Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fordom var der 2 poster; men, om jag icke misstar mig, var den ena indragen långt förrän den nu pågående busreparationen börjades; och ehuru de voro två när Lilja begick stölden i Kiddarhuskassan, uträttades med dem ingenting till stöldens förekommande, hvadan deras onyttighet blifvit fullkomligen ådagalagd.
Om remiss till RiddarhusUtsk. hemställer jag vördsammast.
Uplästes till justering och godkändes nedannämnde fran Exped.- Ctsk. inkomne Förslag till R.
Strrs underd. skrifvelser till K. SL:
N:o 217, ang:de statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, hamnbyggnader och kanaler samt sjösänkningar och andra vattenaftappnings-företag m. fl. dylika föremål; N:o 218, angide reglering af utgifterne under Riksstatens Sjunde llufvudtitel; N:o 219, angide åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning; och Nio 220, angide begiirdt statsbidrag för en större reparation 5 Westerås domkyrka.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskin inkomne Mern. och Betänkin, nemi. från ConstilulionsVlskoltel :
Nio 64, med anmälan om de i förstärkt Const.Utsk. verkställde omröstningar; Sammansatta Stats- och Lagutskottet:
Nio 51, i anledn. af väckt motion om stiftande af en lag rörande afskedande af Statens embets- och tjenstemän, som i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom längre lid varit urståndsätta att deras tjenster bestrida; samt Nio 52, i anledn. af väckt motion om ändring i 17 kap. 5 § RättegångsBalken samt Kongl. Kung. den 20 November 1845, i fråga om ersättning till vittnen.
Den 13 Februari. 307 Justerades 5 prot:s-utdrag, innefattande denne dag af R. o. Ad. fattade beslut. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. | pä 3 e. m.
Lördagen den 13 Febrnari 1858.
Justerades 5 prot.-utdrag för d. 12 dennes samt pleni-prot:n för den 25 sistl.
November e. m. och den 28 i s. m.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:s den 10 och 12 dennes på bordet lagda Betänk N:o 65, i anledn. af väckta motioner om ändringar i Konkurs-lagstiftningen.
Irsta punkten, ang:de en af CJlsk. lillstyrkl underd. skrifvelse lill K. M. Hr von Koch, Nils Sam.:
Jag erkänner vigten af att denna fråga företages vid nästa Riksdag, och då så många skrifvelser i andra ämnen blifvit aflåtna till K. M., så vill jag icke motsätta mig, att man äfven i denna fråga aflåter en underd. skrifvelse.
Men jag har begärt ordet, derföre att jag fruktade att man möjligen skulle vilja i en sådan skrifvelse inrycka de motiver, som finnas i Lag-Utsk:s föregide Betänk., hvilka motiver jag för min del ingalunda kan gilla.
LagUtsk. påpekar i detta Betänk, åtskilliga af de punkter i Konkurslagen, som enligt Utslcs tanke borde förändras, och hvad angår det af Lagkomilén uprättade, och af Högsta Domstolen pröfvade, förslag till Konkurslag, då affärdas det helt kort, utan att Utsk. ingår i någon specielare granskning, på följande sätt: »Det synes alltså som skulle man ansett det förslag till Konkurslag, hvilket, i sammanhang med andra lagar, blifvit utarbetadt, ej vara tillfredsställande.»
Detta synes mig i sanning vara ett nog lätt sätt att behandla ett of landets yppersta jurister upsjordt och af Högsta Domstolen pröfvadt lagförslag, och jag hemställer om det vore lämpligt, att t. ex. en sådan punkt som denna inrycktes i den underd. skrifvelsen.
Den grundsats Utsk. vill införa, med 308 Den 13 Februari. afs:de på Könkurslagstiftningen, är: att majoriteten af borgenärerna skola kunna tvinga minoriteten till antagande af ackord.
Denna grundsats, säger Utsk., är f. n. antagen i flera främmande länder oell har äfven i sjuttonde seklet varit gällande i Sverige, ehuru den »måst träda tillbaka för våra sednare lagstiftares helt och hållet juridiska åskådningssätt.»
