Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hänger lifligt fast vid den grundsats, som 1834 års realisations vänner lyckades att göra gällande.
Likgilltigt är för mig omdömet af coalitioner m. m. och huruvida sädane kunna tyda pä riktiga grunder.
Det fägnar mig, att äfven jag en gång får vara af samma tanka som Hr Hjerta; det händer så sällan.
Jag skall nu bedja att få yttra några ord i anledn. af sjelfva den 5 §.
Jag inedgifver, att R.
St. nu hafva rättighet att disponera öfver den vinst, som är salderad för år 1844.
St. äga rätt att, såsom föreslaget är, låta aflemna densamma till Riksg.cont.
Jag tror deremot icke att R.
St. äga rätt att disponera öfver någon vinst, som uppkommer under en tid, då kommande Ständer äro samlade, och tror icke eller alt R.
St. nu Den 10 April.
253 hafva rätt att disponera öfver den vinst, som uppkomme under loppet af åren 1845 och 1846.
Derföre måste jag bestämdt vara af den tanka, som Hr von Hartmansdorff, alt dessa medel böra hos II.
Sl:s Bank reserveras, lill användande för de utgifter, som Banken åligger, oell af hvilka de forsla, mine Hrr, måste vara alt betala befintliga skulder.
Man var 1834 ense om att man sä litet som möjligt borde sammanblanda statsverkets affärer med Bankens; men hvad är det annat, än ett dubbelt sammanblandande, att pä en gång skänka sina tillgångar och vara skyldig samma verk, till hvilket man öfverlemnar sina besparde medel?
Det är ett trassel, som icke kan försvaras.
Cronhjelm har sagt, att det vore stridande emot det i 1 punkten af 11. o. Ad. fattade beslut, att nu disponera medlen pä sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, emedan då ett öfverskott utöfver de 10 millionerne skulle uppstå.
Hr Grefven har misstagit sig, då Hr Grefven så fattat Ståndets beslut, som skulle det förbjuda K. Sirs Bank alt i framtiden hafva ett öfverskott utöfver 10 millioner; dessa 10 millioner beslölos nemi. alt ingå i den nya banklagen i st. f. de millioner, som nu der äro nämnde.
Palmstjerna, Carl Otto, säger, att Banken kunde använda sina obligationer, som nu äro pantsatte hos Riksg.cont. för att dermed liqvidera sina skulder.
Då dessa obligationer utgöra de bästa hypotheker, som Banken kan erbjuda, i händelse Banken skulle vilja göra elt lån, eller ock begagna den utvägen alt dem sälja, så innefattar detta sätt att gå l ill väga, nemi. att Banken skulle först skänka bort sin vinst och sedan betala sin skuld med sina bästa obligationer, någonting så besynnerligt, alt jag i hast icke kan hitta pä något namn derför.
Jag tillstyrker bifall till Hr von Harlmansdorffs förslag med det tillägg, alt jag anser de 300,000 r:dr, hvilka utgöra Bankens för år 1S44 salderade vinst, icke böra i detsamma innefattas.
Jag är ledsen att nödgas uppehålla R. o. Ad.; roen flere aumärkmr hafva blifvit gjorde, hvilkas vederläggning jag anser så vigtig, att jag icke kan underlåta att besvara dem.
Det är i sanning en sällsam och ganska märkvärdig omständighet, att man från samma sida, eller de personer, hvilka här förfäkta samma åsigter i afseende på den 5 punkten, ömsom hör upprepas, alt man bör söka förekomma dets. k. strypsystemet, och ömsom, att man bör söka förekomma hvarje utvidgning af lånerörelsen.
Mera än en af dessa båda saker kan icke äga rum.
Det skulle då vara alternativt man skulle söka förekomma dem.
Men det är klart, alt något strypsystem kan icke komma i fråga, såvida de besparda medlen användas.
Då är frågan om den förskräckliga vådan af en utvidgning i lånerörelsen.
