Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får fästa upmärksamheten derpå, att alla de talare, hvilka yrkat bifall till Utsk:s förslag, ingalunda motsätta sig ordnandet af undervisningen i de moderna språken, men väl att detta ordnande skall ske på grund af enskild motionärs framställning.
Om frågan, såsom jag tror, är af vigt, gör hon sig vid universiteterne gällande.
En talare har sagt, att han yrkat bifall Den 20 Juli, 433 bifall till motionen derföre, att man önskade det vid universitetet i Upsala.
Ar behofvet verkligt, så kommer det nog till K. M:s kännedom, och R.
St:r hafva då att förvänta en K.
Propos. i ämnet, hvarigenom frågan varder vederbörligen utredd och kommer i dess rätta skick.
Man har derjemte såsom hufvudsaklig! skäl för denna nya professors-plats anfört, att det är svårt att få lärare vid elementarskolorna uti utländska språk, men om så är, vet jag i sanning icke, hvarifrån den nya Professorn skall hämtas, ty förmodas bör väl, alt det skall bli en man af högre insigt i dessa språkstudier.
I så väl denna, som alla andra frågor, är det icke grannlaga, att, såsom mina värda motståndare, genom försåtliga insinuationer föra diskussionen på ett område, der skäl icke finnas, och jag tillbakavisar, med den känsla dylika påståenden förtjena, det yttrande, om att de, som icke vilja rösta för detta anslag, äro motståndare till bildningen inom vårt land.
Då nu öfverläggningen förklarades fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att, jemte det bifall till Utsk:s i denna punkt afgifne yttrande blifvit yrkadt, Hr von Hartmansdorff föreslagit ett årligt statsanslag af 2,000 R:dr till en profession vid Upsala universitet i de lefvande språken och den nyare litteraturen, hvarefter de först till bifall å Utsk:s yttrande och derefter lill bifall å Hr von Hartmansdorffs förslag framställde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej, samt sedermera Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s yttrande, och, efter det svaren härvid utfallit med starka
N:o 185, deri Utsk. vidblifvit sitt yttrande i 8:de punkten af dess Betänk.
N:o 73, röstar Ja 5 den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. ett årligt statsanslag af 2,000 R:dr böra beviljas till en ny profession vid Upsala universitet i de lefvande språken och den nyare litteraturen.
Nej — 20. 9:de punkten.
Utsk:s yttrande lades till handlingarne. 9 IL 28 434 Den 26 Juli. i t: le punkten.
Härvid förekom först Utsk:s yttrande ang:de momentet litt. g. Hr Adelborg, Anders Otto:
Till den npfattning af den motsatta äsigten, Utsk. i sitt förslag framställt, får jag lägga, att såvida seminarier för lärare vid högre läroverken icke komma alt finnas, skall naturligtvis följden blifva, att under den tid, skolan är under reorganisation, den välgörande inflytelsen, som enhet i lärarnes sätt att framställa de olika ämnena för lärjungarna medför, skall helt och hållet gå förlorad.
Man känner redan den rådande förbistringen i de olika skolorna, i aflöningssätlet och methoderne, och man vet, huru svårt det är att i skolan kunna bibringa landets ungdom en homogen anda i afseende på vissa stora nationella frågor.
Skall detta förhållande fortfara till följd af en reorganisation, som kanske kommer att fortgå under 7 år och möjligen 3 gånger 7 år.
Jag tror att man icke bör uppskjuta att tillegna sig den välgörande inflytelse, som en inrättning, sådan som ett lärare-seminarium, åstadkommer och att den bör vara helt och hållet skiljd från all del i skolans reorganisation.
Jag hoppas att R. o. Ad. i detta ämne, som jag anser vara af den största vigt för landets ungdom, vidblifver sitt förra beslut.
Jag får uplysa den siste talaren, att R. o.-Ad. ingalunda fattat något beslut i denna fråga.
Då hon förra gången förevar inom Ståndet, yrkade åtskillige talare, att StatsUtsk. borde taga frågan under förnyad pröfning; och hvarje återremiss innebär ingenting annat, såvida Ståndet icke vid återremissen uttrycker en serskild tanke.
Åtskilliga ledamöter af Utsk., bland dem äfven jag, anhöllo då vördsamt hos de talare, som här yrkade återremiss, att de ville gifva Utsk. någon ledning för sitt blifvande tillgörande i frågan, emedan Utsk. för detta tillgörande eljest icke hade något att rätta sig efter.
