Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsordningen, som nu är af ConstitutionsUtskottets pluralitet föreslagen, och mot hvars antagande jag ej finner de härstädes anförde betänkligheterne lägga något hinder; hvarföre jag ock tillstyrker godkännande af Utskottets förslag.
Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelmj Carl Ascel:
Det är med en saknad, hvilken Ridderskapet och Adeln säkert delat, som jag ej ser på sin Bänk den af StatsRådets Ledamöter, som här oftast med framgång utvecklat så väl sine egne, som Regeringens åsigter; jag behöfver ej nämna att jag menar Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt.
Men då äfven jag är Ledamot af StatsRådet, och såsom sådan tillstyrkt den Kongl. Maj:ts Proposition, som ConstitutionsUtskottet antagit och hvilken nu härstädes är under pröfning, anser jag det vara min pligt att yttra mine tankar om saken.
Sedan 2:ne af StatsRådets Medlemmar, Herr Grefve af Ugglas och Hans Excellence Herr Grefve Mörner, redan framställt sine åsigter i ämnet, har jag dock föga att dervid tillägga.
Jag vill likväl fästa uppmärksamheten på det principenliga i denna fråga.
Här är af en Talare yttradt, att 24 §■ Riksdagsordningen är i afseende på Ståndens rättighet att sjelfva tillsätta sin CanzliBetjening så tydlig, Den 9 Januari i.
201 att all förklaring deröfver är öfverflödig.
Samme Talare har äfven sagt, att då ett eller flere Stånd anse ett Grundlagsstadgandc tydligt, hör det så af den andra Statsmagten anses.
En sådan tydning får män ej gifva Grundlagenj det skulle vara farligt för Folkets frihet.
På samma sätt skulle då Konungen kunna säga att
Grundlagen i en eller annan obestämd omständighet vore tydlig, och icke erfordrade någon förklaring.
Deremot är i Grundlagen stadgadt, att när fråga om rätta förståndet af någonting i Grundlagen uppstår, bölden hänvisas till ConstitutionsUtskottets bedömande; och detta har i denna sak skett. ■— Man har invändt, att det föreslagna tillägget i 24 §.
Riksdagsordningen skulle snarare inskränka, än stärka Ståndens rättighet att sjelfva nämna sin CanzliBetjening, emedan Konungen då skulle kunna tillvälla sig magt att tillsätta det erforderliga antalet Betjening utöfver det i §. uppgifna.
Jag åter tror, att ingen, som bedömmer det ädla sätt, hvarpå Konungen behandlat förevarande fråga och deri gått Rikets Ständers önskningar lill möte, kan misstänka Konungen för att vilja på ett så advokatoriskt sätt inkräkta en magt, som han igenom den föreslagne förändrade Redactionen af 24 §• sjelf afsagt sig.
Åtminstone kan jag för min del ansvara för, att något sådant aldrig skall hända.
För öfrigt instämmer jag i hvad Grefve af Ugglas 202 Den 9 Januarii. och Hans Excellence Herr Grefve Mörner samt Herr Tham yttrat.
Riksdag röstade jag lika med den stora pluralitet, som då ansåg §.
Riksdagsordningen, i afseende på Ståndens rättighet att tillsätta sin CanzliBetjening, vara tydlig och ej behöfva förklaring; och jag är skyldig bekänna, att jag ännu har samma Öfvertygelse.
Likväl skulle jag af de orsaker Herr Tham så skickligt utvecklat, gerna tillstyrka antagandet ef ConstitutionsUtskottets ifrågavarande förslag, om det ej hade den olycka med sig, att, om det än gifver en fullkomligt klar tydning af §. rörande tillsättningen af BondeStåndets Notarier, detsamma derjemte sprider' ett bestämdt mörker öfver andra punkter i Grundlagen, hvilkas tydlighet eller otydlighet ej varit satt i fråga.
Det RiksStånd, som först skulle få erfara detta mörker, är Ridderskapet och Adeln.
Första raderne af 24 §.
