Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag nämnde nyss, att de 2 sista Riksda garne frågan om kommunalskatten blifvit handlagd af Ekon.- Utsk:t; men att orsaken var den, att denna fråga då var sammanhängande med andra, hvilka ostridigt tillhörde detta Utsk.
Nu är hufvudfrågan endast om beskattning, och dylikt ärende anser jag fortfarande lämpligast böra öfverlemnas till Bevilln.- Utsk;t.
Oaktadt hvad Frih. af Ugglas an fört, måste jag dock fortfara i mitt yrkande, att den K.
Proposm måtte remitteras till Bevilln.-Utsk:t, emedan jag, i valet emellan hvad som är grundlagsenligt och der man endast stödjer sig på antecedentia, alltid lemnar företräde åt det förra.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats, dels att den Kongl. Proposm jemte yttranderne skulle remitteras till Bevilln.-Utsk:t, och dels att remiss deraf till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t borde ske; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på den Kongl. Proposms och yttrandernes remitterande till Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:t, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på remiss deraf till Bevilln.-Utsk:t, då svaren utföllo med många nej, jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på remiss till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t förnyats samt besvarats med många ja, tillika med flera nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Mits den 22 dennes bordlagde Nåd.
St:r, om antagande af en Författn. ang. arfsrätt för oäkta barn.
St:r, ang. förändring i gällande bestämmelser om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe.
Den 25 November. 145 Föredrogs K.
St:r, ang. förändring i grunderna för bevärings-inrättningen samt om bildande af en landtstorm.
Mot den Propos., som nu af K.
M. blifvit afgifven, vill jag framställa några anm:r, hvilka jag hoppas måtte få åtfölja Proposm till vederbörligt Utsk.
Den vigtigaste af dessa mina anm:r gäller den föreslagna förändringen i beväringens antal, och tiden för dess vapenöfningar.
Enl. nuv:de stadgande öfvas hela beväringen 15 dagar, under två på hvarandra följande år, hvaremot K. M. i nu föredragna Nåd.
Propos. föreslår att 25 proc. eller ^:del af det approberade beväringsmanskapet skall uttagas för att öfvas 62 dagar det första året och 15 dagar under hvarje af de tre följande.
Vidare har K. M:t i denna Propos. föreslagit att beväringspligten hädanefter först skall inträda efter fyllda 21 år och fortgå under 10, hvaremot denna skyldighet nu inträder vid fyllda 20 års ålder och räcker endast i 5.
Nu är det dock hufvudsakligen blott mot förslaget, att öfva endast 25 proc. af beväringen, som jag vill rigta mina anm:r, och skulle kanske icke ens hafva vågat detta, om jag icke härför funnit ett stöd i Landtförsvars-komiténs betänkande.
Denna komité har nemi. kommit till den åsigten att den ej ansett sig kunna förorda förslaget om att de 75 proc., som ej undergå den längre öfningen, skulle befrias från all exercis, utan ansett att åtminstone den hittills varande tvååriga öfningen för dem bör bibehållas.
För min del finnér jag också, i likhet med komilén, högst betänkligt att endast öfva J:del på bekostnad af de öfriga |:delarne, hvilkas öfning dock har det goda med sig, att de härigenom lära sig inse nyttan och behofvet af den allmänna folkbeväpningen, på samma gång som exercisen lärer dem att finna sig uti, ja! till och med tycka om ordning och disciplin.
I denna fråga har jag äfven rådfört mig med äldre, erfarne militärer, och alla äro de ense derom, att ett års öfning är bra mycket att föredraga mot ingen alls.
Framställer man nu den frågan hvarföre blott 25 proc. skola uttagas, så finner man skälet härtill uti K.
Mds åsigt att blott en armé af 50,000 man behöfver vara stridslärdig i första ögonblicket.
Frågar jag då vidare hvarföre just denna siffra blifvit vald, så finner jag svaret i Landtförsvars-komiténs betänk., der en beräkning blifvit uppgjord öfver den största styrka vår östra granne på en gång skulle kunna kasta öfver oss.
Enl. denna beräkning skulle nemi. denna makt, som eger en million soldater, ett vidt utgrenadt jernvägsnät för sina truppers transporterande, en kraftfull och väl rustad örlogsflotta, samt dessutom i sina Östersjöprovinser en talrik handelsflotta för transporter, icke i en hast kunna kasta mer än 20,000, och efter några lörbereH. I. 10 146 Den 25 November. delser 35,000 man med, om jag rätt minnes, 70 kanoner öfver till oss, samt, hvad mera är, icke utom sina gränser kunna hålla större arméstyrka än 100,000 man.
