Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Delta har jag aldrig hestrid!; men Gral har deraf dragit en konklusion, sorn skulle passa för delta tillfälle, nemi. att i falt Ståndet nu skulle bifalla Hr Tersmedens motion, detta icke vore ett uprifvaude utan ett fasthållande af det beslut R. o. Ad. vid förra riksdagen fattade.
St:rs beslut, som förekommer i Exp.-Utsk:s skrifvelse derom till K. M., uptager icke, att R. o. Ad. för sin del vid förra riksdagen beslutade annorlunda.
Ad. utgör en fjerdedel af R.
St., har det ock deltagit i det gemensamma beslutet, och det synes
Den 7 Juni f. m. 65 synes mig derföre conseqvent alt Slåodet icke fråoträder hvad R.
Si. beslutat.
Men om en ledamot af R. o. Ad. velat i detta afseende rubba R.
St:rs förut fattade beslut, så hemställer jag till Gr.
Ugglas, om icke frågan derom hade bordt blifva väckt förut, och icke nu, sedan R. o. Ad. redan fattat sitt beslut i hufvudsaken.
Jag anhåller endast alt få uplysa Gr.
Ugglas, som icke deltagit i discussionen i sjelfva hufvudsaken,- alt här icke är fråga, huruvida R.
St:rs beslut i den s. k. skalteförenklingsfrågan skall gå i omedelbar verkställighet, utan frågan är blott, huruvida verkställighet af det beslut, som förra riksdagen fattades, .skall ega rum eller icke, eller om beslutet, ronde sättet för räntornas utgörande, skall verkställas förr än bestulet om deras förenklade debitering.
Wrangel är, såsom ledamot i Kammar-Colkm, i tillfälle alt böra känna förhållanderna, och, enligt de nplysningar han lemnat, drager del i hvilket fall sorn helst långt ut på tiden, innan det sistnämnda beslutet kan sältas i verket, i anseende till de flera utredningar och jemkningar, som äro förenade med ränte-persedlarnes förvandling, helst om denna skall ske från en persedel till en annan, på sätt StatsUlsk. tillstyrkt och R. o. Ad. bifallit.
Hända kan äfven, att de öfriga Stånden icke blifva härmed belåtna, och följden kan då möjligen blifva, att hela förvandlingsfrågan vid innevarande riksdag förfaller.
Men icke kan sådant tillintetgöra ett redan vid förra riksdagen af samtl.
St. fattadt beslut om räntornas utgörande efter förändrade grunder, för verkställigheten hvaraf Regeringen redan vidtagit förberedande åtgärder.
Förmodligen är det dock åt detta mål man syftat med motionen, samt att rifva sönder alltsammans.
Till dess den uplysning, sorn Hr Palmcrantz begärt, binner af Riddarb.-Sekret, meddelas, anhåller jag att få återkalla i de ledamöters minne, hvilka vore närvande, då frågan afgjordes, huruvida icke förhållandet voro sådant, ali, sedan de väsendtliga punkterna af SlatsUtsk:s Utlät, voro afgjorda, och man hunnit till det ställe deruti, der Utsk. afskiljer sjellva hufvudfrågan från de serskilda i ämnet väckta motionerna, hvilka Utsk., med anledn. af beslutet i den förra, ansett vara afgjorda, uplrädde Hr Tersmeden, för att fråga, huruvida äfven den del af Utlåt., som förekom efter egentliga hufvudfrågans utredning, var för R. o. Ad. föredragen, i hvilken händelse han då ämnade framkomma med en motion; men då Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att Utlåt, ännu icke var till slut genomgånget, afslod Hr Tersmeden från ordet, för att upskjuta sin framställning, till dess äfven denna del hade blifvit föredragen.
Jag har ansell mig böra i miunet återkalla, huru frågan bär behandlades, och afbidar för öfrigt att, när Prot. ankommer, få erfara, huruvida jag rätt erinrat mig förloppet.
Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af Plenum kl. hall. 6 e. m. 8 H. 5 66 Den 7 Juni f. m.
Hr Palmcrant z:
Om, såsom den sisle talaren uplyst, Hr Tersmedens motion blifvit väckt, efter del Utsk:s Utlåt, i sjelfva hufvudfrågan blifvit genomgånget, men innan Utskrs hemställan i afseende på de serskilda väckta motionerna blifvit behandlad, och R. o. Ad. vid sådant förhållande anser, att motionen blifvit väckt, innan Betänk, var lill slut genomgånget, samt, i följd deraf, såsom ett tillägg till beslutet i skatteförenklingsfrågan; så vill jag gerna afstå från min begäran om remiss, samt förena mig med dem, som begär! motionens läggande lill handlingarne, ehuru den omständigheten alltid qvarstår, att ifrågavartde hemställan blifvit behandlad som en ny motion.
För öfrigt kommer det naturligtvis' att bero på Hr Gr. o.
Landtm:» eget godtfinnande, huru motionen skall behandlas.
Sedan härefter underl. Riddarh.-Sekret, haft äran tillkännagifva, alt Mern.-Brot. för del plenum, hvarunder Hr Tersmedens ifrågavar:de förslag väcktes, för tillfället icke var tillgängligt, ulan, för discnssionens upsättande, utlemnadt lill en af R. o. Ad:s notarier, samt att han derföre nu icke kunde med fullkomlig säkerhet upgifva, när delta förslag framställdes, men trodde sig minnas, alt det, pä sätt Frih.
Stjernstedt nyss upgifvil, hade skett näst före behandlingen af den i StatsUisk:s Utlåt.
N:o 92 förekommande sista punkt, deri Utsk. anmält sig anse åtskilliga, i samma Ullål. omförmälde motioner dels besvarade genom hvad i föregående punkter blifvit anförd!, dels föranledande till serskildt yttrande, som framdeles skulle afgifvas, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att han, i afseende på det formela af frågans behandling, och då Hr Hjärne yrkat remiss till Allm.
Besv. o. Ekon.-Utsk., var al den mening, all sedan Hr Tersmedens ifrågavartde, vid pröfningen af StatsU(sk:s Utlåt.
N:o 92 framställda förslag till tillägg uti Utsk:s förslag, lill följe af stadgandet i 49 § 3 mom. Riksd.-Ordn., blifvit, uppå derom framsläld begäran, bordlagdt, så borde nu, jemlikt ordalydelsen i samma niom., beslut fattas om detta tilläggs antagande eller förkastande, hvarom Propos. också blifvit begärd.
Jag upfattade icke riktigt Hr Gr. o. Landtnäs sista yttrande, emedan jag då var på vägen lill min bänk; och vet således icke, om Hr Gr. o. Landtm, vägrade propos. på min anhållan om remiss; men om så icke var fallet, är jag gerna beredd alt afstå från min begäran, enär denna mening redan blifvit frånträdd af de tvenne ledamöter, som förut instämt med mig. 1 hvilketdera fallet som helst, anhåller jag likväl om propos. på motionens läggande till handlingarne.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., alt i afseende på Hr Tersmedens ifrågavartde hemställan blifvit yrkadi, dels alt. den må bifallas och dels att den må läggas till handlingarne; hvarefter Propos. å hvardera af dessa yrkanden framställdes och besvarades med blandade
Ja och Nej, samt sedermera Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla denna hemställan, och, då svaren härvid ut föllo med starka Den 7 Juni f. m 67 Ja, blandade med många Nej, förklarade de! han ansåg Ja hafva varit öfvervägande.
Efter härvid af Gr. Wiangel begärd votering upläsles till justering samt godkände följande voler:s-propos.
Den sorn bifaller Hr Tersmedens, med afseende å SlatsUtsk:s Utlåt.