Riksdagsordningen lyda sålunda: ”Uti hvart Stånd skall vara en Secreterare, ”sorn der före Protocollen och ansvare för ”vården af ingifne Handlingar; hos Rid”derskapet och Adeln RiddarhusSecretera"ren;” men sedan nämnes icke, huru denna person skall tillsättas; och derom finnes ej heller något stadgadt, utom hvad som står i RiddarhusOrdningen.
Om man nu, såsom ConstitutionsUtskottet föreslagit, Deri g Januarii. längre fram i-nämnde efter orden: ”Till ”nämnde Betjening,” tillägger detta uttryck: ”hvilken af Stånden sjelfva tillsättes,” så hemställer jag till enhvar, om icke derigenom i sjelfva verket RiddarhusSecreteraren blifvit utesluten från antalet af de Tjenstemän, som Ridderskapet och Adeln äger rättighet att tillsätta.
RiddarhusOrdningens föreskrift i detta afseende lemnar ingen garåntie, då den ej har sin egen garantie i Grundlags-§:n.
Det är hufvudsakligen af detta skäl jag yrkar återremiss af förslaget till ConstitutionsUtskottet.
Den värde Ledamoten Herr
Tham har helt och hållet erkänt rigtigheten af de i mitt skriftliga anförande framställa premisser.
Jag behöfver således ej åberopa dem.
Men huru han likväl kommit till ett helt annat resultat, är en sak som jag ej förstår.
Han har frågat, om man väl skall oupphörligen fortsätta en strid, som kan slutas utan förlust?
Derpå får jag svara, att min mening alldeles ej är, att Riksens Ständer skola fortsätta någon onödig strid med Regeringen om tydligheten af ifrågavarande §.
Men om nu Riksens Ständer å sin sida hafva rätt, så vet jag ej något skäl, hvarföre de skulle frångå sin öfvertygelse, och hvarföre icke den andra Samhällsmagten, i den mohn den finnes hafva orätt, bör gifva efter.
Jag har förut sagt, att jag ej känner någon Den 9 Januarii.
Domare emellan Konungen oell Ständerne, och att jag ej ens kan tänka mig en sådan Domaremagt.
Således finnes å någondera sidan ej annan utväg, än att yttra sin mening, understödja den med skäl förenliga med Grundlagen, och förblifva dervid.
Den som det kan, må vidhålla sin tanka.
Jag ser ej hvarföre man skall kalla sådant en strid; men om det äfven vore så, vet jag icke, huru den skall kunna på annat sätt slutas, än att den omsider gifver med sig, som har orätt.
— Herr Tham har så faltatfett af mig anfördi exempel, som skulle jag hafva sagt, att i Grundlagen ej finnes någonting stadgadt om BancoStyrelsens tillsättning.
Jag får derföre, till hans rättelse, hänvisa honom lill mitt skriftliga anförande, der jag blott talat om Bankens Betjening, och exempelvis sagt, att om dess tillsättning ingenting är i Grundlagen föreskrifvit.
Jag vet ganska väl, att, enligt Grundlagens innehåll, Riksens Ständer sjelfva tillsätta BancoStyrelsens Ledamöter; men deremot är icke i Grundlagen bestämdt, hvilken som äger att utnämna den underordnade Betjeningen i Banken.
Icke dessmindre är detta Riksens Ständers rätt, som äfven utöfvas af deras Fullmägtige i Banken; och enhvar, som ej har samma tro, äger tillfälle att öfvertyga sig derom.
— Herr Grefve af Ugglas har sagt, alt BondeStåndet icke vid de första Riksdugarne efter Revolutionen Den 9 Januari i.
205 eller förr än vid 1818 års
Riksdag åberopat sin rätt att tillsätta sine Notarier; hvilket Herr Grefven ansett bevisa, att Ståndet var liknöjdt om denna rättighet.
