Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr:n har sagt, att den föreslagna sammanföringen af Bankens medel ifrån åtskilliga olika lånefonder, dels till en gemensam utiåningsfond och dels till en reservfond under BankoFullmäktiges disposition, vore detsamma som en carte blanche för BankoFullmäktige att i obegränsadt mått utgifva sedlar.
Den gemensamma utiåningsfond, 2S4 Den 11 Juli f. m. som i Betänk, kallas Handels- och NäringsDiskontfonden, består dock af sådana medel, som tillhört förut befintliga lånefonder i Banken, hvilka nu blott äro föreslagna att sammandragas, och densamma, såväl som reservfonden, äro anordnade inom gränsorna för den sedelutgifningsrätt, som afses då man tager det för Bankens sedelstock bestämda maximum i beräkning.
De 7 millioner, som genom reservfonden ställas till BankoFullmäktiges disposition, innefatta således icke en styfver öfver det maximum, som är stadgadt för Bankens sedelutgifning.
Vid alla de operationer, som Fullmäktige göra med denna reservfond, antingen de bevilja den åt FilialBanker eller åt andra rörelsegrenar, skola de dessutom alltid, enligt de föreskrifter som i Betänk, blifvit meddelade, taga Bankens säkerhet i betraktande, och tillse att icke det bestämda maximum för sedelstocken öfverskrides.
— Hittills hafva Bankens lånemedel varit fästade inom för vissa ändamål bestämda fonder, och derigenom har ofta handt, att Fullmäktige varit alldeles förhindrade att disponera medel ifrån en fond, der tillgångar derå funnits, emedan de lånesökande icke haft rättighet att få dem ifrån denna fond.
Nu är deremot föreslaget, att några bland dessa fonder skola dragas tillsammans till en enda fond, på det att BankoFullmäktige derigenom må erhålla större frihet att utlåna alla till utlåning disponibla medel.
Och då Fullmäktige icke behöfva utlemna dessa medel förr än de hafva full säkerhet, så långt ifrån att häruti ligger någon förminskning af Bankens säkerhet, innebär det således snarare en större sådan, emedan det på sådant sätt blir lättare för Banken att, med iakttagande af nödig säkerhet, göra dessa medel fruktbärande.
Detta påstår jag icke skall kunna vederläggas, när vi komma till en närmare utredning af Betänk:s innehåll i den särskilda punkten.
Jag har alltid ansett det vara Bankens hufvudsakligaste bestämmelse att uprätthålla myntvärdet; detta utgör dess förnämsta åliggande, och jag har städse ansett, att den, som är ledamot af BankoUtsk., bör hafva till sin vigtigaste pligt att söka uprätthålla detta värde.
I stöd häraf har jag också trott, att då det ifrågav:de förslaget, utom de fördelar jag nyss nämnt att det skulle medföra, i öfrigt äfven komme att utgöra ett medel att på bättre och sundare bankprineiper utöfva bankrörelsen, skulle otvifvelaktigt derigenom jemväl
Bankens säkerhet befordras.
Om man utan förutfattad mening vill genomläsa Betänk., tror jag att man »verkligen skall komma till en sådan öfvertygelse.
Jag slutar med att förnya min anhållan om bifall.
Hr Printzensköld, Carl: Såvida Gr.
Frölichs påstående att det oriktiga i det förslag, som denna punkt innehåller, grundar sig på den förutsättningen, att derigenom en väg skall öpnas för en utsträckt sedelutgifning, tillåter jag mig anmärka att i denna hans förutsättning ligger ett bestämdt misstag.
Hr Gr. har sig nogsamt bekant, att alla de lånefonder, hvarom här är fråga, finnas f. n. fixerade till sina belopp; och då det således lätt kan hända, hvilket också inträffat, att alla dessa lånefonder till fullo anlitas af lånesökande, så är ju derigenom den sedelmassa, som innefattas i Den tl Juli f. m. alla dessa särskilda fonder, ute i allmänna rörelsen.
Nu hafva hvarken Fullmäktige i sin framställning eller BankoUtsk. i sitt förslag gjort någon annan hemställan om förändring, än att ifrågav:de redan till beloppet bestämda lånefonder skola sammanslås till en enda, så att den Styrelse, under hvars förvaltning dessa medel stå, eller DiskontStyrelsen, skall få rättighet att utan den inskränkning, som förut varit stadgad i afseende på särskilda industrigrenar, kunna till alla de olika slagen af lånesökande utlemna de äskade lånebeloppen, för så vidt tillgångarue medgifva, utan afseende derpå om vid lånens utlemnande det förut i BankoEeglem:tet stadgade maximibelopp för den eller den fonden öfverskrides eller icke.