Det är eget att se, hurusom LagUtsk. tycks anmärka såsom ett fei hos lagstiftarne, att deras åskådningssätt varit juridiskt. lin motionär har föreslagit, att man redan vid denna Riksdag, i öfverenstämmelse med nämnde grundsats, skulle i lagen införa följande stadgande: »att sysslornännen dervid skola för borgenärerne framlägga en fullständig öfversigt af boets ställning, med afs:de på tillgångar och skulder, samt förslaget till ackords-upgörelse; att ackordet skall anses vara af samtlige fordringsegare antaget, såvida minst |:delar af de vid sammanträdet närv:de borgenärer, hvilka tillsammans innehafva minst -J:delar af de behörigen bevakade och edfästade fordringarne till det belopp, som vid skriftvexlingen lemnats obestridda, derpå ingå;» LagUtsk. gillar grundsatsen, men anser sig icke kunna tillstyrka den af motionären föreslagna parliela förändring.
För min del får jag likväl säga, alt om också denna grundsats blifvit antagen i flera främmande länder, så anser jag ett sådant steg snarare vara ett till bakask ridande än ett framåtskridande; ty det mål, man bör sträfva efter är: att göra lagarne allt mera rättvisa och allt mindre arbilråra.
Och ett arbiträrt förhållande upstår om man stadgar: att en majoritet af borgenärer eger rätt ■att tvinga minoriteten att afstå frän sin rättmätiga fordran mot pn viss proc.
Vidare skulle man, i likhet med hvad som skett i de länder, der denna grundsats blifvit antagen, tvingas att, till förekommande af missbruk, införa en sådan massa med minutiösa föreskrifter, alt jag tvifl.ir på det ruan här i Sverigo skulle blifva nöjd ined ett dylikt reglementerande.
Uti motionärens förslag finns ingen kontroll på, att icke den som gjort konkurs kan på förhand i hemlighet öfverenskomma, att de sorn vilja taga ackord mot 50 proc., de skola sedan få ytterligare 50 proc., för att såmedelst kunna tvinga minoriteten att afstå från sin rättmätiga fordran mot 50 proc.
Konkurslagen bör visserligen förändras, men jag tror icke att den bör förändras i denna syftning.
Enligt min tanka bör man söka befordra konkursens snara afgörande, och .icke omöjliggöra ackord i konkursens början, derigenom att den offentliga stämningen för snart utfärdas; dessutom hör man snarare skärpa än mildra ansvarsbestämmelserna mot bedrägliga gäldejiärer, och på samma gång bevilja större personlig frihet åt gäldenär, i hvars konkurs ingen oredlighet förekommer.
Kanske bör man också, på grund af de förändrade förhållanden, som på sednare tider upkommit, ändra vissa stadganden med afs:de på afträdes-friheten; nu beviljas sådan frihet för saker, för hvilka den icke borde beviljas, såsom l. ex. sjö- och brandskador.
För sådana olyckor kan man numera lätt skydda sig genom de försäkringsverk, som på sednare tider upstålt, men i stället borde man kanske medgifva afträdes-fribet för förluster, som man icke med takt - Den 18 Februari.
809 tagande af vanlig omsorg kunnat förekomma.
Det Sr märkvärdigt alt se, huru man här tycks vilja återgå till gamla föråldrade stadganden, då på andra ställen t. o. m. så gamla och i formen invelererade män, som de Engelska juristerna, i detta afsrde vilja gå framåt.
Afven i England har under den nu pågående krisen mycken klagan försports öfver dervcde konkurs-lagstiftning, och Lord Brougham, jemte en annan Lord, hafva väckt förslag om ändringar i Konkurslagen.
De förändringar, man der vill införa, äro: afskaffando af bysättning och uphörande af den skillnad som i England f. n. eger rum vid behandlingen af köpmäns och af enskilda medborgares konkurser.
Denna skillnad vill man der uphäfva, men LagUtsk. tvcks tvärtom här vilja införa en sådan skillnad; ty om jag rätt fattat LagUtsk:s Betänk., skulle det deri omnämnda ackordet icke kunna beviljas andra än köpmän, Med den stora utveckling industrien på sednare tider tagit, då man litet hvar nödgas inlåta sig i handel och vandel, dels för att sälja sina produkter, dels för att köpa förlag till sina landtegendomar, är det mycket svårt att bestämma skillnaden mellan en köpman och en enskild medborgare, och derföre bör icke lagstiftningen medgifva den förre en aflrädes-förmån, som icke får medgifvas den sednare.
Utom de nämnda två förändringarne: uphörande af bysättning och afskaffande af den olikhet, som f. n. eger rum vid behandlingen af köpmäns och enskilda medborgares konkurser, föreslog Lord Brougham äfven strängare straffbestämmelsers införande mot oredliga eller vårdslösa gäldenärer.
