Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man får aldrig påräkna en Styrelses eller Directions förhållande efter de personers tänkesätt, som nu densamma utgöra, och bör man derföre så vidt möjligt är förekomma egenmägtiga riksförd«rfliga tilltag.
Det är alldeles icke omöjligt att, sedan invånare i en Landsort hunnit nog allmänt skuldsättas i Disconten, Herrar Directeurei, un - Den 22 Juli f. m. der en svår conjunctur af allmätt penringeförlägenhet, för godt finna att afslå ali låneomsättning, hvartill Reglementet icke lägger något hinder.
På sådant sätt kunde en stor del skuldsatte medborgare blifva nödsakade för öule eller ännu mindre del af dess rätta värde sälja sina Egendomar, hvilka för Directeurernas räkning kunde af dertill utsedda Commissionairer uppköpas.
Sådant vöre ju endast en loflig handelsspeculation för att på beskedligt sätt komma åt sin nästas gods.
Det kunde äfven blifva lönande att hafva betydliga summor i beredskap för att lemna till uppköp af åtskilliga öfverflodsVaror från Nederlaget i Götheborg.
Vare detta blott anfördt såsom några få exempel på sådana missbruk, som kunna inträffa.
Att uppräkna alla, anser jag omöjligt, och tror derföre det vara så myckel nödvändigare att nu i generella ordalag bestämma Rnncostyrelsens controllerande skyldighet, så mycket naturligare, sorn Canalarbetets fullbordan icke mer blifver
Bolagets ensak utan jemväl Statens.
Rörande det alternativ, som i Utskottens Betänkande förekommer, att antingen bevill ja 250, eller 300,000 Bd. årligen, anse*' jag föga magt påliggande, hvilkendera •uiuuian som bifalles. lo 76 Den 22 Juli f. tn, Jag har dock för min del tillstyrkt den mindre.
Beträffande åter tiden för en del af dessa summors utgörande, ,så anser jag ho st orimligt att nu besluta för längre tid än till och nied det år, då nästa Lagtima Riksdag bor inträffa.
Alla öfriga Statsanslag fastställas endast för denna Termin af 5 år.
D< t faller af sig sjelft. att nästkommande Ständer kunna derom besluta hvad de behaga; inen mycken anledning är att tro, att om Urtima Riksdag inträffar, då varande Ständer skola g.ira afseende på hvad dessa beslutat, och således Itai den sammansatta Beredningen trott sig bereda r - i re säkerhet åt Verkets fullbordan genom utsättande af det årliga bidraget till 1820 ärs slut.
Henr StatsRådet tn. ni.
Grefve Platen har yttrat sin önskan, att allt personligt aldeen le matte vid denna vigtiga frågas afgörande kunna åsidosättas.
För min del kati ,jag öppet förklara, att någon personlighet ej verkar på mig vid bedömande af förevarande ämne.
Jag erkänner lika sorn hvarje annan rättskaffens medborgare Herr Gretve Plåtens förtjenster såsom Chef foKj- styrelsen af Götha Canal-aibete, och får äran vid detta tillfälle förklara bemälda Herr Grefve min upprigtiga högaktning för dess nit och omtanka att påskynda Götha Canals fullbordan.
Men i anledning al hvad sorn blifvit anfördt mot det ena alt-mati vet i Högloft.
Utskottens Betänkande, att Gotha CanalStyrelse icke gjort allt hvad man af den skäligen haft orsak att vänta, tror jag mig skyldig att tillkännagifva, att jag varit don sini inom Höglofl.
Beredningen först framställt denna anmärkning, för hvilken jag nu äfven vill hafva äran uppgifva skälen.
Det har omöjligen kunnat undfalla.
Götha Canal Direction, att den påräknade Sundman för Canal-arbetet skulle blifva otillräcklig.
Direction gjort upptäckt af en så betydlig missräkning, kunde - den äfven förutse att betydliga biträden af Riket skulle blifva alldeles nödvändiga fotarbetets fullkomnande inom den i arbetsplanen föreskrifna tid.
