Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta skäl är temligen vederlagdt genom 11 reservationer af BondeStis ledamöter i Utskm, då hela personalen består af 16.
Utskin säga föröfrigt, att den nya lagen vore mera bestämd.
Om man läser 3 § torde man likväl icke kunna instämma häruti, enär, om stängselgrunden belöper sig till 500 famnar, det skall bero på särskild pröfning vid hvarje förrättning, huru mycket som skall afkortas för hvarje hemmansdel.
Vid de flesta tillfällen torde den sträcka, som skall stängas, för ett helt obemedladt mantal belöpa sig till 500 famnar.
Således lärer det vid de flesta tillfällen komma att bero på särskild pröfning huru stängselskyldigheten kommer att utfalla, och sådant finner jag mycket mindre bestämdt och tillämpligt än föreskrifterna i den nuvarande författningen.
Föröfrigt kan icke nekas, att den nuvarande författningen medför åtskilliga olägenheter, men jag tror, att olägenheterna af den nu föreslagna skulle blifva ändå större, och de olägenheter man är van vid fördrager man lättare, än de som äro nya.
Då jag dessutom icke gillar syftningen af detta förslag, som går ut på att gynna de större hemmansdelarne på de mindres bekostnad, så tillstyrker jag afslag å förevar, betänk.
Mörner, Carl Göran Detloff!
Då jag icke är antecknad såsom reservant emot Utskins nuvar. betänk., har jag ansett mig böra tillkännagifva, att jag icke i Utskin öfvérvarit ärendets föredragning.
Då detta ämne på afdelningen afgjordes, så Den 19 April f. m. 611 deltog jag deruti, och var af den åsigt, sora finnes uttalad i Riksdagsfullm.
Thrysens reservation.
Sedan saken nu mera genom två Stånds afslag å betänk, är förfallen, är det icke skäl att spilla mycken tid på detta ärende, och jag vill derföre endast med några lä anmärkmr emot det uppgjorda förslaget motivera det förkastande af detsamma, hvilket jag vågar påyrka.
Utsk:n säga i den 2 § huru det skall förhållas, då skog eller betesmark möter åker eller äng, 'eller då skog uppodlas till åker eller äng, samt huru med hägnadsskyldighelen förläras skall, då skog möter skog.
I det följande deremot är det sagdt, att då skog möter åker eller äng, så skall den, som har den ouppodlade marken endast stänga | och den andra f. Jag hemställer, om det är skäl, att, sedan mellan ouppodlad mark stängselskyldigheten blifvit delad med hälften åt hvar, den, som derefter odlar sin mark, skall straffas med ett större hägnadsbesvär, än som förut honom ålegat.
Denna påföljd skulle dock genom förslagets antagande uppkomma, och är förmodligen en af detsammas förtjensler.
En annan omständighet är, att, då marken vid laga skiften uppskattas, så får den större jordrymd, som får sämre mark, emedan vidden måste ersätta hvad som brister i godhet.
Efter den hittills gällande grunden, deltager denne, i afseende på markens beskaffenhet mindre väl lottade delägaren, endast efter uppskattningsvärdet i lrägnadsskyldigheten, men efter Ulskms förslag skulle han göra det efter ägovidden.
Han skulle således komma att lida betydligt, icke allenast genom större ägor, som medföra ökad brukningskostnad, men lemna jemförelsevis ringare afkastning, utan äfven genom vidlyftigare hägnader.
Den nya principen skulle vidare kunna medföra den verkan, att en hemmansägare, oaktadt han sammanlagdt äger lika mycket som fyra andra, likväl skulle, till följd af en mera förmånlig ägofigur, komma alt icke få på sin lott mera än fjerdedelen af den gemensamma hägnaden, om han nemi. finge sig tilldelad en qvadratformig figur midt uti skifteslaget, och de andras ägor blefvo i triangelformiga ytor förlagda utmed rålinierne.
Jag tillstyrker af alla dessa skäl afslag å betänk.
G us t af:
Då betänk, redan är af två Stånd afslaget, så kan hvad R. o. Ad. derom beslutar icke vid denna riksdag hafva någon påföljd.
För min del beklagar jag verkligen, att detta resultat kommer att uppslå; ty jag erkänner öppet, alt jag anser den nya stängselgrunden vara vida rättvisare än den gamla.
