältarnes bankir i Stockholm.
Vore denna § borta, hvilka garantier hade vi, att icke en lättsinnig Regering alldeles förstörde
Rikets fitiancer och med dem icke blott dess välstånd, utan måhända dess frihet och sjelfständighet, att icke tala om dess trygghet?
Det var Franska Konungaines rättighet att skuldsätta Riket, som bragte den siste af dem näst före revolutionen under lidan och landet till en förvirring, som kostade millioner lif och bredde ett blodtäcke öfver Europa.
1809 års lagstiftare gjorde icke utan orsak afseende på den oändliga skilnaden, sorn skulle uppkomma, 0111 ordet ”må” uti 76 §:n Reg.Frn hade stått i stället för ordet ”kan.”
Då hade denna § icke inneburit andra garantier för Rikets säkerhet mot en lättsinnig
Regerings slöseri och mot oredliga ministrar, än dem som finnas uli revolutioner, riksrätter, statsfängelse och dödsstraff; och Riket hade att välja emellan att antingen betala de åsamkade skulderna, olagligen förneka dem elier göra en stalsbankrut.
Då bade denna § nästan lika så gerna kunnat vara borta.
Nu slår ordet ”kan” Konungen, när Han genom ministrarna utan Ständernes samtycke gör skuld, begagna Rikets credit såsom en omyndig sin faders utan hans lof.
Kunna båda så begå, att skulden blir betalad, väl dem! i annat fall förlorar den omyndig betrott, och denne bör blifva tillrättavisad för sin olydnad; oell om han sig för myndig utgifvit, blir han straffad derför, äfvensom den, hvilken Konung eller styrande ministrar utan Ständernes samtycke lån gifvit och de för Konungens regeringsåtgärder ansvarige eller sjelfstyrande ministrarne blifva till ansvar ställde för deras oredlighet, för deras förbiseende deraf, att ingen regeringsåtgärd får strida mot grundlagen ; men folket är lika fritt från gälden, som en fader lör omyndig sons; oin det vill betala den, beror sådant på fri vilja.
— Så har jag uppfattat betydelsen af 76 §:n Reg.Fm, så meningen af och ändamålet med densamma.
Vöre den annorlunda, åtogo vi oss 1809 alt med våra MedStånd dela bördorna af vissa skatter endast derföre, alt de skulle sam* 668 D c n ij Februari f. ui. faldt, på det sätt man nu begär, användas, så beklagar jag ett sådant förhållande.
Eder öfvertygelse, mine herrar! om den sak, hvaröfver vi nu gå att besluta, vågar jag icke sätta i fråga skulle vara någon annan än den, att vi skola ställa oss till efterrättelse våra grundlagar; de äro i detta fall fullkomligt klara, och jag smickrar mig med att J förstån dess bokstaf på samma sätt som jag.
Asigterna kunna vara delade vid frågan om .Statens behof, vid fråga om folkets förmåga att bära skatter, vid fråga om nyttan eller skadan af offentliga företag eller inrättningar, vid fråga om lill hvad grad personer hafva gjort sig förtjente eller oförtjente af fäderneslandet; men öfvertygelse!! inom delta Hus lärer aldrig hafva varit och aldrig blifva delad och olika, då fråga uppstår om vi skola följa fäderneslandets lagar eller icke.
Orden ”Gild och mitt fäderneslands lagar” hafva alltid med eldrunor varit ristade uti Svenskens hjerta, och de skola vara de sista, som, när hans frihet icke mera finnes, dö på hans läppar.
Den, som glömt dem, har glömt all han ar Svensk.
Jag är lika öfvertygad, att J, mine herrar! insen huru orätt vi handlade mot våia medborgare, huru liknöjdt mot våra lagars helgd, om vi erkände ifrågavar. skuld såsom Rikets och såsom Svenska folkets ombud ålade det att betala denna skuld; att J fasten uppmärksamhet på den fara, som genom detta erkännande uppstode för framtiden, som uppstode, ifall vi lemnade exempel på, att vi såsom folkets representanter erkände en skuld, hvilken man utan det i grundlagen för en sådan skulds görande bestämda villkor vill påbörda Riket; lika öfvertygad derom är jag, som jag motser med lugn tillförsigt, att edert beslut blir öfverensstämmande med denna eder åsigt om fäderneslandets väl.
Nog vet jag, att, när vårt handlingssätt endast bestämmes af vår fria vilja, vi ofta i enskildta förhållanden nödgas göra mycket, som vi ej anse fullkomligt öfverensstämmande hvarken med det lätta eller med det nyttiga.