Jag kan väl ej säga, att jag derom bar någon bestämd historisk kännedom; inen jag skulle tro, att orsaken, hvarföre BondeStåndet ej förr än år 1818 påstått sin rätt i delta fall, var den, att Ståndet hade ett mindre utred t begrepp om en sådan dess rätt.
Då Herr Grefven tillika sagt det vara en gammal praxis att Konungen utnämnt desse Notarier; så torde man äfven deri finna en anledning, hvarföre BondeStåndet, innan Ståndet gjort sig närmare bekant med Grundlagen och sine rättigheter, underlåtit att göra denna rätt gällande.
Jag tror likväl, att BondeStåndet sedermera icke visat sig likgiltigt för denna sak, då Ståndet ända sedan 1818 års
Riksdag idkeligen fortsatt sitt sträfvande att komma i åtnjutande af berörde rättighet. —•
Herr Grefve Mörner har, efter hvad jag tyckte mig fatta, yttrat det vara likgiltigt för Regeringen, om BondeStåndet tillsätter sine Notarier, eller Kongl.
Maj:t gör det.
Då kan jag ej förstå, hvarföre icke den värde Ledamoten redan år 1818 tillstyrkte Konungen att eftergifva BondeStåndet denna då af detsamma reclamerade rättighet.
— Äfven har Herr Grefven anfört, att en af de vigtigaste och farligaste principer vore, om det ansågs tillåtet för deri ena Stats - ao6 Den g Januari i. magten att säga, att den eller den §. i Grundlagen vore tydlig; emedan sådant skulle föranleda oförutsedda ändringar i Grundlagen, och rubba sjelfva grunden för constitutionella Styrelseformen.
Jag kan ej finna annat, än att det är hvars och ens rätt att säga, om han finner ett Grundlagsstadgande tydligt eller ej.
Skulle hinder kunna möta för att påstå, det en Lag är tydlig, så borde man än mindre få säga, att den är otydlig.
Är det vådligt, alt Riksens Ständer yttra sin mening, det
Grundlagen är i den eller den omständigheten tydlig; så hemställer jag, om, det icke allika vådligt, att verkställande magten säger den vara otydlig, och handlar i enlighet dermed.
Om det icke af enhvar inses, att det är lika lätt som farligt att på delta sätt komma till Grundlagsförändringar; då nödsakas jag påstå, att det är deras, eller mitt eget förstånd, som står blankt stilla. —- Samma värde Ledamot har äfven åberopat gammal praxis såsom stöd för Konungens utöfning af rättigheten alt nämna BondeStåndets Notarier.
Jag har förut yttrat, hvad värde jag sätter på praxis.
Der lag finnes bör praxis ej åberopas; der åter lag ej är stadgad, der bör praxis få behörigen ingrediera såsom motif för en lag.
Om det var praxis före år 1809, att BondeStåndets Notarier tillsattes af Konungen, så lärer det blifvit ansett nyttigt, att då göra ändring deruti.
Ett bland skälen der - Den 9 J a n u a r i i.
207 lill skall jag bjuda lill utveckla.
Vårt BondeStånds Ledamöter, ehuru ganska aktningsvärda medborgare, tror jag dock icke kunna i allmänhet tillerkännas skicklighet att sjelfve uppsätta skriftligen sina tankar, och behöfva således dertill begagna sine Notarier på annat sätt, än de öfrige Stånden begagna sine.
I den molin härigenom beliofvet af Notarier är för dem vigtigarc, än för andra Stånds Medlemmar, i samma mohn är det ock för dem vigtigt, att sjelfve få välja desse personer.
Ty när Högsta Magten tillsatt dem, så, ehuru jag nu ej vill åberopa några intressanta anecdotcr, tror jag dock det någon gång hafva handt, att BondeStåndet varit mindre nöjdt med Notarier, som uppsatt Ledamöternes anföranden skriftligen på annat sätt, än Ledamöterne sjelfve velat och ment.
Detta anser jag hafva varit ett starkt motif att inskränka Konungens rätt att tillsätta BondeStåndets Betjening, endast lill utnämning af Secreteraren, som redan kanske är mycket nog.