Jag kan icke underlåta att vid detta tillfälle med en viss tillfredsställelse nämna, att, oaktadt de bedröfliga följder, som den nu rådande krisen medfört, så hafva de oredliga förhållanden, som här updagats, varit ett »intet» i jemförelse med de bedrägerier, som uptäckts på andra ställen, och särskildt i England, hvars köpmans-corps likväl är ansedd för att vara den redligaste af alla.
Alan har der uptäckt alldeles förfärliga missbruk af blanko-krediten, och der har t. o. m. varit stora handelshus som dragit vexlar på personer, som polisen sedan aldrig kunnat få reda på.
De personer, öfver hvilka man här haft mesta orsak att klaga, äro just sådana som lärt sin konst i Hamburg eller England.
Jag tror icke att det skulle vara så förmånligt, att här införa de Konkurslagar, som gälla i främmande länder, åtminstone bör man betänka sig noga innan man gör det.
För min del anser jag det af LagUtsk. utdömda förslaget innehålla mycket, som skulle varit gagneligt att hafva under nuvtde förhållanden.
Förslaget innehåller t. ex., att en hederlig gäldenär bör få tillgodonjuta sin personliga frihet så snart han besvurit boupteckningen, och om ett sådant stadgande hade funnits, så hade man undvikit de anmärkn:r som nu gjorts mot domstolarnes sätt att behandla beviljade konkurser.
Sied afs:de på konkursers påskyndande innehåller lagförslaget åtskilliga föreskrifter, ehuru jag medger att ännu flera dori skulle kunna införas.
Man borde t. ex. offentligen tillsätta någon person, som jemte gode män och syssloman kunde deltaga i massornas utredning; ty det man f. n. »18 Den 13 Feb r ua r i mest klagar Öfver Sr, att gode män och syssloman äro temligen försumlige att redovisa, och att de äro utan kontroll.
Redan i början af denna Riksdag väckte jag motion om antagande af Lagberedningens förslag till »förlikningsman» eller s. k. »skiljesmän».
Detta förslag hvilar likväl ännu i LagUtsk., jag vet icke af hvad orsak, ehuru jag flera gånger enskildt tagit mig friheten påminna om dess benägna öfverseende.
Enligt detta förslag skulle det bero på hälften af borgenärerna att öfverlemna frågan lill skiljesmän. men sedan dessa fällt sin dom, skulle det bero på hvarje borgenär> särskildt om han dermed vore nöjd, så att det aldrig kunde blifva något tvång.
Jag tror, att ett sådant stadgande skulle medföra stor nytta, ty konkurser äro vanligen så beskaffade, att af 100 konkurser 10 äro t vistiga.
Om nu målen först öfverlemnades åt skiljesmännen skulle dessa kunna afskilja och afgöra de 90 icke tvistiga konkurserna, och sedan vore det mycket lättare för Domstolen att taga ihop med de 10 tvistiga.
Domaren skulle icke då som nu genom målens mängd och luntans storlek afskräckas från att taga ihop med saken, och konkurserna skulle hastigare blifva afgjorda.
Sedan jag gjort dessa anmärknir vill jag endast tillägga, att om R.
St:r besluta den underd. skrifvelsen, så bör den åtminstone redigeras med den varsamhet, att i motiverna icke uttalas någon förkastelsedom öfver ett lagförslag, som R.
St:r icke haft tillfälle att pröfva, och så att icke deri uttryckes en grundsats, som man kanske icke är fallen för alt vidhålla en annan gång.
Den siste värde talaren har gifvit sitt missnöje tillkänna deröfver att Disk. icke lemnat obetingadt bifall till de lagförslag, bland andra till civil-lag, som »landets yppersta jurister» utarbetat.
Inom parentes må anmärkas, att den värde talaren sjelf äfven deltog i dess utarbetande.
Jag lir ingalunda den siste att erkänna dessa lagförslags förtjenster, men medgifvas måste, att den del, som rör konkurslagen, är den aldra klenaste.
Såsom bevis härpå får jag anföra, att det finnes ingen del af lagstiftningen med hvilken man är så allmänt missnöjd som med konkurslagen af år 1830, och denna lag är just utarbetad af samma män som uprättat det ifrågav:de förslaget, eller rättare, den är en utbrytning af ett redan före 1830 utarbetadt förslag, och det nu sist af Lagutredningen utarbetade är blott ett upkok på det förra, missnöjet mot nu gällande konkurslag är som jag nämnt så allmänt att jag nästan icke hört någon enda röst höjas för densamma, och då bör väl Utsk. med skäl kunna säga: »Det synes som skulle man ansett det förslag till konkurslag, hvilket, i sammanhang med andra lagar, blifvit utarbetadt, ej vara tillfredsställande.»
