Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att jag talar mera för realisationen än de, som brådstörtande önska dess fullbordan; men jag är öfvertygad, och jag tror, att många äro det med mig, att efter realisationens verkställande med för mycken brådska, är det för sent att tänka på det inflytande, den kommer att äga på näringarna.
När jag får se några åtgärder i detta afseende vidtagas, skall jag ej dröja att äfven påyrka realisationens fullbordan.
Skulle jag åter se, att man blott tänker på Banken, men ej på näringarna och enskilda gäldskyldiga, så säger jag nej till realisationen.
Jag bryr mig ej om, med hvem jag heurterar.
Jag tager ingen ledning af Högsta Magtens organer; ty jag är här såsom sjelfständig representant, och jag anser de närvarande representanterna lika mägtiga som förra riksdagens.
Dock må man blott i någon mån öfverväga företaget, och jag skall anse realisationen för en välgerning.
Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derpå, att det blott är Adeln, men intet af de öfriga Stånden, sorn skyndat på verkställigheten af realisationen.
Det kan ju hända, att något af de öfriga Stånden går längre i farhågor, än jag.
Med ett ord, jag tror, att denna brådska går något för långt.
Jag instämmer hufvudsakligen uti hvad Gr.
Cronhjelm och Hr Rosenblad så väl och grundligen anfört.
Det måste afgöras och snart afgöras, antingen lånerörelsen skall bero af utvexlingen eller tvärtom.
Skall utvexlingen rättas efter lånerörelsen, så förutser jag ett obegränsadt uppskof, med alla dess förderfliga följder.
Skall åter lånerörelsen bestämmas efter utvexlingen, så skall man snart komma öfverens och icke begära mer, än sorn med Bankens bestånd är förenligt.
Första vilkoret för Bankens gagnelighet för det allmänna är, alt Banken kan äga bestånd.
Farhågor hafva här blifvit framställda för att skrämma sinnena.
Man talar om uppsägning af 70 millioner r:drs skuld.
För mitt förstånd är det obegripligt, att en fordringsägare, som i 25 år måst åtnöjas att emottaga sina räntor uti ett mer och mer försämrad' mynt, skulle finna skäl att uppsäga sin fordx-an i den stund, lian erhölle säkerhet för myntvärdets bestånd; att han skulle finna sig benägen dertill just då, när anledningen vore minst.
Men uppskjutes deremot realisationen, då liar jag all anledning att befara, alt hvarje omtänksam fordringsägare oförtöfvadt uppsäger sina capitaler, för hvad pris som helst förvandlar dem i vexlar och å främmande ort söker rädda den egendom, för hvilken han ej finner skydd inom fäderneslandet.
Men vare sig härmed huru som helst, vi hafva länge nog, i 25 år, måst se anspråk på rätt gifva vika för anspråk på lån; det är hög tid, att ett omvändt förhållande inträder. 34o Den 17 Mart c. m.
Jag anhåller om återremiss af betänk, i samma syftning, som Gr. Cronhjelm, Hr Rosenblad m. fl. värda talare yrkat.
En talares skäl för hans framställning hemtas ur hans förmodan, att under de olika meningarnas conflict hvar och en gäller, hvad den kan gälla.
Men de skäl, som hemtas från facta, böra vara af natur att reda begreppen, ej förvilla dem.
Af sednare beskaffenheten tror jag det här fällda yttrandet vara, att nemligen Bankens ställning icke kunde med visshet bedömas, innan Riksg.Cont:s ställning vore känd.
Jag får i detta afseende hänvisa till 66 §.
Reg.F., hvarest det heter: —”sedan StatsUtsk. öfver Contorets tillstånd och behof sig utlåtit, komma R.
St. att genom särskild bevillning tillskjuta de medel, som för betalning af denna gäld, till ränta och capital, oumbärliga finnas--.” Således lärer, efter Reg.F:s föreskrift, ingenting i detta afseende bestämdt af Banken kunna fordras, och Riksg.Cont:s ställning icke hafva inflytande pä Banken.
