Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att nu, vid nyhemmans afvittring och skattläggande, anställa jemförelse med sådana, redan i äldre tider upparbetade hemman i det syfte, att ett nyhemman skulle tilläggas lika stora inegor, som det äldre hemmanet för närvarande innehar, dertill gåfve 3 § uti Afvittrings-stadgan icke anledning, enär den uti samma § omförmälda jemförelse af nya hemman emot äldre finge ske endast efter egornas uppskattning i enlighet med gällande skattläggnings-metod och inom det för ett helt mantal medgifna högsta egoområde af 2,500 tunneland duglig mark, på det att, såsom i denna § föreskrifves, ”genom den nu emot förr stadgade förändring i tunnelandtalets belopp, äldre och nyare hemman icke må blifva i afseende på godhet och förmåner olika, utan med hvarannan jemförliga”; hvilken föreskrift haft till ändamål att förekomma, att icke utan giltiga skäl högre tunnelandtal blefve meddelade nyhemman än de äldre hemmanen, som, enligt den förut gällande Afvittrings-instruktionen för Westerbotten af den 23 Maj 1780, blifvit, med beräkning af endast 1,400 tunneland på helt mantal, skattlagda; emedan i motsatt fall, eller om jemförelse af ett nyhemman emot ett äldre hemman finge ega rum utan afseende på skattläggnings-metodens och Afvittrings-stadgans föreskrifter, nyhemmanets innehafvare kunde anses böra tilläggas lika stora inegor, som det äldre hemmanet först efter en måhända hundraårig odling sig tillvunnit, och den förre derigenom erhölle en förmån, som det äldre hemmanets egare blott genom mångårig flit och odling hunnit af en sparsam natur förvärfva.
Samma skäl till minskning uti nya hemmans mantal och räntor, som hos Rikets sednast församlade Ständer blifvit i donna del anförde, skulle också kunna gälla för alla öfriga län i riket och föranleda till ändring och rubbning uti dessa läns skattläggnings-metoder, om en jemförelse med författningarnes föreskrifter angående vilkoren för besutenhet vid hemmansklyfning finge ega rum och läggas till grund för beskattningen.
Skattläggnings-metodcrnes och Afvittrings-stadgans föreskrifter angående nyhemman, för hvilka, jemte odlings-understöd af Staten, förunnas ända till 50 frihetsår, innan dessa hemman anses uppodlade, kunde icke tillämpas på samma gång som författningarne rörande hemmansklyfning, hvilka med sina stadganden om besutenhet afsåge i fullt stånd upparbetade hemman; och en sådan samtidig tillämpning af dessa, för olika fall gifna författningar funnes icke heller vara uti Kongl. Förordningen den 19 December 1827 afsedd.
Beträdande dernäst det skäl för Rikets Ständers förevarande framställning, som skulle innefattas uti de flere hemmans ödesmål, som redan inträflat och än vidare voro att emotse genom tillämpningen af den ifrågaställa skattläggningsmetoden, har, till utredning af förhållandet härmed, Kammar-kollegium låtit i de derstädes förvarade jordeböcker och handlingar anställa noggrann undersökning, sträckande sig från början af det innevarande århundradet intill nuvarande tid; och har härvid inhemtats: att under hela nämnde tidrymd af nära 60 år, som undersökningen omfattat och hvarunder 1773 års skattläggnings-metod varit för Wester - Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 86. 9 Westerbottens och Norrbottens län fortfarande tillämpad, icke ett enda hemman eller nybygge kunnat upptäckas, som, enligt nämnda method behörigen skattlagdt med mantal och ränta, derefter af Kammar-kollegium fastställda, fallit i ödesmål och på sådan grund blifvit från jordeboken atfördt.
Efter att sålunda hafva till besvarande upptagit de skäl, hvilka uti Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga skrifvelse åro andragna till stöd för ändring af ifrågavarande skattläggnings-metod, har Kammar-kollegium ansett sig jemväl böra utreda, om egorna och förmånerna för ett mantal i Westerbottens och Norrbottens län böra, med hänsigt till de för desse län egendomliga förhållanden och vid jemförelse med skattläggnings-mctoderne för andra län inom riket, upptagas högre, ån förstnämnde metod nu bestämmer.
I sådant afseende har Kammar-kollegium i underdånighet insändt dels uppgift å cgoförmånerne jemte grund-räntan för ett helt mantal inom Gefleborgs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län, enligt do för dessa län gällande skattläggnings-metoder, och dels uträkning å beloppet af den nya räntan för ett helt hemman inom hvartdera af berörda län, upprättad i öfverensstämmelse med föreskrifterne uti Kongl. ' Kungörelsen den 11 Maj 1855.
