Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. gåfvo 50,000 r:dr till skolor för landets harn, på samma gäng de voterade 20 gånger denna summa, för att bereda en ny uppfostran åt några hundra förbrytare, hos hvilka den första blifvit förfelad eller försummad.
För hvad en cell kostar, — denna nya skola för den ofta obotlige, som med uppsåt brutit, — kan en uppfostringsanstalt grundläggas för kanske 50 värnlösa barn, af hvilka en högst betydlig del derigenom kan frälsas just från lasternas stig och i samma män bespara Slaten kostnaden af många ccllbyggnader och deras underhåll, som skola intaga dessa sorgliga boningar.
Se den fattige, blottad på allt, utsatt för klimatets hårdhet.
Han dristar kanske ej att begära bröd, — han begär blott tillfälle att ärligt förtjena det.
Staten blundar ej sällan härför, frånslöter honom kanske med hårdhet, ulkräfver till och med någon gäng i skatt hans sista skärf, för att möjligen kunna gifva den brottslige hvad deu förre saknar.
Först när rättskänslans band hos Den 26 April f. m. 135 denne brista och nöden bragt honom på fall, vill Staten vårda sig om honom och kärleksfullt hörja en ny uppfostran, som aldrig hade påkallats, om denna kärlek tidigare hade yttrat sig, och Staten i tid insett hvad dess väl kräfde.
Med samma 800 eller 1000 r:dr, som denna olyckliges nya bostad kostar, kunde en mängd hans likar blifvit frälsade, om Staten lia de tillgodogjort deras arbetskraft.
Man må dock ej af detta mitt vördsamma anförande sluta, att jag har den förmälenhelen alt helt och hållet förkasta allt hvad en mängd vältänkande, utmärkte män genom mångårigt arbete beredt, oell en välvillig Regering, på nationens egen begäran, framlagt.
Jag har blott velat framställa mina betänkligheter.
Arbetet bör ej vara fruktlöst.
Jag anser att något i den nya riktningen kan göras, ulan att man kastar sig handlöst deri, och någon nytta bör dragas af de kostnader Staten redan vidkänls.
Hela detta straffsystem, ehuru ej nytt för tänkaren, är det dock verkeligen för hela den stora mängden, samhället, som häröfver skall besluta och deraf skörda frukten.
Lät först erfarenheten lala, så väl den som våra egna seder, tänkesätt och nationens lynne kunna lemna i denna sak, — som den ännu större som andra länder, hvilka hafva medel att i stort experimentera på det menskliga sinnet, hällre kunna åstadkomma, och låtom oss deraf hemta och tillgodogöra hvad hos oss kan användas.
Ransakningsfängelset', efter ensamhetsprincipen, är ju en af alla erkänd nödvändighet?
Do redan uppförda byggnader medgifva försök med detta frånskiljande, å redan dömde, och Staten må dertill ännu lemna ökade bidrag.
Men att antaga ett alldeles nytt straffsystem, hvars grundidé är för folket alldeles främmande och kanske ligger utom dess fattning, synes mig för tidigt.
Jag har blott att tillägga, det jag, på grund af hvad jag här tagit mig friheten yttra, skulle vilja närma mig lill det beslut, som Högv.
En modification af 3:dje punkten vore dock önsklig, för att lemna Regeringen ett större fält att försöka systemet och göra det kändt, — men jag vågar dock ej i detta afseende göra ett förslag, under hopp att en fortsatt discussion skall tillvägabringa något i samma syftning.
O Atskillige ledamöter yttrade härtill bifall.
