Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa utvägar hafva varit valda ur en rent praktisk synpunkt, om jag så får uttrycka mig; man har npställt för sig hvilka olägénheter som vidlåda vårt nuvande skatteväsende, och sedan man derför gjort sig redo, har man tänkt sig de lämpligaste medlen att dem afhjelpa.
Jag har ej hört någon, som ej medgifvit, att ju icke hela vårt skatteväsende är allt för inveckladt, till skada så väl för upbörd, som redovisning och kontroll, hvilken sednare, synnerligast, för den skallskyldige, blir allt för svår, för att af honom sjelf kunna med nödig lätthet och säkerhet, utöfvas; vidare att en ganska obillig olikhet mellan indelta och icke indelta räntegifvare existerar i afseende på skatternas utgörande, samt slutligen att den betydliga ojemnhet som upstår i skattebeloppet, derigenom att delta utgöres efter årligen faststäld markegång, är en ganska stor olägenhet, alldenstund skattelillökningen alltid träffar den skattskyldige just då han har den minsta förmågan alt densamma utgöra.
I afseende på medlen att tillvägabringa rättelse, i dessa missförhållanden skall jag nu inskränka mig till l:sta punkten, rörande räntornas förenkling, hvilken för nämnde är föredragen.
Det är säkert hvar och en på delta rum bekant hvilken lång tid det nuvar:de förhållandet blifvit öfverklagadt, och huru man under mera än 100 år, nästan oafbrutet varit sysselsatt med olika förslager till de erkända olägenheternas afhjelpande.
Alla de förslager, som i detta hänseende blifvit upgifna, kunna emellertid, nästan utan undantag, hänföras lill 2:ne alternativa satser eller också till begge 318 Deln 5 Juli f. m. gemensamt; den ena att förändra skatterna lill en bestämd penninge-ränta; den andra att omsätta det stora antalet till stor del högst besynnerliga skattepersedlar, som nu finnes, i några få hufvudräntor, t. ex. Spanmål, Smör, hvilka sedermera skulle utgå i kontant efter markegång.
Hvad den förstnämnde af dessa utvägar vidkommer, behöfver jag nu ej vidlyftigt vidröra densamma, alldenstund den af ingen härstädes blifvit förordad.
Det må visserligen ej förnekas, att denna method, ur synpunkten af den största möjliga enkelhet, är den fullständigaste, och ali densamma, i mån som penningen allt mera uteslutande begagnas såsom värdemätare, kunde vara tillämplig och princip-enlig, men väsändtliga anmärkmr kunna också med fog göras mot dess antagande, beroende af vära egendomliga förhållanden.
Dessa anmärkmr hafva förut mera än en gång blifvit anförda, och dä ingen röst vid delta tillfälle höjt sig till försvar för räntornas förvandling i penningar, så torde jag ej heller längre böra dervid uppehålla mig.
Hvad nu det andra alternativet vidkommer, eller alt omflytta persedlarne i vissa andra, så byggde K. M.
Sitt förslag vid sisth riksdag på denna grund.
Detta förslag vann ej R.
St:s bifall och rönte icke i något afseende några serdeles sympathier
Man anmärkte deremot, kanske icke utan skäl, att en dylik räntepersedlarnes omflyttning, kunde leda till en verklig förhöjning i skatterna, och så väl de som i allmänhet icke önskade någon förändring i det gamla förhållandet, som de hvilka gerna ville ordna det bristfälliga i delta afseende, men fruktade sättet, förenade sig således i att afslå den framställda proposm.
Vid sådant förhållande och då de nuvar:de olägenheterna icke kunna förnekas, samt enl. min tanka ovillkorligen förr eller sednare måste undanrödjas, återstod endast att tillse, om ej ännu någon annan utväg olik de tvenne förenämnda, erbjöde sig, genom hvilken målet kunde ernås, utan att äfventyra de olägenheter, som mot de begge föreg:de blifvit anmärkte.
En sådan har K.
M. också ansett kunna finnas deruti, att de s. k. hufvudpersedlarne i hvarje ort, sådana de nu förefinnas, varda bibehållna, men att de öfriga, eller de s. k. småpersedlarne reducerades, icke i andra persedlar, utan i penningar.
Detta är, såsom jag redan förut tagit mig friheten yttra, att gå rent praktiskt tillväga, ty grundsatsen i detta system är, att det bestående bör tagas till utgångspunkt, samt blott ordnas och regleras.
