Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förslag är afgifvet af kornilerade utan skiljaktighet och således biträdt äfven af det Carolinska insitutets utmärkte representant inom komitéen.
Uti det yttrande, Carolinska institutets prolesorer i anledning af komiterades Betänk, algifvit, anföra de bland annat, »att komiterade i allmänhet ganska lyckligt löst sitt föreningsprogram.
« Vidare hördes kansleren för rikets universiteter, som yttrade: »Det gifves inom samhället ingen institution, som ej utur en eller annan synpunkt Iemnar rum för anmärkningar; men i det skick, universiteterna, lika till sina grunddrag, inom den civilicerade verldens länder öfverallt framstått,såsom den intellektuella kulturens högskolor, har den egendomliga förtjensten af deras förädlande verksamhet i främsta rummet ansetts bestå deruti, att de hos den der studerande ungdom, emellan den allmänna humanistiska bildningen och de vetenskapliga specialstudierna (medicin, juridik), upprätthålla den förbindelse och vexelverkan, som för den inenskliga odlingens verkliga framsteg utgör ett grundvilkor.
Det är denna förbindelse och vexelverkan, som genom det s. k. hulvudförslagets antagande och deraf följande upphäfvande af universiteternas medicinska fakulteter, i väsendtlig mån skulle rubbas.» I Sundhets-Coll.-ii utlåt, heter det uttryckligen, att »till hvad komiterade i §§:ue 1—5 föreslagit» — (och således äfven till det i §:n 4 förekommande stadgandet om theoretiska examens afläggande endast inför fakulteterna —) »finner Coll. sig föranlåtet tillstyrka nådigt bifall. » Slutligen yttrar Coll., »att det hvarken kunnat tillstyrka utbildandet af alla 3 nu befintliga, medicinska läroanstalterna till fullständiga, af hvarandra i alla delar oberoende undervisningsverk, ej heller till antagande förorda komiterades hufvudförslag — — hvaremot Coll. ansett komiterades alternativa förslag — — vara förtjent af nådigt afseende, dock icke såsom, enligt komiterades åsigt, en blott interimistisk anordning, utan snarare såsom en definitiv reglering af den medicinska undervisningen i riket.» Härefter, säger Utsk:t, fattade K.
M. beslut i ärendet och meddelade detsamma i Nådigt Bref till Sundhets-Coll. den 20 April 1861.
Sedan jag visat att alla i ämnet hörde auktoriteter förordat det 3:dje förslaget, och att medicinska professorerne ansågo frågan på så sätt blifva lyckligt löst, vill jag yttra något om de materiella tillgångarne.
Visserligen kan det anatomiska museet i Upsala ej mäta sig med det i Stockholm, men, hvad beträffar öfriga medicinska inrättningar, torde de i Upsala befintliga ej blott tåla en jemförelse med de i Stockholm, utan t. o. m. öfvergå dem, och sär - 106 Dfln 14 Mars f. m. skildt vill jag påpeka att biblioteket i medicinsk litteratur i Upsala är långt rikhaltigare än det i Stockholm.
Medicinska fakulteten i Upsala har dessutom, hvad institutet saknar, tillgång till en i förträffligt skick varande och för undervisningen lämpad stor botanisk trädgård och en för experimental fysiologi provisoriskt ordnad institution i 3 rum med nödigaste instrumenter och apparater.
Jemför man förhållandet i afseende på de lärare-krafter, som förefinnas på hvartdera stället, så är visserligen antalet lärare större vid institutet, men då dessa lärare enligt statuterna måste egna sin tid åt den praktiska undervisningen, kan i sjelfva verket icke den theoretiska undervisningen fullständigt och nöjaktigt bestridas vid institutet med mindre lärarepersonalen ökas. Utsk:t har en ganska lång citation om den nära förbindelsen mellan det praktiska och theoretiska studiet.
Jag vill icke ingå i någon vederläggning af detta påstående; min röst skulle dertill vara alltför svag, men må det tillåtas mig att uppläsa ett yttrande af Geijer med afseende på denna förbindelse.
»Skolan,» säger han, »måste föregå det verksamma lifvet; theorien måste föregå praktiken, ej blott derföre, att den förra i allmänhet grundar den sednares regel, utan äfven derföre att den tankens gymnastik i rent vetenskapliga ämnen, som utmärker theorien och skolan, först bildar tanken, denna mensklighetens mägtigaste organ, likasom i kamp med sig sjelf och inom sig till kraft, lif och sjelfständighet att kunna verka utom sig.