N:o 92, gjorde sålydaude hemställan : ”R. o. Ad. beslutar för dess del, alt grundskalternes förenkling, sättet för deras utgörande oell bestämmande af den markegång, hvarefter räutepersedlarnes värde skall beräknas, böra utgöra ett sammanhängande helt, hvaraf ingen del kan verkställas olan i förening med de öfrige delarne af den ifrågavafrde regleringen”, röstar Ja, den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad. alt lägga berörde hemställan till handlingarne.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 40.
Föredrogs ånyo LagUlsk:s den 17 sisth Mars och d. 1 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 29, i anledning af väckte motioner ang:de en utvidgad testamentsrätt, m. m.
Detta Betänk, företogs punktvis lill afgörande.
Usta punkten, äng:de Hr Dalmans och Riksdags-fullmäkligen Danielsons förslag i fråga om rättigheten att bortgifva arfvejord på landet.
Lagerbjelke, Gust.
Då arfvejordssystemet först upkom, skedde sådant dels derföre, att släglen ansågs ega en gemensam rätt lill den ärfda jorden, och dels derför, att man ville inom slägten qvarhålla denna jord.
Delta förhållande har likväl under tidernas lopp förändrats, och genom införandet af lika arfsrätter har inträffat, att de stadganden, som i berörde afseende finnas, numera verka motsatsen mot hvad man åsyftat; ja, denna lag verkar derhän, att den småningom drifver arfvejorden ur släglen.
Jag skulle derföre föreställa mig, att det vore angeläget, att, så vida lagstiftningen ännu önskar bibehållandet af arfvejorden i sin ursprungliga bestämmelse, medgifva testamentsfrihet i afseende å dylik jord, men inom de gränser, sorn bördsrätten utstakar, d. v. s. rättighet för egare af arfvejord, att. testamentarisk! derom förordna inom alla dem, som ega bördsrätt till densamma.
På detta sätt bibehålles arfvejordssystemet oförkränkt, och den motsägelse, som nu i lag 5* - 68 Den 7 Juni f. m. stiflningen förefinnes, ali å ena sidan vilja qvarhålla arfvejorden inom slägten, och å den andra, så att säga, drifva den derifrån, skulle genom eli dylikt medgifvande försvinna.
LagUtsk. har emellertid uppå della förhållande icke fästat något afseende, och jag vågar deiföre anhålla om den nu ifrågavar:de punktens återremitterande.
Den framställning Gr.
Lagerbjelke nu gjörl, har jag så väl vid inuevande, som under sisla Riksdagen gjort lill föremål för LagUisk:s upmärksamhet och pröfning.
Jag anser, lika med den värde talaren, alt den nu gällande lagen, hvarigenom raan förvägras, all öfver sio arfvejord göra de minsta förfoganden, skall i tidernas längd icke allenast leda deihän, att denna jord slutligen går ifrån slägler, ulan äfven framkalla den hemmansklyfning och sönderslyckuing af jorden, som lagstiftaren eljest sökt förhindra.
Del är klart, att lill följd af den kärlek till jorden, som ännu är lemligen allmänt rådande hos befolkningen, och då man, enl. log, icke eger rätt att genom testamente deröfver förfoga, så måste resultatet blifva, all, vid dödsfall, arfvingarne alltid i dess minsta delar klyfver denna jord, och att följaktligen dess sönderstyckning går ända derhän, som t. ex. i Dalarne, der de serskilda joi dparcellerne äro så små, att de icke kunna föda sina egare.
Härtill kommer att den nu gällande lagen, som förbjuder att genom testamente dispo, nera öfver arfvejord, nu kringgås genom åtgärder, de der i allmänhet icke visat sig vara nyttiga eller ändamålsenliga.