Förhållandet är, nemi. om det tillätes mig att först kasta en blick tillbaka på beskaffenheten af nuvar:de grundskatter, att bland desamma finnes en del som ursprungligen varit bestämd i penningar; en del som ursprungligen varit bestämd i persedlar, men som likväl öfvergått till bestämd penninge-skatt, alt utgå, antingen efter krono-värdi eller efter krono-värdi med allerum tantum, eller efter åtskilliga andra bestämda grunder, men som nu likväl äro fixerade till penningar; och slutligen en del, som blifvit ursprungligen bestämda i persedlar och ännu utgå antingen in natura, eller efter årlig förvandling.
Nu är K. M:s nåd. propos. grundad derpå, att icke allenast de två förstnämnde delarne af grundskatten, hvilka redan äro till Den 5 Juli f. m. 319 penningar förvandlade, utan äfven den delen af den 3:dje klassen, som aldrig kan utgöras in natura, icke ens kan med någon rimlighet värderas i penningar, utan till följd af sakens inre beskaffenhet qvarstår i markegångstaxorne år från år till oförändradt pris, äfvensom slutligen en mängd effekter af besynnerlig art, och obetydligt värde, hvilka i hög grad inveckla räkenskaperna och försvåra kontrollen derå, också skall öfverflyltas till de två första klasserna, samt med dem sammanslås till en bestämd penninge-ränta, och att blott de återstående hufvudsakliga persedlarne skola qvarstå såsom de der årligen borde underkastas värdering, och derefter utgå.
Det synes mig således att detta förslag på ett naturligt sätt ansluter sig lill det bestående, och det är med glädje, äfvensom med tacksamhet jag funnit att det så blifvit bedömdt.
Man har velat anmärka mot delta system, att det till sin grund vore felaktigt, emedan det i allmänhet skulle vara princip-vidrigt och orätt att skatter skola utgå eller beräknas i persedlar.
Efter min åsigt, har man likväl häruti aldeles misstagit sig.
Om man besinnar hvad en skatt egentligen är, och hvad den åtminstone alltid primitift varit, så är det en viss andel af afkastningen eller inkomsten ehuru någon gång beräknad efter fastigheten eller kapitalet.
Sådan är kronobonden än i dag, der tionde-sättning eger rum, sådan är Presternes tionde, och sådan är grunden för den allmänna bevillningen; m. e. o. skattens natur är att den skall utgöra en viss andel af inkomsten.
Detta var ock orsaken, hvarföre i fordna tider äfven grundskatterna årligen bestämdes efter ny skattläggning, nemi. enligt s. k. ämne för de vanliga utskylderna, men enligt sättning för gärderna.
Detta hade likväl sina praktiska svårigheter; det motverkade dessutom landets odling och förkofran, och på grund af dessa olägenheter, frångick man den årliga skattläggningen redan i Konung Gustaf d.
I:stes tid hvarvid dock qvarstod, att om jord uparbetades och man på sådant sätt ökade egendomens afkastning, så skulle ny skattläggning ega rum och räntan derefter jemkas.
Afven detta befanns emellertid hinderligt för jordens upodling och efterskänktes slutligen 1789, då det såsom den Svenska skattejordens vigtigasle privilegium fastställdes att ingen ökad grundskatt skulle densamma någonsin mera åsättas, utan den då varande för alltid bestå.
Men äfven sedan man med allt skäl öfvergifvit den princip att skatten borde qvanlitalift bestämmas efter afkomsten, så är dermed ingalunda sagdt, att man qvalitalift bör efterskänka denna grund.
Jag menar med qvalitalift här, att om jordens produkter, t. ex. spanmålen, förändra sitt pris, så bör äfven denna prisförändring ingå vid beräkningen af skattebidraget, så att kronan får dela ljuft och ledt med den skattskyldige, fastän qvantileten är fixerad.
Det är således icke princip-vidrigt, utan tvertom princip-enligt att de hufvudsakliga skatterne qvarstå i persedlar.
Man har vidare velat invända mot förslaget att förenklingen enligt detsamma skulle utfalla ganska ojemnt orterna emellan, på det sätt att somliga orter skulle få ett större antal af sina räntor förvandlade i penningar än andra, och att då förvandlingen anses som en fördel, så skulle följaktligen fördelarne af förslaget i olika 320 Den 5 Juli f. m. grad tillkomma de serskilda orterne.