Utsk. har ingalunda föreslagit representationen att uttala en förkastelsedom öfver nämnde förslag, deruti misstager sig den värde talaren.
Hvad angår den anmärkn. att Utsk. icke skulle hafva motiverat sitt yttrande: att det utarbetade förslaget vöre mindre tillfredsställande, så vågar jag tro att den som hyser en sådan tanka, icke genomläst Utsk;s 3 sidor genomgående resonnement, Dtn IS Februari. 311 sorn afser att ådagalägga, hurusom den nyare handelsrätten, i öfverensstämmelse med handelns behof, måste byggas på andra principer än de, på hvilka det ifrågav:de förslaget är bygdl.
Jag får uppriktigt bekänna att första gången då fråga uppstod om omarbetning af konkurslagen, så var äfven jag af den mening att en sådan omarbetning var mindre behöflig, men genom de långvariga studier jag egnat denna del af lagstiftningen, har jag kommit till den erfarenheten att det, med den stora utveckling handel och industri tagit, är alldeles nödvändigt att den lagstiftning som rör handelsverlden någorlunda uniform! utbildas i de stater, hvilka deltaga i verldshandel!).
Den skillnad mellan köpmäns och enskilda medborgares konkurser, hvars införande Utsk. föreslagit är ingalunda en återgång till en förfluten tids åsigter, ulan så vidt jag kunnat inhemta, så är detta just en sednare tids upfinning.
Det är sannt att de grundsatser, hvarpå den nyare konkurslagstiftningen är bygd till en del gå långt tillbaka i tiden, ja — ända till de Italienska handelsrepublikerna; ty det är dessa och Hollands förenta stater, som kunna anses för handelsverldens vagga.
Slen det är först i sednare tider som dessa grundsatser först blifvit uptagna i den fransyska »Code de Commerce» och derifrån kommit till Tyskland, der de vunnit sådant insteg ali alla de länder som på sednare tider onrbildat sin konkurslagstiftning, ombildat den i öfverensstämmelse med dessa grunder.
Jag vill såsom exempel nämna Preussen, der ny konkurslag antogs 1855, och Österrike som i vissa delar af riket har ny konkurslag och för vissa delar håller på att utarbeta en sådan.
Hvad angår den värde talarens uplysning att någon ledamot af Öfverhuset skulle hafva föreslagit borttagande af den skillnad som för närv:de eger rum i England vid behandlingen af köpmäns och icke-köpmäns konkurser, så, utan att det ännu blott är ett furslag, bör dervid tagas i betraktande att det så väl i England, som i Frankrike endast är köpmän som kunna göra konkurs, och att alla öfriga behandlas enligt utsökningslagarne.
Om således en ledamot af Öfverhuset har föreslagit en förändring i detta hänseende, så tror jag icke alt hans mening har varit införandet af en konkurslag, som icke skulle göra någon skillnad mellan en köpmans och en enskild medborgares konkurs.
Jag tror att LagUtsk:s Betänk, på ett öfvertygande sätt visat behofvet af en sådan skillnad.
Det är visserligen sant att en enskild person ofta nog nödgas inlåta sig i handel och vandel, men bans transaktioner kunna likväl icke på något sätt jemföras med en köpmans eller en affärsmans.
För denne sednare är krediten af lika stor vigt som den kontanta penningen, och då han tillföljd af de vidsträckta affärer, hvaruti han måste ligga med hela verlden lätteligen kan bringas i förlägenhet genom en tillfällig stockning i marknaden, så bör väl äfven lagen i detta afseende för honom vara något olika.
Den väsendtligaste anmärkn: som kan göras mot den nuvtde konkurslagen är att, såsom Utsk. omnämner i Betänk., den icke ålägger gäldenären att genast vid inträffadt obestånd göra konkurs, utan snarare liksom uppmanar honom att dröja dermed så länge .11» Den 13 Februari. sorn möjligt, emedan elt sådant steg nu vanligen Sdrager honom misstankar om mindre redlighet.
Hvad nu slutligen angSr »ackordet» så har Utsi;, icke påyrkat någon lagstiftning derom, utan Utsk. har endast betraktelsevis anmärkt, alt det är öfverensstämmande med affärslifvets fordringar.