Det är visserligen sant, att hvad slags stängselgrund man än må uppgöra, så måste den i särskilda fall medföra orättvisor, men i så hög grad som den gamla författningen varit orättvis, tror jag icke att den nya skulle kunna blifva, då det egentligen är efter ägovidden och icke efter hemmantalet, som stängselskyldigheten deruti beräknas.
Jag anhåller att fä fästa uppmärksamheten deruppå, att denna fråga icke är ny, att 1802 års stängselförfattning under flerfaldiga riksdagar gifvit anledning till klagomål, att K.
M. vid 1828 års riksdag afgaf propos. i ämnet, i öfverenstämmelse med det förslag, som Utsk-.n här framlagt, €12 Den 19 April f. m. ali R.
St, vid samma riksdag ansågo frågan af mycken vigt, men likväl anhöllo om dess uppskjutande lill påföljande riksdag, samt begärde derjemte, att K.
M:s propos. i ämnet jemte motiverna dertill skulle meddelas länens hushållssällskaper, hvilka efter företagen granskning nästan enhälligt tillstyrkte dessa grunders antagande, endast med några få förändringar, som jemväl, så vidt de funnos af beliofvet påkallade, upplogos i K. M:s propos. vid 1S34 års riksdag.
Således har icke blott K.
M. vid tvä riksdagar funnit den nya författningen rättvisare än den gamla, utan i denna åsigt hafva jemväl instämt Högsta Domstolen, Lageomileen och Rikets samtlige hushållssällskaper.
Om en klump af 1 å 2 mantal är omgifvet af smärre hemmansdelar, t. ex. fjerdedclar, så kommer efter gamla författningen den af två hemman bestående egendomen alt stänga 8 gånger så mycket som alla fjerdedelar tillsammantagne, huru mänga de än må vara, då de deremot efter nya författningen komma att stänga hälften hvar.
De ojemnheter, som häraf uppkomma, rättas oftast af sig sjelfva, emedan vanligtvis det hemman, som äger en lång sträcka till gräns åt ena hållet, har så mycket mindre åt det andra.
Jag ber tillika att få nämna, huru den nu gällande stängselförfattuingen egentligen uppkommit.
Då odlingen inom landet började utveckla sig, så var det naturligt, att hvar och en stängde omkring sina ägor.
Men dä sedermera dessa enstaka hemman möttes, antogs den stängselgrund, som nu af Utslcn är föreslagen.
Innan kort förvandlades likväl dessa enstaka hemman till större samfälligheter, och då dessa icke inom sig behöfde någon stängsel, så var det gifvet, att hvarje lott borde i förhållande till sin storlek deltaga i hägnaden kring den gemensamma yttre gränsen.
Detta var upphofvet till den nu gällande stängselförordningen.
Genom de laga skiften, som nu öfvergält landet, har jorden åter sönderfallit i enstaka hemman, och derföre blir också den nu föreslagna grunden rättvisare.
Palmstjerna har anmärkt, att 3 § skulle medföra stora svårigheter vid tillämpningen, då ett hemmans rågåtigslinea uppgick till 500 famnar.
Jag anhåller alt få fästa uppmärksamheten deruppå, att denna modification i principen är gjord i K. M:s propos. till 1S2S års Ständer, emedan det ansågs obilligt, alt då ett mindre hemman hade alltför stora skogssträckor, det likväl skulle fullt ut få deltaga i stängseln deromkring, äfvensom Utsk:n föreslagit en annan modification för att lätta införandet af den nya, bestående deruti, att någon rubbning i redan fastställd slängselskyidighet icke får ske utan de flesta delägarnes samtycke.
Jag finner visserligen, att någon påföljd icke kan vinnas af R. o. Adis beslut, men för det inflytande detsamma kunde äga på opinionen vid en kommande riksdag, skulle jag för min del lifligt önska, att åtminstone principen blefve godkänd och betänk, icke afslaget.
Då någon förändring icke kan åstadkommas genom R. o. Adis beslut i ämnet, så gäller här frågan endast en opinionsyttring.
Jag kan då icke instämma med dem, sorn yrkat afslag å betänk., emedan jag anser de grunder, Den 19 April f. m. 613 hvarpå detsamma är uppstäldt, vara riktiga.
Bifalla det kan jag icke eller, emedan i detaljerna det finnes en mängd anmärkmr, som dels här blifvit gjorda och dels kunde göras af dem, som närmare begrunda saken.
Den opinionsyttring jag föreslår, är derföre, att återremittera betänk., hvarigenom jag hoppas att åsigterna möjligen skulle kunna förenas.