Vid genomläsandet af denna beräkning kunde jag icke återhålla min förundran och frågade mig sjelf om detta kunde vara allvar; ty om så påfordras, åtager jag mig att pål stående fot med siffror bevisa att Ryssland, som snart sagt endast har några få timmars väg till våra kuster, när sorn helst kan kasta öfver 100,000 man på en gång, och ganska väl bör kunna underhålla 200,000 utom sina gränser.
Och det är just med ani. härutaf som jag anser det alldeles för litet att endast öfva 25 proc. af beväringen.
Proposm föreslås vidare att beväringsskyldig, som frivilligt anmäler sig till beväringssoldat och dertill antages, må under först3 årets vapenöfning erhålla en aflöning af 50 öre om dagen.
Under 62 dagars aflöning gör detta 31 rdr för hvarje man.
För min del tror jag verkligen att denna utgift kommer att blifva nog dryg, ty sannolikt är att mången beväringsskyldig, fruktande att i alla fall blifva uttagen till beväringssoldat, heldre frivilligt anmäler sig härtill, för att åtminstone på samma gång komma i åtnjutande af denna aflöning.
Ilärförutan tillkommer också, att då fråga är om att uttaga endast 25 proc., torde hela stadgandet om frivilliga vara öfverflödigt.
Vidare innehåller Proposm ett förslag, som menligt kommer att inverka på skarpskytte-väsendet, som, ehuru frivilligt till sin natur, dock vunnit erkännande af framstående militärer.
Att frivilligt egna sig åt fäderneslandets försvar, är en ädel och vacker tanke, hvarföre icke heller något stadgande bör antagas, som kan försvaga den ifver, hvarmed rörelsen hittills blifvit omfattad.
Enl. nu gällande lag, eger beväringsyngling, som tillhör skarpskytte-förening och blifvit approberad, rätt till befrielse från första årets vapenöfning.
Men deremot, då förslag är vackt om att utsträcka öfningarne längre tid, föreslår K.
M. att denna uppmuntran skall borttagas för skarpskytt, som uttages till beväringssoldat, hvarförutan K.
M. anser nödigt, att, i händelse skarpskytte-korpsernas öfningar försummas, det må vara K. M. och R.
St:r förbehållet att åter införa vapenöfning för de 75 proc. af beväringen sorn eljest derifrån skulle vara befriade.
Att förbehålla K. M. och R.
St;r denna rätt, synes mig alldeles öfverflödigt, ty denna rätt finnes nu och under alla förhållanden, men stadgandet är dessutom skadligt, ty det skall, om ock icke gifva dödsstöten åt, dock minska nitet för det frivilliga försvaret, som likväl redan nu räknar en numerär af omkring 40,000 man.
M. föreslagit att till beväringslagens 10:de §, som stadgar att K.
M. må ega att uppbåda beväringsmanskapet »under krig eller när eljest K. M. pröfvar Rikets försvar det påkalla», ett tillägg måtte göras, så att den skulle komma att lyda: »Under krig, eller rustning dertill eller eljest Den 25 November. 147 när K. M. pröfvar Rikets försvar det påkalla, må K.
M. lill vapentjenst uppbåda alla bevärings-soldater eller ock större eller mindre del af dem jemte så stor del af det öfriga beväringsmanskapet som K.
M. finner nödigt, vare sig från bela riket eller endast från vissa landsorter, utan afseende derpå huruvida eller till huru stor del beväringen inom rikets öfriga delar kallas till vapen.»
För min del kan jag dock icke finna alt detta tillägg utvidgar K.
M:ts rätt att uppbåda beväringsmanskapet, hvarföre jag också anser bela detta tillägg öfverflödigt.
Utom den nu föredragna Propos. bar K. M. äfven till R.
St:r aflåtit en annan om grunderna för kavalleriets och infanteriets organisation, hvarförutan en eller annan rörande samma ämnen med sannolikhet torde kunna väntas.
Och som jag anser att dessa frågor icke med den grundlighet, som ämnets vigt kräfver, kunna behandlas af något annat än ett särskildt Utsk., så får jag, med stöd af hvad som i dylika fall förut varit brukligt, vördsamt löreslå att R. o. Ad. för sin del ville besluta tillsättandet af ett särskildt
Utsk. lör behandlingen af dessa vidtomfattande frågor, och har med afseende härå formulerat mina åsigter i följtde skriftliga förslag.
