Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till fullkomnande af denna min vördsamJ ma hemställan, skulle väl uppgift på de Städer, uti hvilka Magistratens iörbemälte
Ledamöter borde njuta lindring uti deras ändock nog dryga kall, härvid föreslås, men sorn min bekantskap i detta afseende med alla Städers Domstolars organisation ej sträcker sig så långt, att jag ju möjligen kunde komma att förnärma någon, så torde närmast förena sig med erhållandet af en påiiteiigare uppgift, om Vallöf!.
BorgareStåndet sjelf afgifver de upplysningar, som kunna finnas nödige, och hvarom Riksens Höglofl Ständers Lagutskott, dit dt-nna min motion torde komma att förvisas, lärer Bil till Ridd. o. Ad, Pr, I Band 15.
Den io F tbruarri, ingå uti författning, om något afseende eljest göres å hvad jag nu haft äran andraga.
N:o lo. Friherre Rudbeck, Alexander•
Plenidagen den 6 dennes behagade Hans Excedlence, Grefve Märner hedra mig med sina anmärkningar å min, under d. 3 framställde motion.
Med hågkomsten fästad å föregående tider, finner jag mig smickrad, då dessa anmärkningar blifvit anförda af Herr Greive Adolph Göran Mörner, som för 13 år sedan, under dess då endast varande Landtmannatillstånd, ofta inom detta Ridd irhus talte för folkets väl och till befrämjande af dess fördelar, med en styrka, sorn var genomträngande och en vältalighet, som ingaf öfvertygelse om dess motiverfulla värde.
Det är en verkelig förlust, att numera sakna den tidens lyckliga Talare, sorn då endast ömmade folkets fördelar.
Herr Grefven har anmärkt, att Sverige vöre det land, som minst ägde att beklaga sig öfver sitt tillstånd:
Jag medger det och in stämmer deruti fullkomligen, politiquement betragtadt; men derföre hafva vi endast att tacka vår älskade Konung, hvars existence är vår skyddsmyr.
Men Sverige borde och kunde äfven blifva*lyckligt i Oeconomiskt afseende, hvartill jag önskat, att detta Riksmöte Öeii 10 Fcbruafiu matte föranleda, enar det af Konung och Ständer gemensamt bcredes.
Uti min väckte motion har jag endast nämnt utlagor eller contrihutioner i allmänhet* icke bevillning i synnerhet, ehuru den äfven är medverkande.
Jag har sagt, att de6sa utlagor aro hardt tryckande, samt penningenöden förvånande och jan,t stigande, derföre, att vahruvardet så väl å landtmanna, sorn andra inhemska producter fallit, till största delen 40 å 50 procent, och att rörelscCapitalet; som tölo af välviljan till väckande af Industrie i alla näringsgrenar, extenderades må hända för hastigt, i synnnerhet, då strypnings6ystemet 18 J? påföljde så brådstörtande.
DeSsa äro de synbara anledningar, som Orsakat svårigheten, jr äfven omöjligheten för Svenska lolket, att in^d så inskränkta inkomster, nu kunna fortfara med lika contributioner.
Då enligt mirt afgTne Tabell Öfver Sollentuna Socken, densamma betalar årligen uti Bevillning och ständiga räntor samt bränvins* bevillning, utom till kyrkans betjening af alla slag, utom för ritstningsbesväret, utom hållskjuts, kungs- och kronoskjuts, utom väghållning och faitigförsöijning, en summa af 5,43.2 R:dr Banco, så synas sådana Socknar, ej obetydligt, men hitintills med tålamod hafva contribuerat.
Dm io Fehruarii, Att taxationerna å hemmans beskattningsvärde, numera^ såsom för höga, betunga bevillningsafgiften utöfver sin rätta gräns, bevises tydligen af det nu mera nedsatta varuvärdet å productionerna, då d^n beha line inkom-i sten bör vara rätta måttstocken för egendomsvärdet, samt då hemman i allmänhet fallit i pris till minst 30 å 40 procent.
