Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
K. M. har erkänt vigten deraf, genom att afgifva Propos., vid en föreg:de Riksdag, om flyttning af en del Regeringsärenden till Högsta Domstolens handläggning, och R.
St:r erkände behöflighe.ten att bereda lättnad i och för afgörandet af dessa mål, ehuru Ständerne ansågo det föreslagna sättet för vinnandet af det sökta målet otjenligt.
Genom nu ifrågavar:de förslag, i fall detsamma antogs, skulle stadgas, hvilka besvärsmål borde från Konseljen öfverflyttas.
Till den värde talare, som nyss hemställde, huru olyckligt det vore, om R.
St:r vore de, som genom dylika förslag inginge på Maj:ts-rättigheterna, hemställer jag, huruvida icke, sedan båda Statsmakterna äro ense derom, att mål böra öfverflyttas ifrån Regeringen, detta är det mest lämpliga och, för att tala ur samma utgångspunkt som den föreg:de talaren, det mest grannlaga emot Konungamakten, att det blir Konungamakten sjelf, som föreslår, hvilka mål böra bort - Den 18 Oktober f. m. 309 flyttas och hvilka, sora det icke blifva.
Jag anhäller således om bifall till det i Consl.Utsk:s Mern.
56 framställda förslag.
En värd talare har, med uttryckande af den åsigten, att flet beslut, R. o. Ad. nyss fattade, då det biföll Const.Ctsk:s sednast föredragna Betänk., innefattar ett ärende, som vore på samma gång skadligt och närgånget emot Konungamakten, ansett det nu föredragna förslaget ega samma fel i ännu högre grad.
Det måste vara hvar och en ledamot förbehållet, att, vare sig på förhand eller reservationsvis uttrycka sin mening, men jag kan icke föreställa mig, att R. o. Ad. skulle kunna begå en sådan inkonseqvens, som det vore, om, efter att nyss hafva voterat en skrifvelse, i enlighet med förra Betänk., R. o. Ad. derpå skulle afslå den skrifvelse, som nu är föreslagen, helst när, på sätt en annan värd talare antydt, det förefinnes skäl i ännu högre grad, talande för bifall till det oss till afgörande föredragna förslaget.
Det förekommer desto mera besynnerligt, att den förstnämnde värde ledamoten icke nu vill att Konungamakten må till blifvande
Riksdag aflåta ett sådant förslag, som här är i fråga; änskönt vi kunna erinra oss hurusom, under Riksdagens förflutna månader, samme ledamot tillstyrkt R. o. Ad. att afslå ett ifrågastäldt förslag till hamnbyggnad vid Ystad, nästan endast derföre, att Regeringen icke framställt detsamma.
Likväl förefaller det mig nemi., som en sådan fråga borde i sanning kunna med myckel större lätthet af representationen bedömas och behandlas, än den i sina detaljer säkerligen ganska invecklade fråga, som är föremål för detta Mern.
Jag anser för min del den grannlagenhet vara mycket bättre förstådd och tillämpad, som tillerkänner Regeringen initiativet i denna fråga, än den, som uttrycker sig uti farhågan, att möjligen vålla henne ett bryderi, och derföre vill bespara henne detta besvär.
Alltså får jag vördsamt anhålla, det R. o. Ad. ville bifalla Const.Utsk:s nu föredragna förslag.
Lagerbjelke har sagt, att, när R. o. Ad. godkänt saken, eller att grundlagsändrings-förslaget må hvila till nästa Riksdag: så borde man äfven bifalla denna hemställan, såsom hörande till det förra förslagets fullständigande.
Jag åberopar nu hvad jag förut yttrat: man må fullständiga förslaget genom en sådan lag; men man skall göra upp den sjelf, icke vända sig lill Konungen och bedja honom om hjelp.
Hvad R. o. Ad:s beslut angår: så kan jag icke tro annat, än att det var mitt fel, som icke begärde omröstning; ty i det fallet hade förslaget, efter all anledn., förkastats.