Klinckowström ett mern. af följ:de lydelse:
Med anledning af K. M:s Nåd.
Propos. af den 21 dennes till R.
St:r, ang. förändring i grunderna för bevärings-inrättningen samt om bildandet af en landtstorm, i slutet af hvilken Propos. det heter: »K. M. vill härmed till R.
St:rs pröfning och yttrande framställa dessa förslag ang. grunder för beväringsmanskapets användande samt om bildandet af en landtstorm; skolandes, i händelse af antagande häraf, förslag till författningar, så väl om den allmänna beväringen, som ang. landtstormen af K.
St:r vid en blifvande riksdag framställas;» med anledning af K. M:s Nåd.
Propos. ang. grunderna för infanteriets och kavalleriets organisation, om hvilken det heter i Stats-Kådets och Chefens för Landtförsvars-Dep:tet anförande till Stats-llåds-Prot:t af den 13 Oktober 1865, bifogadt K. M:s Nåd.
Stats-regleringen: »att Hr Stats-Rädet hemställt, det K. M. täcktes föreslå R.
St:r att godkänna grunderna för infanteriets och kavalleriets organisation, så vidt deruti förekommande frågor ej tillhöra K.
M:s pröfning och afgörande; med stöd af 56:te §:n samt 3:dje mom:t i 36:te §:n R. O., får jag härmed vördsamt hemställa: att R.
St-.r täcktes besluta, att ett särskildt Utsk. måtte tillsättas för behandlingen af K. M:s Nåd.
Propos:r dels ang. beväringsinrättningen och landtstorm, dels ang. grunderna för infanteriets och kavalleriets organisation, äfvensom för de andra dylika Nåd.
Propos:r, som R.
St:r, under Riksdagens lopp, må - 148 Den 25 Norember. hända hafva att från K. M. förvänta, och att detta Utsk. måtte sammansättas af 4 ledamöter från hvardera af Riks-St:n.
Om R. o Ad. för sin del bifaller denna min vördsamma framställning, vågar jag anhålla, att R. o. Ad:s beslut måtte utan dröjsmål Med-St:n, för besluts fattande, delgifvas, på det ifrågavarande Utsk. måtte, så fort ske kan, tillsättas.
Detta mern. begärdes af flere ledamöter på bordet.
När ett litet folk, såsom vi, med stora minnen, vittnande om intelligens, mannakraft och ädel uppoffring, skall ordna sitt försvarsväsende för atf, då så behöfves, gent emot mäktiga grannar kunna värna sitt oberoende samt bevara och häfda sin plats i historien, måste det anstränga sina krafter och uppsätta vida mera krigsfolk i förhållande till sin folkmängd än hvad större stater behöfva.
Det är också til! stor del härigenom ett litet folk blifver stort, och det är endast härigenom det kan försäkra sig om att fortfarande få existera.
Det är på dessa grunder jag nödgas göra några anm:r mot nu föredragna Nåd.
Propos., som onekligen berörer en af landets vigtigaste frågor.
Enl. denna Propos. skulle arméens freds fot komma att bestå af 50 bataljoner infanteri, med befäl vid hvarje för 1 ^ bataljon, 42 sqvadroner kavalleri, 25 batterier fältartilleri, 4 komp. fästningsartilleri och 2 bataljoner ingeniörtrupper, hvarförutom en fullt utbildad krigsförstärkning skulle finnas, så att arméen genast borde kunna ökas till 50,000 man, vidare efter någon tids öfning till 70,000, samt slutligen vid yttersta behof till 100,000 man.
Grunden för att bestämma storleken af ett lands stridskrafter brukar vanligen tagas derifrån att man för desamma bestämmer en viss proc. af befolkningen, hvarvid dock, såsom jag förut anmärkt, ett litet land måste uppsätta en proportionsvis större del. Landtförsv.-komitén har ock i sitt betänk, visat att 2 proc. vanligen brukar tagas som norm.
Äfvenså har den uppgifvit att t. o. m.
Ryssland, med omkr. 70 mill. inv., bestämt 1 | proc., under det att Preussen och Schweitz antagit 3 proc., hvarförutom för Schweitz tillkommer en reserv på 1 ^ proc.
Vid sådant förhållande kan jag icke undertrycka min förvåning öfver att i denna K.