Directionen haft
Rikets sanna väl till lika så hufvudsakJigt föremål, som Götha Canals 1 färdi ggörande inom 10 års tid, synes mig K att deras skyldighet varit i underdånighet 1 fästa Kongl. Maj:t.s
Höga uppmärksamhet derpå, alt antingen ett betydligt tillskott af Statens medel skulle blifva af nöden, eliv ler ock, att arbetsplanen mäste förändras, och detta kostsamma arbete utsträckas tili en längre följd af 3r.
Majit hade då varit i tillfälle att i Nåder besluta hvad 1078 Den 22 Juli f. m. han ansett för Riket mect-gagnande.
Deremot kan jag uti detta
Directionens förhållande icke annat finna, än en påtaglig plan, att genom arbetets fortsättning på bela Canal-Linien, tvinga kommande Riksens Ständer att anslå allt hvad CanalBolaget askar, för att icke se den redan använda kostnad helt och hållet gå förlorad, Att få till Ri ksens Ständer framställa denna anmärkning, har af några inom Höglofl. sammansatta Utskotten blifvit häftigt bestridt.
Jag har ater ansett det vara icke allenast en rättighet, utan jemväl en skyldighet, att då man å ena sidan gjort all möjlig rättvisa åt hvad som förtjente att godkännas, man å den andra ej borde förtiga hvad som vore anmärkningsvärdt, och j.ig har aldrig kunnat föreställa nrig, att granskningen af Götha CanalDirections förhållande medförde endast skyldighet att hälla Loftal; ty i sådant fall skulle åtmindstone jag hafva undanbedt mig ett så smickrande förtroende.
Vid voteringen till utrönande,huruvida denna anmärkning skulle Riksens Höglofl, Ständer underställas, hafva inom de sammansatta Utskotten 2:ne Stånds mening utfallit olika emot de 2:ne öfrigas, nämligen Ridderskapet och Adeln och BondeStändet för anmärkningens rigtighet, samt Prest - Den 22 Juli f. m. »079 och BorgareStåndet för att den skulje förfalla, hvarigenom den såsom alternativ framkommit.
Det är mig ganska likgiltigt om Ridderskapet och Adeln later anmärkningen förfalla eller icke; jag trot mig dock hafva fullgjoi{: min pligt, då jag ganska bestämdt yttrat hvad jag ansett felaktigt, och härigenom beredt tillfälle för dem det rörer att försvara sina åtgärder sä vidt de det kunna.
På de skäl som redan blifvit anfordra, tror jag fortgången af Götha Canal-arbetö endast böra beskådas med behörig åsigt på alla andra lika magtpåliggande och vigtiga föremål, och att således de bidrag Riksens Ständer nu åt detta arbetes fortsättning bevillja, snarare böra lämpas efter Rikets tillgångar, än den önskan, att inom 10 års tid se hela Canalen fullbordad.
Mea då jag icke kunnat hoppas, att något synnerligt afseende skulle göras på de skäl jag för mitt omdöme framställt, i synnerhet sedan en så mångkunnig och upplyst man sorn Herr CommerceRådet Santesson, i ett till det Vallofl.
BorgareStåndet i förliden April månad ingifvet, och Ridderskapet och Adeln communiceradt Memorial, allmän gjort den sanning, att det är icke mycket jag känner, så kan jag efter ett så bestämdt Domslut, gifvet af en så betydande autoritet, ännu mindre göra anspråk på »080 Den 22 Juli f. m, någon följd af mina yttrade tankar; jag
Tiar derföre trott mig böra uppsöka och framställa en mans omdöme, på hvars, kännedom l detta ämne ingen kan trilla, nämligen Herr StatsRådet m. m.
