Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke gilla de ledamöters åsigt, som yrkat, att man, med ogillande af de gjorda anm:ne, skulle lägga Mcm:t till handlingarne; Den 10 M«rs f. m. jag tror att ilen diskussion, sorn hår försiggått, bör tillräckligt hafva visat befogenheten äfven af dessa anm:r.
För min del anser jag att Mern. helt enkelt bör läggas till handlingarne, hvarå jag vördsamt anhåller om propos.
Jag är af den tanken, sorn jag tillförene vid flera föreg.
Riksdagar framställt, ehuru den då blifvit yrkad utan framgång, och jag har icke frångått denna åsigt, derföre att förhållandena numera äro något förändrade i afseende på den personal, som utgör Konungens rådgifvare.
Inom den liberala sidan, inom hvilken jag räknar mig och städse hoppas få räkna mig, har alltid yrkats att Konst.Utsk. borde afgifva ett totalomdöme öfver det regeringssystem, som följts, att de anm:r, som Utsk. framställde, blott skulle citeras såsom ex., samt att Utsk. slutligen skulle resumera sig i ett gillande eller ogillande omdöme.
Enligt min öfvertygelse, är detta det enda rätta sättet, och jag beklagar på det högsta, att det icke iakttagits ens nu, då man kunnat uttala ett gillande omdöme.
Det är med ganska stor förvåning jag finner, att Konst.Utsk. vid detta tillfälle förbisett denna åsigt och isynnerhet att det skett från Borgare- o. BondeSt:ns sida, der en dylik åsigt förut varit framställd och påyrkad.
Jag erinrar mig i detta hänseende en reservation, som afgafs af dessa båda Stånds ledamöter vid 185 3—1854 årens Riksdag, hvilken just innehöll den åsigt, som jag hår påpekat.
På denna grurfil skulle jag, i likhet med en föreg:de talare, Frih.
Raab, hafva önskat att Utsk:ts Mern. blifvit återreinitteradt, för att möjligen erhålla ett. så beskaffadt Betänk., hvarom jag nu yttrat mig.
Men då något hopp om framgång för ett sådant yrkande icke torde förefinnas, vill jag icke framställa det.
Beträffande de speciella anmme, bekänner jag att desamma äro af ganska ringa vigt, med undantag möjligtvis deraf, att H. M:t utan någon. föreg:de föredragning utnämnt till högre militära embeten.
Det är visserligen sannt att, då StatsRådets ledamöter icke gjort framställningar deremot, måste de anses ansvariga; men jag tror, att det hade varit mera öfverensstämmande med de konstitutionella formerna, om K.
M:t gjort utnämningarne på StatsRådets föredragning och tillstyrkan.
Att det är Konungens rätt, att utan afseende på förslag utnämna till vissa embeten, är mig bekant; men jag kan icke förstå anledningen hvarföre det icke är i protokollen antecknadt, och att det icke iakttages vid alla andra tillfällen.
Om anledningen dertill skulle sökas, kan den icke vara någon annan, ån att det varit för StatsRådets ledamöter obekant når Konungen velat utnämna någon, eller hvilken han velat utnämna, samt att StatsRådet icke ansett sig berätt.igadt att deremot göra någon anm., så vida icke den utnämnde personen varit så qvalificerad, att han icke upfyllt de i grundlagen stadgade vilkor för beklädande af embete eller tjenst.
Det är icke nog, för att utnämna till ett högt embete, att man icke dertill är oskicklig, utan den Depitschef, under hvilken han sorterar, bör vål bedöma, huruvida han år positift dertill skicklig.
Jag ser således häruti ett bevis eller en tendens
Den 10 Mare f. m. till allenastyrandet, hvilket jag inom ett konstitutionel! samhälle anser vara det vådligaste.
I likhet med Hr Cederschiöld, anser jag att något omdöme för nårv:de öfver Betänk, icke är lämpligt, utan inskränker mig till att yrka att detsamma måtte läggas till handlingarne.