Deraf är upplyst: att ehuru endast 20 Daler Silfvcrmynt grundränta inom Westerbottens och Norrbottens län erfordras, för att en lägenhet skall utgöra ett helt mantal, hvaremot i Gefleborgs
Lån ett mantals grundränta uppginge till mer än 25 Daler Silfvcrmynt, vore likväl ego-taxeringen på förra stället redan så låg, att den afkastning, som der beräknas på ett helt hemman, skulle i den sednare landsorten motsvara ett vida högre mantal; — att grundräntan inom Westerbottens och Norrbottens lån med mer än hälften utgår i kontanta penningar utan förvandling, då deremot samma ränta i Wester-Norrlands län till större delen utgöres med förvandling efter markegång; — att för ett helt mantal inom Westerbottens och Norrbottens län åkerutsädet beräknas med 2 tunnland mera, än inom Gefleborgs och Wester-Norrlands län, samt höafkastningen med 18 å 21 parmar mera än i Wester-Norrlands och 30 parmar mera än inom Gefleborgs län; — att, utom alla nu nämnda förmåner, den nya räntan för ett helt mantal inom Westerbottens och Norrbottens län, förvandlad enligt grundernc i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, understiger räntan för lika hemmantal inom de öfrige nämnde landsorterne med omkring 9 R:dr för Wcstcr-Norrland, 15 Hulr för Helsingland och 41 R:dr för Gestrikland.
Jemförelscn emellan de olika skattläggnings-mctoderne och grundräntornas belopp inom de särskilda Norrländska länen ådagaladc sålunda tydligt, att bland dem Westerbottens och Norrbottens län åro lindrigast beskattade; och då härtill komme, att nyhcminans innehafvare i dessa län i allmänhet åtnjuta ända till femtio års frihet från skatt och ränta till Staten, jemte 8 tunnor spanmål i odlingsunderstöd, som utgå med 3 tunnor under hvarje af de två första och två tunnor under det tredje året af frihetstiden; att vidare den egorymd af högst 1,400 tunneland, som efter de förra författningarue varit både för de gamla och för de i sednare tider skattlagda hemmanen bestämd, numera genom 1824 års Afvittrings-stadga är för de hemman, hvilka derefter blifvit afvittrade eller såsom nya anläggas, ökad till 2,500 tunneland utan någon förhöjning i räntan, samt ändtligen att, ju sämre beskaffad den odlingsmark är, som hädanefter kan blifva åt en nybyggare upplåten, han eger en desto större rättighet att vid skattläggningen njuta den i metoden utsatta lägsta taxering till godo: har Kammarkollegium ansett häraf uppenbart följa, att, utaf alla förenämnda län, Wester- och Norrbottens ega den minsta anledning till klagan öfver en för hög beskattning.
Brot. 1856 1860. 1 Sami. 1 A/d. 2 Band. 8 Haft. 2 10 Kongl. Maj:ts Nåd.
På nu anförde skäl, och då för öfrigt en gå betydlig förändring uti beräkningen al hemmanscgor och förmåner vid deras skattläggning, som den för Westerbottens oell Norrbottens län bos Itikets Ständer föreslagna, vore desto mer betänklig, som sådant kunde bos innehafvare af redan skattlagde hemman åstadkomma ett billigt missnöje öfver för hög och ojemn beskattning ej allenast inom samma landsort, utan oek med hänsigt till hemman inom andra län af Riket, samt framkalla anspråk på förmedling i hemmantal och räntor, har Kammar-kollegium i underdånighet afatyrkt nådigt bifall till berörda förslag, helst den ifrågasatta förändringen skulle rubba de skattläggningsgrundcr, hvilka ej mindro uti dessa, än äfven i flera andra län varit från äldre tidor antagne och fastställde; varande ock, enligt Kongl. Brefvet den 19 December 1829, en af Rikets Ständer då uti enahanda syftemål gjord framställning förfallen.
