Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ej endast ssttfma saken, men kanske ännu mera sältet med hwilkec den.bestmas, det är enigheten, samdrägten och den kloka flkyndsamhcken med hwilken detta mäl afgöres, som ffall witsorda nationens tillgifwenhet och förtroende för sin äldrige Konung, för den adle Furste, hwilken främst pä krigets bana, lofwar akt först af alla wilja rigta sitt swärd och sätra sitt eget bröst emot hwar> Den iZ Maji. hwarje fiende af Sweriges lugn och sjelfständighet, det skall för främmande folkslag bewitrna wär fasta föresats, art förswara fosterjorden och dest frihet, mot hwilken som hälst wägar alt den anfalla; 06) den höga tanka män och oman Ml! fatta om det folk, för hwilket ingen enskild upoffring är i beräkning, dä allmänt wäl derigenom erhälles, skall äfwen genom opinionens trollkraft, .näugdubbla deni phyfiska, Swerige kan lämna.
Det är af Veste skal jag wägar afstyrka en ärerremist; den skulle uran att strida mot mängdens yttrande, mot allmänhetens tänkesätt soga kunna wacka någon förändring i Utskottets redan yttrade mening; men den skulle i alla afseende» och synnerligen i politiskt, walla följder, dem samtid och cfterwerld lika billigt skulle' ost förebrå, som fåfängt söka att afhjelpa.
Och ehuru legningsräktigheren ej fullkomligt öswcrenSstämmee med min öfmertygrlse, skulle jag anse mig brottslig, om genom ett nekande wid antagandet af Utskottets betänkande jag walla de det ringaste upskof i en sak, af hwars snara afsinrande jag anser bero, mitt fäderneslands bestånd, dest tillwarelse ibland Staters amal.
Nödgad af ögnablickeks nödwändighet art wika för större fordringar skall jag anse tillfället hwar och en äger, tillräckligt för den som faster en ädel pligt wid sjelfmant förswar af fosterlandet, samt warna af tiden, wanan, och öfwertygclfen, werketS fullkomnande.
Jag skall med åsidosättande af den kanka jag härutinnan äger, kanna mig tröstad af Vet säkra hopp, att om en Lag fiender hota war sjelfständighet, och ett mägugt wärn fordras till fosterlandets uprätthällanoe, den 214 Den lA Naji. den tänsta skall finnas djupt intryckt i hwarje ädlings hjerta, atk personligt deltagande ar i nödens stund en gemensam skyldighet, ifrän hwilken hwarken alder, yrken, förbindelser eller förmögenhet frikalla någon som äger styrka att dertill bidraga; och att fosterlandets förswar ar dä, ej endast hwarje Swenst mans första pligt, men äfwen hwarje swensk mans största ära.
Derefter anförde Herr Grefwen skrisreligen följande anmärkningar wid det betänkande som innefattade önskningsförstag.
Dä Utskottet nti dkt kemnade yttrande trott sig böra smara särskildt pä hwarje särskilt punct af Kongl. Majt:s nädiga proposition och därigenom ingätt nti en och annan af de reglemenrariska förfaltningar hwilka jag snarare hade önskat helt och hällit blifwit kemnade styrande magten att sjelf ef» ler omständigheterna besörja, dä Utskottet härigenom ej injkränkt sig endast inom de a:ne hufwndpuncrerna äldern och rättigheten art lega eler ej, är jag förundrad att frägan om ersättningen af ingäende legd, ej warit wid besiutet om legningen förenad.