Propos. finna arméens krigsfot bestämd till endast 1
Jl proc. i första hand och sedan till blott 2 proc. af befolkningen.
År 1808, då Sverige var försänkt i ekonomiskt betryck, då folkmängden genom krig och sjukdom var förminskad och då J af dess område låg under fiende-hand, hade det dock en armé på benen som utgjorde 2^ proc. af dess befolkning.
Vid genomläsandet af Landtförs^v.-komitéens betänk, ser man också att grunden till denna föreslagna låga proc. skall sökas i beräkningen af den styrka, Ryssland kan kasta hitöfver.
Denna styrka torde dock, såsom den föregående talaren anmärkt, vara alltför ringa tilltagen, ty Ryssland kan i första hand öfverföra vida mera än 35,000 man på en gång; och alla de krafter, med hvilka det
Den 25 November. 149 kan angripa oss, torde helt säkert vida öfverstiga de 100,000, hvilka Landtförsv.-komitéen uppgifvit; hvarföre äfven hela detta antagande ej bort ligga till grund för beräkningen af den styrka, hvarmed vi i första ögonblicket skola möta fienden eller hvilken vi möjligen böra uppställa.
Ej heller torde det vara skäl att nu, då fråga är om förändrad organisation af vårt försvar, grunda densamma på de nuv:de förhållandena i Ryssland.
Allt går der framåt med snabba steg och om 10 år eller mindre gäller icke hvad som om detsamma nu säges; och af detta skäl bör komitéens beräkning af Rysslands nuv:de kraft, äfven om den vore rigtig, aldrig ligga till grund för den framtidsorganisation af vår armé, som vi kunna vara sinnade att företaga.
Ryssland blott kan eller kommer att kunna på en gång öfversända 35,000 man, mot hvilka vi skola kunna sätta 50,000, finna vi dock af Landtförsv.-komitéens betänk., att man hvarken vill draga trupper Irån Norrland eller Skåne, i händelse mellersta delen af Sverige anfölles, hvarförutom man äfven på andra ställen bör hafva öfvade trupper, redo att möta fienden.
Häraf kan man ock klarligen inse att så stor del skulle afgå från hufvudstyrkan, att densamma kanske blott med 35,000 man, eller ännu mindre antal, skulle kunna möta fienden.
Vidare föreslås i den K.
Propos. att arméen vid behof skall ökas till 100,000 man.
Skall jag stödja mig på komitéens betänk., torde det dock blifva ogörligt att med de otillräckliga depöterna kunna både underhålla arméens bataljoner och uppbringa arméen till denna styrka, ty komiléen har för de 75 fält-bataljonerna endast (öreslagit 50 depöt-kompanier med 18 stamsoldater och 240 man beväringssoldater pr kompani; hvilket är alldeles otillräckligt att underhålla arméens styrka till 70,000 man, och ännu otillräckligare att öka den till 100,000.
Detta är dock en synnerligen vigtig fråga, ty om jag än lika högt som någon annan vet att uppskatta krigsbildningens värde och nödvändighet, så måste jag erkänna, att de sista 100 årens historia lärer oss att det numera äro massorna, som, väl ordnade och anförde, gifva utslaget i striden.
Redan Fredrik den Store yttrade »Le bon I)ieu aime les gros bataillons», och den moderna krigskonstens skapares, Napoleons, fältherretalent bestod till största delen deri att på slaglältet veta att samla stridskrafter öfverlägsna motståndarnes; och för de fakta, Mine Hrr! som de sednaste hundra årens krigshistoria lemnar, måste vi böja oss, ty de tala befallande.
I motsats till Landtförsv.-komitéens betänk.
, der beväringens öfning blifvit bibehållen, har man i den K.
Proposm borttagit denna vigtiga grund för möjligheten af arméens hastiga förstärkning.
Och om man endast vill sätta upp 50 eller 70,000 man, behöfver man väl derföre icke uttaga endast J af beväringen, och derigenom vid krigstillfälle onödigtvis nödgas gripa tillbaka till de äldre klasserna, utan man kan nöja sig med att endast uttaga 2:ne klasser, och om större öfning behöfves, gifva dem en sådan i t. ex. 30 dagar 2 år efter hvar - 150 Den 25 November. andra, hvarigenom man bibehöile den ofantliga fördelen att hafva hela folket vapenöfvadt.