Herr Grefve Löwenhjelm har mycket misstagit sig om meningen af hvad jag i mitt skriftliga anförande yttrat, då han trott, att jag, i fråga om den ena Stalsmagtens rättighet att få tolka Grundlagen efter sundt förnuft, anse densamma tydlig, och dervid förblifva, så länge öfvertygelscn ej vore rubbad, skulle hafva påstått, 2o8 Den 9 Januari i. att en sådan tolkning innefattar en tvingnn de skyldighet för andra eller alla, att afven antaga en sådan tydlighet.
Jag får i anledning häraf förklara, att jag aldrig sagt något sådant.
Jag har ej påstått det vara Konungens eller Ministrarnes skyldighet att anse ett Grundlagsstadgande tydligt, för det att Riksens Ständer så ansett det; säger dem ej deras eget förnuft, att det är tydligt, så må de tro motsatsen och vidhålla, att det är otydligt.
Tvärtom har jag sagt, att den, som anser en Grundlags föreskrift tydlig, vare sig Konungen eller Riksens Ständer, gör orätt, om han mot sin öfvertygelse biträder den andra Statsmagtens mening. •—.
Samma värde Talare har jemväl hänvisat oss till ConstitutionsUtskoltet, för att i dylika fall få rättelse, om Statsmagterne skulle vara af olika åsigter.
Äfven tillförene under denna Riksdag har jag hört försök göras att etablera samma princip; men jag känner ej någon föreskrift i Grundlagen, som uppsätter ConstitutionsUtskottet till Domare emellan Konungen och Ständerne.
Då någon otydligligliet i Grundlagen förefinnes , äger väl nämnde Utskott att uppsätta förslag till förbättrad redaction, men alldeles icke att definitift dömma.
Det heror sedan pä Konungens och Rikets Ständers gemensamma Beslut, om Utskottets förslag gillas eller ej.—•
D.cn, som fäst någon uppmärksamhet vid Den 9 Ja nu ar ii.
209 viel elen distinction jag nyss gjort mellaif tolkning, förklaring och tillämpning af en lag, den kan ej hafva misstagit sig om min yttrade mening i denna sak.
— Hvad för resten angår Herr Grefve Löwenhjelms försäkran, att Kongl. Maj:t aldrig skall vilja advocatoriskt tyda 24 §.
Riksdagsordningen; så får jag förklara, att för mig är en sådan försäkran icke behöflig; men skulle den behöfvas, så innefattade icke Herr Grefve Löwenhjelms försäkran en tillräcklig garanlie.
Ingen skulle häldre än jag vilja biträda de värde Talares yttrade mening, hvilka önskat antagande af Utskottets förslag på de skäl, sorn Utskottet anför; men jag känner mig förpligtad till ett motsatt förhållande af ännu starkare band; nemligen af en orubblig öfvertygelse om angelägenheten deraf, att framför allt annat försvara grundsatsernas helgd, i synnerhet i deras tillämpning till Lagstiftningen i allmänhet.
Frågan är här helt enkelt, om ifrån Grundlagens ordalydelse kan hämtas en billig anledning för Högsta Magten, att tillsätta BondeStåndels Notarier, eller icke.
Jag ingår helt och hållet på en, eller, som jag tror, flere Ledamöters yttrande, att Styrelsen, utan någon påminnelse af Ständerna, intill i8i5 tillsatt BondeStåndets Noll H. 14 210 Den 9 Ja nuari i. tarier.
Jag nekar icke, det en analogie finns deruti, att då Grundlagen bestämdt medgifver Konungen att tillsätta Secreteraren, derifrån kunde hemtas en anledning dertill, att förhållandet borde vara enahanda med Notariernes tillsättande, som företräda Secreterarens plats, då han kan hafva sjukdomsförfall; men jag tror denna analogie icke höra till den närvarande frågan.