Vi göra det dels öfvertalade af vänskap, dels dertill förmådde af medlidande, dels tvungne för att undvika hat; ingen redlig gör det, lockad af vinning.
Men då det gäller fäderneslandet, hvilken rättskaffens hörde någonsin den enes bön eller den andres hot?
Hvem afsåg någonsin annat än dess väl?
Äfven om han icke kunde vänta sig annan belöning än den, att med Romaren Drusus nödgas utropa: ”ingrata patria!”
Jag beder eder besinna, mine herrar! att liksom en Atheniensisk prestinna påstod sig vara det för att välsigna, icke för att förbanna, så äro vi folkets ombud, icke för att öka dess bördor och elände, titan för att minska dem och vårda dess rätt.
Handlar något af de fyra RiksSt:n annorlunda, så häfver det handlat såsom oredliga förmyndare, och det har mycket att frukta på räkenskapens dag när folket myndigt varder.
— För några dagar sedan beklagade man, att det var så kallt här utanför
Den 27 Februari f. m. 669 Riddarhuset; jag vill än mera beklaga, om vi genom vårt handlingssätt gåfvo våra medborgare anledn. att tro, att det äfven blifvit kallt inom detsamma, att den värma, med hvilken delta Stånd alltid uti fordna dagar omfattat fäderneslandets väl, öfvergått till ljumhet och från ljumhet tilI köld ; om det gamla ordspråket — ”probitas laudatur, sed alget,” äfven vnnnit tillämpning här och fosterlandskärleken förfrusit i vårt hjerta.
Det vore beklagligt, mine herrar! om Sverige, förr så rikt på lysande bedrifter, på ära och patriotiska män, snart skulle hafva förlorat allt; om det undgick sin undergång, endast för att upplefva en tid af förnedring.
Måtte då förr Nordsjön och Östersjön hafva slagit samman öfver Svenskarnes hem!
Måtte vi då förr försänkte i slafveri hafva glömt hvad våra förfäder gjort, än frie förlorat den känsla, hvarigenom vi kunne likna dem!
Måtte fondelia land, detta Sverige, hafva förlorat sitt namn och ingen veta livar det funnits!
Hvad det varit, derom vittnar månget ryktbart namn på dessa, dunkla sköldar; hvad det är och blifver, mine herrar! är frågan, som vi hafva att besvara.
Utanpå detta lius står: ”förfädrens lysande exempel”; må det blifva vårt valspråk och normen för vårt handlingssätt inom detsamma — — —!
Tidsandan är det gudalimrade Ellida, som hinner öfver hvarje göl och trotsar hvarje våg, vore den ock skyhög!
Men jag återgår från vår lysande tid till vår tid, till cabinettscassan försänkt i skulder och mörker, derom är frågan.
Man påstår, att allan rättfärdighet var uppfylld, då de personer blifvit ställde till ansvar, hvilka senast haft cabinettscassan under sin vård, och då vi erkänt Statens skyldighet att betala balancen.
Mine herrar ! 76 §:n af vår första grundlag, denna som ämnades att vara ett lås för Svenska folkets fickor under en mindre samvetsgrann styrelse, stiftades väl icke för att kunna öfverträdas, för att kunna undanskaffas med dubbelnycklar och för att vi sedan skulle hämna dess våldförande och våra förluster måhända med blod.
Ringa garanti hade den då gifvit.
Riket till gagn och nytta stiftades denna § så, att den icke kan öfverträdas.
1809 års lagstiftare satte för Svenska folkets fickor och Sveriges skattkammare ett dyrkfritt lås.
Hvad hade vi vunnit med 76, hvad med 78 §§:na Reg.F:n, om vi sjelfve sanctionerade deras eluderande, om vi betalte äfven de skulder, hvilka utan Ständernes samtycke gjordes i Rikets namn, och nöjde oss med att söka bringa elem till ansvar, som varit vållande till dessa skulders görande; om vi godkände, att våra provinser blifvit pantsatta och endast sökte bestraffa de ministrar, genom hvilka det skett.
Det måste väl äfven vara afsigten med dessa lagbud, att vi skola kunna vara befriade från all annan gäld, än den, hvilken med R.
St:s samtycke blifvit gjord, att vi skola få behålla Riket ostyckadt, och att de skola afhålla en hvar från att inlåta sig uti transactioner stridande mot dessa §§, derigenom 670 '-T Den 27 Februari f. m. nemi. att man må kunna vara öfvertygad, att sådana ej af Pi..
Vore ej förhållandet sådant, kunde ju en lättsinnig Regering bortsälja och pantsätta provinser, samt öfverhopa Riket med skuld; kunde den hålla dessa transactioner hemliga, till dess de personer vore borta, af hvilka ansvar kunde kräfvas.