Grefve Flåtens, hvilken uti dess år 1806 från trycket utgifna afhandling ont Canaler igenom Sverige säger: ”att Languedocs Canal anlades och ''fullbordades af en Monark, sorn befallte ”oinskränkt öfver 25 millioner menniskor, ”sorn sträfvade efter ett odödligt namn, ”och som här reste sig en varaktigare min"nesvård, än alla dess segrar, hvilka reddan äro fördunklade, och alla dess äresta”der, som redan äro störtade.
Hvad under ”da, om intet /fseende göres på kostnaden ”vid utförandet\
Samma författare säger på ett annat ställe i samma afhandling, i afseende på Hollsteinska eller KielerCanalen, att han ”önskade se bernst, att denna Canal är ”anlagd mera på grundlig calcul, än på "en förhastad speculution och kanske ön ”skan att lysa med ett national-företaga ”hvilket sednare jag tror mig hafva an ”ledning att tänka.
Men en Canal sorn ”icke åtniindstone indirectc betalar sin kost ”nåd och underhåll, liknar alltid en Egen ”dom, hvars präktiga byggnaders och vä ”gars underhåll bringar sjelf va värdet ”till intet.'’
Detta jemte hvad jag vid läsningen af ofvannämnda afhandling kunnat inhämta till styrka för mitt svaga begrepp, har hos mig stadfästat den fullkomligaste öfvertygelse, att man bör ratta Canalarbetets fortsättning efter Statens tillgångar och icke förhålla sig tvärtom.
Jag torde redan tillräckligen hafva ådagalagt de skäl, hvarföre afven jag önskar återremiss af de sammansatta Utskottens Betänkande.
Förevarande öfverläggningsämne erbjuder flera frågor; och jag anhåller att få, öfver dem, äfven framställa mina tankar.
Af dessa frågor förekomma: 1:0 Bör Canalföretaget fortsättas, eller nedläggas, eller uppskjutas?—” 1809 års Riksdagshandlingar vittna, att Kongl.
M.ij:t och Riksens Ständer hafva förklarat Canalföretaget medföra en stor allmän nytta, och vara i mera än ett afseende Riksgagneligt.
Vi håfve i dag blifvit underrättade derom, att Sveriges Höga och Krigserfarne Generalissimus förklarat Canalen vara af ett stort militairiskt värde; och 2:ne af våra egna Ledamöter, ägande ibland oss ett militäriskt anseende, hafva påmint oss om ett sådant Canalens värde.
Efter allt det - 103a Deri 22 Juli f. m. ta anser jag mig pligtig att tro derpå: och hvad den delen af Canalen angar, som sträcker sig mellan Roxen och Wenern, anser jag mig af egen kännedom kunna bedöma densamma såsom i oeconomiskt och mercantiliskt afseende, af oandligt Stor nytta.
Dessutom förekomma här andra considerationer.
Den jord, som kunnat sparas åt fruktbarhet och skördar, är redan spilld, genom uppgräfning: den jord, sorn var Kronans tillhörighet, är redan afstådd till ersättning: ofantliga Capitaler äro redan nedlagde i företaget: och genom allt detta har detsamma redan öfvergstt till ett nationalföretag, hvars öfvergifvande _ jag kan hafva orätt, men så kanner jag det, _ skulle verka ofördelaktigt på nationaläran.
Vidden och omfattningen af detta företag är sådant, att detsamma ej kan hafva undfallit utlänningens uppseende.
Hvad skulle hans, hrad skulle vära efterkommandes omdöme blifva, om vi öfvergåfvo ett så stort företag, sedan det redan är till en tredjedel verkstäldt?
Jag känner smärta vid blotta föreställningen deraf, och vigar hoppas, att sådant blir icke beslutet.
Jag trorinig derföre, i denna fråga, blott böra erinra om den sanning, att ett uppskjutande skulle troligen verka lika med ett nedläggande, ty lemnad åt ödet, skulle den gräfning, som redan är verkställd, rasa, och Den 22 Juli f. W. de ofantliga förråder, som nu finnas, dels försämras, dels, kanhända, skingras.