Då det är förbjudet för egare af ärfdt hemman att deröfver genom testamente förfoga, nödgas denne ganska ofta, då han önskar hos sig behålla sina barn för att sköta hemmansbruket, när han sjelf genom tilltagande ålder dertill blir urslåndsatl, medelst en s. k. köpeafhandling till ett af barnen öfverlåta fastigheten, emot förbindelse för köparne, alt, efter föräldrarnes frånfälle, utbetala lill hvar och en af syskonen den lött, i köpeskillingen, som de efter lag ägde rätt att erhålla, så vida köparen efter föräldrarnes död löst jorden (j!l det pris, som > köpeafhandlingen finnes utsatt.
Men derjemte förbehåller sig äfven fadren, under sin lifstid, eli undantag eller s k. för del på det sålunda af honom försålda hemmanet.
Om sonen icke får denna säkerhet, alt efter föräldrarnes död få fast fot eller blifva qvar vid hemmanet, säger han åt den gamle; ”jag kan icke längre qvarstanna hemma, ty jag år osäker om, alt efter din död få bibehålla hemmanet; jag måste derföre söka mig om på annat håll, för att bereda mig säkrare utsigter för min framlid.”
För att då kunna fasthålla sonen eller mågen vid hemmanet, nödgas den gamle ingå på ett så beskaffadi kontrakt, som jag nyss omnämnt.
Dylika kontrakter förekomma i alla delar af riket, och jag har sjelf ofta varit i tillfälle att derom förvissa mig, .under den lid jag såsom domare tjeustgjorde på landet.
Men det förhållande, som häraf upstår mellan fadren oeb de unga, är icke alltid det bästa.
För de unge bihr föräldrarnes lifstid alltid för lång, och det undantag, som de åt dem skola gifva, förekommer de unge besvärligt.
Deras väntan att varda befriade från delta onus, blir allt mera otålig.
De betrakta de gamle med missgynsamma blickar, och behandla dem ofta med Den 7 Juni f m. hårdhet.
Icke sällan händer del jemväl, alt sonen eller mågen, som på della sålt inköpl hemmanet, icke kan bibehålla del, ulan nödgas sälja det ål en annan: och den gamle kommer derigenom all äta nådebröd hos en främmande, som tilläfventyrs behandlar honom med mindre skonsamhet än barnen.
Då nu delta förhållande är del allmänna, och dä del, så vidt jag vet, endast och allenast eger sin grund deruti, att man vill kringgå lagens stadgande om förbud mot testamente af arfvejord, så torde alli skäl vara för handen alt härutinnan göra någon ändring.
Om föräldrarne t. ex. egde räll alt genom testamente göra alldeles detsamma, som de nu göra genom köpeafhanriling, så skulle ulan tvifvel alla de olägenheter, hvarom jag i del föreg:de talat, försvinna.
De unga skulle då icke med hårdhet behandla de gamle; ty de Visste, alt det testamente, hvarom de haft löfte, kunde af de gamle återkallas, och de! hlefve således för dem eli intresse, att med mildhet bemöta de åldrige föräldrarne, och dessa skulle, genom alt åt sonen eller mågen gifva eli sådant löfte, ega _ en grundad förhoppning, att med ömhet blifva behandlade.
Det ändamål, som blott till en del vinnes genom köp, vinnes för den skull helt och hållet genom testamente.
Detta skäl gäller hufvudsakligen BondeSt.
För större godsegare gäller deremot det, som Gr.
Lagerbjelke anförl, nemi. att man i allmänhet älskar att vela, all jorden, ulan att allt för mycket styckas, qvarblifver inom slägten.
Jag har så väl vid denna, som vid sisll.
Riksdag förordat delta förslag; och under innevar:de Riksdag har det bland ledamölerne af BondeSt. inom Disk. rönt ganska mycken sympathi.
Men det föll slutligen för ett spöke, som från den motsatta sidan framhölls: det nemi., ali ett dylikl stadgande skulle leda lill införande af inajorater.
Förgäfves anförde jag den erfarenhet vi i della hänseende ega, att oaktadt vår nuvar:de lagstiftning tillåter stiftandet af fidei-konrisser, ehuru blott till 2 led, så hafva likväl några sådane icke på 50 år blifvit stiftade.