Förändringen innebär således ieke någon den ringaste syftning att bereda någon utväg till sedelmassans förökande, utan blott att, såsom Hr Mannerskantz ganska riktigt anmärkt, bereda en lättnad vid utlåningen af dessa redan till utlåning anslagna fonder, ehvad lånesökande från den elia eller andra industrigrenen sig anmäla.
Enl. nu varande stadgande har en lånegren kunnat anlitas med få summor, samt derigenom lemna öfverskott, under det att motsatsen inträffat med andra grenar, så att mängden af sökande icke kunnat af Styrelsen tillfredsställas, ehuru på det hela tillgångar förefunnits.
Till afhjelpande häraf beslöto It.
St:r vid sista Eiksdagen, att Fullmäktige skulle af dessa särskilda lånefonder kunna från den ena, som eger en oanvänd tillgång, öfverflytta densamma till en annan, å hvilken brist yppat sig, så att alla fonderna i sjelfva verket må kunna utgå i allmänna rörelsen.
För att nu än säkrare vinna ändamålet med detta förfogande, hvilket icke kunnat verkställas annorlunda, än efter Fullmäktiges derom fattade beslut, har Utsk. framställt förslaget i förev:de punkt, och jag kan sannerligen icke inse att genom bifall till detsamma de faror äro för handen, som Gr.
Frölich förespeglat.
När vi komma till de punkter, hvilka Gr:n synes frukta vara af den beskaffenhet, att de innefatta föreskrifter, hvarigenom en möjlighet kan upstå att utsläppa en större sedelmassa, än som med realisationens bestånd är förenligt, då först torde det vara tid att om den saken ingå i undersökning och fatta ett beslut, hvarigenom den vigtiga saken, realisationens bestånd, icke i något fall må äfventyras.
På sådant sätt tror jag att man förfar redigast och riktigast, och önskar derföre att man inskränker sig till denna punkt, sådan han är, och hvilken, såsom varande ganska oskyldig, jag tror att E. o. Ad. utan betänklighet kan bifalla; hvilket jag yrkar.
Här har visserligen blifvit anmärkt, att denna punkt icke egentligen skulle angå frågan om reservfonden; men jag tror för min del, att denna fråga står i sammanhang dermed, ty sjelfva sammanslagningen af de olika kassorna i Diskonten är ett förslag, som innefattar att man sedan ämnar begagna tillgångarne för reservfonden.
Det är visserligen klart att icke någons mening varit, att genom denna sammanslagning vilja befria BankoStyrelsen från besvär; men det ligger dock makt uppå att undersöka, huruvida det kan vara förmånligt att sammanslå 236 Den 11 Juli f. m dessa fonder.
I förevide Betänk, är föreslaget, att enskilda personer skulle få låna ända till .500,000 Bdr.
Om man nu betänker, att det inträffar en sådan kris, som den närvide och att således handels-corpsen skall behöfva stora tillskott af penningar, så är det icke omöjligt, att dessa fonder uteslutande skola komma i fråga att till det mesta tagas i anspråk för handels-intressena, under det att andra intressen, och deribland hufvudsakligen jordbruks-intresset, skulle komma att betydligt lida.
Jag skulle visserligen icke hafva fästat så stort afseende vid detta förslag, så framt det icke framkommit i närvide ögonblick.
För öfrigt tror jag att de grundsatser, som Utsk. i detta Betänk, följt, i många afseenden äro riktiga.
Den föreslagna indragningen på Diskont-rörelsen och de lösa lånen, har jag alltid ansett vara riktig, likasom att man borde i landet inrätta FilialBanker och söka gruppera rörelsen kring dem samt införa kreditiver.
Deremot tror jag att benämningen reservfond på de penningar, som skola från de olika Titlarne indragas, är oriktig.
Med en sådan fond kan man, på sätt Gr.
Frölich anmärkt, icke mena något annat än guld och silfver, hvars bestämmelse är att konsolidera Banken och reglera sedelutgifningen, som ingalunda får nedtynga guld- och silfvervalutan.
I fråga åter om förändringen i sin helhet, eller att med de 7 millionerna utvidga FilialBank-systemet, dermed tror jag, att man skall komma vida längre och göra krediten i landet större nytta, än om man bibehåller rörelsen, som den nu befinner sig i Diskonten.
