Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjerna gör inig den rättvisan, att dessa provisionel la beräkningar icke ligga till grund för utgifternas bestämmande.
Jag kan icke med en värd ledamot dela hans tillfredsställelse öfver StatsUtsk:s sätt att behandla frågan och kan icke på sätt, som Frih. Palmstjerna gjort det, fatta StutsUtsk:s ändamål; ty jag har trott, att StntsUtsk.i första hand skulle pröfva Statens oundvikliga behof och framställa dem för R.
St., som besluta i hvad mån de skola fyllas.
Är det så, som en värd ledamot af StatsUtsk. yttrat, att våra förråd äro tomma, att Stockholm fordrar fästningsförsvar och medel saknas för sådana och måhända nödvändiga behof, så måste medel skapas.
Beträffande inkomstbetänk., finner jag på intet ställe i grundlagen föreskrifvet, att Utsk. skall inkomma med ett sådant, skiijdt från utgiftsbetänk.
Med sistnämnde betänk, skal!
StatsUtsk. inkomma, och det skall ligga till grund för bevilluts bestämmande.
Det är äfven sagdt, att StatsUtsk. skall uppgifva Statens vanliga eller ordinarie inkomster och utt, hvad man kan påräkna i extra inkomster, bör ad notitiam framställas; men äro de förra eller ordinarie inkomsterna tillräckliga för behofven, så är det icke sagdt, att Utsk. skall uppfinna andra, vare sig ordinarie eller extraordinuie inkomster.
Jag finner således detta betänk, icke vara af särdeles vigt och anser för bäst, att inkomst- och utgiftsbetänkandena åtföljas.
Antingen StatsUtsk:s inkomstbetänk, åtföljer utgifts-betänk., eller särskildt inkommer, är det likväl ganska nyttigt och behöfligt för R.
St., vid beslut olver utgifts-betänk., att se de extra ordinarie inkomster, som under loppet från förra riksdagen influtit.
Emedan R.
St. icke hafva tillgång till alla de handlingar, sorn till upplysning härom erfordras, är det angeläget, att sådana upplysningar från Utskm meddelas; men på det vi icke nu må komma till något afgörande, huru dessa extra utgifter skola utgå, emedan beslut derom nu vore för tidigt, Isar jag begärt återremiss till Utsk. och vill dervid foga den begäran, att Utsk. till förekommande af all vidare discussion i detta ämne, nästa gång betänk, förekommer och till undanrödjande af alla misstag, ville vid öfverskriften: extraordinarie eller bevillnings-inkomster, tillsätta de 4 orden! hvilka endast upplysningsvis meddelas.
Den 2 Maj i', m.
Att förevarande hetänk. ej är af särdeles vigt, torde vara en tanke, som delas af många, enär hela discussionen ådagalagt, med hvad ringa uppmärksamhet man tagit kännedom om dess innehåll.
Det är nemligen yttradt, att den å pag. ii citerade summa af 367,000 r:dr skall vara af Utsk. uppgifven såsom en statsbristsumma.
Detta är icke förhållandet, utan hetänk. innehåller följande mening: ”således upptager IJlsk:s nu afgifna förslag en beräkning, som öfverskjuter den vid sisth riksdag uppgjorda ”med 367,000 r:dr.”
Här är således fråga om skillnaden i berak ningen af inkomsterna vid denna och föregående riksdag, men icke om statsbristsumman, som är något belt annat; att förklara hvad statsbristsumma betyder, torde dock vara öfverflödigt vid denna discussion.
Jag trodde dock att detta betänk, ej var utan sin vigt; att t. ex. frågan om nummerlotteriets indragning och rriantalspenningarnas beräknande ej vore obetydlig, äfvensom att det ej vore utan vigt, om ordinarie räntan beräknades till 3oo,ooo eller 500.000 r:dr; ty i förra fallet blifver statsbristsumman 200.000 r:dr högre än efter sednare beräkningen, och mäste således bevillningen ökas med 200,000 r:dr, hvilket ej tyckes vara så utan vigt.
