Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna tilldragelse, så obetydlig den för mången synes vara, ådagalägger likväl Styrelsegrundsatser, hvilka icke kunna annat än ofördelagtigt verka inom det conslilutiopella samhällsskicket.
Föremålet för Den 19 Mars e. m. den ifrågavarande creditiv-lyftningen hvarken kunde eller borde vara en hemlighet.
Det kom också genom StatsContoirets skrifvelse till Ilerrar Fullmägtiges och till Allmänhetens slutliga kännedom, och Styrelsens underlåtenhet att i enlighet med Rikets Ständers åsigt hafva meddelat Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoret directe, i hvad ändamål creditivlyftningen borde ega rum, kan ej tydas annorlunda, än som ett uppsålligt den ena statsmagtens sträfvande, att i anseende och värdighet nedsätta den andra, Jag hade af nuvarande Statsutskott förväntat, att Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit närmare fästad vid delta förhållande, och att Rikets Ständer blifvit tillstyrkte, att återförnya, såsom ett för creditivlyftningen oeftergifligt vilkor, att 1823 års Ständers stadgande i denna del för framtiden komme att iagttagas.
Såsom i högsta målto anmärkningsvärd^ synes det äfven hafva bordt fästa StatsUtskottets uppmärksamhet, att i3 §. i Riksdagsbeslutet företer den märkeliga skilnad mot StatsUtskottets gillade betänkande, hvarå Riksdagsbeslutet bordt sig grunda, att uti detta Betänkande föreslås, att till behörig efterrättelse
Qingalunda rättelse) i Riksdagsbeslutet intaga Kongl. Maj:ts Nådiga förklarande. 42 Den 19 Mars f. m.
Jag vägar tro, att Rikets
Ständer ej mindre än hela allmänheten haft rätt af StatsUtskottet fordra något slags vägledande omdöme, huruvida det mindre Creditivet af Rikets Ständer kunnat vara afsedt, att disponeras till ett sådant föremål, som Jern- och Sågverksägares undsättande i låneväg.
Det skulle vilja synas, som de till Discontrörelsen afsatte betydliga fonder, som de till JernContoiret emot låg ränta disponerade betydliga summor, borde mera än tillräckligt uppfylla särdeles jerntill verkningens anspråk å det allmännas understöd och biträde; och enär det mindre CreditiVet icke kan hafva till föremål, att understödja och rigta enskilda intressen, synes StatsUtskottet vid detta af Revisorerne anvisade förhållande hafva bordt fästa en för Rikets Ständers slutliga omdöme såsom vägledande nödvändig uppmärksamhet.
Denna vigtiga omständighet går StatsUtskottet alldeles förbi, och visar i allt ett snart sagt blindt godkännande af de mäst principlösa styrelse-åtgärder, och jag yrkar, att StatsUtskottet måtte lemna ett bestämt utlåtande, huruvida den ifrågavarande creditivlyftningen egt rum för ett med detta crediti v gemenskap egande föremål, eller icke.
I anseende till den af Revisorerne gjorde anmärkning rörande räntan å de utlånte Den 19 Mars f. m. 43 creditivmedlen, bar Stats-Utskottet i min tanka öfverträffat allt hvad som sedan vårt nya statsskick, i anseende till uragtlåten vård om våra constitutionella förhållanden, egt rum; ty alt komma till den slutsatts, att Styrelsen eger, att, utan allt afseende å behofvets föremål, lyfta större eller mindre summor utaf crediti vet, för att i låneväg förränta dem, till vinnande af utvägar för dispositioner, dem Rikets Ständer hvarken godkänt eller beviljat, på den grund att hvarken uti 63 §.
RegeringsFormen, eller uti Rikets Ständers i detta ämne aflåtne underdåniga skrifvelse, eller uti Statsutskottets utfärdade anordning, omförmäles någon ränta, som å lyftade creditivmedel skall godtgöras, är i min tanka något så oförväntadt, att jag icke finnér någon möjlig utväg, att förklara en sådan StatsUtskottets slutsalts annorlunda, än som ett det fullständigaste begifvande, att verkställande magten icke är redo skyldig snart sagdt för någon ting.