Hr G ii uther, Claes Ephraim:
Jag har begärt ordet, för att till en början söka motsätta mig det förslag till beslut, som Hr von Hartmansdorff framställt, isynnerhet som jag linner delta förslag verkligen innebära en lika så stor nyhet i afseende på vära riksdagsärender behandling, som Hr von Hartmansdorff och åtskilliga andra med honom trott sig hafva funnit i afseende på straffsystemet uti det nya lagförslaget, och jag derjemte tror mig kunna till fullo ådagalägga, att ett sådant sätt att förfara skulle vara stridande emot Riksd.Ordn., som bjuder, att hvarje allmän fråga skall, innan något RiksSt. deröfver beslutar, först remitteras till oell behandlas af vederbörligt Utskott. 136 Den 26 April f. rri.
Den K. propos. om ny strafflag har också lill följd häraf blifvit remitterad till LagUtsk.; men della Ulsk. har endast uli det betänk., sorn nu utgör föremål för öfverläggning, tillkännagifva, alt arbetet vore af ilen vidlyftighet, all Utsk. ansett lämpligast att indela detsamma i vissa stadier.
Resultatet af arbetet i dess första stadium har Ulsk. visserligen här framlagt för RiksS n, men uttryckligen slutat sill betänk, med den förklaring, all Ulsk. fortfarande är sysselsatt med lagförslagets granskning, och alt, äfven för den händelsen alt hela lagen icke vid denna riksdag kunde blifva granskad, Ulsk. likväl, i sammanhang med det tolalomdöme öfver lagens grunder, hvartill Ulsk. i nästa stadium af sill arbete kan komma, ärnar föreslå R.
Sl. de åtgärder, sorn för besvarande af den K. propos. kunna anses erforderliga.
Konungen är nemi. ovillkorligen berättigad att innan riksdagens slut fä et t svar på sin propos.; men elt sådant mäste i första hand af del Ulsk., till hvilket frågan blifvit remitterad, föreslås, innan RiksSlm äga alt derom besluta; och det kan följaktligen, efter min tanka, ej vara annat än stridande mot Riksd.- Ordn., om en enskild ståndsledamot i sakens närvarande skick uppträder och, lill följd af en blott preliminär framställning från Ulsk., vili för Ståndet dietern clt beslut lill svar, hvarom Ulsk. ännu icke afgifvit något yttrande, eller framställt något förslag.
Jag medgifver visserligen, alt det Högv.
Ståndet, genom sitt beslut af gårdagen, föregått pä den väg, som Ur von Hartmansdorff vill att R. o. Ad. äfven skall beträda; men jag hoppas att åtminstone hafva tillräckligen anlydt grundlagsvidrigheten deraf, för att R. o.
Ad. icke skall framgå på samma bana.
Vill
Ur von Hartmansdorff hafva ett svar på den K. propos. i den riktning, som hans förslag innehåller, sä är tillfälle att derom göra påstående framdeles, antingen Ståndet nu skulle vilja besluta en ålerremiss, hvilket jag likväl såsom utan allt ändamål i öfi igt och alltför mycket tidsödande skulle anse sorn den minst lämpliga utvägen, eller
Ståndet för närvarande inskränker sig till det förklarande, att R. o. Ad. icke vill besluta öfver det nu afgifna betänk, förr, än Utsk äfven inkommit med del ulin fvade ytterligare ullåt., dervid Ståndet jemväl kan, om sä behagas, förelägga Ulsk. viss lid.
Men utan alt ettdera af dessa beslut föregått, kan jag, så länge Utsk. ännu icke afgifvit sitt förslag lill svar på den K. propos., ej tro det vara enligt med vära riksdagslbrmer, att en enskild riksdagsman uppträder, för ali från sin bänk i första hand dictera eli sådant svar, och söker alt helt och hållet pä sidan 0111 Utsk. få detsamma af Ståndet anlaget.
Redan ur denna synpunkt, eller i afseende på formen, synas skäl således vara för handen att motsätta sig Hr von Hartmansdorffs förslag; men jag gör det ännu mer i afseende på dess innehåll.
