Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Naturlig följd af dessa anstalters concentrerande inom Stockholms område , hvilket åter efter sig medförde flera capitalisters större förmån att bevara sina penningar ofrugtbara för att vid lägligt tillfälle köpa fastighetsegendomar och vunno mera af förlägenheten än lagliga räntan kunnat inbringa.
Det veik som i detta afseende kunnat begagnat såsom tillfållighfetshjelp och sorn med allaskäl tillvunnit sig det allmännas förtroende, nemligen BancoDisconten, såsom följd af sin beståmnomelse inom dylika rcglementariske föreskrifter har ej deröfver kunnat sträcka sitt !å~ nebtdrag.
Indragning if 5:tedeieo utaf denna inrättnings fordringar hvar 6:te månad, har till landtmannens förlägenhet verkat i den mån sorn tid erfordrats för de^sa medels indrifvande och åter utassignerande, oberäknad! den för all landfmanna rörelse Öfvcrdrifna räntan å 6 procent, hvilken på förhand å lånen inbetalas.
De från Banken utgående Fastighets - 704 Den 24 Februarii. och Odlingslånen äro visserligen af befyden» het i anseende till låga räntan, men huru långt hinna väl dessa fonder, och huru många af landets behöfvande jordbrukare äga väl till» fälle att använda tid, resekostnad och commissionsarfvoden för att i Stockholm söka och erhålla lån deraf. 2:o.
Uti den på orättvis grund af jorden utgående bevillning: af orsak att då närings tvång ännu till betydlig del betungar värt land, hämmande all näringsflit, och då egendomsvärdet alltid blir en ofelbar följd af pro» ductionernas, men oagtadt dessas vanvärde utöfver gränsen af hvad man trott, ändå hemmansvärdet icke kunnat till bevillning nedsättas, uppkommer den i min tanka orättvisa grunden, ty odlarens rikaste skörd i vanvärde förslår till intet då penningen som skall mäta den är indragen, och då näringsfriheten icke lemnar öppna källor för dess omsättande, Besinnom att all bevillning af jorden erlägges contant. 3:0.
Ändteligen underhålles äfven nöden genom en del väre äldre gällande administrativa författningar.
Öfvertygad det en vis och om sitt lands väl, så i alla hänseenden ömmande Regering som vår, visserligen inser vigten och behofvet för landets bestånd, uti Länens noggranna styrelse och vård, tror jag det på Herrar Landshöfdingar, nu om någonsin hvilar, väsendtligaste bördan af Rikskroppens uppehållande, och då de icke finnas der Den 24 Fcbruarii, 705 för att blott vaka öfver laglydnad, ordning, verkställa Nådiga ordres och indrifva skatterne, utan äfven i den män lycklige naturanlag af oberoende, dygd, verksamhet och kunskaper medgifva, vara ett stöd för det Län medverkande till dess behofvers uppfyllande, skall jag anse öfverflödigt i detta ämne vidare uppehålla Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, hälst jag äfven hört hvad en af dessa Herrar Embetsman Herr Ehrenborg, Landshöfdinge uti Skaraborgs
Jag vågar blott anföra till lagstiftningens afgörande eune hulvudsakligafrågor. irsta Frågan:
Huru är verkan af exe cutionslagarna i högsta grad mildrade för anstånd och tidsutdrägt vid utfordringsrnå 1 i landet, påkallad af b< hofven hos den skuldsatte i förhållande, till det allmännas väl?
Eller vore deras skärpande och tidens förkortande ett medel till dess hjelp genom enskilta creditens återställande?
Jag tror delta sednare, ehuru man allmännast skuldsatt önskar det föregående. 2:dra Frågan, Skulle icke lagen sjelf kunna uppdraga gränsen emellan den genom moralisk bildning för menskligheteos skuld vårdande omsorgen vid beredandet af brottslingars förvar inom fängelser och correctionshus å ena sidan, samt å den andra hos sjelfva brottslingen just genom uppstående mindre afskräckande tanka pä straffet:
Då t, ex. denna efter 2:dra eller 3;dje föröfvade brottet linge Jiil, till Ridel. o. Ad, Pr. 1 Band. 45 Den 24 Februarii. upphöra att beräkna sig lagarnas skydd emot strängare straff till godo.
