Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hafva vi icke ännu för ögonen alla de ofullkomligheter, sorn vidlåda tryckfrihetslagen, ehuru den haft Ståndets bästa hufvuden till fedacteurer, och månne ick friheten att höra blef lika svår att redigera?
Huru och hvar bestämma gränsen af husets och hvarje dess medlems rättigheter
Och skyldigheter?
Kan man dervid slutligen undvika, att likasom i England, till trotts af den Öfriga lagfarenheten sätta Huset i utöfningen af åklagare-, domare- och domverk* ställande rättigheter?
Ja detta blef det enda medlet, och med detta medgifver jag, att frågan, omej nyttig, åtminstone, kunde blifva mindre skadlig.
Huru bestämma hvilka mål och vid hvilKa tillfällen Allmänheten borde, vid antydan öfverlemna Gallerierna?
Skulle det liksom i England bero af en enda af Husets medlemmar? eller fordras fleras röster dertill? eller skola vissa mål caracteriseras såsom icke publika?
Huru långt skall Galleriernas öppnande medgifvas?
Vid alla Plena? vid voteringar? i Utskotten? vid RiksRätten?
Hvilken massa af frågor, mine Herrar, preliminairafrågor af största vigt, så väl för husets ordning, som för allmänhetens ännu okända rättigheter, som då böra i förväg bestämmas?
och detta skall alltid blifva svårt uti ett landj der en sådan fr*?
Deri 27 Januar\i.
-3 het skulle tillskapas och icke är, som i det ofta åberopade England, en lycklig följd af upplefda bruk och antagna nationabeder.
Kan denna nya lagfarenhet få med rätta det modesta namnet af reglementarisk ordning?
ingriper det icke, som all annan lagstiftning, uti medborgares dyrbaraste rättigheter, frihet eller anseende? bf'höfver dm icke den väpnade rmgtens biträden, i fall af ett möjligt motstånd? och vi skulle kalla det endast reglementarisk ordning?
Nej, en ny lagstiftning och ganska ömtålig lagstiftning finner jag den vara, och som ail sådan icke kunna ske utan Medständevs biträde och Konungslig sanctina.
En annan betänklighet är den, som uppstår deraf, att våra politiska dagblad,red,cteurer kunde möjligtvis, ledde eller inis,led le af motiver, dem vi nu icke behöfva i förväg appreciera, gifva allmänheten falska relationer af hvad de sedt och hördt, under våraSessioners lopp.
Hvad band tänker man sätta pi dessa Journalister?
Hvad damm emot utspridandet af förtydda eller förlöjligade tal, hvartill partiandan kan förleda en och annan ?
Skulle Ståndet eller den personligt sårade söka en tillkallad Jurys biträde eller Kärn nersRättens?
eller skall den arbetsamme
Riksdagsmannen till lön för den öppenhet, hvarmed han uttrycker sin mening, nödgas ur andra Journaler föra en serskild polemik emot den, som med flit vanställt dess yttrade tänkesätt?
Uti England är det Underhuset sorn äfven 54 Den 27 Jann ar ii, i denna fråga är ensam domare och bestraffar
Journalistens origtiga framställningar med böter eller fängelse, allt efter omständigheterne: skall äfven detta införas uti vår lagstiftning?
En tredje och kanske alfvarsammare betänklighet finnes uti det resultat, som säkert inträffade,nemligen att mången redlig och upp* lyst medlem af Ståndet, ovan att ikläda sina tankar vältalighetens och den konstiga retorikens ytliga behag, men hvars insigter kunde gagna det allmänna, skall häldre tystna änvå* ga sig på ett tält, di-r icke a'lenast Ståndets medlemmar, utan en inkallad allmänhet tages till vittne af talangen, eller spejare af afsigterne.
Äfven detta är ett ondt, som svårligen skall ersättas af den nytta, som publiciteten i detta fall kunde erbjuda, uti den förfinade talekonst, som derigenom skulle uppammas uti egmkäi lekens famn.