Hr von Ehrenheim, Per Jakob: En ledamot af Konst.- Utsk. har här försvarat den form, i hvilken Meimt till R.
St:r inkommit; jag kan icke dela denna hans åsigt, men instämmer deremot så mycket mera i den tanka, han i sin reservation uttalat.
Det synes nemi. att om, på sätt denne ledamot yrkat, Konst.Utsk. ansett sig befogadt, att, med afseende på animnes vigt och betydenhet, afgifva ett totalomdöme, så hade Utsk. också varit berättigadt att anmärka hvad mot StatsRådet förekommit.
Men då Utsk. icke ansett sig berättigadt att afgifva något sådant totalomdöme, så hade, enl. min öfvertygelse, inga andra anm:r bort framställas än sådane, hvartill Utsk. ansett 107 § R.F. gifva anledning.
Ty då Utsk. ansett de obetydliga anm., som här blifvit framställda, icke vara af den allvarliga beskaffenhet att påkalla tillämpning, vare sig af 106 eller 107 §§, så hade Utsk. också icke bort framställa dem.
I afseende på yttrandet, att det skulle vara en stor tillfredsställelse för StatsRådets ledamöter att dessa anma- blifvit gjorda, så må jag visserligen säga att det innebär en tillfredsställelse att icke flera dylika anm:r efter en noggrann granskning kunnat framletas; men jag tror att det hade varit en större tillfredsställelse, om Utsk. icke framställt anm:r af så obetydlig beskaffenhet, isynnerhet om det icke gjort det i sådan form, att R.
St:r måste tro att Utsk. menat, det Rikets sannskyldiga nytta icke blifvit iakttagen.
För min del anser jag att R. o. Ad. i alla fall kan underkänna Utsk:ts gjorda anmälanden, samt får derföre förena mig i Frih.
Tersmedens anhållan om propos. på Mem:ts ogillande.
Det bör naturligtvis för Konst.- Utsk:ts ledamöter utgöra en sann tillfredsställelse att vid protokollens granskning hafva funnit fåtaliga ämnen för anmälanden, dernäst att erfara, hurusom vid början af denna diskussion tvenne af Konungens rådgifvare sjelfve uttryckt det erkännande, att de funnit Utsk. med verklig hofsamhet begagnat sin granskningsrätt; sådant har Utsk. ståndigt och upriktigt, såsom ock skäligt varit, vid denna Riksdag åsyftat.
Jag anser det äfven utgöra ett bevis på Konungens rådgifvares önskan, att vilja ådagalägga sin aktning för representationen och särskildt för den afdelning deraf, som de tillhöra, då de nu här upträdt till rättfärdigande af sina åtgärder.
Må det då också å andra sidan tillåtas en ledamot af Konst.Utsk., att ut veckla de redan framlagda skål, hvarpå Utsk. grundat sitt förfarande
Man har till en början sagt, att Utsk. skulle varit förpligtadt, att åberopa någon § i grundlagen till stöd för sitt yttrande.
Till förene har också Utsk. i sådant afseende åberopat 107 §; men då denna § handlar om anmälan ang:de StatsRådens skiljande från deras embete, derföre att dc icke i sina rådslag afsett Rikets sann - «a Den 10 Mars f. m. skyldiga nytta, så har Utsk. icke ansett sig skäligen böra samma § åberopa och derigenom gifva någon direkt vägledning för de ledamöter, hvilka skulle kunna vilja anse denna § böra tillämpas.
Men det är å andra sidan R.
Stirs rättighet, att om de, hvilket nu ingen här påyrkar eller anser tjenligt, så skulle finna för godt, få anse de framställda anm:ne vara af den beskaffenhet, att de påkallade tillämpning af 107 §, samt sjefve verkställa en sådan tillämpning.
Denna upfattning har Utsk. likväl hvarken velat uttala eller tillstyrka.
