Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej inse att Hr Stiernsvärds yrkande blir undertryckt om 3:dje punkten företages till pröfning, serskildt för sig; ty den värde ledamoten blir då i tillfälle att söka göra sina skäl gällande mot Utsk:s förslag i densamma.
Kommer dervid piuraliteten af Ståndet att öfvergå till hans mening, så blir Utsk:s förkastad, men blir förhållandet motsatt, lärer Hr Stiernsvärd nödgas underkasta sig pluralitetens mening, likasom hvar och en annan, och hvartill äfven StatsClsk. vid många tillfällen sett sig tvunget.
Uppå härefter framställd propos. beslöts att hvarje punkt i detta utlåt, skulle serskildt företagas (ill pröfning och afgörande.
Usta punkten, ang:dc anslag lill anskaffning af redskaps-, rid-, stall- och anspans-ptrsedlar för I2ti och 2'iU fältbatterierne.
Hr Stiernsvärd:
För anskaffande af ifrågavar. persedlar har Konungen äskat 48,000 r:dr, men StatsUtsk. endast tillstyrkt 22,000 r:dr, hvilket sednare belopp jag ansett böra inskränkas till 20,000 r:dr enl. hvad det af mig i betänk, åberopade anförande utvisar.
Jag tror nemi. att man ännu icke kommit till säker öfvertygelse om hvilken materiel, som är den fördelaktigaste, då fråga är om tillverkning deraf i massa, hvarpå jag som exempel torde få anföra en sak.
Inom Fransyska arméen gäller den grundsats, alt i första rummel se på ändamåls-enligheten och på utseendet i det andra och der göras inga anspauns- eller remtygs-persedlar af smorläder, emedan den feta smörjan anses skadlig för lädret, utan af ijusbrunt, som smörjes först då när det utlemnas i bruk.
Derom gjorde jag redan 1845 framställning till Chefen för Landtförsvars-deparhtet då försöket gjordes med bajonet-baljor; och delta exempel torde vara nog för att visa, det vi först måste vara ense om många saker, innan större tillverkningar af effekter hos oss företagas.
Våra tillgångar medgifva icke att göra dyrbara rön utan böra vi, utan att säras af egenkärleken, taga efter hvad erfarenheten hos andra visat vara bäst.
Ett annat exempel kan anföras med de filtar som begagnas under sadlarne : i st. f. dem anskaffades annat underlag, men snart nog fann man detsamma icke blott nog dyrt, utan hästarne blefvo ömma, hvarefter man återtog filtarne.
Under sådane förhållanden tror jag skäl icke saknas att inskränka anskaffningen af dessa persedlar så mycket som möjligt, till dess man kommit till det resultat som är förmånligast; och på denna grund anhåller jag anslaget må nedsättas till 20,000 r:dr. Frih.
StatsUtsk. har endast tillstyrkt 22,000 r:dr under det Konungen ansett 48,000 r:dr erforderlige och Utsk. har således inskränkt sig till det belopp som kunde vara lämpligt för anskaffande af den del utaf ifrågaställda materiel hvars inläggande i rättan tid kunde vara nödigt och ej blefve genom några års liggande i förråden, hvarken förstörd eller mindre gagnelig. 176 Den 26 Juni f. m.
Hvad angår den omtalade oenigheten om hvad bäst vore, så blir man, i fråga om dessa slags persedlar, aldrig ense om hvad som bäst kan vara, nian må nu begagna sig af erfarenheten hos Ryssar, Fransoser eller Österrikare, som hafva sina arméer ständigt på rörlig fot.
En hvar tror sig kunna hitta på något bättre, och det ena försöket anslälles efter det andra, lill dess man slutligen återkommer till det gamla.
Skulle man vänta med anskaffningen af sina behof till dess man blifvit ense örn hvarjehanda detaljer, så blefvo aldrig några förråder samlade för att i nödens stund tillgå.