Att inkomst- och utgiftsbetänkandena böra afgifvas från Utsk. på samma gång, är lätt sagdt, och theoretiskt kan det vara riktigt; men den, som eftertänker den tid, hvilken åtgår att discutera så beskaffade betänk:n som dessa, hvilken tid under förra riksdagen, om jag rätt minnes, upptog 6 0 7 veckor, torde finna lämpligare, alt dessa betanien åtskiljas, på det sakerna må gå litet fortare, än eljest kunde ske.
Det går, ty värr, ändå just ej i sken.
För öfrigt får jag i den här yttrade satsen, ”att då behof finnas, måste tillgångar skapas” för att fylla dera, göra den anmärkning, att behofven äro relativa.
Jag har behof af kläder, men mina behof i detta afseende äro temligen inskränkta; en annans behof i samma afseende uppgår deremot till 3 ä 4 gånger mera; en tredje åter inskränker sina behof ännu mera än jag.
Hvilket af de olika uppskattade behofven är då det rätta?
De kunna vara det alla tre, endast de öfverensstämma med hvar och ens tillgångar.
Detta enkla exempel tror jag bevisa, att behofven böra bedömas i betraktande af tillgångarna; och jag skulle jemväl'tro, att sådant practiceras till och med af de värde talare, hvilka det nu behagat yrka, alt tillgångar böra skapas i mån af behofven.
Deras eget handlingssätt torde ej öfverensstämma med denna sats.
Man ser, att äfven i främmande länder behofvens fyllande nödgas rätta sig efter tillgångarna.
Vårt grannrike t. ex. var för 20 år sedan i behof af en mängd saker, hvilka dock ej blefvo anskaffade.
Man afsåg nemi. tillgångarna, och som dessa voro små, blefvo behofven ej fyllda.
Dessa behof hafva dock småningom mer och mer kunnat fyllas, gå atU för närvarande tillgångarna förslå någorlunda, Om 22 Den 2 Ma] f. ra. vi följa samina grundsats, skola vi småningom hinna ett bättre tillstånd; men om vi på en gång vilja fylla alla våra behof, kunde tillgångarna blifva så medtagna, att sedermera de oeftergifligaste behof blefvo otillfredsställda.
Jag kan således icke ingå på den sals, man nu söker göra gällande, och anser öfverflödigt att ytterligare bestrida den, då hvar och ens egen eftertanka torde vara den bästa vägledning för frågans bedömande.
Jag bar uppträdt för att tacka Frill.
Palmstjerna, för det lian upplyst mig om ett misstag, som jag begått, i det jag, fastän jag bade betänk, i min liand, omnämnde en summa, som jag ej bort nämna.
Deremot kan jag ej erkänna, att jag ej läst betänk.
Jag harden ovanan att läsa inkommande betänktn och har äfven läst detta.
Jag är fullkomligen öfvertygad, att om jag ställde till Frih.
Palmstjerna, såsom enskild man och ordförande i StatsTJtsk., den frågan, huruvida hela den mening, som angår extra-ordinarie inkomsterna, behöfver qvarstå i betänk., då detsamma från StatsTJtsk. återkommer, skulle lian medgifva, det han delar min mening, att sådant är öfverflödigt; och dermed tror jag, att denna discussion kan vara slutad.
Då, för att döma efter denna långvariga discussion, R. o. Ad. fästat synnerlig uppmärksamhet vid StatsUtsk:s sätt att behandla denna fråga, och då man föreställt sig vådor vid sakens ytterligare handläggning, anser jag ej vara ur vägen att redovisa för min åsigt af ämnet, hvilken jag ej funnit skäl att under loppet af discussionen ändra.
Jag instämmer med Gr. v. Fersen i den princip, att StatsTJtsk. ej bör genom ett betänk., som af R.