Hvartill tjenade då dessa §§?
Nej, mine herrar! grundlagen förbjuder oss att erkänna Riket redan vara med denna s. k. cabinettscassans skuld belastadt; vår kärlek till fäderneslandets väl, vår pligt att ej pålägga våra medborgare skatter öfver deras förmåga alt bära, eller medgifva att dessa skatter onyttigt användas, förbjuda oss att lemna vårt samtycke dertill, att Riket nu med denna gäld belastas, då vi icke känna, om den blifvit gjord för Rikets bästa.
Jag skulle hafva anhållit 0111 bifall lill StatsUtskts nu föredragna utlåt , örn StatsUtsk. uttryckligen deruti förklarat den cabineltscassan påbördade skuld vara något, hvarmed Raket ej hade att skatfa, om det tillstyrkt R.
St. att tillkännagifva sig af grundlagen förhindrade att anse den skuld, hvartill man begär anslag, vara Rikets, då den ej enligt 76 §:n Reg F:n för detsarnmas läkning blifvit gjord.
Nu anhåller jag om återremiss af detta utlåt,, ej emedan jag yrkar, alt StatsUlsk. måtte tillstyrka något anslag till ofvannämnde skulds betalning, — vare det långt ifrån mig, — utan emedan jag önskar, att StatsUtsk. må tillstyrka R.
St. att förklara, det de icke kunna erkänna den c a b i n e 11 s c a s s a n påbördade skuld f ö r R i k e t s, d å den icke, på sätt 76 §:n Reg.-E’:n f ö r e s k r i f v e r, blifvit med R. S t: s samtycke gjord; att Utsk. ville vidblifva sin tillstyrkan, att R.
St. icke måtte bevilja något anslag till betalning af denna skuld, s a m t t i I I i k a tillstyrka dem att förklara, det de icke kunna samtycka dertill att Riket med den i cabinettscassans namn gjorda gäld belastas, då de ej varit i tillfälle att bedo mina till hvad grad den uppkommit genom för Riket nödiga och nyttiga utgifter.
Det är i sanning ett beklagligt förhållande, alt Regeringen gjort skulder, hvilka den nödgas begära att folket skall betala, utan att den kan uppgifva för hvilka ändamål de blifvit gjorda; att vi haft så oredliga ministrar, alt de kunnat rädt sin Konung till sådana transactioner, som dem vi nu en hvar känna.
Men det skulle blifva ett ännu beklagligare, ett bedröfligt, ett hvarje sann fosterlandsvän oroande förhållande, om R, St., genom försummandet af sina pligter, gåfvo folket ännu mera anledn. lill klagan, handlade så, att dylika företeelser som den med cabineltscassan komrne att höra till ordningen för dagen, sedan man erfarit, att man intet äfvenlyrade dervid; om de, som skola bevaka fäderneslandets väl, blundade för dess förderf och lade öfverseendets hyende under det onda.
När man tänker på, Den 27 Februari f. m. 671 att vi haft ministrar, hvilka slutat freder sådana som den i Fredrikshamn, som den i Kiel utan tullfrihet i Öresund; hvilka, födde soin Diogener, lefvat som Luculler, lemont den cassa, som stålt under deras våld i sådan ställning som cabinetlscassan och lemnat efter sig millioner, samt i minnet dermed sammanställer, jag djerfves ej säga Oxenstjerna men kanske Adler Salvius, som deltog uti Westphaliska fredsunderhandlingarna och under trettioåra kriget försträckte sitt fädernesland ansenliga summor, hvarför han fick den belöning, alt en otacksam eftertid, som vi väl kunna minnas, frikände Staten från betalningsskyldighet för dessa på samma gång som för flera andra lagliga och af Staten förut erkända fordringar, de förra till och med då de öfvergått i arf till efterkommande af Gustaf Adolphs räddare vid Stum, Weissenburg; när man, alt förbigå alla andra historiska minnen, drager sig tili minnes den olycklige fremlingen Görtz, skulle man vara färdig att utropa: ”hvad patriotismen har gått tillbaka! finnas mera ära och tro?” Mine herrar! patriotismen har icke gått tillbaka; den har endast blifvit tillhakaställd.
Sverige har genomlefvat en tid, som man kudde kalla de brukbares tidehvarf, då ej fosterlandsälskande män behöfdes, då patriotismen var biltog fi ån samhällets höjder, och ara och tro och karaktersfaslhet voro ett oförlåtligt fel, då makten ville blott hafva kreatur och styrelsen huskarlar; en tid, då man skulle gifvit fäderneslandet till spillo, för att på dess ruiner, på dygdens och ärans grusade tempel, få uppresa och tillbedja ett heiette, som man kan benämna allt annat utom ära och tro.