Utsk. har varit af den öfvertygelse all man måste göra anskaffningar som äro oundgänglige, efter modeller, som för tiden äro antagne såsom varande de bästa och på grund deraf har detta belopp blifvit föreslaget.
Uppå härefter framställd propos. blef förevar, punkt af Utsk:s utlåt, bifallen.
2:dra punkten, ang:de anslag lill bestyckning utaf strandverken vid Carlstens fästning.
Tvertemot den åsigt, som inom Utsk. gjort sig gällande, har jag yrkat bifall till det begärdta anslaget af 50,000 r:dr, utgående från den åsigt att icke säga nej då fråga vore om medel sorn skulle användas til! landets försvar och uprätthållandet af vår sjelfständighet.
Som sädane anser jag de anslag, som hafva till föremål bestyckningen af våra fästningar, hvarföre jag nu yrkar återremiss af denna punkt, med begäran att anslaget mätte beviljas.
Jag gör Hr Stjernsvärd all rätlvisa i afseende på den åsigt han nyss ultalat; men inom Utsk. erhölls den uplysning att sjelfva hudvudfästningen vid Carlsten ännu icke vore färdig, utan att till densammas fullbordande åtginge ytterligare ett år, samt att, hvad strandbatterierne anginge, vore för dem ritningar icke heller upgjorde, än mindre fastställde.
Då följaktligen intet arbete med Strandbatlerierne kan vara börjadt, torde R. o. Ad. finna, alt innan desamma blifva färdiga och fråga om deras bestyckning kan upstå, är åter riksdag förhanden då äfven tid blir alt bevilja det anslag, som behofvet fordrar.
Kanonerne hinna nog att gjutas och blifva i ordning till den tid batterierne blifva färdiga alt dem emottaga, och således är ingenting förloradt om anslaget ej nu beviljas.
I motsats till den siste talaren, får jag tillkännagifva, att bestyckningen fordrar lika läng tid, som Strand-batteriernes byggande; men jag anser den omständigheten, att dessas byggande ännu icke blifvit påbörjadt, ingalunda utgöra något hinder för beviljande af anslag till bestyckningen; och det är på grund deraf, som jag fortfar i mitt yrkande.
Ex. Ilr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle förevande punkt af Utsk:s utlät., ropades starka ja, blandade med nej; hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
3:dje Den 26 Juni f. m. 177 3:dje punkten, ang:de anslag till anskaffning af nija Infanteri-gevär.
Afven i denna punkt har jag yrkat förändring sålunda, att anslaget till gevär måtte nedsättas och fördelas i tvenne serskilda anslag eller det ena för stamtruppen ecb det andra för beväringen.
Ingen lärer kunna neka det ju ej beväpningen är af högsta vigt för soldaten, men icke dess förthy eger den oegentlighelen rum, att för beklädnads- och utredningspersedlar är anslaget upfördt på ordinarie stat, hvaremot beväringen beror af tillfälliga anslag.
Jag anser alltså beväpningen böra upföras på ordinarie
Stat till så stor del, som erfordras för stamtruppen samt att återstoden deraf tillägges krigsreserven, eller hvad här kallas reserv-fonden.
Icke heller kan jag gilla Utsk:s yttrande om brukningstiden; i ett land, der gevären äro i ständigt bruk, har man antagit tiden för ett gevärs begagnande böra vara 50 år.
Krigsministerns för Fransyska arméen beslut af d. 18 Mars 1819 är brukningstiden för gevär och andra blanka vapen faststäldt till 50 är; och på grund deraf har jag gjort min beräkning att 20,000 r:dr årligen skulle vara tillräckligt för stam-truppens beväring.
Denna summa har jag tagit mig friheten föreslå, malte afskiljas, från den öfriga delen af anslaget, om hvilken sednare lämpligast torde bli att yttra sig när den 12:te punkten förekommer rör:de krigsreserven.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville medgifva återremiss på ifrågavar. punkt, med förklarande att det, som erfordras för stamtruppernes beväring, måtte öfverföras från extra-ordinarie till ordinarie staten.