Man talade om nyttan och nödvändigheten deraf alt upmuntra undervisningen uti skolorne i riket; man talade om nyttan och nödvändigheten af enhet i methoderna; med ett ord, man framställde en mängd önskningar, men alldeles icke något bestämdt förslag.
Man önskade, att penningar måtte gifvas; och endast penningar lemnades, så skulle ändamålet upfyllas.
Härtill yttrade jag då, hvad jag äfven nu vidhåller, att det icke är nog, att man gifvet- penningar, utan man måste äfven tillse, huru medlen användas; och då StatsUtsk. ifråga om sättet för användandet af dessa penningar befinner sig nu i lika stort mörker som förra gången, har StatsUtsk.
, af återremissen från R. o. Ad., icke funnit någon större eller bättre utredning af frågan, än den hon förra gången vunnit.
Då R. o. Ad. förut beslutat, att på enskild motionärs framställning icke ingripa i organisationen af samtliga läroverken i riket, sä hoppas jag äfven, att R. o. Ad., straxt efter detta beslut, nu icke på enskild motionärs framställning må bifalla något, som härmed skall hafva sammanhang, synnerligast som, derest motionen bifölles, man egentligen ej visste hvad som vore beslutadt, så obestämd är den i sitt nämnde skick.
Man har sagt, alt, Ben 26 Juli. 435 utan afseende på skolmethoderne, man skall bringa enhet i undervisningen.
Men hvad menas med denna enhet?
Skola alla ämnen läras på samma sätt?
Eller skall ett serskildt sätt bestämmas för hvarje ämne?
Och hvilka äro de lämpligaste lärosätten?
Hvem eller hvilka skola afgöra dessa frågor?
Allt detta är dels obesvaradt, dels ej vidrödt, och ändå vill man att Staten skall gifva penningar till ett behof, som så lösligt blifvit framställdt.
Man har ej engång afgjordt, huruvida de ifrågavande seminarierna skola inrättas med afseende på universitetsbildningen eller på folkskolans.
Motionären tyckes afse det förra; men häremot kan med skäl anmärkas att enhet i undervisningen är af mesta nöden vid barnens spädare år, och det var äfven af detta skäl, som de gamla folken använde äldre och mera mognade män till lärare för de yngre barnen, men för den äldre skolungdomen anställde yngre män, som hade mera kraft, om de än saknade de äldres erfarenhet.
Dessa folk voro öfverlygade om, att under barnens första skolår behöfdes mera försigtighet vid undervisningens bibringande.
Förslaget är vackert till sitt syfte; men omoget.
Här är blott en idé, som förfäktas, och för hvars utförande man begärt penningar, utan att hafva tydliggjort sättet för denna idées bringande till verkställighet och utförande; jag hoppas derföre att R. o. Ad. förfar nu på samma sätt, som vid behandlingen af den föreg:de frågan, och bifaller Utsk:s Betänk.
Till stor del förekommen af den siste talaren, vill jag fästa Ur Adelborgs upmärksamhet derpå att motionen är väckt at Prof. Carlsson och hvilken motion antyder att, för att vinna det åsyftade ändamålet, erfordras 10,000 R:dr, men Prof. Carlsson har icke ingått i någon enda detaille ronde ordnandet af dessa lärare-seminarier, icke huru många platser der skola finnas m. m., och det har då icke för Utsk. varit möjligt att bedöma huruvida den äskade summan varit tillräcklig eller icke.
Icke må man kunna begära, att Stat-sUtsk. skall utarbeta idéer, pä detta sätt af motionärer framkastade.
Dessutom ber jag att få fästa Ilrnnes upmärksamhet derpå, att det torde väl vara nödvändigt för Stalén att söka stäfja de ständiga pretentionerne pä ökade utgifter och att Stats-Utsk. måste tillse möjligheten att kunna anskaffa anslag lill föremål mera oundvikliga än det ifrågavande.
Då en fråga till Stats-Utsk. återremitteras, måste man väl taga för gifvet, att afsigten dermed är, att StatsUtsk:s ledamöter skola rätta sig efter de åsigter, som i återremissen blifvit uttalade.
Skall således meningen med en återremiss icke vara att söka vinna den önskan, som inom Ståndet sig uttalat, så vet jag icke hvartill en återremiss tjenar; då skulle Utsk. kunna affärda förslag lika lösligt som de till Utsk. inkommit.