Palmstjerna bar anmärkt, att 11 af BondeSl:s ledamöter hafva reserverat sig emot betänk., derföre att de ansett förslaget vara orättvist emot de mindre jordägarne.
Men de hafva icke dervid erinrat sig, att hvad som i dag är ett stort hemman, kan om fem eller sex år härefter vara deladi i flera mindre stycken, eller tvertom.
Så är åtminstone fallet i de trakter, der jag har min mesta egendom.
Jag tiar sjelf köpt in mångfaldiga små hemmansdelar och af dem bildat större egendomar, men följden bar likväl deraf icke blifvit hvad man här velat förespegla, att den större egendomen blifvit skyldig att hägna mera, emedan hvar och en hemmansägare äger rättighet att få upptaga gärdesgårdar och rörlägga emellan sina olika hemmansnummer.
Ehuru större jordägare än någon af mina grannar, har jag sålunda kommit i åtnjutande af den fördelen, att de mindre jordägarne omkring mig deltaga i hägnaden till omkring |, och delta i full öfverensstämmelse med nu gällande stängselförordning.
Bevisar icke detta just motsatsen af hvad reservanterna af BondeSt. föreställt sig.
Man har sagt, alt den 3 § i förslaget är nog invecklad.
Den är likväl enklare och rättvisare än den nu gällande författningen, och alt få någon stängselförordning utan alla olägenheter är icke tänkbart.
Vidare bar man påstått, att den jordägare, som vid ett skifte erhöll mindre god jord och i följd deraf större ägorymd, skulle komma att lida, derigenom att han i samma proportion finge mera gärdesgårdar alt slänga.
Detta kan väl icke nekas, men jag får likväl fästa uppmärksamheten, dels derpå, att den som erhåller mera skogsmark, jemväl får mera tillgång på gärdsel, och dels derpå, alt den större ägorymden kan genom odlingar och skötsel så förbättras, att i tidernas längd vanligtvis det hemman blifver det bästa, som fått den största marken.
Detta i få ord om principen, som jag anser vara den enda rätta.
I afseende på detaljerna vill jag nu blott göra några fä anmärkmr.
I första §, anser jag del vara en orimlighet, alt hvar och en ägare skall erhålla sin del af hägnaden i en sträckning.
Om t. ex. en sådan hägnad skulle utgöra 4 å 5,000 alnar, så anser jag det vida lämpligare om grannarne delade hälften hvar i inägor och hälften i skogsmarken.
I 12 § står, ali slengärdesgård får vara högst 3 alnar bred, hvilken föreskrift förmodligen blifvit intagen för att hindra jordägare alt flytta in sten på annans ägor. ålen om denna föreskrift skulle stride tillämpas, så blefve följden, att manga mil gärdesgårdar i Småland, som äro öfver tre alnar breda, skulle blifva olagliga.
Vidare anser jag orättvist, att flertalet af jordägare skola äga rättighet att genast yrka förändring af den gamla gärdesgårdsdelningen.
En prescriplionslid af 5 eller 10 år hade i min tanka bort i detta fall bestämmas.
På dessa grunder anhåller jag om återremiss af betänk. 614 Den 19 April f. m.
Cederström, Jacob: Principen i det lagförslag, Utskm här framställt, är den starkares rätt att plundra den svagare; ingenting mera och ingenting mindre.
Den Svenska lagstiftningen har icke hittills någonsin delat bördorna hemmanen emellan så, att det hela hemmanet skall betala lika mycket, sorn t. ex. J4, vare sig i stängselskyldighet eller i räntors utgörande, och en sådan beskattningsgrund bör ej eller framdeles i Sverige blifva vidtagen.
Må icke R. o. Ad. vid detta tillfälle stadga en sådan grundsats, alt om ett hemman är deladt i -fi‘4:delar, och, såsom Frih.
Raab uppgifvit, en person köper in dem alla med undantag af en enda, så skulle denna återstående -g'x få stänga till hälften med de andra fftdelarne.
Sådant förklarar jag otillständigt och en sådan författning tillämpad i Sverige, skulle väcka så mycket missnöje och skrik af alla små hemmansägare, alt den snart skulle komma att upphäfvas, Ständernas vilja förbi.
Ty frågan är af ekonomisk beskaffenhet, och Konungen kommer troligen aldrig att deråt gifva Sin sanction.
Jag skulle önska, att R. o. Ad. icke finge på sitt samvete ett bifall till detta betänk.