På grund af dessa skäl, yrkar jag bifall till förev:de punkt.
Jag tar mig friheten fästa upmärksamheteu derpå, att hvad i denna puukt föreslås, innebär att gifva Fullmäktige en rättighet, som de i sjelfva verket redan ega, nemi. att,, derest omständigheterna sådant påkalla, sammanslå de särskilda fonderna till en.
DiskontDirekt:na måste deremot nu begära tillstånd hos Banken i Stockholm för att kunna göra en sådan sammanslagning, och innan svaret härå hunnit anlända, kan mången näringsidkare redan på annat håll hafva bekommit det lån han sökte.
Förslaget innefattar således ingenting annat, än att underlätta verkställigheten af ett redan fattadt beslut.
För öfrigt torde det jemväl böra tagas i betraktande, att den frihet, som här lemnäs åt Fullmäktige, icke är någon annan än den hvarje enskild Bank i landet eger, nemi. att till olika näringsidkare utlåna penningar, och jag kan ej inse, hvarföre E. Sfirs Banks Fullmäktige skulle i detta hänseende vara mera inskränkta än andra Bank-Styrelser.
Tvertom tror jag, att hvarje BankStyrelse bör hafva så fria händer som möjligt, och af detta skäl anser jag det icke vara någon fara att lemna en sådan rättighet, som här är ifrågasatt, åt Fullmäktige.
Hvad beträffar inkastet, att en större sedelmassa skulle komma ut i rörelsen, är det redan af en föregidé talare besvaradt, och för öfrigt torde det icke kunna förnekas, att då alla de särskilda fonderna hittills ganska ofta varit utlemnade, så ligger val icke mera Den 11 Juli f. m. 237 våda uti att sammanslå dem.
Pörev;de punkt blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallen. 6:le, 7:dc, 8;de och 9:de punklerne.
Bifölls. iO:de punkten.
Jag vågar till Hr Gr. o.
Landtm, samt R. o. Ad. hemstiilla, om det icke vore riktigast att först företaga det ganska vigt.iga l:sta mom. och sedan 2:dra morn. med sina underafdelningar o. s. v.
Det första inom. innehåller nemi. ett så i lmfvudsaken på Bankens rörelse inverkande förslag, att jag tror, att det är nödvändigt, att deröfver få särskildt discutera och sedermera särskildt besluta.
Jag anhåller hos Hr Gr. o, Landtm, att han för sin del behagade tillåta ett sådant föredragningssätt samt derom framställa propos. till IL o. Ad.
Sedan, uppå Hr Gr. o. Landtm, i ani. häraf framställda propos. R. o. Ad. bifallit att de till förev:de punkt hörande möner skulle hvart för sig blifva föremål för öfverläggningen, förekom J/om. 1.
Då det vill synas som om inom BankoUtsk. dels köpmanna-intresset, dels förhoppning om framgång åt PilialBanks-intresset skulle hafva vid bestämmandet af lånefonderna inom Banken lyckats företrädesvis göra sig gällande, anhåller jag att derom få yttra några ord.
Utsk. har här föreslagit, att man dels under innev:de år, dels under de följande skall af landfastighets-lånefonden indraga icke mindre än 1 mill.
Rdr Rint, och att från stadsfastighetsfonden äfvenledes göra en indragning af 150,000 Rdr s. m.
Nar man laser den reservation i ämnet, som af Dr Sandberg blifvit afgifven, kan man icke finna sig annat än föga tillfredsställd med detta förslag.
Banken skall, enligt de af R.
St:r fattade beslut, hafva en grundfond af 10 mill.
Rdr Bko eller 15 mill.
Rdr Rmt.
Denna grundfond bör stå i sådant förhållande, att den under intet vilkor kan förminskas.
Jag hemställer nu till R. o. Ad. om någon större säkerhet för grundfonden kail erhållas, än de inteckningar, som fordras för att komma i åtnjutande af fastighetslån.
Utsk. har sjelf erkänt, att denna säkerhet är den osvikligaste för Banken.
Är det nu så, att
Banken bör vara mån om bibehållandet af alla sina fonder, men framför allt om bibehållandet af sin säkerhet, så förefaller det mig vara ganska oriktigt att söka minska denna lånefond för att öfverflytta den på en s. k. reservfond, oell derigenom göra den så rörlig som möjligt.
Jag tror icke, att Banken funnit sig illa af att hafva dessa fastighetslån å landet, och jag tror äfven, att Sveriges jordegande innebyggare hafva ganska ofta och i väsendtlig mån funnit sig belåtne med att erhålla 238 Den 11 Juli f. m. dessa lån.