Raub har tagit affär på min förklaring, att jag icke tillhör strypsystemet.
Jag får nu söka tranquilisera Hr Frih:n, såväl som alla andra dermed, att jag icke eller är någon vän af en öfverdrifven lånerörelse.
Ilr Åkerman har målat i mörka färger denna lånerörelse och den förskräckelse, som skulle inträffa, då Banken blefve allena ägare af 254 Den 10 April.
Sveriges jord.
Men jag ber få fästa den värde ledamotens och Ilerrarnes uppmärksamhet derpå, att det är en oerhörd skillnad emellan del förhållande, om Banken utvidgar sin lånerörelse, utan att hafva fonder till betalande af sina skulder, och det, örn Banken utvidgar sin lånerörelse med derutöfver tillgängliga medel.
Då måste den fråga uppstå: är det i och för sig sjelf något oudt deruti att lånerörelsen utvidgas?
Delta åter mäste hero derpå, huruvida capilallillgängarne inom landet äro lillräcklige.
Jag tillåter mig då fråga just de Hrr, hvilka hafva talat om nödvändigheten af att sprida sysselsättning och bröd bland folket, om icke det sant statsekonomiska verkligen ligger deruti, att man ökar lånerörelsen, då sådant kan ske ulan äfventyr för penningecirculationens jemna bestånd?
Vi hafva sett och hört omtalas, vid början af denna riksdag, att här varit en sä stor påtryckning i och för fastighetslåns erhållande, att jag tror ansökningar voro till Baneo styrelsen inkomna till fullt ett års anslag mera, än som kunde beviljas.
Vi vela alla, att lill erhållande af de medel, som af 11.
St. äro anvisade att utgå i låneväg genom Manufacturdisconten, inkomma sä många ansökningar, all styrelsen mäste i ordets egentliga bemärkelse åt de lånesökande portionera lil denna fond.
Vid sådant förhållande antager jag för gifvet, att näringarne äro så pass lönande alt mängden begär dessa slags lån, icke för att förstöra dem på onyttiga lefnadsnjutningar, utan för att förkofra sig i sin rörelse; och jag kan då icke anse, att en så beskaffad utvidgning af lånerörelsen skall kunna vara af någon skada för landet.
Deremot skulle jag tro, att det vore föga öfverensstämmande med en sann statsekonomi, alt, för det alt en inrättning finnes, som står under R.
St:s styrelse och som kan gifva en årlig vinst, man dä genast skulle på förhand gifva denna vinst lill sköfling innan man ännu bestämdt visste hvartill den skulle användas.
Raab har yttrat, att jag omnämnt möjligheten af en arriere-pensee hos vissa ledamöter till fördel för privatbanksintresset, och han har trott, att andra ledamöter kunde hafva en arriere-pensée till nackdel för samma intresse.
Då jag endast har yrkat, att man icke nu måtte hinda sig genom delta beslut, så alt man sedan blefve nödsakad att fatta ett annat, så tror jag icke att man med skäl kan påstå att deruti ligger en arriere-pensee till nackdel för privalbankerne.
Men om det verkligen skulle blifva fråga om en vidräkning, så hemställer jag, om icke vi på vår sida, hvilka man beskyllt för alt utgöra en coalition, under det att Herrarne på den andra sidan talat om nödvändigheten all icke splittra meningarne, om, säger jag, icke vi med mera skäl skulle kunna tro, det
Herrarne hade formerat en sådan coalition sinsemellan?
Jag hemställer om man icke med skäl kan påstå, att privatbanksintresset är hvad som å den andra sidan söker göra sig gällande?
På hvems motion, mine Hrr, är del egentligen som förbehållet i litt. c) under § 6 har tillkommit?
Jo, det är på Hr Nordenanckars, som sjelf är en af de verksammaste privatbanksdirecleurer.
Flere andra ledamöter, sorn yttrat sig, äro dessutom Den 10 April.