Jag utbeder mig härvid att få fästa uppmärksamheten uppå, att Styrelsen lika lätt skulle kunna företaga sig, att förränta bela det mindre Creditivet, som någon dess del.
Jag kan icke föreställa mig annat, än att alla de medel, hvilka ifrån RiksgäldsContoret disponeras, äro Riksgäldsmedel, och då Rikets Ständer icke anordnat det mindre Creditivet att af Styrelsen användas
Den 19 Mars f. ro. j
Discontväg, kan jag icke annat förstå, än alt den räntevinst, som uppkommit genom en sådan egenmäktig låneoperation, äfven ikläder sig egenskapen af Riksgäldsmedel, hvilka sålunda, enligt 68 §.
RegeringsFormen, icke kunnat eller bordt under någon förvändning ryckas ifrån RiksgäldsContoret.
Detta förhållande hade så mycket mindre bordt undfalla StatsTJtskottet, som StatsUtskottet ganska väl är i tillfälle att finna, huru RiksgäldsContoret upplånar penningar, för hvilka det får erlägga ränta.
Jag tror det icke vara förenligt med constitutionella förvaltningsgrunder, att Styrelsen får på sådant sätt tillskapa sig extra inkomster, hvilka af lagstiftningen icke varit medgifne, och jag tror fullt och fast, att StatsUlskottet bordt, till följd af det uppdrag det eger, hafva anlitat
ConstitutionsUtskottet till vinnande af den erforderliga utvecklingen af delta ämne.
Hvarefter Friherre Anckarswärd munteligen tilläde:
I afseende på partial -Obligationerne för Rikets utländska gäld, tar jag mig friheten anmärka, att Utskottet lemnat oanmärkt det förhållande, att Herrar Fullmäktige i RiksgäldsContoiret icke förr än i November månad sistlidet år vidtagit någon åtgärd för uppgörandet af denna affär.
Mig förefaller detta anmärkningsvärd!, då Re - Den 19 Mars f. m. 45 visorerne ett år förut fästade sig dervid, att man, först ett helt år efteråt, vidtagit någon åtgärd.
Ankom en Deputation ifrån Högvördige PresteStåndet, anförd af Biskopen och Commendeuren af Kongl. N. O. Doctor M.
Wallenberg, hvilken tillkännagaf att sedan Kongl. Maj:t täckts i Nåder lemna Rikets Ständer den sorgliga underrättelse, att Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertina den 17 dennes med döden afgått, PresteStåndet, på sätt dess tillika aflemnade ProtocollsUtdrag af denna dag innehåller, beslutat, att i händelse af dertill lemnadt nådigt bifall genom underdånig uppvaktning inför Kongl. Maj:t uttrycka sitt undersåtliga deltagande uti den djupa sorg och saknad, sorn sålunda träffat det Kongl. Huset och hvarje trogen undersåte; i hvilket beslut PresteStåndet inbjudit de öfrige RiksStånden att deltaga, med anmodan till ExpcditionsUtskottet, att, derest enahanda beslut af de öfrige RiksStånden fattades, uppsätta förslag till en underdånig skrifvelse, uttryckande Rikets Ständers känslor och tänkesätt vid detta sorgfulla tillfälle.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att PresteStåndets ProtocollsUtdrag skulle med första blifva inför Ridderskapet och Adeln föredragit; hvarefter PresteStåndets
Deputation på vanligt vis utbeledsagades. 46
Till svar å Friherre Anckarswärds sista yttrande, om bristande uppmärksamhet hos Statsutskottet på långsamheten hos Fullmägtige i RiksgäldsContoret, att, i anledning af Revisorernes anmärkning, anskaffa upplysningar om dessa parlial-Obligationer, och på orsakerna, hvarföre Fullmägtiges skrifvelse till Holland icke afgått förr, än efter ett helt år, torde jag få hänvisa till sid. 371 i StatsUtskottets Utlåtande.
