Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att allmänt omreglera församlingarnes storlek tror jag vara omöjligt om det ock vore i många hänseenden önskvärdt; ty våra svenska förhållanden hafva i sanning en seghet, som trotsar både en och flera Riksdagar. nen 16 Juni e. m. 321 Frih. Alströmer, Carl Johan Oscar: Då Ilr Tham har sagt, att detta förslag gillas af allmänna opinionen, och detta, enl. min tanka, öfverensstämmer med verkliga förhållandet, tror jag att Hr Tham också gör bäst, om han bifaller hvad Utsk. hemställt.
Jag stödjer detta påstående derpå, att meningarne inom Utsk. voro temligen eniga, hvilket bäst visar sig deraf,, att endast 4 reservationer blifvit afgifna, och sedermera har inom 2:ne Riksstånd Betänk. utan någon anmärkn. blifvit bifallet.
Under sådana omständigheter tror jag, att K. o. Ad. handlar rättast att äfven bifalla hvad Utsk. hemställt, särdeles som en förändring i Utsk:s förslag möjligen skulle föranleda dertill, att hela förslaget om en förändrad reglering vid denna Riksdagen skulle förfalla.
Man har mycket yttrat sig emot Komitéer i allmänhet, och förmenat, att den, som här blifvit föreslagen, icke skulle förmå uträtta någonting.
Det är visserligen sannt, att det arbete, som kommer åt densamma att updragas, blir ganska svårt och mödosamt; men att Komitéer numera äfven kunna åstadkomma resultater, tror jag hafva visat sig på de sednare decennierna.
Det har äfven blifvit sagdt, att frågan rättast borde behandlas stiftsvis genom särskilda Komitéer.
Det har visserligen icke undgått Utsk:s upmärksamhet, att ett dylikt sätt att gå tillväga kunde vara nyttigt; men man ansåg fördelarne af en generell Komité vida öfvervägande, emedan det skulle bero på densamma att inom stiften låta verkställa särskilda utredningar, och man trodde icke att man borde binda händerna på den.
Sakens beskaffenhet fordrar dylika utredningar, och de torde också i ganska många fall kunna göras.
Hvad konventioner beträffar, så om man gör sig reda för fortgången af dessa öfverenskommelsers åvägabringande under de sednare åren, torde de icke lemna något särdeles gynsamt resultat, Det har t. ex. icke sällan inträffat, att ehuru pastor och församling varit ense om sämjan, densamma ändock blifvit kullkastad derföre att Konsistorium icke ansett presterskapets rätt fullt betryggad.
Anekarsvärds förslag om bestämmandet af ett visst minimum för adjunkters och vice pastorers aflöning, ber jag att få nämna, att det visserligen var fråga derom inom Utsk., men man kunde icke finna någon grund, hvarefter ett sådant minimum borde bestämmas.
Det skulle nemi. ieke kunna fastställas så, att det icke på ena stället blefve för litet och på det andra för stort.
Jag tror derföre att då allmänna tänkesättet framför allt är gynsamt för det lägre presterskapets bättre aflönande, kan man gerna vid Utsk:s Betänk, i denna del låta bero.
Haab har redan besvarat den anmärkn., som gjordes af Hr Tham i afs. å PresteSt:s privilegier.
Den frågan ansågs inom Utsk. icke lägga hinder i vägen för en sådan reform, som Utsk. föreslagit, ehuru en reservant visserligen vidrört densamma.
Men det torde vara temligen afgjordt, att PresteSt:s privilegier endast innehålla, att PresteSt. skall kollektivt bibehållas vid sina tillhörigheter, hvilket naturligtvis icke lägger något hinder i vägen för att öfverflytta någon del af en enskild prestlägenhets inkomster på en annan. vi h. n 322 Den 16 Juni e. m.
Öfriga aumärkn:r hafva af föreg:de talare blifvit så fullständigt vederlagda, att jag icke har någonting vidare att tillägga, utan slutar med att anhålla om bifall till Betänk.