De hufvudsakligaste skälen för förslaget äro i betänk, upptagne, och jag vill derföre icke upptaga tiden med att här upprepa dem.
Jag ber endast att med några ord få bemöta de anmärkn:r, som emot förslaget här äro gjorda.
Palmstjerna först framställde, att förhållandena nu skulle vara helt olika emot fordom, har redan af Hr von Troil blifvit, enligt min tanka, fullständigt vederlagd.
Palmstjerna yttrade vidare, att olägenheter finnas å ömse sidor, hvilkeldera förslaget man än antager.
Detta rnedgifver jag, men skillnaden är den, att i den gamla författningen finnas så stora olägenheter, att vid nästan intet skifte kan författningen, sådan den nu bcfinues, tillämpas.
De hemmansdelar nemi., som ligga inuti skifteslaget, komma icke allenast att få stänga intill sina egna ägor, utan de komma dessutom att få stänga rågärdesgårdarne intill de andras ägor.
Mörner liar anmärkt, att ett litet hemman, som får dålig mark och således större utsträckning, skulle få en större stängselskyldighet, genom den föreslagna nya författningen, än om gärdesgården delas efter uppskattningsgrunden.
Jag får dervid anmärka, alt då stängselskyldigheten nu bestämmes icke efter uppskattningsgrunden, utan efter delningsgrunden i byn, så kan det ganska lätt hända, att det der lilla hemmanet, som får större och sämre mark, kommer att ligga bredvid ett mindre hemman, som har god jord, och får stänga icke allenast hälften, utan ändå litet mera, så att det blir underkastadt en större olägenhet än Gr.
Mörner ville befria det ifrån.
Att det beror på ägofiguren, att ytterst stora olägenheter kunna uppstå för ett hemman i stängselskyldigheten, måste medgifvas, men detta är förhållandet likaväl efter den gamla, som den föreslagna förordningen, och hvad som icke lärer kunna bestridas, är, att ett hemman har lika stor nytta af gärdesgården, antingen ett stort eller litet hemman möter.
Om t. ex. ett hemman har 1,000 famnars Den 19 April f. m. 615 gränsegärdesgård, sa har det ett precist lika stort onus att slänga hvarje famn, antingen hemmanet omgifves af stora eller små hemmansdelar.
I ena fallet kan likväl hemmanet nu få stänga nästan allt, och i det andra nästan intet.
Cederström har yttrat, alt detta förslag ville göra den starkares rätt gällande emot den svagare.
Deruti kunde Hr Frihm hafva rätt, om stängselförfattningen vore en allmän rättsförfallning; men nu är den i stället en för den gemensamma nyttan vidtagen inrättning, och när två hemman ligga bredvid hvarannan hafva de lika stort intresse alt akta sig för åverkan af hvarandras kreatur.
Cederström har vidare anmärkt, i anledn. af Frih.
Raabs yttrande, att om man sammanköpte -?
;-J men lemnade -6'T af ett hemman oinköpt, sä skulle denna få stänga alldeles orimligt, om han finge stänga hälften.
Men om man hade sammanköpt en egendom af flera rJT hemmanslotter och det är som möter, så får denna s'r stänga betydligt mera än hälften.
På detta sätt tror jag mig hafva vederlagt de anmärkmr, som emot förslaget blifvit gjorda.
Föröfrigt instämmer jag med de Herrar, som begärt bifall till betänk.; men då Frih.
Raab begärt återremiss, vill jag icke eller sätta mig deremot.
Cederström har med korta och mustiga ord sökt förkasta förslaget, hvilket jag
Skulle tro kommer deraf, att Frihm icke tagit kännedom af detta ämne.
Frihm har ganska stor kännedom af det stora hela i vår statsekonomi, men jag undrar om han närmare underrättat sig om de der små detaljerna — gärdesgårdarne.
Frihm skulle nemi. då hafva funnit, alt om en liten hemmansdel, t. ex. -gj-, stöter intill ett halft hemman, men detta större hemman för localens skull fått lof alt särskilja några tunnland åker och äng, hvarigenom det större hemmanet får mindre ägor af hvardera slaget på gränsen, än det mindre hemmanet, så kan det mindre hemmanet komma att stänga mera än det större.
Lagerbjelke är jag förekommen i bevisningen, att genom inköp af |f kan verkligen det förhållande inträffa, att den återstående ,'A:delen kan få stänga den större delen af den gemensamma hägnaden.