Om således en fråga blifvit återremitterad, åtföljer prot.-utdr. jemte talares yttranden, hvilka, om de sammanstämmande förenat sig i åsigten för bifall till motionen, måste väl 28* 436 Den 26 J uli. föranleda Utsk. att derefter rätta sig.
Så har det alltid blifvit förståddt.
Jag tror för öfrigt icke, att i fråga om en idé sådan som denna man vidare behöfver utveckla en åsigt, så nödvändig för skolundervisningens enhet i landet.
Det finnes knappast något land med verklig bildning, der man icke bar skollärareseminarier i alla grenar för att få skickliga lärare.
Man har ridskolor för att bilda kuskar och ryttare m. m. d.
Med ett ord, seminarier eller skolor har man uti alla möjliga yrken, för att utbilda lärjungarne så, att, då de utgått derifrån, de icke förfuska det arbete dem anförtros, men deremot vill man här i landet icke befordra införandet af seminarier för att kunna erhålla skickliga lärare.
Man måste nu taga dem, sådana de komma ifrån universiteterna, utan att de kunna förevisa intyg om den skicklighet, som erfordras för ett så ansvarsfullt kall.
Dertill fordras icke blott att kunna bibringa elementerne i de vetenskapliga ämnena, utan det fordras en lifgifvande inre håg, en hög ande, som måste öfvergå från läraren till lärjungen.
Det är icke nog att mekaniskt inlära ämnen, man måste bibringa barnet, utgånget från skolan, förmågan att kunna inhemta de idéer, hvarje samhällsledamot behöfver, och till denna förmåga, att bibringa barnen denna anda, kommer man icke med mindre än man genomgått ett lärare-seminarium, der man kunnat inhemta denna skicklighet eller denna ihärdighet och kraft, som dertill behöfves.
Från våra yngre år känna vi hurusom en skicklig lärare bibringade oss satser, som länge lefvat i våra minnen.
Således, för att erhålla skickliga lärare, fordras, såsom jag redan sagt, ett skollärare-seminarium, hvilket det skall tillkomma att afvisa alla dem, hvilka icke åro kompetente alt handleda landets barn, och hvilka handledare, ehuru för öfrigt redbare män, likväl i öfrigt sakna förmåga, kraft eller ihärdighet.
Huru olika är icke förhållandet med de lärare, hvilka orätt upfattat sitt kall och stå såsom machiner vid kathedern.
Har man af dem något annat att vänta än löje?
Jag tror det icke, och för att kunna göra deras skadliga verkan så ringa som möjligt och få deras förmåga kraftfullt verkande för det yngre slägtet, äro seminarier nödvändiga, icke för att inlära läraren i de ämnen, som han sedermera skall meddela, ty sådant kan icke ske i de seminarier, hvarom här är fråga.
Det torde icke behöfva omsägas för dem, som icke vilja fatta denna sats, hvarom jag nu talat, så att det icke är värdt att vidare tugga på den saken; dock vare det nog att anmärka, att inom alla universiteter i verlden börjar man redan erkänna nödvändigheten af sådaue seminarier, och att så förhåller sig bevisas deraf att detta förslag 3:dje gången blifvit framstäldt.
Betänk, slutar sålunda: ”varande af motionären föreslaget, att en summa af 10,000 B:dr måtte anslås till lärareantalter för blifvande lärare vid elementar-läroverken, att med lika belopp emellan de bägge seminarierne fördelas, samt att R.
St:r hos K. M. i underd. anliölle om vidtagande af nödiga åtgärder för dessa anstalters inrättande”.
Denna idée är af den vidt omfattande beskaffenhet, att den icke kan lösligen framställas genom en enskild motionär.
Den 26 Juli. 437
Denna blygsamhet hos Prof. Carlsson berömmer jag, och anser den just vara på rätta stället, i det han hänskjuter saken till K. M., i den förmodan naturligtvis, att K.
M. låter undersöka frågan af en dertill nedsatt komité.
Dessutom må jag erinra, att den af motionären begärde summa är approximativt beräknad för 2:ne seminarier, nemi. eli i södra och ett i medlersta Sverige, och då K. M., sedan Komitén afgifvit sitt Betänk., icke lärer underlåta att höra vederbörande, hvarigenom frågan blir fullständigt utredd, synes mig att man utan fara kan bifalla de ifrågavande 10,000 R:dr, hvilka skola användas icke till landlbruks-inslitut för att upfostra rättare och trädgårdsmästare och icke heller till ridskolor för att der dressera hästar, utan till seminarier, för att erhålla personer, de der kunna dressera landets ungdom.