Jag befinner mig här i den särskilda belägenhet, att jag från det ena hållet blir anmodad att återtaga mitt amendement för att derigenom tillvägabringa afslag å Utsk:s Betänk., och från det andra upmanas till samma åtgärd för att förskaffa bifall till samma Betänk.
Ifall vi nu lefde under reformernas tid skulle jag mycket gerna och med bättre öfvertygelse, än jag nu eger, tillstyrka bifall till ifrågav:de Betänk.; men jag uprepar hvad jag nyss nämnde, att jag icke hyser några förhoppningar om något resultat af den Komité, som här är föreslagen.
Jag gör det icke, derföre att jag först och främst anser föremålet för Komiténs arbete så genomgripande, så omfattande, att jag icke ens kan föreställa mig, huru lång tid, som kan behöfvas för åstadkommandet af ett resultat i denna väg.
Jag instämmer i många afseenden i det anförande, som Frih.
Leijonhufvud afgifvit; men, mine Hrr! jag ber att få taga vara på ett yttrande af Frih. Alströmer.
Han sade nemi. att vi hafva exempel på sämjor, hvarom pastor och församling varit ense, hvilket verkligen också flerestädes varit fallet; men Frilen tilläde, att dessa sämjor icke kunnat komma till stånd, derföre att Konsistorium, som ansett dem innebära ett ingrepp i presterskapets rättigheter, afslagit dem.
Under så beskaffade förhållanden frågar jag eder, mine Hrr, om det icke tillkommer högsta makten att afgöra frågan?
Mig förekommer det åtminstone så, och jag tror att det missförhållande, som nu öfverklagas i detta hänseende, ehuru man haft skäl att önska dess afhjelpande, härrör af en slags maktens courtoisie mot presterskapets privilegier, hvilken icke torde böra anses lämplig.
Jag tror, att de författningar, som i ämnet blifvit af K.
M. utfärdade, och de upmaningar, som af Begeringen blifvit ställda till såväl församlingarne, som PresteSt., otvifvelaktig! skulle medföra önskad påföljd, derest Regeringen i sådana fall använde sin myndighet, så att, ifall pastor och församling äro öfverens om en sämja, Regeringen då, för den händelse att
Konsistorium icke företer sådana abnormiteter deruti, att det uppenbarligen synes, att man bjudit alltför litet, träder emellan och bestämmer hvad som bör ske.
På sådant sätt tror jag, att de fleste olägenheterna skulle vara undanröjda.
Såsom jag nyss nämnde, har jag sjelf befunnit mig i samma förhållande, och der har Regeringen trädt emellan och emot Konsistorii beslut fastställt församlingens åtgöranden, till belåtenhet för både pastor och socken.
Hvad hufvudfrågan beträffar, har jag icke motsatt mig bifall till Utsk:s Betänk.
Det innebär, enl. min öfvertygelse, en from önskan, för hvars framgång jag på det lifligaste intresserar mig, nemi. att den föreslagna Komiténs nedsättande måtte leda till ett godt resultat.
Jag bekänner dock, att jag i detta afs. hyser åtskilliga tvifvelsmål; och jag hemställer huruvida icke ordspråket här, med hänseende till de arma vice pastorerna och adjunkterna, kan komma att saunas, att »medan gräset gror, dör kon»; ty de komma att fortfa - Den 16 Juni e. m. 328 rande förblifva i sin hittills varande beklagansvärda belägenhet, så framt ej någonting, utom hvad Utak. föreslagit, beslutas.
Om likväl så ej sker, skall det otvifvelaktigt leda till det resultat, som jag nyss omnämnt, nemi. förökandet af den förhanden varande högst betänkliga prestbristen.