Att denna konst, som med skäl påkallar vårt bifall likväl icke är ett nödvändigt vilkor för fattandet af visa beslut, derom vittna många framflutna Riksmöten, der mera gjorts än talats, och främst bland alla icot; års Riksmöte, der vår nu varande frihet och constitution grundlädes utan denna publicitet och utan Galleriers bifall. 1 hvad laglig viig hinde forslaget tillvägabringat? var 3 momentet.
Man har velat anse den väckte frågan för en Ståndets ensak, ett reglemente, som på sin höjd behöfde Konungens sanction.
Men är väl detta förhållandet? kunna vi förbise, att våra Medständers Depu - Den 27 Januarii, 35 fa* ion er och deras ProtocolisUtdrag communicer^s oss under våra Sessioner, och att således de ock halva en rätt, att yttra sig öfver frågan, kau man dessutom conscqverter antaga, att ftt Stånd skulle inbjuda allmänheten, och de andre förvägra det?
Vöre det ej att på desses bekostnad söka allmänhetens bifall?
Sådant är törhållandet, säger man, i England, der Öi ver hust t väl tillåter ledamöter utdela någre bi Heter tillfälligtvis, men icke lemnar allma heten samma rättigheter , som i Under-» huset Men Engelska Pairskammaren, denna ofanteliga' \ris*ocrrtiska byggnad, som hvilarpå en liks ofantlig personlig rikedom, och vördas med skäl af foUets allaclasser och politiska partier som ftihetens rätta försvarare, denna Pärskammare kan icke liknas vid något af våra fyra Riksstånd, hvarken till sina politiska functioner eli r dess mägtiga inflytande på hec la landet.
Hvad som pissar för Engelska pairskarnmar n, hvad secler för densamma stadgat, kan så ied s ej med fog citeras som exempel för vår consotution och våra Riksstånd.
Nej, mina Herrar!
N-jom oss med hedern att vara Svenskar, med våra Svenska seder och tänkesätt och med en för Sverge högst lämplig constitutiont och nöjde med vår lott, som utfallit ganska lyckligt, truktom att under jagandet elter ett bättre, förlora det goda vi ä aj och sökom aldrig, att efterapa andra lätiders seder eller lagar.
Af det jag nu vördsamligen haft äran anföra täck;es Höglotlige Ridderderskapet och Den 27 Januarii.
Adeln finna, att jsg ej kan våga tillstyrka ett förslag, som, ehuru vackert i sin tendens, är förknippadt med allt för många betänkligheten och troligen skullp utestänga många ilrån sin yttranderätt.
Efter det beslut, som Högloflige Ridder^- skåpet och Adeln uti des sednare Plenum fatf tat, rörande Protocollers snara tryckning, kan jag ej eller inse huru allmänheten skulle sak-t na den kunskap, den äger rätt att önska om våra ötverläggningar. jag anser fast mera, att då Ridderskapet och Adeln, dervid fästat det vilkor, att dess ProtOcolier förut böra vara justerade, skulle det snörrakt stndaemot den’ na del af beslutet, om samma allmänhet lär hvilken de tryckas, öfvervarar sjelfva Sessionerna och således får del af debatterne inna» de ens äro till Protocollet fattade» Hvem är ibland oss, sorn icke haft tillfälle uti sin Riksdagsmannabana öfverlefva di.?
- cussioner så varma, att oftare ord eller meningar förekommit, som efter ömsesidiga explicationer och lugnade sinnen blifvit utur Protocollet uteslutne, och denna method mötte intet hinder, så länge discussionen föreföll inom slutna dörrar, men förlorar all kraft, ali nytta, enär hvarje ord uppsnappas af dem, som deraf sedan vilja draga sin dagliga föda.