Jag har aldrig tillvitat Styrelsen, såsom en inkräktning af magten, att de tillsatt BondeStåndets Notarier, intilldess anmärkning öfver föl hållandet gjordes hos Ständerna; men då anmärkning blifvit gjord, och rättigheten af BondeStåndet reclamerades, hade jag önskat, att begifvandet skett mera öppet, och att man icke i sista stunden velat argumentera sig till en rätt, sora Statsförfattningen icke kan medgifva, eller i Grundlagens ordalydelse innefattas.
Man hade, tyckes mig, bordt mera taga i betragtande
Ständernas enhälligt antagna opinion i detta ämne; och må det förlåtas mig, om jag säger, att mera afseende bordt fästas på denna enhälliga opinion, än på 4 eller 5 Rådgifvares Grundlagstolkning.
Hvad som vid denna frågas behandling mest förundrar mig är, att jag icke hört uppmärksamheten fästas vid 52 §.
RegeringsFormen, hvilken är den, som mest bestämdt uttrycker förhållandet.
Vi måste öfverenskomma, att RegeringsFormen är den lag, som hufvudsakligast bestämmer verk - Den 9 Januari i. ai i ningskretsen för Konungens magt.
Det är i denna lag, som alla förhållanden för Verkställande Magten uttryckas.
Det är derifrån, som dessa förhållanden sedermera blifvit utförda till de, om jag så får säga, underordnade Grundlagarne, bland hvilka Riksdagsordningen befinner sig.
Då 5a §.
Landtmarskalk och Talmän för Borgare- och BondeStånden, samt Secreteraren för BoncleSlåndet _, utnämne Konungen; så hemställer jag till Eder slutförmåga, mine Herrar, om någonsin meningen härmed varit, eller någon tydning kan hämtas derhän, att Lagstiftaren åsyftat en mera utvidgad rätt för Konungen, än i denna §. finnes uttryckligen stadgad.
Man har på den motsatta sidan åberopat den §. i RegeringsFormen, som säger, att
Grundlagaine skola tillämpas efter deras ordalydelse, och således icke efter analogie och andemening.
Det är just det, som ConstitulionsUtskottet borde med mera tydlighet ådagalaggt.
Utskottet får nu tillräkna sig förebråelsen, om, genom dess behandling af frågan, ett förhållande uppkommit, som ingen häldre än jag skulle önska att se undvikit.
Jag kan aldrig frångå, att Grundsatsen vid detta tillfälle är af vigt; och jag åtminstone uppoffrar allt förr, än helgden af en grundsats.
Det är icke första gången, som det inträffat under vårt korta Constitutionela samhällsskisk , att i4* 212 Ben 9 Januarii.
ConstitutionsUtskottens förbiseenden af missbruk sedermera blifvit ansedde såsom prejudicater för deras fortfarande.
Sådane hafva till och med blifvit åberopade af Rikets Ständers JustitiaeOmbudsman såsom skäl för åsidosättande af 83 §:s ordalydelse.
Af en värd Talare har blifvit yttradt, att hvad som icke i Grundlagen är Konungen förbudet, måste vara honom tillåtet.
Jag hemställer till Eder, mine Herrar, hvartill antagandet och hyllandet af en sådan lära skulle föra oss.
Jag tror man skulle kunna upptaga flere timmar med händelser, som derifrån kunde uppkomma; men jag vill icke borttaga tiden.
Jag vill blott hemställa, om grundsatsen blifvit fullkomligt conseqvent behandlad inom sjelfva Styrelsens område.
Det finnes ingenstädes i Grundlagen förbjudet, alt RiksStåndens öfverläggningar må vara offentliga.
Jag hemställer likväl, om man icke sagt ifrån Styrelsens sida, att för det tillåtelsen icke finnes i Grundlagen bestämdt uttryckt, så är det förbjudet.
En annan värd Talare har yttrat, att det icke finnes emellan de begge Statsmagterne någon annan magt att tyda Grundlagsfrågor.
Om så är, ser jag icke, hvarpå säkerheten för vår Grundlags tillvaro skall hvila.