Då jag här väckte min motion, var en ledamot af R. o. Ad. från Kronobergs län närv:de, och han upgaf för mig att förhållandet der med vice pastorernes och adjunkternes aflöning, ehuru den blifvit bestämd af Konsistorium, är sådant att man kan häpna deröfver; ty ingen af våra betjenter, mine herrar, hafva så litet, emedan de åtminstone merendels hafva både kläder och husrum.
Såsom en bland anledningarne, hvarföre jag föreslog en förbättring i dessa lägre presters vilkor, anförde jag äfven att de ofta komma skuldsatte till sin befattning.
De få der så ringa lön, att de, äfven med den strängaste hushållning, icke kunna afbörda sig sina skulder; de äro icke i tillfälle att hålla sig med någon slags theologisk litteratur, hvilket dock för deras vidare bildning och utveckling i sitt kall är alldeles oundgängligt, särdeles som jag vågar påstå, att i mången prestgård en komplett saknad af sådan litteratur eger rum.
Det gifves visserligen undantag; men det allmänna förhållandet är dock, så vidt jag vet, sådant.
Under sådana omständigheter kan jag icke inse hvad Frih.
Raab egentligen har emot, att till det af Utsk. föreslagna beslutet fogas en begäran, det K.
M. ville i Nåder fastställa ett minimi-belopp för vice pastorers och adjunkters aflöning, intilldess en allmän reglering af presterskapets löner kan vara vidtagen.
Förkastas sjelfva tanken, skall jag naturligtvis icke insistera derpå, utan frågan må då förfalla.
Raab, A. C.:
Som jag icke är någon varm anhängare af ståndsprivilegier i allmänhet, har jag också icke så noga studerat privilegierna för presterskapet.
Jag har således icke så noga kunnat muntligen citera den ordställning deruti, som har afs. å förev:de fråga, och ber derföre att nu få uptaga blott ett par rader, hvilka torde ådagalägga hvad jag velat bevisa.
De lyda sålunda: »Alla biskopar, superintendenter, theol, doctores, professores o. s. v., och alle prester i gemen, skola oförändradt behålla, efter gammal häfd, sine biskopsstift, praebenden, socknar och hemman, tionden o. s. v.» Häraf synes klart, att på sätt Frih.
Ahlströmer förut sagt, det är till presterskapet i allmänhet och icke till hvarje prest särskildt, som privilegierna föreskrifva att tionden och öfriga inkomster skall utgå, och således måste icke det hinder förefinnas, som här blifvit antydt.
Jag vänder mig nu till Gr.
Anckarsvärd med tillkännagifvande att jag visserligen icke har någonting emot ett tillägg till Utsk:s förslag i den syftning, som Gr.
Men jag önskar företrädesvis, att Utsk:s förslag icke måtte ändras, emedan det är af högsta vigt att tre Stånds beslut blifva lika.
Jag tror icke heller att Hr Gr:ns förslag är så synnerligen af behofvet påkalladt, enär det verkligen innefattas i Utsk:s hemställan; men om han önskar 324 Den 16 Juni e. m. framställandet af propos. på sitt särskilda tillägg, skall jag visserligen icke sätta mig deremot.
Häruti ligger äfven, enl. mitt omdöme, ett svar på Frih.
Leijonhufvuds förmening, att man borde stanna vid en begäran om konventioners åvägabringandej ty äfven en sådan begäran ligger i Utsk:s förslag uttryckt.
Att inskränka sina önskningar till hvad Frilen åsyftat, tjenar icke till mycket, då vi sett att alltsedan 1810 denna fråga återkommit än under en, än under en annan form, utan att man ändock kommit längre fram med frågans lösning.
Då är det väl icke för bittida att försöka gå en annan väg för att en gång erhålla en omreglering af lönesättet i allmänhet.
Jag anhåller att för min del få instämma i Utsk:s Betänk., och jag ber att till de Hrr, som upträdt med amendementer till Utsk:s förslag, få framställa den önskan, att de måtte återtaga dem, och detta af det skäl, som Frih.