Som en underdånig önskan forde äswen wid de andre, isall de såsom nödige anses och i denna egenskap komina att betänkandet biläggas, kunna bifogas skyldigheten för den karl legt, att i fall den legde rymmer eller genom brvttstigheker gör sig oförtjent alt i förstärkningen qwartjena, eller och förut okänd men sedan bewist brottslighet gör honom dertill owärdig, den Honom legt, dä är pliktig antingen gä stelf eller sätra ny karl i sill ställe; äfwensom jag skulle anse den Den i5 Naji. 215 den önskan tjena till ernåendet af fosterlandskän» flans stadgande och en sann national esprit, attén större förmånsrätt wid rjensters tillsättande da kun. skapen, skicklighet och upförande aro lika, lämnaoeS dem hwilka personligen inga i förstärkningen framför dem som antingen legt eller genom legnings erhällande af andre deruti deltagit, om jag ej wore sa öfmerkygad som jag är, att regeringens w-ck. samhet och rättwisa ej skall undgå att upsöka sörtjensten och den belöna.
Wid de önskningar Utskollet yttrat, torde det tillatas mig göra följande anmärkningar och tillägg:
I anledning af tidens förkortande till pensionsrättigheten, instämmer jag helt och halln med Utskottet, nödwändigheten och rattwisan är sa stor att jag wägar hoppas ett allmänt bifall skall deråt lemnäs.
Undantaget af studerande och i allmänhet alla undantag wid nationalbewärinqens utgörande, fruktar jag endast ger ämne till missbruk, och manne ej att det till och med skulle ofta leda till en lika dryg som olaglig beskattning.
Da genom Utskottets betänkande lega ar tilläten, häller jag före intet undantag bör aga rum, da troligt intet krig för Swerige nu mera upkagec alla de Z är utskrifningsskyldigheten högst fortfar, da flere af SwerigeS största män ; forntiden äfwen under wapnens bruk, pä krigsfalrer n>utit en gagnande upfostran, tror jag för den stadgade ynqr tingen, den grund han lagt wid 20 a 21 ärS älder, giftva en tillräcklig riktning, för bess öfriga lef - Den iZ Nast - lefnad, och för den lättsinnige, den haglöfs , blir twänget af gwarhällandct wid academien endast ett nytt tillfälle art förlora rrv, titan att dct allmänna derwid winner.
— Det är wäl wisst, att stundom kunde det synas härdt för den nygifte, id-oge hemmansägaren, föreståndaren af ett mere, eller idkare» af hwilkcn näring som halst, art öfwcrge maka, barn, äldrige föräldrar, warulöse syskon, jord, yrke m. m. men ffyldiqheken är för alla gemensam, och dä legan är tilläten kan jn sädant ej hända och tillfället att undgå en skyldighet lätt erhållen.
— Rörande de i 6 H. yrkade undantag, innebegripas de helt och hållit i hmad jag här ostvan anfört, och får jag endast tillägga, art hmad postillionec anga, borde hädanefter inga andra dertill antagas än de som fyllt 2Z är, jag frnatar eljest alt dess systor som skulle medföra en fullkomlig befrielse ifrän ali narionalbewäringslVyldighet, skulle smäningom blifwa en handelsspecitlation och stureligen af inga andre innehafwas an de som äro inom ut-? stkrifningsären.
I anledning af 8:dc puncten tror jag legningsn rättigheten ej med förmän kan Utsträckas uköswer den af Kongl. Maj:t i »ader förestagne tid emellan 25 och Z7 ärg alder.
Om en önskning nki den utte puncten är tilläten instämmer jag fullkomligen uti Utskottets.
Ben i anledning af 12 puncten framstäldte önskan finner jgg i alldrahögsia grad billig och rätttvjs äfwensä den alt wid clafiernes upbädande en hel clas alltid roges, de bedröfflige följder lolt nin - Den is Maji 217 ningen i motsatt fall medförde uri flera af Rikets provinccr hafwa wi noggran erfarenhet utaf.
Med lika rättwisa tror jag bifall bör lämnas ät de önskningar Utskottet framfört rörande pröfning af attester; anhållande! att en särskilt corps af dem som inom utfkrifningsaren ej äga en oförwitelig krägd, st'all inrättas, till arbete, afwensom alt legningen samida någon Möjlighet deruti kan gifwas alltid sfer inom samma härad, socken eller stad, som den ntskrifningsskyldigc ar hemma.