Jag beger mig då vidare till 2: o Har Staten någon förbindelse, att till företagets fortsättning bidraga; och har Staten någon förbindelse till Actieägarne att uppfylla?
Svaret på förra frågan lägger redan grunden till svaret på denna.
Antager man att företaget bör fortsättas och fullbordas, såsom ett nationalforetag, sä måste man också finna det Staten är skyldig att tillse och medgifva utvägarna dertill, då dessa stiga öfver Actieäuarnes både Stagande och förmåga.
I förhållande till Actieägarne är Statens förbindelse icke tvetydig.
Jag medgifver det någon sådan formlig garanti å Ständernas sida icke är Actieägarne gifven, att Staten skulle kunna , i följd deraf, lagligen och i Domstolsväg dertill bindas; men då man påminner sig, att icke allenast Riksens Ständer vid 1809 års Riksdag, utan äfven, på deras anhållan, Kongl. Maj:t sjelf, i de mest officiella handlingar, uppmanat och inbjudit allmänheten att ingå i företaget, såsom Actietagare, samt dervid framställt sådant såsom både patriotiskt, och för dem enskildt båtande; och då man således mäste finna att Actieägarne blifvit, om jag så får uttrycka mig, i företaget inlockade; så synes national-redligheten också före - Den 22 Juli f. m. skrifva såsom skyldighet, att icke låta deni pligta för det de satt tro till så högtidliga handlingar, eller för det de foljt sä beskaffade inbjudningar.
Statens eget interesse bjuder dessutom att Actieägarne understödjas; ty det måste vara en Arithmetisk sanning, att i den män Actieägarne fullgöra deras teckning, är också Statens bidrag besparadt.
_ 1 anledning häraf uppstår den fraga: 5:0
Huru långt bör understödet åt Actieägarne gå?
Den mening jag hört yttras, att det vore bäst rent af utlösa Actieägarne, kan jag icke bifalla, för det skäl jag nyligen omförmält; nämligen att deras deltagande i företaget lindrar Statens.
Om, till exempel, Canalen, då den en gång blir färdig, skulle hafva kostat Nio Millioner» så är det icke obetydligt för Staten, att hafva deraf sluppit kostnaden för tredjedelen, hvartill Actieägarnes teckning uppgär.
De hafva redan af denna teckning utgjort 40 ProCent; men då Actierna icke äro ställde till vissa personer, utan till innehafvarne, hvaraf följer, att de kunna alldeles annihileras; så finner man lätt, att något annat medel, för att förmå Actieägarne att i vidare utbetalning ingå, icke gifves, än det, som förmår bibehålla deras frivilliga håg dertill; det vill säga, som förmår förvissa dem derom, att deras redan utlagda
Den 22 Juli f. m. *085 penningar icke äro fåfängt bortkastade, och att teckningens fullgörande icke medför ytterligare förlust.
Dertill fördras, efter min öfvertygelse, att Actieägarne förvissas icke allenast om skälig renta för allt hvad de utgjort, med vilkor, att återstoden också utgöres; utan äfven, om så val lika renta för återstoden, sorn om den vidare fördel, hvilken Canalens afkastning i framtiden skulle” kunna medgifva.
Slutligen torde också den fråga böra undersökas: 4:o Bör Staten anses berättigad att vid åtagande, till biträde i företaget, fästa vilkor, eller ej?
Med sanning är anmärkt, att år 1809 var icke förutsedt, det något deltagande i kostnaden kunde af Staten behöfvas: och det var således naturligt, att då förbehåll derom icke å Actieägarnes sida gjordes, så kunde icke heller något contra förbehåll, å Statens sida, göras.
Men det måste alltid stå fast, att i den mån Staten ingår i kostnaden, öfvergår också företaget ifrån egenskapen af enskildt, till egenskap af allmänt företag; samt att i samma män inträder också Staten i rättighet, att bestämma vilkor.