Hvad beloppet af Riksg.Cont:s utelöpande sedlar angår, inverkar det ej för närvarande på Bankens ställning; ty i samma mån Riksg.Cont:s utelöpande sedelstock ökas, i samma mån minskas Bankens, emedan efter den liqvidation, som för 10 ä 11 år sedan ägde rum emellan Riksg.Cont. och Banken, hvarigenom Riksg.ContJs skuld öfverfördes på Banken, Riksg.Cont. sedermera endast utgifvit sedlar i denman, som bancosedlar ingått.
Jag har ansett mig böra afgifva denna förklaring, på det ingen må tro, att den framställda satsen är ovederlägglig.
Jag har begärt ordet i anledn. af en värd talares insinuation, som skulle alla de, hvilka röstade emot antagandet af 72 §:s R,eg.F. nya redaction, hafva gjort det i afsigt att tillintetgöra realisationen.
Jag får derföre, emedan jag varit af den tanka, att 72 §. ej borde bifallas, förklara, att jag knappt tror, det någon kau innerligare än jag önska realisationens fullbordande.
Deremot fruktar jag, att den mindre allvarligt önskas af just dem, hvilka mest tala om garantierna för dess bestånd.
Jag tror, att de garantier, som finnas, äro tillräckliga, och att det åtminstone skulle vara högst äfventyrligt att börja realisationen med nya experimenter i lånerörelsen.
En värd talare har omnämnt, huru vådligt för näringarna det skulle vaixi, om lånerörelsen minskades, och huru farligt det vore för Banken, om den blefve utsträckt.
Det är ju derföre bäst att låta Bankens lånerörelse förblifva in statu quo.
Dessutom kunna de lånebehöfvande hoppas att lättare erhålla privata lån, då capitalisten vunnit säkerhet att återfå sina penningar oförsämrade.
Jag förenar mig derföre med dem, som tillstyrka återremiss af memor., under önskan, att, så Den 17 Mars e. ra. fort sorn möjligt, ett bestämdt svar måtte inkomma, huruvida Utsk. anser Banken kunna öppnas till utvexling.
Det enda tillägg, jag skulle vilja göra, vore det, att tiden för utvexlingens början icke skulle bestämmas till d. 1 Juli, utan hellre till någon kort tid, t. ex. 8 dagar efter den dag, då Ständernas beslut blifvit af K.
M. sanctioneradt, på det ingen oreda må förorsakas af en i sjelfva verket enfaldig speculation på den crisis, som skall inträffa vid utvexlingens böljan.
Äfven jag önskar, att BancoUtsk., så fort sig göra låter, mätte afgifva bestämdt utlåtande om tiden, då utvexlingen kan börjas; ty jag längtar med otålighet efter den tid, då Ständerna må komma i tillfälle att gifva verkställighet åt sitt beslut och då våra vexelvinglares skördetid är förbi.
A andra sidan kan jag ej bestrida riktigheten af hvad Hr Nordenanckar anfört; ty det är gifvet, att sedan man undanryckt de garantier, som i83o års
Ständer gifvit, fordras det tid för att åstadkomma andra.
Dessutom, sedan förespeglingen om silfrets utförande ur landet förlorat sin verkan, har man i stället sökt bibringa den öfvertygelse om de farhågor, som man sökt fästa vid begreppet om ett strypsystem.
Äfen denna opinion vederlägges lättast derigenom, att allt, som rörer lånerörelsen, först uppgöres.
Ehuru jag derföre icke anser den största skyndsamhet vinnas genom en återremiss, yrkar jag icke dess mindre återremiss af mentor., emedan derigenom åtminstone vinnes den fördel, att R. o. Ad. uttalar en opinion, som kan vara nyttig.
Jag anhåller att få förena mig med dem, som yrka, att BancoUtsk. må utsätta någon dag, då realisationen må taga sin början.
Jag grundar detta utlåtande derpå, att jag icke kan finna någon förändring uti de förhållanden, som ägde rum, då sednaste Ständer beslölo realisationen.