Den simeiige önskan Utskottet gjort rörande anstalter för en kommande upfostcan, hedra Utskottets omtanka och är wifierligen till en hufwndsaklig del bidragande till det stora ändamalet, bildningen af nationallynne! förädlingen af de ynglingar hwilka den lott är ämnad akt i en framtid försmåra fosterjorden och npratlhalla äran af Swenska namnet.
Det protocollsutdrag som åtföljer betänkandet, och inneMler en Bondeståndets enskilda önskan, magar jag hoppas att det hederwärda stander sjelfws wid nogare eftersinnande af den högst betydliga utgift af 2,152,000 R.-dr som del
Dille till det minsta medföra, torde finna fig böra och kunna läka förfalla.
Slureligen får jag tillägga alt det är endast i fall Nidderjkapel och Adeln skulle till mor eller mindre del antaga de af Utskottet yttrade önskningar, eller med ändringar dem bit äterremitkerasom jag anhäller att defie mine ödmjuke tankar mätte dem, lill Utskottet ätsölja. si8 Den iZ Maji» Anmäldes och infördes en fran der Wällofl. Borgare-Sländet ankommen och af Riksdagsmannen för Norrköping Astesioren Larl ^rotenius anförd deputation, som upläste ett prococolls-uidrag af innehäsl, arr Borgare-Ständet bifallit
Konungens nädiga proposition rörande förstärkningsmanffapet pä fäkt det särskilta Utskottet i sitt hufmndsakliga betänkande tillstyrkt, men latit del som innefattar förslag till önskningar hwila pä bordet till nästa plenum.
Arfherre 8tael von IstoIIstein, LorsttL I,u6- vl§, npropad, yttrade sig: om hwad jag i del förewarande ämnet har att anföra, skall hafwa det Mitzödet att icke behaga Högloft.
Ridderskapet och Adeln, hwilker jag af den ton jag hör räda har anledning att förmoda, sä anhaller jag ödmjukast att Högloft.
Ridderslkapet och Adeln täckes erindra sig och iagttaga sine egne rättigheter, och pä sadan grund med rälamod afhöra mina tankar.
Arfherre Ltael, upläste derefter följande till protocollec: Wördsamt Memorial.
Om det wore en afgjord sak: att ingen kunde wara Konung och fosterlandet tillgifwen, utan att yrka conscripkion, sä skulle jag sorgfälligt döl. ja min ranka i detta ämne.
Men som ingen kan öfwerträffa mig i trohet och lydnad för Konungen och en laglig regering, samt i nit för fäderneslan. dec oh medborgareS wä!, samt jag anser det, för en ovilkorlig pligt, såsom en medlem af Riksens Stan - Den 15 Majk. 219 Ständer, att ivid detta tillfället icke tiga och twärk emot min öfwertygelse om det rätta, med ekl tyst bifall bidraga till en sak joni jag anser långt »frän, all wara ländande kill rikets frälsning, snarare skall befordra dest undergång, sa får >ag här framlägga mina skäl dertill.
Om i hufwudsaken ingenting härmed »verkas, om det också skulle ådraga mig mångens misthag, sa fordrar dock egen tillfredsställelse, för nn och framtiden, att för min räkning hafwa detta antecknadt, i den fulla öfwertygelse, att det gär med denna sak, som med sä mänga andra, hwilka hastigt och genom en alt för stor pluralitet blifwit antagen, men sedermera befunnits wara misstag som fordrar ändring, hwilket med oekonomiska ärendec wäl kan ske, utan annan påföljd, än att landet, haft skada af fördäcfweliga inrättningar, men da det blir fräga om medborgares timeliga »välfärd, mäste man icke hasta, utan wäl öfwerwaga alla omständigheter, om man icke will blottställa sig för de bittraste förebräelsec, när misttaget en gäng wisar sig.
Här talas och skriswes beständigt om det förtroende och tillgifwenhet, man bör haswa till styrelsen, om den sämja och enighet som bör wara rädande, medborgare emellan, om ej sjelsständigheten skall äfwentyras.