Jag tror emedlertid att i detta fall endast siffror äro bevisande, och jag har i milt underd. anförande till prot. genom exempel sökt göra klart, att man verkligen kan åstadkomma en ganska stor jemlikhet i omförmälta afseende, och att detta beror på ett klokt och lämpligt val af de hufvudpersedlar som skola qvarstå.
Det är ganska sannt, att, om blott." en enda produkt t. ex. Spanmäl skulle antagas böra qvarstå för hela landet, samt att allt annat skulle reduceras till penningar, så skulle reduktionen utfalla ojemnt, allt efter som denna räntepersedel ingår till en större eller mindre andel af det hela; men just för att motväga det missförhållande, som derigenom skulle upstå, har man varit föranlåten att på olika ställen utom Spanmål äfven bibehålla andra produkter, såsom på några köttvaror, på andra skogs-effekter o. s. v. Man har äfven sagt att förenklingen pä detta sätt utförd skulle vara allt för ofullständigt.
I detta fall hänvisar jag lill den speciella utredningen af förhållandet, hvilken i min tanka bör på ett öfvertygande sätt bevisa att detta påstående är ogrundad!.
En värd talare liar redan förut upräknat åtskilliga kuriositeter, der persedlar på samma ort förekomma i oändlig mångfald af under-afdelningar: dessa borde naturligen sammanslås, äfvensom der samma räntepersedlar förekomma på olika titlar, t. ex. i jordeboksoch hemmantals-räntan och alla dessas under-afdelningar, för att på sådant sätt komma till en större reda och enkelhet.
Det torde möjligen intressera R. o. Ad. att äfven taga någon kännnedom om specialiteterna i dessa afseendem Jag skall likväl endast anföra ett enda exempel, och väljer dertill Östergöthland.
I detta län är det närvar, kamerala förhållandet följande:
Räntor: Spanmål, Smör, Fläsk, Skälspäck, Galtar,nOxar, Kor, Får och Lamm, Gäss, Höns, Höns-egg, Skär-egg, Foglar, Al, Aborrar, Gäddor, Id, Röding, Torsk, Strömming, Torr fisk, Ull, Lin, Lärft, Säckar, Bast, Näfver, Ved, Stockar, Bräder, Osmunds-jern, Hö, Humla, Dagsverken och Penningar.
Ingen lärer kunna bestrida att detta är ett någorlunda barbariskt beskattningsväsende; men enligt det nya förslaget skulle förhållandet deremot blifva, alt i denna provins endast 3 persedlar bibehållas, nemi.
Spanmål, 268,593 r:dr 32 sk. 9 rst, Smör, 15,995: 39. 9. samt Dagsverken 56,300: 4. 9, hvilket tillsammans med nu utgående penningar, utgör 357,859 r:dr 42 sk. 2 rst.
Det visar sig att denna sistnämnda summa blott understiger totalsumman för hela länet 374,524 r:dr 8 sk. 8 rst med 16,664 r:dr 14 sk. 6 rst, hvilken således skulle öfvergå till penningar, utgörande af det hela icke mer än 4| proc.
Jag hemställer till Eder Mine Hrr! om ej å ena sidan förenklingen är betydlig, och om ä den andra en så ringa reduktion som 4 proc. kan vara vådlig i afseende på skatte-rubbning vare sig för Staten eller den enskilde.
Man är nu kommen lill skiljovägen; vill man verkligen göra något i förevande afseende, så är det icke värdt att ständigt jäfva det ena sättet efter del andra som dertill föreslås, utan en gång måste man fatta ett beslut.
Man har ej velat ingå på en förvandling - Den 5 Juli f. m. 321 ling af nalura-praestalioncr i penningar; ej omflytta en mångfald af persedlar i ett färre antal.
Nu erbjndes ännu en annan utväg, hvarigenom ändamålet kan vinnas ulan någon hufvudsaklig rubbning i bestående förhållanden, på sätt med siffran blifvit bevisadt; men ändå söker man att motsätta sig denna förändring som för det allmänna är af sä stot nytta.
En anmärkn. har man gjort mot förslaget, som jag erkänner, men detta är också den enda, nemi., att på detta sätt blir verkställigheten af reformen upskjulen en kortare tid; ja, den kommer i sin tillämpning visserligen alt i denna punkt, anstå någon ringa tid, men Mine Hrr! huru skulle detta i sakens närvar:de skick kunnat undvikas.