Vid sådant förhållande hoppas jag, att 11. o. Ad. besinnar sig, inan II. o. Ad. förkastar en sak, hvilken för hvarje djupt tänkande menniska är af mera vigt, än som man vid första påseendet kan finna.
Jag har begärt ordet för att bestrida en här framkastad sats, nemi. att en af ett Stånd beslutad återremiss ovilkorligen skall innebära, alt samma Stånd, vid frågans förnyade handläggning, skall fatta beslut i det syfte återremissen innehåller.
Jag tror att, då en fråga från Utsk. inkommer till R.
St:r, kan vid frågans första behandling sådan uplysning vinnas, på grund hvaraf man önskar, att Utsk. mätte taga saken i förnyadt öfvervägande, och först efter denna Utsk:s förnyade pröfning fatta de olika Stånden hufvudsakligt beslut i ämnet, och återremissen kan således på intet sätt binda det eller de Stånd, som beslutat densamma.
Sedan jag nu yttrat dessa ord, ber jag få förklara, att jag ingalunda förnekar Vigten af Prof. Carlssons förslag, men jag tror, att i en fråga, af sågenomgripande beskaffenhet som denna, hvarken Stats-Utsk. bort tillstyrka eller R.
Sl:r besluta vidtagande af någon definitiv åtgärd, endast på grund af enskild motionärs framställning, serdeles då, såsom här är fallet, förslaget är upgjordt i allmänna ordalag.
Jag tror, att i förevande fall det varit af yttersta vigt, att ämnet blifvit af vederbörande embetsmyndighet undersökt och sedermera öfverlemnats till K. M. Hr Adelborg, som ifrigt förordat detta förslag, har sjelf sagt, att den begärda summan vore approximativt beräknad.
Då Utsk. varit i okunnighet om den rätta summan, och i frågor som denna man bör förfara med största försigtighet, tror jag, att Utsk. icke saknat skäl för sitt förslag.
Vid denna Riksdag hafva ganska betydliga anslag i åtskilliga grenar blifvit begärda, och dä man naturligtvis bort i främsta rummet tillstyrka de angelägnaste, men denna fråga om seminariers inrättande blifvit lemnad utan all utredning, har Utsk. icke kunnat svara annorlunda än det gjort.
Jag misskänner, såsom jag redan sagt, ingalunda det goda ändamålet, men vi böra ihågkomma, att vid ingen Riksdag hafva så stora anslag blifvit beviljade, som vid denna, vid hvilket förhållande och då i öfrigt ämnet lemnats utan all utredning, jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. -438 Den 26 Juli.
Lika med Hr von Troil anser jag, att ett Utsk. af en återremiss icke kan vara förbundet att frångå ett förut afgifvet tillstyrkande, men jag måste beklaga, att Utsk. icke fästat mera afseende å det ämne, Prof. Carlssons motion omfattar.
Jag kan icke föreställa mig, att ju icke StatsUtsk:s ledamöter finna behofvet och nyttan af en anstalt, sådan som den föreslagne.
Ofta heter det, när ett förslag väckes, att man för mycket ingått i detaljer, nu åter invänder man alt förslaget år för litet delaljeradt för frågans bedömande.
Motionären har begärt ett visst belopp att ställas till K.
M. disposition, och om Utsk. icke kunnat bedöma, huruvida detta belopp är tillräckligt eller icke, hade Utsk. väl kunnat linna, att äfven med detta belopp något kunnat uträttas, och att, i händelse det är otillräckligt, ytterligare medel vid en kommande Riksdag kan beviljas.
Utsk:s åsigt, alt bildandet af ett lärare-serminarium skall vara beroende af läroverkens reglering vågar jag bestrida.
Motionen afser inrättandet af ett seminarium, hvarest lärare skola utbildas för skolorna, och hvartill tillfälle, f. n. saknas inom vårt land.
Huru ån läroverken regleras, måste väl behof af dertill bildade lärare alltid förefinnas och att en serskild läroanstalt för dessas bildande erfordras, torde icke erfordra någon bevisning.
Man kan ega insigt i en vetenskap och färdighet i ett yrke utan att kunna deri meddela undervisning.
Dertill fordras ett serskildt studium, dervid man måste göra sig noga reda för, huru undervisningen på lämpligaste sättet må kunna meddelas.