Då likväl den siste talaren fäst sig dervid, så ber jag, att få yttra några ord.
Det kan visserligen för det »juridiska åskådningssättel» synes som läge det något oegentligt deri att en majoritet af borgenärer skulle kunna tvinga minoriteten att taga ackord, men kreditens intresse fordrar det; ty det är af största vigt för krediten att en konkurs snart blir utredd, till följd af den stockning i rörelsen som en konkurs alltid förorsakar, och om majoriteten önskar en upgörelse genom ackord, så är det väl billigt att icke en eller några personers tredsko derför skall kunna lägga hinder i vägen.
Fördelarne af den förändring
Utsk. förordat inses lutt af hvar och en som varit inne i konkurser; ty nu kan en enda fordringsegare tvinga de öfriga att antingen icke antaga ett för dem förmånligt ackord, eller också dessförinnan betala honom hans fordran fullt ut.
Om man blir inblandad i en konkurs, är det alltid bättre att genast erhålla en något mindre summa än den man har att fordra, än att vänta kanske i 10 år på konkursens utredning, då rättegångskostnader uppsluka en stor del af utdelningen.
Dl man här lagt vigt på alt det finnes ett förslag till konkurslag som, utarbetadt of Sveriges »yppersta jurister» blifvit godkändt af Högsta Domstolen, så får jag för min del anmärka, att det finns ett annat förslag, utarbetadt. på sednare lider i öfverensstämmelse med den nyare konkurslagstiftningen, och äfven detta bar efter hvad man sagt mig blifvit godkändt af Högsta Domstolen.
Det förefinnes likväl mellan dessa förslag den stora skillnaden att del förra förslaget godkändes för 20 år sedan, då deremot det sednare godkändes för 2 år sedan.
Utsk. bar likväl ingalunda uttalat någon sådan förkastelsedom öfver det förra föislaget att regeringen i någon mån är förhindrad att vid utarbetande af ny konkurslag välja det bästa af de båda förslagen.
På grund af hvad jag anfört, anhåller jag om bifall till Utskis Betänk..
Hvad slutligen angår den anm. att en af den siste värde talaren väckt motion om »skiijesmän» ännu icke inkommit till Stin, ehuru den blifvit remitterad till Utsk., så får jag uplysa, att Utsk. pröfvat detta förslag, men då det afser icke blott införande af skiljesmän i konkurser, utan antagande af Lagberedningens förslag i Rättegångsbalken, så ansåg sig Utsk. icke kunna tillstyrka detsamma utan att äfven tillstyrka åtskilliga andra förändringar i nämnde balk, hvartill likväl för närvido tillräckliga, skäl icke förefunnos.
Hr Cederschiöld, Gust.: R.
Sl:r hafva vid denna Riksdag inslagit en bona, på hvilken man verkligen icke borde fortgå, man öfverhopar nemi. K. M. med skrifvelser i alla möjliga ämnen.
Grundlagen bestämmer likväl tydligt de fall, i hvilka sådana skrifvelser böra förekomma, det är uti sådana ämnen, der D en 13 F ebtu »ti. 313 lagstiftningsrätten icke tillhör R.
St:r, utan Konungen ensamt.
Detta är nu icke fallet, och för öfrigt då det är en erkänd sanning att man icke är lycklig i sina beslut, då man befinner sig i en uprörd sinnesstämning, så synes mig ait man under nuvide förhållanden, och under den oro som nu herskar, icke borde försöka att lagstifta just ang:de det ämne sorn förorsakat denna oro.
Då en underd. skrifvelse aflåfes bör man klart och tydligt uttrycka de principer, hvarefter man önskar att regeringen skall handla, rnen det är naturligtvis omöjligt då man, som nu är fallet, tvistar om motiverna.
För min del hyser jag dessutom i motsats mot LagUtsk. det förtroende till Regeringen, att jag är öfvertygad det K.
M. när tiden blir inne framställer Nådig Propos. i ämnet.
Skulle åter detta icke ske, så är hvarje Riksdagsman oförhindrad att vid nästkommande Riksdag väcka motion om de ändringar i lagen som lian kan anse behöfliga.
På grund af hvad jag anfört, anhåller jag om afslag på Betänk.
De grunder sorn enligt den siste talarens förmenande borde följas vid »flätande af underd. skrivelser till K.
M. strida helt och hållet mot den praxis, som icke allenast vid denna utan äfven vid föregtdo Riksdagar i delta afseende blifvit följd.