Förhållandet är också, att jag verkligen har egendomar, der en sådan förmän tillfallit dem, på de angränsande mindre egendomarnes bekostnad.
Jag skulle således förlora på den nya författningens antagande, och det är emot mitt eget intresse, som jag tillstyrker den; men en 15-årig erfarenhet har lärt mig, att det icke finnes någon annan grund, som någorlunda rättvist kan öfverallt tillämpas.
Derföre vill jag icke öfvergifva denna grund, utan anhåller om återremiss, hvilket R. o. Ad. sällan plägar neka, då återremiss begäres.
Då jag förra gången hade ordet, ansåg jag icke nödvändigt att särdeles vidlyftigt gå in i granskning af förslaget, i hvilken händelse åtskilligt skulle varit att tillägga.
Jag är endast skyldig medgifva, att jag begagnat ett oegentligt uttryck, då jag talade om uppskattningsgrunden i st. f. delningsgrunden.
Men då likväl den, som efter delningsgrunden är berättigad till 616 Den 19 April f. m. större andel i byn, jemväl får större del i hägnaden, och då tipp skattningsvärdet tages till grund för stängselskyldigheten, der storskifte inom byn föregått, så förändras icke förhållandet af den härifrån föranledda anmärkning.
Vill man gå till det, som vore principenligast i fråga om stängselskyldigheten, så vore det väl icke rätt att ålägga en person att hägna omkring sig, derföre att han har en egendom, utan det borde väl snarare vara hvars och ens skyldighet att bevaka, att han icke gjorde intrång på andras ägor.
Det egentligen rationella torde derföre vara att valla kreaturen.
Att inom Sverige vilja införa en öfverallt lika tillämplig stängselförfattning, är ett försök, hvarpå jag tror, att man alltid kommer alt stranda, i anseende till olikheten i våra locala förhållanden.
Då man nu är van vid den närvarande stängseldelningen, och förhållandena äro derefter rättade, sä ser jag icke något skäl att utbyta ett förhållande, förenadt med åtskilliga olägenheter, emot ett annat, sora kommer att medföra betydliga andra olägenheter.
Jag anhåller om afslag å betänk., enär en återremiss under närvarande förhållanden tjenar till ingenting.
Jag erkänner gerna, att jag icke äger den erfarenhet uti ifrågavar. ämne, sora varit att önska vid uppgörandet af en så vigtig författning.
Jag ber derföre att få nämna, att såväl jag som pluraliteten af Utsk:ns medlemmar ansågo oss, i afseende på texten i den föreslagna författningen, icke böra afvika från del förslag, som K.
M. vid 1834 års riksdag afgifvit, och hvilket förslag, såsom jag förut nämnt, undergått granskning af såväl Högsta Domstolen som Lagcomite'cn och hnshållssällskaperna.
Hvad principen beträffar, så måste jag likväl godkänna densamma.
Den är icke svårfattligare än alt något hvar kan tydligen inse den.
Jag kan ingalunda instämma i hvad Frih.
Gederström här påstått, att den skulle främja den starkares rätt emot den svagare.
Jag tror, att om man granskar förhållandet med nuvarande stängselförordning, så finnér man, att de smärre hemmansägarne äro på ett nästan oformligt sätt gynnade på de störres bekostnad.
Deremot tror jag, att den nu föreslagna författningen är lika rättvis emot alla, ehuru de smärre hemmansägarne skulle derpå något förlora och de större något derpå vinna, hvilket jag icke vill bestrida.
Jag anser den vidare vara ett steg närmare till den klokaste af alla stängselmethoder, den nemi. att valla kreaturen, hvartill ingen under nuvarande förordning kan af sitt eget intresse finna sig uppmanad.
Blir deremot denna skyldighet lika fördelad efter ägovidden på de större och mindre, så kan man småningom komma till det resultat, som något hvar mäste önska, nemi. att man mätte upphöra med all stängsel.
Dessutom ber jag att få fästa uppmärksamheten deruppå, att den nya stängselförordningen har en stor fördel i sin enkelhet, då man nemi. icke behöfver tillkalla någon särskild stängselrätt för att verkställa fördelningen af gärdesgårdarne, ty den blir sä enkel, att hvem som helst kan verkställa den.
Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. icke mätte af - Den 19 April f. m. 017 afslä betänk., utan då så många anmärkn:r blifvit deremot gjorda, ingå pä Frih.