Samma lagar, som då gällde, finnas nu, samma garantier.
Jag torde få erinra, att vi numera hafva ännu en ytterligare garanti, som ligger uti 63 §.
Reg.F., hvilken blifvit af alla Stånden bifallen.
Jag kan ej anse den K. propos. för annat, än en uppmaning till Ständerna att, med frånträdande af beslutet om proportionen såsom 5 till 8, låta de lagar inträda i verksamhet, sorn då af Ständerna fastställdes.
Man har ansett farhågor kunna inträffa för lånerörelsen, och att den således på förhand borde vara bestämd.
Jag kan ej finna, hvaruti dessa farhågor bestå och således ej heller, att Ständerna böra fatta något beslut, som afser uppskof med utvexlingens början; ej heller kan jag fatta de betänkligheter för realisationen, som roan velat hemta från förhållandet emellan Riksg.Cont. och Banken i afseende på rättigheten att utgifva sedlar.
Riksg.- Cont. äger icke att fabricera en enda sedel, utan då Stän - Den 17 Mars c. ni. demas beliof fordrar det; oell jag vet således icke, hvarifrån de farhågor kunnat härledas, som yttrades i sista plenum.
Jag anhåller, lika med de flesta, som yttrat sig, om återremiss af BancoUtsk:s memorial.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att uti ifråga v. memor. har BancoUtsk. ingalunda sagt, att utvexlingen icke skulle kunna börja den 1 Juli; det har blott tillkännagifva, att det ännu icke kunde afgifva ett kategoriskt svar häröfver.
Jag är öfvertygad, att BancoUtsk. inom den uti den K. propositionen föreslagna tiden skall inkomma med utlåtande och tillstyrka Bankens öppnande till utvexling, så vida Utsk. dessförinnan fått fullkomlig sakkännedom i ämnet.
Skulle man detta oansedt önska, att Utsk. utan vidare undersökning genast inkomme nied utlåt., att utvexlingen å den eller den dagen skall börjas, så vill jag icke sätta mig deremot, emedan jag önskar realisationens början.
Men så länge det beror på Utsk:s bedömande, huruvida utvexlingen å viss dag kan börjas, anser jag det vara för tidigt för Utsk. att afgifva ett utlåtande i detta afseende, innan det gjort sig bekant med alla de frågor, som stå i sammanhang med realisationsfrågan.
Jag är öfvertygad, att om någon vidare föreskrift från Stånden icke inkommer, skall Utsk. inom 6 h 7 veckors förlopp inkomma med fullständigt betänk, rörrde tiden för utvexlingens början med afseende å lånerörelsen och garantierna för realisationens bestånd.
Men, som jag sagt, om R. o. Ad. vill återremittera memor., har jag ingenting deremot.
Jag får börja med betygandet af min synnerliga aktning för de ledamöter, hvilka, ehuru stridande mot mig och andra om antagandet af nya redactionen af 72 §.
Reg.F., nu likväl förfäkta realisationens framgång, och särdeles har det fägnat mig att höra cn ledamot, hvars förfäders namn är förenadt med minnena af ordning och reda i Svenska penningeväsendet, jemväl ifra derför.
I sjelfva saken instämmer jag med Hr Hegardt, att realisationens 'uteblifvande vore det farligaste, som kunde hända de gäldskyldiga.
Fordringsägarne skulle då, för att rädda sina capitaler, nödgas uppsäga dem och söka göra dem frukbärande i länder med fast mynt, och förmodligen helst i deras statslån, såsom det beqvämaste förräntningssättet.
Bestämdt känner jag i närvarande ögonblick en capitalist, som har sina penningar stående i Norrska statsobligationer, och hvilken, då några deribland blifvit utlottade, väntat med inköp af andra, för att se Ständernas beslut om realisationen och derefter bestämma, huruvida han skall låta sitt capital gå in i Rikets mynt eller icke.