Det är visserligen icke för sent att göra det ännu; men emedlertid tror jag mina motståndare ej hafva att berömma sig af någon öfvervigt i denna fråga.
Lagerbjelke påstår nu, att jag begärde votering i frågan.
Om så är, behöfver jag icke göra hvarken mig eller mina vänner förebråelser, för det att ingen af oss begärde votering,. 310 Den 18 Oktober f. m. ehuru många funno förslaget lika förkastligt, som jag trodde det vara.
Gr:n har ansett omöjligt för R.
St:r, att upgöra en sådan lag', som den ifrågavande, och att Regeringen vore den enda, som kunde föreslå den.
Månne icke motionaren borde hafva betänkt den saken, när han väckte frågan.
Om detaljerna äro omöjliga att upgöra, utan Regeringens medverkan: så måste väl äfven hufvudsaken vara af samma beskaffenhet; ty första, frågan är den: Vill Konungen afhända sig makten i detta hänseende eller icke?
Jo, säger Gr.
Lagerbjelke, det vill han visst, ty han har för några år sedan föreslagit R.
St:r att öfverlåta henne åt Högsta Domstolen.
Ar det derföre sagdt, att Konungen vilk öfverlåta samma magt åt någon annan myndighet?
Det tror jag icke; det vore att utsträcka högsta magten till alltför många innehafvare.
Gnns tro härleder sig förmodligen derifrån, att det var han, om jag rätt minnes, som gjorde motionen; men om andra hafva samma öfvertygelse kan vara ovisst.
Aldra ovissast är hvad Konungen tänker.
Det vore mycket nyttigare att utarbeta lag i detta hänseende, säger Gr:n, än i fråga om naturalisationen.
Ja, men om Konungen icke vill afhända sig denna makt, skall han likväl hafva besvär med att låta upgöra ett förslag till sättet att betaga honom denna makt?
Det vore väl en framställning af den olämpliga beskaffenhet, att det icke borde falla någon representant in att göra en sådan.
Om Konungen t. ex. föresloge, att betaga R.
St:r några af deras rättigheter och anmodade dem upgöra förslag till lag huru det skulle gå till, så undrar jag hvad de skulle svara.
Cederström har omtalat, huru jag ansett olämpligt alt gifva anslag åt Ystads hamn, derföre att Konungen icke äskat det.
Det är ju alldeles följdrigtigt af mig, att, då jag icke finner Konungens förbigående i mindre omständigheter vara behörigt, jag ännu mera bestrider det i större, och vigtigare förhållanden?
När det grundlagsförslag här hos R. o. Ad. förevar, hvilket gifvit anledn. till den motion, hvaröfver Const.Utsk. afgifvit sitt utlåt., sökte jag, att, efter förmågan, visa det origtiga i hela förslaget, och att detta ingalunda var antagligt.
Flere talare yttrade samma öfvertygelse och jäg tillåter mig förklara, att jag anser det hafva varit sannolikt, att förslaget här skulle hafva fallit, om icke en af .
Konungens då närvarande Rådgifvare afgifvit ett yttrande öfver förslaget utaf den beskaffenhet, att måhända derföre pluraliteten ansåg detsamma böra antagas att hvila till nästa Riksdag, på det att R.
Sl:r skulle kunna yttra en opinion, så att, när K.
M. en gång finner för godt att till R.
St:r aflåta ett förslag med ungefärligen samma syfte, som det af Const.Utsk. framlagda, om än i mångfaldiga delar olika, man skulle kunna förutsätta, att R.
St:r skulle bifalla hvad K. M. i detta hänseende fann för godt att föreslå; men derföre att ett grundlagsförslag blir till hvilande antaget vid Ben 18 Oktober T, m' 311 en Riksdag, är icke, efter livad erfarenheten vid många förflutna Riksdagar visat, på något sätt afgjordt att samma förslag, då det till hufvudsaklig pröfning företages, varder af R.
Sbr gilladt.