Raabs begäran om återremiss.
Ett afslag skulie naturligtvis i sig innebära ett ogillande af principen i den nya förordningen oell ett gillande af den gamla.
Jag ber blott aitla fästa mig vid en enda omständighet i den gamla stängselförfattningen, nemi. att om jag bar upptagit af utmark eller skog en aldrig så betydlig siräcka och förvandlat den lill bärande mark, sä är jag likväl icke skyldig att deltaga i stängseln, för att hägna denna mark mot min grannes åker och äng.
Flera sådana exempel på den gamla författningens orimlighet skulle kunna företes.
Om, såsom jag förmodar, R. o. Ad. linner förslaget icke kunna antagas, sä anhåller jag dock vördsamt, att R. o. Ad. ville blott och bart besluta en återremiss.
Förslaget kommer i alla fall icke att vid denna riksdag antagas; men afslår äfven R. o. Ad. frågan vid denna riksdag, sä är det sedermera intet hopp öfrigt, att (ill nästa riksdag få ett nytt förslag ularbetadt.
Det är beklagligt nog, att Frih.
Raab anser mig vara okunnig om hvad som rörer slängselförordningen i Sverige, dä jag varit 14 är Landshöfding och 15 år President i Kammarcoll., samt dessutom haft nog att göra med sådana frågor, för alt känna detaljerna, både såsom större boställsinnehafvare och possessionat.
Jag kan icke inse den orättvisa, som den siste talaren förmenat ligga deruti, alt den som vill göra odlingar pä utmark, som träffar andras inägor, icke derigenom får en ökad stäugselskyldighet.
Detta är en helt naturlig följd af hvad författningen bjuder, och hvarföre skulle lian beskattas derföre, att han gjort en odling?
Hvarifrån komma dylika grundsatser för den allmänna beskattningen, att man skall ålägga en person drygare kostnader derföre att han odlar sin jord?
Det passar icke ihop med hvad som rätt och lag inom ett samhälle bör vara.
Må hvar och en sköta sig inom sitt område, men icke derigenom föranleda ökade kostnader för andra.
Ad. icke måtte låta hänföra sig, på grund af några anmärkmr, att återremittera ett betänk., som till sin grund och uppställning är orättvist och oriktigt, och som skulle stämpla Ståndet med det omdöme att vilja gynna de större hemmansägarne pä de mindres bekostnad, ett omdöme, hvartill jag hoppas, att R. o. Ad. aldrig måtte göra sig skyldig.
Ad. nu afslår detta betänk., ser jag dock icke något hinder, att den gamla slängselförfattningen kan undergå de förändringar, som man kan anse nödvändiga.
Ett afslag nu betyder endast, ali den grund Uisk:n bär framlagt, af R. o. Ad. ogillas, och det är just hvad jag för min del önskar, att R. o. Ad. mätte uttrycka.
Mau bär hört lalas om frågans anor; men de flera särskilda gånger, som denna grundsats blifvit framställd, visar blott att den blifvit lika många gånger förkastad.
Sä har det äfven gått nu genom tvenne Stånds afslag.
Jag nekar icke, att myckel kan sägas till förmån för denna grundsats, ty 9 H. 78 618 Den 1 fl April f. m. man kan under de olika förhållanden, som i vårt land äga rum, anföra exempel för och emot i oräkneligt antal.
Om tiden icke vore så långt framskriden, så skulle äfven jag taga mig friheten att anföra en hop sådana, dels som jag specielt känner, och dels som föreställningen lätt kan gifva vid handen; men jag vill nu endast erinra hvad Riksdagsort.
Thryseus reservation innehåller: ”att ingen obelåtenhet har försports för bibehållandet af en sådan, förr än Lagcomite'en återfunnit en uråldrig, af vära förfäder förkastad deluingsgrnnd, som borde, undangömd af liera generationers rättvisa ogillande, fått hvila, såsom nu mindre än någonsin tillämplig, sedan slängselvitsordet blifvit utsträckt till skog och utmark”.
Och hvad den åberopade enkelheten angår, så säger han: ”1 de åberopade motiverne synes stor vigt vara lagd på den enkla delningsgrund, som skulle uppkomma genom bälftendelning; och man kan frestas tro, då alla skäl sammanläggas, att
Lagcomitefcn ansett den hufvudsakligast verka till återtagande af hälftenprincipen, hvarigenom jordbrukaren, utan främmande biträde skulle kunna fördela stängseln med sin granne.