Visserligen vore bättre om aldrig någon öfverilades i sitt nit för det allmänna och alltid bibehöll ett lika lyckligt sinneslugn: men månne icke med bästa vilja detta åter komtn*r Den 27 Jai,warit. -57 att räknas mer ibland fromma Önskningar, än ibland uppfyllda vilkot?
Jag ber slutligen Högloflige Ridderskapet och Adeln förlåta mig om jag upptagit så stor del af dess tid med ett förslag, som jag väl i theorien kan gilla, men som jag i utöfningen fruktar blifva skadligt.
Theorier kunna vara sköna och förledande, och rycka derföre så ofta den ädlast tänkande efter sig; men praktiken, stödd på erfarenheten och ledd af meniskokännedom , nedrycker honom snart ifrån den ljusa drömverlden, der allt syntes skönt och allt var godt, ner till den alldagliga verld, der det goda oftast missbrukas och det sköna förvrides; och då, mine Herrar, stadnar den vise alltid säkrast vid det sorn icke kränker någons rätt och helgas af folkets häfdvunna seder.
Ko 8.
Jag har ofta trodt mig finna, att man vid betraktande af inrättningar i andre constitutionella Stater såtom t. ex. i England, till vårt land velat lämpa resultater, hvilka väl må hända kunna stå tillsammans med de constitu* tionella formerne i nyssnämde Stat, men derföre alldeles icke med våra.
Det finnes nemligen skäl, hvarföre allmänheten i England kan gä - 58 Den 27 Januarii, ra anspråk på inträde i Adelns representera^ de församling, och likväl admitteras ett högst inskränkt antal och det af Pairerne sjelfve, innefattande deras närmaste slägt och vänner.
Dessa skäl saknas deremot alldeles hos oss.
Da nemligen i denna Stat. den representerande Adelsmannen, till följe af Fairsinrättnmgen, njuter sådane inkomster, att han tor sitt underhåll ej behöfver inträda i Statens tjenst elier uppoffra sin tid åt andfa trägna productiva yrken, så har det allmänna på honom det billiga anspråk, att han skall rigta sin ungdoms studier och sin mannaålders verksamhet hufvudsakligast åt det yrke, han genom födseln är ämnad att öfvertaga, nemligen det af Statens representant.
Tiil de förberedande
Studierne för detta yrke hörer onekeligen det studium af så stor vigt i en constitutionel Stat , ett hastigt samt i ett ledigt och vackert sprak muntligen kunna kläda sina tankar, oell denna Adelsrepresentantens skyldighet der rättvisar allmänhetens fordran, att genast och utan t agon slags framdeles justering, blifva genom éhörarne underrättad om ordalagen i Representmternes debatter.
Ock'å har man, mig vetterligen, i någon Engelsk tidning aldrig sedt en Pair behöfva strida med allmänheten om hvad han inom parlamentet sagt eller icke sagt, Men i vårt land exi sterar icke samma otvananförde förhållanden.
Större delen af Adelns Representanter här äga icke en så betydlig förmögenhet att de endast deraf kuna subsistera; de måste derföre *gna sig åt andra yrken, vare sig i Statens tjenst
59 eller körande till dess produetion, hvilka i ungdomen fordra antingen vidlyltiga studier eller en trägen sysselsättning.
Man bör derföre bär sällan kunna begära, att den blifvande
Adelsrepresentanten uppfostras för sitt yrke, som Representant, Och aldraminst att han bildas till talare, då vi olyckligtvis härtill alldeles sakna lärare vid våra högre lärosäten-
Af dessa skäl måste naturligtvis löija, att större delen af Ridderskapet och Adeln icke äro hvad man i allmänhet förstår med talare, och det är säkerligen denna omständighet, som gifvit helgd åt den gamla praxis, att de muntliga anföranden till Ståndets Protocoll, få efter slutadt Plenum skrifteligen af hvarje Ledamot uppsättas och till RiddarhusSecreteraren aflemoas, för att i detta skick i Protocollet intagas.
