Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det står nemi. i 10G § såsom ett positivt stadgande för Const.- Ulsk., att, om det finner att någon Statsrådets ledamot eller föredragande uppenbarligen handlat mot rikets grundlag eller allmän lag, så skall han ställas under Riksrätt, för att der få sin åtgärd pröfvad; och vidare, att om denne ledamot af Statsrådet, i de fall, som 38 § af Rcg.F. förutsätter, underlåtit att vägra sin contrasignation, så skall han äfven ställas under Riksrätt; och då frågar jag, om det är conseqvent att först föreskrifva, alt om han handlat uppenbarligen mot allmän lag, så skall han derföre tilltalas, och om han sedermera underlåtit att, för ett så beskaffadt beslut, som Const.Utsk. funnit stridande mot allmän lag, nedlägga sitt embete, så skall han ock derföre ställas under Riksrätt.
Const.- Utsk. och rådgifvaren kunna hafva olika begrepp om hvad som är stridande emot allmän lag eller icke; då blir det nödvändigt alt låta domaren pröfva den saken, men ingalunda tillåta, att densamma, genom vägrad contrasignalion, skall komma under Ständernes pröfning.
Alt en sådan verkligen tillhör Ständerne i frågan derom, huruvida rådgifvaren grundlagsenlig!, på sätt 38 § föreskrifver, nedlagt sitt embete, låter sig icke bestridas.
Ständerne kunna också vara både behörige och i tillfälle att pröfva, huruvida ett beslut är uppenbarligen stridande mot Reg.F.; men jag frågar, om man icke inträder på domaremaktens gebiet, om Sländerne skola sitta som domare och sig utlåta, huruvida en rådgifvare handlat mot allmän lag eller icke?
Delta må tillkomma Riksrätten.
Den är höjd öfver alla partiåsigter, hvilket icke all - 256
Den 7 September.. tid torde vara fallet med Sländerne; och rådgifvarne skoladå finna skydd mot hvarje försök till förföljelse.
Man måste besinna den ställning, hvaruti de befinna sig, och man skall för deni icke utlägga några snaror; de kunna nog ändå falla, om partier uppväxa inom landet, hvartill beklagligtvis anledmr ingalunda saknas.
För öfrigt kan jag icke annat än förena mig med Frih.
Cederström i den öfvertygelsen, att ordet ”uppenbarligen”, här infördt, vore ett oling.
Den ene finner en sak vara så eller så, den andre finner raka motsatsen.
Ar åtgärden stridande mot lag eller ej, så blir den det, ehvad man utsätter ordet ”uppenbarligen” eller icke.
Med anledn. af första delen af Hr von Troils sista anförande, får jag äran erinra derom, att allmän lag och grundlag icke hafva den parite', som han tyckes finna.
Allmänna lagen ger ganska ofta den tillåtesen, ”pröfve domaren”; grundlagen deremot bör alltid efter ordalydelsen tillämpas.
Inför ett Statsråd äro, om jag så får uttrycka mig, allmän lag och grundlag syskon, men grundlagen har majorat.
Jag uppträder egentligen för att gifva en utveckling åt milt förra anförande, på det jag ej måtte missförstås, som skulle jag anse att Ständerne ensamt stifta lag.
Jag har endast afselt sådan lag, som vore redan af Konung och Ständerna gemensamt stiftad.
En värd talare, Hr Printzenskjöld, har omtalat, att det skulle vara svårt för Const.Utsk. att bedömma, huruvida ett beslut vore uppenbarligen stridande mot allmän lag: det kan visserligen vara svårt, men i alla fall blir det ett åliggande för detta Utsk. att bedömma, huruvida en rådgifvande utgärd har varit stridande mot allmän lag, och då bör väl också Utsk. kunna bedömma, huruvida ett beslut varit uppenbarligen stridande mot allmän lag.