255 sjelfve antingen privatbanksdirecleurer eller delägare i privatbanker.
På hvilkendera sidan mera skäl således kan vara, att i delta afseende förmoda en aniere-pensee, det öfverlemna!- jag till hvar och en sjelf att bedomina.
Hr Mannerskantz har sagt, att han punkt för punkt skulle kunna uppräkna orsakerne till de grufliga indragningarne i Bankens sedelstock.
Jag anhåller, i händelse delta skulle ske, att Hr Mannerskantz icke täcktes glömma, att den hufvudsakliga tillbakadrifningen af Bankens sedelstock har skett genom privatbankernes medtäflan.
Tager man alla dessa omständigheter i betraktande, tror jag man måste finna både med statsekonomiens grunder och med K.
Sl:s egen skyldighet öfverensstämmande, att icke på förhand anslå en bancovinst till ändamål, som ännu icke äro bestämde och att sålunda icke eller bifalla Ulsk:s förslag i denna del, hvartill jag för min del äfven pä det högsta tillstyrker afslag.
I afseende på hvad Hr Lefrén anfört, anhåller jag att fä fästa uppmärksamheten å 3:ne omständigheter.
Först och främst, att det troligen icke finnes någon här, som icke är en lika varm vän som han af realisationen, ehuru tankarne för dess upprätthållande kunna vara olika.
För det andra, att då R.
St. år 1068 disponerade den salderade bancovinsten, så var detta dä Bankens hela öfverskott af credit emot debet, emedan Banken icke hade någon grundfond.
Den tredje omständigheten, hvarvid jag vill fästa Herrarnas uppmärksamhet, är den, att vi icke synas hafva så särdeles mycket aflägsnat oss från den försigtighet, som 1834 iakttogs, då vi från 5 millioner hafva uppbringat
Bankens grundfond till 10 millioner r:dr.
Det enda skäl, som ännu återstår, och hvaruti den värde talaren trott sig linna ett bevis för sin sats, det nemi. att han derutinnan vunnit stöd af Hr Hjerta, det anser jag mig sannerligen oförmögen att kunna vederlägga.
Men detta hindrar mig dock icke att anhålla om R. o.
Ad:s bifall till den 5 § i det skick, som II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, densamma framställt; anhållandes jag dock, i anledn. af Frill.
Palmstjernas, Nils, yttrande, få förklara, att jag, då vi komma till 6 §, icke skall underlåta att godkänna den första hälften af den under litt. c) upptagne punkt.
Hr voii Troil:
En värd talare på andra sidan har med den varma känsla, som är honom så egen, sökt att för Ståndet framdraga de känslor, som lifvade 1834 års BancoUtsk., då realisationen beslöts, och äfven förklarat, att detta Utsk. ansåg sig då böra tillstyrka R.
St. alt icke bancovinsten skulle pä förhand få disponeras, hvadan den värde talaren äfven ansett, att vi icke nu borde frångå ett dylikt beslut.
Jag tager mig likväl i anledn. af detta yttrande friheten fästa uppmärksamheten derå, alt då realisationen beslöts, utgjordes grundfonden af 4,400,000 r:dr, att denna fond nu är ökad till 10 millioner, oell att då man så väl sörjt för Bankens säkerhet, det icke torde vara underligt, om man nu vill på förhand disponera den bancovinst, som under de kommande åren är att påräkna.
För öfrigt ber jag, i anledn. af de ofta 256 Den 10 April. här upprepade orden, att Banken i första rummet skulle betala sina skulder, få erinra derom, alt dessa skulder egentligen icke äro annat än Activa skulder.
Huru hafva de tillkommit?