Såsom föredragande, har det varit min pligt alt iakttaga lagliga former, sorn bjuda att ärender af denna art skola beledsagas af vederbönde embetsverks utlålm innan de inför Konungen föredragas; i afseende på grunderna i denna fråga har så mycket blifvit taladt och skrifve!, och så många yttranden infordrade, att dervid ingenting felades, för en laglig och formenlig föredragning; men i afseende på tillämpningen, och deraf följande detalj-bestämmelser enligt det system som nu blifvit föreslaget, hafva ännu icke vederbönde Embetsverk haft tillfälle att yttra sig, och jag hoppas derföre, att man skall göra mig den rättvisan och erkänna att jag ej kunnat eller bort handla annorlunda vid detta förslags afgifvande än som skett.
Jag är dessutom fullt öfvertygad derom, att sjelfva saken härigenom icke lidit, utan fastheldre deraf haft nytta, ty ehuru det visserligen låtit sig göra att genast och definitivt föreslå allt som till ärendet hörde, så hade det likväl varit ganska möjligt att ett så lunda, utan tillräcklig, föregången special-utredning, upgjordt förslag, i någon deltaljfräga blifvit mindre lämpligt, och otvifvelaktig! hade följden deraf varit, att man dä med åberopande häraf, sökt jäfva hela förslaget och bereda dess fall.
Afven med afseende härå, har jag således ansett rättast, att icke gå brådstörtadt tillväga, utan först inhämta alla de speciella uplysningar, som röra denna ömtåliga fråga, innan detalj-bestämmelserne i afseende på räntepersedlarnes bibehållande till slutligt afgörande föreslås.
Men lika oriktigt, sora jag tror det skulle hafva varit att nu, annorlunda än i strängt formenlig ordning, behandla ärendets til lämpnings-frågor, lika illa och oformligt vore det också enl. min tanka, att upskjuta grundernas pröfning, hvilka redan så ofta och så länge varit ventilerade, ty innan genom Stats-makternas beslut blifvit afgjordt, hvilka grunder som skola följas, torde den närmare utarbetningen af alla dess detaljer vara nästan utan ändamål.
Det synes mig således i alla afseenden vara den riktigaste proceduren som blifvit iakttagen, nemi.: att först hänskjuta hufvudfrågan till Ständernas bedömande, och i händelse de finna det föreslagna sättet för dess lösning vara antagligt, då vidtaga de ytterligare åtgärder som böra föregå det slutliga afgörandet af alla detaljbestämmelser, der de serskilta orternas behof och önskningar så omsorgsfullt böra afvägas.
Hvad Utsk. i denna punkt tillagt utöfver 8 H. 21 322 Den 5 Juli f. m. elen K. propos:s innehåll, kan jag för min del icke annat än fullkomligt gilla; dess begäran, att de förberedande åtgörandena må så skyndsamt sältas i verket, alt frågan må kunna vid nästa riksdag afgöras, skall så vidt på mig möjligen kan bero, visserligen efterkommas, och har det alltid varit min öfvertygelse all så skulle ske, derom äfven prot. vittnar.
Hvad dernäst vidkommer den bestämmelsen, som Ulsk. gjort, att ett visst minimum borde utsättas för de persedlar som bibehållas, och att bråk, eller mindre delar deraf, skulle sammanslås med principräntan, så har sådant äfven varit min afsigt, ehuru jag trott denna fråga först böra afgöras i sammanhang med bestämmandet af hufvudpersedlarne, ty det har i allmänhet varit mitt bemödande vid npgörandet af denna propos. alt sa mycket som möjligt utesluta alla mindre frågor och detalj-saker, på det att de stora så mycket mera skulle framstå klart och redigt; men alt redan nu på förhand bestämma ett sådant minimum, går äfven ganska väl för sig och kan således af mig med nöje tillstyrkas.
Emot det tredje tillägget, eller att penningarne böra räknas i silfver efter 1830 års myntbestämnings-lag, har jag icke heller något att erinra, så mycket mindre, som det till och med varit i fråga att sådant skulle i den K. propos. intagas, men hvarvid den omständigheten motte, att om blott den del af penningarne, som kommer att upstå genom den föreslagna persedel-förvandlingen, skulle sältas i silfver, men de gamla penningarne qvarslode oförändrade, så hade sådant varit mindre lämpligt, och att föreslå äfven de gamla penningarnes reduktion i silfver, skulle måhända hafva ansetts såsom försök ä Regeringens sida alt verka till en förhöjning i den närvande beskattningen.