Der upplyses, hvilka åtgärder Fullmägtige vidtagit, intill dess de ifrån Kongl. Maj:t erhöllo Dess nådiga Skrifvelse af den 10 April, hvars innehåll Utlåtandet äfven upptager.
När denna Skrifvelse den 22 Maji erhölls, beslöto Fullmägtige genast uppdraga åt Commissariatet, att öfver de Holländska partial-Obligationerne, upprätta förteckningar tjenliga för den ifrågavarande afskrifningen.
Detta utgjorde ett ganska vidlyftigt och tidspillande arbete, emedan man måste gå tillbaka till en myckenhet af äldre handlingar och brefväxlingar, hvarifrån upplysning skulle hemtas, om de skedda inlösningarne skedt med eller utan afskrifning å hufvuddocumenterna.
Commissariatets svar, med de infordrade förteckningarne, återkom derföre icke, förr än den 25 September; och då förteckningarne granskades, befunnos de icke äga den utförlighet i uppställningen, som erfordrades för vederbörande Ombud i Holland, hvarföre saken mäste återförvisas
Den 19 Mars f. in. 47 till Commissariatet.
Det skedde den 2 October 1828, och först den i3 November återkommo förteckningarne, uppgjorde såsom Fullmägtige föreskrifvit.
Så snart de erhållits, afgick skrifvelse till Svenska Consulen Westerberg i Amsterdam.
Ridderskapet och Adeln torde således linna, att Fullmägtige icke kunnat fortskynda ärendet mera, än de gjort.
Svaret är redan erhållet, och har befunnits vara af tillfredsställande innehåll.
Friherre Palmstjerna, Carl Otto:
Åtskillige af de vid Utskottets Utlåtande gjorde anmärkningar äro lätt besvarade genom några upplysningar.
Den ena är redan besvarad af Herr von Hartmansdorff på ett tillfredsställande sätt.
Utskottet har ansett öfverflödigt, att i Utlåtandet uppgifva orsaken, hvarföre skrifvelsen till Holland, angående de icke afgångne partial-Obligationerne, kommit att dröja så länge, enär ingen försummelse dervid blifvit begången å Fullmägtiges sida, och ingenting riskerades å det allmännas.
Men i afseende på de öfrige anmärkningarne utber jag mig någon uppmärksamhet, på det att, hvad som utgör ett missförstånd, må skiljas ifrån hvad som utgör en opinions strid, och det sednare endast qvarstå emot Utskottets Utlåtande.
I afseende på Grefve Gyllenborgs anmärkning, att behållningen af NummerLotteriet borde komma RiksgäldsContoiret 48 Don 19 Mars f. m. tillgodo, hvilket Friherre Ancknrswärd ock upprepat, torde det vara tillräckligt, att uppläsa den del af Utskottets Utlåtande, som innehåller utdrag af Rikets Ständers heslut 1823 i detta fall.
I Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den i3 September 1823 står det: ”att till Rikets Ständers kän”nedom kommit, att, sedan utöfver hvad ”af Lotteriinrättningens Inkomster blifvit ”RiksStaten godtgjordt, ett betydligt öfverskott uppkommit;” hvilket uti den underdåniga skrifvelse!» finnes till beskaffenhet och belopp specificeradt, ”och hvilket Lot”teriDirectionen, i ändamål att dermed be”täcka möjligen inträffande förluster, innehållit.