Utsk. har dock, trädande, så till vida i sina företrädares fotspår, velat genom anförda exempel visa, att den verkställda granskningen icke varit ytlig, utan noggrann, samt i enkla ord, utan öfverdrifter och utan bitterhet, påpekat de (denna gång lyckligtvis ganska fåtaliga) förhållanden, hvarutinnan Utskits öfvertygelse icke öfverensstämt med Konungens rådgifvares.
Hvad den 1 :sta anmärkningspunkten beträffar, så har, genom min redan uplästa reservation, blifvit ådagalagdt, att jag icke i samma anm. öfverensstämmer med Utsk.
Men jag finner emellertid sjelfva ämnet ingalunda sakna sin vigt och betydelse.
Vidkommande åter den andra anmrn, så har II.
Manderström upträdt till försvär för sin rådgifvareåtgärd härutinnan.
Han har anfört, hurusom UtrikesDepit vore att anse såsom ett för Sverige och Norige gemensamt Dep:t, och att således de utnämningar, som der egde rum, icke vore att hänföra till likhet med sådane, som ske inom andra embetsverk, och på hvilka 28 § har sin tillämpning.
Emot denna theori måste jag dock göra några erinringar.
Dels har 28 § icke gjort någon sådan skillnad, dels förekommer den icke heller på något annat ställe i våra grundlagar, lika litet som i riksakten.
Riksdag är visserligen fråga väckt derom, att en revision måtte ske af de grunlagsstadganden och andra lagbud, hvilka beröra de båda rikena Sverige och Norige.
Nåväl, må vid en sådan revision såväl denna som andra internationell vigtiga och jemkningsbehöfliga punkter blifva föremål för upmärksamhet!
Jag skall för min del villigt erkänna det välgrundade i hvad H.
Exc. yttrat rörande nyttan och kanske snart sagdt nödvändigheten deraf, att Norrmän tillåtas att tjenstgöra i UtrikesDep t, för att taga kännedom om hvad som rörer de båda rikena gemensamt; jag förbiser eller nekar ingalunda, att denna anordning måste vara i många hänseenden politiskt nyttig och tjenlig, och jag skall icke undandraga mig att, vid tillfälle af det begärda revisionsarbetets framtida pröfning hos R.
St:r, söka medverka till beredande af den jemkning i grundlagen, som H.
Exc. i sin praktiska tillämpning deraf synes anse vara den rätta; men jag kan också icke å andra sidan, med afseende å nu gällande lagar, förbise, att så val H.
Exc. i främsta rummet, i egenskap af föredragande, som hans kolleger, härutinnan, att jag så må säga, gått framom sin tid.
Detta är visserligen någonting, som man vanligen icke anmärker för att klandra, men Konst.Utsk. har dock måst följa lagens föreskrift, och jag tror derföre, att Utsk. icke varit obefogadt, att fästa li.
St:rs upmärksamhet på förhållandet, så mycket mer som, om man också icke får förbise, att, under en lång följd Den 10 Mars f. m. 5if år, tjenstemän af Norsk börd varit anställda inom UtrikesDepd, så har likväl en reglering af tjensteförhållandena inom samma Depd egt rum, och måhända hade rict då varit tillfälle, att taga i särskildt betraktande, huruvida grundlagen verkligen tillstådjer, att Norrmän må kunna, på ett nästan än mer definitift och prononceradt sått än tillförene, t. ex. medelst redovisningsåliggande inför KammarRätten o. s. v., framgent i UtrikesDep:t anställas.
Till bemötande, af denna punkt har H.
Exc. visserligen åberopat den Promemoria, som hans företrädare i embetet vid sisth Riksdag ingaf och som beledsagade den Kongl. Propos. äng. lönetillökningar i UtrikesDcpd; och då dessa tillökningar beviljades, efter tagen kännedom om besagda P. M., finner II.
Exc. deruti ett gillande af den sistnämndas innehåll, varande i densamma uptagne, bland annat, de regleringsomständigheter, hvilka nu sedermera gjorts till föremål för Kon»t.- Utskrts anmälan.
Jag svarar härtill, att nämnda P.
M. väl var till kännedom meddelad, men aldrig blef föredragen inför R.
Sfer eller beslut deröfver fattadt^ att 11.