Det är den theoretiska betydelsen af all uppfostran.
Det fanns en tid (och vi förmoda att den ej är förliden), då man, efter en föregtde tids sammanblandning af alla saker, äfven i uppfostran, åter begynte inse denna theoriens betydelse i och för sig sjelf.»
Den ofvannämnde åsigtens fortlefvande bevisas deraf, att man här i vårt fädernesland söker skilja den theoretiska och praktiska undervisningen.
Sä är förhållandet med Teknologiska Institutet, Mariebergs högre militär-läroverk, Navigationsskolan m. fl., hvarest den theoretiska undervisningen bibringas före den praktiska.
Jag vill äfven erinra derom att Fahlu bergsskola är ifrågasatt att flyttas till Stockholm, hvilket allt grundar sig på den åsigt att theori bör föregå praktik.
En annan tänkare, Professor Bergfalk, utvecklar detta ämne ytterligare.
Han säger: »om det för staten är af vigt, att bildningen till dess tjenst blir grundlig; om det icke heller kan vara den likgiltigt huruvida de ynglingar, hvilka icke ämna ingå i dess tjenst, ega tillfälle till en ändamålsenlig utbildning af sina anlag, betyder denna bildning dock något annat, än ett blott förråd af de faktiska kunskaper, hvilka i ynglingens blifvande yrke vinna tillämpning, ett förråd, med hvilket ynglingen val i vanliga förhållanden nödtorftigt kan fullgöra, men icke lära älska sin kallelse eller förstå dess fulla betydelse, icke lära att reda sig, der, i stället för den inlärda methoden, manlig tankekraft och uppoflringsförmåga komma i fråga.
Specialskolan, såsom h. o. h. Den 14 Mars f. m. 107 beräknad på den teckniska färdighetens utbildning för ett visst yrke, kan egentligen utom denna färdighet på sin höjd utbilda vissa inom yrket uppkomna och traditionel fortplantade maximer; maximer, hvilka kunna och oftast torde vara af högt värde, men, ensidigt meddelade det unga sinnet, vida lättare utbilda en skråmessig, än rent mensklig, medborgerlig anda.
Om en sådan skola höjer sig till den anda, som sist nämndes, ligger detta icke i dess natur, utan i den anda, som ingjutes hos hela nationen af ett storartadt politiskt lif eller hos lärarne af annorlunda organiserade högre läroanstalter.
Om de sistnämnde allmänt skulle gifva rum för de med så stora löften uppträdande specialskolorna, så fordras just ingen profetisk blick, att med temlig visshet förutsäga, att så vida icke antingen politisk frihet och vetenskaplig verksamhet på en gång så försvagas, att sjunkandet icke kännes, eller ock ett mer än vanligt storartadt politiskt lif hos folket ersätter dessa specialskolors brister, de, likasom medeltidens, skola af sakernas egen kraft åter föras tillsammans, antingen såsom de särskilda Italienska universiteterna, med bibehållande af en sins emellan mer oafhängig ställning, eller ock, likt de nordligare universiteternas fakulteter, såsom integrerande delar af en dem alla omfattande anstalt.» Utsk:t säger sig icke hafva kunnat undgå att yttra sig öfver »det egna förhållande, att det läroverk, åt hvilket statsverket bestått de flesta lärostolar, blifvit beröfvadt undervisning: i en del ämnen, för hvilka det eger särskilda lärare, — ty» — säger
Utslot — »rättigheten att undervisa måste anses illusorisk, då den undervisande ej tillerkänts rätt att i undervisningsämnena examinera eller öfver lärjungernes framsteg afgifva betyg.»
Detta resonnemang synes mig rätt underligt; ty den som älskar sitt ämne, ingifver ock lärjungarne den kärlek till detsamma, alt de kunna draga något verkligt gagn af undervisningen.
Utsk:t anser sig ytterligare »lätt kunna fatta den ifver, Carolinska institutets lärare visat för att få behålla den theoretiska undervisningen, hvars borttagande från institutet kastat på detsamma icke blott misstanken, utan beskyllningen för otillräcklig vetenskaplighet;» och tillägger, »att lärarne vid institutet, i afseende på undervisningen i theoretiska läroämnen, så att säga, sättas på indragningsstat»; äfvensom, «att lärostolar vid institutet sålunda bibehållits, hvilkas overksamhet legaliserats, och hvilka derigenom förvandlats till sinekurer.»