Att också detta förslag kommer att gå samma väg, som en mängd andra grundlagsförslag, derom är jag fullkomligt öfvertygad.
Så länge anser jag äfven den osäkerhet, som hvilar öfver antagande af detta förslag, utgöra ett af de vigtigaste skälen för olämpligbeten af att bifalla det förslag, som Const.Utsk. nu framställt.
Att komma till K.
M. och begära, att han skulle låta utarbeta en lag, som åsyftade, att från honom skilja en mängd ärender och sålunda i sjelfva verket inskränka hans nuvande makt, det är under alla omständigheter, efter mitt förmenande, i högsta måtto olämpligt, att icke säga rent af ifrån Representationens sida otillständigt; men om jag äfven antager, att R.
St;r skulle vid nästkommande Riksdag gilla förslaget, sådant som det nu hvilar på R.
St;rs bord, så är det icke dermed sagdt, att K. M. gillar detsamma.
M. skulle finna för godt att förklara, det han funne sådana omständigheter möta, som hindrade honom alt antaga förslaget, så skulle ju hela denna lag vara fallen och gången till intet.
Det kan möjligen hända, att en och annan af Riddarhusets medlemmar, äfvensom andra personer, icke hafva någon serdeles maktpåliggande sysselsättning, och således kunna upgöra i fåvitsko det ena förslaget efter det andra, för att derigenom hafva, så att säga, en passe-temps, men att begära att K.
M:s embets- och tjenstemän, hvilka åro öfverhopade med göromål, som icke till beskaffenheten äro sådana, att de tillåta dem använda sin tid på förbättrande af förslag till lagar, om hvilka man sväfvar i den största ovisshet, huruvida de någonsin torde antagas, det är, i min tanke, nog långt gånget i fordringar på K.
M:s embetsmanna-personal.
Man säger visserligen, att, äfven om grundlagsförslaget icke skulle antagas, och följaktligen icke heller det ifrågavar:de förslaget till civil-lag någonsin blifva gällande, vore det dock nyttigt, om det funnes till, såsom en ledning för R.
Sl:r att arbeta i samma rigtning, som de gjort i förevar:de ämne vid denna Riksdag.
Vill man nyttja sådana skäl, så kan man sannerligen upfinna en mängd anledn:r till nya lagar, och, ehuru osäkert det kan vara, begära att K.
M:s embetsman skola utarbeta förslag till desamma, emedan det kan vara nyttigt att hafva dem, i händelse R.
Sl:r skulle finna för godt att åter updaga dylika frågor i den rigtning, lagförslaget antyder.
Man måste i sanning hafva godt om tid, för att kunna tro, att embets- och tjenstemän, som äro sysselsatta med sina ordinarie befattningar, skulle kunna egna sin tid åt dylikt arbete som det ifrågavar:de.
Dessutom är det, när man betraktar saken, i högsta måtto olämpligt, att komma till K.
M. med denna anmälan.
M. en gång erhåller grundlagsförslaget till sin pröfning, och har svarat t. ex. ja dertill, då kan det vara tid för R.
St:r att upgöra ett lagförslag till Regeringen, men jag är öfvertygad, alt denna begäran då blifver öfverflödig, ty, i samma ögonblick, som K.
M. finner lämpligt att antaga ett så - 313 Den 18 Oktober f. ni. dant förslag, som B.
St:r nu förklarat hvilande, så lärer K. M, icke underlåta, i sammanhang dermed, att han meddelar R.
St:r sitt bifall till en sådan grundlagsförändring, att framlägga för R, St:r ett förslag, som behöfves för att sätta grundlagsförändringen i verket.
Dä hafva R.
St:r icke visat K.
M. någon bristande upmärksamhet och man har vunnit alldeles detsamma, som man nu skulle vinna.
När nu motionären sjelf erkänt, att det är för R.
St:r en omöjlighet att kunna upgöra ett förslag i sådan syftning, som det förevar:de, så gifver detta ett nytt stöd åt min här uttalade åsigt.