Sfer höllö sig uteslutande till anslagsbeloppen^ att ett förbiseende visserligen egde rum i att ej närmare granska P. M., då den naturligtvis, såsom officielt meddelad, dertill gaf R.
Sfer befogenhet^ men att detta förbiseende ej berättigade innevarande Riksdags Konst.Utsk., att, just nu i synnerhet, då upmärksamheten i det allmänna blifvit å härmed sammanhängande internationella ämnen så lifligt riktad och spänd, lemna denna sak alldeles å sido.
Den varsamhet i uttryck, som Utsk. iakttagit, utmärker nogsamt huru fullkomligen väl det grannlaga af förhållandet valdt af Utsk. insedt.
Beträffande den 3:dje anlnärkningspunkten, så har här blifvit yttradt, att den icke bordt framställas, emedan det utnämningssätt, som här är i fråga, icke inverkar på ansvarigheten hos Konungens rådgifvare.
Detta medgifves visserligen: det juridiska ansvaret nemi.
Men å andra sidan lärer det väl icke kunna förnekas, att grundlagens mening är, att ärendena inom StatsRådet böra med den största grundlighet och mångsidighet i pröfning behandlas, och att det således måste vara önskligt att dessa ärender, de må tillhöra LandtförsvarsDepit eller något annat Dep:t, icke af Konungen afgöras, utan att han dessförinnan inhemtar råd af sitt StatsRåd, och att ärendet af vederbörande Dep:t.sChef föredrages och utredes.
Så är också coutumen inom de andra Depiten, hvarest befordringsärenden alltid afgöras efter föreg, föredragning och der DepdsChefen, nästan utan undantag, yttrar sin tanke till ledning för afgörandet.
Hvarföre skulle det då icke kunna ega rum inom Landtförsv.Dep t?
Jag kan icke finna, att de sysslor, som inom detta Dep:t tillsättas, äro af mindre betydenhet och vigt än andra, eller hvarföre icke deras tillsättning skulle kunna på samma sätt behandlas.
Hr Gripenstedt har åberopat 3 5 §; men Utsk. har alldeles icke vidrört denna §, och detta icke-vidrörande härrör just deraf, att den icke är i detta hänseende fullt så bestämd i sin ordalydelse, att ju oj någon olika tolkning möjligen deraf torde ega rum.
Men för min del tror jag, att 28 § har sin tillämplighet i det ena som i det andra fallet, åt - I) e n 10 Mars f. m. minstone kan jag icke finna det vara annat än en god konstitution tiel coutume, som Utsk. här sökt åstadkomma.
Hvad slutligen angår sista anmispunkten, så har Utsk. icke en* samt eller hufvudsakligen fästat sig vid det önskvärda af någon större sparsamhet, utan det har isynnerhet önskat, att hvarje sken af godtycklighet vid utgifters bestämmande för det allmänna måtte undvikas.
Af handlingarne i detta mål finner man, att den ifrågavido prickningsmachinen var af Gen.PostStyrelsen förordad till inköp för 3000 rdr bko.
Derjemte ansåg Poststyrelsen, att 1000 rdr bko borde tillerkännas Gr.
Sparre för den grannlagenhet, med hvilken han behandlat kontraktsfrågan.
Styrelsen hemställde om ett belopp af ti000 rdr bko, så har Styrelsen häruti alltså inbegripit en temligen betydlig, personel och särskild gratifikation åt Gr.
Sparre; ty machinen kunde från annat håll, i närmaste likhet med Gr.
Sparres, fås för 3000 rdr bko.
När ärendet förekom till föredragning inför K. M., finner man dock, att föredraganden, som tillstyrkte 10,000 rdr bko, icke för denna ytterligare betydande förhöjning anförde andra skäl, än att »med afseende dels å fördelen för postverket att sjelft ega erforderliga machiner för tillverkningen af portofrimärken, dels ock å det besvär och den kostnad, Gr.