Jag dömer häraf, att den allmänna tonen alt stifta inajorater nu mera uphört.
Finnes väl då något skäl för den fruktad, alt ett så beskaffad! lagstadgande, som här blifvit ifrågaslälldl, skulle leda lill bildande af majorater?
Emellertid föll förslaget för detta spöke, och som jag icke älskar ali betunga Utsk:s Betänk, med raina reservationer, har jag af delta skäl icke ansett mig böra framställa del här ifrågavar:de förslaget.
Men då nu Betänk:s återremitterande blifvit af Gr.
Lagerbjelke begärdl, vill jag icke sälla mig derémot, utan skall, efter all förmåga, söka inom Utsk. verka för sakens framgång.
Jäg hade ämnat anhålla om bifall lill denna punkt, emedan jag ingalunda kan dela de äsigler, som af de föreg:de lalarne blifvit framställda.
Men då det är åtskilliga andra punkler i della Betänk., hvilka jag önskar måtte blifva återremitterade, vill jag f. n. icke anhålla om någon Pröpös. på bifall lill den nu ifrågavar:de, utan medgifver gerna densammas återremitterande.
Likväl önskar jag att, i afseende på Gr, Lager bjelkes yttrande, få nämna, alt det skäl han anförl för ålerremiSs; ro Den 7 Juni f. m. eller nödvändigheten al en utvidgad rättighet att bortgifva arfvejord, icke af mig kan godkännas.
Jag är icke okunnig om förhållanderna på landet, eller huru det tillgår bland allmogen.
Visserligen afstå föräldrarne ofta mot s. k. fördelsvilkor eller undanlag sill hemman ät något bland barnen; men detta sker ej derföre, att de icke hafva något annat sätt att gynna dem, utan oftast emedan de sjelfve icke anse sig längre kunna sköta egendomen.
De lenina den derföre till soneD, hvilken de anse kunna med mera kraft och drift sköta densamma.
Skulle man således i detta hänseende förändra lagen, så är jag öfverlygad om, att det icke skulle verka någon skillnad i de nuvande förhållanderne, utan de skulle komma att fortgå pä samma sätt som hittills. I anledn. af hvad Gr.
Sparre anfört derom, att det någon gång skulle kunna hända, att föräldrar,'sorn vid ett hemman åtnjuta undanlag eller fördel, skulle anses äta nådebröd, så kan jag desto mindre deruti instämma, som det är föräldrarnes lagliga rätt att erhålla ett dylikt undantag, och de låta också merändels inteckna kontraktet derom.
Jag tror för min del, att LagUtsk:s ifrågavar:de hemställan är fullkomligt grundad.
Under närvarrde lid, då det synes, som icke många band voro, som fästade landets baru vid fädernejorden, vore det väl icke rått alt borttaga ett af de starkare, eller att ytterligare kringskansa den rättighet man eger att fä ärfva sina förfäders jord.
Jag tror för den skull, alt Betänk, i förberörde del af motionen bör bifallas, och anser derjemte, att det hade varit ganska nyttigt, om den sednare delen af densamma kunnat föranleda någon åtgärd af Utsk., ehuru väl jag inser de svårigheter, sora deremot möll.
Propos. till bifall å förevar:de punkt blef härefter framstäld och besvarad med blandade
Landtm, hemslälde, om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anraärkmr föranleda till densammas återremitterande, samt, efter denna Propos. besvarande med starka
Ja, blandade med Nej, förklarade, alt han ansåg
Ja härvid hafva varit öfvervägande. 2:dra punkten, an g: de en af Utsk. tillstyrkt förändring af 17 kap. 1 § Ärfda-Iialken.
Hvad denna punkt angår, så anser jag den så billig och i alla hänseenden rättvis, att den bör bifallas.
Men då jag eger förhoppning, alt hela Betänk, varder ålerremilteradt, anhåller jag om återremiss äfven af denna punkt, ehuru jag till alla delar instämmer i hvad Utsk. föreslagit.