Alla dessa påståenden äro sannerligen ganska farliga vapen att sätta uti hand på sådana personer, hvilka ideligen ropa på indragningar uti alla rigtningar.
Hvad som väl dock måste medgifvas, är att institutets antal lärostolar icke är litet i förhållande till det ringa anta! lärjungar, hvilka der inhemta sina theoretiska insigter; och i sammanhang härmed tillåter jag mig omnämna en fråga, som, så till sägandes, hört till dagordningen vid flera riksdagar, nemi. ang:de förläggande af ett universitetet här i Stockholm.
Medelst anlitande af institutets lärare för offentliga föreläsningars hål - i os Den 14 Mars f. m. lande uti åtskilliga ämnen, såsom sundhetsläran m. fl., skulle man utan minsta svårighet få ett bidrag till en gagnelig bildningsanstalt för hufvudstaden, förutsatt att samma lärare voro vid institutet öfverflödiga.
Ett stort misstag är att säga, det praktiken är åsidosatt vid nniversiteterna, — lika stort misstag, som att påstå att theoden är b. o. b. åsidosatt vid institutet.
Utsk:t säger sig vidare »icke hafva kunnat finna någon giltig grund för påståendet, att institutet är underlägset midicinska fakulteterna i förmåga och lärarekrafter till att meddela undervisning och anställa pröfning i de theoretiska ämnena.»
Mig veterligen finnes ingen, som betviflar institutets lärares »skicklighet».
Det är fullkomligt oriktigt antagande, att man, i följd af förment bristande skicklighet hos institutets lärare, skulle vilja förhindra dem att examinera.
Detta förhinder har nemligen, såsom ofvanför är visadt, tillkommit för elevernas egen skull, — alldeles icke af någon ovilja mot Institutets professorer.
Ty på hvad väg hafva dessa Institutets professorer sjelfva vunnit sin skicklighet?
Det har just varit under nu existerande förhållanden; och icke mer än en professor har vid Institutet undergått theoretisk examen.
Denna examen hafva de genomgått vid universiteterna; och sedermera vid Institutet tagit den praktiska examen.
Felet är att vid ett läroverk, — detta Institut, hvilket icke har några synnerligt stora resurser för den theoretiska undervisningen, — vilja sammanblanda och hopa både theori och praktik.
Steg uti denna missrigtning kunna föranleda dertill, att man uti en framtid erhåller ganska medelmåttiga läkare.
Orsaken dertill vore då ganska lätt att utfinna, den nemi., att man byggt på en oriktig grundsats.
Mina reflektioner i ämnet vill jag söka sammanfatta på följande sätt; att läkarebildningen sker bäst och lämpligast genom ett, i enlighet med K. M:s Nåd.
Stadga i ämnet, verkstäldt åtskiljande af theori och praktik; att ett sådant åtskiljande också de facto egt rum under den långa följd af år, då läkarebildningan i vårt land ovedersägligen befunnit sig på en ganska hög ståndpunkt; att Institutets »stadgar» af den 26 April 1861 äro upprättade i öfverensstämmelse med R.
St:rs egen önskan, samt att det är högst olämpligt, att R.
St:r deruti begära ändring, innan man hunnit vinna någon insigt af derutaf följande resultater, —- ett förfaringssätt, uti hvilket vårt i öfrigt aktningsvärda Ekon.-Utsk. haft den lyckan att synnerligen utmärka sig; att frågan alltså är alldeles för tidigt väckt.
Jag tror och hoppas att man likväl kan vara temligen trygg derför, att R.
Stirs underdåniga anhållan i detta hänseende, — för den händelse en sådan skulle blifva besluten, — icke har någon synnerlig utsigt att snarligen blifva af den andra Statsmagten bifallen.
Det är nemi. icke troligt, att då K. M. vidta - Den 14 Mars f. m. 109 gil en af R.
St:r så synnerligen begärd förändring, K.
M. nu oförtöfvadt skall vilja verkställa en förnyad omreglering.
Den i detta fall så mycket omordade »allmänna opinionen» anser jag inskränka sig till en ganska trång krets; samt att denna opinion egentligen är rådande här i Stockholm.
Vid sådant förhållande bör förutsättas, att regeringen icke låter leda sig af en sådan opinions vindkast.