Det står visserligen i motionen att det vore ett godt ändamål att få en grundlagsförändring i delta fall.
Det må väl vara, men jag tror, att man icke skall hasta i dylika frågor, på det att man icke må arbeta förgäfves, utan låta hvar sak hafva sin lagliga gäng.
Då inträffar ordning och säkerhet i ärendenas behandling, men att a priori sysselsätta sig med ärenden, som man icke med säkerhet vet huruvida de i en framtid komma att begagnas eller icke, det kunna icke andra göra, än de, som ej hafva andra sysselsättningar.
Jag tillstyrker afslag på Utsk:s förslag.
Största delen af de skäl, som de 2:ne siste värde talarue anfört, hafva varit riktade emot del hvilande grundlagsförslaget, i afseende på grundlagsförändringen.
Jag vill erinra derom, att detta Betänk, är ännu icke föredraget och jag skall icke för min del göra mig skyldig till att ingå i diskussionen öfver ett redan afgjordt ärende.
Det nu föredragna förslaget rörer blott, såsom den siste värde talaren säkerligen vet, då han, såsom jag hoppas, derom tagit kännedom, ett förslag, för att fullständiga det hvilande grundlagsförslaget och derigenom göra det lättare för Representationen vid nästa Riksdag att bestämma, huruvida den vill antaga eller afslå förslaget.
Denna fråga är af alldeles samma beskaffenhet med den frågan, som R. o. Ad. nyss har afgjort genom votering, och jag anser det för min del opassande, ali uprepa samma ord, som dä an fördes.
Hufvudsaken är, alt man begär att på förhand få se vid nästa Riksdag den stadga, som skulle ligga till grund för tillämpningen af det hvilande grundlagsförslaget.
Jag har redan sagt, att, för mitt omdöme, anser jag nödigt, att få något begrepp huru och på hvad sätt det nya grundlagsförslaget skall komma att tillämpas, innan jag afgifver min röst öfver sjelfva grundlagsförslaget.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att han hoppas så mycket mera på R. o. Ad:s afslag i denna fråga, som sjelfva grundlagsförslaget är i detta fall, såsom han uttryckte sig, vida värre beskaffadt, än det nyligen afgjorda.
Om så är, anser han också detsamma af vida vigligare beskaffenhet, och just derföre att sjelfva grundlagsfrågan är af vida vigtigare beskaffenhet, anser jag också så mycket angelägnare, att detta ärende måtte vid Riksdagens första början vara sä fullständigt beredt som möjligt, på det alt icke reformens motståndare mätte kunna framkomma med samma skäl, som vid förra Riksdagen, d. v. s. alt förslå - Den 18 Oktober f. m. 313 get icke är fullständigt.
Jag anser derföre nu vida vigtigare, att Const.Utsk:s föredragna Betänk, bifalles, än det var vid förra frågan.
Vid en föreg:de Riksdag, 1844 och 1845, föreslog K. M. R.
Sl:r, att en ny organisation af Högsta Domstolen skulle införas, hvarigenom afgörande! af åtskilliga besvärsmål kunde frän StatsRådet dit förflyttas.
Man ansåg, och sådant bestriddes icke af R.
St:r, alt StatsRådet borde befrias från största delen af de s. k. besvärsmålen, bland hvilka många äro af betydlig både vigt och omfattning, men äfven en högst ansenlig mängd af en beskaffenhet, sådan, som jag sjelf sett i StatsRåds-prohna vid denna Riksdags läsning i Const.Utsk., t. ex. huruvida ett fönster skulle få linnas på ett plank, huruvida en rännsten skulle ligga en aln mera till venster o. s. v.
Besvärsmälen förekomma, såsom man finner af StatsRåds-protma, till det antal och medförande den tidsutdrägt, alt de uptaga Konungamaktens tid till den grad, att det blifver omöjligt för densamma, att ät vigtigare angelägenheter fullt egna en fri och kraftfull verksamhet.
St:r ansågo äfven, vid bedömandet af nyssnämnde K.