Så länge någon finnes qvar af detta belätes offerpi ester, af de gamla initierade, som man kallat de menlöses liga, kan fäderneslandet ej hoppas annat än hvad som skett.
Jag h ar varit mer än mångordig i denna fråga; man må anse denna min mångordighet för ett fel; den är åtminstone icke något brott.
Jag har icke kunnat tala annorlunda, och jag har då valt det minsta af tvänne onda; ty om jag, ulan att vara beröfvad min tunga i detta mål, hade tegat, skulle jag ansett det hafva varit ett bl ott.
Mången torde vara af den öfvertygelse, att Styrelsens tillkännagifvande om cabinettscassans skuld är en notificalion om eli dödfödt barn, hvilket icke en gång hade bort hafva erhållit ett namn i de lefvandes verld, som, liksom det tillkommit, hade bort jordats hemligt i tysthet, och att deröfver ej linde varit något alt orda.
Men, mine herrar! detta foster har tillkommit genom ett brott, och det är örn della jag talat.
Härvid vili jag sluta, och blott i sammanhang dermed anmäla:
Det är anledning till anmärkn. mot Statsrådet samt
Statsministern och föredraganden för utrikes ärendena, hvarom remiss hega res till Const.Utsk., inför hvilket anledn:na uppgifvas skola; samt tillika: det är a 11 led n. till anmärkn.
672 Den 27 Februari f. m. mot Statsrådet och föredraganden för Civil-deparlementet, hvarom remiss begå res till Cons t.- Utsk., inf ör hvilket anledningarna uppgifvas skola.
Landtm, förklarade, att lill följe af 29 §:n Riksd.Ordn, komme de anmälda anledningarna till an märkning att remitteras till Const.Utskottet.
Hr Ihre, Albrecht Elof, uppläste till prot. följande; Statsministern för utrikes ärendena Hr Frih.
Stjerneld har, jemte bifogadt läkarebetyg öfver sjukdomsförfall, i en till mig insänd förklaring afgifvit upplysningar, hvilka, såsom ägande gemenskap med StatsUtsk:s nu föredragna betänk.
, jag anhåller att för Högh R. o.
Ad. få uppläsa: ”Då jag erfarit huruledes man velat finna stridighet och motsägelse uti innehållet af två särskilda af mig i egenskap af Statsminister för utrikes ärendena under den 3 oell den 7
Mars sisth år aflåtna embetsskrifvelse!' ang:de cabinettscassans tillstånd; och då jag föreställer mig, att förhällandet med berörde skrifvelse!' skall komma alt vidröras under H. R. o. Ad:s förestående öfverläggning rörlde StatsUlskts betänk.
N:o 427> har jag af sådan anledning ansett mig, fastän af sjukdom hindrad att personligen deltaga uti discussionen, dock ej böra lemna tillfället obegagnadt att afgifva en enkel förklaring, ang:de tillkomsten och betydelsen af mina om för mäld a em betsy t tran den.
Uti skrifvelse af den 20 Febr. sisth år, som den 29 i samma månad blef mig meddelad, begärde R.
St:s Const.- Utsk. genom dess ordförande utaf t. f. Hofcancelleren att bland annat erhålla del af det eller de inför K.
M. uti ministeriella mål förda prot., ang:de ett lån, som förmodades hafva blifvit för c a b i n e 11 s ca s s a n s räkning år i836 eller 1837 af dåvar.
Statsministern för utrikes ärendena frami.
H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt uti England upplaget.
Härå aflat jag den 3 Mars till Hofcancelleren det svar, att något lån för cabinettscassans räkning icke blifvit upptaget, hvarken före, under eller efter den af Const.Utsk. antydda tidpunkt; hvilket svar sedermera blef af Hofcancelleren till Const.Utsk:s kännedom öfverlemnadt Undertiden hade jemväl R.
St:s SlatsUtsk., uti skrifvelse till Hofcancelleren af den 18 Febr., begärt att erhålla åtskilliga upplysningar ang:de cabinettscassans tillstånd, på det att Utsk. måtte blifva i tillfälle alt erfara huruvida något anslag för cassans utgifter borde i sammanhang med exlrastatsreglerm tagas i betraktande; och sedan denna StatsUtsk:s skrifvelse den 20 Febr. blifvit mig delgifven, afgaf jag den 7 påfölj.