Jo, på det sätt, att Bancofutlm., dä, till följd af silfrets transporterande ur landet, ett missföi hållande hade uppstått emellan den utelöpande sedelstocken och elen i Bankens hvalf befintliga metalliska valutan, ansågo sig böra indraga en del af Bankens i omlopp varande sedlar, hvilket åter skedde derigenom, att dessa sedlar, som icke voro någonting annat än skuldförbindelser, dem Banken borde med silfver inlösa, utbyttes emot andra förbindelser, som icke behöfde med silfver betalas
Alt detta således var ett utbyte, men ingalunda några nya skulder, som Banken vid detta tillfälle gjorde, mäste lätteligen af hvar och en kunna inses.
Jag hembär särskildt Hr Hjerta min tacksamhet för den naiva bekännelse han gjort, att den fruktan, som jag hyst, alt ett beslut, fatladt i enlighet med Hr von Hartmansdorffs förslag, skulle leda till ingenting annat, än lånerörelsens utvidgning, blifvit af honom godkänd.
Jag erkänner öppet, att om jag kunde hysa den förhoppning, att Hr von Hartmansdorffs förslag skulle blifva R.
St:s beslut, så skulle jag för min del icke deruti se någon så stor fara; men då, såsom jag förut haft äran nämna, ett bifall dertill, i min tanka, icke skulle leda till någonting annat, än medlens användande i lånerörelsen; så nödgas jag motsätta mig detsamma.
Jag hemställer, hvar vi skola taga medel till Museihvggnaden äfvensom till åtskilliga andra vigliga företag, derest vi nu på förhand besluta, att Bankens vinst skall för Banken reserveras?
Göra vi det, så äro också alla dessa anslag om intet.
Jag "fortfar att yrka bifall till betänk, i denna del.
Jag bar begärt ordet endast för att göra ett beriktigande vid mitt sisla yttrande.
Jag sade nemi., att hela den utelöpade sedelstocken belöpte sig till ungefärligen 3 r:dr på person; jag menade 6 r:dr, hvilket ändock torde befinnas vara allt för litet.
Jag har blifvit uppkallad att yttra några ord, såväl af det besynnerliga yttrande jag hört afHrLefre'n, som af andra ledamöter och hvaruti fråga uppstått, att Banken skulle skänka medel till Riksg.cont.
Det är icke Banken, som skänker något i Sverige; ty Banken har ingenting att skänka.
St., som disponera öfver Banken, och R.
St. vela hvad de göra, när de deröfver med laglig rätt besluta. R.
St. hafva äfven vid 1834 års riksdag fattat beslut om bancovinstens användande; och icke ett ord finnes i denna §, som slår i strid med detta beslut, enär i § står, att vinsten skall efter hvarje års bokslut till Riksg.cont. aflemnas.
Det är icke vinst förr, än efter förrättadt bokslut; men då är det vinst, och då är det R.
St. som deröfver disponera; Banken skänker ingenting.
Det förundrar mig på det högsta, att man kan våga framkomma med den fråga, att Banken skulle med sin vinst betala den skuld, för hvilken Banken i detta ögonblick hos Riksg.cont. häftar, då man vet, att denna skuld Den 10 April.
257 skuld är beräknad och fråndragen den vinst, som är i fråga.
— Jag återgår nu till hvad Frih.
Palmstjerna i afseende på denna § föreslagit.
Jag ber Hr Frihm besinna, att den redactionsförändring
Hr Frihm yrkat, icke innefattar något verkligt behof.
Hr Frihm måste erkänna, att om R.
St. år 1846 sammanträda, så är det ju klart, att enär 1845 års bancovinst icke kan förr än år 1846 genom bokslut vara bestämd, R.
St. således vid 1846 års riksdag både äga rätt och förmåga att deröfver besluta, ehuru R.
St. vid 1845 års nu pågående riksdag hafva beslutat, att vinsten skall lill Riksg.cont. ingå.
Att den ingår till Riksg.cont. bevisar icke, att, om tillskott behöfvas för Banken genom bevillning, R.
St. dä icke fä sådant sig åtaga; men jag skulle förmoda, att R.