Deremot och enär Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Norrbottens län upplyst, att de fleste hemman inom detta lån grunda sitt höbord på tredje klassens äng eller så kallade myr-ängar, hvilka i allmänhet ej kunde afbergas oftare än kvartannat år, samt då tillika kändt vore, hvad äfven Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westerbottens län vitsordat, att, i anseende till den utaf klimatet vållade nödvändigheten, att under en längre tid af året föda kreaturen inomhus, en större qvantitet foder, än i de flesta andra orter af riket, är inom hegge nyssnämnda län behöflig för kreaturens underhåll; hvaraf följer att, emedan åkerjorden inom dessa län tillika är af svag beskaffenhet och erfordrar stark gödning, en större höafkastning utgör det hufvudsakliga vilkoret för hemmanens bestånd; har Kammar-kollegium, på grund af desse förhållanden, i underdånighet tillstyrkt den ändring i 4 § af 1773 års skattläggnings-metod, att värdet å en parm hö må beräknas, i första klassen till 6 öro, i andra klassen till 5 öre och i tredje klassen till 3 öre, genom hvilken förändring hö-afkastningen för ett hemman hädanefter kunde höjas, utan att någon väsendtlig olikhet i beskattningen uppkomme emellan gamla och nya hemman.
Med fästadt afseende å hvad Kammar-kollegium sålunda i underdånighet upplyst och anfört, har Kongl. Maj:t vid pröfning af detta ärende, funnit någon annan förändring uti den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skattläggningå-motod af den 23 Augusti 1773 icke böra, med anledning af Rikets Ständers i detta ämne gjorda framställning, ega rum, ån att det uti 4:de§afnyssberörda skattläggnings-metod upptagna värde å en parm hö må beräknas: i törsta klassen till 6 öre, i stället för 8, i andra klassen till 5 öre i stället för 6, och i tredje klassen till 3 öre i stället för 5 öre silfvermynt; och vill Kongl. Maj:t härmed, till Rikets Ständers samtycke i nåder föreslå denna ändring i nämnda författning.
De ärendet rörande handlingar komma att tillställas det Utskott, till hvars handläggning denna fråga varder af Rikets Ständer öfverlemnad.
År och dag, som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt.
Proposition N:o 86. 11 Utdrog af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Bädet å Stockholms Slott den 21 Januari 1660.
Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-ministern, Friherre de Geer, Hans Excellens, Herr Stats-ininistern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Eknemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten.
Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med förut, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattadt nådigt heslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i anledning af väckt fråga om ändring utaf den för Westerbottens och Norrbottens län gällande skattläggnings-metod.
Majit behagade, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, berörde förslag i nåder gilla samt befallde att, i enlighet dermed, nådig Proposition, sådan den finnes protokollet hilagd, skulle under denna dag till Rikets Ständer afgå.
Ex protocollo L. L. Fries.
STOCKHOLM, tryckt hos Isaac Marcus, 1860.
Skrifvelse M 87. 1 Ni 87.
Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Febr. 1860, kl. 8 e. m. Kongl.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Stander, angående vackt fråga om förhöjning i ersättningen till svaga soldatrotar.
; gifven Stockholms Slott den 24 Januari 1860.
I anledning af en vid sistlidne riksdag väckt fråga derom, att hemman inom provinsen Småland, hvilka, ehuru understigande 1V2 mantal, likväl hilda hel soldatrote, måtte förunnas tillökning uti dem tillerkänd, efter spanmåls-markegång beräknad, sä kallad »svag-rotehjelp», hafva Rikets då församlade Ständer uli underdånig skrifvelse af den 2 Mars 1858 anfört, hurusom Rikets Ständer, vid behandlingen af denna fråga, inhemtat, att, på sätt i den underdåniga skrifvelse!) vidare är upptaget och uti Kongl. Brefvet den 15 Augusti 1829 jemväl blifvit meddeladt, den vid indelningstiden för 465/i2 mantal i Kronobergs län och 29 rotenummer i Kalmar län bestämda rotehjelp af 8 Daler Silfvermvnt eller 2 Riksdaler 52 skillingar Banko för hvarje hemman, utgörande tillhopa 571 Daler 10 öre 16 penningar Silfvermynt eller 425 Riksdaler 57 skillingar 4 runstycken Banko inom det förra och 41 Daler 5 öre 8 penningar Silfvermynt eller 15 Riksdaler 54 skillingar 8 rnnstycken Banko inom det sednare länet, blifvit sålunda förvandlad, att för hvarje Daler Silfvermynt eller 16 skillingar Banko beräknats 10% kappar och således för 8
Daler eiler 2 Riksdaler 52 skillingar 2% Tunnor, hälften Råg och hälften Korn, eller sammanlagdt 125 Tunnor 24% kappar för Kronobergs och 15 Tunnor 25V9 kappar för Kalmar län.