Men hvartill skall detta stä dande af en muntlig motion tjena, om allmänheten redan ut en annan canal känner våra yttranden, till och med kanske äfven missför. stådde, origtigt fat ade och oredigare uttryckte, än de af oss sjelfve blifvit och hvilken sednare olägenhet alltid skall i större moa inträffa här än i England, där snällskrifveriet uppnått en sådan höjd och fullkomlighet, att talaren åtminstone kan vara täker, att intet ord i Tiuningarne tryckes som lian ej talat.
Åkerhjelm ger oss väl anvisning att i san,ma tidning som upptager våra muntliga anföranden, äfven införa de rättelser vi finna nödige; men om äfven dessa anmärk - 6o D en 57 Januarii, ningar alltid skalle af Allmänheten begagrtag såsom de borde, så bekänner jag för min del upprigtigf, att jag tror det alltid blifva obehagligt för en representant, att antingen sätta sig i beroende af TidningsRedactionens godtfinnande att införa dess anmärkningar, eller ock, att med densamma i en annan Tidning kanske råka i en litterair strid, som möjligtvis kan uppnå en vidlyftighet, hvilken man i början ej kunnat förutse.
Jag går nu att anföra ännu ett skäl emot antagandet af Friherre Åkerhjelms motion.
Af de grunder jag ofvanföre haft den äran utveckla, följer, att större delen af Adelns representanter befinna sig i samma predicament, att icke vara talare.
Det år derföre naturligt, att man inom Ståndet har undseende med hvarandra, och att man icke der af en missförstådd blyghetskänsla hindras att anföra en god tanka, om man också skulle veta med sig sjelf, att man vid dess anförande ej skulle kunna fritaga sig för fel emot logikens grundsatser.
Men hvad undseende kan man väl vänta sig af åhörare, som ej hindås af samma ömsesidiga band?
Jag. för min del vågar tro, att motionens antagande skulle utestänga yttrandet af mången förträfflig patriotisk idé och hafva vi då vunnit eller förlorat vid detta antagande?
Jng erkänner visst
S hög grad nyttan af offentligheten 1 hvarje constitutionel Stat, men jag anser den nu projecterade offentligheten af Ståndets öfverläggningar vara för tidig och böra uppskjutas åtminstone till dess vi i framtiden, vid våra Academier möjligen kunnat en längre tid äga Den 27 Januarii. lärare i faLtekonsten och till dess den stigande upplysningen starkare än hittills skedt, påkallat äfven i enskika sällskap , ordentliga discussioner öfver allmänna ämnen.
Då jag nu till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ödmjukast öfverlemnar detta mitt betänkande, anhåller jag, att Ridderskapet och Adeln vill® anse det endast såsom alstradt af en ung Ledamots varma öfvertygelse, att i en sak af vigt, sådan som denna, böra göka tillfredsstäl» la sin känsla för allt som är rätt och billigt.
För öfrigt får jag äran förklara, att jag så mycket mer afstyrker antagandet af Friherre Åkerbjelms motion , som Ridderskapet och Adeln redan gått i författning otn ett så skyndsamt tryckande af dess Protocoller , att derigenom både
Allmänhetens vettgirighet synes kunna blifva tillfredsställd och det starkare befästande af sambandet emellan Nationen och dess representanter vinnas, som Friherre Åkerhjelm uti sitt Memorial åsyftar; Nio 9.
Herr Ehrenstam, Samuel Gustafi Fastän, med en sann högagtning för petfi sonen, af hvilken det nya offentlighetssystemet inom Riddarhuset, blifvit framstäldt, måste jag dock i afseende på den soupponerade nyttan af saken, öppet bekänna min enskildta, olika öfvertygelse.
Stiftandet af en lag eller samhällsordning förutsätter ostridigt i lörsta rummet, samhällets behof af en sådan.