Det är klart, att hvar och en, som har utväg att följa hans efterdöme, äfven skall göra det, för att rädda sin egendom.
Frågan om verkställigheten har i närvarande ögonblick kommit på sin rätta Den 17 Mars e. m. 343 punkt.
Antingen skall man börja med hufvudsaken: utvexlingen , och låta biomständigheterna: lånerörelsen, deraf bero?
Eller skall man göra tvärtom, och börja med lånerörelsens bestämmande, samt låta det komma derpå an, huruvida realisationen kunde äga rum?
Vidtager man den sednare utvägen, så befarar jag, att hufvudsaken blefve så bunden af hvarjehanda olika förbehåll och vilkor, att den slutligen skulle befinnas overkställbar, eller icke nog betryggad.
Jag afstyrker således detta behandlingssätt.
Deremot begär jag icke heller, att de, som anse lånerörelsen för hufvudsaken, skulle, utan någon säkerhet för sig, öfverlemna åt realisatörerna att först få utvexlingen afgjord, utan jag föreslår den medelvägen, att man, under vilkor att låta lånerörelsen förblifva sådan hon är, bestämmer utvexlingens början till den utsatta dagen d. 1 Juli i834- Då vet hvar och en, hvad han har att påräkna, och ingen farhåga bör äga rum hvarken på den ena eller andra sidan.
Om jag ej misstagit mig om Gr.
Cronbjelms mening, åsyftar han detsamma.
Mig synes då den lämpligaste utvägen vara att återremittera meraor. till BancoUtsk., med föreläggande att ofördröjligen till Stånden afgifva utlåt., huruvida, med lånerörelsens bibehållande i hennes närvarande skick, utvexlingen kan börjas å den af K.
M. föreslagna tiden, oaktadt den brist, som ännu förefinnes i det bestämda förhållandet af 5 till 8 mellan silfver och sedlar.
Jag förenar mig uti hvad Frih. af Nordin yttrat; åtminstone är jag ganska benägen dertill, emedan min ringa insigt i Bankens förhållanden icke tillåter mig att i detta vigtiga ämne uttala någon bestämd opinion.
Föremålet för detta anförande är att protestera mot det argumentationssätt, sorn här ägt rum.
En värd talare började sitt anförande sålunda:
För dem, som anse realisationen önskansvärd, för alla dessa personer är det också ganska naturligt, att de önska ett afgörande af tiden, då silfverutvexlingen skall ske.
Det vore mot detta argumentationssätt jag lånar min röst.
Jag lemnar min röst åt dem, hvilkas mening är, att lag är lag.
Vi känna en lag af den t Mars iS3o, så formlig som någon af Ständerna antagen och Konungen sanctionerad lag.
Jag tror, att detta (vare det sagdt utan compliment, ty dertill är tiden för långt framskriden på aftonen) äfven är den värde ledamotens afsigt; jag tror det a priori, och jag tror det efter hvad han sjelf yttrat.
Men oegentligheter i uttryck verka i längden oegentligheter i meningar.
Jag tror, att om man länge och ofta framställer realisationsfrågan såsom vilkorlig, såsom ankommande på en eller annan omständighet, t. ex. den fördel, som näringarna och jordbruket, med afseende å en utvidgad lånerörelse, deraf böra förvänta; så skall i några sinnen den 344 Den 17 Mars e. m. meningen försvagas, att myntbestämningen är lag oell att ntvexlingen, med mindre en lag mellan kommer, skall ske.
Det är med mycken tvekan jag begärt ordet för att yttra mig uli ett ämne, deruti ett Utsk. förklarat, att det icke kan lemna det svar, Ständerna begärt.
Jag skulle icke heller hafva fordrat detta svar, om jag ej ansett meningen vara, mindre att af Utsk. fordra det, än för Ståndet att uttrycka en opinion i en fråga, så vigtig som denna.
Jag borde ej tillåta mig att tvista med ordföranden i Utsk. om möjligheten för Utsk. att gifva ett sådant; jag bör tro, att Utsk. ansett sig ej kunna gifva ett sådant, då det ej skett.