” ”Och emedan denna behållning ”egentligen är, att anse, såsom ett öfverskott å den i Stat påräknade Inkomst af ”NummerLotterilnrättningen; men med de, ”vid 18io års Statsreglering, fastställde grun"der icke öfverensstämmer, att några fontler samlas af StatsVerkets medel, hafva ”Rikets Ständer beslutat, att förrberörde öfverskott, i likhet med öfverskotten å an”dra Statens intrader, skall till Riksgäldskontoret öfverlemnas; hvaremot Rikets ”Ständer åt Fullmäktige derstädes uppdragit, ”att, uppå skeende behörig reqvisition, hål”la NummerLotterilnrättningen tillhanda allt "hvad till förefallande Utgifters bestridande ”erfordras, i den oförmodade händelse, att ”Lolterispelet ett eller annat år skulle med för - Den 19 Mars f. m. 49 f "förlust utfalla.” Således torde Ridderska Ipet och Adeln finna, att här allenast står förberörde öfverskott.
Beslutet innehåller icke ett ord om de årliga öfverskotten, utan har det blifvit bestämdt specifieradt, hvad som i likhet med de andra öfverskotten skulle till RiksgäldsContoiret Öfverlemnas.
Der står icke eller, att de skulle omedelbarligen, utan i likhet med andra Statsintrader, först ingå till StatsContoiret, och derifrån öfverlemnas till RiksgäldsContoiret samfäldt, men icke directe från någon inkomst-titel.
Således tror jag, med den uppmärksamhet jag varit i stånd fästa vid saken, att ingen villervalla existerar i Statsutskottets tanka, Den finnes snarare i Rikets Ständers skrifvelse; och jag tror icke, att man vid detta tillfälle med skäl kan skylla StatsUtskottet för, att hafva öfverändakasta! allt hvad af 1823 års Ständer blifvit stadgadt.
Vidare har Friherre Anckarswärd anmärkt, att Utskottet förbigått 1827 års Revisorers framställning, i afseende på nödvändigheten, att, för lyftningen af det mindre Creditivet, meddela Fullmägtige 1 RiksgäldsContoiret bestämda föreskrifter, I RiksgäldsContoiret finnas ganska bestämda föreskrifter för Fullmägtige, huru lyftningen bör försiggå, och villkoren, dem Fullmägtige dervid böra iakttaga.
Utskottet har derföre ansett sig icke böra upptaga den saken, emedan den innefattade en anmärk 17 H. 4 Den 19 Mars f. m. ning af 1827 års Revisorer, hvilken icke ägde någon riktig grund.
Beträffande hvad Friherre Anckarswärd för öfrigt anmärkt, eller yttrat sig finna såsom fel hos Utskottet, att det icke fästat uppmärksamhet vid skiljaktigheten af i3 §.
Riksdagsbeslutet, emot hvad Rikets Ständer förut beslutat■, angående sättet och villkoren för lyftningen af creditivet, så tror jag, lika med hvad nuvarande Statsutskott ansett, att Fullmägtige i anseende till redactionen af denna i3 §. icke hade annat att göra, än att åtlyda den.
Den innehåller nemligen i slutet, att, 1 anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, hvari Kongl. Maj:t förklarar, att Kongl. Maj:t ville noga iakttaga 63 och 64 §§.
RegeringsFormen, samt 3o och 68 §§.
Riksdagsordningen utan medgifvande af sådana vilkor och föreskrifter, som kunde vara deremot stridande; "bafve Vi, genom Vårt "Statsutskott, vid dess slutliga skrifvelse "till Våre Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, "låtit detta Nådiga förklarande till rättelse "lända.”
Detta är ett ytterligare bevis, att föreskrifterne till en början varit ganska bestämda, och icke stått i contradiction med något Rikets Ständers beslut.
Utskottet har i allmänhet icke ansett sig höra ingå i några opinions strider, utan, såsom rättesnöre för sitt handlingssätt, endast böra följa Grundlagens bokstaf.
Jag medger, att det understundom kan vara förtretligt höra Grundlagens bokstaf åberopas; men den må - Den 19 Mars f. m. 5» ste följas, så väl när den smickrar vår sjelfkärleks känsla, såsom när 24 §•
Riksdagsordningen var i fråga, som, när den motsäger våra begär och syftemål, såsom i frågan om den 63 §.
Tiderna byta om; deras vindkast föra opinionerne från ena väderstrecket till det andra, stundom hela compassen igenom.