Det torde ej vara allmän rikedom, utan snarare allmän nöd och förlägenhet, som orsakat dessa resuitater.
Att inom Stockholms Stad, centralpunkten för hela Sveriges rörelsecapital, der rikedom och öfverflöd lysa inom alla hus, och der man, med dessa jämförelser betviflar möjligheten af den brist landsorterna, med flera års erfarenhet känna, våga framställa behofverna, kan visserligen anmärkas af vissa personerj men skall ganska säkert af en rättvis och så allmänt älskad Konung med nådigt välbehag anses och af Sitt folks representanter, såsom mäst upplysande och äfven såsom rådgifvande, emottagas.
Jag vågar äfven försäkra att hvarje Svensk man, som hyser kärlek för Konung och Fosterland, aldrig vill undandraga sig, att till denna vår Konung och Dess verkeliga och nödvändiga Statsbehofver gerna contribuera uti ett relatift förhållande af tillgångarna.
Herr von Stahl, Samuel".
Åtskilliga agtningsvärde män, och bland Den 10 Februarii, 229 dpm Friherre Rudbeck, hafva vid detta Riksmöte yttrat sif? öfver den allmänna nöd och förlägenhet, sorn de förmena nu vara rådande inom vårt fädernesland, samt derföre projecterat nedsättning af Bevillningen och öfrige hem» mansutlagor.
Må det äfven tillåtas mig tillkännagifva mine äsigter i detta vigtiga ämne.
Härvid får jag först nämna, att så länge Försynen icke straffar landet med missväxt och folket icke upphör att arbeta, är det oförklarligt att man kan omtala någon verklig nöd, och det så mycket mera nu, som vi haft tre på hvarannan följande goda år, Jag minnes året 1783, då en del allmoge i flere af Rikets provincer måste blanda bark och ben i det mjöl, sorn begagnades till bröd, samt ibo8 och 1809 årens olycklige krig, då allmogen var nödsakad utgöra dryga krigsgärder, samt lemna det dyrbaraste den ägde, d. v. s., dess barn till Statens försvar, samt dervid höra och se dem omkomma af hunger, frost eiler fältsjuka.
Desse tider äro nu försvunne, och att omtala alla dess rysligheter är hvarken öfverensstämmande med mitt begär, eiler ändamålet för mitt yttrande.
Jag har blott i förbigående velat nämna detta, för att visa, att i Sverige för närvarande icke kan finnas någon verklrg n*d.
Genom FilialDisconternes hastiga upplösning) samt deras fordringars snara inbetalning, och genom de till öfverdrift »JO Den 10 Februarii, under krigsåren uppjagade priser på egendomar, spannemål och öfrige landmanna piodueter, hvilka 6<-dermera fallit i förhållande till deras förra värden, har en nästan allmän pe•,« ningeförlägenhet uppkommit hvarigenom flere familjer blifvit ifrån välstånd törsaite i fat t i gdom, utan att sådant varit följder af de allmänna onera, sorn hemman från urminnes ti* der utgjort.
Att afhjelpa denna förlägenhet bör vara hvarje vältänkande Riksdigsmans innerlig3 önskan och ifriga b mödande, likasom att dertill föreslå rätta sättet Efter m n tanka hafva Riksens Ständer, sjelf ve alltsedan t
K o y till en stor del vållat denna förlägenhet, genom de mindre väl beräknade mått och steg, sorn uti de till förevarande ämne hörande omständigheter tid efter annan vidtagits.
Nåd och kraftiga bemödande icke vid alla tillfällen mellankomma, hade efter min öfvertygelse, den allmänna förlägenheten varit
Vida 6törre, än hvad den nu verkeligen är.