Men jag hemställer, om Utsk. icke åtminstone bort lemna ett sådant svar, som öfverensstämde med dess förmåga att gifva och Nationens fordran att erhålla.
Beträffande lånerörelsen, var jag kanske den förste, som yrkade utvidgning deraf för jordbruk och näringar; men vare långt från mig att vilja yrka en sådan utsträckning, 0111 det ej kan ske pä grunder, som äro förenliga med Bankens bestånd.
Detta måste kunna upplysas.
Nå väl, mina Hrr, Är Bankens silfverfond nu sådan, att utvexlingen kan börjas?
Det är härom, som fråga är; och häröfver bör Utsk. kunna lemna upplysning.
Jag anhåller att få fasta uppmärksamheten derpå, att vi, utan att såra den af Utsk:s ordförande här uttalade mening, böra uttrycka en bestämd opinion, af innehåll, alt Utsk., så vidt görligt är, bestämdt besvarar den nu framställda frågan.
Jag önskar detta mindre för det svar derpå, som från Utsk. blir att förvänta, än fast mer för att gifva allmänheten tillkänna, att detta Stånd med kraft vill söka hinna till målet: realisationens fullbordan.
Myntbestämningsoch banklagarna af d. 1 Mars i83o samt K.
M:s skrifvelse till Ständerna, innehållande
Dess önskan, att utvexlingen senast d. 1 instund.
Juli mätte börjas, är den ståndpunkt, hvarifrån jag utgår.
I myntbeslämningslagen finnas grunderna nedlagda för Konungens och Ständernas afgifaa förbindelse, och uti banklagen föreskrifterna för uppfyllandet af denna förbindelse.
I dessa sednare är bestämdt uttryckt, att de stadgar, ordningar och reglementen, som efter utvexlingen blifva nödiga, skola uppgöras efter de grunder, som i myntbestämnings- och banklagarna blifvit utstakade.
Jag kan således ej finna annat, än att, om utvexlingen kunnat börja före R.
St:s nuvar. sammanträde, hade dess verkställande hvarken hindrats eller uppehållits deraf, att alla bestämmelser om lånerörelsen icke varit gjorda.
Hvarföre anser BancoUtsk. dessa nu böra föregå utvexlingen eller uppehålla möjligheten att besvara, när den kan börja?
Så långt gingo icke i83o års Ständer.
Såsom de såg äfven jag saken i83o och röstade för den som riksdagsman samt har sorn Konungens rådgifvare tänkt och handlat på samma - Pen 17 Mars e. m. 345 ma sätt.
Lika med Hr Hegardt tror jag derföre, att utvexlingen bör föregå lånerörelsens verkställande och ej tvärtom.
Riksg.Cont:s ställning kom icke i beräkning, då i83o års myntbestämning beslutades.
Grunden, hvarifrån man utgick, var den, att i och med detsamma Banken erhöll all möjlig soliditet, skulle oredan i myntväsendet upphöra och, i den stund utvexlingen började, större säkerhet i äganderätten inträda samt Sverige inom sig och utom sig erhålla den credit, som dess financiella ordning fÖrtjenade.
Jag har hört Utsk:s ordförande nämna flera skäl, hvarför annat svar, än det som erhållits, icke kunnat lemnäs.
Jag blott inser vigten af det, att ett påskyndande svar skulle snarare skada än gagna den beslutade och önskade realisationen.
Månne ej, på sätt Hr v. Hartmansdorff föreslagit, ändamålet vunnes, om Utsk. erhölle lämpligt rådrum för inkommande med ett kategoriskt svar på frågan.
I afseende på frågan om utvidgad lånerörelse, hypoth,eksföreningar m. m., erkänner jag högtidligen deras välgörande inflytelse på jordbruk och näringar i allmänhet, äfvensom dessa industrigrenars behof af sådana understöd, och jag ämnar bestämdt med min röst öka deras antal, sorn ifra för dem, så snart jag, efter mitt begrepp, finner de grunder, hvarpå dé hvila, innebära nödiga garantier och leda till ändamålet.