St. icke lära bortkasta sin rätt att besluta om huru det skall gä med bancovinslen frän bokslutsdagen.
Jag anhåller i korthet få förklara, att jag till alla delar instämmer i hvad Hr von Hartmansdorff yttrat.
Jag gör det af det skäl, att jag, i motsats mot hvad Hr Mannerskantz yttrat, anser, att genom Hr von Hartmansdorffs förslag ingalunda någon förminskning i den utelöpande sedelstocken skulle uppstå, hvaremot, om Utsk:s förslag antoges, en följd deraf skulle blifva, att samma Bankens sedelstock blefve förökad och sålunda en missproportion uppkomme emellan densamma och den nu i Bankens hvalf befintliga metalliska valutan, hvarigenom åter myntrealisationens säkerhet snarare skulle förminskas, än upprätthållas, hvilket sednare jag anser utgöra Bankens förnämsta åliggande.
Jag kan icke annat än förundra mig deröfver, att.
Cederström i sin ifver talat om vidtagande af en så ihålig utväg, som den, att slå nya sedlar ulan motsvarande silfverfond, hvilket skolat vara den utväg, Bancofullm, måst begagna, om Banken lill Riksg.cont. betalat sin skuld, utan att äga någon redbar valuta för de till liqviden erforderliga sedlarne.
Hvad åter Hr von Troils yttrande beträffar, deri han sökt förskräcka R. o. Ad. med den tankan att medel skulle saknas till nationalmuseum, om icke Banken bortskänkte sin vinst; så förhåller det sig med detta skrämskott, på samma sätt, som med Hr Rosenblads tal om strypsyslemet; förhållandet är nemi., att StalsUtsk. alldeles icke har beräknat sina utgifter till nationalmuseum på de förväntade inkomsterne från Banken, utan på de tillgångar, som tily förutan äro till finnandes.
Den omständighet, att så få talare yttrat sig i samma anda, som Hrr von Hartmansdorff och Hjerta, gör, att jag, som med dem delar lika tankar i denna fråga, anser mig böra detsamma för det Höglofl.
Ståndet tillkännagifva.
Med kännedom af de svåra påkänningar, för hvilka alla de sedelbanker äro blottställde, hvilka hafva den förbindelse sig ålagd, att invexla sina sedlar mot silfver, kan jag icke annat, än hysa den 9 H. 33 258 Den 16 April. öfvertygelse, att R.
St:s första pligt är att tillse, det Banken äger nödig säkerhet för att upprätthålla realisationen.
Då Hr von Hartniansdorffs förslag hufvudsakligen går ut på att befrämja detta syftemål, får jag för min del vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att detsamma bifalla.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla 5 §.
Ropades starka ja, 1 landade med många nej, hvarpå H. Ex. tillkännagaf, det han trott sig finna, alt ja varit öfvervägande.
Hr von Ha r t ma nsd or f fr Jag anhåller om votering och alt mitt förslag måtte få utgöra contrapropos.
Jag anhåller, att mitt förslag måtte få utgöra contrapropos. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att Hr von Hartmansdorffs förslag blefve contrapropos.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, att han funnit ja härvid hafva öfverrösta! nej.
N:o 44 tillstyrkta 5 §, med förbehåll om rättighet att sedermera pröfva de i sammanhang dermed föreslagne villkor, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslås Utsk:s tillstyrkande i nämnde § och beslutar II. R. o. Ad., att Bankens vinst, som från innevarande års början intill nästa riksdag inflyter, skall för Bankens räkning användas: a) till betalning af Bankens skuld (ill Riksg.cont. 1,143,750 r:dr; b) till betalning af de medel, Banken af allmänheten upplånt, omkring 520,000 r:dr; c) till inköp af räntebärande papper, företrädesvis af dem, som Riksg.cont. kan aflåta.
Vid voteringens slut befunnos röslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 36.
Hr Löwenström, Joli.
