Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har förordat förslaget: derföre att jag anser detsamma medföra precist samma nytta och säkerhet sorn det nu gällande stadgandet, och skälen härtill, hvilka hittills icke blifvit vederlagda eller lärer kunna vederläggas, har jag äfven i mitt förra yttrande uppgifvit.
Den tilltagsenhet, som Frih.
Pälmsfjerna anser vara alldeles omöjlig att förutsätta, existerar emellertid.
Det finnes nemi. banker, som 'ställt deras up- och afskrifnings-räkningar just så, som jag förutsatte, eller på det sätt, att de icke betala någon ränta på dp insatta medlen, oell vid sådant förhållande hemställer jag hvad slags garanti för ett nyttigt bedrifvande af bankrörelsen det ligger i denna bestämmelse, och om ej den enda verkliga tryggheten i detta hänseende måste sökas i den l:sta §:n.
Allt namngifvande af de särskildta rörelsegrenarne, hvilket Frih.
Palmstjerna så ifrigt förordar, forde således vara en fullkomlig likgiltighet, visserligen utan skada, men också utan gagn.
Sedan öfverläggningen härmed ansetls fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, alt, i afseende på början af denna § till och med mom. litt. e, icke olika meningar blifvit yttrade; men Frih.
Palmstjerna yrkat att, i stället för mom. litt. f, måtte införas de deremot svarande mom. i 1846 års Kungörelse ang:de enskilda Banker, nemi.” f) om sättet för utlåningen och om kredilivrörelsen, samt g) om deposition på up- och afskrifningsräkning”, blef propos. till bifall å ,Utsk:ns förslag utan förändring först framsläld, men besvarad med starka Nej, jemte några Ja; hvarefter R. o. Den 16 September, f. m. 27 Ad. biföll förevande § med den af Frih.
Palmstjerna yrkade förändring. §:n 7. Frill.
Början af 2:dra mom. i denna § lyder sålunda: ”Såsom säkerhet för den del af teckningssumman eller grundfonden, som ej uti reda penningar tillskjutits etc.”
Då hela den summa, som skall i reda penningar tillskjutas, icke behöfver vid bankens öpnande genast erläggas, utan endast en viss del deraf, så att den andra delen kan tillskjutas vid en annan tidpunkt under loppet af det år, som förlöper efter bankens trädande i verksamhet, torde R. o.
Ad. finna, att ordet tillskjutils här är orätt begagnadt och att det bör förändras till tillskjutes.
Hr Arnell: I min, Betänk, vidfogade reservation finnes redogjort för motivet, hvarföre jag ansett aktier icke böra såsom säkerhelshandlingar- emottagas.
Jag vill ej bestrida, att det ju icke finnes aktier, som ega stor säkerhet, men det finnes äfven aktier, som icke äro säkra.
Man har visserligen sökt förekomma vådan af aktiers antagande såsom säkerhetshandlingar derigenom, att man stadgat, det alla bolagsmännen skola vara för bankbolagets skuld solidariskt ansvarige, men detta torde dock ej få anses såsom aldeles lillfylleslgörande.
Likväl tror jag, att, sedan lista §:n genom R. o.
Ad:s beslut undergått den hufvudsakliga förändring, att K.
M. har sig öppet att tillåta bankrörelse eller icke, det är af mindre vigt, att aktiebref från säkerhetshandlingarne uteslntes, hvarföre jag ej heller vill sådant bestämt påyrka.
Sedan den siste värde talaren nu förklarat, att han ej vill påyrka aktiers uteslutande från säkerhetshandlingar, har jag, som förut begärde ordet och innan denna förklaring afgafs, ej något alt i saken vidare andraga.
Palmstjernas anmärk, emot ordet ”tillskjutils,” finner jag densamma vara fullt befogad och förmodar, att det orätta ordets begagnande härleder sig från något förbiseende eller skrif-fel.
Vidkommande derefter Hr Arnells yttrande, så och då den värde ledamoten ej framställt något bestämdt yrkande, torde yttrandet ej behöfva till besvarande uptagas.
Hr Arnell har sjelf erkänt, alt aktier kunna vara fullgoda säkerhetshandlingar.
Det är väl då icke skäl att utesluta dem, och torde härvid ej böra förbises, att alla säkerhetshandlingarne, enligt mom:s innehåll, skola af bolaget godkännas, vid hvilket förhållande det ej är troligt, att bolagsmännen, som äro för bolagets förbindelser solidariskt ansvarige, skola godkänna sådana aktiebref, hvars säkerhet kan ifrågasättas.
Propos. till bifall å denna § utan förändring blef först framstäld, men besvarad med Nej; hvarefter ifrågavar:de § bifölls med den förändring att, i stället för ordet ”tillskjutits”, infördes ordet ”tillskjutes.” i 28 Den 16 September f. m. §:n 8.
Bifölls. §:n 9.
Sparre: l:s(a mom. af denna § utgör onekligen elt af de vigtigaste stadganderna i liela lagförslaget.
Här är icke fråga om mindre än möjligheten för Privatbankerna att existera, ty, så vidt jag kunnat erfara och för att döma efter de yttranden, sorn af delegare i dessa banker vid flerfaldiga tillfällen blifvit afgifna, skulle inskränkningen af deras sedelutgifningsrätt till sedlar å 6
R:dr 32 sk. b:ko helt och hållet tillintetgöra deras tillvaro.
Sedan man numera, såsom jag har grundad anledning att tro, kommit ifrån den obenägenhet, som man vid flera riksdagar hyst och uttalat emot Privatbanker, så förebäres hufvudsakligen emot de små sedelvalörerna endast ett enda skäl, och detta är, alt dessa sedlar ej enmtlagas vid kronouppbörd och nedsättande af bördeskilling, hvilket skulle lända allmogen till stor olägenhet.
Hvad det sednare angår, så tror jag, att det uppgifna förhållandet ej i allmänhet inträffar, och vidkommande åter olägenheten, alt Privatbankssedlar ej emottagas . vid kronouppbörden, så känna vi äfven, alt de mindre sedlarne till största delen cirkulera i bankernas granskap, så att de lätt kunna emot Riksbankens sedlar utbytas, hvarförutan bör bemärkas att Privatbanksdirekliouerna merändels .träffa öfverenskommelse med Landträntmästarne och kronofogdarne derom, alt bankernas sedlar skola i upbörd emottagas.
Jag tror således, att några egentliga olägenheter af Privatbankssedlar å mindre valör än 6
R:dr 32 sk. icke skola upkomma.
Vill man bibehålla privatbanker såsom för landet nyttiga anstalter, bör man ej genom lagstiftning, förhindra dem alt på elt ändamålsenligt sätt verka.
Det kan icke bestridas, att de små sedlarne hålla sig i rörelsen under mycket längre tid ände stora, hvaraf följer, alt Privatbankerna kunna på ett mera bankmessigt och för orterne nyttigt sätt. bedrifva deras rörelse, om sedlarnes minimivalör är låg.
Vi böra således icke förhindra dessa inrättningar alt verka pä ett så väl för dera sjelfva som det allmänna nyttigt sätt, ty det är en sanning, att livad som för banken sjelf är nyttigt, är äfven nyttigt för den ort, der banken finnes.
Ur hvilken synpunkt jag än må betrakta saken, finner jag således det vara högst lämpligt ali ej förändra den sedelutgifningsrätt, som för närvarule är Privatbankerna medgifven, hvarföre jag anhåller att 1 mom. måtte i öfverensstämmelse härmed förändras.
Rehbinder, Fred.
Wilh.: 1 likhet med den siste värde talaren anser äfven jag, att antagandet af denna §:s Usta mom. skulle nästan vara en tillinletgörelse af alla Privatbanker eller åtminstone tillfoga dem ett obotligt sår.
Om denna åtgärd vidtages och, till följd deraf, Privatbankerna måste uphöra med deras rörelse, befarar jag, att många förluster, åtföljde af mycket missnöje, skulle upkomma i landsorterna.
Så länge vi icke hafva sådana anstalter, som kunna ersätta Privatbankerna — ty de obetydliga Filialbanker, som för närvarule finnas, kunna ej göra det — Den 16 September f. m. 29 sä vore det i sanning en för jordbrukarne högst olycklig tilldragelse, om Privalbankerna uphörde.
Jag fruktar att det kunde föranleda lill landtegendomarnes fall.
Vid denna riksdag hafva fatlats flera beslut, hvilka, elium, jag medgifver det, af behofvet påkallade, kunna leda lill samma resultat.
Landtbruket är likväl
Sveriges modernäring och bör framför alla andra skyddas.
Jag kan icke instämma uti Gr.
Sparres yttrande, att den afundsjuka och det hat, hvarmed privatbankerna haft att kämpa, numera helt och hållet upphört.
De existera verkligen ännu och bästa beviset derpå är just det förevaride stadgande!;, ty hvarföre skulle man eljest hafva föreslagit detsamma?
För allmänhetens beqvämlighet är det onekligen bäst alt Privatbankerna få utgifva sedlar å små valörer.
Skulle dessa banker hädanefter icke få utgifva mindre sedlar än å 6 R:dr 32 sk., skulle deraf många olägenheter upkomma, emedan det mesta småmyntet utgöres af silfvermynt.
Om t. ex. smärre penningeremisser skulle afsändas, blefve postportot så dyrt, att det uppgick till en stor del af sjelfva remissen.
Man bör väl i främsta rummet afse allmänhetens beqvämlighet.
Skälen för den motsatta åsigten i denna fråga, hvilka redan blifvit af Gr.
Sparre uptagna, äro i sanning så obetydliga, att jag icke ens kan fatta, huru de kunnat leda till det resultat, vi nu hafva för oss.
Hvad bördeskillingen beträffar, så kan jag vitsorda, alt besväret att emottaga 100 sedlar på mindre valör är föga större än besväret alt emottaga 50 sedlar pä större valör.
Vidkommande åter kronouppbörden, så emottagas merändels privatbankssedlarne vid uppbörden inom det län, hvarest banken har sitt säte.
Min oförgripliga mening är, att Privalbankerna verkat mycket godt i landet.
Inom alla de orter, der sådana inrättningar upstålt, har landtbruket gått betydligt framåt.
Det onda de skola hafva åstadkommit, kan jag deremot ej uppgifva.
I öfverensstämmelse med denna min åsigt, anhåller jag, att 9 §:s 1 mom. måtte undergå den förändring, alt minimivalören å Privatbankernas sedlar nedsättes till 3 R:dr 16 sk. b:ko, motsvarande 1 R:dr 12 sk. silfver.
Då jag inlåter mig i denna diskussion, afser jag, att denna lag icke skall antagas såsom civillag, ty bestämmelserna ang:de sedelvalören tillböra ovedersägligen den ekonomiska lagstiftningen, som tillkommer K. M. ensam.
Men äfven under förutsättning, att förslaget icke får civil-lags natur, anser jag det vara skål för R.
St. att uttrycka den opinionen, alt privatbankerne böra få utgifva sedlar, lydande å mindre belopp än 6 R:dr 32 sk.
Jag behöfver ej utveckla skälen härför, enär föregående talare redan dem anfört, men ber endast att få upläsa ett stycke af den reservation, Riksarkivarien Nordström i-delta ämne afgifvit: ”Det är uppenbart, att de kurserande sedelvalörerna i väsendtlig mån borde rätta sig efter de genom de allmännast förefallande omsällningarne bestämda behofven af lämpliga värdenämnare, med afräkning af de myntvalörer, som bestå af silfver.
Erfarenheten har visat, att
Privatbankernas nuvarande minimi-sedelvalörer på 3 R:dr 16 sjs. b;co äro för nämnde ändamål synnerligen behöfliga.
På 30 Den 16
S ep t ernber f. m. hvilken giltig grund skola de då afskaffas?
Är man ej säker på, att Privatbankerna skola kunna inlösa dem vid infordran, om de utgifvas i större mängd och blifva längre lid utelöpande?
Nå väl; då bör man lägga boten, der man fruktar soten, och skärpa säkerhelsvilkoren, men icke kasta ut barnet med badvattnet, eller godtyckligt förbjuda hvad som, noga öfvervägdt, är för den allmänna rörelsen behötligt och nyttigt.
Eller månne den nu föreslagna säkerheten kan anses blifva större derigenom, att sedlarnes minimivalör är högre?
En sådan mening synes mig vittna om mindre klar öfverblick af förhållandena.
Ju lifligare och friskare deh rörelse är, som en Bank naturligen får bedrifva, desto såkrare och punktligare skall den kunna motsvara sina förbindelser, och rörelsen blir i samma mån lifligare, som Banken är oförhindrad att fritt motsvara cirkulationens behof.” Propos. till bifall å Utskms förslag utan förändring blef härefter först framstäld, men besvarad med Nej; hvarefter R. o. Ad. biföll ifrågavar:de § med den förändring i lista mom. att, i stället för ”6
R:dr 32 sk. banko, motsvarande 2 R:dr 24 sk. silfver”, infördes orden ”3 R:dr 16 sk. banko, motsvarande 1 Ridr 12 sk. silfver”. §:n 10.
I afseende å lista mom. af denna § anhåller jag att få göra några erinringar.
Det är föreslaget, att alla sedlar skola vara lika till valörer, storlek och färg, på sätt K.
M. närmare bestämmer.
Alt de skola vara lika till valörer och storlek, anser jag vara ganska riktigt.
Annorlunda förefaller mig bestämmelsen om lika färg å alla sedlar.
Vi se huru de nuvaride Privat-bankerna söka alt betrygga sina sedlar emot förfalskning genom att gifva dem olika färger och denna omsorg är, enligt min tanke, ganska berömvärd.
Om man nu bestämmer, alt alla Privatbankssedlar skola hafva samma färg, kan det tydas så, att alla sedlar skola vara enfärgade, och att således det mångfärgade trycket å dem icke får begagnas.
Detta kunde visserligen förekommas sålunda, alt ordet färg utbyttes emot ordet färger, men sådan är icke afsigten med Utskins förslag.
Dessutom anser jag del vara ganska nyttigt, att hvarje Privatbank har sin särskildta färg å sedlarne.
Om alla banker skulle hafva samma färg på alla sedlarne, så kan sådant medföra olägenheter.
Vi, veta, att hvarje enskild banks sedlar endast invexlas inom den ort, der banken är belägen.
Om nu alla sedlar få lika färg, kan det hända, att den mindre bildade allmogen, genom att ej så noga gifva akt på hvad som står skrifvet på de till utseendet aldeles lika sedlarne, blifver mera besvärad med främmande Privatbankssedlar, än som för när vande är fallet.
Det är således för den stora allmänhetens skuld nyttigare, att hvarje bank har särskild färg å sina sedlar.
Andra olägenheter kunna äfven upkomma.
Om t. ex. det befinnes, att en Privatbanks sedlar blifvit förfalskade, så kan denna upptäckt lätt föranleda till det beslut af bankbolaget, att sedlarnas färg skall förändras, men som denna lag säger, att alla sedlar skola Den 16 September f. m. 31 hafva samma färg, kan detta beslut ej verkställas annorlunda, än att alla Privatbankerna ändra färgen på sina sedlar, hvartill de dock, emot deras bestridande, icke torde kunna tvingas.
Hvar och en inser, alt många olägenheter och tvistigheler häraf kunna tipkonima.
På grund af hvad jag nu i korthet anfört, hemställer jag, huruvida icke ordet färg borde ur mom. utgå, eller föreskriften ändras sålunda, att endast hvarje serskild bank ålägges, att hafva lika färg pä alla sina sedlar.
Man har anfört mot Ulskrns förslag, att färgen på sedel-blankellerne borde vara olika för hvarje enskild bank, emedan man då lättare kunde skilja lill hvilken Bank de egentligen hörde; detta medgifves, men den egentliga nyttan och fördelen häraf kan jag icke finna.
Vill man dock veta, till hvilken enskild Bank sedeln hörer, så igenfiones sådant af Provinsens vapen derå, orten hvarest sedeln år utgifven och Direktörernes underskrifter.
Den största olägenhet är, om lika valörer och lika storlek på sedlame hafva olika färger.
Skulle någon förändring i de sammansatta Utskrns förslag,, ronde färgen på sedlarne, medgifvas, bör åtminstone bestämmas, att hvarje serskild enskild bank skall hafva en och samma färg på alla sina sedlar.
Genom den rätt, enskilda banker nu äga, afl låta förfärdiga sina sedel-blankeller, hvar heldst de behaga, inom och utom riket, finnes ingen kontroll mot missbruk och förfalskning, hvarigenom ej allenast den enskilda banken, utan äfven den stora allmänheten kan blifva lidande, emedan det är ganska läll, i våra upfinningsrika tider, att anbringa Direktörernes och Kamrerarens namn på sedeln, det enda som felas, för att göra densamma gällande i den stora rörelsen.
För att förekomma denna olägenhet, hvilken jag vill kalla fara, föreslås, alt de enskilde bankernes sedel-blanketter hädanefter må förfärdigas vid R.
Bank under nödig kontroll och tillsyn, dock mot skyldighet för de enskilda bankerne alt ersätta alla omkostnaderne.
Det bar länge försports ett allmänt klagomål öfver den mängd olika sedlar, hvilka bär i landet varit gängse.
För att afhjelpa detta klagomål hafva Utsk:n föreslagit, att alla Privatbankssedlar skola hafva lika valörer, storlek och färg, hvilket äfven till en del öfverensstämmer med hvad Finans-kommitéen tillstyrkt. l:sta mom. af 9:de §:n utaf denna koitfmitées förslag till förfalln. lyder nemi. sålunda: ”Sådana kredit-sedlar eller förbindelser, som i l:sta §:n «l:sla momdet omförmälas, skola utfärdas på blanketter, hvilka, likformigt uprällade och lydande på samma valörer för alla enskilda banker, genom vårt Finans-Departement tillhandahållas emot ersättning för kostnaden.”
Häraf synes det, att nämnde kommité ansett likhet emellan sedlarne endast behöfva finnas i afseende å formen och valörerna.
Della öfverensstämmer äfven med hvad Frih.
Palmstjerna nu föreslagit och, i likhet med honom, anser jag, att det icke vore lämpligt, alt alla bankens sedlar hade 32 Den 16 September f. m. samma färg.
I afseende å förelrädet emellan de olika fägerna, så tror jag, att man numera kommit till den öfvertygelse, alt de färglösa eller de hvita sedlarne äro mest belryggade mot förfalskning; men, såsom sagdt är, det må bero på bankbolagen sjelfva atl bestämma sedlarnes färg.
Deremot kan jag icke instämma i FIr Aminoffs mening, alt sedelblanketterna böra genom Riksbankens försorg Privatbankerna tillhandahållas.
Della skulle leda till den följd, ali Riksbanken näslan iklädde sig en moralisk ansvarighet derför, att sedlarne ej skulle kunna förfalskas, hvilket jag anser vara oriktigt, och linner snarare, att man bör öfverlemna ål Privalbankerne sjelfva, atl så mycket som uiöjligl skydda sig emot sedellörfalskuing.
Jag kan icke finna- någon serdeles våda deruti, atl Privalbankerna beställde sina blankeller&ntingen vid Tumba eller hos någon gravör utomlands, och skulle äfven våda deraf upkotnma, så är det ju den banks ensak, som sig icke bättre föresåg.
Jag yrkar således ingen annan förändring af mom. än atl ordet färg derifrån utgår.
Jag förenar mig desto hellre i Frih.
Palmsljernas yrkande cm borttagandet af ordet färg, som det kan komma alt draga länge ut på tiden, innan man mera allmänt kommer underfund dermed, att sedlarnes färgning icke utgör något säkert skyddsmedel emot deras förfalskning.
Dessutom skulle detta stadgande lägga hinder i vägen för en Privatbank att låta förfärdiga hvita eller färglösa sedlar, hvilket är högst olämpligt.
I afseende å Hr Aminoffs framställning, instämmer jag i det bestridande deraf, som Frih.
Tersmeden afgifvit, och anser det ej vara tjenlig!, att Riksbanken blifver de enskilda Bankernas sedelförläggare.
Hr Aminoff: Utsk:n hafva föreslagit, alt alla enskilda
Ban kers sedlar skola vara lika lill färgen; delta är alldeles omöjligt, om icke papper och färgning sker på ett och samma ställe och efter en och samma grund.
Antages denna likhet i färg, så är nödvändigt föreskrifva, alt blanketterne i sin helhet ovilkorligen böra förfärdigas vid R.
St:rs Bank och under dervarande kontroller.
Detta synes af vissa talare icke vilja raedgifvas, och de skäl, som blifvit anförda, kan åtminstone ej jag godkänna.
Då Charla-Sigillata-papperet med flera andra vigtiga papper och tryck förfärdigas under R.
St:rs Banks tillsyn och vård, borde icke hinder niola för de enskilda Bankerne, att mot full ersättning få sina sedel-blanketter äfven derstädes förfärdigade, emedan om missbruk och förfalskningar inträffa till skada för de enskilda Bankerne, skall följderne deraf inverka äfven på sjelfva Riksbanken.
Man har vidare såsom hinder för mitt förslag anfört, att missbruk m. m. äfven kan ske inom Bankens egna verk.
Detta är möjligt, men obevist, och jag lvidar på, att något sådant kan inträffa, på grund af den närmare kännedom jag eger om Banken och dess sammansättning i dess aldra minsta afdelningar.
Deremot äro missbruken - Den 10 September f. m. 33 braken och förfalskningarne möjliga, då allt, utom underskrifterue på sedlarne, är gjordt hos enskilde personer, så inom som utom Riket.
En talare tiar sagt, alt enskilda banken får tacka sig sjelf, om dess sedlar blifva lätta att efterapa.
Frågan är ej nu om efterapning, ulan om missbruk och förfalskning, och det är till förekommande häraf som mitt förslag syftar.
Jag fortgår att yr ka, det enskilde tiankernes sedel-blanketter måtte förfärdigas vid Riksbankens verk och under nödig kontroll, samt att kostnaderne erhålles af de enskilda bankerne.
I afseende å frågorna om sedlarnes färg och blanketternas förfärdigande, förenar jag mig med Frilnne Palmstjerna och Tersmeden.
För öfrigt anser jag mig böra fästa upmärksamheten på en oriktighet, som, enl. milt förmenande, vidlåder redaktionen af §:ns lista mom.
Deri förekomma orden: ”och skola för alla dessa banker vara lika till valörer, storlek och färg.” Således skulle, enl. ordalydelsen, alla privat bankssedlar å så väl högre som mindre belopp vara af samma storlek.
Sådant har naturligtvis Utsk:os mening icke varit, hvarföre jag vördsamt föreslår, ali ordalagen mätte sålunda förändras: ”och skola för alla dessa banker vara lika till valörer, samt för samma valör af lika storlek.”
Då nu öfverlägguingen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., ali, i fråga om denna §, anmärkn:r blifvit gjorda endast i afseende på lista momitet, hvarföre propos. komme att framställas serskildt på nämnde morn. och serskildt på den öfriga delen af §:n.
Beträffande merberörde mom. bade blifvit yrkadt af Frih. Palmstjerna, all orden ”och färg” mätte utgå; af Hr Aminoff, att blanketlerne lill de enskilda bankernes kredit-sedlar eller förbindelser skola anskaffas hos R.
Sl:rs Bank mot ersättning; samt af Gr.
Lagerbjelke, alt slutet af momitet måtte fä följande lydelse: ”och skola för alla dessa banker vara lika lill valörer, samt för samma valör vara af lika storlek, på sått Konungen närmare bestämmer.” Frih.
På det att någon stridighet emellan Gr.
Lagerbjelkes och mitt förslag ej må anses förefinnas, anhåller jag att få förklara, att jag förenar mig i Gr.
Lagerbjelkes förslag i afseende å sedlarnes storlek.
Då ingen annan än jag yrkat, att ordet färg skall qvarstå, vill jag från detta yrkande afstå, men fortfar deremot att begära propos. derå, alt sedelblanketterna skola emot ersättning af Riksbanken förfärdigas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Aminoffs förslag afsåg ett tillägg uti momitet, propos. å momitets redaktion torde få framställas med förbehåll, att R. o. Ad. serskildt må pröfva Hr Aminoffs förslag lill tillägg, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. ville oförändradt antaga Utskms förslag till 10:de §:ns lista morn., hvilken propos. besvarades med Nej. 12 H. 3 34 Den 16 September f. m.
Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, hemställde om B. o. Ad., med förbehåll att Hr Aminoffs förslag sedermera må pröfvas, behagade antaga Gr.
Lagerbjelkes förslag, ropades Ja; hvarefter propos. lill antagande af Hr Atuinoffs förslag lill tillägg blef framstäld och besvarad med Nej.
Jag vill icke begära votering, utan anhåller endast, att min serskildta mening i afseende å sedel-blanketternas förfärdigande vid R.
St:rs Bank, måtte i prot:t såsom min reservation antecknas.
Uppå sedermera framställd propos. biföll R. o. Ad. deh öfriga ulan anmärkn. lemnade delen af 10:de §:n.
Fortsättningen af förevar:de ärendes pröfning blef härefter upskjuten till eftermiddagens plenum.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomue Mern., Utlåtm och Betäukm, nemi. från Stats - Utskottet:
JV2 275, ang:de verkstäld omröstning, i anledn. af RiksShns skiljaktiga beslut, i fråga om beräkningen af Statsverkets inkomster; J\s 276, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rör:de extra Stats-anslag till föremål, tillhörande 4:de, 7:de och 8:de Hufvudtitlarne; JV$ 277, i anledn. af K. M:s Nåd.
Skrifvelse (JYi 75) om anvisande af fyllnad i ersättning till Wadstena Krigsmanshus-kassa och Amiralitets Krigsmans-kässan, för de till Statsverket indragna Rusthålls- samt
En per mille-afgifterne vid fastighets köp ; J\s 278, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. (A? 79) i fråga om erforderligt Stats-bidrag till uprätihällaade af den Arméens pensionskassa åliggande pensionering; Al 279, i anledn. af K.
M:s Nåd. framställning om den genom ökad skatt å brånvins-tillverkningen blifvande tillgångs användande till inrättande af tvångs-arbelshus i Rikets samtlige län och Stockholms stad, äfvensom till åtskilliga andra föremål; A2 2S0, i anledn. af K. M:s Nåd. framställning om ersättning för åtskilliga af K.
Stats-kontoret utaf under händer hafde medel förskottsvis bestridde utgifter; M 281, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., om anvisande af anslag för Svenska natur-alsters, samt industri- och konst-produkters öfversändande lill 1855 års exposition i Paris; JV2 282, i anledn. af K. M:s Nåd.