När man således ieke förmått upgifva den ringaste olägenhet för Banken att hafva ifrågavide medel insatta i Sveriges jord, vet jag icke hvarföre man skall, på sätt nu är föreslaget, minska denna fond.
Väl säger man, att ifrågav:de rörelse icke är bankmessig; men jag hemställer till eder, m.
Hrr, hvad menarman med detta ord?
Jag tror icke annat än att Banken skall drifva en rörelse, som ger den säkerhet på samma gång som den ger inkomst.
Båda delarne äro här förenade, och då tror jag att något giltigt skäl för öfverflyttande af nu föreslagna belopp alldeles icke finnes, ej heller att åtgärden är med något slags fördel förknippad, hvarföre jag för min del anhåller att med afslag å BankoUtskis framställning i detta fall, B. o. Ad. täcktes besluta, att fastighetslånefonden må bibehållas vid sitt nuv.-de belopp.
Man skall visserligen emot mig göra den anmärkn. att en del af denna fond under sednare tider legat oanlitad och således, på grund af B.
St:rs medgifvande, blifvit af BankoBullmäktige öfverflyttad på andra lånegrenar; men detta har varit en tillfällighet, som är af öfvergående natur.
BankoDiskont-lånefonden låg äfven under en viss period oanlitad till ett belopp af 1 mill.; men nu är förhållandet annorlunda.
Nu är den på långt när icke tillräcklig för att tillfredsställa det anmälda lånebehofvet, och säkerligen kommer enahanda förhållande att inträffa med fastighetslånefonden.
Att den någon tid legat oanlitad utgör således icke något skäl att begagna denna tillfälliga händelse för att vidtaga en åtgärd, som icke af något behof kunnat framkallas eller kan försvaras.
I den nu föredragna frågan nödgas jag vara af motsatt tanka mot Hr Printzensköld.
Ehuru man visserligen icke kan neka, att
Jandfastighet innebär en tillräckligt god säkerhet för låns utgifvande, kan man dock icke medgifva att sådana lån derföre äro bankmessiga.
Jag föreställer mig t. o. m. att man är temligen öfverens derom, att dessa lån just äro de allra minst bankmessiga.
Jag ber i detta fall att blott få påpeka, huru Banken under 28 års tid icke kan fullständigt disponera öfver sina penningar.
Det står visserligen föreskrifvet, att Banken när som helst kan upsäga dessa penningar, om penningeställningen så fordrar; men jag hemställer, om detta skall låta sig utan alltför stora rubbningar göra.
Banken kan således icke vidare, än i afseende på amorterings-beloppen, under hela denna tid disponera sina medel, och man har derföre under flere Biksdagar i allmänhet erkänt det vara en vinst för Bankens rörelse att den kan förändras från det nuv:de sättet till en mera bankmessig.
Men äfven om man icke vill erkänna detta, måste man dock taga i betraktande den stora skillnaden som genom Hypotheks-föreningarne upkommit i de flesta delar af landet.
När fastighetslånefonden inrättades, var den afsedd för hela landet.
Sedermera har genom Hypotheks-föreningarnes inrättande behofvet af lån å fastighet i större delen af landet betydligt förminskats.
Det är gifvet att om fonden för behofvets fyllande vid sin början var lagom, så blir den, sedan detta genom ofvannämnda föreningars inrättande blifvit minskadt, alldeles Den 11 Juli f. m. 239 för stor.
Att så äfven är förhållandet tyckes väl ådagaläggas deraf att under en tid af så stor penningebrist som den närv:de, likväl en så betydlig del af denna fond kan ligga oanvänd af brist på ansökningar.
Det torde väl då vara rätt, att Banken, vid bestämmandet af denna fonds belopp, äfven om man eljest skulle anse den vara lämplig, rättar det efter behofvet oell således inskränker densamma.
Från hvilken sida man betraktar saken, är derföre Utsk:s förslag riktigt, på grund hvaraf jag också anhåller om bifall dertill. Hr Mannerskantz, Adolf Fredr.:
Jag tror att om man genomläser BankoUtsk:s Betänk, skall man finna, att det är vissa hufvudprinciper, som Utsk. sökt upställa, ehuru det icke alltid lyckats att göra dem gällande.
En af dessa principer är den, att göra det så lätt som möjligt för Banken att kunna använda sina tillgångar.