Jag vill visserligen icke bestrida möjligheten af den längre brukningstiden utaf gevär inom Franska arméen, men vill påminna den värde talaren, Hr Stiernsvärd, att inom denna armée finnas flere omgångar gevär för hvar man, hvilket icke är förhållandet i Sverige.
Väl kunna gevär efter 20 å 30 års förlopp begagnas till exercice, måhända äfven lill målskjutning, men öfvertygad är jag, atl, när den Franska arméen rycker i fält, förses den med fullt dugliga gevär.
Ett skäl emot en så lång gevärens brukningstid hos oss, som den värde ledamoten omnämnt är, att vi ej kunna tillverka gevär till den fullkomlighet som de Fransyska faktorierne.
De Franska gevären äro till hvarje serskild del förfärdigade med den yttersta noggrannhet, hvilket ej alltid är fallet med våra.
Gevär finnas lill vår armée utdelade, hvilka ingalunda äro sådane de böra vara; det händer med dera, alt slagfjedern icke står i rikligt förhållande till stålfjädern t. ex., som naturligtvis inverkar pä gevärets duglighet och förorsakar dess skyndsammare obrukbarhet.
De Fransyska gevären, jag uprepar det, äro så utmärkt väl gjorda och till alla sina detaljer så homogena att icke minsta fel på dem finnes.
Jag anser att det af Konungen, för gevärs-anskaffmngen, begärda anslag måtte beviljas.
Ilr Stiernsvärd:
Jag vågar, utan fruktan för gensägelse påstå att den siste värde talaren misstagit sig då han påstått att de Fran8 II. 12 178 Den 26 Juni f, ra. syska gevären i detalj äro bättre än våra.
Jag vågar säga att i delta påstående ligger ett misstag, då jag haft tillfälle att taga kännedom om de begge sorterna.
Vårt besigtnings-reglemente i afseende å gevärs-tillverkningen är vida strängare än det Fransyska, hvilket äfven haft till följd att i det förstnämnda modifikationer pä de senare åren måst medgifvas, emedan det var svårt att enl. samma reglemente approbera ett gevär, och häruti låg äfven orsaken till den ringare fabrikationen.
Men i en annan omständighet äro Fransoserne före oss, eller i priset för tillverkningen; ty då ett Fransyskt gevär kostar ungefär 17 r:dr, är priset på ett Svenkt 21 r:dr s. m.
Afven jag begärde ordet i anledn. af det yttrande, som talaren näst före den siste afgaf rörande de Fransyska gevärens företräde framför våra.
Jag tror att man kan våga bestrida detta hans yttrande synnerligast hvad angår de gevär, som här tillverkats efter år 1830.
Före denna tid voro verkligen de gevär, som hos oss förfärdigades, af mindre god beskaffenhet; men hvar och en, som något närmare befattat sig med gevärsbesigtningar, vet att de under loppet af de sednare 20 åren i Sverige fabricerade gevären blifvit med den största noggrannhet tillverkade och alt man numera icke har fog till någon giltig anmärkning hvarken i afseende på beskaffenheten af materialerne eller arbetets utförande.
Deremot är det också en sanning att flere af de gevär, som före nyssnämnde tid tillverkats, äfven som de, hvilka till begagnande inom beväringen, utlemnats, varit af en relativt mindre god beskaffenhet, men dessa hafva varit dels äldre gevär, dels de åren 1812 och 1813 från England införskrifna s. k. subsidii-gevären.
Då fråga nu är att bevilja, eller icke bevilja det anslag
Ko nungen äskat för gevärs-tillverkningen, torde man böra betrakta saken ur tvenne synpunkter. l:o Huruvida gevärs-faktorierna kunna subsistera i händelse af anslagets förminskning och 2;o om vära förråder äro i det skick att del med fäderneslandets säkerhet vore förenligt att nedsätta den årliga tillverkningen.