Jag förer Samma språk och tänker lika, med hvad jag yttrade till Högloflige Ridderskåpets och Adelns Proocoll vid sista Riksdag; men då jag nu går att ytterligare upprepa hvad jag då fann nödigt och nyttigt, Utber jag mig, att ej blifva misskänd för det jag nämner mine enskildte åsigter, när jag härmed förklarar min högaktning för alla de män, som efter deras öfvertygelse talat i detta ämna.
Sorn jag i mångå år varit domare Den ro Februarii, på landet, samt ägt en icke obetydlig jord derstädes, *å bör jag känna de onera, som åtfölja hemman.
Jag medgifver att intet bland dessa är för landunannen mera tryckande och svårt, än roteringsskyIdigheten; men detta är för dem ett nödvändigt onus, som existerat, Och måste fortfara, så länge Sverige icke vill Upphöra, att räknas bland frie och sjelfständige Stater, och så vida Sverige icke vill förlora sine gamle Bundslörvanter, eller det anseende blind Europas magter, som det nu innehar Jag skall dessutom aldrig medgifva, att minskning i Roteringen, hvarigenom penningar elier spannemål drages från landsorterne, blifver i oeconomiskt afseende nyttig.
Jag har betalt 50 R:dr Banco årligen för hvarje vacant nummer^ desse penningar hafva bortgått från orten, utan att någonsin mer dit återkomma.
Deremot har Soldaten för denum* jner jag ej haft vacante, ej allenast depencerat värdet af desse 50 R:dr i orten, utan äfven användt all dess arbetsförmåga, dels vid sitt Torpställe och dels vid egendomen.
När jag nu såsom en rättskaffens representant, fritt och utan förbehåll vördsamt fram* ställer mina tankar, åligger det mig, att med den kännedom jag äger om landets kraf och behof, utan anspråk på ofelbarhet, uppgifva de medel, hvarigenom, ej mindre den nu rådande förlägenheten kan athjelpas, roteringsskyldigheten och öfrige onera med lätthet kun. na utgöras och allmän välmåga med mindre 232 Dm 10 Febarurii, svårighet ernås, än äfven idogheten uppmun-' tras och arbetsfliten belönas
Att Rust- och Rotehållare sjelfve få bekläda den Indeldta Soldaten med godt Svenskt vadmal, hvilket i orten kan tillverkas och på de i Rikets Städar varande färgerier beredas, och hyilket i styrka och godhet kan jemföra6 med det Svenska Commissklädet.
Härigenom lindras Roteringsbördan. penningarne stadna inom landsorten och ladugårdskötseln samt fårafveln uppmuntras. 2:0.
Allmänna MagazinsDirectlonen har icke efter min tanka gjort den nytta, som Riksens Ständer med inrättandet deraf åsyftat; om detta varit en följd af sjelfva iarätt* ningens natur, förfelade föreskrifter, elier någon verkelig försummelse å Directionens sida, blifver icke föremål för min granskning.
Min enda önskan är, att om denna inrättning, emot förmodan, skulle under vissa former fortfara, MagazinsDirectiooen då endast måtte få sig uppdragit befattningen med upphandling af den spannemål, som erfordras iör fästningarne och garnizonerne i Riket. 3:0.
Sedan Riksens Ständer vid sista Riks» dag icke velat i underdånighet begära förbud emot förbrukning af vissa öfverflödsvahror, hemställer jag om icke en fri handelsrättighet mot tull till StatsCasssn måtte kunna be - Den i o Februarii, 233 viljis och åstadkommas, likasåväl bär, som i konungariket
Dannemark samt äfven i konungariket Norrigej i synnerhet sorn man i alla Rikets Siäder kan få köpa öfverflödsvaror till huru stor myckenhet som helst, utan något hinder eller åtal.
Vi hafva samma goda läge lör handel, sorn Dannemark, och undgå härigenom att underhålla en kostsam kustbevakning, samt en mängd Tullbetjening, hvilka efter hvad ryktet omtalar, icke vid alla ti 11— fällen iagttagit. eller kunnat fullgöra sina skyldigheter.