Jag tror derföre att, i konseqvens med beslutet att sammanslå de tre lånefonderna, man äfven bör indraga en lånefond, som icke visat sig vara behöflig, synnerligast, såsom Gr.
Lagerbjelke anmärkt, efter det Hypotheks föreningarne upkommit.
Jag tror för öfrigt att hvar och en skall finna den ifrågav:de lånerörelsen vara föga bankmessig samt yrkar derföre bifall till denna punkt.
Sedan jag anmälde mig, hafva de två siste talarne redan till en del framställt hvad jag ämnade till bemötande af Hr Printzenskölds anmärkmr anföra.
Jag vill dertill blott lägga några ord.
För att beteckna hvad man menar med bankmessig, torde det vara lämpligt att ihågkomma hvad man förstår med bytesmedel, nemi. en vara, bestående af klingande mynt, eller dess värdemätare i papper, hvilket sednare har till ändamål att tjena till utbyte vid handel med varor.
Man vet äfven att ett och samma belopp af denna vara gör den allmänna rörelsen nytta i samma mån som det kan hastigare omsättas, så att en summa, som inom en viss tid kan 20 gånger omsättas, gör 20 gånger mera nytta än om den omsättes blott en gång på samma tid, och detta icke blott för köpmannen, utan för hela landets rörelse.
Derföre förefaller det också tydligt att Banken, som skall hålla dessa bytesmedel tillhanda, bör vara så inrättad, att den icke fastläser ett för stort belopp af dessa bytesmedel på ett sätt, att de icke befordra omsättningen.
Sådant är dock förhållandet med fastighetslånen.
Jag tror för öfrigt att Ståndets beslut om bildande af fastighetslånefonden härledt sig från en tid, då landtmannen var i stort betryck och hade brist på nödiga kapitaler, och då mången af detta skäl var utsatt för äfventyret att vid inträffande upsägningar nödgas sälja sin egendom utan att den var öfverintecknad
Det var då nödvändigt, att
Staten trädde emellan för att rädda dem.
Men sedan man upfunnit andra sätt att genom hypothekslån lösa fastigheterna på landet från de svåra bördor, af hvilka de förut varit nedtyngda och sedan Banken bildat Lånekontor i landsorten m. m., hvarigenom jordegaren är i stånd att erhålla lån på namn eller på annat sätt med lätthet förskaffa sig sådana, tror jag att de ifrågav:de fastighetslånen blifvit mindre angelägna.
Man kan väl inse, 240 Den 11 Juli f. m. huru det kan gå till att, såsom Hr Printzensköld nämnt, äfven under hvilka förhållanden som helst fastighetsfonden kan vara anlitad.
I närv:de tid är det icke underligt, då en sa vild spekulation i fastighetsköp egt rum, och då köparne naturligtvis måste vara i behof af penningar samt derföre vilja erhålla lån för att undvika att behöfva sälja dessa egendomar.
Men då man tager i betraktande i hvad grad fastigheterna på sednare tider stigit, måste deruti ligga ett bevis för att Bankens mellanträdande för att hjelpa, icke numera är så behöfligt.
På grund af dessa skäl förenar jag mig med de ledamöter, som begärt bifall till ifrågavide punkt.
Jag har den största högaktning i ganska många fall för D:r Sandbergs statshusbållningsprinciper och särskildt för hans husbållnings-principer; men jag tror, att han i detta fall har misstagit sig.
Om den definition, som den siste värde talaren gifvit på bankmessighet vore den enda riktiga, när det gäller Sveriges Rikes Bank, så borde man i sanning söka att göra alla möjliga derv:de fonder sä rörliga, att man kunde, på sätt han yttrade, omsätta dem ända till 20 gånger om året.
Hvaraf kommer det sig emellertid, att bankirer, hvilka man väl icke kan frånkänna förmågan att bankmessigt drifva sin rörelse, finna förmån uti att gifva lån mot ungefärligen lika afbetaluingsvilkor, som vår Bank föreskrifvit för sina fastighetslån ?
Det är visserligen sannt, att de lån, som bankirerna lemna, utgöra milla-; men grunden blir enahanda om utlåningen gäller milla- eller några tusende
Rdr, och således måste väl icke bankmessigheten ligga deruti, aft man gör penningen så rörlig som möjligt.
Den verkliga bankmessigheten liar jag deremot föreställt mig består deruti, att Banken å ena sidan söker att på det ändamålsenligaste sätt gå allmänheten tillhanda med de medel lian eger, och å andra sidan för sina försträckningar förskaffar sig den största möjliga säkerhet, så att han kan uprätthålla myntvärdet och sålunda upfylla den vigtigaste af sina förbindelser.