Då jag ansett för min pligt ali uti denna fråga begära ordet, har jag likväl icke kunnat värja mig från en känsla af personligt obehag vid att nödgas uppträda emot gamla studentvänner och kamrater, nu fästade vid Carolinska Institutet, emot vetenskapsmän, män af min egen klass och hvilka jag personligt lärt älska och akta, samt emot opinionen hos många, som jag här lärt känna och värdera — af att sålunda uppträda likasom emot mitt eget kött och blod.
Att sålunda uppträda är icke angenämt, Mina Hrr! men då jag tillika hyser en stadgad och varm öfvertygelse om frågans, i fosterlandets kultur och bildning djupt ingripande vigt, samt om det fördertliga uti den åtgärd, som Utsk :t föreslagit, har jag trott det vara en pligt att höja äfven min röst till ett varningens ord, att icke lättsinnigt sätta på spel fäderneslandets mest dyrbara intressen.
Under sådana omständigheter är det en pligt att tala — och att tala utförligt, hvarför jag på förhand får utbedja mig öfverseende — äfven, ja kanske helst emot den opinion, som hyses af flertalet härstädes.
Men huru har den väl tillkommit denna allmänna opiniou i en fråga, som i och för sig icke är af beskaffenhet att fästa den stora allmänhetens uppmärksamhet?
Hafva väl de, som hysa den, haft tillfälle att lugnt och opartiskt granska undervisningens tillstånd och behof på det hela och på alla de ställen der det är fråga om att förändra den?
— Jag tror det knappt, utan tror med skäl att de flestas enda kunskapskälla förefinnes hos det läroverk, hvars rättigheter och verksamhet nu skall utvidgas och hvars läge i hufvudstaden gör det lättare för detsamma än för andra att göra sig hos eder kändt och erkändt.
Ingen må heller förundra sig om representanten i en fråga, som han sjelf ej kan fullt bedöma, gerna hör en sakkunnig persons omdöme deröfver.
Hvar finnér representanten denne sakkunnige person? 1 Carolinska Institutet.
Hvar fimner medlemmarne af representationen sina läkare?
Hos Carolinska Institutet.
Ej heller kan man förtänka lärarne vid detta Institut, vare sig att de anse sitt läroverk ypperst eller att de vilja göra det till det förnämsta, att icke säga enda.
Men sålunda inverkar redan institutets fördelaktiga läge på representationen på ett sätt, som gör det i hög grad sannolikt, att opinionen inom denna skall vara synnerligen gynnsam för äfven obefogade anspråk.
Också visar en erfarenhet, — hvilken nu blifvit åberopad såsom stöd för institutets anspråk, — att detta institut städse Oen 14 Mars f. m. blifvit utvidgadt, att ständigt betydliga anslag härstädes blifvit tilldelade Institutet på samma gång som rätt måttliga begär för universitetens räkning blifvit afslagna.
Jag har ansett mig böra antyda äfven detta förhållande, på det hvar och en må söka frigöra sig ifrån förutfattade meningar och söka bedöma frågan jemväl med ledning af hvad som å andra sidan säges.
Annu en sak må här betänkas.
Det gäller här en undervisnings- och organisationsfråga, hvilken nyligen blifvit af K.
M. afgjord efter alla vederbörande myndigheters hörande, hvilka alla, deribland jemväl lärarne vid samma Institut, hvarom nu är fråga, uttalat sina åsigter i ämnet och dervid yttrat sig i samma rigtning som frågan blifvit afgjord, nemi. att den theoretiska undervisningen bör bibehållas vid universiteten och den praktiska examen eller profven vid Institutet.
Då man väl måste betrakta regeringen såsom den mest upplysta och i synnerhet opartiska auktoritet, är det då icke betänkligt att söka rubba beslutet af denna samma regering, som dock med skäl måste anses åtnjuta landets förtroende och hvilken så väl i detta som i andra hänseenden bäst varit i tillfälle att betrakta saken från alla sidor?
Om man tänker sig, huru den medicinska undervisningen i ett land kan ordnas, finner man att dertill gifvas tvenne vägar: den ena att sammanslå hela denna undervisning på ett ställe, der koncentrera allt samt söka att derstädes så mycket som möjligt utveckla densamma; den andra att på flera ställen åstadkomma medicinska läroverk, hvilka med hvarandra kunna konkurrera.