Med Actieägarnps egen fördel måste äfven öfverensstämma, att Staten ingår i företaget, och de äro således sjelfve bäst belåtna med sådana vilkor, som förena Statens och deras interesse.
I cönclusion med hvad jag haft äran andraga, föreslår jag, att Riksens Ständer ville, genom beslut, garantera Åctieägarne om Fem ProCents årlig renia så val för deras redan utgjorda 4° ProCent, med förbehåll, att den ytteiligare inbetalningen af 60 ProCent fullgöres, som ock lika renta för denna återstod, samt förvissar dem att, derest
Canalens afkastning r framtiden skulle medgifva högre renta, sådant då komme dem till godo ; _ att Actieägarne ålägges utgöra återstoden med Tio ProCent årligen i Sex år; — att, till Canal-företagets fortsättande Banken utgifver 25oTusende Riksdaler Banco årligen, intill nästa Riksdag; _ samt att, såsom vilkor härföre, föreskrifves, det BancoStvrelsen inträder till verkligt deltagande uti administrationen af företaget, dertill personer kunde utses antingen af Ständerna eller ock af BancoStyrelsen; hvilka personer borde, med lika löneformoner, som Directeurerne, dessas antal förstärka.
Da, på gatt Utskottet tillstyrkt, CanalDisconten förelägges, att ställa sin rörelse i fullkomlig enlighet med RiksDiscontens, och en behörig controll derföre sättes, så inser jag visserligen ingen fördel af att inlösa Bolagets Disconträtt; men då jag, med afseende å Rikets allmänna financeväsende tillstyrker, såsom ett villkor, sine qua non, för allt understöd till Canal Verket, det Den 22 Juli J. m. Canal-Discontens rättighet att, för 3 Procent, penningar hädanefter emottaga, måtte upphöra på samma tid, som Malmö och Götheborgs Disconters Octroyer upphöra; deraf skulle följa skyldigheten att derefter sådana redan emottagna penningar återställa i den mån de kunde blifva uppsagda, och jag förutser att detta vilkor torde medföra förlust i Bolagets a£
Disconten påräknade fördel, så tror jag mig böra också föreslå, att, i händelse Bolaget skulle så fordra, Disconträttigheten varder för Statens räkning inlöst, så attBolaget då må, till ersättning derföre, erhålla l2oTusende Riksdaler Banco om året, si länge tiden af dess Octroy ännu fortfor.
Den fråga angående inskränkning i Canalföretagets verkställighet, som här uppstått, tror jag borde lemnäs till afgörande åt de personer, hvilka å Bankens vägnar ingingo i Canaladministrationen , och hvilka, efter inhämtad kännedom om de locala och andra omständigheter, som dervid kunna äga rum, vore bäst i tillfälle att derom döma.
Dessa af mig framställda anmärkningar torde få Remissen åtfölja.
Då här redan är så mycket taladt mot och med, har jag kanhända orätt att upptaga tiden, och Den 22 Juli f. m. vill, sedan tterremiss allmänneligen synes påyrkas, blott inskränka mig till några anmärkningars besvarande , hvilka synas mig af den 'ägt, alt d.e ej böra förbigås; heldst jag skäligen bor anses hafva kännedom om saken.
Herr ÖfversteLieulenanten Sillén anser denna Canal ej af någon militairisk nytta, deremot den föreslagna Canal-anläggningen genom Nora m. m.
Jag skulle kanske tveka häröfver afgifva nå-» got decisift yttrande, om jag ej inför Hans Kongl, Höghet Kronprinsen, i förening med Pikets mest ansedda militairer, hört den förklaring; att Götha Canal i mili tairiskt afseende vore af- en ojemförlig nytta för Riket.
Härtill kommer, att jag icke allenast sett, utan äfven har i min ägo de afvägningar, som öfver' den proje* cterade Canal genom Nora Bergslag blifvit gjorda, och hvaraf tydligen inhämtas: att det är en fullkomlig omöjlighet, så väl i anseende till de Svåra bergsro g ar den må* ste passera, som synnerligast i afseende pä brist af ett för Canalen oumbärligt grund* ämne, vatten _ å landthöjden, hvilket allt blifver ett oöfvervinnerligt hinder.