St. kan bifallas, gå Revilln.Utsk. i förväg med bestämmande af fördelningen å bevillningens olika titlar; men jag tror ej heller, att Utsk. gjort det.
Jag anser statsbehofven vara af tvåfaldig natur, icke allenast vid denna riksdag, utan också i allmänhet, nemi. sådana, som ovilkorligen måste fyllas, och sådana, hvilkas fyllande utan fara kan uppskjutas till framtiden.
Om uppfyllandet af de förra kan aldrig något tvifvel uppstå; men ifråga om de sednare kan beslutet blifva ganska olika.
Det är denna åsigt, som inom StatsTJtsk. gjort sig gällande.
Jag har i Utsk. biträd! denna åsigt och har ej under discussionen kunnat blifva öfvertygad, att den är oriktig, Hr Dalman:
Jag kan ej tillbakahålla uttrycket af min förundran, likasom det på annat håll troligen icke underlåter att väcka någon tillfredsställelse, att höra från Hr Gr.
Horn yrkas den sats, att, om tillgångar ej finnas, sådana böra skapas.
Jag tror, att genom de tillgångar, som finnas, de befintliga behofven äfven kunna' fyllas, utan att nya tillgångar behöfva tillskapas, och att, i en fattig stat, utgif - Den 2
Maj f. m. a3 terna böra inskränkas i mån af tillgångarna.
Jag bestrider visserligen ej, att i mån af industriens förkofran och folkmängdens tilltagande statsbidragen kunna i en framtid ökas, och det allmänna äfven få sin del af de enskilda öfverskotten; men på den punkt, Sverige nu står, är det visst ej tid att tänka på tillskapandet af nya tillgångar.
Jag tior dessutom, att det vöre föga vunnet att befästa Stockholm eller hvilka andra ställen som helst , så vida folket är missbelåtet samt nödgas fortfarande släpa sig fram under skatternas tyngd, och i följd deraf saknar mod, interesse och kärlek för fosterlandet.
Jag får således ännu en gång till protoc. uttrycka min tillfredsställelse öfver de grundsatser, Frih.
Det lärer vara i anledning af ett yttrande af mig, som den si^te värde talaren yttrat sin förundran.
Jag har nemi. sagt, att om verkliga behof finnas, mäste tillgångar skapas för att fylla dem.
Detta vidhåller jag; men härvid bör äfven öfvervägas, huru dessa tillgångar skola skapas, nemi. så, att tillgångarna rätt användas, alt man hushållar med hvad som finnes och icke dermed bekostar det föga nyttiga.
Men skulle dock de sanna behofven öfverstiga samtidens förmåga alt fylla dem, så måste nya tillgångar skapas.
Om ett krig skulle uppkomma, skola vi ej villigt sträcka armen i bojan, utan, om behofvet fordrar det, till sjelfständighetens försvar bevilja äfven sådana medel, som öfverstiga, hvad samtiden kan lemna.
På samma sätt ville jag, i fall behofvet fordrade Stockholms befästande, lemna min röst för skattebidrag dertill, så snart jag blifvit öfvertygad om behofvets verklighet; men deremot anser jag det tillkomma StatsUtsk. i första rummet att så framställa de ifrågakommande behofven, att Ständerna lätt må kunna urskilja de sanna från de inbillade. IL Ex.
Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum i eftermiddag komme att fortsättas. 32:0 Postmedlen:
Oaktadt inkomsterna af Postverket ökats med mer än 110,000 r:dr, tillstyrker likväl Utsk., att
Staten skulle förbehålla sig endast 100,000 r:dr, såsom vid förra riksdagen, och att öfverskottet må användas för Postverkets stat och öfriga utgifter samt postinrättningarnas förbättrande.
Men som det finnes en gräns för alla förbättringar, torde det kunna hända, att icke hela öfverskottet kan med nytta dertill användas. Jag anser derföre olämpligt, att R.
St. sålunda skulle tvinga K.