Det fiirra sättet bar naturligtvis alla fördelarne af en centralisation, likasom alla dess olägenheter.
Till fördelarne hörer, att man kan åstadkomma större resultater med mindre materiella resurser; till olägenheterna åter, att ingen täflan förefinnes, att den medicinska undervisningen derigenom möjligen kan komma att i någon mån ligga nere, derföre att hvarje ämne är anlörtrodt åt en enda lärare.
— Det kan hända att denna lärare under någon tid icke är någon förmåga; äfvensom att det blir svårt att få skickliga lärare, då nemi. de platser, som skola fyllas, äro så få.
Detta blir naturligtvis alltid lättare, då flere personer egna sig åt den rigtningen.
Vidare är det af vigt att bildningen utgår från flera punkter; — och detta blir följden deraf att man förlägger bildningsanstalter på flera ställen.
Det deraf uppkommande allmännare intresset kan i icke ringa mon ersätta den relativa ofullständigheten af hvarje särskildt läroverk, sedt för sig.
Mot en sådan centralisation af den medicinska undervisningen bär i Sverige talar dock förnämligast den ytterligare betänklighet, att universiteterna sålunda söndersprängas.
Man må om centralisation och konkurrens tänka hvad som helst — så mycket torde böra anses, snart sagdt, såsom ett axiom, bekräftadt af seklers erfarenhet, att vetenskaperna icke tåla vid att skiljas ifrån hvarandra, och att de måste idkas i hvarandras närhet för att icke urarta.
Det är denna sanning, som ligger till grund för den af okunnighet och tanklöshet så ofta förhå - Den 14 Mars f. m. lil Hade uuiversitetsidéen, sorn likväl skall bestå så länge vetenskapligt lif finnes.
Den tbeoretiska delen af de medicinska studierna ingår med nödvändighet i denna »universitas scientiarumv, som är nödvändig ej blott för medicinen, utan för allt vetande.
En centralisation af de medicinska studierna för sig i Stockholm kan icke, äfven om en sådan centralisation i öfrigt vore lämplig, med fördel ega rum, annat än i sammanhang med bildandet af ett helt universitet i Stockholm, hvarom nu ej är fråga.
Jag skulle också icke upptagit tiden med att visa detta, om icke en sådan centralisation vore det nuvarande stegets syfte, hvilket också flera gånger öppet uttalats, särskildt i Borgare-St., der flera talare vid riksdagens början rent ut sagt, att detta vore första steget för en utbrytning från universiteten.
Huruvida det är första steget, vill jag lemna derhän; men hvilken åsigt man än i öfrigt må hysa i afseende å en flyttning af universiteterna, är dock min öfvertygelse att den bör beslutas på en gång, samt att man icke bör sönderslita universiteter, hvilka uti många hundrade år främjat vetenskapen.
Man torde äfven böra ihågkomma att af alla i frågan hörde auktoriteter endast Carolinska Institutet förordat ett sådant förslag.
Det första alternativ, jag framställt — nemi. medicinska undervisningens centraliserande — torde alltså erkännas icke bora nu komma i fråga.
Jag öfvergår derföre till det andra, nemi. af en fri konkurrens emellan flera, oberoende, hvar för sig fristående, läroverk.
Endast under dessa vilkor kan en fri konkurrens tänkas.
Den kan deremot icke tänkas emellan olika delar af samma läroverk, eller om konkurrenterna icke ställas lika.
Om man vill fri konkurrens, måste alltså samtlige medicinska läroverk sättas i stånd att meddela fullständig, både theoretisk och praktisk, undervisning.
Den theoretiska undervisningen kan icke på ett tillfredsställande sätt ordnas annat än vid ett universitet.
För Carolinska Institutets kompletterande till fri konkurrens måste alltså ej mindre öfriga fakulteter inrättas i Stockholm, än äfven den theoretiska sidan af undervisningen förfullständigas vid Institutet.
Den praktiska delen af undervisningen åter torde erfordra ett större materiel och kliniker, än som finnas vid våra universiteter, hvilka således, för att kunna i denna del af undervisningen konkurrera, också erfordrade stora anslag.
Att de uppoffringar, en sådan likställighet skulle medföra, icke äro några hjernspöke!), torde bäst ådagaläggas deraf, att regeringen för Carolinska Institutet vid denna riksdag begärt en högst betydlig anslagstillökning — eget nog just på grund af de ökade rättigheter och skyldigheter, Institutet, genom den nu så bittert tadlade stadgan, verkligen erhållit.