Sl. föga värdigt, att i en fråga, uli hvilken hela landet känner ett stort behof af alt komma till ett mål, sä fort som möjligen ske kau, och hvilken frå - Den 26 April f. m. 137 fråga Konungen, så fort ske kunnat, till Sländerna öfverlemna!, — alt, säger jag, R.
St. i en sådan fråga, i st. f. att företaga saken till så mycken pröfning, sorn den återstående liden af riksdagen medgifver, och dervid åtminstone uttrycka sin opinion öfver de grunder, hvarpå lagförslaget blifvit bygdI, blott stanna vid eli beslut, hvarigenom frågan i sin helhet förklaras hvilande, och hela tyngden deraf kastas på kommande Ständer, hvilka dessutom, särdeles under samma ledare, lätt nog skulle komma att måhända hysa samma betänkligheter vid att yttra sig öfver sjelfva saken, och följden af alltsammans blifva, dels fiir nationen en evinnerlig fåfäng förväntan på en länge efterlängtad, ny, förbättrad och mera verksam brottmålslag, och dels för Regeringen en fortfarande osäkerhet om nationalrepresentationens tankar, rör:de det uu uppgjorda nya lagverket och huruvida detsamma nili kunna läggas lill grund för en blifvande 11 y criminallag här i landet, eller af majoriteten inom RiksSt:n anses till sina principer så förkastligt, att ett nytt förslag efter andra grunder behöfver uppgöras.
Ty, mine Hrr, del är endast härom frågan för närvarande är.
Man begär icke nu af oss hela lagens antagande; man fordrar endast å R.
St:s sida ett öppet uttaladt omdöme om de hufvudgruuder, på hvilka den nya lagen hvilar, på det man må få veta hurudana nationen vill hafva dessa grunder, och på det man, sedan man val blifvit ense om grunderne, må kunna en annan gång, utan vidare strid härom, desto lättare komma öfverens om detaljbestämmclserua.
Men till följd häraf är det också angeläget, så vida man en gång skall komma till ett slut med denna sak, alt R.
St. icke skjuta ifrån sig och undandraga sig allt yttrande öfver den nu förelagda frågan.
Hr von Hartmansdorff har såsom egentliga och hufvudsakligasle skälet för ett sådant frågans undanskjutande anfört, att vi icke borde vara de förste att experimentera med det nya straffsystemet, utan borde vänta, för alt draga nytta af andra länders erfarenhet, enär vi ingen egen erfarenhet ännu äga.
Den satsen kunde visserligen gälla, mine Iler, tinder andra omständigheter, men icke dä vi sannerligen äro försatte i dea Ställning, att med hvarje dag behofvet af en ny brottmålslag låter allt mer och mer känna sig, och då man, hvart man vänder sig, öfver hela landet hörer klagas öfver det strafflöshetssystem, som nu råder.
Jag vet visserligen, då jag kommit, alt nämna strajflöshetssyslem, att della ord klingar illa för åtskilliga ifriga beundrare af vår gamla criminallag, hvilka hvarken vilja höra talas om ordet, eller erkänna sjelfva saken.
Men temligen allmänt är dock både kändt och erkändt, alt, efter de mångfaldiga förändringar och sönderptockningar, som den nu gällande inissgerningsbtn undergått, särdeles pä sednare tider, våra brottmålslagar i närvarande stund ej förmå att tillräckligen skydda hvarken personer eller egendom; och under sådaue förhållanden måste det ock erkännas, att Svenska nationen är satt i nödvändighet att taga steget till och med framför 10 H. J8 138 Den 20 April f. m. andra nationer och i främsta rummet fatla sitt beslut, i afseende på det nya slralf- och fängelsesystemet, om hvars införande äfven annorstädes fråga emedlertid redan blifvit väckt, snart sagdt öfver hela verlden, så att något tvifvel om dess företräde framför de äldre systemen svårligen hör kunna äga rum.
Af dessa skäl kan jag ej annat, än på det högsta ogilla hela tendensen af Hr von Hartmansdorffs förslag.