Jag föreställer mig, att ConstitutionsUtskottet är den magt, som bör slita tvisten, och jag föreställer mig, att om ConstitutionsUlskot - Den g Januari!. tet nu iakttagit denna pligt, hade vi undvikit denna discussion.
Det är på sådan grund jag icke kan afstå från min begäran om återremiss, för att icke grundlägga och bestämma såsom ett prejudicat ett antagande af verkställande Magtens försök, att se otydligheter i Grundlagen, hvar hälst den finner sådant af nöden.
Utan att ingå i pröfning af följderna'deraf för framtiden, antingen Utskottets förslag antages eller förkastas, anser jag mig, såsom Ledamot af ConstitutionsUtskottet endast pligtig att redovisa för mina åsigter af ämnet vid målets behandling derstädes, och får derföre upplysa, att flere inom Utskottet, då målet der förevar, ansågo 34 §•
Riksdagsordningen så tydlig, att något tillägg eller förklaring deraf alldeles icke vore af behofvet påkallad, så mycket mer, som alla tre de öfrige Stånden, just af denna anledning, vid i8a3 års Riksdag understödde BondeStåndets begäran, att sjelfve få tillsätta sine Notarier, men då Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition ankommit, skulle den besvaras, och alla voro således ense derom, att densamma skulle tillstyrkas.
Fråga uppstod derefter om redactionen af Utskottets Utlåtande; och härom vore meningarne äfven delade.
Minoriteten, hvaribland jag hörde, tillstyrkte, att Kongl. Maj:ls
Den 9 Ja nu ari i.
Nådiga Proposition så mycket heldre måtte tillstyrkas, som Utskottet funnit densamma vara i full öfverensstämmelse med Riksdagsordningen; men pluraliteten ansåg denna mening innebära ett klander, som ogillades; och genom votering erhöll Utlåtandet dess nuvarande lydelse.
Grefve Horn, Claes Fredrik: Flere Talare hafva redan så fullkomligt ådagalaggt tydligheten af 24 §•
Riksdagsordningen, att jag ej har något att dervid tillägga.
Dock vill jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den betydelsefulla händelse, att ingen annan än de, som sjelfve äro Ledamöter i StatsRådet, härstädes funnit §. vara otydlig.
Äfven Herr Tham, som annars biträdt StatsRådets Ledamöter, har medgifvit, att denna §. är tydlig, men han har trott, att Riksens Ständer, för att sluta en obehaglig strid, som han ansåg hafva uppstått mellan Statsmagterne, borde å sin sida gifva efter för Regeringen, och antaga det föreslagne öfverflödiga tillägget i nämnde §.
Jag är i sanning förundrad alt höra den värde Talare, som nyss förut erindrat, att Grundlagen bör efter dess ordalydelse tillämpas och noggrant iakttagas, nu yrka att man skulle åsidosätta 81 §.
RegeringsFormen, för att undvika den kamp, hvartill Regeringen gifvit anledning.
Jag för min del får förklara, att jag aldrig skall blifva den, som sträcker sin hand till Den 9 Ja n u a r i i.
2l5> kamp för att inkräkta på Verkställande Magtens rättigheter, men att jag ock skall göra allt för att afvärja alla försök till magt-inkräktning af Regeringen på Rikets Ständers bekostnad.
Sådant kan ej kallas en obehaglig strid; om det ej för vissa är obehagligt derföre, att det framkallar varma yttranden för helgden af vår Grundlag och vår frihet.
Det torde kanske ej vara ur vägen att här äfven erinra om det yttrande af Herr Grefve
Mörner för några dagar sedan, att man har mera skäl att befara inkräktningar af Rikets Ständer på Konungens magt, än af Konungen på Ständer nes.
En Talare hoppades då, att Herr Grefve Mörner med desse åsigter skulle stanna i minoriteten bland Konungens Rådgifvare.
Erfarenbeten har likväl nu visat motsatsen.
— Jag instämmer i anhållan om återremiss af ConslitutionsUtskottets förslag.