Sparre fått vidkännas för anskaffande af de för nämnde ändamål, till en del utaf honom upfunna och till särdeles fulländning bragta machiner, hvilka blifvit postverket till inlösen erbjudna», K.
M. måtte bifalla att 10,000 rdr bko finge emot vissa vilkor till Gr.
Sparre utbetalas.
De anförda skälen voro ju redan hos Gen.PostStyrelsen pröfvade och afsedda.
Något nytt skäl anföres ej för den ytterligare utgiften af ej mindre än 4000 rdr bko.
Sparre sjelf varit benägen, eller ens varit tillspord om benägenhet, att emot en mindre summa än fulla 10,000 rdr bko till det allmänna afstå sin machin, derom uplyser Dep:tsChefen ingenting.
Hr Gripenstedt har ansett, att här icke fanns mer ån 3 utvägar, nemi. att bifalla, afslå eller pruta.
Men Hr Gripenstedt har icke fästat sig dervid, att, om afslag egt rum, man kunnat vånda sig till någon annan.
Dessutom vill jag visserligen gerna tro, att föredraganden i StatsRådet anfört flera och möjligen tillfyllestgörande skål för sin mening, men jag måste likafullt erinra derom, att prot. icke uptager några sådana och således, enär dess lydelse utgör grunden för granskningen, gifvit anledning att, i afseende å bristande motivering af denna utgiftspost, framställa den gjorda anmälningspunkten, hvilken jag för öfrigt, i likhet med förhållandet med de föreg, punkterna, anser icke hafva varit af så obetydlig beskaffenhet att den, för sitt ringa värdes skull, icke bordt för R.
St:r framläggas.
Att jag i sak skiljt mig från Utsk:ts omdöme i första punkten, hindrar mig ej från att inse jemväl det målets betydenhet i sig sjelf, i principielt hänseende.
Återstår frågan huruvida Kons t.
Ut sk. varit pligtigt att. för R.
St:r föreslå ett totalomdöme öfver Konungens rådgifvare.
Denna fråga har vid mångå föreg.
Riksdagar varit utförligt behandlad.
Man har från ena sidan velat uttala ett tadlande omdöme, från den andra ett lofordande.
Det har visserligen kunnat synas oss oneklig*.
Deli 10 .Mars f. m.
Iligt, att vid denna Riksdag möjligen kunna åstadkomma något i detta sednare fall; men i afseende på de subjektiva åsigternas variation i oändlighet kan man måhända icke med full säkerhet göra sig räkning på ett sådant resultat’; åtminstone hafva inom Konst.Utsk. åtskilliga voteringar hängt på den förseglade sedeln.
Om nu Utsk. hade framkommit med lofordande omdöme, och sedermera ett eller flera RiksStånd icke gillat det, hvad hade då varit vinsten dervid?
Man har sagt, att då BankoUtsk. i sitt décharge-betänk. uttalat ett totalomdöme öfver BankoFullm., så borÄe Konst.Utsk. göra detsamma öfver Konungens Rådgifvare.
Jag för min del är äf den öfvertygelsen, att just detta e&einpel talar emot ett dylikt förfarande å Konst.Utslcts Sida.
Vi erinra
Oss ganska väl huruledes, når, vid pröfningen af BankoUtsk:ts Betänk., det tvistades både bär och i de öfriga Stånden om rätta betydelsen af hvarje ord, sorn förekom i Betänk.; så korn män i strid med hvarandra, huruvida, när i Betänk. stod, att BankoFullm. »i allmänhet» skött sitt åliggande med hit och skicklighet, detta innebure ett loford eller ett klander.
Det är ingen lått sak att skrifva en orlofssedel till allas nöje, och att i det högst grannlaga ordval, som i en dylik sedel öfver Konungens rådgifvare vore det antagligaste, misstaga sig på Ståndens ofta sinsemellan stridiga tänkesätt, vöre vådligt nog.