— I afseende åter på detal jinnehåliet af samma förslag, som vid afhörandet tvckts mig Ivda ordagrant lika med PresteSt:s, hvilket jag liar här framför mig, anser jag mig, i fall man, oaktadt dess förut visade formvidrighet, skall behöfva ingå i en speciel granskning deraf, vid 1 punkten höra anmärka, att det, minst sagdt, är ganska oegentligt, om
Ståndet skulle förklara sig icke haft tid att granska lagförslaget hvarken till dess hufvudgrunder eller dessas tillämpning, enär tillräcklig tid för hufvudgrundernas granskning under de flere månader, som förllutit från K. propos:s aflemnande, visserligen förefuunits; och aldra minst synes ett sådant förklarande kunna göras, sedan LagUtsk. framlagt ett betänk, öfver dessa hufvudgrunder och Sländerne endast hafva att deröfver yttra sig med ja eller nej.
Beträffande 2:dra punkten, hvari omtalas, att någon erfarenhet ännu icke skulle vara vunnen om det nya straffsystemets lämplighet och användbarhet här i landet, och att allmänna tänkesättet derom hehöfde utbilda sig, sä innefattar detta väl en sats, som i och för sig sjelf, och i många läll, kan vara god och riklig.
Men skola R.
St. i ett ämne, hvarom den stora allmänheteu svårligen kommer att någonsin förskaffa sig någon fullständig och tillförlitlig kännedom, annorlunda än i sammanhang med den nya lagens tillämpning, vänta med sitt beslut om lagens antaglighet, till dess allmänna tänkesättet i landet hunnit utbildas till någon större och alimänligare enhet; så få vi i sanning vänta i många åratal ännu, och dertill hafva vi, som sagdt är, i anseende till våra nuvarande brottmålslagars bristfällighet, icke tid.
För närvarande är dessutom, såsom jag redan haft äran anföra, endast fråga om att yttra sig öfver grundsatserna för den föreslagna nya lagen; och i afseende på dessa svnes hvarje ledamot af RiksShn, som velat taga kännedom deraf, redan hafva ägt ett så tillräckligt tillfälle att stadga sitt omdöme, alt nuvarande
Ständer icke skäligen böra kunna undskylla sig med någon föreburen obekantskap och derifrån hemta anledning att skjuta hela saken ifrån sig.
Hvad 3:dje punkten angår, så bekänner jag mig hafva hyst den lankan, att det skulle vara nyttigt, om man, enär lagförslaget icke kunde vid denna riksdag i sin helhet blifva anlaget, och man således i afseende på detaljbestämmelserna hade tid pä sig, under mellanliden gjorde försök med vissa brottslingar, på sätt i denna 3 punkten föreslås; men Hr Åkerman har i sitt anförande så fullständigt vederlagt hela den åsigten, att jag af de skäl, han framställt, funnit mig fullkomligen öfvertygad.
Den nya lagen, som jemte brottslingens bestraffning jemväl alser Den 20 April f. m. 139 dess förbättring, är naturligtvis i följd häraf beräknad att utöfva sin förnämsta verksamhet på unga broltsligar, eller deni, som för första gången beträdt brottets bana; men så länge den gamla lagen gäller, skulle man cj kunna använda de nya fängelsestraffen pä andra än dem, som dömmas för ilererade brott, ty denna lagen belägger icke i allmänhet brött första gången med fängelsestraff.
Det blir således alltid omöjligt att under tillämpning af nu gällande hrottsroålslag genom försök komma till några ändamålsenliga och tillförlitliga resullater i afseende på de nya fängelsestraffen och deras verksamhet eller lämplighet.
Sådane försök med några i brottets skola redan förhärdade inenniskor skulle ovillkorligen komma att utfalla mindre förmånligt för det nya systemet, än man har skäl alt derutaf vänta, när (let i sin helhet och efter en sammanhängande plan ulföres.