Delta upmanande är 0- nädigr, dä lagen handhafwes och rästen skipas lika, emellan hög och läg, rik och fattig; dä inre 0- ordningar och stadeliga inrättningar, hwarigenom den ena medborgaren förtrycker den andra, riktar sig pä andras bekostnad och störtar större delen af folket i armod och elände, rättas och uphäfwes,och 220 Den iZ Maji - dä vet förnämsta goda en Swensk man äger, frihet och säkerhet till person och egendom, wardås och förswaras, sä blir förtroende och tillgifwenhet, till en sä mild och raktwiS regering en naturlig påföljd, händer motsatsen sä aro de prydligaste tal förgäswes, folket är för nplyst. att lara blanda sig af sadane irrbloss, de wilja hofwa »verklighet och ej tomma ord.
Der borde derföre bliswa den första och den nödwandigaste omsorg, att aflägsna alli hwad som kan störa den enighet, som bör rada i nationen, man borde gifwa folket ett »vigtigt interesse, art göra upoffringar för— och det ar friheten dä nu conscripkion, hälst sadan den är förestagen, är rakt stridande emot friheten, emedan icke alla äläggas lika ffyldigherer, sä stall den npwäcka inbördes asmund, misssämja och bitterhet, och skall »notwerka, allt der goda, man »vantar sig «f denna sak, nämligen fäderneslandets räddning.
Frän en sädan synpunkt berragradt, anser jag conscription för det mäst wadeliga för Rikets bestånd, som någonsin kunnat projecteras.
Da »nan »vill Åstadkomma ett kraftigt förswar, mäste man först öfwerwäga huru stor krigsmagr man kan underhålla alt hofwa den större, än alt den kan förses »ned alla sina behof, är blott att göra den orverksam, att lära den genom brist och wanstötscl omkomma.
Del bedröstiga exempel wi dcrva haft, lärer wal ännu ej wara fallit ur minnet: det »naste således »vara gifwik, huru laugt swerige härmed kan gä, »ned bibehållande af äkerbruketS och de nödwänvigaste närmgarnes bestånd, och dä Hans Kongl. Höghet Kren-Prinscn i sitt tal »vid re - Den 15 Maji.
221 regeringens äterlamnande, yttrar sig, akt swerige oaktadt hwad owänncr ulspridt kunde sätta 6o,ooc> man i fält, och dermed skaffa riket agtning och beskydd, sä lärer ingen fräga kunna upsla, alt ju detta är den styrka, som bade är behöflig och som kan undcrhällas.
Alt skaffa denna förstärkning för swensta armeen, som förur är emellan zo
L 4-v,000 man dertill torde sinnas flere utwägar oändligt rättare och billigare än conscriptionen som är för större delen af nationen, pä dcr högsta motbjudande 06) ber ännn mera, genom der nu föreflagne sätter, som grundlägger manaa mennistors fördärf.
Det är wäl sant, att till Riksens Ständers öfwerläggning har Konungen endast framställt en förändring i den wid 1829 ars Riksdag, bewiljade couscripkionen, men Konungen ästade dä ej annar af Riksens Ständer, än art sedan de genom Wargerningens uphafwande förminskat krigömagten, nise nägot annat sätt, hwarigenom en tillräcklig militairist styrka kunde erhälias, för att freda riket wid ettchnfallskrig; häraf följer, att det är Konungen likgiltigt pä hwad sätt denna styrka anskaffas, och med fullkomlig säkerhet, bör man kunna förmoda, akt det är Konungens önskan, att det stey pä der sätt, som är nationen minst kanbart; och kan således icke wara standerne obetagit, att genom andra rjcnligare utwägar, än den motbjudande conscriptionen, söka anskaffa det behöflig» antalet krigsmän __ huru sädani stall kunna läta sig göra, är ett ämne af fädan wigt, atk jag lrdr det förtjena öfwcrläggning.