Propos., ett sådant afskiljande behöfligt och nödvändigt, men trodde det icke vara lämpligt, att förflytta dessa mål till Högsta Domstolen.
Vid denna Riksdag har Const.Utsk., fullt godkännande den åsigten, att afgörande! af dessa mål, såsom hinderligt för Regeringens gång, borde frän densamma skiljas, och Ulsk. har derföre velat alt R.
Sl:r skulle upgifva, till hvilken auktoritet de ansågo dessa mål böra förflyttas, och Utsk. föreslog i detta afseende inrättande af en s. k.
RegeringsRätt. R. o. Ad. har i detta fall varit af lika tanka med Utsk. och det är numera beslutit, att detta grundlagsändringsförslag skall hvila till behandling vid nästa Riksdag.
Hvad som således, är afgjordt är, att K.
M. sjelf ansett dessa mål behöfva afsöndras ifrån Konseljen, att R.
St:r icke antagit den auktoritet, till hvilken K. M. föreslagit, att dessa mål skulle öfverflvttas, samt att R.
St:r beslutat, att till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag antaga grundlagsstadgandet till inrättande af den auktoritet, hvilken de ansågo lämplig att öfvertaga dessa ärenden.
Hvad som deremot icke är bestämdt, det är, hvilka de mål äro, som borde öfverflyttas.
Alt det skall vara besvärsmål är afgjordt, men hvilka besvärsmål, som skulle bibehållas i StatsRådet och hvilka, som skulle öfverflyttas till den serskilda auktoriteten, derom hafva beslut ännu icke blifvit fattade.
Const.Utsk. ansåg nemi. det icke vara lämpligt, att i grundlagen intaga speciela bestämmelser i dessa afseenden, och derföre har Const.Utsk., i min tanke, ganska rigtigt i grundlagsförslaget sagt, att dessa speciela bestämmelser skola afgöras genom en af K. M. och R.
St:r gemensamt stiftad lag.
Nå väl, är det icke då lämpligt, att R.
St:r hos K. M. anhålla, att K.
M. täcktes vara den, som lät utarbeta det förslag, hvarigenom skulle bestämmas, hvilka besvärsmål borde 314 Den 18 Oktober f. m. qvarvara i Konseljen, och hvilka skulle öfverflyttas till en serskild auktoritet.
En väld talare säger väl att det är möjligt, att vid nästa Riksdag R.
St:r icke blifva ense om den nya grundlagen.
Samma framställning gjordes af den värde talaren vid Const.Utsk:s Mern.
N:o 55, hvilket nu är af R. o. Ad. antaget, men det svarades honom då, att, derföre att R.
St:r möjligen afslå detta förslag till grundlagsförändring, så skulle det likväl blifva en ganska stor och betydlig vinst deraf, att ett förslag till civil-lag uti det föreslagna hänseendet blefve uprättadt, och sådant kan ådagaläggas ännu mera i detta fall än det förra.
Derigenom blifver den af alla erkändt vigtiga frågan bättre utredd, äfven om förslaget vid nästa Riksdag icke antages; ty hvad som nu af alla är erkändt, eller att åtskilliga besvärsmål behöfva öfverflyttas ifrån Regeringen, ökades då dermed, att
Regeringen bade varit i tillfälle att visa och utreda, hvilka besvärsmål just äro de, sora borde öfverflyttas.
Således hade frågan antagit en utveckling, som den icke nu har och icke heller kan få utan Regeringens mellankomst.
Och man kan då ej eller säga, såsom en värd talare här har sagt, att ett sådant arbete vore af ingen nytta, eller att det vore alt påbörda Regeringen ett onödigt arbete.
Man har sagt vid föreg:de tillfällen, då dylika frågor förekommit, att, innan man kan antaga grundlagsförändringen, så måste man känna den civil-lag, som behöfdes för grundlagens komplettering i detta fall, och derföre hafva dessa grundlagsändringsförslag blifvit afslagna.