Hvad Liefve väl slutligen af lagen, om dess anda kunde tydas hit och dit, om vi icke ägde ett säkert norrstreck i bokstafven.
Dessa hand torde ej vara öfverflödige, detta skrank icke för högt, när ideernas unga kraft försöker sina luftsprång; ej heller äro de det nu, då talang och allvar, ehuru något ensidigt, använda sin öfverlägsenhet att hänföra allmänna omdömet.
Vid öfvervägande af frågan om Creditivmedlens disponerande har jag för mitt enskilta omdöme förgäfves sökt bestämd ledning uti gällande föreskrifter.
Ingenstädes uti våra Grundlagar eller uti någon Instruction, eller ens uti något exempel af en föregående tid, har det lyckats mig finna en sådan, ehuru noga jag forskat derefter.
Grundlagen nämner > Creditivmedlen endast uti 63 §.
RegeringsFormen; men ej ett ord om deras återbärande -— troligen emedan Lagstiftaren förutsatt, att Creditivet ej skulle lyftas och begagnas för något sådant ändamål, som medgaf återbetalandet af medlen.
Således har ränta aldrig varit påtänkt.
Nu har 5a Den 19 Mars f. m. emedlertid Creditivet blifvit anlitadt för privata personers behof, som af Kongl. Majit blifvit pröfvadt, och till hvars fyllande Kongl. Majit funnit Creditivsumman ”oundvikligen nödig.” Mången enskilt finner det måhända icke så; men emedlertid hafva dervid alla uti Grundlag föreskrifne former blifvit iakttagne, hvilket utaf anförde handlingar inhämtas; icke uti något afseende är bokstafligt stadgande uti Grundlag, Rikets Ständers beslut, Stats reglering eller någon annan föreskrift åsidosatt; följakteligen har mot sjelfva lyftnings-åtgärden af lilla Creditivet i detta fall ingenting af StatsUtskottet kunnat anmärkas, och icke eller någon remiss till ConstitutionsUtskottet deraf kunnat sättas i fråga.
Penningarne äro.hvad som med Creditivmedlen aldrig förr handt, återbetalte till RiksgäldsContoiret.
Således kan i afseende på origtigt verkstäld disposition af allmänna medel, ej eller någon åtgärd äga rum, emedan den rättelse en sådan åtgärd skulle åsyfta, redan hufvudsakligen nu är vunnen.
Och räntaUj hvarom icke någonslags föreskrift existerar; hvad tillkom StatsUtskottet, att i afseende derpå besluta?
Dispositionen af denna ränta var ej stridande mot någon bokstaf.
I följd af 83 §.
RegeringsFormen kan således genom remiss till ConstitutionsUtskottet ingenting vinnas, men dispositionen tyckes af många stå i strid med andan af Grundlagarne, och med allmänna såväl, rättsgrun - Den 19 Mars f. m. 53 der, som förnufts-slutsatser.
Om än en sådan Öfvertygelse varit rådande i Utskottet, livad skulle Utskottet väl tillstyrkt för åtgärd?
Skulle Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att till Kongl.
Maj:t inkomma med underdånig anhållan om återfåendet af 8000 R:dr, som voro skänkte till de brandskadade i Borås; och hvilka brandskadades tröstlösa belägenhet, långt ifrån att genom allmänna medel i öfrigt lindras, blifvit ännu mera försvårad, genom indrifvandet utaf det efter första branden erhållne lån från RiksgäldsContoiret, hvilket efter nya branden, i enlighet med Rikets Ständers beslut 1823, måste återbetalas.
Skulle Rikets Ständer tillstyrkas, att ingå med en sådan anhållan? »— Jag åtminstone skulle varit den sista, att låna min röst till någonting så besynnerligt.
Rikets Ständer böra vid hvarje tillfälle gifva uttryck åt den orubbeliga föresats, att begagna sine Constitutionela rättigheter oafkortade; men också utan intrång uti verkställande Makten.