M. att bortslösa öfverskottet på hvad sorn kanske vore onödigt.
St. må förbehålla sig, att, i fall något öfverskott skulle uppkomma på hvad som erfordras för postinrättningens förbättrande, sådant må komma Staten tillgodo och icke användas till onödiga företag.
När Bevilln.Utsk., på hvars 3:dje afdelning postmedlen och inkomsterna undersökas, inkommer med betänk, i ämnet, torde det vara tid att tillse, liviIka anmärkningar dervid kunna göras.
StatsUtsk. är icke i tillfälle att i detta afseende föreslå något för närvarande.
Jag får dock upplysningsvis nämna, att det torde vara skäl att ej vara så sträng vid beräkningen af postinkomsterna, när vi nyligen fått en postcommunieation med England, som kommer att föranleda till vår industris förkofran i framtiden.
Delta har jag endast i förbigående velat upplysa.
I följd af en mängd motioner röitde skjutslegans förhöjande, som från särskilda Stånd blifvit öfverlemnade till Oecon.Utsk., skulle det vara en möjlighet, att R.
St. besluta en sådan förhöjning, hvilket kunde hafva ett sådant inflytande på Postverket, att inkomsterna komma att lemna brist i stället för öfverskott.
Jag tror, att man således ej bör beräkna stora inkomster, enär i sådan händelse större ersättning äfven skulle lemnäs till dem, som fortskaffa posten.
Uppå derom gjord proposition blef StatsUtsk:s utlåt.
N:o 54 återremitteradt.
St:s und. skrifvelser till K. M., nemi: N:o 24. ang:de beviljad afskrifning af några Statsverkets fordringar hos allmänna hospitalsfonden, äfvensom curhusinrättningarna i Södermanlands samt Götheborgs och Bohus län.
N:o 25. ang:de ändring i 3 cap.
Sjöskadebalken Sjölagen.
N:o 26. i anledn. af väckt fråga, att mål, ang:de den nidingstjufnad, hvarom 3, 4 och 5 §§. 42 Cap. Missg.balken omförmäla, må upphöra att vara af underställningsegenskap. N:o 27. ang:de npphäfvande af eller ändring uti föreskrifterna om tiden för begrafningar.
Ånyo föredrogs och bifölls LagUtsk:s d. 24 sisth April på bordet lagda betänk.
N:o 34 öfver Riksd.fullm. från Stockholms län Nils Insulins motion , ang:de meddelande af föreskrift, å livars ägor sjelfspillingar skola nedgrälvas.
Föredrogs till pröfning LagUtskts d. 24 sisth April på bordet lagda betänk.
N:o 35 öfver Gr. O. A. Cronhjelms samt Hr W.
Dalmans motioner om rättighet att å fidei— commissegendom upptaga lån, motsvarande f af egendomsvärdet.
Hr Dal - Den 2 Maj f. m. 25 Hr Dalman, Wilh. Fredr., uppläsle följande:
LagUtsk. synes verkligen hafva alltför knapphändigt afFardat motionerna om inteckningsrätt för fideicommisser.
Utsk:s enda skäl är, att en dylik inteckningsrätt skulle innebära ett förnärmande af de presumtiva fideicommissariernas rätt.
Detta skäl synes mig kunna gälla lika mycket emot inteckning af arfvejord eller annan jord, emedan sådant äfven leder derhän, att de presumtiva arfvingarna förlora så stor del af egendomen, som är skuldsatt och hvartill de eljest haft rätt.
Samma skäl skulle till och med kunna användas emot ali förändring af lagar för arf, giftorätt ni. ni., emedan de presumtiva pretendenternas ställning alltid derigenom lomme att förändras.
Det synes således ej hafva varit ur sin ordning, om LagUtsk. gått något djupare in i frågan: om Utsk. t. ex. undersökt gagnet eller princip-enligheten af fideicommiss-inrättningar; ty endast der finnes bolten af saken.