Det var först i anledning af en värd Ledamots erinran, att, genom antagande af det utaf ConstitutionsUtskottet föreslagna tillägg i a4 §:n Riksdagsordningen, skulle uppkomma den följd, att Ridderskapet och Adeln kunde beröfvas rättigheten att tillsätta sin Secreterare, som jag trodde mig böra påminna, huru litet man i detta afseende har att befara.
Då RiddarhusSecreteraren, enligt RiddarhusOrdningen, tillsättes endast af Ridderskapet och Adeln, 2i6 Den 9 Januarii. och då sjelfva bans benämning utmärker, att han hörer till Riddarhuset och är Protocollsförande derstädes; så kan väl ej, genom det af ConstitutionsUtskottet gjorde redactionsförslag, någon tvekan uppstå om Ridderskapets och Adelns fortfarande rätt att tillsätta RiddarhusSecreleraren.
— Sedermera har jag hört sägas af en annan Talare, att det är för Grundsatsers helgd isynnerhet, som man vid detta tillfälle vill strida.
Äfven jag har samma ändamål; men icke blott för att såsom Konungens Rådgifvare försvara den klandrade åtgärden; ty äfven såsom endast Ledamot af Ridderskapet och Adeln skulle jag här yttra samma tänkesätt som nu.
— Jag har vidare hört yttras, att det är skillnad mellan lagtolkning och lagförklaring; men hvad betyda väl desse uttryck annat än ett och detsamma?
Den, som vill, kan visserligen för sitt enskilda omdöme vid desse ord fästa olika begrepp; men obestridligt är, att de, enligt språkbruk, innefatta samma betydelse.
Det är i vår Grundlag stadgadt, alt förändring deri ej får ske på mer än ett sätt; och man må nu kalla det tydning, tolkning eller förklaring, så blir det dock en förändring af Grundlagen, hvarom nu är fråga.
Då en af Statsmagterne förklarar, att det eller det i Grundlagen är tydligt, men i Grundlagen ej finnes något ord derom, Utan detta förklarande grundas blott på en presumtion; och då en deremot siri - Den 9 J a n u a r i i. dande praxis länge existerat utan åtal; är det ej då en tydning af Grundlagen att säga, att den häri är tydlig i en annan mening?
Är detta ej en tolkning eller en förklaring, att Grundlagens mening är den och den?
Och innefattar ej detta en Grundlagsförändring?
Om man läser Grefve Frölichs anförande, skall man finna, alt han deri, från början till slutet, bemödat sig förklara 24 §•
Riksdagsordningen på deL sätt, att den skulle förstås så och så, och till skäl derföre anfört det och det.
Men jag trotsar Grefven, att kunna i Grundlagen uppvisa något uttryck, som bestämdt berättigar Ständerne att nämna sin CanzliBetjening.
Och då måste väl medgifvas, att Grefvens anförande åsyftar ett förtydligande af §:n, hvilket är detsamma som tolkning eller förklaring. —- Jag har också hört en värd Ledamot förundra sig deröfver, att man i denna sak icke åberopat 5a §.
RegeringsFormen, hvilken skulle mest bestämdt uttrycka förhållandet, och att man i stöllet hållit sig vid Riksdagsordningen, som likväl vore blott en RegeringsFormen underordnad Grundlag.
Jag bade ej tilltrott mig att bestämma några grader mellan Grundlagarne, då så väl Riksdagsordningen som öfrige Grundlagarne skola såsom sådane lika behandlas och åtlydas.
När nu 24 §.
Riksdagsordningen innefattar en utveckling eller närmare bestämmande af de förhållanden, sorn vid en Riksdag Den 9 Januaria skola iakttagas; så måste denna §. lika mycket tjena till efterrättelse, som 5a §.
Följaktligen kan jag ej finna annat, än att då i 24 §•
Riksdagsordningen ej står, att BondeStåndet äger tillsätta sine Notarier, så behöfves deri ett tillägg, som bestämmer detta vara Ståndets obestridliga och gällande rätt.