Jag instämmer för öfrigt med Generalen Gref* ve Löwenhjelm, att icke här är stället fullkomligt utveckla Canalens inilitamska fördelar, men hvad angår den befarade instängningen för vår flotta af en fiendtlig vid y. 2.
Den 22 Juli f. nu vid någondera af Canalens utlopp, så är sådant icke att befara.
Belägenheten är så fördelaktig, att vid östra utloppet slutar Ganalen sig i den mils långa Slätbaeks fjärden, hvar utanför det smala utloppet vid Stegeborg med dervid liggande bergsryggar ägna sig till en fördelaktig befästning; utanför detta kan en Botta inom den vidsträckta skärgården developpera sig åt hvilken sida som pröfvas nödigt.
Vid den vestra sidan äro tvänne särskildta utlopp; Norder Elf stängd, kan utfart ske genom södra armen, och så tvärtom, i händelse en fiende är nog oförsigtig, att löpa in i vår vidsträckta skärgård, heldst på de ställen, hvarifrån han har en betydlig Skärgårdsflottas anfall att vänta.
Angående lönerna har redan en annan värd Ledamot upplyst förhållandet; hvad jag kan iörsäkra är att Verkets Tjenstemän ej varit eller äro liberalare aflönte, än att flere som innehafvit vigtigaretjenster.lemnat dem för de förmoner sorn erbjudits dem af enskilda.
Herr Sillén tror Actieägarne tillfyllest betalda genom den vinst de haft under den förflutna tiden.
För ett sådant yttrande måtte ett verkligt misstag ligga till gri*.id; de hafva ej haft mera än 5 EroCent för insatta Capitalet, hvilket säkert är den mindsta renta man kan påräkna; och hela den öfriga Discontafkast®ingen har gått till allmän nytta för CaRidd. o. Ad.
Vrot. 157 138 ,09ö ' Den 22 Juli. /. m. ttalbyggnaden.
Jag inser således ej, hvaf*
Uti deras betydliga vinst bestått.
Baron Staél har yttrat misstroende till säkerheten af det uppgifna kostnadsförsl aget m. m.
Härtill kan jag ej svara annat, än hvad redan är nämndt.
Det är uppgjordt på flera års erfarenhet; det är uppgjordt med den yttersta noggranhet och fullkomlig localkannedom, af män, som förena theoretiska kunskapér med en praktik, vunnen så väl inom sorn utom verket, så väl i Sverige som England.
Man kan visserligen, sådant oaktadt, supponera missräkningar, händelser kunna tillstöta, hvilka omöjligen kunna förutses, mindre beräkras —allt sådant måste vi underkasta oss, eller företag som fordra en längre tid blifva aldrig utförda.
Herr Baron Staél har vidare ansett garantie af Ständerna på laglig renta för Actieägarnes tillskjutna Capitaler, sedan Canalen blir färdig, osäker, emedan Ständerna ingenting kunna försäkra, längre än till nästa Riksdag m. tu.
Jag tror och vågar nästan fullkomligt försäkra, att Actieägarne dock skola anse eri sådan garantie som säker, och icke derefter sätta i fråga att tillfullo inbetala det tecknade Capitalet.
Det är visst en sanning: att Ständerna, Lagstiftande eller Styrande magten, äfven i andra Länder, stundom upphäfvit sådana loften, men om det Den 22 Juli. f. nu skétt utan giltiga skäl, anser jag det som ett våld, en orättvisa, likasom då em kild man bryter ett ingånget Contract.