Genom den återremiss, som R. o. Ad. beslutat ä den föreg:de punkten, har R. o.
Ad. updragit ål LagUtsk. ali ytterligare taga i betraktande den utvidgning, som kan vara af behofvet påkallad, i afseende ä testamente af arfvejord.
I den nu föredragna punkten har Utsk. föreslagit en vidsträcktare rättighet att testamentarisk! föroidna om dylik jord, än sorn under nuvande förhållanden eger rum.
Ad. fattat nyss omförmälda be - Oen 7 Juni f. ra. 71 slut. torde del icke vara lämpligt, all, genom eli bifall lill denna punkt, binda händerna i afseende på frågan i sin helhet.
Jag vågar derföre vördsammast hemställa, om icke R. o. Ad. skulle vilja återremittera äfven den punkt, på det atl Utsk. malte komma i tillfälle all betrakta saken frän alla sidor, och icke genom eli serskildt beslut öfver någon enstaka del deraf föredraga densamma.
Jag instämmer desto heldre i den siste värde talarens yttrande, som, efter hvad mig är bekant, BondeSl. äfven återremitterat denna punkt.
Utsk. kommer derigenom i tillfälle att laga i betraktande, så väl de hemställanden, som inom nämnde Stånd blifvit gjorda, som de, hvilka här äro framstälde, och detta kommer tvifvelsutan att lända saken lill fromma.
Äfven jag instäm mer i Gr.
Lagerbjelkes ytkande om älerremiss af ifrågavartde puukt; men jag anhåller tillika att dervid få säga några ord 0111 den förra punkten, under hvars föredragning jag icke var närvar:de.
Jag har visserligen upgifvit allt hopp, alt vid denna Riksdag vinna framgång ål den motion, jag tagit mig friheten väcka, och som ej heller vid flera föreg:de Riksdagar lyckats vinna bifall; detta får väl således hänskjutas åt framtiden.
Jag hoppas icke en gång nu framgång åt en så pass utvidgad (estamentsfrihet på landet, som den Gr.
Lagerbjelke understöd!.
Deremot tyckes Utsk., då det beqvämt sig att lyssna till den rättvist förda klagan öfver en alltför inskränkt testamentsfribet i stad, väl kunnat gå litet längre än som skett, och fästat mera afseende pä den inom BorgareSt. af Hr Guslafsson väckta motionen, att nemi. testamenisrällen skulle blifva lika på land och i stad.
En förändring af våra arfslagar i denna riktning synes väl icke vara allt för mycket begärdt, och väl böra ega något hopp, att icke stötas tillbaka.
Teslamentsrätten i stad är, som bekant, nu inskränkt till J af all både ärfd och förvärfvad egendom, om barn finnas, men om barn icke finnas, eger man bortgifva både aflinge fastighet, samt ärfda och förvärfda Jösören, men af den ärfda fastigheten endast hälften.
Om ou testamentsrälten blefve lika för laDd och stad, så skulle visserligen derigenom en inskränkning ske i rättigheten att testamentera ärfd fastighet i stad; men R. 0.
Ad:s privilegier blefve derigenom icke i behof af någon rubbning, utan komrae alla städernas invånare i samma förhållande, deri Adeln f. n. befinner sig, d. v. s. att dispositionen öfver kapitalförmögenheten och all förvärfvad fast egendom befriades från de nu existerande högst besvärliga banden.
Likheten alla medborgareklasser emellan blefve derigenom införd i teslamentsrätten, likasom förut i arfsrätt och giftorätt.
En sådan förändring skulle i min tanka vara eli betydligt steg framåt, ledande både lill enkelhet och reda i de nu för handen varande intrasslade förhållandena.