Är då tryckfriheten, sådan den i bok* stafven lyder, och enligt dagliga erfarenheten utöfvas — nu mera blifven otillräcklig, att sprida nöjaktigt ljus angående detta Stånds handlingssätt?
Eller, hvad nytta tillskyndar det väl Svenska folket, om Ridderskapets och Adelns Protocoller underkastas menighetens domsrätt, innan de ännu upphunnit den form, som vår allmänna lag endast godkänner den nemligen — att vara vederbörligen justerade?
Van, att icke betvifla möjligheter, der jag sjelf ingen kunnat inse, tror jag visserligen, att dessa frågor skola omfattas med skiljaktiga conclusioner; men oberoende af dem alla, kan jag icke dölja m:n enskilta förundran öfver tidehvarfvets rikedom på nya förslagsmedel att för bättra folkens sällhet Jag nämnde den Svenska tryckfriheten; och nämner den vidare sådan den af Herr Cederschjöld blifvit motiverad i en skyndsammare tillämpning uppå tryckningen afRidderskapets och Adelns handlingar
— Om sådant icke mötes af skäliga hinder i Verkställigheten, så torde en hvar inse, att ingen tidsutdrägt kan betaga interesset för Protocollernes läs ning genom trycket.
Och då medborgaren
Den 2; Januarii. 6 3 »ålunda blifver deltagtig å ena sidan af dess i tagarne grundade rätt, och å den andra, af en oförfalskad redogörelse, tror jag också för min del, målet vara uppnått, hvaröfver man, icke utan vådan af menniskans gränslösa begär, må sträcka sina syftningar.
Under det tankan irrar emellan önskningarne och svårigheten, att kunna förena offentlighet å detta rum, med nationens sannskyldiga behof, erbjuda sig deremot frivilligt åtskilliga hinder, sorn sakens egen natur innebär.
Hvar finns borgen derföre, ait öfrige Stånden af national-representatio en, finna åhörare hos sig vara af allmän nytta och nödvändighet: och med hvad impression på sinnena, skulle väl ett olika förhållande i denna del Stånden emellan, kunna äga rum?
När åter verkställbarheten öfvertänkes, ej mindre i anseende till utrymmet för åhöraroe, är. de reglemetitariska åtgärder, som kanske i vidsttäcktare scala än man i början förmodat, bt hötves till ordningens och värdighetens helgd __ må dervid icke lemnäs utur åsigt, att, om än närvarande samlingsrum skulle synas inbjuda något ringa antal deltagare i den nya ordningen, giiver dock Grundlagen anledningar dertill , att Riksens Ständers sammanträden kunna inträffa å annan ort, der troligen, antingen kostsamma tillbyggnader skulle ske, för att tillvägabringa offentlighe - 64 Den 2f Jalmar ii. ten, eller ock stiftarne deraf, finna ett fÖr>- ödmjukelse uti bristande moyens till lagens utöfning^ Dessa, och kanske ännu ömtåligare följder blifva säkrast aflägsnade, Om den regeln får tjena till eftersyn, att en rättsinnig
Medborgare icke fordrar utomordentliga friheter och att den vise, några sådana ieke snedgifver.
Noiö* Friherre Sparre, Sixten', Jag för min del ingår icke nu i något tit» bredande öfver den väsendtlig» nyttan ellef Olägenheten af denna äskade förändring uti
Våra öfverläggningar inom lyckta dörrar, särdeles efter att hafva hört flere talare utveckla skälen för och mot, och i synnerhet Friherre Boije, sorn på ett så sällsynt lyckligt sätt framställt säkert på en klar sida: men jag tror dock att denna väckta publicitetsfråga närmar sig ganska mycket till den publicitet, som uti allmänna affairer redan är gifven genom trycka friheten.
Jag föreställer mig skillnaden uti dessa tvänne publicitetssätt hufvudsakligen vara, att uti ett lugnt samhälle tryckfriheten gef åt forskaren, och den uppmärksamme medborgaren det största interesset, då deremot offentlighet vid lagstiftande maglena öfverläggning gar
Den 2J jrantiåriL 65 gar torde gifva åt den redlige talaren det hufvudsakligaste interesset att blifva af främmande åhörare genast applauderad för dess eloquence.