Herr (jfversteLieutenanten von Heyne har yttrat: att dagspenningen blifvit förhöjd ve num Canalarbetet, och att orten haft känning af täta inquaiteiingar; hvad det förra beträffar, så ehuru jag ej kännex* huru nära Herr OfversteLieritenanten hor Götha Canal, tror jag mig böra påminna om de liera händelser, hvilka orsakat dagspenningens stigande i hela Landet från Torneå till Skåne, och då Götha Canalarbete icke rimligen kunnat verka på sä aflägsna ställen och så allmänt, visar det sig, ätt hufvudsaklig* orsaken till dagslönernaa Stegrande bör sökas helt annorstädes ärt hos Canalarbetet.
Dessutom får jag tillkännagiiva, att den allmännaste dagspenningen vid Götha Canal är 20 sk.
Riksgäld, hvilken åtmindstone ej betydligt bör stegla priset.
Någon annan inquärtering har aldrig behöfts, för arbetscomxnenderingarna, än deri som, Under • deras marche till och från Canalen, således för Ögonblicket varit behöflig, och hvilken ar oundviklig.
Vid arbetet är Co mm en der in gen inquarterad i Baraquer.
Jag förbigår åtskilliga mindre betydliga anmärkningar, och häller mig till dem, som känsla och pligt å» lägga mig mot dem sorn äro frånvarande, och med ofurtiutn a bemödanden bi träde Den 22 Juli. f. m. mig vid företagets utförande.
Herr Major Påhlman yttrar sig: ”så länge det lemnäs fritt åt en särskild person att göra upphandlingar af utländsk
Spannmål och att dervid beräkna betydlig provision. — — ’’
Om detta uttryck vore rig tadt mot mig, skulle jag blott hänvisa till hvad jag i mitt skrifteligen afgifna yttrande i dag anfört, rörande de mot mig personligen fällda uttryck, och tiga—Jag känner icke mer än ett tillfälle, då en person egenmägtigt kan utföra något, hvilket är, då Ordföranden, på eget ansvar, i något afseende vidtager ändringar i Directions fattade beslut.
Men upphandlingar verkställas medelst allmänt kungjorda upphandlingsauctioner i orten; endast då gifven brist eller sammansättningar vållat öfverdrifna priser har andra medel brukats, såaom åren 1812 och 1813, då nöden som tryckte landet gjorde införskrifning af utländsk Spannmål och Bränvin till en förtjenst mot Staten och ett oundvikligt behof för Verket.
Denna upphandling skedde till följe af Directions gemensamma beslut, i närvaro af Bankens fullmägtig, och efter kännedom af de priser, hvartill Spannmålen från utländsk hand kunde erhållas, fiedan detta beslut var fattadt, mäste utförandet uppdragas en enskild person; och detta jemte det undfallna uttrycket af provision vägleder mig, att Major Påhlman Den 2* Juli. f. m. menat Herr CommerceRådet Santesson; dennes öfver upphandlingen redan reviderade räkningar visa, att Santessonska Contoiret, det vill säga han och hans Associé, för en del beräknat 2, för en del 1 och för en del ingen ProCent i provision, allt som vården, besväret och andra omkostnader varit mer eller mindre vidsträckta.
För mångå andra upphandlingar är aldrig någon provision beräknad; 2 ProCent provision är det mindsta till något annat handelshus för en sådan commission kunnat betalas _ denna upplysning är jag skyldig sanningen, och förenar mig för öfrigt med dem som begära återremiss.
Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard; I ett så vigtigt ämne, som det förevarande, anser jag för min och för hvar och ens af Riddexskapet och Adeln pligt, att icke taga något beslut utan en fullkomlig kännedom om saken.
För detta ändamål föreslog jag tidigt under denna Riksdag ett Särskildt Utskott; mitt förslag blef icke af pluraliteten antaget.
Jag tror nu, som då, att Götha Canal var ett för tidigt företag, som genom sin nytta omöjligen kunde ersätta kostnaden.
Men jag anser det, i synnerhet sedan det redan så långt avancerat, böra tagas i betraktande, ej blott sorn ett föremål för nationalvinst, utan äfven för vår nationalära.