Med ett ord, det är, efter mitt förmenande, en ganska vansklig bana, på hvilken man vill inleda Konst.Utsk., och jag anser, isynnerhet med afseende på framtiden, då olägenheterna blefve måhända ganska kännbara både för regering och representation, att det icke heller bör ske vid detta tillfälle.
För min del vill jag icke yrka någon annan behandling af Mem:t ån att lägga det lill hahdlihgarne; jag är öfvertygad att det vöre oförtjent att läggas till händlingarHe thed Ogillande.
Låtom oss jemföra de ordalag, 'med hvilka sednäste Konst.Utsk. helsade Konungens rådgifvare och huru de anm:r, sorn då framställdes, voro. af vida mindre betydenhet ån de nuvarande.
Der talades t.
ex. om aflåtande af en kronopark, om sportelersåttning för en postmästare m. m., och Utsk. yttrar på ett ställe, att
Konungens rådgifvare förfarit »på ett liba betänkligt som grundlagsvidrigt sätt.»
Mera sådant skulle kunna anföras, för jemförelse med de återhållsamma, moderata, afvågda och varsamma ordalag, Utsk. nu begagnat; och jag tror icke, vid betraktande af de uptagna målens innehåll, att domen rättvisligen skall utfalla så, att Utsk. varit ledt af någon bitterhet eller otidig klanderlusta.
Jag anhåller vördsamt, att Betänk, måtte läggas till hand» bingarne.
En talare, Hr von Ehrenheim, har up repat den förut gjorda anm:n, att de uti ifrågav:de Konst.Utskrts Betänk, framställda anm:r icke voro gjorda i enlighet med 107 § och att de derföre icke hade bordt framställas.
Jag får med anledning häraf ånyo förklara, att de verkligen åro gjorda efter 107 §, och att Konst.Utsk. i detta fall åberopat grundlagens föreskrift.
H. IV. i Den 10 Mari f. rn.
Då Utsk dessutom icke åberopat någon annan § ån den 107:<Ie, så är det klart att anm;ne blifvit efter densamma gjorda.
Den siste värde talaren har frågat, huruvida någon af de anmärkta regeringsåtgärderna varit af beskaffenhet att Dikets sannskyldiga nytta derigenom icke blifvit iakttagen.
Derom kunna tankarne visserligen vara delade, men man måste väl anse att majoriteten inom Utsk. ansett att så var förhållandet.
I den första annrspunkten liar Utsk.-ts majoritet ansett att Dikets sannskyldiga nytta blifvit bättre iakttagen, om de ifrågav:de
Utskisledumöterna icke medgifvits att behålla hela sin lön, emedan derigenom en besparing för Statsverket upkommit.
I den andra punkten har majoriteten antagit att gencm Norrmäns anställande i Utr.Dep-.tet. äfven om sådant varit beböfligt för tjenstgöringen derstädes, icke varit förenligt med Rikets sannskyldiga nytta, hvilken blifvit bättre iakttagen, om, i enlighet med grundlagens föreskrift, blott infödda Svenske män till tjenstemän i nämnde Dep;t antagits.
I tredje annnspunkten har majoriteten, till hvilken äfven jag hörde, ansett att Rikets sannskyldiga nytta skulle blifvit bättre iakttagen, om Konungens rådgifvare förfarit i enlighet med grundlagens föreskrift och föredragit hvarje förekommande ärende rörande befordringar.
I afseende på fjerde anm.spunkteji slutligen, har majoriteten ansett att Rikets sannskyldiga nytta skulle blifvit bättre iakttagen, om den ifrågav.de maehinen hade inköpts för det mindre priset.
Men alla dessa anm:r äro tillsammaptagna af den beskaffenhet, att de icke böra föranleda tillämpning af 107 §, och detta har jag i min reservation uttryckt, och om någon ledamot inom representationen begärde att, på grund af dessa ammr, Landtm, eller någon annan af Talmännen skulle framställa propos. på anmälan om entledigande af någon bland Konungens rådgifvare, så skulle Landtm, och Talmännen anse sig förpligtande att en sådan propos. framställa.