Jag vågar utan tvekan påstå att om tillverkningen i betydligare mån inskränkes, blir deraf en Statsförlust, ty faktorierna nödgas då att afskeda redan en gång tillvande och skicklige arbetare, och jag ber att med afseende derå få fästa upmärksamheten på förhållandet med Carl Gustafs Stads gevärsfaktori, såväl i afseende pä antalet som priset af tillverkade gevär, under byggnadsåren, då ännu icke den förväntan man derpå haft, hunnit blifva upfylld.
Det visar sig nemi. att under de 10 åren, 1836—1845, derstädes endast tillverkades 2,581 st. gevär och 1,610 par pistoler; 1846, 1,084 gevär och 48 studsare; 1847, 1,195 gevär och 9 studsare;' 1848: 1,308 gevär; 1849, 1,494 och 1850, 2,008, jemte ålskillige mindre persedlar under sistnämnde 3: ne år.
Orsaken lill denna betydliga tillökning i fabrikationen, härleder sig dels derifrån att Faktoriet under dessa år blifvit färdigbyggdt och försedt med nödige machiner, dels ock från den underd. skrifvelse, som Sländerne i afseende å detsamma afläto under sisth riksdag.
Då nu, Den 26 Juni f. m. 179 pä sålt jag haft äran visa, tillverkningen ärligen stigit, har äfven i män deraf priset fallit; år 1847 kostade vid kronans faktori, adrainislrations-koslnaden inberäknad, ett gevär, 34 r:dr 16 sk.; 1849, 24 r:dr 19 sk. och 1850, endast 21 r:dr 17 sk. eller 28 sk. mindre än de gevär som tillverkas vid Husquarna.
Vid båda Faktorierne skulle nu 6 å 7000 gevär årligen kunna tillverkas och det visar sig således att man lyckats updrifva denna fabrikation till den fullkomlighet som man önskat; men skulle, genom minskadtanslag för tillverkningen, man nödgas åter inskränka densamma, så blefve deraf den naturliga följden att de utmärkt skicklige arbetare man bildat, mäste afskedas, då man ej af dera kunde draga tillräcklig nylla.
Beträffande Faktoriet vid Husquarna, eger detsamma en arbetspersonal af icke mindre än 153 mästare, 23 gesäller och 75 lärlingar, eller tillsammans 251 arbetande personer.
Hustrur och tjenstefolk upgå till 92, minderårige barn till 130 och pensionärer till 49, med ett ord det är ett betydligt antal menniskor, som der lefva af denna tillverkning.
Genom ett K.
Bref af 1833 eller 1835 (jag minnes ej rätt hvilketdera året) är detta Faktori, om ej fullt beiättigadt, likväl i det närmaste tillförsäkrad! om årlig afsättning af 2000 gevär, och enl. ett äldre sådant, uthändigadt på 1700:talet skulle beställningen för året från kronan minst utgöra 1,500 st.
Skulle man nu vilja nedsätta det anslag, som StatsUtsk. tillstyrkt, så blefve följden, jag uprepar det än engång, bedjande att man derå ville fästa sig, icke blott att tillverkningen vid begge Faktorierne mäste inskränkas, ulan hvad än värre år, de skicklige arbetarne förafskedas för att öfverlemnas lill fattigdom och elände med hustrur och barn, ty Mine
Hrr man kan vara en utmärkt skicklig faktori-arbetare, utan att derföre vara serdeles användbar till andra likartade sysselsättningar och detta af den enkla orsaken att genom arbetets fördelning, hvarje arbetare endast sysselsättes med vissa delar af geväret.
Följden af allt detta blefve att landet i nödens stund både saknade tillräckligt antal dugliga gevär, och kunnige arbetare till sådanes förfärdigande.