Afven den 3 punkten hvilar således på en falsk och oriktig grund.
4:de punkten, som endast innehåller ett förnyande af Ständernas vid sista riksdagen framställda anhållan, alt (issa häkten, såsom läns- och ransakningshäktet malte förses med celler, eller inrättas efter ensamhetssystemet, är åter alldeles onödig.
Konungen är redan en gång bemyndigad härtill och kan följaktligen för ändamålet använda de vid sista riksdagen anvisade medlen, ulan alt
Sländerne behöfva förnya sin derom a (lä t na skrifvelse; och något iteratum, eller någon påminnelse lärer väl ej eller kunna anses erforderlig för sakens verkställighet, enär det är allmänt bekant, att man redan i flere år varit och ännu är sysselsatt dermed.
5:te punkten lyder, att ifall K.
M. skulle vilja göra försök äfven med det Auburnska systemet, jemte det PensyIvaniska, så anhålla II.
St. alt begge desse slag af fängelsestraff icke måtte på ett och samma ställe tillämpas; och i så allmänna termer affattad, medgifver jag visserligen, alt denna punkten är af så oskyldigt innehåll, att den gör hvarken lill eller ifrån.
Mea just derföre synes deri också vara alldeles obehöflig, eller åtminstone af beskaffenhet att icke ensam för sig innefatta tillräckligt ämne för en und. skrifvelse från R.
Sl:s sida till K. M. Hvad slutligen 6:te punkten angår, så innehåller den jemväl åtskilligt, som jag icke kan tro behöfligt eller lämpligt alt i en skrifvelse till Konungen framställa.
Deri uttryckes försl, alt de nya fängelserna må blifva så inrättade, att tillfälle blifver till gudstjenst, undervisning och arbete för fångarne; och jag hemställer, mine Hrr, huru det är tänkbart, att Regeringen eller fängelseadministrationerna, äfven utan påminnelse, skulle kunna underlåta att tillse sådant.
Ty hvad här äskas, ingår ju så väsendtligt i det nva fängelsystemet, att det derförutan förlorar hela sin karakter.
— Jag vet väl, att upphofsmännen till hela det ifrågavarande förslaget med denna 6:te punkten hade för afsigt att fä uttryckt en slags förkastelsedom öfver Philadelphiasystemet och ett tyst företräde gifvet ät det Auburnska.
Men jag vet ock, att denna afsigt strandade inom PresteSt., så 1-40 Den 26 April f. m. alt den härom uppsatta tiraden förföll oell måste modifieras till den nyss omförmälde meningen; oell sådan den nu slår der, är han utan all betydelse.
— Vidare innefatlar denna punkten, ibland annat, en önskan, att de nu befintliga fästningsfängelserna måtte så inredas, att fångarne derstädes kunna under nätterna åtskiljas; och del kan visserligen vara godt oeh väl, att
Sländerue uttala sin åsigt om nyttan af en sådan anstalt.
Men för närvarande finnes för dess verkställande ingen enda skilling anslagen; ty de hittills fiir fängelserna gifna anslagen röra icke fästningsfängelserna, utan endast ransaknings- och länshäkten; och jag hemställer således hvad egentligen kunde anses vunnet genom yttrandet af en önskan, som nödvändigt mäste förblifva utan all påföljd, åtminstone tills vidare.
Efter alt sålunda hafva punkt för punkt genomgått det framställda förslaget till und. skrifvelse, kan jag ej finna annat, än att delta förslag bör i sin helhet förkastas, såsom dels hvilande på oriktiga grunder, dels varande utan ändamål och alfattadt i så obestämda termer, att det ingalunda kan vara R.
St. värdigt, om de, uti en fråga, deruti Konungen begärt deras opinion, medelst afgifvande af eli bestämdt ja eller nej, i stället skulle afgifva ett svar, som endast går ut på alt skjuta hela saken ifrån sig; särdeles dä frågan är af beskaffenhet, alt det för hela nationen är af största vigt att derutinnan komma till ett snart slut.