Rikets Ständer böra genom sine, efter sakens beskaffenhet, afmätte beslut visa verlden, att de anse småsaker för hvad de äro, men att, när Grundlagarnes helgd är i fråga, viker man ej ett steg hvarken till höger eller vänster.
— Och i allmänhet är jag af den öfvertygelse, att Rikets Ständer aldrig böra besvära Kongl. Maj:t med någon underdånig anhållan, så snart det angår allmänna medel.
Rikets Ständer kunna då tala ett % 54 Den 19 Mars f. m. annat språk.
Min öfvertygelse är den, att om dispositionen af allmänna medel bestämt strider emot Rikets Ständers föreskrifter, eller beslutade vilkor, eller, med ett ord, emot Grundlag, så bör 106 §.
Regeringsformen få tillämpning.
Om dispositionen ej är sådan, utan endast emot andan i allmänhet, emot syftningen och ändamålet med lemnade anslag, och detta sker, eller skett, vid åtskilliga eller särdeles vigtiga tillfällen, då blir begagnandet af 107 §.
RegeringsFormen lämpelig.
Men är saken något tvetydig eller obetydlig, då är min öfvertygelse, att Nationalrepresentationen måste fördraga, och till nästa gång bättre taga sina försigtighetsmått.
Och hvad verkar säkrare och mera träffande, än de försigtighetsmått, som Rikets Ständer äro i tillfälle alt taga vid beviljandet utaf penningeanslag?
Sådane mått och steg, förenade med fördragsamhet vid mindre betydande tillfällen, och med eftertryckligt alfvar vid större missbruk, skola gifva Rikets Ständers beslut och åtgärder en vigt, den de, vid ett annat handlingssätt, sakna.
Jag vågar derföre afstyrka allt hvad som kan gifva anledning till små stridigheter utan hugnande resultat, och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens
Proposition till bifall å Utlåtandet.
Jag får först göra en anmärkning vid Utlåtandet, Den 19 Mars f. m. 55 nemligen angående den så kallade gamla Riksgälden.
Jag tror det vara ganska rigtigt, att Utskottet kallat denna, den såkallade gamla Riksgälden, ty det finnes också en annan gammal Riksgäld, som kan blifva betalningsgild.
Utskottet har här föreslagit en praescriptionstid af ett år för lyftningen af Drakenbergska familjens fordran; men om inom den tiden bevis icke skulle företes, att pretendenterna äro ensamme arfvingar, eller rättsinneliafvare, skulle deras talan vara förlorad.
Denna grundsatts kan jag icke erkänna, ehuru den öfverensstämmer med den undantags-lagstiftning, som för dylika frågor ansetts gällande.
Vi känna alla, att
Staten fordom varit utomordentligt sträng emot enskild man, uti vilkor och praescriptionstider m. m. så snart den ägt något att fordra af Kronan, under det den å sin egen sida icke iakttagit samma noggranhet.
Jag skulle likväl tro, att man borde antyda återgång till rättvisan och billigare grunder, nemligen, att man borde utsätta som en allmän
Lag den sats, enligt hvilken Utskottet bordt tillstyrka en kungörelse, med anmaning till dem, som förmena sig vara medarfvingar till
Drakenbergska famillens fordran, att gifva sig tillkänna; och alt, om några nya då icke kommo, detta likväl icke borde hindra dem, som verkeligen anmält sig, att utbekomma sin lilla fordran.
Jag anhåller äfven att få upptaga några anmärkningar.
En Ledamot 56 Den 19 Mars f. m. liar i synnerhet fästat sig vid 3 §. i Utlåtandet rörande 1825 års Revisorers anmärkning, i afseende på NummerLotteriets behållning, och en annan Ledamot vid frågan om lyftningen af det mindre Creditivet.
Palmstjerna har ur rättsgrunder försvarat Utskottets åtgärder, hvartill jag blott vill lägga något, angående den första puncten.