Jag vidhåller således min åsigt, att ett anslag för ifrågavande ändamål är af behofvet påkalladt och att det föreslagna beloppet af 10,000 R:dr bör beviljas för att ställas till K.
M:s disposition intill nästa Statsreglering, under full förtröstan, att medlen skola på det ändamålsenligaste sätt blifva använda till båtnad för skolundervisningen, hvars vigt och betydelse för samhället aldrig bör lemnäs ur sigte.
Eu värd talare, Hr Adelborg, har såsom bevekande skäl för motionen exempelvis anfört tillgörandet vid inöfning af rättare, trädgårdsmästare och ryttare.
Jag anhåller att i motsatt riglning få tala om kompagni-exercis med soldater.
Jag föreställer mig nemi., att vid dylik exercis ingen officer vore belåten dermed, att en person, hvilken tilläfventyrs sade sig vilja i framtiden blifva officer, toge hand om soldaternes exercis, med undanträngande af officerarne sjelfve.
Men om det blefve en rättighet för dylika objudne gäster att öfvertaga befälets göromål sä snart de behagade sig derom anmäla, med tillkännagivande att framdeles länka blifva officerare, hvartill de nu ville förvärfva sig skicklighet, huru skulle det gå med ordning, lydnad och skick hos truppen under sådane ovana ledare?
Rätt dåligt, fruktar jag.
Och hur skulle det ordinarie befälet kunna svara för disciplinen, om de sjelfve kunde hvarje stund åsidoskjutas af herrar dilettanter?
Förmodligen upstode mycken förvirring och obelåtenhet häraf.
På samma sätt skulle det gå i ben 2f> Juli. 439 skolorna, om de ordinarie lärarne vidundervisningen skulle finna sig undanträngda af hvilken improviserad gentleman som helst; och jag tror, att stor missbelåtenhet och rättvis ovilja måste hos dem upstå, i händelse skolans alumner skola utgöra lärospån för alla rön och försök af omogna lärare-ämnen och skolan blifva experimentalfält i st. f. att vara fält för en regelbunden och ordnad verksamhet.
Det förra är tyvärr likväl hvad Prof. Carlsson föreslagit.
Han önskar nemi.: ”att de personer, som ämnade söka lärareplatser vid elementar-läroverken, ej allenast genomgingo en serskild kurs, under ledning af universitets-läraren, i de vetenskapsgrenar, hvilka de gjorde till ämne för sitt studium, men ock att de vid den i universitetsstaden befintliga katedralskola praktiskt inhämtade de allmänna grunderne för undervisningens melhodiska behandling, under tillsyn och ledning af läroverkets rektor med biträde af dertill förordnade lärare, öfver hvilka hägge kurser betyg borde meddelas, hvilka skulle åtfölja ansökningar lill lärareplatser”.
Således är det gifvet, att Prof. Carlssons mening icke kan vara, att de blifvande lärarne skola blott såsom Auskultanter afhöra undervisningen, utan de skola jemväl sjelfva personligen ingripa i densamma.
Att sådan är verkliga meningen, har visat sig fullkomligen tydligt genom den diskussion, som i ämnet blifvit förd uti det Stånd, motionären tillhör och der han sjelf egt tillfälle närmare utveckla sin afsigt med besagda motion.
Förenämnda ingripande kan dock, oaktadt ali ”tillsyn och ledning”, efter min tanka medföra ganska betänkliga och störande ojemnheter och afbrott i undervisningens gång, som bör vara fast och säker; hvarföre jag äfven med all aktning för en prisvärd åstundan lill åstadkommande af någon gagnelig påföljd, tror motionärens förslag kunna åstadkomma lika många vådor, som fördelar, och de förra vida större, än de sednare.
Hr Adelborg har för öfrigt antagit att den, som egnar sig åt lärarekallet, hör hafva naturlig genialitet och kraft i den af honom meddelande undervisningen, eller ock bör han hafva genomgått ett lärareseminarium.
Men kunna verkligen dessa alternaliver suppleera hvarandra?
Ar det sannolikt att genomgåendet af ett seminarium kan bibringa honom det ena eller det andra, derest de ej i anlagen äro honom tillhörige?
Saknar han anlagen af dessa egenskaper, är det min öfvertygelse, att de, med eller utan seminari! bevistande, komma att ständigt felas honom.
Är det så, att de äro nödvändiga för lärarekallet, så vore den personen otjenlig såsom undervisare, och bör således till lärare aldrig användas. Seminariet förlänar dem ju icke.