Jacob, begärde att få sin reservation emot R. o. Ad:s beslut antecknad i prot.
H. R. o. Ad. åtskildes kl. 12 på natten.
In ödem protocolli, Albert Munck.
Den 11 April. 259 Fredagen den 11 April 1845.
Justerades pleniprotm för d. 12 sisth Mars f. och e. m.
Upplästes Hrr Electorers listor vid val af en ledamot i Statsoch en ledamot i BancoUtsk., och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Stats-Utskottet: efter N:o 2209.
Hr af Harmens, Henrik Otto, N:o 1885.
Hr Arnell, Fullm.
Hr Hägerflycht, Nils Henrik. Banco-Utskotlet: efter N:o 1055.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold, N:o 1378.
Upplästes följande af Hr Kuylenstjerna, Otto Wilh., inlemnade mern.:
Jag får härmed afsäga mig det förtroende, hvarmed jag blifvit hedrad att vara ej mindre suppleant i BancoUtsk. än i förstärkta StatsUtsk., i anseende dertill att mia tid ej medger mig tillfälle att dessa förtroenden fullgöra; dock anhåller jag att vid min riksdagsmanuarätt få varda bibehållen. R. o. Ad. biföll denna anhållan; hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att i deras nästa sammanträde utse en suppleant i BancoUtsk. i st. f. Hr Kuylenstjerna.
Fortsattes pröfningen af BancoUtsk:s utlåt.
N:o 44, öfver de inora RiksSt:n gjorde anmärkn:r vid betänk.
N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse m. m. § 6.
Vid discussionen öfver den 5 § i går, blef det föreslaget, om jag rätt minnes, af Hr Skogman, alt den efterföljande § skulle uppskjutas intilldess man hade afgjorl 56 och 57 §§, som handla om privatbankerne.
Den 6 § har just afseende på dessa privatbanker, och möjligen skulle det nu föranleda lill en öfverflödig discussion om dessa banker, i händelse man företager § nu genast.
För min del bar jag således intet emot, utan får fastmera instämma uti hvad Hr Skogman då föreslog, hvarom jag tror att icke något beslut fattades.
Ifall R. o. Ad. nu bifaller, alt den 6 § företages först efter den 57 §, sä uppkommer genom detta uppskof intet hinder för afgörande af de §§, som linnas emellan de tvenne nyssnämnda.
Den 11 April.
Jag kan för min del icke finna nödigt att vidtaga något uppskof med afgörande af denna §.
Jag skulle deremot anse, att man borde göra detta villkor tilllämpligt, äfven om någon privatbanksrörelse skulle behöfva att af Banken suppleras.
Jag föreställer mig nemi., att om Riksg.cont. lemnar obligationer till Banken för det belopp, som Riksg.cont. af Banken emottager, så kan Banken sedermera, i händelse dess sedelstock i och för öfverlagande af någon privatbanksrörelse beliöfver tillökas, genom försäljning af dessa obligationer förstärka sin metalliska casssa, om sådant erfordras, och derigenom erhålla tillräcklig fond för ny sedelutgifning.
Jag skulle således våga anhålla, att få föreslå följande villkor, i och för öfverlemnande af denna räntevinst till Riksg.cont., nemi.: a) Att Banken för hela det belopp, som aflemnas till Riksg.- cont., af nämnde Conior undfår dess obligationer, onppsägbara å Bankens eller innehafvarens sida, utfärdade på 125, 250 och 500 r:dr silfver, samt förskrifne med 4 proc. ränta; kommande dock någon ränta hvarken att beräknas eller erläggas förr än frän och med den tid, då Bancofullm. för myntvärdets upprätthållande eller sedelstockens tillökning anse nödigt, att, på ett eller annat sätt, använda större eller mindre del af nämnde obligationer, för hvilka räntecouponer, betalbara hvarje år den sista Juni och sista December, böra utfärdas; och b) att, (såsom Utsk. föreslagit), i fall berörde obligationer icke skulle erfordras för det ändamål, hvartill de blifvit afsedde, desamma må, vid nästa riksdags början, öfverkorsade och annulerade, till Riksg.cont. återställas.