Om detta fordras nu, då blott den praktiska undervisningen skall drifvas vid Institutet, kan man möjligen ana hvad som skall begäras och beviljas, när en gång Carolinska Institutet lyckats tillvälla sig jemväl den theoretiska undervisningsgrenen.
Att ett sådant kompletterande vore nödvändigt vid en fri konkurrens, erkändes också af Hr Huss, som, då han vid frågans remitterande ytt - 112 Den 14 Mars f. m. rade sig, förklarade sig »i 20 år hafva hyst den åsigt att Sverige bör hafva tre hvar för sig fullständiga medicinska läroverk.»
Riktigheten af denna åsigt vill jag icke bestrida, men väl att s. k. täflan skall införas, utan ömsesidigt oberoende och sjelfständighet, såsom måste blifva förhållandet, enligt Utsk:ts förslag, då väl Carolinska Institutet blefve sjelfständigt, att icke säga mera, men universiteterna i absolut beroende af Institutet.
Redan nu är täflan i den del af undervisningen, som tillhör Institutet, mindre fri, än i den del, som företrädesvis betes tillhöra universiteterna.
Ty alla studerande måste tillbringa en bestämdt fixerad lärotid vid Institutet, men äro ej skyldiga att en enda dag studera vid universitetet för de examina, som der skola afläggas, utan ega full frihet att välja den undervisning, som bäst kan anstå dem, till och med Institutets.
På hvilken sida ligger väl här skråtvånget?
På den sida, der undervisningen är fri och endast examenskontrollen bunden, eller på den sida, der icke blott stället, utan äfven tiden för undervisningen på förhand är bestämd?
1 anledning häraf och i anledning af den förblandning, som egt rum emellan examen och undervisning, måste jag fästa uppmärksamheten derpå, att examinerande och undervisande likväl icke äro ett och samma, samt att undervisningen kan vara fri, fastän examen icke är det.
Det ligger till och med i begreppet af en examen, såsom en kontroll, att icke vara fri, samt att en täflan i examinerande icke kan vara fördelaktig.
För att examen skall gifva en verklig kontroll, måste den tydligen vara så lika som möjligt för alla och koncentreras på få ställen.
Så vänn man t.
ex. genom studentexamens förläggande till universiteten en verksam kontroll, som icke kunde vinnas vid de många »täflande» skolorna.
En återgång i detta hänseende har visserligen egt rum; men denna har likväl skett så att en gemensam examens-kommission bestämmes, samt att lärjungarne icke sjelfve få afgöra hvar de skola examineras.
Man kan visserligen säga, att den studerandes eget intresse, oberoende af allt examinerande, är att förskaffa sig kunskaper samt att detta förhållande motväger den förut påpekade olägenheten, att läroverk, genom lätta examina, skulle draga till sig lärjungar.
Om denna grund är giltig, kan man taga bort alla examina; men så länge staten fordrar examen såsom en kontroll, så länge bör den bibehållas såsom en verklighet och alltså koncentreras på så få ställen som möjligt.
Af hvad nyss blifvit anfördt synes emellertid, att det för det närvarande är omöjligt att genomföra det andra af de tvenne uppställda alternativen — det om fri täflan — aldraminst endast i afseende på examen, der en fri konkurrens nu möjligen kunde genomföras.
Också har en sådan konkurrens icke blifvit tillstyrkt af en enda bland de sakkunniga myndigheter, som i frågan blifvit hörde, ej ens af komitéen för den medicinska undervisningens ordnande.
Då man således finnér att såväl mot centralisationen som konkurrensen grundade anmärkningar kunna göras, uppstår frågan:
- Den 14 Mars f. m. 11S gan:
Hvad skall man vidtaga för åtgärder för att få ett för nuftigt system?
På hvad sätt skall man få fördelarne af konkurrens och centralisation förenade?
Om man söker ett tredje sätt för undervisningens ordnande, måste detta utgå dels derifrån att man emellan läroverken bibehåller ett visst sammanhang, dels derifrån att man tilldelar hvartdera en sådan verksamhet, som med dess väsende är mest förenlig — att man sålunda på den medicinska undervisningen tillämpar den stora grundsatsen af arbetets fördelning, hvilken här som eljest kan åstadkommas.