Då likväl kostnaden för en soldats underhåll under tiden efter denna reglering af rotehjelpen för svaga rotar betydligt stigit, så att vakansafgiften för hel rote i Kronobergs län, som i 1855 års Markegångstaxa upptages till 108 Riksdaler Riksgäldssedlar, uppgår enligt sista Markegångstaxan till 151 Riksdaler samma sedelslag, hafva Rikets Ständer ansett en förhöjning i Bih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 9 Haft. 2 Kongl. Maj:ts Nåd.
M 8i. rotehjelpen vara med billighet öfverensstämmande; — men som Rikets Ständer saknade ledning för sitt omdöme, till hvad belopp denna rotehjelp skäligen bör utgå, hafva Rikets Ständer, som jemväl emottagit framställning om sådan hjelp till svaga soldatrotar vid andra regementen, i underdånighet anhållit, att, efter förutgången undersökning, Kongl. Majit täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition, om och till hvad belopp den nu till svaga rotar utgående ersättning må anses böra förhöjas. 1 anledning af denna Rikets Ständers underdåniga framställning anbefallde Kongl.
Majit Dess och Rikets Krigs- och Kammar-Kollegier att, jemte utlåtande i ämnet, afgifva förslag till de åtgärder, som häraf kunde föranledas; och hafva Kol legierna under den 7 November sistlidet år uti frågan sig yttrat: att med den genom Kong!.
Brefvet den lä Augusti 1829 slutligen fastställda reglering af rotehjelpen i Kronobergs och Kalmar län afsågs, att samma hjelp måtte för framliden blifva af penningevärdets förändring oberoende, hvarföre den ock i spanmål bestämdes.
Derigenom hade berörde ändamål äfven vunnits, enär, likasom kostnaden för en soldats underhåll stigit, värdet af spanmålen jemväl stigit och ersättning sålunda ifrågavarande rotar inom Kronobergs och Kalmar län tillgodokommit.
Då härtill komme, att kostnaden för soldat-underhållet i sednare tider minskats äfven derigenom, att rotehållarne befriats från beklädnaden och mötes-underhållet, saknade Kollegierna skäl att ytterligare förhöjning uti rotehjelpen för ifrågavarande rotar i underdånighet tillstyrka; desto mindre som icke ådagalagdt vore, att roteringen i Småland i allmänhet är mera tryckande än i andra provinser, hvadan ock Kongl.
Majit medelst beslut den 13 Januari 1837 förklarat då väckt fråga om lindring eller jemkning för Småland i roteringsbesväret icke erfordra någon Kongl, Majits åtgärd.
— Kollegierna hafva för öfrigt ansett det icke vara möjligt att, i det skick ärendet nu förekommit, meddela yttrande om beloppet af en sådan rotehjelps förhöjning, derest den funnes böra ifrågakomma; fy, då gifvet är, att alla rotar icke äro lika goda eller lika dåliga, blefve häraf en ovilkorlig följd, att det understöd, en rote må tillkomma, icke kan rättvisligen bestämmas, med mindre speciel undersökning af hvarje rote egt rum och derefter jemförelse med annan rote, som anses vara fullgod, blifvit anställd, på sätt i likartadt fall enligt Instruktionen den 4 Maj 1838 skett i fråga om åtskilliga rotar i Skåne, hvilket ärende jemlikt Kongl. Brefvet den 7 Juli 1841 slutligen afgjorts.
I afseende å den af Rikets Ständer gjorda anmälan, att de jemväl emottagit framställning om hjelp åt svaga rotar vid andra regementen, hafva Kollegierna vidare yttrat, att, då icke blifvit omnämndt, hvilka regementen härmed afses, samt hos Kollegierna icke vore att tillgå några handlingar, hvaraf med tillförlitlighet kunde Utrönas, om vid något regemente eller korps finnas rotar, hvilka, i förhållande till andra, må vara till understöd i roteringen berättigade, funné Kollegierna, derest Kongl. MajUs Nåd.
M 87. 5 framställningen i denna del borde till någon åtgärd föranleda, annat ej vara att vidtaga, än alt Kongl.