Dessutom ber jag alt få nämna, att, då Sländerne år 1848 sammanträdde, fanns verkligen för gevärslillverkningen i behåll sedan den föreg:de riksdagen 103,209 r:dr 29 sk. 2 rst. och denna behållning utgjorde anledningen, hvarföre Konungen då ej äskade mer än 100,000 r:dr emedan denna sednare summa, sammanlagd med besparingen utgjorde öfver 203,000 r:dr, ungefärligen tillräcklig för anskaffningen af 4,000 gevär under hvardera året till dess ny Statsreglering vidtog.
Af detta belopp återstå nu endast 19,572 r:dr, hvarutöfver Konungen äskat 200,000, då summan till nästa riksdag till gevärs-anskaffning blir 219,500, hvilken är oundgängligen nödig, om 4000 gevär årligen intill nämnde tid skola kunna tillverkas.
I afseende på den upgifna brukningstiden för gevär inom Franska arméen, vill jag ingalunda bestrida möjligheten deraf, men tror att för bedömmandet fordras kännedom om åtskilliga detalj-förhållanden.
Så lärer t. ex. en betydlig del af nämnde armée vara per 12 * 180 Den 26 Juni f. m. milterad, hvarunder gevären besparas äfvensom hvarje sådant lärer vara beräknadt att skjuta ett visst antal skott, hvarefter sedan detta är upnådt, ersättning lemnäs till passevolontörerne för hvad med dem derutöfver skjutes, och hvarföre dessa äfven alltför gerna kunna ingå på den längre slitningstiden, då de, för hvarje år af den i reglementet fastställda brukningstid, erhålla en betydlig kontant ersättning för ökad slitning.
En hvar vet, att dä sädane vilkor åtnjutas vid en passevolance, kan passevoloutören alltför väl utsträcka tiden, huru långt som helst, dä han erhåller ersättning i andra afseenden; men hvad jag tror att man bör taga i betraktande, det är, huru vida vi ega i våra förråder ett tillräckligt antal gevär, för att vid tillfälle af krig, kunna sätta oss i försvarstillstånd mot våra flender.
Jag tror att något hvar skall inse att vi ej befinna oss på denna punkt; då vi beräkna stammen jemte 5 klasser beväring, så är det nödvändigt att Sverige bör kunna förse med gevär 100,000 man.
Uti våra förråder ege vi f. n. till krigsbruk duglige gevär, d. v. s. gevär med karbin-kaliber, 79,000, af hvilka 53,000 st. äro försedde med slaglås och 26,000 med flintlås, hvaraf synes att vi, för en annee af 100,000 man icke har fullt ett gevär för hvarje karl, dem inberäknade som äro utlemnade till indelta arméen.
Hr Stiernsvärd, som åberopar Fransyska arméen, torde veta, att man der anser sig böra ega minst 2 ä 3 gevär per man i reserv; men i Sverige skulle, derest vi försedde vår indeldta aimée och beväring med gevär, dugliga lill krigsbruk, icke något finnas qvar för reserv.
Jag tror derföre att ifrågavar. tillverkning bör sträckas så långt åtminstone, att man’ må komma derhän att 1| gevär må kunna beräknas för hvarje man.
Till ett sådant resultat skall man kunna komma efter 20 år, derest man fortfar alt lenina Konungen anslag till betäckande af kostnaden för en årlig tillverkning af 4000 st.
Detta antal borde visserligen förökas men då landels tillgångar icke medgifva för detta ändamål större utgifter än den af Konungen äskade summa, anhåller jag att R. o. Ad. åtminstone icke mätte vägra detta så nödvändiga anslag.
Jag vill ej längre ingå i utveckling af detta ämne, utan anhåller endast om propos. på bifall lill denna punkt.
Jag befarar ej att på detta rum någon nedsättning skall komma i fråga i detta anslag som StatsUtsk. hemställt måtte utgå, då här är nogsamt bekant att gevär måste finnas att tillgå samt alt anslaget icke är större än hvad som väl behöfves.