Utsk. hade tilläfventyrs då funnit, alt grunden för fideicommiss-stiftelser eller majorats-inrättningar är både moraliskt och statsoeconomiskt oriktig; att de äro en för vårt land och våra institutioner alldeles främmande lagstiftning, uppkommen för att rädda en till sin undergång redan lutande aristokrati, hvilken likväl nu synes vara så ohjelpligen fallen, att den föga förmår upprätthållas af denna bräckliga pelare.
Utsk. skulle hafva funnit, att der omtanka och förstånd finnas hos innehafvare af betydlig egendom, der behöfves ej fideicommissbrefvet, för att skydda eller förkofra denna; men att, der dessa egenskaper saknas, fideicommiss-pergamentet föga mer än annat pergament kan bevara egendomen från vanvård och fideicommissarien från trångmål och elände.
Utsk. skulle i detta afseende kunnat hemta talrika exempel från de sednare arens bedröfliga erfarenhet.
Utsk. skulle tilläfventyrs jemväl hafva insett, att det föga öfverensstämmer med billighet att genom lag stadga, det en fader skall sakna rätt, antingen att emellan sina barn fördela eller till den mest dugliga eller mest behöfvande disponera sin egendom, utan att eu fullkomlig slump skall afgöra, hvem som skall blifva ägare derafi Utsk. skulle sannolikt vidare erinrat sig, hurusom mången fideicommissarie, i stolt förlitande på en stor orubblig förmögenhet, ofta ansett detta vara ”vinning nog” och sålunda ej sällan underlåtit att förvärfva sig bildning eller ens insigt i sättet att sköta sin egendom.
Utsk. skulle ur den statsoeconomiska synpunkten funnit, att de stora sammanhållna jordmassorna alltid gifva ringare afkastning och blifva sämre skötta; att en upplystare tids riktning i denna del är att göra jorden delbar, och att ägaren af en stor egendom, som dertill saknar nödigt röreisecapital, är i den sämsta belägenhet af alla; och slutligen torde Utsk. hafva erinrat sig med Benjamin Constant, att jordegendomens värde hr 6 H. 4 26 Den 2 Maj f. ra. tingets, industrien är mennislans, och från denna grundsats ledt sig till de ifrågavar. motionernas rätta åsyftning, den att genom beredande af tillfälle för de stora fideicommissägarne att, medelst inträdande i hypotlieks- och andra credit-föreningar, göra en del af jordens capitalvärde rörligt och förvandla det till rörelsemedel för industrien.
Om Utsk. får begrunda dessa med de flera skäl, som sjelfmant derutur härleda sig, torde Utsk. finna anledning att åtminstone något mera detailleradt utveckla den sanna och verkliga orsaken till Utskts afslag å motionerna; ty att denna skulle kunna vara att vilja vägra en Svensk medborgare att, i afseende å dispositionen af sin egendom, såsom en rätt erhålla, hvad han nu kan få såsom ett slags nåd af Regeringsmagten, vill jag ej föreställa mig.
Jag anser LagUtskrs betä'nk. vara väl grundadt.
I händelse någon åsyftade att undergräfva R. o. Ad., vore detta medel att göra Adeln fattig ganska val beräknadt; men i händelse man vill gå öppet tillväga med de förändringar i vårt statsskick, som man åslundar, är det bäst att föreslå dem i grundlagsenlig väg.
Men äfven i den händelse, att man trodde, det ingen Adel borde finnas i vårt laud, skulle jag likväl anse fideicommisser böra bibehållas, emedan jordens delning i mindre lotter med ständigt ombytande ägare, ulan blandning med stora och i samma slägter förblifvande egendomar, synes mig vara mera skadlig än nyttig.
Den i sednare tider utsträckta liemmansklyfningen har redan visat sin frukt i deras uselhet, som äro innehafvare af små hemmansdelar.