Jag tror således, att man utan att på något sätt bryta mot grundlagen kan aflåta den ifrågav:de skrifvelse!).
Hvad det anaår alt vi icke nu borde företaga några förändringar i lagstiftningen, emedan landet är hemsökt af en financiel kris. så är det också en besynnerlig åsigt.
Ty det är ju icke meningen att stifta någon lag i dag, utan det är endast fråga om att anhålla, det K. M. vid nästa Riksdag ville framlägga förslag till ny konkurslag och dessförinnan få vi väl hoppas, att den financiella krisen skall vara öfver.
Hvad kredit-lagstiftningen angår, hafva vi i hämmande länder så goda exempel och jemväl i vårt eget land så goda föraibeten, att vi väl kunna hoppas, att kunna upnå ett godt mål i detta afseende.
Att en underd. skrifvelse skulle innefatta ett misstroende till K, M. förmår jag icke inse; ty i sådant fall skulle representationen aldrig aflåta en sådan.
Hvad slutligen motiverna beträffar, så måtte den omständigheten att de blifvit bestridda icke vara ett skäl att förkasta dem; ty om man icke skutte besluta något annat än det, hvarom ingen strid uppstod, så torde man aldrig komma att latta något beslut.
Jag bestrider icke grundlagsenligheten af denna skrifvelse men jag anser den mindre lämplig, och yrkar fortfarande afslag å densamma, få vida den icke kommer att motiveras i allmänna ordalag.
Mitt förra yttrande blef till en del missförstådt; ty jag sade icke, alt motiverna icke voro riktiga emedan de bär blifvit bestridda, utan jag anförde endast den omständigheten såsom ett bevis på att de icke voro allmänt erkända.
Jag erkiinner fullkomligt, att den nuv:de konkurslagen har sina brister, men det: väsendtligaste felet tror jag ligger deri. att alla 814 Den 13 Februari. konkurser skola gå till domstol, och att man icke får frånskilja dem som icke äro tvistiga.
Det kan visserligen ligga någon sanning i det påståendet: att man genom att aflåta allt för många skrif— velser öfverhopar K. M., så att det icke blir något resultat af dessa skrifvelse!', men då K. AI. i aila fall alltid är i tillfälle alt bifalla en sådan skrifvelse eller icke, så synes mig att den egentliga frågan här blir den: är en förändring i konkurslagen önskvärd?
I det afseendet tror jag att alla måste vara öfverens derom att den nuv:de konkurslagen är bristfällig, och att en af dess väsendtligaste brister beslår uti de chikaner för hvilka äfven den redlige affärsmannen blir blottställd i händelse af konkurs, hvilken omständighet har gjort att gäldenärcn vanligen i det allra längsta sökt hålla sig uppe, hvarigenom bans ställning ännu mera försämrats.
Deremot gynnar den nuv:de lagen på visst sätt den oredlige giildenären; ty den innehåller ingen föreskrift för domaren att göra sig underrättad om huruvida gäldenären möjligen varit på obestånd redan en längre lid innan han afträdde sin egendom.
Jag vill nu icke ingå i vidare utveckling af konkurslagens brister, utan hänvisar i det afseendet titl LagUtsIcs Betänk., och inskränker mig till att anhålla om bifall till Utslcs förslag.
Åled anledn. af det fel Hr Cederschiöld an märkte i nu gällande konkurslag, ber jag få erinra, att Utsk. anmärkt alldeles samma fel pag. 7 i sitt Betänk., så att Utsk. åtminstone i ett afsönde öfverensstäinmer med Hr Cederschiöld.
Att i en motivering göra tillägg och uteslutningar allt efter hvar och en enskild talares önskan är väl icke möjligt, utan får man dervid vara nöjd, om hufvudtendensen öfverensstämmer med ens egen tanka.
Den härefter till bifall å förev:de punkt framställda proposm besvarades med starka
Ja jemte några Nej, hvarpå Ur Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja Öfvervägande.
De öfrige punklerne af (örev:de Betänk, blefvo utan diskussion af R. o. Ad. bifallne.
Föredrogs ånyo LagUtsIcs den 10 och 12 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 66, i anledn. af väckt motion om en förändring af Domkapitlens organisation.
En förändring i Konsistoriernas sammansättning är onekligen al behofvet påkallad, men jag tror icke att Utsk:s förslag är lämpligt.
Om man, på sätt Utsk. föreslagit, låter ledamöterna utses genom val, isynnerhet som man dervid skulle vara inskränkt till de