Mars det und. utlåt, i ämnet, som K. M., i anledn. af StatsUtsk:s framställning, i nåder behagat från mig infordra, uti hvilket utlåt, bland annat yttrades: att stats - Den jj Februnri f. ra.
Cj3 statsverkets ditintills fastställda anslag till ministerstaten under olika tidskiften dels befunnits tillfyllestgörande, dels visat sig för beliofven otillräckliga; att i allmänhet de i5 år, som närmast föregått mitt inträde i Statsministersembetet, efterlemna! en ganska betydlig brist, tillkommen genom uppgifna orsaker; all ministercassan vore besvärad af ett under antydda ogynnsamma förhållanden åsamkadt tryckande deficit, samt att åtgärder blifvit vidtagna för att tillvägabringa en årlig förminskning af den balancerade bristen.
Det är nu dessa båda skrifvelser af den 3 och 7 Mars, som man ansett stå till hvarandra i en stridighet, genom hvars tillvaro jag skulle hafva gjort mig skyldig till en betänklig pligtförgätenhet eller ett anmärkningsvärd! förbiseende !
Men, utan att häremot behöfva vädja till hvars och ens bedömmande af min framfarna vandel såsom enskild och offentlig person, vågar jag förvänta, att man, vid lemnad uppmärksamhet åt nedannämnda förhållanden, skall finna mig icke hafva uti mina omförmälda ombetsutlåt:n, i det närmaste samtidigt afgifna, gjort några uppgifter, som varit med hvarandra eller med sanning och bättre vetande oförenliga.
Jag har yttrat att cabinetlscassan häftade för en betydlig brist, en balance, el t deficit, men att något lån för samma cassas räkning icke blifvit upplaget.
Dessa yttranden äro begge grundade å verkliga förhållandet; och deras afgifvande i de ordalag och på sätt som skett, har tillkommit med afseende å de särskilda omständigheter, som vid hvartdera tillfället varit i fråga och skolat af mig upplysas.
Utaf det sammandrag af cabinettscassans räkenskaper, som, efter mitt afträdande från Statsministersembetets utöfning, lärer blifvit StatsUtsk. meddeladt, upplyses att, sedan cabinettscassan småningom iråkat en allt mer och mer tilltagande förlägenhet, föranledd deraf, att den anordnade Staten icke motsvarat de till en del oförutsedda och på förhand oberäkneliga behofven och att således föregående års brister måst omsättas medelst anlitande för sådant ändamål af löpande årets ordinarie inkomst, har K. M. år 1836, med behjertande af dessa förhållanden och till förekommande af cabinettscassans än vidare obestånd, behagat bispringa densamma på det sätt, att K. M. i nåder låtit, icke uti cabinettscassans namn eller för dess räkning, utan för den under K.
M:s omedelbara disposition stående colonial- eller Barthelemy-fonden, samt under enskild löftesansvarighet af H. M. Konungen och H. K. H.
Kronprinsen, upptaga ett lån, ursprungligen af 5o,ooo pund sterb, hvaraf beloppet blifvit af K.
M. användt och förskjutet till cabinettscassans behof, väl för alt sedermera af nämnde cassas disponibla tillgångar successive godtgöras Barthelemy fonden, till amor20 H. 85 674 Den a7 Februari f. M. terande af dess skuld, men nian att någon särskild förbindelse i sådant afseende blifvit för cabinettscassans rakning afgifven.
Likaledes liar K. M., af nåd. omtanka för möjligheten af utrikes departementets fortfarande verksamhet, tid efter annan hållit cabinettscassan utan förskrifning tillhanda, dels en betydligare summa utaf K.
Mrs enskildta medel, dels beloppet af ett utaf Ilai thelemycassan hos den s. k.
Filenska fonden negocieradt lån å 60,000 r:dr Hamb. b:co, hvarvid den redan för detta officielt kända och af R.
St:s revisorer anmärkta omständighet, att cabinettscassan iklädt sig borgen9ansvar för sistnämnda försträckning till K. M:s Barthelemy fond, efter min öfvertygelse, grundad å formen och villkoren för denna secondaira ansvarighet, ingalunda inå anses innebära egenskap af något directe utaf cabinettscassan upptaget lån.
I öfrigt har nämnde cassa haft ett årligen omvexlande saldo till tre handelshus, med hvilka cassan för dess vexeladärer eller af annan anledning ägt löpande räkning; men detta saldo, såsom till beloppet beroende af tillfälliga omständigheter och årligen till större eller mindre del å hvarje conto liqvideradt, är icke heller af beskaffenhet att kunna hänföras under benämning af lån.