Baab anfört, eller att förslaget måtte blifva ett B.
Det kan nemligen hända, att om blott 2 Stånd fattat gemensamt beslut, och de andra 2 afvika derifrån, saken sedermera, när den återkommit från Utsk., kommer att förfalla.
Jag anser vigtigt, att det blifver B.
St:rs beslut, icke egentligen derföre, att jag fullt gillar de grunder, som Utsk. framställt, och på hvilka Komitén skulle upgöra sitt förslag, utan emedan jag anser det vara i högsta måtto angeläget, att en skrifvelse aflåtes till K. M. från K. St:r, deruti B.
St:r gifva den förmodan tillkänna, att det icke måtte i afs. på presterskapets löner vara så tillställdt, som det borde vara.
Faller saken inom representationen, skall åtminstone den tanken kunna göra sig gällande, att åsigterna huruvida det nuv:de tillståndet är godt eller dåligt, äro delade.
Här har mycket talats om konventioner.
Jag anser det för min del vara ganska vigtigt, att dylika konventioner så mycket som möjligt åvägabringas, emedan derigenom ofta förekommes ett spändt förhållande mellan pastor och församling, hvilket åter ogynsamt inverkar på det inflytande, som den förre bör utöfva på den sednare.
Men jag anser det icke vara så vigtigt, som man här velat göra det; ty jag förutsätter, att den Komité, som skall behandla frågan, ovilkorligen kommer att råka in på många andra frågor af högsta vigt för en god själavård.
Lika vigtigt, och mycket vigtigäre än dessa konventioner är, t. ex. frågan om beloppet af prestens lön, eller huruvida han skall kunna beräkna sig en sådan inkomst, att han utan ekonomiska bekymmer kan vända sin håg åt det embete, som han valt; ty med ett af bekymmer nedtyngdt sinne kan man icke begära den verksamhet, som man af presten har rätt att fordra.
Enahanda är förhållandet, om presten genom vården om ett stort boställe blifver med sina tankar dragen ifrån det kall han egentligen har att sköta.
Det är för mycket begärdt att presten, ifall han ser att vården om hans ekonomiska förhållanden inverkar icke allenast på hans egen, utan äfven på hans hustrus och barns framtid, skulle kunna lösgöra sig derifrån, och endast egna sig åt sitt kalls upfyllande.
Ty hvad begär man af en prest ?
Icke blott dessa D en 16 Juni e. m. 325 förrättningar, som äro honom af Kyrkolagen ålagda; icke blott hans predikningar hvarje söndag, utan i främsta rummet vården om församlingens själar.
Och om denna vård skall rätt utöfvas*. så bör han egna hela sitt lif deråt.
Detta torde ieke af någon, med kunskap om förhållauderna, kunna bestridas.
Må man dock icke förebrå presten, att han så icke gör.
Det är på detta förhållande, som jag önskar, att man måtte fästa K.
M:s upmärksamhet, på det att någon ändring deruti måtte åstadkommas.
Jag anser detta vara desto vigtigare, som vi innan kort, mine Hrr, hafva ett förvänta ett förslag till en lag, i hvilken blott åt öfvertygelsens makt är öfverlemnadt att strida för hvad i alla fall måste anses vara det rätta, vår nuv:de religion.
Och i sanning måste det då vara nödvändigt att så ordna presteus ställning, att han med odelade krafter kan öfverlemna sig åt vården om kyrkan.
Det är min innerliga öfvertygelse, att en Komité, tillsatt oberoende af de grunder, som här äro uttalade, ovilkorligen måste föras till skärskådande af en mängd förhållanden, hvilka, på det att presten må kunna upfylla sitt kall, måste på ett ändamålsenligt sätt ordnas; och det är för att åstadkomma ett allvarligt upmärksammande häraf, som jag anser, att K.
St:r böra fatta ett enhälligt beslut.