Detsamma har denna Riksdag inträffat med förslaget, rör:de naturalisatiönen af utländningar.
Jag hemställer, om icke då i detta afseende det rätta vore, att söka undanrödja ett sådant svepskäl.
Jag fortsätter min vördsamma anhållan om bifall till Utsk:s nu under handläggning vande förslag.
Genom Riddarhus-Kansliet har jag fått uplysning om förloppet af denna sak.
Första gången hon förevar, begärde jag omröstning och förlorade den på 4 röster.
Andra gången målet förekom, underlät jag att begära omröstning och derigenom föll saken.
Det var den sista händelsen, som jag mindes, och som jag nämnde förra gången.
Lagerbjelke har börjat ingå i öfverläggning om saken och talat om rännstenar, fönster o. s. v. Om jag gjorde på samma sätt, så blefve öfverläggningen ännu vidlyftigare.
Jag vill fördenskuld gå dylika småsaker förbi.
Han bar yttrat, att en Konungens Rådgifvare erkänt behofvet af besvärsmålens afsöndring, samt att följagtligen gifvet vore det Regeringen delade hans tanke.
Jag tror visserligen det vara mångå andra, än Konungens Rådgifvare, som erkänna, att en mängd småsaker alldeles icke borde komma till Konungens afgörande i StatRådet, utan att lämpligare vore det sådana småsaker afsöndrades från Högsta makten genom underordnade myndigheters beslut.
Delta är den ena utvägen.
Den andra är, att, genom StatsRådets ändrade organisation, bereda Deparhs-Cheferne
Den 18 Oktober f. m. 315 tillfälle att slippa öfvervara hvarandras besvärsmål.
Beggedera kunna ske, nian alt man vidtager den åtgärd, Const.Utsk. föreslagit.
Hvad Konungen sjelf derom tänker kan man icke veta, om än någon bland hans Rådgifvare skulle vara af Gr:ns mening, emedan det är, icke de, utan Konungen allena, som afgör saken.
Gr:n har ansett såsom en fördel, om Konungen toge initiativet rörande sättet, hvarpå de ärenden, sorn öfverflyttades från SlatsRädet, skulle afgöras.
Det vigligaste är, att Konungen tager initiativet, om sjelfva afhändandet skall ega rum eller ej.
I öfrigt vill jag ej säga detsamma om mina motståndare, som de sagt om mig, utan öfverlemna åt R. o. Ad. att dömma oss emellan.
Ett af Gr:ns skäl kan jag dock icke lemna ovidlördt.
Han har nemi. sagt, att, genom besvärsmålen, försvagas och förminskas Konungamakten.
Förmedelst deras undanrödjande skulle hon stärkas och ökas, så vidt jag rätt förstått Gr:n.
Detta påminner mig om en medalj, föreställande en grop med omskrift: ”Ju mera hon förlorar, ju större blir hon.” Frih.
Med afseende på hvad den siste värde talaren yttrat, finnér äfven jag att det nu icke kan vara rätta tillfället alt åter ingå i pröfning, huruvida en RegeringsRätts införande vore nyttigt eller icke.
Vid innevande Riksdag har R. o. Ad. redan uttalat sin tanke derom, ty saken ”föll” icke, på sätt Hr von Hartmansdorff förmenat, utan tvertom ”steg”, och höjde sig till föremål för R. o. Ad:s gillande, sedermera af R.
St:r likaledes med bifall omfattadt.
Det var Hr von Hartmansdorffs egen, deremot stridande mening, som ”föll”.
Att frågan blef hvilande, således hann så långt den grundlagsenligen vid innevande Riksdag kunde hinna, är ett faktum, hvars kraft ingalunda må kunna försvagas genom räknandet af de röster, som bestämde utgången.
Jag har alltid trott det vara betänkligt att, då pluraliteten i laglig ordning fattat beslut, söka försvaga betydelsen af sådana lagenligt fattade beslut, genom yttranden, som låta förslå, alt desamma icke voro fattade med så talrikt öfverlägsen röstöfvervigt, som förtjenade giltigheten af enhälliga eller dertill sig närmande beslut.