Hvilken bland Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter minnes^Jcke åren i8‘2 och 1813. då en Dansk
R:dr blott betal. tes med 14 sk. uti vårt Bancomynt, som nu deremot efter cours galler 1 R dr 8 sk.
Hvad är det om icke
Dannemarks fria handelsrättighet, som härtill bidragit? 4:0. G norn det BorgareStåndet får en fri handelsrättighet, bör det icke längre uppskjuta att medgifva landtmannen en länge sökt och efterlängtad frihet i Näringar, samtafskaffandet af Skråförfattningarne.
Denna frihet bör likväl så inrättas, att intet sjelfsvåld kommer att äga rum, utan att nödig ordning bi-i behålles, så att Städernas Innevånare icke bringas ur tillfälle att utgöra sine skyldigheter till Kronan och Staden. 5:0.
Böra MagazinsDirectionens, Bankens och FilialDisconternes återstående fordringar med varsamhet och foglighet utsökas, så att allmänheten mot anskaffande borgen , eller an - Den 10 Februarii» nan säkerhet får tid och tillfälle att småningom afbörda sig sine skulder; i hvilket afseende Friherre Boijes och Landshöfdingen Ehrenborgs välgrundade yttranden åberopasäfven som den i Herr Öfverste Berghmans memorial omnämnde vederstyggeliga 6traff-procent för erhållne
Discontlån, bör afskaffas samt räntan för sådane lån nedsättas från 6 till a procent, hälst ingen landtman i annat fall kan, med någon fördel, af dylike lån sig begagna. 6:0
I Sverige finnes för närvarande Cassör, sorn uppgå till icke mindre belopp än omkring i i millioner R:dr Banco.
Räntan lör denna summa efter 6 procent måste i tidernas längd lika säkert förstöra landet , som kräftan menniskokroppen , då icke föreskrifter och controll gifves att desse räntor åter utgå , utan att Capitalerne dermed förökas.
Om icke Riksens Ständer för framtiden stadga sådane grunder, hvarigenom dessa Cassors utlåningar med minsta skada lör landet kunna tillvägabringas, så inträffar den lika obehagliga som oväntade olycka, att en betydlig del af landels förmögenhet , blifver snart nog en Cassornes tillhörighet
Jag bekänner att jag icke vet hurti detta kan afhjelpas , så att intet våld eller lidande i allmän och enskilt afseende tillskyndas, och jag öfverlemnar derföre detta till Ridderkapets och Adelns eget mogna bepröfvande 7:0 Anser jag att den föreslagne och i sjeia Plenum omtalte realisation} elier sorn raan Den 10 Februarii, tillika behagar kalla det liqvidation , emellan borgenär och gäldenär, tills vidare bör uppskjutas
Då flere af Rikets representanter tala om nöd, och jag endast om förlägenhet, tror jag på uppgifne grunder, deticke vara i sin ordning, att nu afgöra ett så vigtigt ämne.
Man bör dessutom lemna något åt framtiden, samt hoppas, att en Gudomlig Försyn, som i Sekler räddat vårt fädernesland, också hädanefter bevarar det.
Föröfrigt tror jag, att om vi vid denna Lagtima Riksdag vinna den frihet och de rättighet, som jag i detta mitt vördsamma memorial vågat tillstyrka, skall den föreslagne realhationen framdeles med lätthet för sig gå, landet blifva lyckligt, och Riksens nu törsamlade Ständers minne med tacksamhet ihogkommas och välsignas af samtida och efterkommande.
Om jag misstagit mig om medlen till landets uppkomst, så utbeder jag mig derföre Ridderskapefs och Adelns öfverseende.
Mine afsigter äro rena, och mitt samvete skall aldrig förebrå mig, att för enskilta orsaker hafva föreslagit annat, än hvad pligt och foster* landskärlek mig ålägga.