Sedan jag af ofvan anförda orsaker tror mig inse hufvudgrunderne för det allmänna betryck eller förlägenhet, är jag derom förvissad att fortgående under närvarande princip af vår Stats-oeconomie icke är förenligt med möjligheten, med mindre att Staten alldeles upphörde, ty troligen skola snart 10
R:dr contant vålla lika olägenhet att i skatt utbetala som de 100 nu med möda kunna hopbringas.
Ett tydeligt bevis det nedsättning till och med öfver hälften af alla contributioner, ändå i denna nämnde Stats-oeconomiska princips fortfarande, ingenting skulle verka till förlägenhetens afhjelpande.
Mina förslag till botemedel är alldeles öfverensstämmande med hvad Friherre Björnstjerna, Herr von Bec* ker och Friherre Sture yrkat, nemligen: 1:0.
Upphäfvandet af all indragning uti RiketsrörelseCapital;cch de blifvande högstnödige anslagen till lån mot fastighets-säkerhet, spridde uti landsorterna; om möjligt vore till hvarje
Län, samt ränta derå jemte all laga. ränta å intecknade lån nedsatt till 4 procent.
Äfvenväl Btnco-Discont-Verkets Reglementes förändrande, så väl i afseende på omsättningstid till 9 månader som räntans nedsättande tili 4 och öfverräntan till 7 procent. 2:0.
En ny grund till bevillningens ut« görande af jorden.
Spannemålens värde under T)en 24 Februarii. allmän garanti, borde försäkra jordbrukaren emot den olyckliga belägenhet, hvaruti osäkerheten Oin värdet af sin Vahra nu plågar honom vid utgörande af Kronans rätt och om* sorgen af sin familleg uppehälle.
På det sätt har det mägtigaste intresset nemligen Capitalistens alltid verkat till sin fördel, i våre financiella beslut, då landet nu i minskadt egendomsvärde och productioners Vanvärde, förlorat kanske inom 12 är halfva sin förmögenhet, vore väl tid oppa ögonen för att vinna en rättvis medelväg. 3:0.
Då jag uti flere fall anser brister vara uti våra administrativa författningar, får jag i denna del förena mig med de varda Ledamöter, som häruti anfört grundeiige anmärkningar tnot förvaltningen af JustitiasOmbudsmansEmbetet.
Ty lagens kraf kan af sig allena icke förebygga allusioner af misstag , ingrepp af vinningslystnaden eller andre motiver, mäst frug; tansvärda i behofvets tider och hvaremot klander af den vanmägtige sällan kunna förhjelpa dess lidande så fort bcdiofvet det påkallar.
Jag påstår icke det ju genom Länens styrelser ä många ställen ali möjlig hjelp beredes och meddelas på flerfaldiga sätt.
Jag kanner specielt hvad Wexiö Läns vördade Styresman i detta afseende åstadkommer, men må hända vållar nöden och den deraf i allmänhet uppkomne närmare beröring med sine under-executorer den redan olyckliges behof att genom klagomål på vederbörlig ort icke brådstörta sin ofärd, han finner större uträkning, och 708 Dea 24 F elmar ii. tror sig vinna längre anstånd då han tåligt lider, utan att Landshöfdingen ens kan ana förhållandet häraf.
Troligen skulle denna närmare controll som jag genom Rikets Ständers Herr Justitieombudsman äfven i dessa delar af sin hela befattning tror vara åsyftad, hvarigenom alla dylika fel till sin beskaffenhet och sina följder lades i ljuset, och borde medföra förbrytarens tjensteförlust vid minsta afvikelse från föreskrifven lag, tord® verka den större säkerhet och det lugn i allmänna lifvet som nu oftast stå på spel och vållar pluralitetens af allmogens hufvudsakeligs betryck, för vigtigt att undfalla lagstiftarens uppmärksamhet.
Sålunda har jag i sammanhang med tankar och öfvertygelsens grund vågat visa det onda hvaröfver man med skäl allmänneligen klagar, och då dess orsaker upphöra, emotser, jag med sann glädje äfven efFectens aftagande.
Jag ser Sverige allt mer och mer lära sig vörda sin Konungs och Ständers välgörande beslut, finna sin lycka i jemförelse mot tyngden af andra landers beskattning, och prisa sin oberoende sjelfständighet uti verkeligt välstånd; uti allt med sin Konung förena sin ära och anseende, villigt möta dess omsorgsfulla afsigter att befrämja landels säkerhet och försvar samt slippa oroa hans öra med nödropen af förändringar, indragningar m. m. af hvad han sjelf till befrämjande af dess sjelfständighet och trygghet vidtagit och beslutat.