Det är icke heller derom jag ernar yttra mig, utan fäster mig vid Hr Stiernsvärds förslag om serskilta anslag till stamtruppers gevär och serskildt för sådane, som på krigsförrådet borde inlemnas.
Om serskildt anslag skulle lemnäs för stamtruppers gevär så förutsätter detta, alt nämnde trupper skulle hafva utslitit sina och behöfva nya och derefter af de utslitna bildas ett förråd, skiljdt från det för krigsbehofvet.
Någon orsak hvarföre man skulle hafva två serskilda förråd och Den 26 Juni f. m. 181 tvenne redovisningar således böra ega rum, kan jag ej inse, och möjligheten deraf att ett visst antal reg:ten, just på samma tider som anslaget ger tillgång till nya, skulle hafva ulslilit sina gamla gevär, kan jag ej heller alltid förutsätta; icke heller kan derigenom åstadkommas någon hushållning.
Det kan hända att 2 å 3 reg:ten behöfva nya gevär, under det att många år passera utan att något behöfver utbyta sina gevär emot andra.
Tillverkningen af de gevär, som stamtruppen brukar, och af sådana, som skola till gevärsförrådet, för krigsbehof, inlemnas, måste vara af samma beskaffenhet; vi hafva tvenne förråder och redovisning af serskilda anslag i riksstaten: jag skulle önska att hela anslaget i riksstaten för anskaffningen af dessa gevär stöde pä ordinarie
Stat, så länge vi behöfva öka vårt förråd af gevär till krigsbruk, hvilket mäste fortfara ännu i många år.
Men då under loppet af några och tjugu, så icke varit förhållandet, utan gevärslillverkningen berott af extra Statsanslag, och Konungen icke heller salt något annat i fråga, samt dessutom den ordinarie Slatsregleringen är af Ständerne så tillrida godkänd, att något införande deri af detta anslag icke kan ega rum, så måste denna mening lemnäs å sido.
Emedlertid skulle jag önska, att förbrukningstiden af vära gevär under fredstid utsträcktes något utöfver hvad den nu är.
Jag är öfverlygad alt många gånger, sådane gevär som blifvit från regdene inlemnade, kunnat under fredstid begagnas i flere år.
Vi behöfva verkligen spara på gevärs-förråden och icke taga några af de lill krigsbruk afsedde gevären, förr än de af regdene begagnande äro fullt utslitne och obrukbare, ty våra gevärsförråder äro icke så väl försedde att ej ett ökadt uplag af några tusen st. om året väl behöfves.
Med det anslag, som nu är af StatsUtsk. tillstyrkt, och med den förbrukning som under sednare år egt rum, torde icke mer än 2,300 gevär årligen kunna i förråden upläggas, och hafva vi sålunda att motse en lång framtid innan de befinnas i det skick som ett krig fordrar.
Likväl tror jag ej denna förbrukningstid kunna utsträckas till 50 år; det kan väl hända att föreskrift derom uti Fransyska arméen finnes, men icke kan man der hafva erfarenhet att något enda gevär varit brukbart så lång tid, under tjenstgöring.
Till svar å hvad Hr Stiernsvärd anfört, får jag nämna, att jag visserligen icke bestrider den noggrannhet hvarmed gevärstillverkningen i Sverige verkställes, utan tverlom anser att fabrikationen deraf på sednare tider gått mycket framåt och vunnit temligen stor fullkomlighet; men hvad jag anfört om den Fransyska Fabrikantens skicklighet i förfärdigandet af gevär, det har jag af en känd auktorité som icke kan jäfvas, af en person, som på kronans bekostnad reste i alla länder för att undersöka gevärs-tillverkningen och derom lemna uplysningar.
Denne man hade både theoretisk och tecknisk kunskap i ämnet och var kanske den förste infanterist på sin tid, nemi. numera afl.
Kaptenen Kallerström.