Med mera skäl kan sägas, att seminariet gåfve öfning åt alla lärare-egenskaper, deri inbegripne dem af snille och eld.
Man kan dock förmoda att dessa lysande gåfvor, om än ej af naturen förlänade i någon uphöjdare grad, hvilket är alltför sällsynt för att kunna hos alla lärare påräknas, böra, allenast de till någon del förefinnas, kunna blifva gagneliga genom den känsla af eget ansvar, som tillhörer en antagen lärare, och som svårligen kan förmodas i erforderlig grad förefinnas hos de kommande och gående yng - 44U
Den 26 Juli. lingar, hvilka blott för egen öfning debutera i en eller annan gästroll på olika skådeplatser.
Man misslyckas t. ex. i en kurs; man försöker en annan.
Något säkrare och mera tillfredsställande grundvalar böra väl erbjudas och föreslås för ett blifvande lärare-seminarium, än f. n. kommit under öfvervägande, såvida Statens medel skola dertill användas; jag anhåller således, alt R. o. Ad. måtte bifalla Stals-Ulsk:s Utlåt.
N:o 73, innefattande hemställan, att motionärens förslag icke må till någon åtgärd föranleda.
Då denna fråga förra gången förevar, talade jag för henne, och jag fortfar att hafva samma mening, oaktadt hvad Utsk. häremot yitrat.
Behöfligheten af undervisning i lärosättet lärer väl ingen kunna bestrida, ty derigenom att en Magister fått sitt diplom, har han endast erhållit betyg derpå, att han sjelf inhemtat kännedom i vissa ämnen, men att han eger förmåga åt andra meddela, hvad han vet, derom har man ingen säkerhet.
Man har ansett nödigt att inrätta seminarier för folkskolelärares bildande eller lärare för mindre barn; huru mycket mera nödigt är det då icke att för de äldre, o eller dem, som begagna högre läroverk, skaffa skicklige lärare.
Asterstår då frågan : kan den undervisning, som för skicklige lärares bildande erfordras, vara så störande för det läroverk, hvarest hon skall meddelas, att man derföre icke bör inrätta seminarier?
Det ville säga att de i elementar-läroverken befintlige lärjungar icke må i något enda af dem störas genom främmande lärares inträde, änskönt undervisningen derigenom skulle varda bättre för alla blifvande lärjungar.
Det vore egennyttans grundsats införd i skolan.
Hyser man denna tanke, så lemuar raan derhän om framtida lärare förblifva lika oskickliga som många af de närvar.-de äro.
Jag tror dock, att en sådan sats icke kan försvaras.
Prof. Carlsson har föreslagit, hvad äfven jag anser rätt, att undervisning i lärarekallet skall meddelas i de vid universiteten befintliga kathedral-skolorna, hvarest lärosättet kan lättast inhämtas samtidigt med öfriga kunskapers förvärfvande.
Men fördetta anslags beviljande, fordras icke att seminarier skola inrättas i Upsala och Lund.
Finnas andra lämpligare ställen, så har man tillfälle, att sedermera besluta om orten.
Ar detta anslag för stort, eller brista medel?
Att anslaget är för stort, har jag icke hört påstås, men väl att medel för undervisnings befrämjande saknas, såsom händelsen vanligtvis är, då ingen benägenhet finnes för ändamålet.
Af det under öfverläggning varande Betänk, finnér R. o. Ad., att Utsk. förklarat sig icke kunna bevilja anslag till skolan i Hudiksvall derföre, att medel saknats.
Således tyckes Utsk. antaga, att utöfver de medel, som blifvit anslagna åt redan befintliga läroverk, finnes intet att tillgå för nya inrättningar.
Jag vet mig nu tala med ganska ringa förhoppning om framgång, ty det är allmänt bekant, alt en skolmästare aktas vida mindre än en Stallmästare, och att man Den 26 Juli. 441 för dera, som lära barn, har vida mindre att hoppas än för dem, som rida in hästar.
Men af nitälskan för läroverken, har jag dock ansett mig böra förfägta deras sak, ehuru flere af Stats-Utsk:s ledamöter talat emot det begärda anslaget, hvaraf jag drager den beklagliga slutsatsen, att det gär lika illa med denna som med den förra frågan.
ITr Adelborg: Då StatsUtsk:s litteräre ledamot yttrat sig så nyligen tvertemot saken, förmodar jag det hafva sin riktighet, att StatsUtsk. icke omfattat den; eljest hade den väl blifvit af honom på annat sätt framstäld.