Att köpmannaintresset vid detta tillfälle sökt göra sig gällande, kommer att ytterligare visa sig, då vi hinna till de följande punkterna, der det är tillåtet för en person att vara skyldig
Banken ända till 200,000 Rdr på en gång.
Ar det på detta sätt man vill förvalta fonderna eller vinna ett bankmessigt ändamål, genom att till en mera rörlig fond öfverflytta fonder, sorn innefatta den osvikligaste säkerhet?
Då torde det väl kunna hända, att förnämsta ändamålet med Banken, myntvärdets uprätthållande, kommer, hastigare än man tror, att försvinna.
Banken skall hafva en grundfond af 15,000,000 Rdr.
Hvad är då riktigare och naturligare, än att denna fond göres visserligen i någon mån rörlig genom de årliga inbetaluingarne, men å andra sidan icke så rörlig, att den kan ett, tu, tre komma på några tjog köpmäns händer?
Jag kan icke inse att någon bankmessighet ligger i ett dylikt förfarande, och jag tror att pluraliteten af Sveriges innebyggare äro vida mera belåtna Den 11 Juli f. m. 241 belåtna med att de stadganden, som i afseende på fastighetslånen finnas, varda för framtiden beståndande, än att man gör de omstörtningar, som BankoUtsk. nu föreslagit.
Jag anhåller således att Utsk:s förslag i denna del måtte förkastas.
Jag anhåller för min del att få förena mig med de Hrr, som yrkat bifall till ifrågavide punkt.
Utsk. i detta hänseende gått ganska klokt och försig tigt till väga.
Utsk. har endast fortgått på samma bana, på hvilken man redan vid förra Riksdagen inträdt; men Utsk. har jemväl förutsatt att denna indragning skall blifva ganska obetydlig.
Den indragning, som nu skulle ega rum, var redan disponerad, och sedan är det blott med 225,000 Rdr Rmt, som fonden skulle förminskas.
Jag behöfver för öfrigt ieke tala om de skäl, som ligga till grund för den föreslagna åtgärden, ty de äro redan förut framlagda.
Jag ber endast att med anleda, af Hr Printzenskölds sednaste yttrande, hvari han frågade hvarföre det skulle vara mindre bankmessigt för vår Bank att gifva fastighetslån, då stora bankirer i Europa utlåna penningar på ungefär samma vilkor, eller 2 h 3 proc., få nämna, att om dessa bankirer drifva en sådan rörelse, så är det derföre att de när som helst kunna försälja de erhållna obligationerna och på dem vinna stora summor.
Deremot kan vår
Bank icke under något slags förhållande sälja sina skuldförbindelser.
Banken är nödsakad att under en längre tid hafva en högst betydlig del af dessa fonder afsatta.
Jag anhåller på dessa skäl om bifall till punkten.
Såsom tillägg till hvad som nu blifvit yttradt till stöd för Utsk:s förslag får jag hänvisa på att Utsk. samtidigt föreslagit en nedsättning i maximum för de lånebelopp, som från denna fond få utgifvas, hvaraf måste följa en minskad tillgång på lånesökande inom samma fond.
Man har nemi, ansett att de, som hafva säkerhet i större fastigheter att erbjuda, t. ex. ett upskattadt värde af ända till 9000 Rdr, hvilket är ett mycket högt belopp, relativt till det fastighets-taxeringsvärde, som nu är gällande på egendomar, kunna lätt skaffa sig penningar på fördelaktiga vilkor, utan att behöfva vända sig till Banken.
Hvad åter de mycket små lånetagarne beträffar, så utan att vilja förminska lättheten för dem att få lån ur Banken, så, då de kunna erhålla utan att behöfva inteckna sina fastigheter, kan man, med den utsträckning dessutom, som kredit-anstalterna i vårt land erhållit, utan öfverdrift våga påstå, att hvilken näringsidkare som helst, som har säkerhet att erbjuda i en ograverad fastighet, kan skaffa sig penningar nästan hvar som helst på ganska förmånliga vilkor, utan att behöfva anlita Banken.
Jag tror derföre, att om Utsk:s förslag antages, så, utom att det skall vara nyttigt för Banken, kommer det äfven att icke menligt inverka på de lånesökande, som troligen VII H. 16 242 I)en 11 Juli f. m. icke blifva talrikare, än att fonden räcker till.
Jag tillstyrker således bifall till ifrågav:de punkt.