Och må ingen misstyda mina rena afslgter, då jag nu i högsta grad är öfvertygad, det Höglofl. Rid - Den 24 Februarii. 709 derskapet och Adeln, måne om sin Nations ära, enligt sina förfäders efterdömen, icke skulle vilja undgå att först visa Europa , hvad förhållande af styrka i sambanden (innes emellan oss, vår älskade Konung och Kronprins.
Då de icke af någonting kunde förekommas att till underdånig följd af sin trohet och glädje vid hans Kongl. Höghets förmälning, hvarigenom Sveriges framtida lugn och säkerhet beredes, nedlägga en afpassad gärd, som torde genom Ststs-Utskottet kunnä blifva föreslagen.
Ridderskapefs och Adelns benägna bifall, anhåller jag om behörig remiss.
N:o. i®. Herr Lagerhjelm, Pehr:
Då hvarken lagstiftarens mening eller lagens stadganden äro tiilräcklige eller nog tydlige för att bevara och göra gällande det, som är ett onekeligt vilkor för allmänt gagn och enskild rättvis fordran i staten, då uppstår lagstiftningens åliggande att, efter tidens behof och rättvisans fordringar, åter stadga bestämda lagar, och derigenom utveckla lagstiftarens mening samt afseende på allmän och enskild rättvis fördel.
Det är på grund häraf och med anledningar hämtade af erfarenheten, som, jag vågar uppstå och föreslå ett laga stadgan - 7ie
Den 24 Februarii, de af det innehåll, att
Isgens föreskrift om landsvägar r läggande der de törj vas, samt att de ägor dertill tagas som färed’gg a, utan att det någon vägra ma\ och att den sorn mijler i mark njute derföre fyllnad: alltsammans irnefattadt i 25 Csp. 1 §.
ByggningaBalken, måtte förklaras gällande äfven om de vägar, som utan att vara landsvägar, äro eller kunna blifva nö* dige för varutransporter eller forningar och fragtningar.
Att platser för vahru-upplag och för varutransporter, magaziner, hamnar, lastageplatser m. m. fritt åtkommas medelst nödige och gagnande vägar; alt segelleder, båtleder, flottleder, sammanbindas medelst vägar öfver de dem afbrytande eller angränsande land; och slutejigen att de i dessa ändamål nödige och gagnelige vägar, anläggas på sätt som närmast uppfyller ändamålet d. ä. mångfald aftrafique, säkerhet, närhet och brqvämlighet; att detta allt bör vinna ett behörigt afseende i de stadgande. iä, som varda vidtagne rörande detta riksgagneliga, angelägaa föremål, är onekeligt för hvarje om ändamålet öfvertygad.
De förekommande serskilda händelsernas allmänna eller mera enskilda beskaffenhet, båda ofta af stor vigt, bör bestämma hvilken skall lemna ersättning.
Och ersättningsgrunderna böra stadgas i hänseende till den genom väganläggning upptagne markens jordvärde, snär den ej är bebygd; och i händelse af å - Den 24 Februarii, 711 byggnad äfven afseende derå och på flyttnings^ kostnad, komma i betragtaude.
Då enskild egendoms (By?) behof och beqvämlighet gör rätt till väg för att åtkomma vatten, kyrka, qvarn, landsväg m m,; då millioner arbetsdagar och Riksdaler användas och uppoffras på nya canaler och nya vägar, då den sanningen är onekelig: att möjlighet af och lätthet i communicationer mäst af allt befordrar näringars lif och rörelse i landet; då kan ingen tvekan uppstå om rättheten och gagnet af den åtgärd, som bevarar eller gör begagnbara de communicationsutvägar naturen så ömnigt gifvit vårt land, men som ännu äro för få och för mycket beroende af enskildt välbehag, för att vara gagntlige i den mån de kunna och böra det i ett samhälle, där det enskildta välbehaget bör vika för vigten af rätt och gagn, båda bevarade då full ersättning betager all annan möjlighet till enskildt lidande än den sorn beror på enskildta godtycket, hvars af lynne m. m. beroende speciella yttringar ej må aga kraft att motverka statens ändamål.
Jag anhåller att detta memorial om en lag som på alla för varu-tran port nödige vägar lämpar allmänna lagens stadgande i 23 Cap. 1 §.
ByggningaBalken om landsvägar, må varda till Riksens Ständers Lagutskott remitterade, samt föreslår vördsammast följande tillägg till samma i §.: _ . — — — — 712 Dan 24 Februarii.