Då emedlertid denna förändring är af Ständerne sjelfva föreslagen, så anser jag derigenom att förbättring i systemet vara tillvägabragt.
Jag hoppas att R. o. Ad. ville omfatta detta ämne med samma välvilja som Utsk., och bifalla förslaget; öfverlemnande jag för öfrigt med förtroende afgörandet lill Ståndets uplysta pröfning.
Jag ber om ursäkt att jag ännu en gång vågar taga i anspråk R. o.
Ad:s dyrbara tid, men jag anser mig böra bemöta den talare, som näst före Hr Gripenstedt hade ordet, med den anmärknm, att jag ej kan annat än beklaga, alt inom den korta tiderymden af icke fulla tre år, han fattat helt olika åsigter mot dem han då sökte att göra gällande hvad de s. k. småpersedlarne beträffar.
Ilan ansåg nemi. då icke lämpligt, att förvandla dem i en fix penningeränta; han förklarade tverlom sig hafva funnit, det man gått för långt i sina förslager ang:de den fixa penningeräntan, och yttrade den önskan att räntan hade blifvit satt i Spanmål och Smör, med tillägg att en 3:e persedel, nemi.
Dagsverken, dem han ansåg kunna motsvara alla de närvande små-persedlarne och böra lika med dem utgå i penningar efter markegångspris, men aldrig in natura.
Sådane voro den värde talarens ord den 31 Juli 1848 och det visar sig således alt det varit en tid, då han med mig delat den Den 5 Juli f. m. 323 åsigten, att man icke borde förvandla små-persedlarne till en fix penningeränta, utan i en sådan persedel, hvilken i anseende till dess beskaffenhet, vore till värdet föga fluctuerande, men att detta värde likväl borde kunna efter tidsomständigheterne förändras.
Jag har i detta fall ej kunnat förändra mina en gång fattade åsigter och hoppas alt derför vinna tillgift af R. o. Ad.
Den förteckning å en mängd små-persedlar, som en annan värd talare upläst, för att dymedelst visa olämpligheten af deras bibehållande, lemnar jag i sitt värde; jag tror visserligen, att mången, som läser dessa på papperet, skall tycka det vara besynnerligt om de skola qvarstå; men jag ber att få erindra, det alla dessa persedlar äro långt ifrån alt i hvarje hemmansränta igenfinnas, de äro tvertom fördelade på 100:de, ja lOOfhtals hemman efter hvarje orts skatlläggningsmethod.
Således är det sanna förhållande med desse persedlar och den omtalade löjligheten att dem bibehålla, som om man t. ex. skulle förklara för en laglighet att inom Kammar-rättens Revis:ns-kont. anmärkn-.r göras pä 8 och 12 sk:r, hvilka summor, betraktade hvar för sig, visserligen äro högst obetydliga, men, sammanlagda för året, dock utgöra en icke ringa inkomst för Kronan, alldeles på samma sätt som med små-persedlarne sig förhåller.
Det har blifvit sagdt, att, på 50 år, deras värde möjligen skulle kunna stiga 10 proc. men icke mera: hvem finnes som kan garantera ett sådant förhållande, eller slår det väl i någons makt att förutse hvad efter 50 år skall inträffa?
Ar det icke möjligt, ja, sannolikt att i följd af mångfaldiga inträffande omständigheter, dessa persedlar tilläfventyrs blifva fyr-dubblade i värde, ty under en tid af ett par århundraden hafva de efter hvad som tydligen blifvit visadt i det anförande, som aflemnades af en ledamot på detta rum, då Konungens prop. om skatteförenklingen remitterades till SlatsUtsk.
, ökais 13 till 14 gånger utöfver det värde hvartill de i Jordeböckerna äro uptagna.
Sålunda kan efter min tanke, förespeglingen om den obetydliga skiljaktigheten i värde, som är att förutse, ingalunda utgöra något antagligt skäl för deras förvandling till kontanta penningar.
Hr Gripenstedt min särskilda tacksamhet för det utmärkta sätt, hvarpå han utredt frågan, och jag skulle hafva önskat att den första delen af hans yttrande kunde blifva en verklighet, ty då skulle jag vara den förste alt med honom mig förena.