Lika med föregide talare kan jag ej anse förbrukningstiden för ett gevär kunna utsräckas till 50 år; af våra Svenska gevär, torde jag icke kunna sägas sakna erfarenhet och vågar på grund af denna, yttra detta påstående. 182 Den 20 Juni f. ni.
För öfrigt vill jag förklara, att det ifrågavar. anslaget ingalunda är för stort, utan tvertom, snarare för litet, då raan besinnar att det ej är nog med det gevär soldaten har i hand, ulan att äfven förråd deraf bör finnas för alt i nödens stund tillgripa; i andra länder finnas 3 ä 4 omgångar gevär för hvarje soldat.
Jag anhåller om bifall till ifrågavar. puukt.
Jag vill blott förklara, det jag, af hvad mot raig anförts icke blifvit öfvertygad om oriktigheten af min åsigt att behofvet af anslag lill gevär för stamtrupper och för reserv-förråden öfverflyttas från extra ordinarie tili ordinarie
Stat, då denna sednare uptager anslag för persedlar, som äro underkastade vida hastigare förändringar än gevär, nemi. beklädnads- och remtygspersedlar.
Hvad tiden för gevärs-förbrukning beträffar, så kan den visserligen bli kortare än 50 år, men sådant blir ju tillfälle att utröna vid besiglningar eller mönstringar innan omsättning kommer att ega rum.
Jag har endast afliört en del af denna diskussion men hvad angår slitningsliden bar ämnet blifvit så fullkomligen utredt af de tvenne ledamöter af StatsUtsk. som derom yttrat sig, alt jag dervid bar föga eller intet att tillägga och vill derföre blott, till styrka för de skäl, som af nämnde ledamöter blifvit anförde, uttala den tanka, alt tillämpningen af hvad i andra arméer, och under andra förhållanden eger rum, sällan eller aldrig fullkomligen låter sig tillämpa pä ett annat ställe.
Utan tvifvel tror jag att i alla Europas arméer skiljaktigheter ega rum, så alt icke det ena landets fullkomliganden öfverensstämma med det andras: men hvad vi emedlertid bär faktiskt veta, det. är, att 30 år ungefär, kanske något mer, kanske något mindre, är dea förbrukningstid för gevär, som för indeldta arméen varit den hittills vanliga, samt för den värfvade 15, 16, någon gäng 18 år.
Under sådane förhållanden, och då delta är bestyrkt af en mångårig erfarenhet vågar jag hemställa huruvida det vore klokt alt i en så vigtig, och kanske den vigtigaste frågan rörande våra försvarsanstalter, låta theoder och andra länders exempel gälla framför egen erfarenhet.
Hr Stiernsvärds yttrande, skulle jag dermed gerna mig förena om nemi. lillgångarne voro sådane alt pä ordinarie anslagen gevärs-tillverkningen kunde upföras hvarmed visserligen mycket vore vunnet; men så står det icke till, hvilket bäst blifvit uplyst af de StatsUtsk:s ledamöter, hvilka jag hört hafva tagit närmare kännedom om förhållandet.
Under sådane omständigheter och intill dess vi hunnit det mål, att, inbegripen slitning, den verkliga, icke den* kalkylerade tillverkningen, som icke med den förra öfverensstämmer, lernnar ett tillräckligt antal gevär, för stående arméens behof, lill dess tror jag det vara af yttersta nödvändighet att Ständerne bevilja det fulla anslag, som af Konungen här är begärdt, hvarigenom vi först efter närmare 30 år komma derhän, alt vi, för en aimée Den 26 Juni f. m. 183 af 80,000 man, kunna sägas hafva gevär per man, eller det minsla som jag tror för någon aimée vara beräknadt.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. ifrågavar. punkt af Utsk:s utlåt.
4:de punkten, ang:de anslag till anskaffande af nija pistoler ; och 5:te punkten, ang:de anslag till äldre gevärs förändring för slagkruts-antändning.