”Samma lag galle äfven för våg till hamn, lastplats varu- nederlagsplats , samte. mellan segelleder, båtleder och fl 011 leder; d/- vensvm får våg till alla sådane stallen der varors fur ning kan vara af angelägenhet N:0 II.
Herr Cederschjöld, Pehr Gurtaf:
År 1810 anslogo Riksens Ständer 5,00© Rtdr årligen, för att genom stipendier vid Utfiversiteterna uppmuntra dem, som vilja blifva Präster, att tillika studera medicin.
Denna så högst välmenta åtgärd kunde då vara af behofvet påkallad, och man syntes berättigad att deraf vänta de mäst välgörande verkningar.
Men då erfarenheten visat, att det åsyftade ändamålet alldeles icke vunnits , helst blott några fä med alfvar förenat de Presterliga och medicinska studierna, samt dessutom behofvet af Präst-läkare nu mera betydligt förminskats genom ökandet af ProvinciaiLäkarnes antal, och derigenom att omkring 70 BataillonsLäkare blifvit iktingspridde nästan i alla landsorter; kan jag ej tveka att föreslå, det måtte Präst-Läkare stipendierna afskaflas och denna anslagssumma användas till de nya behof för medicinalverket som vid denna Riksdag kunna pröfvas mera angelägna, såsom t. ex. understöd för allmänna Barnbördshuset, såsom varande rikets enda egentliga undervisningsverk för Barnmorskor; underhåll för ett visst antal P)cn 24 Fehr nar ii. 713 Barnmorskelärlingar från landsorterna, löner för de söreslagne nya Provincial-Läkarne j bidrag till veterinärinrättningen m. m. N:0 IJ.
Grefve Posse, Arvid: Friherre Rehbinders i sista Plenum upplästa memorial har nödsakat mig att begära ordet, icke för att yttra mig angående egentliga föremålet för samma memorial, ty derom synes mig redan mycket taladt; men för att lemna Herr Friherren anledning, att förklara rätta mening af dess tillvitelse mot de jHäfte Landshöfdingar att hafva afgifvit efter [derr Friherrens ord ”prunkande rapporter, hvilka oftast motsäga allmänna ställningen.”
Jag tror mig igenfinna i detta framställningssätt den obestämndhet som aldrig lemnäs obegagnad, då hågen att kasta skugga på personer åtföljes af fruktan att icke kunna styrka hvad man föregifvit: och som jag vill vara förvissad att Herr Friherren hvarken känt sig frestad af denna oädla böjelse, ej eller önskat att åt sitt tal gifva styrka och effect på tredje mans bekostnad, tror jag mig göra Herr Friherren en verkelig tjenst, då jag fäster dess uppmärksamhet vid denna omständighet, hvilken jag för det närvarande så mycket mindre vill räkna Herr Friherren till last, som han sjelf klarligen sökt bevisa, att han enligt dess eget yttrande är: novice i Riksdagsärender, hvilket 714 Dan 24 Februarii, åter jag hvarken är behörig eller benägen att bestrida.
Om jag med Herr Friherren ägde visshet att embetsman genom origtiga uppgifter missledt Regetingens omdöme om landets belägenhet, skulle icke heller jag draga i betänkande att yppa detta förhållande då jag dermed trodda mig kunna gagna det allmänna ; men jag skulle med upprighet och redlighet, dessa kännemärken på Riddersnianna värde, framställa både person och sak; och om jag d t icke kunde, skulle jag häldre tiga än ådraga mig förebråelsen, att hafva väckt misstankar mot dem, hvars förolämpande kanske icke åsyiiats och möjeligen icke förtjents
Jag skulle väl kunna erindra Herr Friherren att de af mig afgifne rapporter, sorn blifvit i allmänna tidningarne införde innehålla endast berättelser om eldsvådan i Norrköping och 2;ne inom provinsen föröfvade mord* gerningar, hvilka uppgifters oriktighet ingen högre än jag skulle önska att Herr Friherren kunde visa.
Men jag tror mig för det närvarande böra förbigå all vederläggning; ty jag äger det glada hopp, att Herr Friherren delar mina åsigter af saken, och således icke lind erla ter att handla i öfverensstämmelse dermed, keist ett stillatigande å Herr Friberrens sida, Den 24 Februarii. innefattar ett medgifvande att dess ifrågavarande tillvitelse är i allo ogrundad.