Då man funnit lämpligt, att åt den executiva magten i flera länder gifva frihet att utan främmande åhörare hålla sina öfverläggningar; så torde denna frihet icke vara utan en väsendtlig nytta äfven för den lagstiftande magten.
Jag anser såsom frihet för en magt, vare sig stiftare elier verkställare, att inom sig lugnt fä öfverlägga och besluta, och jag anser såsom ett tvång att i hopens närvaro blifva förbunden dertill.
I de länder der offentlighet finnes vid lagstiftande magtens öfverläggningar, finnes ingen justering, och kan icke finnas förenad med verklig frihet af den yttrande känslan.
Slutligen måtte denna väckta offentlighet icke så alldeles ensamt angå hvarje Stånd inom sig, utan efter min tanka alla fyra Standen, och sist de derigenom uppkommande kostnader i mechaniskt och materiel! afseende, förmodar jag böra komma att be äknas Staten och icke Representantcrne särskildt.
Jag får vördsammast anhålla att detta ytt-J rande må få åtfölja motionens remiss till vederbörligt Utskott, som jag anser blifva ConstitutionsUfskottet, så vida Dagan kan närmas tryckfrihetslagen eller den constitutionella fri, hetens yttrande rätt.
Mil, till Rid, o. Ad, Pr, i Afd, S 66 Den 27 Januarii.
Friherre Nauckhofft Otto: 1 anledning af Friherre
Åkerhjelms Me* morial om tillträde för Allmänheten att öfvervara Ridderskapets och Adelns Plena, får jag vördsamt anföra; Utaf RiddarhusDirectiönens upplästa berättelse inhämtas ’’att det finnes 1296 lefvande Ätter,” hvilka hafva rätt att representeras på detta rum.
Jag medgifver sannolikheten af flere Hufvudmäo6 uteblifvande; men allas inställande måste dock alltid anses ligga inom möjlighetens gräns; och då således 1296 plåtser alltid skola hållas i beredskap, synes mig icke vidare något rum blifva disponibelt så länge salen är i det skick den nu befinnes.
Att tränga tillsamman de närvarande, till säte på Riksdagen redan antecknade af Ståndets respective Ledamöter, för att till hvarje ple* num åt Allmänheten upplåta det återstående af rummet, kan väl icke vara Friherrens mening.
Det är icke den del af Friherre ÅkerJ hjelms motion jag bestrider, som åsyftar offentlighet: tvärtom, jag respecterar uti offentligheten en oumbärlig grundpelare uti frihe-. tens byggnad, och önskar lika som han, offentlighet i våra öfverläggningar, blott den &lk införd på ett constitutionseöligt sätt 9 Gefe Den 27 januarii, 6 7 tillika hos de öfrige Stånden.
Jag går än längre: äfvensom Friherre
Åkerhjelm är jag vän af en lagbunden frihet, och tycker Ridderskapet och Adeln borde önska att voteringarne blefve offentlig gjorde, äfvensom öfverläggningarne, emedan det icke alltid händer att Nationen af dessa sednare lärer att igenkänna sina rättigheters försvarare.
Den offentliga voteringen genom
Ja eller Nej, efter upprop* är det oåkra sättet att kän; ha de röstandes caracter Och opinion.
Jag respecterar andras opinion så, som jag önskar att min egen respectéras.
Fäderneslandet har behof af ett fortsatt lugn: det befinner sig uti en ställning och på en väg, tom osvikligen förer det till välstånd, öm vi antaga lagarne till vägvisare, eller, der de brista, våra gamla inrättningar, så forngöthiska de än må vara-
Der som lagen try^- ter, äro de gamla bruken allt j och dessa i öfverensstämmelse med våra gamla inrättningar, böra, liksom de, hållas i helgd intilldess de blifva örn intet gjorda.