En hittills i vårt land okänd nyhet förekommer äfven i den K. Propos:n, nemi. lottningssystemet, hvilket icke ens i andra länder utföres så, som der föreslås; och vår indelta stam är dessutom just till, för att befria öfrige medborgare från skyldigheten att under fredstid en längre tid behöfva egna sig åt krigaryrket.
I andra länder äro nemi. alla skyldige till krigstjenst, och der är äfven befrielsen ett undantag, icke regel, såsom här är föreslaget, emedan man ej under vanliga förhållanden behöfver eller kan hålla så stor armé på benen.
I Frankrike uttages § af tjenstskyldige till aktiv tjenst, men den återstående J blir icke derlöre fri från öfningsskyldighet.
Hos oss åter kan man visserligen säga att beväringsexercisen är en börda, men deri bäres dock lätt nog, emedan den drabbar alla lika, och man finnér ofta att beväringsynglingarne glädja sig häråt, pryda sina mössor med röda eller gula band, för att genast gifva sig ett militäriskt utseende, skämta med dem som blifvit kasserade samt räkna denna tid bland sina käraste minnen.
Helt annorlunda tillgår det i Frankrike, der lottning eger rum.
Den som dragit frilott är öfverlycklig, och fäster sin »bon numéro» på sin mössa, under det de andra med helt olika känslor gå sina okända öden till mötes.
Jag tror det skulle vara föga välbetänkt och ingalunda lyckligt att från våra nuvarande förhållanden öfvergå till ett slikt system.
Visserligen är det möjligt att vår nuvarande stam är eller kan blifva allt för ringa för att i sig kunna upptaga hela beväringen, men tidpunkten för att öka denna stam torde väl icke vara inne förr, än stammen nått en vida högre grad af krigsduglighet, hvilket, jag vågar påstå det, ännu kan taga ganska lång tid, ty förr har man ej betämd visshet om att denna stam är otillräcklig.
En föreg:de talare har redan uttalat sin mening om det inflytande detta förslag kommer att halva på de frivilliga skarpskytteföreningarne, hvarföre jag icke vidlyftigt härom vill orda.
Men då jag vid förra Riksdagen motarbetade beväringsskyldig skarpskytts befrielse från första årets vapenöfning, kan jag dock för ingen del nu ingå på att, sedan beslut derom blifvit fattadt, taga tillbaka detta medgifvande.
Kontinuitet fordras nemi. vid all organisation och ingenting kan dervid vara skadligare, än att från den ena Riksdagen till den andra förrycka de grunder, man derföre uppställt.
Från början gjorde jag mig icke några särdeles stora förhoppningar om skarpskytterörelsens resultater, men då nu dessa föreningar ökat sig till en grad, som öfverstigit min förväntan, så böra de på allt sätt uppmuntras, och om de taga en ännu större utsträckning, anser jag, att armécns befäl, mot lämplig ersättning, borde åläggas att exercera skarpskyttarne.
Vidare ha vi frågan om de beväringsskyldige, som skola blifva officerare, eller om en officersreserv.
De för dem uppställda fordringarne synas mig alltför ringa, och för min del Den 25 November.
151 kan jag icke annat än finna det högst betänkligt, om vi uti vår armé skulle införa ett sådant element.
Danmark har ock under sista kriget haft en sorglig erfarenhet af den ringa bildning dessa reserv-officerare ega, hvarföre man äfven föreslagit, att de hädanefter skola undergå afgångsexamen från läroverk, 8 månaders kurs i krigsskolan, 4 månaders garnisonstjenst samt en eller två läger till 45 dygn.
Hvad vidare landtstormen angår, har jag deremot intet väsendtligt att anmärka, men jag kan dock icke inse skälet hvarföre K. M. i sin Propos. skiljt sig från Landtförsv.-komitéen och föreslagit, att Kompanicheferne skola utnämnas af Konungens Bef:de i st. f. af K. M., ty om K.
M. ansett sig böra utnämna befälhafvare för skarpskytteföreningar af 30 till 40 man, så borde han väl äfven kunna utnämna till dessa platser, hvars besättande är af mycket större vigt.
På grund af de skäl, jag nu haft äran anföra, kan jag ej gilla de i den K.
Proposm framställda grunderna för arméens och bevärings-inrättningens ombildning, och måste dessutom tilllägga, att det är med största förvåning jag sett densamma nu framläggas.
Det förvånar mig, säger jag, ty då Regeringen framlagt ett representationsförslag, för hvars genomförande K.