Maj:ls vederbörande Befallningshafvande undfå befallning att upplysa, huruvida understöd för någon rote vid inom länet förlagdt regemente må, utöfver hvad som redan i slikt hänseende utgår, vara af behof påkalladt, hvarefter ärendet kunde komma att handläggas af särskilda Roterings-kommissioner; varande slutligen, i sammanhang härmed, af Kollegierna anmäldt, att rotehjelp, utom i Kronobergs och Kalmar län, utgår till åtskilliga andra regementen, såsom, enligt Kongl. Brefvet den 23 Januari 1683, en tunna spanmål till hvarje rote vid Södermanlands regemente; enligt Kongl. Brefvet den 7 Juli 1841, sex kappar spanmål till hvarje
Vsj rote vid de begge Skånska infanteri-regementena, som deraf funnits vara i behof; och till 247/i« rotemantal i Westerbottens och något öfver 23 rotemantal i Norrbottens län, enligt det för dessa län den 23 Augusti 1846 fastställda Roteringsverk, med ett belopp, som i förhållande till rotevakans-afgifterr enligt Markegångstaxorna bestämmes.
Då Krigs- och Kammar-Kollegierna, på sätt här ofvan blifvit omförmäldt, åberopat Kongl.
Maj:ts beslut af den 13 Januari 1857, hvarigenom en då förevarande fråga om lindring eller jemkning uti roteringsbesväret för provinsen Småland funnits icke erfordra någon Kongl. Maj:ts ålgård; vill Kongl. Majit, i anledning deraf, nu Rikets Ständer meddela, att Kongl.
Majit, uppå gjorda framställningar i detta ämne, redan den 23 Augusti 1854 i nåder uppdragit åt bemälde Kollegier alt undersöka och utreda, i hvad mån roteringsskyldigheten kunde anses vara i Småland mera betungande och ojemnare fördelad, än uti andra Rikets landskap; samt att Kollegierna, för sådant ändamål, låtit upprätta och lill Kongl. Majit öfverlemna! 5 särskilda Tabeller, rörande rikets rotering, hvilka här bifogas, nemligen:
Tabellen M 1, som innefattar: l:o Uppgift å mantal och egor m. m., till åtskilliga medelgoda soldatrotar uti de 19 län, der rotering finnes, grundad å de, i och för rotering af provinsen Jemtland, år 1843 från Kongl. Majits
Befallningshafvande infordrade förteckningar; 2:o Uträkning efter medeltal för en rote, dels i , hvarje län särskildt och dels gemensamt, ej mindre för de tre Småländska länen, än ock för öfriga sexton länen; och 3:o Uppgift å vakansafgifter för en soldatrote i hvarje län efter 1855 års Markegångs-taxa.
Tabellerna N:is 2, 3 och 4, utvisande i hvad mån en soldatrote i nämnde sexton län har uti mantal, taxeringsvärde m. m. mera eller mindre än en sådan rote uti Kronobergs, Jönköpings och Kalmar län. i Kongl. Majus Nåd.
M 87.
Tabellen M 5, hvaraf synes i hvad mån en soldatrote, dels uti Kronobergs, Jönköpings och Kalmar län, hvart för sig, och dels efter medeltal i dessa tre län gemensamt, har uti mantal, taxeringsvärde m. m. mera eller mindre än en sådan rote, efter medeltal räknadt, uti Upsala, Stockholms, Skaraborgs, Westmanlands, Östergötlands, Södermanlands, Elfsborgs, Stora Kopparbergs, Örebro, Wermlands, Gefleborgs, Westerbottens, Malmöhus, Christianstads, Göteborgs och Norrbottens län gemensamt.
Häraf upplyses, pä sätt Kollegierna i sammanhang härmed anfört: att, enligt medelberäkning å åtskilliga medelgoda rotar uti de särskilda 19 länen, rotemantalet, som utgör i Kalmar län 1V2 mantal, i Kronobergs län något mindre och i Jönköpings län något mer än 1V2 mantal, uppgår i 6 län, nemligen i Upsala, Stockholms, Westmanlands, Östergötlands, Örebro och Christianstads, till mer än 2 mantal; i 3 län, nemligen Skaraborgs, Södermanlands och Malmöhus, till nära 2 mantal; samt utgör i Elfsborgs och Kopparbergs län något mindre än lV2 mantal, i Gefleborgs och Westerbottens län något mer än 1 mantal och i 5 län, nemligen Wermlands, Göteborgs och Norrbottens, något mindre än 1 mantal; att, efter medelberäkning särskildt för de 3:ne Småländska länen gemensamt, och särskildt för de öfriga 16 länen gemensamt, rotemantalet utgör i de förra länen, så väl som i de sednare, något mer än 1V2 mantal; att rotemantalet i 9 län är större och i 7 län mindre än medel-rote mantalet i de Småländska länen gemensamt; att taxeringsvärdet uti alla ofvannämnde 16 län är större än i Kronobergs län, uti 15 län större och i 3 län mindre än i Jönköpings län och i 9 län större oeh i 7 län mindre än i Kalmar län; att rotens område uti 12 län är mindre och i 4 län större än i Kronobergs och Jönköpings län, samt i 4 län mindre och i 12 län större än i Kalmar län; att, efter medelberäkning gemensamt för ofvannämnde 16 län, utsädet och afkastningen, i allmänhet taget, är mindre för en rote i de Småländska än uti de öfriga roterade länen, men alt äfven grundräntan är mindre uti Småländska än i öfriga länen, äfvensom vakansafgiften uti Jönköpings och Kalmar län, hvaremot denna afgift i Kronobergs län är större än uti de 16 länen.