Denna fond har uppkommit allt ifrån Lotteriets början, ända till i8a3 års Piiksdag, genom vissa andelar af öfverskotten på Statsanslag, hvilka ansetts nödvändiga såsom en reservfond för de förluster, hvilka kunde inträffa, £såsom t. ex. år 1816) till dess Rikets Ständer 1823 förklarade, att denna fond, hvilken icke kunde betraktas annorlunda, än såsom ett öfverskott, borde ingå till RiksgäldsContoret, som deremot blefve skyldigt tillhandahålla de möjliga blifvande bristerna.
Dermed var likväl icke meningen, att de årligen inflytande medlen skulle dit ingå, utan endast den redan afsatta behållning, som bildade en cassa.
Palmstjerna har äfven visat, alt detta är öfverensstämmande med ordalydelsen.
Hvad sjelfva saken beträffar, är resultatet detsamma, ty om de årligen inflytande Lotterimedlen ingått oafkortadt till RiksgäldsContoiret, så bade de på Statsverket uppkommande öfverskottsmedlen blifvit så mycket mindre, och resultatet af begge Verkens kassaställning alldeles den samma; men i allmiyihet tror jag Den 19 Mars f. m. 57 det vara mycket mera öfverensstämmande med ordningen, att Statens medel uppbäras af det Verk, som är skyldigt att lyda Konungens befallningar, än af det, som icke står under bans omedelbara lydnad.
I afseende på den lyftade summan af lilla Creditivet har Friherre Palmstjerna redan upplyst, att förhållandet dermed härledde sig från i3§. i sista Riksdagsbeslutet, hvilken RiksgäldsContoiret borde ställa sig till efterrättelse.
I allmänhet får jag, rörande Creditivmedlens disposition, erindra om föreskriften i 63 §.
RegeringsFormen, hvilken bokstafligen innehåller: ”Dessutom bö”ra för oförsedde händelser tvenne särskil”de tillräcklige Summor afsättas och angläs; den ena att vara tillgänglig, då Konungen, till Rikets försvar eller andra högst ”vigtiga och angelägna ändamål, sedan lie”la StatsRådets tankar deröfver blifvit in”hemtade, finner den vara oundvikligen nö”dig.
Någon inskränkning i denna grundlagens föreskrift kan icke vinnas i annan väg, än genom Grundlagens förändrande.
Något serskildt beslut, till förklaring deraf, kan således icke eller, utan Konungens medgifvande, antagas, och i alla fall har det nu blifvit upplyst, att Rikets Ständer lemnade Konungens Skrifvelse till efterrättelse för Fullmäktige i RiksgäldsContoiret.
En annan fråga är, huruvida sjelfva föremålet för dispositionen var grundlagsenlig!.
Jag tror, för min del, att det var det.
Se* 58 Den 19 Mars f. m. dan en mycket fördelaktig conjunctur för Svenska handeln år i8a5 hade uppkallat och uppmuntrat en större förlagsdrift, inträffade mot slutet af detta år den stora erisi England, som verkade, att en mängd gifna ordres till Götheborg inställdes.
En stor förlägenhet mäste således inträffa för dem, som voro beredde på en större afsättning på sina jern och trädvaror, och i sådant ändamål ingått i större förlager.
Det var då, som Konungen trodde sig höra komma till biträde, genom detta temporära användande af creditivet.
Statsverket led deraf ingen förlust, men en betydlig klass medborgare understöddes, hvilka ägde lika anspråk på Statens biträde, som några andra medborgare, i afseende på inträffande missväxter o. m. d. Man har anmärkt, att räntan kunde godtgjorts RiksgäldsContoiret; men jag ber i det fallet få nämna, att, utom det någon ränta icke kan i Grundlagen vara beräknad på detta anslag, måste den, beräknad StatsVerket till godo, ovilkorligen upptagas, såsom en StatsVerkets utomordentliga inkomst, och bilda ett öfverskott, som i sin ordning blefve tillgängligt för RiksgäldsContoiret.