Men jag anser realisationen alltid böra föregå dessa löneregleringar och deras bestånd derpå bero.
Jag tillstyrker återremiss af memor., med föreläggande för Utsk. att med afseende å Bankens reella fond, så fort sig göra låter, inkomma med bestämdt svar, huruvida utvexlin gen d. x Juli kan börjas.
Under förnyande af den försäkran, att jag vill realisationen äfven så varmt som de, hvilka sätta tvifvel till uppriktigheten af mina ord, och under den afgjorda Öf•vertygeisen inom mig, att jag gaghar ändamålet mera än de, som brådska med realisationens fullbordan, tror jag mig bolm gifva vigt åt min anmärkning.
Jag anhåller att få till den lycklige talare, som vändt sig till mig, föl-klara, att äfven jag anser lagen af den 1 Mars för en lag; men att den har fästat vid sina föreskrifter ett vilkor, som jag finner ännu icke vara verkstäldt, det vilkor nemligen, att reella fonden skulle förhålla sig till sedelstocken såsom 5 till 8.
Men den värde ordföranden i BancoUtsk, har upplyst, att till denna proportion ännu saknas 3öo,ooo t:dr; och jag skulle häraf hafva tillräcklig anledning att erinra mina motståndare, att vid ett slikt förhållande vore det icke ett uppfyllande utan öfverträdande af lagen, sådan den är, att tillåta utvexlingen.
Men jag viii icke begagna några slags undanflykter.
Hvad är nu frågan?
Ordföranden 1 BancoUtsk. har sagt, att om 6 ä j veckor kan bestämdt svar från Utsk. vara att förvänta.
Hartmansdorff och Gr.
Cronhjelm hafva sökt 4 ti. 44 346
Den 17 Mars e. m. att gå en medelväg.
För min del sätter jag mig ej emot, att propos. må framställas på sätt Hr v. Hartmansdorff föreslagit.
Jag anmälde mig efter Hr v. Heijne, hvars framställning, enär ingen upptagit densamma, jag anhåller att fä besvara.
Hr v. Heijne har önskat få utredt, huruvida de vilkor, som fordras för verkställandet af Ständernas beslut, blifvit uppfyllda eller icke, och trott, att, i sednare fallet, en anmälan derom borde göras hos K. M.
Men förhållandet är sådant, att K. M. uti Sin nåd. skrifvelse tillkännagifvit, att K.
M. icke ansåg något hinder för utvexlingens början d. 1 Juli deruti möta, att proportionen såsom 5 till 8 icke är fullt uppnådd.
Det är således icke i sjelfva myntbestämningslagen, som hindret ligger, utan endast i det reglementariska.
Jag kan ej instämma med Hr v. Hartmansdorff deruti, att lånerörelsen kunde förblifva sådan den nu är, eller afgöras i sammanhang med realisationsfrågan.
Lånerörelsen är ett för vigtigt ämne för att icke fordra en särskild uppmärksamhet och behandling.
I händelse utvexlingsfrågan behandlas utan sammanhang med frågan om lånerörelsen, skall jag åtminstone med min röst bidraga till ett ändamålsenligt beslut i sednare afseendet.
För min del yrkar jag återremiss af raemor., jemte föreläggande förUtsk. att med görligaste skyndsamhet inkomma med utlåt, i ämnet, och är öfvertygad, att Utsk. snart skall inkomma med sitt betänk., ehvad det anser Banken till utvexling kunna öppnas å den utsatta dagen, eller icke.
Då jag för andra gången hegärde ordet, sedan jag afsade mig det, var det i anledning af Frih.
Boyes yttrande, att proportionen som 5 till 8 skulle vara i lagen uttryckt.
Det är angeläget, att sådana villfarelser icke ofta återkomma, emedan de slutligen kunna komma i vana.