Utsk. har, såsom grund för alt något lossa på de band, hvilka nu snärja teslamentsrätten, anfört svårigheten för personer, stadde i äktenskap, som ligga i vidsträckta affärer, att, derest de ega barn eller bröstarfvingar, nödgas vid endera makans död afvittra barnen, Den 7 Juni f. m ulan atl ega ali lill mer än | disponera ens' öfver sin förvärfvade förmögenhet, hvarigenom deras affärsförhållanden kunna betänkligi slöras.
Della är en slör olägenhet, men den afhjelpes ej ensamt med det palliativ Ulsk. föreslagil, eller ali man skulle ega disponera öfver hälften i st. f. -J.
Vida lämpligare vore det all göra testamenlsrätten lika för land och stad.
Derigenom inskränkes väl, sorn sagdt är, leslamentsrätlen af årfd fastighet äfven i siad, men denna är vanligen af mindre vigt och ingär icke i affärsberäkningarne, emedan den icke anses lillhöra (leii rörliga förmögenheten.
Således torde del vara af mindre betydenhet, ali leslamenlsrätten till della slags fastighet försvinner
Min tanka är för den skull, att del sleg, som nu både hör och kan lagas, är alt göra lestamentsrätten lika för innevånare å land eller i stad, och ulan afseende på Slånd, hvarigenom jemväl den sista, nu mera olämpliga skillnaden mellan lands- och stadsrätt försvunne.
Jag anhåller atl dessa anraärkmr må åtfölja återremissen af Betänk.
Efter först till bifall ä förevar:de punkt framstäld, men med Nej besvarad Propos., hemstälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge de emot densamma gjorde anmätkmr föranleda till återremiss.
Ropades Ja. 3:dje punkten, ang:de af Utsk. tillstyrkte ändringar i i och 3 §§ 77 kap.
Ärfda-Balken, samt 1 mom. 3 § 8 kap. Jorda-Balken.
Mot Betänk, i de delar, som nu blifvit föredragne. har jag ålskillige, som jag hoppas, grundade anmärkmr att framslälla.
Men då jag förmodar, atl förslaget äfven i denna del varder återremitterad!, vill jag nu vara ganska kort, under förhoppning, att, då förslaget återkommer från lltsk., tillfälle skall lemnäs mig, all fullständigare utveckla mina åsigter i ämnet.
Jag inskränker mig alltså nu endast lill följande anmärkmr.
Utsk:s förslag i 4 § 2 mom. anser jag i synnerhet vara i högsta grad skadligt.
Det skulle nemi., ifall det klefve lag, leda lill de slörsta orättvisor från deras sida, hvilka knnde genom testamente bortgifva sin egendom, och till en lismande inställsamhet hos dom, hvilka möjligen egde hopp alt få testamente.
Jag är af den tanken, att lestamentsrätten snarare bör inskränkas, än utvidgas, eller åtminstone få förblifva orubbad i sitt nämnde skick.
I afseende på Hr Dalmans anmärkning, aug:de den stora frihet man enl. landsrätt eger atl borttestamentera förvärfd egendom och lösören, får jag erinra, alt man deremot, enl.
Stadsrätt, har så mycket större frihet i afseende å borttestamenterande af en del af den ärfda fasta egendomen, i synnerhet dä barn icke finnas; och är denna sednare frihet, i det skick den nu finnes, och ulan vidare utvidgning, fullkomlig motsvarig den större testamenlsfrihel, man i ofvan först upgifne hänseende åtnjuter enf. landsrätt.
Den 7 Juni f. m. 73
Pä dessa grunder anhåller jag vördsamt om återremiss af denna del å Utsk:s Betänk.
Om Ulsk:s förslag i denna del skulle af R. o. Ad. bifallas, så komma Sländet i sjelfva verket att derigenom göra eu icke så ringa upoffring.
Visserligen är det sant, som Utsk. säger, alt dispositionsrätten öfver ärf fastighet i stad blefve äfven för R. o.
Ad. något utvidgad; men deremot inskränktes denna rätt i afseende å aflinge egendom, så väl i stad som på land, då nemi. teslamenlsgifvaren vore i stad bosatt.