Dessutom är framställningen aldeles contradi. cto - 222 Den iZ Naji. etorisk; man säger, att det är hwar swensk manS skyldighet, att förswara fäderneslandet; delta är ganska rigtigt, men sedermera sörefläs blott de som är» emellan 2v och 25 ars alder, akt deltaga uti detta sörswar, aila öfwer den aldern likwäl med samma skyldighet, såsom swenska män frikännas; man säger, att ingen swensk man, matte gifwas sä feg, som ej will gripa till wapen för fäderneslandets försvar, och dock kommer större delen af nationen att göra stg denna förebråelse, om det är bewiset till fegheten, att man ej är conscriberad; den är äfwen i gjorde undantag obillig och i slutsatser origtig; enda son hos enka, enda bror hos omyndiga syskon, förestas wara befriade, men är hustru och omyndiga barn, icke i samma behof att fä behålla man och far hemma som de förra.
Man tror, att en yngling wid 20 ärs alder in. hämtat tiilrackcliga studier, och om under Z ars tjenstetid, något skulle blifwa glömt eller ännu skulle behöfwa läras, sädant latt läter göra sig sedermera; detta omdöme röjer allt för liten menniskokännedom för att behöfwa »vidlyftigt »vederläggas.
Afwer alt finner man ohillige och osäkra grunder wara antagne enar det säkra är, att det skall ästadkomma en inbördes bitterhet och söndring i nationen, som blir farlig; hwad berättigar dig sager den orange ynglingen till den af 26 ar, att lcfwa som en weklinq, att njuta liswers heqwamligheter, att täta andra förswara dig, har icke nam. ren begäfwat dig med sunda lemmar och kroppsstyrka sä wäl so»n mig?
har du som swensk icke samma pligter att upfylla som jag?
till de» rike säger den fattige: - Den 15 Nan'.
22g ge: naturen war emot mia en styfmoder, den gaf dig rikedomar och del i landet, mig intet! men jag har orätt att klaga, jag fick hälsa 06) friska lemmar, werlden är för menniskan ett gemensamt fädernesland, med den naturliga rätten är jag fadder, att söka mitt fädernesland, där jag mac bäst och kan begagna den lott skaparen tilldelat mig, som är en frisk kropp men hwad rättighet tillwällar du dig öfwer mig?
du gifwer mig ingen del af din arfwejord, men du will att jag likwäl skall förswara den, med äsweniyr af det enda goda naturen gaf mig, tror du att här födas stafwar, pä att du mä i säkerhet, fä i wällustens sköte njuta liswet.
Men mäst smärtande blir det art se, detze ömma föräldrar som gifwit fine söner en god upfvstran och som nu ryckas frän dem, just da de skulle grundlägga fin framtid; huru mänga tror man wäll ätcwända fran soldatständet med ofördärfwade seder, med bemarad hälsa med lust och skicklighet, att widare fortsätta den afbrulne lärdomsbanan? hwar sär Staten E-sbetemän dä de bästa, ja rättare sagt de enda arén alt lära blifwa till ett annat yrke anwände, mätningen blir bäde mörk och ofullkomlig, men en skickelig skulle kunna göra den ännu mörkare och lika sannfärdig.
Allt detta olyckeliga undwikes, om den afskaffade wargeringen äter nprättas, om för de af kronan wid 1829 ärs Riksdag till skattelösen, bewiljade krono- och recognitions-skoaar, soldaters hällande, lika med all annan jord i Riket äladeS; man finner intet skäl, hwarföre defia skola wara frän ett sädant onus mera stesriade än andra, sä mycket mindre som be fält des - 224 Dm 15 Masi» Lesia egendomar af kronan, för en högst obetydlig penning; det gifwes brnk, som äga 60 a 70/026 tunnland, sadan jord utom mänga andra dylika kronans lägenheter och jlkogar som ännu äro odelta och odisponerade.