Der ingen sammanhållen egendom finnes, utan hvar och en sitter på sin lilla torfva och behöfver hela hennes afkastning till sitt lifsuppehälle, der finnes icke heller något öfverskott på jordbrukets afkastning, som kan användas till nödiga förbättringar i samhället och till odlingens framsteg i allmänhet.
Icke ens jordbruk och boskapsskötsel kunna betydligen förkofras utan stora egendomar, som tjena till mönster för de mindre.
Jag har vistats i ett land, der bondens egendom är ett slags fideicommiss, der jordens fördelning icke på långt när befinnes drifven derhän som hos oss, men der jordbruket likväl är vida mindre framskridet.
Jag inser ingen närmare orsak dertill än bristen på stora egendomar till föresyn; och märkligt är, att på den största egendomen, och nästan det enda fideicommisset der finnes, har en landtbruksskola, utan Statens mellankomst, bildat sig.
Jag anser det äfven vara nyttigt för underhafvande att ej behöfva allt tölofta ombyta husbönder, som icke sällan hafva hvar sitt sätt att sköta egendomen, eller som, för att kunna betala köpeskillingen, måste söka hastig vinning och måhända derföre misshandla sina underhafvande.
Den, som känner förhållandet med frälsebönderna i vårt land, måste veta, att de un - Den a
Maj f. m. *7 der vissa fideicommiss-egendomar befinna sig gansta väl.
Bestämdt känner- jag en församling, der det icke finnes mer än 2 eller 3 sjelfägande bönder och der de, som lyda under en egendom, hvilken sedan Carl Knutssons tid innehafts af samma ätt, utmärka sig framför de sjelfägande i angränsande socknar uti allt, hvad som en Svensk bonde väl egnar.
Jag anhåller om bifall å Utsk:s betänk.
Ehuru jag för min del ej fullkomligt instämmer i premissen af Hr
Dalmans anförande, och då jag för vederläggning af den skulle komma att ingå i en allt för vidlyftig deduction af testamentsJäran, nödgas jag förena mig med honom att begära återremiss å detta betänk., emedan jag anser LagUtsk. ej hafva ingått i ämnet så djupt, som det förtjenar.
Jag tror, att för bägge meningarna eller såväl för dem, som önska fideicommissers bibehållande, som för dem, hvilka önska deras afskaffande, vore det icke ovigtigt, att vi skulle komma till ett resultat, som ej upphäfves genom exceptionslagar, hvilket nu är fallet.
1810 års författning har nemi. till K.
M. lemnat ett prerogativ att upphäfva fideicommisset' eller att utan något correctiv tillåta deras intecknande.
Jag ser hos de motioner, som föranledt detta betänk., en syftning att endast gifva en laglig rätt till det, som hittills blifvit tillåtet såsom undantag.
Om detta tiilstyrkes af Utsk. i förening med sådana correcliver, som hindra, att fideicommisser blifva ett rof för creditorerna, skulle jag ej deri se något ondt, och jag skulle deremot gerna se, att de, hvilka såsom fideicommissarie!- äga rätt att tillträda stora egendomar, men nästan äro ur stånd dertill af brist på medel att sköta dem, skulle i laglig väg få denna rätt och ej behöfde, såsom våra fideicommissarie!' för närvarande göra, söka dispens hos K. M.
Då vi stå på punkten att skaffa oss enskilda creditanstalter och vilja, att Statsbankens functioner ej må blifva andra än de, som tillhöra en Statsbank, måste man vara betänkt på, huru den enskilda crediten skall kunna suppleera behofvet af capitaler och sätta alla medborgare i tillfälle alt belåna sin jord efter de grunder, som kunna stå tillsammans med våra rättsförhållanden.
Jag tror, att om LagUtsk. behagar se saken ur denna synpunkt samt se, huruvida det icke vore bättre att genom beskrifven lag gifva åt fideicommissarien en rätt, sorn nu beror på Konungens nåd eller Högsta
Domstolens behag i hvarje särskildt fall, så skall Utsk. finna bättre att genom lag stadga, hvad som nu endast genom exceptionslagar blifvit tillåtet.