Hr Gripenstedt har nemi. omtalat en omsättning af skatterna från de många persedlar hvaraf de bestå, till färre: hvem skulle icke innerligen önska tillvägabringandet af en sådan förändring.
Jag har ännu aldrig satt mig mot någon så beskaffad åtgärd, hvarigenom, med bibehållande af Statens rätt, en förenkling kunde tillvägabringas, men beklagligen, så vida jag rätt kunnat fatta den K. propos:n, åsyftar densamma icke att ernå ett sådant förhållande.
Den åsyftar endast, så vidt jag kan förstå, att i de serskilda hemmansräntor, sådana de nu befinnas till både qvantitet och qvalitet, bibehålla åtskilliga persedlar, men ingalunda att förvandla de öfriga, hvilka man gifvit namn af små-persedlar, till vissa i räntan 21* 32 i Den 5 Juli f. m. qvarstående hufvudpersedlar, så att desse skulle till qvantiteten blifva större än nu, utan deremot att utbyta små-perscdlarne lill en lis penninge-ränta.
Derigenom upkommer ett resultat, som visserligen ieke är detsamma som en omsättning af persedlarne från större antal till ett mindre; tvertom är det en förvandling af persedelskalt, til! kontant penningeskatt, hvilken förvandling jag, af skäl, som redan blifvit anförde, anser vara af skadligt inflytande både för Konungamakten och jemväl för de skattskyldige medborgare, hvilka torde få draga den börda, hvarifrån man på lietta sätt befriat jorden.
Den berättelse som Hr Gripenstedt här afgifvit om grundskatternas tillkomst, är fullkomligen enlig med verkliga förhållandet; man har, som han också rätteligen anmärkt, efterskänkt den qvantitativa delen af beskattningen, men bibehållit den qvalitativa: det är denna rättighet jag önskar äfven fortfarande böra bibehållas, under det jag gerna går den så mycket omtalade allmänna önskan lill mötes, alt bereda en lättnad i beräkningsgrunden för små-persedlarne, derigenom att deras värde bestämmes för en tid af 20 år r sender, efter hvilkas förlopp granskning skulle komma att ske om detta värde behöfde för nästpåföljande 20 är förändras.
Derigenom hade man ju i sjelfva verket vunnit precis samma resultat, som det man söker åstadkomma genom den fixa skatten, endast med den skillnad, att besväret med markegångsvärdets bestämmande skulle återkomma hvart 20:de år, hvilket besvär visserligen icke må kunna anses serdeles stort, såsom endast bestående deruti alt man genomgår dessa små-persedlar och jemför dem med de medelpriser som under de föreg:de 20 åren varit gällande, i ändamål att tillse om höjning eller sänkning i dessa priser må ega rum.
Då behöfver icke den skattskyldige befara att genom oriktig uträkning för hvarje år lida skada, blott han första gången efter hvarje markegångssättning kontrollerar den skedda uträkningen, så vet han, att det vid samma belopp, kommer att i 20 år fortfarande förblifva, hvilket är en tidslängd, efter min tanka, så betydlig, att mången jordegares lifstid icke räeker till, för att öfverlefva den förändring, som möjligen sedan kommer att ega rum.
Jag är öfverlygad derom, med antedn. af det anförande Hr Gripenstedt här i dag afgifvit, att, om han varit föredragande för detta ärende, från och med det ögonblick det öfverlemnades till vederbörrdes behandling, så skulle frågan nu hafva befunnits vida fullständigare utredd än nu är händelsen.
De skäl Hr Gripenstedt anfört för att visa, det han varit nödsakad alt förfara på sätt sora skett, gillar jag fullkomligen; och inser nogsamt, att han icke kunnat handla annorlunda, såsom Konungens rådgifvare.
Men derföre, alt jag, med erkännande häraf, anser mig lika med hvarje annan rättsinnig medborgare, stå i förbindelse till Hr Gripenstedt för hans bemödanden att lugna sinnena och att bereda frågan en slutlig lösning, kan jag likväl icke medgifva att den grund, på hvilken ”la force des choses” tvungit honom att i detta hänseende bygga, är den rätta, äfvensom jag förblifver vid den öfvertygelse, att hemmansegarnes hörande hör föregå Ständernes beslut, Den 5 Juli f. ni. 325 hvilket äfven, om jag ej fallat Hr Gripenstedts yttrande oriktigt, också kommit alt ske i fall tiden sådant medgifvit.