Hr Carlhei m-Gyllensköld, Henr.
Jag instämmer i de flesta delar uti hvad Gr. af Ugglas yttrat.
Hans skildring af behofvet utaf en lönereglering för presterskapet, och af ett närmare skärskådande utaf de förhållanden, hvarunder presterna verka, har jag funnit fullt öfvertygande.
Men jag kan deremot icke med honom öfverensstämma deruti, att det medel Utsk. föreslagit, är det rätta.
Hade Utsk:s mening varit att för en obestämd, ganska aflägsen framtid upskjuta allt afgörande, all närmare utredning af dessa förhållanden, tror jag verkligen, att Utsk. vunnit sitt mål, och detta utbedjer jag mig att med några ord få visa.
Alströmer har visserligen sagt, att de på sednare tider tillsatte Komitéer hafva visat, att sådana delegationer kunna åstadkomma ett godt resultat.
Det är utan tvifvel sannt, att detta omdöme kan tillämpas på några Komitéer, t. ex. den, som varit nedsatt för upgörande af förslag till ordnande af fattigvården, äfvensom den statistiska Komitén, hvilken nyligen slutat sina arbeten, och hvars Betänk, blifvit af K. M. i allt hufvudsakligt gilladt, samt till R. 8t:r öfverlemnadt, såsom jag hoppas, för att af dem bifallas.
Men med undantag af dessa två, vet jag sannerligen icke en enda, hvars arbeten ledt till något godt resultat eller hvars förslager icke behöft förändras.
Man kunde visserligen tillägga Komitén för upgörande af förslag till ny bränvinslagstiftning, och jag nekar icke att dess arbeten varit mycket förtjenstfulla; men jag tror att denna fråga, äfven utan tillsättandet af en Komité, hade nått sin lösning, enär opinionen derom var tillräckligt stark.
Kasta vi deremot blicken på alla andra Komitéer, hvilka sedan 70 år tillbaka blifvit tillsatte, så skall man finna, att nästan alla icke ledt till något egentlig resultat.
Må jag blott nämna LagKomitén, Komitén för städernas 326
Den 16 Juni e. m. beskattning m. fl., och jag tror att J skolén medgifva, mine Hrr, att jag icke saknar skäl för mina farhågor, att den Komité, Utsk. föreslagit, ieke skall på så kort tid, som önskligt vore, lösa sin upgift, och afsluta sina arbeten.
Jag tror detta icke blott pä grund af erfarenhet, utan äfven på grund af det sätt, hvilket Utsk. föreslagit för Komiténs arbeten.
I likhet med Hr Tham, anser jag hufvudsaken vara att få utredt, hvilka presterskapets inkomster äro, samt huru och till hvad belopp de utgå.
Derom har Utsk. icke nämnt ett ord, och således icke upgifvit huru Komitén skall gå tillväga, eller hvilka grunder den skall följa för att få reda på dessa förhållanden.
Deremot har Utsk. föreslagit, hvad jag till en god del anser öfverflödigt, nemi. huru den blifvande regleringen skall blifva beskaffad.
Denna reglering bör, enl. min öfvertygelse, grunda sig på de sakförhållanden, som genom den förberedande utredning blifvit ådagalagda.
Så gick KepresentationsKomitén tillväga: den samlade först noggranna upgifter i alla till frågan hörande ämnen, och derpå grundade den sitt förslag; och ehuru jag icke gillade detta förslag, sådant det afgafs, måste jag dock säga, att Komitén valde den rätta vägen i afs. på arbetssättet.
Skulle den gjort, såsom Utsk. här föreslagit, hade den otvifvelaktigt gått tillväga på ett alldeles bakvändt sätt, och aldrig kommit till något mål.
Hvad de särskilda punkterna i Utsk:s motivering beträffar, har jag åtskilliga anmärkningar emot dem att göra, och ehuru jag icke vill uptaga tiden, ber jag dock att i allmänhet få redogöra derför.