Jag anhåller att hvad jag här haft äran anföra, matte vid remiss, åtfölja Friherre Åkerhjelms af mig här hätnnde Memorial.
N:0 12.
En värdig Ledamot af detta Stånd har fa - 68 Den 27 Januarii. reslagit offentlighet vid våra öfverläggningar.
Må det förlåtas om jag, i känslan af vigten af denna motion, ej kan tillbakahälla mig från att upptaga en tid, sorn måhända kunnat begagnas af en skickligare förmåga att behandla ämnet.
De frågor som vid afgörandet af denna motion framställa sig, äro; "År denna offentlighet id vära öfverläggningar nyttig; i denna händelse på hvad sått kan den Grundlagrenligt införas?
I likhet med de, af medborgares erkänsla förtjente män, som när de år 1809 gåfvo oss vår nu gällande Regeringsform, uppfattade de fordringar
Fäderneslandet då ägde af ändrade former lör vår lagstiftning, anser jag det starkaste stöd, ett folk äger inom sig, för sin frihet, vara en stark nalionalanda.
Härmed menar jag ej det upprepande af vissa maximer, som, utgångne från någon ryktbar man, gå från mun till mun, utan att de fleste af uppreparne göra sig den mödan att undersöka grunJ derne, då det också ofta inträffar, att samma personer, som det ena ögonblicket ansett dessa maximer för frihetens palladium, det andra förgätit dem.
Nej, med en stark nationalanda menar jag det allmänna deltagande för allt medborgerligt, som om än olika åsigter gifva det en mångfaldighet af uFryck i hvarje specielt ämne, likväl äger en gemensam föreningspunkt i en gemensam varm kärlek för Fäderneslandet, i eft gemensamt lifligt deltagande för allt, sorn rör dess ochA medborgares väl.
Den 27 Januarii, 69
Dst är denna anda, som ensam Hfvar de döda formerne och som mer än ella misstroendets inskränkningar hämmar sjelfva möjligheten af inkräktningar pä friheten.
Men för utbildandet af en sådan anda fordras, att Nationen med sin uppmärksamhet kan Sölja alla offent* liga handlingar Genom vår Tryckfrihetslag är Regeringens allmänna åtgärder öppna för Nationens bedömande.
Men hennes egn#
Representanters handlingar, deras bemödanden för uppfyllandet af det dyrbara kall, börd eller förtroende gifvit deni, sakna samma offentlighet.
Visserligen stadgar 59 §. af Riksdagsordningen kungörandet af Ståndens Protocöller och af de så kallade Eihangen.
Men deras utgifvande, åtminstone pä sätt hittills föregått, och jag fruktar att sakens natur ej tillåter någon betydlig förbättring, är likväl så långsamt, att de endast blifva källor, i sanning dyrbara, för framtida forskning i vår lagstiftnings häfder, men de kunna ej tillfredsställa ögonblickets interesse.
Samma förhållande äger rum med de så kallade RiksdagsKrönikor.
Så-< ledes är Nationens kännedom af våra åtgärder, af våra bemödanden för dess väl, endast öfverlemnad åt ryktets osäkra berättelser.
Der. före fordrar vår pligt mot det adia folk, vi hafva den hedern föreställa, att vi göra våra öfverläggningar så offentliga, vi möjligen kunna.
Men äfven vår pligt emot oss sjelfva, såsom Nationens ombud, fordrar denna offent-, 70 Den 3?
Januarii. lighef.
Vigten af de medborgerliga ärenden, som förekomma till vår behandling, kräfver den mognaste beredning.
Men huru är denna möjlig, då v« sjelfve ofta måste yttra oss om motioner, hvilkas anförda motiver vi endast under ett flygtigt åhörande ejler en lika hastig genomläsning i Ståndens Canceller ägt tillfälle fatta.