På dessa grunder begär äfven jag återremiss å betänk., och jag liar så mycket mera skäl dertill, som jag förmodar, att om detta mål får hvila, tills financefrågorna hinna blifva afgjorda, skola de, hvilka tro sig böra gilla dervid förekommande förslag, äfven vilja gilla ett betänk., som utgår från samma synpunkt sorn dessa förslag.
Äfven jag instämmer i begäran om återremiss.
Hvad som af Hr von Hartmansdorff blifvit yttradt med begäran om bifall till betänk, anser jag vid en närmare granskning ej förtjena särdeles afseende.
Om en egendom finnes i samma slägt sedan Carl Knulssons tid, lärer vara af föga interesse eller föga fördelaktigt för samhället; men om den blifvit väl vårdad från samma tid, så är det af ett större interesse.
Om nu en fideicom.missegendom emottages af en fideicommissarie, som saknar förlag (och dessa öro många), så bringar han på obestånd den egendom, som lian kunnat sköta väl, om han varit berättigad att på egendomen upplaga ett lån, hvilket i behörig ordning skolat återbetalas.
Om åter en fideicommissarie skulle underlåta att fullgöra de betalningsskyldigheter, som genom lag borde fastställas, och derigenom hans egendom skulle lomma att förskingras och gå i mät till den del, som motsvarar inteckningen, så ser jag dock icke i denna svåraste händelse någon förlust, utan snarare vinst för samhället, emedan jag deri icke. ser den ytterliga fördelning af jordegendom, som, enligt Hr von HartmansdorfFs yttrande, Jeder derhän, att hvar och en icke har mer än sin torfva och blott lefver för dagen.
Det finnes visserligen flera fideicoraniisser i Sverige, som kunna lemna riklig bergning för flera familier, fastän de genom vanvård kunna vara otillräckliga för en enda.
Jag är icke af dem, som gilla den långt drifna jordklyfningen.
Jag vet, att besutenhet är ett ord utan mening, och att några kunna yara besutna på kappland hälleberg och andra deremot icke på iooo tunnland den bördigaste jord.
Sådana individuella förhållanden kunna och böra icke ingå i lagstiftningen; men det tillhör lagstiftaren att tillse, att de pexsoner, som kunna komma i tillfälle att väl vårda och sköta siri egendom, ej må betagas ett sådant tillfälle.
Jag begär således betänkts återremitterande.
LagUtsk. har i förevar, betänk, yttrat sig öfver två särskilda och väsendtligen olika motioner.
Den ene motionären, Hr Dalman, har yrkat laglig intecknjngsrätt för olla fideicommissarie!', utan att dervid föreslå något correcliv mot möjliga missbruk.
Jag åter bar yrkat laglig belåningsrätt för fideicommissarie!’ i hypotheksföreningar, men endast under vilkor, att inteckningen må amorteras och Hofrätten hafva tillsynen, att fideicommisset ej förskingras.
Om den värde talare, som ensam yttrat sig för bifall å betänk., Hr von Hartmansdorff, närmare hade granskat dessa motioner, förmodar jag, att han hade insett, att min motion icke afser någon obegränsad delning af fideicommisserna.
Jag har nemi. flerfaldiga gånger erfarit, huru fideicommisserna blifvit belånade, för att låta den intecknade summan förfalla till betalning och sålunda lätt kunna försälja fideicommisset, hvilket jag ansett såsom ett Den a Maj f. m.
Vidare liar jag sett sådana egendomar i ganska dålig belägenhet blifva emottagna af fideicommissarie!', som saknat tillgångar eller den credit, hvilken varit nödvändig för att upphjelpa dem.
Jag har jemväl sett ganska kloka personer vara innehafvare af fideicommissegendomar, som varit i största förfall, och dä jag frågat dem, hvarföre ej den eller den förbättringen blifvit gjord, har jag fått till svar: