Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att nu inskränka detta till hvad som uti 29 §:n Riksd.Ordn. finnes uttryckt, är ju tydligen stridande emot den upplästa ordalydelsen, sorn sätter Const.- Utsk. i parite' med BancoUtsk., och sedan med SlatsUtsk. i sådana mål, der K. M:s propos. till detta Utsk. har blifvit öfverlemnad; och som således har afseende på alla de händelser, der Ulsk:n hafva sådana befattningar, att de kunna få anledn. till anmälanden eller motioner, som antingen undfallit riksdagsmännen, eller som angå ämnen, hvarom dessa icke kunnat äga kännedom.
Vid alla sådana tillfällen är motionsrälten åt Utsktn öfverlemnad.
Jag bekänner alt jag icke annorlunda kan tyda grundlagens föreskrifter i detta fall.
I ordningen förekommer nu att yttra sig öfver hvad som med detta betänk, skall göras.
Jag erinrar att jag hört en amnärkn. göras af Hr Bråkenhjelm, då han klagat deröfver att Const.Uisk. icke i sin slutliga framställning och sitt yttrande om 107 §:n har bestämdt sagt om det var för bristande iakttagande af Rikets sannskyldiga nytta eller om det var för bristande nit, skicklighet och drift, som Utsk. ansåg 107 §:n böra och kunna emot Statsrådets närvar, ledamöter användas.
Jag erkänner alt denna anmärkn. är möjlig, men icke att den leder lill samma resultat, hvartill 13 H. 44 346 Dea is September f. m.
Hr Bråkenhjelm derigenom kom, att Utskrs mentor, skulle läggas till handlingarna såsom grundlagsvidrigt, utan dertill, att samma mentor, torde höra återremitteras, på det att man i förenämnda afseenden må erhålla upplysning om hviiketdera har inom Utsk. varit majoritetens mening.
Här har i allmänhet blifvit af flera sagdt, att mentor, skulle läggas till handlingarna, såsom grundlagsvidrigt och onödigt.
Om det är grundlagsvidrigt eller onödigt, derom får majoriteten äfvensom minoriteten inom Const.Utsk. afvakta historiens dom, på samma sätt som majoriteten och minoriteten inom R.
St. få underkasta sig den.
Genom R.
St:s beslut kunne vi icke få den förklaring, att det är grundlagsvidrigt att göra den anmärka.
Utsk. här gjort; men väl kunna — jag bestrider det ej — deremot inom RiksSUn göras anmärkntr, och jag tror derför att, endast på grund af den upplysning, som Hr Bråkenhjelm saknat, mentor. bör återremitteras.
Om nemi. återrenjiss ej sker, måste vid detta betänk, samma form iakttagas som Hr Landtm, nyttjat vid det s. k. ddcharge-be tänkandet eller vid Const.- Utskrs mern.
N:o i3, då det tillgick så, att sedan memor. var lagdt lill handlingarna, gjorde Hr Frih. o. Landtm, propos. derpå, om Ståndet ansåg Rikets väl kräfva, att den eller de personerne skulle anmälas till entledigande.
Är det nu så, att upplysning saknas om hvilka personer Const Utsk. vid detta tillfälle ansett böra ställas till ansvar efter 107 §:n, vare sig hela Statsrådet eller blott den föredragande, då kan jag för min del icke inse, att Hr Frih. o. Landtm, skulle kunna göra den propos., hvilken skulle följa uppå den, att lägga memor. lill handlingarna.
Ingen har hestrid!, att grundlagen säger, att Statsrådet skall bestå af tio ledamöter, efter den nu införda förändrade organisationen deraf.
Icke heller har någou bestridt, att detta bild varit ouppfylldt alltsedan departemental-styrelsen antogs.
Deraf borde också följa, att ingen med skäl bort kunna bestrida de gjorda anmärkningarnas gilltighet.
Frågan är blott den, huruvida de äro af den vigt, att antingen 106 eller 107 §:n Reg.F:n bör på grund deraf tillämpas.
Här har någon af Const.Utskrs ledamöter sagt, att han trodde, det 106 §:n vore mera tillämplig än den 107 §:n, om någon skulle tillämpas, emedan detta vore en rak öfverträdelse af grundlagen.
Det kan visserligen icke nekas, att detta har mycket skäl för sig; men då jag tror, att
Rikets sannskyldiga nytta icke kunnat blifva riktigt iakttagen i anseende till Statsrådets incompletta skick, så önskar jag så mycket hellre, att 107 §:n måtte tillämpas, som icke dessa begge §§ på en gång kunnat tillämpas, och jag alltid hellre önskat att denna § måtte användas än den 106.
Här har blifvit sagdt, såsom jag tror, ganska riktigt af Denia September f. m. 347 Hr von Hartmansdorff, att man icke af Regertn kan fordra, att under riksdagens lopp några vigtigare åtgärder i reforiaväg skola vidtagas, då de ej blifvit yrkade af någon annan.
Jag tror alt lian deruti kan hafva rätt; men hvad man af den nya Regertn alltid bort kunna vänta, och hvartill tid alltid finnes, är, att den bort taga det af förra Regertn följda befordrings-systemet i närmare sigte.
Jag kan icke tro annat, än att, om Statsrådets ledamöter hade varit tio i stället för 7, en så vigtig förändring hade kunnat göra sig gällande hos K. M., och att, om jag så får uttrycka mig, en rensning med de skedda befordringarna deraf bort blifva en följd.
Jag har under debatten vid decharge-betänkandet yttrat och dervid icke blifvit emotsagd, att hvad landet kunde hafva mest alt lägga de förra rådgifvarne till last, var icke utnämningen af de eller de personerna till deras platser, utan ännu mera att K.
M. icke begagnat sin rättighet att från förtroendeembeten skilja sådana personer, hvilkas karakter och seder öppet tadlades.
Jag skulle således tro, att, om Statsrådet varit fulltaligt, fråga hade kunnat uppstå om alt skilja en eller annan sådan hög embetsman från sin plats, 0111 hvilken sådant hade varit bekant; och jag skulle hafva önskat detta så mycket mera, som Regertn derigenom hade bevisat, att den velat beträda det constitutioneila systemets bana, och derigenom återfört en belåtenhet med Konungens person, som förut funnits, och hvilken jag tror mycket
Blifvit minskad lill följe af de herrars uppförande, som yrkat att Konungen skall vara allena styrande.
Jag skulle med ett ord hafva önskat, att Konungens Statsråd sökt göra sina råd gällande, och, om de det ej kunnat, aflägsnat sig för att icke välla missbelåtenheten emot Majestätet, hvilket jag anser såsom en af de största olägenheterna af vårt gamla slyrelse-sysleine.
Jag tror således, att det bort vara de nlivar. rådgifvarnes pligt alt efter två eller tre sessioner, då Statsrådet fortfarit alt vara incomplett, lemna Konungen tillfälle att uppdraga åt en eller flera af dem att bilda en ny ministere i enlighet med hvad Reg.Ftn derom stadgar.
Alt detta icke skett, inser jag lika med Gr.
Anckarsvärd, och önskar Hr Landtmts propos. på alt R. o. Ad. måtte besluta en skrifvelse till K. M., med anhållan att K.
M. ville, på grund af detta memor. och Const.Utskts derutinnan gjorda tillstyrkande, entlediga sina samtliga nuvar. rådgifvare.
Jag anhåller om Hr Frill. o. Landtmts propos. derpå.
Det är visserligen ingen ovanlighet, att Gr.
Anckarsvärd söker komma ifrån ett vederlagdt yttrande, genom att anse sig ej hafva yttrat hvad som blifvit vedin lagdt.
Jag hembär honom emedlertid min tacksamhet, för det han på delta sätt sjelf vederlagt hvad lian yttrade uti sitt första anförande.
Mia anmärkn. deremot alt 348 Den is September f, m. Const.Utsk. icke kan utan Statsråds-prot. besluta öfver anmärkn. anledn:r eller remittera dem till Riksrätt, och att remissen till Riksrätt vid sista riksdagen skedde på grund af ett granskadt prot., bar han ej kunnat vederlägga och således å andra sidan medgifvit, att man ej kunde utan prot. gå till väga i Utsk.
Jag vill således ej vidare återkomma till delta ämne, som egentligen icke ytterligare bort vidröras.
Jag tänker icke följa Grefven på den sidostråt omkring betänk., som Isan sedermera gjort, emedan ämnet för vår öfverläggning nu är hvarken mer eller mindre än detta Utskts mentor., och huruvida det, på grund deraf, befinnes att
Rikets väl fordrar entledigande af Konungens rådgifvare.
Då nu detta betänk, bevisligen blifvit grundlagsvidrigt uppfattadt, så lärer icke någon sådan åtgärd kunna äga runi, utan betänk, måste ogillas.
Allt hvad som blifvit anfördt rörtde behofvet att vägra anslag för att borltvinga en radgifvarepersonal; rörtde allt hvad som blifvit yttrat om att två Stånd stannat emot två uti anslagsfrågorna, i den mening att de Stånd, som vägrat anslagen, skulle hafva företräde framför dem, som beviljat anslag, vill jag endast hänvisa till grundlagen, som förbjuder alt vägra anslag, der Rikets behof iiro gifna och der man ej kunnat underkänna dem.
Rikets behof profvade skola ock anslagen beviljas.
Det Stånd, som önskar ett annat handlingssätt, ställer sig på revolutionens bana.
Jag går ifrån dessa anmärkntr, såsom riktade emot Gr.
Anckarsvärds an förande, och vänder mig till Gr.
Spens, från hvilken jag ej vänlat någon misstydning af grundlagen.
Spens har ytlrat att 37 <j:n Riksd.Ordn. kunde tillämpas till andra föremål, än de functioner, som för Utsk. blifvit i grundlagen noggrannt bestämda.
Det är detta, som förundrat mig och som jag icke kunnat lemna oanmärkt. 53 §:n Reg.Fln utvisar tydligen Const.Ulsk:s åligganden vara: ”att väcka och upptaga frågor rörtde förändringar i grundlagarna och yttranden deröfver till R.
St. afgifva, samt att granska de uti Statsrådet förda protocoll."
Derefter har Grefven i 29 §:n Riksd.Ordn. samma ämne vidare utvecklat och finner i 37 §:n 2 mom. af samma Riksd.- Ordn. ånyo upprepadt hvad så väl Banco-, som Const.- Utsk:n och i vissa fall jemväl StatsUlsk. hafva för rättigheter i motionsväg, nerol.
Const.Utsk. anmälande-rätt i ansvarighetsfrågor och motionsrätt i grundlagsfrågor, och dermed för detta Utsk. punkt.
Samme värde ledamot har tillstyrkt en ålerrerniss af betänk, och har uti belänk. förenat sig med Prosten Hallström.
Jag kan ej neka, att samma förundran, som Grefvens anför, nu har väckt hos mig, samma förundran väckle hos mig Hr Hallströms ord i reservationen, afvikande från de emia ord, som blifvit riktigt reserverade, nemi.
Hr Cederschjölds, hvilken i denna fråga någorlunda uppfattat grundlagens mening och sagt, alt, i saknad af Statsråds-prot., D c il ta September f, sn.
349 de gjorda anmärkningarna ej kunde af Consi.Utsk. upptagas till pröfning.
Jag anhåller likväl att, då så väl den ene, som den andre talaren frångår det rätta föremålet för öfverläggningen och ingår i yttranden om andra medel och andra utvägar till vinnande af sökta mål, talar om representationsförändringen och allt annat utom det egentliga föremålet för öfverläggningen, sådant måtte förelommas, och att memor., med R. o. Ad:s ogillande, måtte blifva lagdt till handlingarna.
Man har frågat om ett sådant betänk, kan ogillas.
— Ja, mine herrar! man kan lill och roed, om Utsk» dertill uti ett blifvande betänk, gör sig skyldigt tili ytterligare brott emot grundlagen, ställa ledamöterna under tilltal enl. rio §:n Reg.Ftn, för det de vågat bryta grundlagen. ff* Frih.
Angtde förevar, memor. har jag redan haft äran yttra mig, nemi. att jag anser det ej vara öfverensstämmande med Sveriges grundlagar.
Jag har nu begärt ordet, egentligen för att, såsom jag hoppas, med samma hofsamhet, som Gr.
Anckarsvärd iakttagit uti sin hemställan till Hr von Hartmansdorff, å noin sida lill Grefven göra också en hemställan.
Den ädle Grefven har hehagat medgifva, att grundlagen bjuder, att i de ärenden, der tvänne Stånd stanna emot två, förfaller frågan; men han har likväl hemställt, om Konungens rådgifvare icke borde göra mera afseende på fordringarna af de tvänne Stånd, som han kallar närande, samt deras behof af skattebördornas nedsättning.
Jag får erinra derom, att när i beskattningsfrågor två Stånd stanna emot två, så kommer frågan aldrig till K. M., och Konungens rådgifvare få således aldrig tillfälle att gifva något råd i en sådan fråga.
— Grefven har äfven klandrat ett annat yttrande af Hr von Hartmansdorff, hvilket jag ber att få försvara, derföre att jag antager det fullkomligt såsom mitt eget, nemi. att R.
St. verkligen synas sjelfve vara skulden till den ministerkris, hvaruti vi befinna oss.
Jag skall icke uppehålla mig mycket vid det bevis för denna sats, som ligger uti det orimliga de'charge-betänk., hvilket kommit från Const.Utsk.
Man har redan tillräckligt stridt om lämpligheten deraf, ty man finner i detta afseende framdraget både likt och olikt.
Jag skall derförutan framställa ett skäl, som jag öfverlemnar till Grefvens af mig och allmänheten erkända goda urskilningsförmåga.
Kär R.
St. antaga Grefvens önskningar, till afslag på betydliga anslag lill Staten; när förstärkta StatsUlsk. fullgör Grefvens begäran, och sätter hvarje depart chef utur tillfälle alt, efter sin öfvertygelse, på den platsen kunna gagna fäderneslandet; när en sådan person nödgas säga: jag skulle åtaga mig del, om jag hade medel, men R.
St. hafva vägrat dem, och jag kan derföre icke fullgöra hvad af mig fordras, såsom krigsminister t. ex.; — då frågar jag: be hofs det starkare skäl, äu » 35» Dea 12 September f. tn. della, för att visa att R.
St. genom sin njugghet tillbakaskjuta hvarje håg att inträda i Styrelsen?
Jag tror äfven, att den ädle Grefven bör vid närmare eftersinnande något jemka med sig uti den indelning han gjort af RiksStm, då lian ansett de privilegierade Stånden blott vara tärande och de andra endast närande.
Äro då de ledamöter af detta Stånd, sorn äro jordbrukare, — och jag menar att Grefven sjelf befinner sig i denna belägenhet, — äro de blott tärande?
Bidraga de icke till Statens bästa, likaså mycket som borgare och bönder?
Jug tror det visserligen.
Jag känner t. ex. en possessionat i Nerike, som erlägger i kronoutlagor iner än tvenne af Nerikes städer tillsammans.
Är då han endast tärande?
Hvarföre skulle han icke också räkna sig ibland de närande?
Det der saltet att elassificera medborgare lill det resultat alt den ene skall väga mer än dea andra på Statens våg, att sönderslita de föreningar som grundlagen sjelf gör, öfverlemna!' jag till Grefven, om det är fullkomligt rättvist.
Jag vet, att populariteten — åh ja, den vinnes ju mera man smickrar de båda Stånd, af hvilka man väntar gagn för sina planer!
Jag hemställer likväl tili Grefven om delta kan vara rätt.
Då flere af R. o. Ad:s ledamöter yrkat återremiss, oaktadt alli hvad deremot hittills blifvit anförd t, torde det tillåtas mig att ingå i närmare granskning af denna fråga.
De som yrka återrernissen, stödja säg på innehållet af 07 §:n Riksd.Ordn.
Visserligen innehåller denna § motionsrätt för Const.Utsk.; men ingalunda kan denna motionsrätt vara af samma beskaffenhet som den, hvilken omtalas i 60 §:n af samma grundlag, der det heter: ”Vilja R.
St. till Konungen framföra någon deras ”allmänna önskan, i hvilket ämne som helst, förhålles der”roed på det sätt Reg.Ftns 89 § utstakar.” 89 §:n åberopar Ekon.Utsk.
Om man nu vill förklara stadgandena i de båda §§:na af Riksd.Ordn.; huru kan man göra det annorlunda än på det sätt, alt 87 §.'ns stadgande rörlde Const.Utsk. endast och allenast afser den motionsrätt, som tillkommer detta Utsk. enligt grundlagarna, och hvilken är bestämd dels i Reg.F:n och dels i 29 §:n Riksd.Ordn.?
Mig synes alltså, alt den återremiss till Const.Utsk., hvilken af åtskilliga ledamöter blifvit yrkad, icke skulle tjena till någonting; ty Const.Utsk. kan icke behandla målet till det resultat, sorn desse ledamöter önskat, äfven om Utsk. dertill vore benäget.
Tiil följe af denna min anmärkn. tror jag icke att någon återremiss kan komma i fråga.
Man vill hafva en återremiss, för att få utredt, hvilka de personer äro, som här böra stallas till något slags ansvar i ett elles annat hänseende Huru kan man önska det, då Const.Utsk. bestämdt yttrat, att alla Konungens rådgifvare skola entledigas?
Har icke Utsk. derigenom bestämdt uttalat sin önskan?
Jag tror Ges la September f. m. 3Si ej att den bestämdare kan uttalas.
107 §:n Reg.Fm innehåller icke någon anleda, för R.
St. att återremittera så beskalfade ut!åt:n som detta.
Af allt detta synes mig följa, att en återremiss ur olaglig och stridande emot grundlagarna, hvarföre jag för min del icke tror att den kan komma i fråga, och då den ej kan komma i fråga, så förstår jag icke, att man kan göra något annat, än lägga hela detta besynnerliga arbete till handlingarna, hvarpå jag begär Hr Landtmts proposition.
Mig förekommer det, såsom hade denna fråga led t till någon digression från det egentliga öfverläggningsämnet.
Jag vet icke om jag misstager mig; saen jag tror ej, att det finnes någon ledamot inom detta Hus, sorn icke känner verkliga orsaken till den ministeriella kris, som varit öfverklagad, och att om man nu här talar huru länge sorn helst deröfver, så kan man likväl aldrig vidröra den verkliga orsaken.
Jag tror således, att alla uppmaningar tdi Utsk. att aflemna en förteckning på rådgifvarne, eller talet om possessionaternes utlagor i Nerike alldeles icke leder till något resultat, utan kan anses såsom en skärmytsling emellan talarne, som väl kan vara alltför intressant men alldeles icke förer till något ändamål.
På denna grund skall jag icke heller förlänga discussionen, utan endast i korthet nämna, att om jag också anser Const.Utskrs mern. grundlagsenlig!
, så skulle jag likväl icke vilja yrka att denna sak. behandlades enl, 107 §:n; först och främst emedan jag icke har något hopp att min tanke skall gå igenom hos R. o. Ad:s majoritet, och sedan äfven derföre, att jag tror, att om R.
St. afven förenade sig om denna tanke, den icke skulle kunna göra sig gällande, jag tror nemi., att den nu var. ministeren icke kan uppfylla nationens förhoppningar och behof af reformer.
Min tanke är således alldeles densamma som StalsUtsk:s ordför.
Horn för någon tid sedan yttrade, nemi. att det enda medlet att få en förändring härutinnan — hvilket är hvad man egentligen åsyftar — vore, att R.
St. afsloge alla ordinarie- och extra-anslag, hvilka icke af det bestämdaste för handen varande behof äro påkallade.
Detta anser jag vara R.
St:s pligt både emot nationen och emot Konungen, som på det sättet bäst kan blifva öfverlygad derom, att nationen icke hyser förtroende lill den Hilvar.
I sammanhang härmed utber jag mig likväl att få reservera mig emot det yttrande af Gr.
Anckarsvärd, deruti han velat medgifva, att Statsrådet Grubbe skulle vara den, som kunde bilda en ny ministere.
Jag vet icke om det är tillåtet, enl. 90 §:n Reg.Fin., att här göra Hr Grubbes egenskaper till föremål lör discussion, och skall således icke våga någon betraktelse deröfver.
Jag vill blott i korthet yttra, att jag anser omöjligt, att Gr.
Anckarsvärd, 00a han tagit närmare kännedom af bemälde Statsråds åsig - 35a Den n September f. m. ier och skrifter, skulle kiliana Sosia att lian skulle hilda en ministere i detta land.
Jag förenar mig med dem, som begärt ålerrerniss af detta memor., derföre att jag önskar att R.
St. måtte hos K. M. i und. anhålla, att nationen finge en complett ministere, emedan jag anser, att om nationen skall få en ministere, af hvilken den kan något vänta, så måste densamma äfven nödvändigt vara complett.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf: Jag protesterar allvarligast mot Gr.
Anckarsvärds classification af RiksSt:n såsom vore aine de tärande och a:ne de närande.
Den purt materiella uppfattningen — den nemi. att det åkerbrukande ståndet skaffar brödet, och det handlande saltet, — må ju med den värde talarens samtycke undanrödjas. —- Meningen kan ej bernias utur beskattningsväsendet.
Adeln skattar ju för grundegendom uppskattad till y5 mill. (nära delen af Rikets) och jorden i Sverige beskattas ju utan hänsigt til! ägarens stånd.
— Menas löntagarne ?
De skatta i bevillning för sina löner lika tota! summa roed den sammantagna bevillning, som af aila handlande, handtverkare och borgare i hela Riket erlägges *).
Men månne de, försina löner, icke gifva Staten mera än denna bevillning; desse lärare, som varda religionen och bilda det uppväxande slägte!?— desse löntagande vetenskapsman, skalder och konstnärer, som upplysa nationen och pryda den ? — desse domare som skipa lagen åt folket?— desse Statens tjenare, som sköta dess ärenden och vårda dess egendom ? — desse stridsmän, som egnat sig åt Rikets försvar?
— Äro de som idel vattenbi alt anse, alla de bland desse, som derjemte äro i 2:ne Stånd röstberättigade?
— Jag säger, jag, att när de uppoffrat tillgångar och ungdomsår på sin bildning lill det allmännas tjenst; och när de i denna tjenst använda sådan dels medfödd, dels sig tillkämpad förmåga, hvilken, använd i andra yrken, beredt dem vida rikligare villkor och vida trefnare lefnad, hafva de gifvit Staten vida mera än de af Slaten få.
Lika orättvist som oriktigt skulle således deras medvaro i arne
Stånd ådraga dessa epithetet tärande, hvilket inom familjer, bolag, och alla mennisko-aggregater betecknar dem hvilka lefva på de öfriges flit ulan att i denna deltaga.
— Medelst sådant differencierande af samhällsclasser eldas det ståndssplit, hvilket redan så länge varit en kräfta i vår Stat; och på hvilkets ytterligare exacerbation redan så mycket varit vid denna riksdag anlagdt; — och med hela min öfvertygelse om del anti-fostei ländska deri, anser jag mig af fosterländsk pligt kallad alt sådant mottala.
Här har af en ledamot i Ståndet blifvit fäldt ett yttrande, som jag ingalunda med stillatigande kan ffir *) Enligt rikshufvndboken för år i8å} utgjorde den förra sunim.ui 330,770: 39.
3. och den sednare 233,793: ^6.
Den 12 September f. m. 3.03 förbigå.
Det rör indirect mig och direct en af de värdigaste ledamöter, som linnas på Riddarhuset.
Cederström har nemi. yttrat, att det vore honom oväntadt, att Gr.
Spens skulle vränga grundlagen.
Jag frågar, mine herrar! om vi vilja, att en sådan utlåtelse skall stå i vårt protocoll.
Jag för min del önskar, att aldrig något sådant må komma dit.
Den värde ledamot, som direct emot sig fått slungad en sådan förebråelse, visar med sitt stillatigande ännu mer, att lian icke tagit en sådan förebråelse direct åt sig.
Jag lespecterar honom ännu mer derför, men jag har icke kunnat göra så med.
Cederström för sin del vilja låta detta stå i prot., så anhåller jag, att mitt högtidliga ogillande måtte sättas derjemte.
För öfrigt tror jag, i afseende på sjelfva saken, att, då jag ej hört någon yttra sig för bibehållandet af det förhållande, som äger rum i Statsrådets nilva!', sammansättning, det skulle vara en bedröflig erfarenhet, om R. o. Ad., eller det s. k.
Rikets första Stånd, skulle möjligen bjuda till att genom en nekad ålerremiss förhindra oss att i laga väg vinna det Önskade målet för våra förhoppningar.
Man skulle möjligen i sådant fall kunna göra sig den föreställning, att R. o. Adts syftemål vore att få ännu mera invecklade och kritiska förhållanden i denna del, och såmedelst på sådan väg kunna få de förbättringar, som äro åsyftade.
Jag är åtminstone icke af dem, som önska sådant.
Jag önskar lugn och fred, så länge som möjligt; och det är derför jag ånyo får begära återremiss af delta mentor.
, till vinnande af det ändamål, som jag förut framställt.
Spens: Jag har begärt ordet, endast med afseen de på Hr Ribbings yttrande om några ord af Frih.
Cederström i afseende på hvad jag nämnt uti ett föregrde anförande.
Hr Ribbing de varmaste tacksägelser folden vänskap han alltid hyst, och äfven nu visat för mig; men hemställer, om någon tvist i anledn. af det yttrande, Som här är i fråga, bör upptaga R. o. Ad:s tid.
För min del har jag intet emot, att det står i prot.
Min mening har ej varit att förolämpa någon annan, och jag fattade ej Frih.
Cederströms yttrande såsom på något sätt förolämpande.
Jag önskar således, att det helt och hållet må bero af Frih.
Cederström hvad som af hans yttrande skall stå qvar i protocollet.
Då jag deltagit uti de anmärkn:r, hvilka föranledt Const.Utsk:s ifrågavar. memor., torde mitt tänkesätt i afseende på det halfva interregnum, sorn råder uti vår styrelse, vara fullkomligt ådagalagdt.
Detta anser jag vara nog för mig; det tillhör eder, mine herrar! alt handla, att besluta.
Jag vill icke ingå uti något bedömmande af det sätt, hvarpå Const.- Utsk. behandlat de gjorda anmärkn:na; jag öfverlemna!'helt 13 H. 45 Den u September f. m. och hållet åt Ståndet att, med anlcdn. af ifrågavar. memor.’ iakttaga livad det anser sig värdigt och Riket nyttigt.
Skulle Ståndet anse detta memor. lill ingen åtgärd föranledande, skall jag beklaga det, men — har icke mer att beklaga!
Landtm, ytlrade, att då Const.Utsk. uti nu föredragna memor. icke tillstyrkt Stånden alt fatta något visst beslut, utan öfverlemnat pröfningen af målet till R.