Jag undrar i öfrigt icke på, om många sä väl inom som utom representationen hysa betänkligheter vid att obetingadt, det vill säga ulan all förändring, antaga alla de nya grundsatser lagförslaget innehåller.
Men må man då uttala dessa betänkligheter, må man gifva Koiinngen underrättelse om hvad nationen i frågan tänker, på det, ifall af en eller annan orsak lagförslaget till större eller mindre del af representationen förkastas, Konungen måtte bli i tillfälle ali ånyo öfverlemna saken till Lagberedningen, med föreskrift att efter de af nationen uttryckta grundsatser utarbeta ett nytt förslag.
Ty, vill man icke detta, utan i stället låta hela ' frågan vara oafgjord, såsom Hr von Hartmansdorff yrkat, till dess man på en gäng afgör både principer och detaljbestämmelser, så kommer man aldrig till något resultat, åtminstone icke lill något ändamålsenligt.
Jag hemställer, hvarthän det i sjelfva verket skulle bära, att förfara på sådant sätt.
Hvarje lagverk måste naturligtvis utgöra ett på visst system, eller vissa allmänna grundsatser, fotadt och sedermera conseqvent genomfördt helt, om hvars utförande i sina detaljer någon fråga likväl icke kan uppstå, förr än man kommit öfverens om systemet elle.r grundsatserne; och huru är det då tänkbart, att R.
St., utan att först öfverlägga om och faställa principerna, skulle kunna tillvägabringa en hel ny brottmålslag endast genom voteringar öfver den ena paragrafen efter den andra af ett i detalj utfördt lagförslag.
Huru chaotisk och utan allt inre sammanhang skulle icke en sådan lag blifva?
Den skulle inom kort påkalla så många förändringar och särskilda förklaringar, alt vi några få år efter den nya lagens
Den 26 April f. m. 141 antagande skulle befinna oss i samma invecklade och förvillade stallning, seni vi lör närvarande äro uti med den gamla.
Men ieke eller är det länkbart, alt R.
St., om de till en påföljande riksdag uppskjuta med den preliminära granskningen af principerna, och dervid förkasta de af Lagberedningen uppställda, skulle kunna under riksdagen sjelfve oeh i första hand uppgöra och i detalj utföra ett belt nytt lagverk efter andra grunder; ty sådant mäste i alla händelser ölverlemnas åt sakkunninge män.
Det gilves således, efter min tanka, ingen annan utväg ali komma till millet, än att börja med att granska principerna för det lagförslag, sorn blifvit uppgjordt.
Antagas dessa principer, så kan man sedermera, så fort tiden medgifver, öfvergå till deii detaljerade granskning af hvarje paragraf för sig, som endast bör hafva till föremål all tillse, huruvida grundsatserna blifvit riktigt oeh på ett ändamålsenligt sätt tillämpade.
Antagas åter prineiperne icke, så mäste R.
St. för sin del fastställa andra och derom göra anmälan hos K. M., på det
Han må kunna åt sakkunniga personer uppdraga alt efter dessa grunder utarbeta ett nytt förslag och sedermera ånyo öfverlemna del lill R.
St. för den detaljgranskning, som nyss nämndes.
Endast på denna väg kan man hafva något hopp att eu gång hinna det allmänt eflersträfvade målet af eu ny, förbättrad crimiuallag; hvaremot, i händelse först LagUlsk. och sedan R.
St. på sina fyra rum skola disculera och votera på en gång öfver håde principerna och dessas tillämpning i hvarje lagparagraf, vi sannolikt komma alt evinnerligen std pä samma punkt och aldrig hinna fram.