Jag är ledamot i BancoUtsk.; jag har föresatt mig att mera höra på, än deltaga i öfverläggningarna, och skall äfven bär ställa mig denna föresats till efterrättelse, så ofta jag finner åsigterna öfverensstämma med min opinion.
Man har satt i fråga, att den, som varit med om memor:s författande, skulle önska uppskof med realisationens fullbordande.
Jag kan icke bättre försvara mig, än då jag förenar mig uti hvad Hr Gr. Löwenhjelm och Hr Hegardt yttrat.
Jag begärde ordet i anledning af Frih. Boyes yttrande, att jag skulle sagt det vara i myntbestämningslagen, som proportionen af 5 till 8 omnämnes.
Detta har jag ej yttrat; ty det är i reglementet, som fråga härom förekommer.
Efter hvad jag nu hört, vill jag ej vidare bestrida återremiss af memor., då dervid kommer att uttryckas, att IJtsk., så fort sig göra later, inkommer med Den 17 Mais e. m. 54; sitt betänk., emedan åt Utsk. derigenom lemnäs tillfälle att inhemta de för ett tillförlitligt utlåt, oundgängligaste upplysningar uti nödiga ämnen.
Det är visst interessant att få höra elen vigtiga frågan örn realisationen afhandlas på ett så upplysande sätt som i afton.
Då jag yttrade min sats, att BancoUtsk. borde inkomma med ett kategoriskt svar, huruvida det är möjligt, att Banken tili utvexling kan öppnas d. 1 Juli, så var det ingalunda min mening, att Utsk. skulle aflemna ett sådant svar i morgon.
Jag har blott framställt den förfrågan och fordrar BancoUtsk:s svar, huruvida den nödiga proportionen såsom 5 lill 8 vore vunnen, eller huru mycket som felades deri; och så länge detta vilkor qvarstår, om än icke in extenso i myntbestämningslagen, likväl såsom ett vilkor för dess fullbordan, så anser jag denna lag icke kunna sättas i verkställighet.
Jag vågar återföra II. o. Ad:s uppmärksamhet på ett yttrande af ordföranden i BancoUtsk.
Om jag ej misstagit mig, önskade Hr Frih.
Nordin ett beslut af Ståndet, att Utsk. ville behandla målet med den raskhet och skyndsamhet, som jag och flera med mig äfven önska.
Jag trodde, att Hr Frih. för sin åsigt skulle funnit stöd inom Utsk., och skulle på den grund velat framställa en sådan begäran till B., o. Ad.; men jag vågade icke, öfvertygad, att ett sådant bestämdt yttrande af mig icke skulle med bifall emottagas.
Jag tror likväl, att då ordföranden i Utsk. häntydt på ett dylikt beslut, kan man gifva ökad vigt åt den opinion, som här gjort sig gällande genom en så beskaffad föreskrift.
I anledning af det skäl, som här blifvit yttradt om utvexling s p e ii o d e 11 s beroende af proportionen emellan silfverfonden och sedelstocken, torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, att K.
M. uti särskild skrifvelse bestämt d. 1 Juli såsom den dag, då K.
M. önskade, att silfverutvexlingen måtte börjas.
Jag anser oss icke utan betänkliga följder kunna aflägsna oss från den tiden, och att BancoUtsk. derföre, med särskild uppmärksamhet härpå, bör skyndsamligen kategoriskt utlåta sig, huruvida utvexlingen å den sålunda bestämda tiden kan börjas.
Af en ledamot, som äger ett stort värde, har jag fått en tillrättavisning, som jag anser af intet värde.
Man har sagt, att proportionen som 5 till 8 icke förekommer omnämnd i banklagen, utan att denna fråga endast tillhör det reglementariska.
Jag är förundrad öfver en sådan erinran.
Jag frågar: är sådant annat än ordklyfveri?
Ända från i83o har jag icke hört talas örn annat, än att vilkoret för utvexlingens början vore proportionen emellan reella fonden och sedelstocken såsom 5 till 8.