Pä sädanr sätt kunde armeen blifwa tillökc med 20 a 32,202 man, och större krigsmagt lärer hwarken behöfwas, till Rikets försmår eller kunna undcrhällas. Wid Utskottets betänkande, kan utom dest särdeles anmärkas, alt det wäl förestår det afseende kill befrielse mä göras pä de unge hemmansäboer, som redan gätt i lottning och legt karl för sig, men intet ord nämues om alla de öfrige, emellan 20 och 25 ärö Alder , som till fullgörande as Konungens yttrade önskan alt man skulle komma öfwercns om legning, äfwen med det lilla, mängen bade ärft och sörwärft anskaffa karl i sitt ställe, men nu icke desi mindre skulle gä ut, hwilkec more en härdhet; äfwensoiu del undantag, för dem som idka studier, skulle hafwa de menligaste följder för äkerbruket och näringar, ty dä blefwe alla studerande, den sörestagne pröfningen more jemwäl ganska arbitrair, man känner nogsamt huru dermed tillgär, genom prorection och andra medel skulle det största dumhuftvud frikännas, dä snillet hos en annan blefwe »nisikändt, hwilket ännu mer ffulle öka split och osämja, hwaraf den största oordning kuude upstä.
Del är wist, jag har medgifwit det förut, alt genom detta conscriptionssätt wetcnskaperne komme att sörswinna, men as twä onda, är det bättre wara utan wetenskaper än utan bröd.
Läsningen af detta anförande hade blifwit asbo»» - Den 15 Nast. 225 bruten genom ankomsten af en deputation fran del Högwördige Preste - Stander, hwars ordförande.
Herr Biropen
Doctor vvn kdosLnsivin^ medelst upläfande af etc protocvlls - urdrag , tillkännagaf Skändcts bifall till Konungens nådiga proposition om sörstärkningomansskapet, pa fatt dek särskilta Utskottet i sitt hnfwudsakeliga betänkande föreslagit, i den säkra öfwercygelfe, ail hivad Kongl» Majit i g:dje momentet i nadcr rroponcrat, icke kan tagas i den mening, att Någon af förstärkNingsManskapet kan emot sin wi^ja uti indelta atmLen och bätsmanöhälier i nummer insättas; tillläggande Herr Biskopen, arr hwad IlrffottckS betänkande öfwer önskningsämnena anginge, hadd Ständer lämnat detsamma kill nästa plenum hwilande Sedan depnraiionen aslrädt, upläste Zrcherre Leäerlirum, liu6o!pK, ett sa ly« bande anförande: Walborne Herr Landl-Äiarskalk!
Högloflige Ridderffap och Avel !
Uti del särskilta
Utffottet som inlämnat sitt betänkande om conscriprion och hwaruri -ag har den äran wara ledamot, har förekommit samma frågor som här un framställas, för och emot legning , och soM gansia noga blifwik där disputerade; om någon möjlighet warit att fä ett resultat
Utan att tillåta legningen, sä hade ledaiuöterne af näck Ständ derstädes aldrig Medgifwit densamma.
Wi hafwa nott alt framtida händelser, troupxernee behandlingssätt, anförarnes omwärdnad skola Korsta Del- 15. -26!
Den 15 Maji la i längden öfwrrtyga wära landsmän, att personlig! inställelse lill krigstjenst dä fäderneslandet sädant fordrade, wore det bästa och rättaste sättet, samt ali Ridderskapet och Adeln jämte andra uplyste medborgare genom egna exempel skulle bibringa Lfrven allmänheten en sädan öfwertygelse, bättre än Len som genom magtspräk ffulle kunna i förwäg
L» stadkommas.
Wär ffyldighet att personligen följa wär Konung och »trätta Dest tjenst, när fäderneslandets ställ» ning det kräswer, kan i alla fall aldrig förbinda ds öfrige
Sländen till samma häg och pligter, genom annat än den öfwertygande kraft, som exemplen af medborgerliga dygder äga.
Jag ber en hwar af Högloflige Ridderskapet och Adelns ledamöter besinna, att hufwudändamalet af denna regeringens wigtiga proposition förfelas, om swenska folkets representanter icke i detta ämne med lika fart och kraft, som enighet, gä Kongl. Majus önskningar lill mötes.