Genom denna utredning 8f förhållandet i allmänhet med roteringsbesväret i de Småländska, så väl som uti öfriga roterade länen, hade Kollegierna funnit; vara ådagalagdt, dels att, med hänsigt lill skatletalet allena, såsom grund för rote-indel - Kongl. MajUs Nåd.
S ningen, roteringsbördan, efter medelberakning af åtskilliga medelgoda rotar i de särskilda länen, icke kunde anses mera betungande i de Småländska, än uti flera andra län, och dels att, efter enahanda beräkning, en rotes afkastning visserligen vore mindre i de Småländska, än i de öfriga länen, men att deremot icke blott egorymden och följakteligen äfven utsigten till rotehemmanens utvidgade uppodling till ökad afkastning vore större i de förra, än i de sednare länen, utan äfven grundräntan, uti hvilken rotarnes förbättring icke verkar förhöjning, mindre i de Småländska, än i de öfriga 16 länen.
Huruvida åter roteringen, med hänsigt till förhållandet vid hvarje särskild rote och vid jemförelse emellan rotarne dels inbördes uti hvart särskildt län och dels länen emellan, är mera betungande eller ojemnare fördelad i de Småländska, än uti öfriga länen, kunde vä! icke inhetntas af ofvannämnde Tabeller, hvilka endast angifva medelförhållandet af flera eller färre rotar i hvarje län och huru jemförelsen mellan länen utfaller; men, om ock genom en tidsödande och kostsam undersökning slutligen skulle visa sig, att vid roteringens införande hemmanen i de
Småländska länen blifvit i allmänhet strängare roterade än i de öfriga, hade tyngden och orättvisan deraf, enligt Kollegiernas åsigt, endast drabbat den roterade jordens dåvarande egare, hvilket förhållande icke i någon mån inverkade på de nuvarande innehafvarne, emedan under närmare 200 år, som roteringen egt bestånd, hemmansvärdena så väl i dessa som andra län, med afseende på dem åliggande onera, vunnit den stadga, att säkerligen redan länge ingen, hvarken vid arf eller köp, beräknat egendomen i något län till högre värde, än som återstår, sedan så väl rotpringskostnaden som andra utgifter blifvit från afkastningen afdragne; hvadan ock Kollegierna voro af den öfvertygelsen, att roteringstungan sålunda öfverallt jemnat sig sjelf, och att alla åtgärder till inskränkning af nuvarande roteringsbesväret, vare sig antingen genom bidrag från annan oroterad jord eller genom tillskott af penningar eller spanmäl, icke blefve annat än en gåfva till den roterade jordens nuvarande egare och dessas arfvingar, i hvilkas hand egendomsvärdet derigenom höjdes, utan att roteringsbesväret i någon mån minskades för blifvande egare, hvilka genom köp eller annan afhandling komma i besittning af hemmansdelarne efter de genom ifrågavarande godtgörelse stegrade värden.
— Efter Kollegiernas tanka vore således alla åtgärder, hvilka hafva till föremål att bringa rotarnes styrka till likhet sinsemellan, så väl inom hvarje län, som inom de särskilda länen, helt och hållet öfverflödiga och icke ledande til! annat än onödiga uppoffringar å Statens sida, till visserligen ett stort antal nu lefvande hemmansegares fördel, men på bekostnad af öfriga skattdragande, som dertill direkte eller indirekte finge bidraga, utan att erhålla någon motsvarande fördel.
Majit har detta allt i nådigt öfvervägande tagit; och hvad först angår roteringen i provinsen Småland, har Kongl. Majit, på grund af hvad Krigs- och 6 Kongl, Maj:ts Nåd.
Skrifvelse Ni 87.