Sluteligen får jag förklara att denna min framställning icke är föranledd af någon förmäten tanke, att jag bättre än Herrar Landshöfdingar i de öfrige Länen skulle vetat fullgöra mina skyldigheter.
En tanke, så mycket mera främmande för mig, sorn jag icke kan undgå finna, att under så kort tid, som jag innehaft länestyrelsen få anledningar till misstag kunna varit för handen; utan har mitt yttrande egenteligen varit på kal la dt deraf, att Herr
Friherren är bosatt inom det Län , som för det närvarande är mig anförtrodt, hvaraf torde följa att hans obestämda anmärkning i första rummet tillämpas på mig af alla dem som icke göra sig mödan att ånyo genomläsa de i tidningarne införda nu klandrade rapporter.
Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Riksens
KronPrinsen framburit deras underdåniga glädje öfver Hans Kongl. Höghets förestående förmälning med Hennes Kongl. Höghet Prin - Den 24 Fehr ilar ii. sessan Josephina af Leuchtenberg och Eichstedt.
Såsom en fortsättning af desse tänkesätt och i likhet med hvad tillförene, vid sådane händelser alltid skedt, böra Riksens Ständer äfven vara betänkte på anslåendet af nödige medel till bestridande af de kostnader, hvilka i och för högstberörde förmälning dels redan inträffs dt, dels ännu måste uppkomma.
Hit höra Haus Kongl. Höghet
Kronprinsens sist lidit år verkställde utrikes resa, Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Josephioas ankomst til!
Riket och Hufvudstsden, uppsättandet af Hans Kongl. Höghet
Kronprinsens nya etablissement, inredningen af de rum i Kongl. Slottet, hvilka af Hans Kongl.
Höghet och Dess blifvande Höga Gemål komma att bebos, samt slutligen de kostnader, hvilka i anledning af den höga förmälningsacten på vanligt sätt erfordras.
Till följd häraf och under ovisshet om den, i nyssnämnde afseenden erforderlige summans belopp, får jag äran vördsamt hemställa, om icke StatsUtskottet kunde anmodas, att, efter, genom HofCanzlers Erabetet sökt och vunnen underrättelse om beloppet sf de ifrågastäldte medlen, föreslå och uppgifva den summa, sorn dertill erfordras, samt anvisa de medel hvilka till ifrågavarande ändamål må kunna användas.
Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Gf- Då Sveriges och Norriges förening är den Dea 24 Februarii, 71? grundval hvarpå Scandinaviens välgång och trefnad hvilar, så synes ock intet för oss vara så angelägit, som att sticka och fullborda denna i en lycklig stund af vår store Konung grundlagda förening, hvilken tili en början ofullkomlig, i anseende till dea långa söndring, som i århundraden bland brödrafolken ägt rum. det bör bli vårt ömsesidiga och ifri— ga bemödande att på allt sätt stärka och fullborda.
Detta sker bäst, då med broderlig välvilja vä göra hvarandra delagtige af de förmåner och rättigheter vi kjelfve äga, utan att så noga räkna om vi erhålla eller erhållit fullgod vedergällning, och hvilkendera är den vinnande eller förlorande, sedan det ej är möjligt att en af oss kan vinna och Scandinavien förlora.
Under sådana åsigter är det, som jag i dag uppstår, för att begagna min Riksdagsmannarätt, medelst framställande af en motion för Höglofl.
Enligt redan bestående efter föreningen utkomne författningar, hafva Svenska Skepp i Norrska hamnar ailä de fri- och rättigheter som Norrska skepp der äga, och jag föreslår att Riksens Ständer måtte hos Konungens underdånigst anhålla det på samma grund Norrska skepp, hvarifrån ds än komma, måtte till alla delar i Svenska hamnar behandlas lika med Svenska skepp.
Det är mig bekant att Konungen, sorn önskar införa denna jämlikhet, infordrat vederbörandes meningar i ämnet.
Jag har, efter bästa förstånd, granskat och öfvervägt alla de svårigheter och hin Den 24 Februarii. der häremot blifvit atidragne, härledde antingen från äldre bestående författningar och i synnerhet productplakatet, hvilket åberopas som en grundval för Sveriges sjöfart; eiler i~ från de förluster man anser, skulle tillfalla Svenska rederierne, om de sattes j täflan med de Norrska.