106 § ålägger Const.Utsk. att ställa en rådgifvare inför Riksrätt, om hans handlingssätt uppenbarligen varit stridande mot allmän lag, och då måtte väl Utsk. äfven kunna bedömma, huruvida en föredragande har vägrat sin contrasignation å ett beslut, som uppenbarligen stridt deremot.
Denna föreställning lämpar sig lill den discussion, som här för några dagar sedan förevar i afseende på 9 §.
Det finnes nemi.
2;ne förhållanden: det ena rörer de rådslag, som Konungens rådgifvare afgifva innan Konungens beslut är fattadt; det andra inträder sedan Konungen fattat sitt beslut.
Om detta är stridande mot allmän lag, så kan det vara det äfven om Konungens rådgifvare icke afgifvit något tillstyrkande mot denna allmänna lag, men då inträder den föredragandes skyldighet att vägra contrasignation och göra beslutet overkställbar!.
Afven jag var af den tanke, att detta förslag till ändring i grundlagen borde antagas; men de anmärkmr deremot, sorn af Frih. Cederström m. fl. blifvit anförde, hafva förmått mig att öfvergå på en annan tanke.
Den 7 September. 257 Jag föreställer mig, att, på samma sätt som i en domstol, kunna inom Statsrådet olika meningar uppstå om allmänna lagens råtta ordaförstånd.
Det är just för en samvetsgrann Konungens rådgifvare, som det är af farlighet att bedomina, när tillfället är inne, att han bör vägra sin contrasignation.
Om i Högsta Domstolen tvenne rakt motsatta åsigter yppa sig om samma sak, så är det väl gifvet, att begge partierna anse sig handla och dömma i enlighet med den allmänna lagen, men beslutet utfärdas dock efter de flesta rösterna.
Skulle nu inom Konungens Statsråd sådana olika meningar förekomma, men den Statsrådsledamot, som ansåge beslutet stridande mot allmän lag, icke vara den föredragande, så blef saken lika fullt expedierad; något hinder kunde deremot icke uppstå.
Vore det åter den föredragande, som ansåge beslutet stridande mot allmän lag, men icke de öfrige ledamöterne, så vägrade han sin contrasignation och marchen af ärendet afslannade till dess en annan kunde finnas villig att contrasignera.
Jag anser, som jag redan yttrat, det vara skadligt för en samvetsgrann Konungens rådgifvare, som icke vill advocera med sitt samvete, att antaga detta stadgande.
Några faror för det allmänna, för den personliga säkerheten kunna visserligen icke uppstå genom förslagets antagande, emedan sådana mål gå till Högsta Domstolen och afgöras der, men jag måste på anförda skäl frångå den öfvertygelse om delta förslags antaglighet, jag i början hyste, och afstyrka- R. o. Ad. att dertill lemna sitt bifall.
Hr Printzenskjöld: Gr. Gyldenstolpe har, lill utveckling af den tanke han yttrat, anfört, att när Const.Ulsk. kunde bedömma, huruvida en rådgifvare uppenbarligen handlat emot allmän lag, och på grund deraf remitterade anmärkn. härom till Just.ombudsm.
, för att vid Riksrätt utföra talan mot den felande, så vöre det lika lätt för Utsk. att bedömma, huruvida en rådgifvare rätteligen vägrat sin contrasignation, emedan Const.Utsk. äfven då måste ingå i pröfning, huruvida, vid det tillfället då contrasignationen vägrades, Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot lag eller icke.
Jag medgifva- visserligen alt Hr Gr. har rätt härutinnan, men jag ber att få fästa hans uppmärksamhet derpå, att resultatet af Const.Ulsbs pröfning blir olika.
Finner nemi.
Const.- Ulsk. en rådgifvare hafva uppenbarligen handlat mot allmänna lagen, så remitteras, efter grundlagens nuvar. lydelse, anmärkn. derom lill utförande af Just.ombudsm. vid Riksrätt, och en domaremakt kommer då att pröfva, huruvida Const.Ulsk:s omdöme i detta fall är riktigt eller icke.