Då har Riksg.cont. erhållit räntevinsten till fri disposition, och Banken har den fördelen att, i händelse det skulle erfordras någon förstärkning af dess metalliska cassa för myntvärdets upprätthållande, vare sig att detta behof blifvit föranledt af nödvändigheten att supplera någon privatbanksrörelse eller af någon annan orsak, kunna, genom obligationernes försäljning tillvägabringa en sådan förstärkning.
Hvad beträffar mom. c) så anser jag det. alldeles öfverflödigt för närvarande, och alt det beror på blifvande utredning afSlatsUtsk. huru dessa till Riksg.cont. öfverlemnade medel komma att af R.
St. användas, för hvilket ändamål StatsUtsk., efter hvad jag förmodar, kommer att uppgöra förslag att underställas R.
Jag får således hos Ur Gr. o. Landtm, anhålla om propos. till bifall å punkten a), förändrad på det sätt jag nu haft äran föreslå, samt å punkten b) i öfverensstämmelse med Otsk:s förslag, och att punkten c) måtte för närvarande alldeles förfalla.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då fråga blifvit väckt om uppskof med pröfningen af 6 §, R. o. Ad:s ledamöter torde finna nödigt att denna fråga först blefve afgjord, och att H. Ex. derföre finge anmoda de talare, som anmält sig, att för närvar, endast yttra sig öfver det ifrågaställa uppskofvet.
Jag anser icke nödigt att uppskjuta
Den 11 April. 261 denna frågas afgörande, ulan är för min del färdig att ingå i hufvudsaken, men vill afvakla R. o. Ad:s beslut derom, utbedjande mig att sedermera få ordet.
Då uppskof af denna § bar blifvit hegardt, så skall jag icke yttra mig derom, utan vill i sådant fall förena mig med Hr von Hohenhausen; emedan jag föreställer mig, alt det var hans mening, alt blott momui litt. a) och b) skulle uppskjutas tilldess 57 § är afgjord, emedan det endast är dessa momenter, som stå i gemenskap dermed.
Mom. litt. c) står deremot i nära sammanhang med den sist afgjorda §, hvarföre jag skulle tro, att detsamma borde nu företagas.
Cederström, Jacob: Något skäl för uppskjutande af denna § till afgörande i sammanhang med frågan om möjligheten af privatbankernes upphörande förefinnes icke i förslaget.
Hvad beslut R. o. Ad. fattar ronde den 6 § betyder mindre än. intet för de följder af beslutet, som komma att vid de andra §§ bestämmas.
Här är lili fråga om en §, hvilken af Ulsk. var framställd såsom en följd af 5 §:s bestämda villkor.
Dessa §§ blefvo i gårdagens plenum skilda ifrån hvarandra, och skola nu särskildt behandlas.
Jag yrkar derföre, alt de nu matte förekomma och afgöras, utan afseende på privalbankerne, hvilka, då de oberoende af dessa §§ blifva föremål för öfverläggning, kunna af R.
St. regleras och bestämmas.
Jag 'kan icke, lika med den sista värde talaren, anse, att 3 mom. eller litt. c) är af någon särskild betydelse, jemförelsevis emot de andra, utom det att BancoUtsk. upphäft sig i detta mom. litt. c) att besörja om det af R.
Sl:s beslut beroende användandet af de delar af bancovinsten, som skola till Statens nytta begagnas.
Dessa må nu hafva blifvit i låneväg lemuade till vattensänkningar, canalarbeten eller hvad som helst, så passar icke detta morn., som säger, att ifrågavarande till Riksg.cont. atlemnade vinstmedel icke må af Contoret disponeras i lånerörelsen.