Dessa förluster, i alla fall obetydlige, synas mig föga att befara; och då alla byggnadsmaterialier fås för bättre köp i Sverige, endast möjlige i följd af egna rederiers misshushållning, eller eget sjöfolks mindre skicklighet, hvilket bäst hjelpes genom täflan.
Hvad angår det skygd man söker draga af productplakatets helgd som privilegium, lemnar jag dock derhän, då jag ej annat kan än anse det vara en gemensam författning för hela.
CommerceCollegium, samt HandelsSocieteten i Stockholms och Götheborgs Städer förklarat sig emot denna åtgärd, får jag äfven nämna, att de handlande i Gefle, Norrköping, Calmar, Carlshamn och Malmö tillstyrkt den, samt att den bekräftelse af productplakatet man hämtar från en tidpunct, den der föröfrigt ej mycket väger vid närvarande sakernas ordning, nemligen 1759 år lemnad med det uttryckliga förbehåll, af krig, eller då andra serfkilta orsaker till dess hvilande ej Jöranleda.
Man föreställe sig t. ex. ett Den 24 Februarii.
Svenskt och etfNorrskt’skepp, under nu varande förhållanden, ligga uti en främmande kanske afundsmans hamn, och att der få höra de med afsigt öfverlagda anmärkningar, att då Svenska Fartyget derifrån får la stadt gå till Norrige, så får ej det Norrska gå iastadt deri ifrån till Sverige.
Af ett så vigtigt skäl föreslår jsg en underdånig anhållan hos Hans Majt Konungen, att Norrska skepp måtte, under albi förhållanden, i Svenska hammr behandlas lika med Svenska skepp, så länge
Svenska skepp njuta samma rätt i Norrska hamnar; och anhåller, att denna min motion, mårte med de andra Stånden communieeras samt till oeconomieUtskottet remitteras.
Herr Anckarsvärd, Auguftt
Det vore att missbruka Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet att begära den till afhörande af någon Historisk afhandling om Svenska rusthållnngens ursprung och öden, såsom serdeles af Ridderskapet och Adeln kände:
Jag anhåller derföre endast, att genom ådagaläggande af det närvarande tillståndet, få först bevisa, och sedan begära nödvändigheten af någon förändring.
Olikheten af skattehemmanens vilkor för utgörande af lika bördor, är uppkommen, dels genom okunnighet, bristande noggranhet, och understundom myc - 720 Den 24 Debruarii. ken väld , vid de urgamla skattläggningarna; Härtill har kommit en naturlig verkan at sämre och bättre häfd, under en längre tidföljd af år; och deraf har ej sällan handt, att hvad, som för 100 år sedan ansågs såsom ett godt, af naturförmåner gyanadt hemman, nu ärganska dåligt, och på samma sätt i omvändt förhållande; med ett ord, ingenting är mera lika, såsom det var då rusthåiioingen inrättades 9 allt har fått ett förändradt skick, hvarigenom hela inrättningen alldeles kommit utur sitt, vid ursprunget beräknade förhållande till de skattdragandes förmåga att upprätthålla den.
Militairetenuens fordringar nn, emot förr, äro för väl kände, för att vid detta tillfälle inför Rid— derskapet och Adeln beskrifvas, och de deraf följande ökade kostnaderne, äro lika ögonsken'iga som
Rusthållenas deraf verkade obestånd är obestridligt, Rusthållningens natur har tid efter annan antagit ett så helt och hållit förändradt skick, att den icke mera står i något förhållande till principerne för denna inrättning, och hvad som gör den för närvarande tid, af en olideligt tryckande egenskap, är det beroende hvaruti den frie medborgaren befinner sig ej allenast under ett militairebefäl, utan oftast utaf Ryttaren, i anseende till behandlingen och vården af den dyrbara hästen, hvarå en Rusthållares hela välfärd ej sällan hvilar.
Månne dessa inrättningar ifrån en forntid, icke påkalla en jemnkning passande till d<m närvarande: och månne ej den fria Statsförfattningen bör sprida fiina välgörande verkningar till toen 24 Fehr ilär ii. lill samfelige Statsinrattningafnffs rättande efter tiden, och efter Statsborgarens billiga fordran iå tillgodo njuta den rättvisa och billighet
Uti sina oeconötniska förhållanden, sorn Statsförfattningen redan försäkrar honom i anseende till sina politiska!
Vid mathållningens förstå inrättning
Var rusthållaren sjelf ryttare, lian ted Och Vårdade sin egen bäst* och rustningen ert gång uppsatt.