Skulle åter i frågan om vägrad contrasignation Const.Utsk. anse en rådgifvare, som nedlagt sitt embete, hafva gjort det obefogadt, och att Konungens beslut icke är uppenbarligen stridande mot allmän lag, så skulle saken icke gå lill Riksrätten eller till Just.ombudsm., utan till Ständerne, och då skulle Ständerna i deras ordning pröfva, huruvida Konungens beslut varit eller icke varit uppenbarligen stridande mot allmän lag.
Då komme, som jag förut nämnt, frågor om allmänna lagens rätta mening och förstånd under Ständernes pröfning, och det är just det, som lag 2 H. 33 258 Den 7 September. stiftarnc velat förekomma, varnade af det förhållande, som under frihetstiden existerade.
Derföre heter det ock i 90 §, att inga frågor må komma under Ständernas pröfning annorlunda än denna grundlag bokstafligen föreskrifver.
Reg.F. är jemväl, i följd af sin särskilda beskaffenhet, den enda lag, hvars tillämpning och tolkning bör hos R.
St. fä äga rum.
Utsträcker man denna lösningsrätt äfven till andra lagar, så kommer man längre än man nu beräknar.
Jag afstyrker på det högsta förslagets antagande.
Jag är väsendtligen förekommen af Hr von Hohenhausen, men jag ber ati få tillägga några ord.
R. o. Ad. torde vid genomläsning af 106 § benäget finna, alt derest ingen förändring göres i 38 §, så äro Konungens rådgifvare ansvarige inför Riksrätt, både när de underlåtit göra föreställningar mot allmänna lagens öfverträdelser, och när de underlåtit vägra contrasignation ä beslut, hvarigenom grundlagen öfverträdes.
Således äro de i intetdera fallet befriade från laga äfventyr.
Skillnaden mellan hittills gällande och nu föreslagna sladganden är blott den, att hittills kan contrasignation vägras blott i ett fall, nemi. då beslutet är stridande mot Reg.F., eller, som det rättare borde heta, mot grundlagen, men hädanefter borde vägran af contrasignation utsträckas äfven till öfverträdelse af allmän lag.
Denna slags vägran är för vårt land alldeles egen.
Mig veterligen finnes den icke i något annat rikes statsförfattning, och måste med all varsamhet begagnas.
Också har man sett, att det icke varit mer än vid ett enda tillfälle sedan 1809, som man hört omtalas att sådant kommit i fråga.
Detta torde äfven bevisa, att en rådgifvare hellre lemnar sin plats, än begagnar ett medel, som så svårt comprometterar Konungamakten.
Jag tror således, att man utan fara kan låta bero vid de stagan den, som nu finnas, men att betänkligt vore att längre utsträcka vägran af contrasignation.
Ständerne hafva visserligen icke någon rättighet att directe pröfva, huruvida en Statsrådsledamot bör ställas under Riksrätt, utan det är Const.Ulsk., som bör derom besluta.
Men då vi under förra riksdagen sett detta Utsk. ställa Statsrådets medlemmar under Riksrätt i anseende till 31 särskilda punkter, så hade väl Const.Utsk. trott rådgifvarne hafva I alla dessa mål olagligen förfarit.
Vore det nu stadgadt, alt allmän lags öfverträdande skulle medföra contrasignations vägran, i huru många fall skulle man då icke måhända hafva gjort Regeringen maktlös och bragt ärendena att stanna; ty huru olika tydes icke hvad lagligt är?
Man får ju äfven i Högsta
Domstolen olika beslut i samma sak, allt efter som den ena divisonen dömmer eller den andra, d. v. s. om den ena ledamoten är frånvarande eller icke.
Det tillsatta ordet ”uppenbarligen” innehåller visserligen en välmening, men icke någon trygghet; ty hvar och en som säger, det är öfverträdelse af lag, menar väl, att det uppenbarligen är så?
I annat fall skulle han väl förklara motsatsen, men en dömmande bör i tvifvelakliga händelser hellre fria än fälla.
Hr Gripenstedt; Grundlagen förbjuder Konungens rådgif - Den 7 September.
259 vare bestämdt att tillråda något, stridande mot grundlag eller allmän lag.
Grundlagen anbefaller
Konungens rådgifvare bestämdt alt söka förhindra något sådant, genom att vägra underskrift.
Detta är samma pligt hos Konungens rådgifvare, endast betraktad positivt eller negativt; dä frågas: bör någon skillnad i de uttryck, som bestämma tillämpningen af denna pligt, äga rum 1 Det är endast detta, som för närvar, öfverväges.
Huruvida den rådgifvaudes rätt att vägra contrasignation och derigenom paralysera Konungens beslut, är nyttig, det hörer icke hit; befinnes denna rättighet onyttig, så må man motionera dess upphörande, men så länge den finnes, bör den ställas i öfverensstämmelse med det bud, som anbefaller att icke tillråda något, som strider mot grundlag eller allmän lag.
Då nu öfverläggningen af R. o. Ad. ansågs slutad, hemställde II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade antaga ifrågavar. förslag till ändring af 38 § Reg.F. Ropades starka ja och nej, hvarjemte Frih.
Cederström, Jacob, . begärde votering.
Upplästes till justering och godkändes följande votenspropos.:
Den sorn antager det i 10 punkten af Const.Utsk:s mern. n:o 3 anmälda, sedan sista riksdag hvilande förslag till ändring af 38 § Reg.F., voterar ja; den det ej vill voterar nej; Vinner nej, blifver berörde grundlagsförslag af R. o. Ad. förkastadt.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som föijer Ja — 62.
Nej — 65. ll:te punkten.
Förslag, åsyftande upphörandet af rättigheten att meddela privilegier på skrifters utgifvande.
Tryckfrihet sfö rörd nin gen. _ I * _ 3:0.
Inga privilegier — — — dock oförkränkt.
På obestämd lid, redan förunnad, galle sådan uteslutande rätt endast för dens lifstid, som den erhållit. — — — förnya.
Såväl Preste- som BorgareSt. hade bifallit detta förslag.
Detta förslag vidlåder en dylik ofullkomlighet, som den, hvilken blifvit klandrad vid de fleste föreg:de.
Det beter nemi.: ”På obestämd tid, redan förunnad, gälle sådan uteslutande rätt endast för deus lifstid, som den erhållit.”
Om man nu öfverhoppar den mellanmening, som genom de båda skiljetecknen är antydd, så heter det: ”pä obestämd lid gälle sådan uteslutande rätt endast för dens lifstid, sorn den erhållit,” hvilket innebär en omening.
Det borde naturligtvis hetat: en sådan på obestämd tid redan förunnad, uteslutande 260 Den 7 September. rätt etc.
Enär således § strider mot språket, oell jag vågar förbehålla mig, att i Svensk grundlag talas Svenskt språk, så nödgas jag votera mot antagande af den föreslagna nya redactionen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till antagande af förevar, ill punkten af Const.Utsk:s mern. anmälda förslag.
Ropades nej, blandade med ja; hvarefter II.
Ex. förklarade, det han trott sig finna, att nej öfverrösta! ja, och således delta förslag blifvit af R. o. Ad. förkastadt.
Förslag om skyldighet alt hos vederbörande anmäla, när boktryckeri ombyter ägare.
Tryckfrihet sförordningen. _§ L_ 5:o.
Privilegier — — — en half mil.
Då ett boktryckeri — stadens rätt.
Den ett nytt boktryckeri inrättar — till åklagaren förverkat.
Lag samma vare, der boktryckeri ombyter ägare.
I hiida fallen åligge det Konungens Befallningshafvande, sedan behörig anmälan hos honom blifvit gjord, att genast, eller med först omgående post, derom underrätta Just.Statsministern.
Preste- och BorgareStm hade bifallit detta förslag.
Afven den nu föreslagna förändringen är felaktig.
I en lag för tryckfriheten bör icke finnas tryckfel, ty jag kan icke anse det annorlunda, då här står ordet omgående i st. f. afgående.
Jag vill det likväl till R. o. Ad:s prot. anmäla.
I likhet med Hr Bråkenhjelm tror jag visserligen, att det hade varit bättre, om denna § blifvit annorlunda redigerad, men den innehåller dock i sig ett stadgande, som är behölligt, emedan det förut ej finnes, nemi.: ”lag samma vare, der boktryckeri ombyter ägare.”
Hvad åter angar ordet ”omgående,” så har Utsk. eller redacteurcn förmodligen ansett orden ”med först afgående post” skola i sig hafva inneburit ett oriktigt stadgande.
Om jag t. ex. antager, att boktryckeriet vore beläget i Linköping, och att den första afgående posten före söder ut, sä vöre det naturligtvis icke med denna utan med den till Stockholm sednare afgående posten, som underrättelse skulle Just.
Statsministern meddelas.
Jag tror således, att R. o. Ad. skulle kunna antaga detta förslag.
Såvida man anser nödvändigt, alt rikets grundlagar skola bokstafligen kunna tillämpas, så tror jag, att denna förändring af ordet ”afgående” till ”omgående,” som Const.Utsk. föreslagit, är misslyckad, enär den skulle göra denna § overkställbar efter bokstafven.
Denna förändring var alldeles onödig, ty med ”först afgående post,” som orden förut lydde, kan icke menas annat än den post, som först afgår dit underrät - Den 7 September.
201 telsen borde komma, nemi. till Just.
Slatministern, då deremot ”med först omgående post” kan på flera ställen blifva alldeles overkställbar!.
Vi hafva tvenne landshöfdingeresidenser, nemi.
Carlskrona och Calmar, från hvilka ställen några poster ej omgå, ty omgående post är en sådan, som, kommande från annat ställe, går genom den ort, derifrån underättelsen bör afgå.
Således kan det föreslagna lagbudet i afseende på dessa orter ej tillämpas.
Från alla ställen afgå deremot poster; detta utvisar, att en grundlagsförändring aldrig bör föreslås, utan att den är oundgängligen nödvändig.
Då jag tror, att man kan hjelpa sig med det mindre fullständiga stadgandet, som redan finnes, och det nu föreslagna verkligen efter bokstafven skulle blifva overkställbart, så anhåller jag om afslag å ifrågavar. förändring.
Det fall som Hr Rosenblad vidrört i afseende på Carlskrona, skulle ännu mera gälla för Wisby, der posterna stanna och gå tillbaka; men då här är fråga om ett beliöfligt stadgande, som saknas, och ingen menniska genom förändringen af ordet afgående till omgående lärer taga sig anledn. till missförstånd, så kan jag ej annat än rösta för antagandet af detta Const.Utsk:s förslag.
Frih. Cederström, Jacob: Tillägget af orden ”lag samma vare, der boktryckeri ombyter ägare” har här blifvit åberopadt såsom ett skäl att bifalla ifrågavar. af Const.Utsk. föreslagna iförändring; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att om boktryckeri ombytt ägare, så lärer väl i alla fall, enligt 1 § 5 mom.
Tryckfrih.förordn., samma förhållande komma att äga rum; ty om man säljer hvad man förverkat, så lärer rättigheten i afseende på privilegierna ej blifva större för köparen, än den säljaren ägde.
Det onödiga utbytandet af ordet ”afgående” emot ”omgående” är redan anmärkt.
Jag tillstyrker afslag å förändringen.
I motsats mot den siste talaren, måste jag tillstyrka antagande af förslaget, derför att jag anser, att stadganderna ang:de skyldigheterna för dem, som anlägga nya boktryckerier icke äro fullständiga, eller föreskrifva huru förhållas bör, då ett boktryckeri öfvergår uti annan mans hand.
Om icke Frih.
Cederström ansåge det stridande mot 90 § Reg.F., skulle jag vidröra en händelse, som inträffat, då tvist uppstod, huruvida den som köpte boktryckeriet skulle vara skyldig att anmäla detta på samma sätt, som om han hade anlagt ett nytt.
Det är en ofullständighet i detta Tryckfrihetslagens stadgande, hvilket Const.Utsk. vid sista riksdagen ansett sig böra fylla genom ett mera bestämdt, som ej skulle kunna föranleda till missförstånd; och jag för min del tror icke, eller kan icke anse, att det förslag, som Const.Utsk. i detta afseende gjort och R.
St. vid sista riksdagen antagit att såsom hvilande beslutas öfver vid denna, innebär någon tvetydighet.
Hvad sorn blifvit sagdt i afseende på ordet ”omgående,” kan man visserligen icke under vissa synpunkter bestrida, men meningen deraf kan icke eller misstydas.
262 Den 7 September. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter propos. till antagande af det i 12 punkten af Const.Utsk:s mern. intagna förslag.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, att propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Förslag till förtydligande af stadgandet rörande anonyma skrifters införande i tidningar eller periodiska skrifter.
Tryckfrihetsförordningen. § 1. 9:o.
Hvarje skrift — — ägarens ensak.
Lag samma skrift utgifva.
Utgifvare af dagblad oell periodiska skrifter häfver ej brutit emot författares ägande rätt, då han i dem insända anonyma skrifter utgifver, så framt ej styrkas kan,att han med vetskap åtkommit dem emot författarens vilja.
Hvilken, som — — —•.
Detta förslag var af Preste- och BorgareStm antaget.
Jag anhåller att få uppläsa en anmärkn.
, som nr Lagerhjelm gjorde vid detta förslag, när det förlidne riksdagen hos R. o. Ad. föredrogs.
Han sade nemi.: ”Om Const.Utsk. haft anledn. att något mera än hittills försäkra utgifvare af dagblad emot möjligheten att orättvist anfallas, synes mig likväl den bevisning, som, enligt Utsk:s förslag, skall åligga författare, vara nog stark; ty enligt detta förslag skall icke en dagbladsutgifvare kunna ställas till ansvar, så framt ej styrkas kan, att han med vetskap åtkommit en uppsats emot författarens vilja.
Månne det ej vore nog, om orden lydde så här: så framt ej styrkas kan, att han (dagbladsutgifvaren) åtkommit dem emot författarens vilja?
— Orden ”med vetskap” böra bortgå ur förslaget, som mig tyckes.” Jag instämmer i denna mening af Hr Lagerhjelm, och anser det för en författare nära ogörligt, åtminstone i de flesta fall ganska svårt, att bevisa, det tidningsutgifvare!! med vetskap åtkommit hvad han tryckt mot författarens mening.
Hellre än att i lagen inkasta en föreskrift, som är ogörlig att utföra, bör man väl alldeles utesluta den i lagen.
Jag tillstyrker derföre, alt denna förändring måtte af R. o. Ad. förkastas.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. beha gade bifalla detta förslag till ändring af 9 mom. 1 § Tryckfrih.- förordn.
Ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter H.
Ex. förklarade propos. vara besvarad med nej, och att således detta förslag blifvit förkastadt.
Föreslaget tillägg, ang:de rätt att i dagblad införa uppsatser, hemtäde utur ett annat.
Den 7 September. 203 Tryckfrihetsförordningen. § I - 9-.o. Hvarje skrift — — — ägarens ensak.
Utgifvare af — namnsedel lemnad är.
Uppsatser, hemtade ur dagblad, anses icke såsom eftertryckta, då de i andra dagblad införas, såvida det tillika uppgifves, ifrån hvilket dagblad uppsatsen är hemtad.
Detta förslag var bifallet af Preste- och BorgareStm och blef arn jemväl af R. o. Ad. antaget.
Förslag till ändring i stadgandet rör-.de tryckning af deposita af skrifter och handlingar, atif örtrodda åt publik vård.
Trye kfr ihet sförord ningen. § 2. 4:o.
I grund af — — — — som helst.
Vid föregående — — — — iakttagas:
Att protocoll — — — — icke uppenbara.
Att ej några ministeriella handlingar — — ej eller enskilda bref, såvida de ej till något rättegångsmål nödvändigt höra, utan deras tillstånd, som samma bref angå eller tillhöra, ej eller åt publik våld anförtrodda deposita af skrifter och handlingar, utan deras tillstånd, sorn om depositionen förordnat, sä framt ej sådane deposita äro äldre än femtio är, och några i afseende på dem gifna föreskrifter ej emot offentliggörandet lägga hinder, kunna utgifvas eller utbekommas.
Den häremot
Detta förslag var antaget af BorgareSt., men afslaget af PrcsteSt.
Jag hemställer vördsamt, att R. o. Ad. måtte afslå äfven detta förslag.
Vi hafva den sednare liden sett, att enskilde handlingar, bref och dylika papper hafva blifvit kungjorda på ett sätt, som bör afskräcka en hvar att någonsin efterlemna några handlingar.
Skulle då påföljden blifva, att en hvar, som ägde handlingar af intresse för efterverlden, uppbrände dem, för att ej compromettera sina vänner, så ginge de förlorade för historien.
Jag tror, att man bör vara nogräknad derom, att icke otidigt offentliggöra, hvad antingen rörer enskilda personer eller hela familjers förhållanden.
Den tid efter hvars förlopp sådant skulle vara tillåtet, och som i förslaget upptages till 50 år, synes mig nog kort, emedan de ifrågavar. personerne och ännu snarare deras barn kunna vara i lifvet.
Jag tror således, att man gör bäst att ogilla förslaget.
Förslaget i förevar.
15 punkt blef derefter af R. o. Ad. förkastadt. 264 Den 7 September. 1 (j:<le punkten.
Förslag till ändrad redaction i afseende pä yttranden om Konungen, Drottningen och Thronföljaren.
Tryckfrihet sfär or d n in g c n. § 3. 4:o.
Allt slags smädeligt yttrande om den regerande Konungens Höga Person — — — skriften confisceras.
Jemväl detta förslag hade blifvit antaget af BorgareSt., men afslaget af PresteSt.
Jag tillstyrker vördsamt, att R. o. Ad. måtte ogilla detta förslag, och anhåller att få uppgifva skälen för min mening, derigenom att jag uppläser de få ord jag yttrade förlidne riksdagen, då förslaget framlades.
”Ifrågavar. förslag, hvarigenom Const.Utsk. hemställt att, i stället för ordet lasteligt, införa ordet smädeligt, åsyftar att lemna ett större utrymme för klander af Konungens person eller gerningar än hvad våra lagar hittills hafva medgifvit.
För R. o. Ad. behöfver jag icke anföra några skäl, hvarföre beviljandet af ett sådant större utrymme vore olämpligt och oriktigt; men jag tillägger, alt det vore så mycket oriktigare, som man vill anföra ett annat ord i Tryckfr.förordn. än brottmålslagen innefattar.
Uti 5 cap. 1 § Missg.bm, heter det: ”Hvar som lasteliga talar eller skrifver något” etc. etc.
Samma ord, som finnas i Missg.bm, efter hvilken den brottsliga skall dömmas, böra också finnas i Tryckfr.förordn.
Jag tillstyrker följaktligen, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanka förklara, att detta förslag är olämpligt.” R. o. Ad. förkastade detta förslag till redactionsförändring. 17:de punkten.
Förslag om den s. k. indragning smaktens upphäfvande.
Tryckfrihetsförordningen. § 4. (8:o
Detta moment utgår.) 8:o.