Grefve Horn, Claes Fredria Jag skulle anse mig illa hafva uppfyllt snin pligt som Riksdagsman, om ej min svaga 236 Den la Februarii, röst blandades med deras, som här i sanningens nakna drägt framställt taflan af landets bedröfliga tillstånd.
Må det tillåtas mig, att af egna känslor sluta till de ädle mäns, som inom detta Stånd nödgas försvara en sanning, hvarpå ingen sakkunnig Medborgare tviflar, om han också i ladans skuggsida 6kulle finna någon öfverdrift, den likväl jag icke upptäcker; hvarföre jag upprigtigt bekänner, att hvad här blifvit anfört till bevis af en stigande nöd i landet, såsom följd af alla näringars afcynande under en allmän financiel förlägenhet, fullkomligt öfverenstämmer med den sakkännedom jag inhämtat.
Det äi icke utur en politisk synpunct jag betragtar mitt lidande fosterland, icke från en falsk eller låtsad frugtan för utländsk inflytelse, eller från den dålda inhemska ärelystnadens förtrytelse, öfver ett lörloradt anspråk på betydenhet inom Europeiska Statssystemet, sorn jag hämtar anledning till öfvertygelse om landets bekymmersamma ställning; vår inre styrelseförfattning är dertill en tillräcklig orsak, utan att behöfva frukta en yttre verkning, och jag motser med bekymmer de säkra följ— derne af fortfarande brister i administrationen.
Denna bedröfliga sanning må man låtsa att icke höra, att icke vilja begripa; man må häda den redlige medborgarens nit, misstyda hans afsigter och välmenande uppmaningar till allvarlig eftertanka och mogna öfveriäggningar vid behandlingen af de vigtigaste föremålen för lagstiftningen; men förgäfves skall man här bestrida att landets nöd kan vara stor och vådelig för Statens bestånd, derigenom att Den xo Fehr narn, 237 man icke medgifver den stora masean af folket annan fördel af Statens skydd, än rättigheten att lefva, lagligen beröfvad allt, hvad till lifvets nödtorft ej oundvikeligen fordras.
Det ar bekymrande att hafva horten Kon* ungens Rådgifvare icke medgifva att Jordbrukarens ställning är tryckande, derföre att hans utseende icke tillkännagifver den höjd af elände Herr Grefve Mörner tyckes förutsätta såsom yttersta gränsen för ett tåligt lidande; men det vöre förskräckande om en sådan åsigt af den närande FolkClassens belägenhet, skulle leda styrelsens åtgärder, om folkets ombud, i följd deraf, äfven vid detta Riksmöte, skulle ledas att besluta ökade Statsbidrag, i stället för den nödvändiga nedsättningen, icke allenast af Bevillnirigen, utan af Grundskatterna, sorn visserligen äro de mest tryckande.
Jag har äfven genomrest åtskillig© landsorter, och har från de fläste öfrige tillförlitelige underrättelser, som alla instämma med min egen erfarenhet om jordbrukets tillstånd i den ort, der jag är bosatt Der b?vittnas Landtmannens bekymmerfri da ställning alldrasäkrast genom de statitiska uppgifter, som här blifvit af Herr Grefve Mörner jäfvade.
Jag har varit ofta i tillfälle att höra sjelfägande bönder klaga sin nöd, jag har undersökt förhållandet, och funnit sådane jordägare, hvilka i många andra länder säkerligen skulle prisa sig lycklige att, under samhällslagarnes hägn, njuta fördelarne af en stigande culturs alster, här beröfvas allt, för att underhålla en Stats-: *38 Den io Februarli» byggnad sorn upphör att gifva skydd, da detsamma köpes pä bekostnad af hvad sora skulle skyddas.
I följe af min yttrade Öfvertygelse om näringarnes och i synnerhet jordbrukets vanmagt, tillstyrker jag den af Herr Hjerta väckta motion, om ett serskildt Utskotts tillsättande/ hvars föremål bör blifva, att undersöka orsakerne till den närvarande förlägenheten och föreslå medei till den aftynande Statskroppens återupplifvande.
.N:0 13* Grefve Posse, Carl Fredric':
Då Herr Hjertås motion Om ett serskildt Utskott blifvit föranledd af en fråga, som redan varit och än ytterligare torde blifva ett af de vigtigaste föremål för närvarande Ständers öfverläggningar, så utbeder jag mig att innan berörde Utskotts tillsättande kommer att afgöras, få återföra Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de discussioner, söm under sista sammankomst gifvit anledning till ifrågavarande motion.
Man h3r framställt jordbrukarens betryck, man har yrkat skatternas nedsättande såsom medel att afhjelpr den förlägenhet och nöd, hvaröfver allmänt klagas ifrån af de flesta Rikets provincer; mea det har ingalunda blifvit ut - Den 10 Febr tiar ii. redt, huruvida desse rop äro sanna uttryck af folkets allmänna röst eller endast ogrundade skrik, af några få missgynnade personer, som genom händelsernas naturliga gång råkat i förlägenhet.
En af dem har i synnerhet användt all sin förmåga att öfvertyga oss, det inom detta lyckliga land ingen nöd finnes, som förtjenar uppmärksamhet; att den tilltagande befolkningen och det allmänna Öfverflödet af lifsmedel bäst vittnade om mot* satsen ; att den förlägenhet, som på åtskilliga Orter förmärkes och icke kuride bestridas, vöre en naturlig följd af hela Europas ställning, af öfverängen från krigs- till fredst i 1 Istå nd, ®f allmänt antagna prohibitif-författningar m. m. och att vi slutligen med tålamod och resignation borde albida lyckligare conjuncturer.
Jag föreställer mig huru lätt det skall Vara, att inom hufvudstaden göra sig illusion; jag inser huru hela landets intresse länge skulle kunna uppoffras för hufvudstadens enskilta, Utan att man ens anade några menliga följder deraf
De fleste directaoch indirecta contributiotler betalas och förtäras i hufvudstaden,största delen af hela Rikets handel och penningerörelse är concentrerad det-
En jemt ökad tillförsel vittnar snarare om allmän rikedom, än allmän förlägenhet och nöd.
Med ett ord , alla omständigheter förena sig, att hos många af hufvudstadens invånare stadga en ofullständig opinion om det verkeliga tillståndet i provicern».
Den lo Februarii, Att detta tillstånd icke är så tillfredsställande sorn Herr Grefve Mörner sökt bevisa ; icke ens af den natur, att
Regeringens ledamöter kunna länge deröfver förblifva obekymrade, torde kunna bevittnas af de flesta ifrån landsorterna hitkomna Riksdagsmän äfvensom af Landshöfdingarncs embetsberättelse!-.
Må det tillåtas mig att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på facta, som för verklige
Sedan sista Riksdag hafva ej mindre än 87 Ledamöter af detta stånd, till följe af R ddarhusOrdningens 8 § '') blifvit ursfåndsatte, att deltaga i våra ofverläggningarj Guds tjenare hafva äfven blifvit hem ökte i sina fredliga boningar af lika olyckor ; Endast inom Linköpings stift hafva manga prester blifvit tvungne att till creditorers förnöjande uppgifva sin stat
Vi finna der oräkneliga bankerutter, förstörd handel, ödeliggande skeppshvarfoch overksamhet.
Ståndspersoner och allmog? r, pä landet hafva blifvit insvepte uti lika förstörande oredor.
De ännu fortfarande pant auetioner och tvungjie hemmansförsäljningar vittna derom- Hvad hjelper öfverflöd af lifsmedel, då de icke kunna försäijas eller utbytas mot andra varor?
lee tunnor säd, som icke kunna realiseras äro ej ■->) Denna §. innehåller:
"Häfver någon Adelsman afstått sin egendom till sine borgenärers lörncjaride, må han, under det frågan derom vid doms olen anhängig är, hvarken för sin eller annan ätt intaga säte på Riddarhuset, och ej eller fulimagi utgifva, m. ny’ Dell io Februarii'. ej niera Värde än 100 tunnor sand.
Irrlellertid måste jordbrukaren utan förskoning anskaffa penningar till skatter, tjenstfolks löner, sill och salt m. m.j hvar skola de tagas uti aflägsna provincer, der både embets- och tjenste-' män, stads- och landboar, alla hafva spanmål att sälja, men' ingen behof att köpa deraf > helst enskilta speculationer på denna vara icke äro förenliga med det monopolium, som de facto uppkommit i följd af en felagtig inagazins-inrättning.
På sådant sätt uppkommer förlägenhet så väl uti jordbruket, sorn i handel och andra liäringär, hvilka dermed stå i det närmaste samband och genom en för länge fortsatt förlägenhet uppstår fattigdom och nöd.
Herr Grefve Mörner har åberopat
TabellCommissionens senasteuppgifter och glädersig åt den tillvext i befolkning som ägt rum ifrån 18 '5 tff! 1S20, förnämligast inom jordbruksclassen, hvaraf Staten, enligt den värde talarens tanke, skulle vid kritiska tillfällen få påräkna sitt säkraste stöd.
Denna tillvext i befolkning skulle för oss alla hafva Vant mera tillfredsställande, om den icke inträffat pä en tid, då allmänna välståndet v^rit i synbart aftagande och om den icke utgjordes till mer än en tredjedel af brottslingar* fattiga och utfattiga, hvilket inhämtas af samma TabellCornmissinns åberopade uppgifter.
Attdess» fattige äro mera en börda än en vinst för Staten, derBil. till Ridd. o. Ad.
Pr. 1 Band, 16 Den Io Februarii, uti lärer Herr Grefve Mörner instämma med alla upplysta Statsmän och Ekonomer, älven som att det är både för de styrande och de styrda säkrare och lyckligare att räkna inom landet ett inskränktare antal bildade, verkr samma och nyttiga invånare som lefva i välstånd, än ett dubbelt antal hvaraf 3 äro fat tige eller nära att blifva det.
Detta bekräftas äfven hos oss, så väl af Friherre Skjöldebrands på bordet liggande memorial, rörande brottslingars ovanliga tilltagande, sorn af de Tabelluppgifter Herr Grefve Mörner åberopat enligt hvilka 860 brottslingar funnos i riket år 1815, men 1481 år 1820.
En exclusif tillökning af jordbrukare lärer väl ej heller böra Önskas j ty åkerbruket måste stå i ett visst förhållande till handel och andra näringar, så vida det skall kunna trifvas och äga bestånd.
Då en person genom sitt arbete vid jordbruket kan frambringa föda för 4, så följer deraf, att om icke handeln och industrien emottager jordbrukarens öfverskott så måste allmän sysslolöshet och fattigdom blifva resultatet
Dessutom vittna alla tiders historia och alla länders erfarenhet, att de nationer, sorn grunda sin uppkomst påhandel och industri, säkrare och fortare komma till målet, ände blott jordbrukande folken—Då man omtalar ett lands rikedom och allmänt spridda förmögenhet, så har man dermed bevisat
Den io Fehruarii.
>41 mera, an då man anför dess befolkning.
En nation, som är rik måste nödvändigt vara mägtig och stark.
Massorne betyda föga; kraf-” terne, som lifva dem och sätta dem i rörelse, äro af större vigt.
Desse krafter äro föjlder af goda lagar, vårdad uppfostran , vettenskapernas allmänt spridda ljus, medborgarnes patriotism , en väl organiserad Statsförvaltning och goda fjnancer.
Alla åtgärder som bidraga att åstadkomma eller föröka dessa verkningsmedel, skola äfven bidraga till det allmänna välståndet, hvarförutan ingen sällhet intet oberoende i framtiden kan tänkas.