I följd af hvad jag nu haft äran anföra inskränker jag mig för närvarande till att afstyrka antagande af Hr von Hartmansdorffs förslag, som endast går ut på uppskof, och tillstyrker, all saken mätte komma under definitiv öfverläggning, dervid jag för min del önskar bifall åt Utskts betänk., men förbehåller mig att, i den mån jag framdeles under discussionen får höra betänkligheter emot Utsk:s förslag, antingen i dess helhet eller isynnerhet, såsom jag förmodar, i vissa delar, få till besvarande upptaga de anmärkningar, som kunna göras.
Jag är härvid öfvertygad, ali, derest R. o. Ad. deciderar sig för att företaga frågan till bufvudsakiigt afgörande, meningarne skola vara ganska litet delade om anlaglighelen af de egentliga och förnämsta hufvudgrundsatserna för den nya lagen, till hvilka jag isynnerhet räknar: att ett nytt straffsystem i landet erfordras; att della system, i stället för att hittills hafva hvilat på physiskt afflicliva straff, hufvudsakligen hör grundas på frihetsstraff; samt att dessa icke höra verkställas såsom hittills, utan med penitentiärt syfte.
Må Ståndet i öfrigt besluta sig för det ena eller det andra penitentiärsystemet, hvarom meningarne isynnerhet tyckes vara delade; ty della är en sak, som i vigt är vida underlägsen den, att straffen i allmänhet blifva penilentiära. 142 Den 26 April f. m.
Man skulle nästan kunna säga, alt denna fråga redan blifvit uttömd, åtminstone på deras sida, sorn söka försvara LagUtsk:s betänk.; ty utom den generella antydningen om vigten och behörigen att fästa afseende å hvad Konungen i detta fall hos Ständerne proponerat, sorn Frih.
Stael von Holstein gjorde, har sedan Hr Akerman ur lagfarcnhetens synpunkt så fullständigt och så väl nlredl hvad man såväl ur lagfarenhets- som lagskipuingssystemel har att säga om den saken, alt föga dervid är att tillägga.
En annan ledamot, Hr Cederschjöld har, som man väl kunde förvänta, då han vid ett annat tillfälle, eller den s. k. förbataljen, hvilken häromdagen ägde rum, yttrade sig i denna fråga, än vidare utvecklat huru ärligt han dä menade, när han förklarade sig tro, att hvarje fråga, som hlef i system utvecklad och ådagalagd, ovilkorligen skulle vinna anhängare.
Samme värde ledamot har nu i sitt skriftliga anförande, ur en phil oso p h i s k synpunkt bedömt det nya strafflagssystemet, och han har, efter min tanka, pä ett sätt, som gör detta hans yttrande lill ett ibland de dyrbaraste, hvaraf våra riksdagsprotocoller kunna berömma sig, utvecklat philosophiska grunder, hvaråt jag med smärta faun att icke nog uppmärksamhet egnades — men nästa ögonblick länn jag orsaken dertill, nemi. alt här är icke möjligt, mine Hrr, att frågan kati stå fram ur en philosophisk synpunkt, icke eller ur lagfarenhetens, ulan, tyvärr! är den rent af politisk.
Alt sä förhåller sig, det kunde man redan märka vid den s. k. skärmytslingen eller förbataljen häromdagen.
Att detta numera icke är en förmodan, utan kan deduceras med visshet, det har man hört af Hr von Hartmansdorffs, denna gången korta, men dock sakrika yttrande.
Jag skulle således, för att icke med milt yttrande förlänga en discussion i en riktning, som alldeles icke kunde leda lill något resultat vid den slutliga voteringen, anse mig böra genast vända mig mot Hr von Hartmansdorffs yttrande och hans argumentation för eli beslut alt instämma med PresleSt.
, så framt icke en annan ledamot, Hr Tersmeden, som fick ett bravorop för sitt yttrande, gifvit tillkänna, att han vore nödsakad att betrakta frågan ur en, hvad jag ville kalla sentimental synpunkt.