M. väl bör vara högeligen intresserad, är det besynnerligt att nuvarande St:r skola fastställa grunderna för ett förslag, som i sin vidare utveckling skall afgöras af en kommande representation, hvars åsigter kunna vara helt olika den närvarandes.
Hr Reuterskjöld, Fabian
Alexander Zephanias:
Den förste värde talarens yttrande gick ut på att visa att för liten arméstyrka vore föreslagen i den Kongl. Proposm.
Detta kan visserligen vara en sanning, om man uppgör sina beräkningar efter den styrka, hvarmed en fiende kan uppträda; men jag tror dock att det icke är der man skall söka grunden till sina förslag, utan denna bör sökas i landets tillgångar, och med afseende härpå tror jag verkligen att den Kongl. Proposm gått så långt som ske bordt.
Det är nemi. icke nog att ställa en stor armé i fält, utan man måste äfven tänka sig före huru densamma skall kunna underhållas, och för min del tror jag icke att Sverige under längre tid kan underhålla större arméstyrka än den nu föreslagna.
Dessutom vill jag fästa er uppmärksamhet, Mina Hrr! derpå, att vi icke få jemnföra dessa 100,000 man med en fiendes 100,000, ty vi måste sätta större lit än så till våra Svenska soldater, som förr, mer än en gång, visat att de kunna besegra öfvermakten; dertill kommer att om vi ej med de trupper, som i första hand äro stridsfärdige, vid sjelfva landstigningen kunna tillbakakasta fienden, så hafva vi dock i krigsförstärkningen, skarpskyttar och landtstorm, tillgång att värja den angripna orten, och då frågar jag, om man väl kan begära mera af ett litet land.
Förslaget att återtaga de beväringsskyldige skarpskyttarnes frigörelse från första årens exercis, har af en talare blifvit be - 152 Den 25 November. dömdt som ett missgrepp.
Då beväringens öfningar utsträcktes från 15 till 30 dagar, måste man väl medgifva att rättvisan fordrade deras frikallande från en öfning, motsvarande den de med uppoffring af tid och penningar redan förskaffat sig.
Nu deremot, då längre lids öfning blifvit föreslagen, kan jag icke finna någon orättvisa uti att de få skarpskyttar, som uttagas till bevärings-soldater, underkastas denna fullständiga öfning.
Man liar påstått att skarpskytteväsendet skulle lida härpå, men denna farhåga kan jag icke dela, ty jag är öfvertygad om att denna idé icke hvilar på så lös grund; den har framkallats af varm fosterlandskärlek, och skarpskyttarne skola säkerligen fortfarande med lika ifver söka utbilda sig för fäderneslandets försvar.
Raab har ansett att tidpunkten ännu icke är inne att vidtaga den föreslagna organisationen.
Men jag frågar då hvilken tid kan vara lämpligare härtill än fredstid, eller om det icke är bättre att göra det nu, än sedan krig utbrutit; svaret härpå kan val icke blifva tveksamt att afgifva.
Om vårt gamla system är bättre än det nu föreslagna, vill jag öfverlemna åt hvar och en att bedöma, men säkert är att vår nuv:de stam är för fåtalig för att i sina led upptaga beväringen, hvilken är allt för litet öfvad alt med någon tillförsigt genast kunna möta en fiende; hvaraf följer att vi med nuv:de organisation ej genast kunna kasta fram våra trupper i elden, utan nödgas ställa oss på defensiven, och kunna icke hindra en fiendes landstigning.
Det nya förslaget afser deremot att alltid hafva en del af beväringen så öfvad, alt den, tillsammans med stammen, genast kan möta fienden och kasta honom tillbaka.
Vi måste nemi. noga komma ihåg att för krigsförberedelser icke numera så lång tid som förr kan beräknas, utan att man, snart sagdt, kan genast blifva anfallen; men blir arméen så organiserad, som här är föreslaget, skola vi också i första ögonblicket kunna kasta fienden tillbaka, och detta är af högsta vigt, så mycket mer som nationen derigenom får det intrycket att den kan stå emot fienden och derefter också gör det.
Vidare har den föreguie värde talaren klandrat det föreslagna reservbefälet; men lian tyckes förbise att dessa beväringsynglingar endast afses att till en början blifva underofficerare, och härför få de tillräcklig bildning, hvarefter de sedan för befordran till officerare få vidare öfning i den bästa af alla skolor — krigets.
Slutligen har han sagt att det är massorna, som afgöra stridens utgång.