I alla fall och utan alt ingå i enskildheter, fortfar jag att vara af den öfvertygelsen, som R. o. Ad. genom föreg:de beslut äfven visat sig hysa, att myckenheten, ja öfvennåttet af små bestyr icke kan gifva styrka åt den högsta myndighetens verksamhet, ej heller bidraga att gifva den ett ökadt anseende, utan att tvertom det vore mycket förmånligare för det allmänna, att få denna verksamhet koncentrerad pä färre och vigtigare föremål, än att utbreda den öfver en mängd obetydliga ämnen, hvilka likväl, hvart för sig, hafva ett rättvist anspråk på att icke blifva försummade, eller lösligt behandlade.
Det är således både ur det allmännas och de enskildes fördels synpunkt, det är af omsorg för så väl Regeringens, som för folkets sannskyldiga gagn, jag anser det vara af mycken vigt, att representationen icke underlåter något tillfälle att fullfölja be - 316
Den 18 Oktober f. m. främjandet af denna vigliga förenkling och förbättring af våra styrelseformer.
För öfrigt och hvad angår den invändning, Hr von Hartmansdorff framställt derom, att man icke kunde vela, huru Konungamakten i ämnet tänker, för den händelse, alt Konungens Rådgifvares, i egenskap af enskilde riddersmän, på detta rum afgifne yttranden icke skulle kunna antagas gifva någon fullt bestämd ledning öfver rigtningen af de beslut, som K. M. i anledn. af R.
Stms i ämnet atlåtne skrifvelser kan komma att fatta, synes mig denna invändning ingalunda böra hindra vår fortgång på den beträdda banan till detta ärendes befrämjande, enär K. M., vår nu regerande allernådigste Konung, behagat så till vida, redan för längesedan, uttrycka sin åsigt derom, att behofvet af besvärsmålens skiljande från de egentliga regeringsärenderne är angeläget; denna åsigt är uttalad och erkänd genom en till R.
St:r är 1844 aflåten Nåd.
Propos., hvarå nekande svar visserligen följde, men som torde böra tillskrifvas det mindre lyckliga sätt, hvarpå, medelst förstnämnde måls öfverlemnande till Högsta Domstolen, svårigheterna voro föreslagna att lösas.
St:r vid iunevarrde Riksdag böra således kunna trygga sig dervid, att behofvet af en förändring är hos K. M. längesedan insedt.
Erbjudes nu en antaglig utväg till dess ernående, bör man ej tvifla på en slutlig framgång.
Vi ega således, efter mitt förmenande, allt skäl att bifalla Const.Utsk:s hemställan; och tillförser jag mig att R. o. Ad., i enlighet med sitt nyss fattade beslut, finner lämpligt att uti ett mål, som är alldeles analogt med det näst före detta behandlade, fatta ett likartadt beslut.
Jag skulle icke vågat att ännu en gäng uptaga R. o. Ad:s tid, om icke Hr von Hartmansdorff framställt att jag om hans yttrande begagnat uttrycket svepskäl, hvilket jag ej gjort.
Jag har sagt, att man emot antagandet af grundlagsändrings-förslaget, hvilket, bland annat, innefattade bestämmelse, att i ämnet skulle finnas en civil-lag, förut begagnat det svepskälet att säga, att, innan man får civil-lagen, kan grundlagsförslaget icke antagas, och på det att vid nästa Riksdag ett sådant svepskäl icke måtte kunna begagnas emot detta grundlagsändrings-förslag, har jag förordat hvad Utsk. nu föreslagit; men dermed har jag således icke yttrat, att Hr von Hartmansdorff begagnade svepskäl i denna diskussion.
För öfrigt har Hr von Hartmansdorff fullkomligt rätt, då han säger, att man icke här har att inlåta sig uti frågan om sjelfva ärenderna, som äro i fråga att öfverflyttas.
Deri har han fullkomligt rätt.