Sådant kommer nu icke i fråga, helst den nuvarande regeringspersonalen, som jag tror, år i högre grad i åtnjutande af den allmänna opinionen för sig än någon föreg;de, hvadan totalomdömet om densamma måste, blifva öfverensstämmande med hvad Prof. Lindgren i sin reservation uttryckt.
H. Exe. Hr Gr. o.
Landtm. tilBrånnagaf, att anslag blifvit ut~ fårdadt till fortsättande af plenum kl. 0 ©. m.
Jag ber att få uttala min tanke i detta ämne, nemi. att, om R. o. Ad. vid nfirv;de tillfälle skulle, såsom åtskilliga ledamöter yrkat, lägga Utslcts Mern. med ogillande till handlingarne, så beröfvar sig Ståndet möjligheten att få kännedom om hvad Utsk. genom läsning af handlingar, sorn äro otillgängliga för andril, kan hafva tillfälle att få sig bekant.
Beträffande t. ex. andra punkten, hade det måhända varit för Konst.Utskits ledamöter kändt hvad sorn för andra icke kunna vara det, nemligen idt Norige yrkat anställande af Norrmän i UtrikesDepart.
Otti, såsom jag i början af denna Riksdag motionerade, UnionsBetånk. genast hade blifvit tiyckt, så hade kännedomen om delta förhållande inom representationen kommk att öfvergå till full visshet j ty i detta Den 10 Mari f. m. «< JBetänk. är framställdt det förslag att sjelfva UtrikesStatsMin. skull» få vara Norrman.
Går man vidare till tillämpningen af den grundsats, som blifvit framställd af en högt upsatt embetsman inom nämnde Dep., nemi. att de i detta Dep. anställde Norrmän icke äro att betrakta såsom Svenska tjenstemän utan såsom Norska och Svenska, s& kommer man verkligen till en åsigt af saken något olika mot den, som man eljest skulle hafva haft, och man skulle då möjligen finna befogadt af Utsk. att hafva genom den gjorda, icke anmärkningen, utan anmälan, likasom satt oss i vapen emot Svenska representationen.
Jag finner derföre ingen anledn. att bifalla det af en ledamot framställda förslaget att ogilla hvad Utsk. i detta fall anmält, men finner tillika att vi må hafva den friheten att instämma i ett så beskaffadt omdöme öfver det hela, som af Prof. Lindgren blifvit föreslaget.
Jag ämnar icke på något sått inlåta mig i något yttrande öfver de anmispunkter, som blifvit af Konst.Utsk. framställda^ de äro alla af den beskaffenhet, att det vackt min förundran huru do någonsin kunnat ega rum.
Men då ingen upträdt för att bemöta det försvar, som Hr Cederschiöld framställt för Utsk:ts tillgörande, att låta åtskilliga, af ledamöter inom Utsk. framställda anm:r, dem Utsk:ts majoritet ogillat, under form af reservationer åtfölja Betänk., så måste jag bryta min tystnad, för att gendrifva de satser, på hvilka han grundat detta sitt försvar.
Hvad är Konst.Utsk. i fråga om det updrag, sorn det af grundlagen erhållit, att granska Konungens rådgifvares åtgärder?
Jo ingenting annat ån representant af den åklagaremakt, som i detta hänseende blifvit emot bemälte rådgifvare inrättad, ingenting annat ån hvad JustitieKansleren eller Justitieombudsmannen, eller t. o. m.
Ådvokatfiskalen i ett Rikets Coll. är, hvar och en inom kretsen för den dem anvista verksamhet.
Utsk. har nemi. den rättigheten att, efter läsning af St.atsRådsprotok., ställa Konungens rådgifvare tinder tilltal, eller också, derest sådana omständigheter icke förekomma att de kunna åklagas inför Riksrätt, enligt 107 § R.F. anmäla dem till entledigande.
Nu frågas, är denna makt tillagd Utsk. såsom moralisk person, eller tillhör den hvar och en af Utslcts medlemmar?
Svaret kan icke blifva tvetydigt, ty det synes uttryckligen af R.F.