Här står: »att presterskapets inkomster, utan att ingå till Statsverket, böra i annan ordning än omedelbart ur den enskilde medborgarens händer komma presterskapet till godo.»
I detta hänseende finnas mångå olika vägar att gå; man kan öfverlemna upbörden åt Kronans tjenstemän, och man kan inom hvarje stift eller pastorat hafva särskilda upbördsmän.
Väljer man den förra vägen, blifva Kronans upbördsmän, som redan nu äro mycket öfverliopade med göromål, ännu mera belastade dermed.
Väljer man åter den andra vägen, råkar man ut för den fara, på hvilken Frih.
Leijonhufvud fästat upmärksamheten, nemi. att dessa tjenstemän blifva en stat i staten, och sådant kan naturligtvis icke vara önskligt.
Skulle upbörden återigen öfverlemnas åt enskilda tjenstemän inom hvarje församling, torde det blifva ganska svårt att finna personer, som vore skickliga dertill, och som utan aflöning ville åtaga sig updraget
I en annan punkt heter det, att ”ali tionde, vare sig tertial-, smör- eller qvick-tionde, utbytes emot en gång för alla bestämda afgifter.”
Utsk. vill således förvandla de hittills in natura utgående afgifterna till penningar.
Visserligen är det sannt att i åtskilliga konventioner, som af K.
M. på sednare tider blifvit gillade, jura stol® utgå i penningar; men dessa konventioner äro fastställda för en viss inskränktare tiderymd, såsom 30 eller 50 år, och under sådana förhållanden kan en dylik förvandling af vissa naturaprsestationer måhända icke vara olämplig.
Men skall det ske i afseende på alla och för alltid, anser jag sådant vara mycket orätt; och Utsk. tyckes sjelf icke hafva varit alldeles i saknad af en så - Den 16 Juni e. m. 327 dan tanke, då det i ett följande moment förklarar, att i allmänhet presterskapet tillhörig jord, som icke kan i förening med bost.adsboställe brukas, utarrenderas enl. samma grunder, som för till Staten eller boställsdirektionen indragna boställen följas;” vi veta nemi. att dessa boställen i allmänhet utarrenderas på 30 år.
I en af de första punkterna säges: ”att presterskapets inkomster fördelas emellan det ordinarie presterskapet sålunda, att hvarje tjenstgörande ordinarie prestman får anständig bergning.”
Om nu lönen bestämmes för en pastor så, att han med sin familj kan vara bergad, så, om han under större delen af embetsförvaltningen skulle nödgas öfverlemna församlingsvården åt en vikarie, hvilken af honom skulle aflönas, huru borde då förhållas?
Har lönen blifvit bestämd endast med afseende å en pastors bergning, så räcker den icke till två.
I en sådan mängd svårigheter råkar man genom Utsk:s förslag.
På grund af allt detta anser jag således förslaget vara ganska olämpligt, först och främst emedan det, i st. f. att befordra en snar lösning af frågan, snarare upskjuter densamma, och för det andra derföre att, om man än antager, att den väg, Utsk. beträdt, är den rätta, äro likväl de grunder, från hvilka Utsk. utgått, oriktiga.
Jag tror derföre, att man kan väl på en annan väg, och jag kan i detta fall icke annat än instämma med Frih.
Leijonhufvud i den åsigt han framställt, nemi. att R.
St:r måtte hos K. M. begära, det K. M. ville i Nåd. låta uplifva 1848 års författning, som anbefaller åvägabringande af öfverenskommelse!', ang:de presträttigheternas utgörande, med det tillägg dock, att derest icke Fullmäktige, vare sig Jjandsh:ge-Embetets eller Konsistorii, kunna åstadkomma sämjan, en kompromiss måtte utses af 5 ledamöter, två valde af församlingen, två af pastor och den femte af dessa fyra, för att skilja i tvisten, och dess utslag underställas K.