Hela Nationen och främst af alla Ridderskapet och Adeln bör wisa Europas alla folkslag och regeringar, att den icke hyser delade meningar, när frägan är att wäpna sig till gemensamt försmak.
Wär enighet, wart skyndsamma beslut, wärl grundade förtroende till Regeringen, skola blifwa fosterjordens, i närwarande tid högst angelägne och säkraste förman.
Ett äterrcmitterande till Utskottet frugtar jag skulle hafwa motsatt werkan af hwad man wäntar, och ett projeetj torde dä Återkomma, som delade meningar göra helt »lika med Set Mwgrande och som
Den »5 Maji.
227 som kunde hofwa storr inflytande pä hela hus» wudsaken.
För atk undwika olik det onda lvm bär» af kmide förorsakas, får jac; hos wälborne Herr Landt-Marffalken yrka proposition pä Utskottets betänkande om hnfwudfrägan.
De anmärkningar som äro gjorda, kunna tjena till förbättringar af det andra betänkandet >om angar det reglementariska och Regeringen torde med nöje derigenom fä emottaga uplnsningar hwilka eljest ej warit pätänkta. Zerr ^.sZerkLim, Olok ^oksn, yttrade sig munteligen:
Ehuru, dä sä manga af Högloflige Ridder» skåpet och Adelns aktningswärde ledamöter redan framstält sina tankar, angäende ifrägawarande ^.m» ne, det mä synaö öfwerflödigk och kan hända för» märet, att höja en röst som snarare borde tystna, torde likwäl wigten af det närwarande ämnet, och det frän hwarje redlig swensk oskiljaktiga warma deltagande i ett beslut R'ksens Ständer aa ansatta, hwarpa fäderneslanders sielfständiahcr, hwarpä swen» sika nationens framtida tillwarelfe skall komma att bero, till någon del bereda mig rättighet till Hög» lofligt Rjdderffapet och Adelns öfwerseende godhet, och benägna tålamod för nägra ögonblick.
Den allmänna frägan om conttnplions när» svarande nödwänvighet har bliswir bade i Kongl. M«j:ts nädiga proposition, och i Constriptions-Ut» fkottetS deröfwer afgifne betänkande sa tydeligen framstäld, sä tillracklig-n mwecklad, att näqon twifwel därom icke lärer hos nägon redlig swensk kunna upstä.
Den särskildte frägan om den eonscriptions or» - s-r Den 15 Maji. organisering med eiler utan legning har biifwit,behandlad och framstäld, ur olika synpunkter, har blifwit beledsagad med ätskillige skäl bade för och emot legning.
Utan att nu ingä i någon pröfning häraf^ har jag tyckt mig finna art pluraliketen af Riksens Ständers ledamöter redan hos sig stadgat der omdöme, akt en conscription för närwarande läktare kan bringas till werkstätlighet, snarare kan erna fin fullbordan, och åstadkomma det dermed äsyfrade ändamål genom bibehållande af rättighet till legning.
I anledning härutaf ost) da skyndsamhet och enicchet tvid denna frägas afgörande böra ät Riksens Ständers beslut i detta ämne gifwa en Högst nödig kraft och styrka, anser jag mig för min del böra tillstyrka, att Utskottets betänkande äfwen i denna del ma af Högloft.'
Ridderskapet och Adeln utan all anmärkning antagas.
Det torde wara förbehållit för warg efterkommande, att under mera uplysta och lyckliga dagar, än dem wi öfrverlefwat, fä rätt inse wigten af den princrpe, akt hwarje medlem af ett samfund bör wara lika pliktig, att, k händelse af behof, personligen förswara detsamma.
Da jag således såsom Riksdags, man i allmänhet wägak hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln'hemställa om fullkomligt bifall afConscriptionS-Ukskottets ifrägawarande hufwudsakliga betänkande, ätcrstär för mig endast en önskan, att inför Högloft.