M:ts Nåd. pröfning.
Derigenom skall' en fullständig öfversigt kunna vinnas af hvad hvarje pastorat kan gifva; en öfversigt, som Komitén aldrig kan förskaffa sig.
Jag ber att få fästa upmärksamheten på de svårigheter, som i sådant afseende skulle möta Komitén.
För ett tiotal af år sedan anbefallde K. M., att för upgörande af grunderna för en blifvande reglering af domsagorne i riket och ett lämpligare sätt för domrarnes aflöning, upgifter skulle af hvarje domare afgifvas öfver beloppet af hans inkomster, i hvilket ändamål formulärer medskickades till hvar och en af dem.
Dessa formulärer voro på det sätt upställde, att den domare, som förde ordentlig räkning öfver sina inkomster, blott behöfde ifylla några kolumner.
Men, hvad hände?
Jo, att åtskilliga svarade, att de så och så länge varit domare, men under denna tid aldrig upgifvit sina inkomster, hvarföre de också icke kunde upgifva dem.
Utslagens antal innebär icke derom något vittnesbörd, emedan sådan understundom utskrifvas, utan att sådant varit nödigt.
Detta gör, att man icke vidare ansett det lämpligt, att besvära dem med afgifvandet af dylika upgifter.
För ett år finnas de emellertid; men de äro i hög grad felaktige; ty det finnes domare, som hafva tre gånger större inkomster, än dessa 328 Den 16 Juni e. m. upgifter utvisa, ehuru de ändock skola anses vara officiella.
När sådant kunnat inträffa med domare-korpsen, hvilken måste förutsättas vara företrädesvis van vid ordning, och hvars inkomster äro vida enklare, emedan de egentligen inflyta blott två gånger om året, hvad skall då hända med presterna, hvilkas inkomster inflyta successive?
Grefve af Ugglas yttrade, att han fästade synnerlig vigt derpå, att detta Betänk, blefve R.
St:rs beslut, på det att K.
M:s upmärksamhet måtte fästas på nödvändigheten att snart tillvägabringa en förändring uti ifrågavarande hänseende.
M. och hans rådgifvare behöfva på detta sätt underrättas om sinnesstämningen inom representationen; men jag anser icke nog, att denna opinion är känd och erkänd, utan jag anser isynnerhet vigtigt, att de åtgärder, som af representationen vidtages, äro sådana, att K.
M. kan på dem grunda något beslut, så att de icke, såsom opraktiska, behöfva läggas å sida, utan att leda till något resultat.
Af sådan beskaffenhet anser jag innehållet af Utsk:s Betänk, vara, och jag hemställer, med anledning deraf, hvad aktning skall regeringen slutligen få och hvad afseende skall den fästa på E.
St:rs skrifvelser, om hvilka Ständerna sjelfva förklara, att de icke gilla innehållet deraf, men vilja ändock aflåta dem?
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag, att Betänk, måtte återremitteras.
Det är visserligen sannt, att två stånd redan bifallit detsamma; men om detta bifall lemnats utan anmärkning, så kan sådant möjligen, på sätt understundom är händelsen, hafva sin orsak deruti, att man icke närmare tänkt på saken.
En återremiss utesluter likväl icke möjligheten af ett frångående af de fattade besluten och bifall till hvad R. o. Ad. beslutat, hvilket jag för min del skulle önska.
Friherre Raab, Carl Adam:
Då jag vid början af denna discussion hade ordet, trodde jag icke, att den skulle komma att blifva så vidlyftig i ett ämne, hvilket jag ansåg redan inom den allmänna opinionen hafva erhållit sin dom.
Men jag ser att, såsom en talare sade, det finnes vissa ståndsförhållanden, hvilka äro af den seghet, att de trotsa flere riksdagars opinion, och jag skulle vilja tillägga flere seklers.