Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. att höra hvar och en af de många hundrade löntagare, som uppbära sådana löner, huruvida de vilja ingå på förslaget eller icke, hvarigenom, då det förmodligen skulle antagas af de flesta, men afslås af några få, följden skulle blifva icke mindre, men större oreda.
Af dessa skäl får jag, likasom i afseende på föregrde moment, tillstyrka bifall till det nu förevarande.
I afseende på frågan om riksmarkegångens upprättande anser jag mig pligtig upplysa, alt beräkningen sker efter murkegångs-taxorna i samtliga 24 lä - 44 Den i3 Augusti, nen; men de olika prisen i de särskildta län, som hafva räntor lill större eller mindre belopp Slaten behållna, göra, att det ena liinels markegångspris å råg och korn bar större inverkan på riksmarkegångs-priset än det andia länets; samtliga länens markegångspris ingå dock i riksmarkegångs-prisets bestämmande.
— I afseende på sjelfva saken bar jag, med åberopande af hvad jag förut yttrat, ingenting annat att invända, än alt förslaget endast kan bifallas reservationsvis, för den händelse att 5 års markegångs-pris blifva af, emedan om det ej inträffar, mäste de årliga markegångs-prisen efter grundlagen samt Konungs och Ständers beslut tjena till efterrättelse, ty genom ilrågavar. beslut kan icke någon ändring ske i 75 §:n Reg.Ftn Om Konung och Ständer besluta markegångssättning för 5 år, så är det en annan sak, men intilldess ett sådant beslut fattas, lärer väl icke nu förevar. förslag, om R. o. Ad. vill bifalla det, kunna godkännas annorlunda än villkorligt.
Hr von Troil; Jag tror mig, då jag förra gången tog mig friheten uppträda, hafva för R. o.
Ad. framställt både huru riksmarkegången nu bestämmes, och äfven huru det skedde år x8l*5.
Cederström har tyckt 111ig icke vara nog tydlig i den förra delen, och har derföre gatt mig tillhanda med dels återupprepande och dels vidlyfligaie utvecklande af hvad jag då beskref.
Jag får derföre hembära Friherren min tacksamhet.
Frih.'n har icke yttrat sig om den beskrifning, jag afgaf om riksmarkegångens uträknande år 1815.
Ilan lärer således i afseende derpå ej haft något att invända, och när Presidenten i Kammar-colltm sålunda vitsordat min uppgift i denna del, förmodar jag R. o. Ad. så mycket mindre kan finna betänkligt att bifalla livad jag yrkat.
St. skulle vilja godkänna det förslag Ulsk. afgifvit, så är, efter mitt förmenande, intet hinder deremot i sjelfva ordalagen; ty der står: ”må intill nästa riksdag fastställas ett genom sistförflutna 5 ”arens markegångssätlningar uppkommet medelpris.”
Årliga markegångssätlningarne åter kunna ej upphöra, förrän y5 §:n Reg.
F;n är förändrad.
Följaktligen är redactionen af detta förslag sådan, att det när som helst kan verkställas.
I sjelfva saken måste jag deremot vidhålla den mening, jag förut yttrat.
De ledamöter, som äro af motsatt tanke hafva förklarat, att mellangiften är så högt tilltagen, att löntagarne aldrig kunde få mindre, men väl mera än eljest.
Jag åsyftar väl med mitt förslag, att löntagaren aldrig måtte få mindre an honom tillkommer, men jag åsyftar derjemte, att
Staten aldrig må få betala mera än som vedel bör.
Deruti ligger fördelen all antaga den mening jag tillstyrker.
Huruvida denna mellangift blefve stor nog, kan man icke veta; men äfven om hon vore tillräcklig, så är det nödigt, att ve - Den i3 Augusti. 45 derböl', löntagare erkänna benne för sådan.
Ersättning är det visserligen, i allmänhet, en medborgares skyldighet att taga för den förlust han för allm. ändamål möjligen kan lida; men ilä skall ersättningen vara bestämd af mätismän, i hvilkas utseende han har sin andel.
Sådant inträffar ej i detta fall, och det är skälet hvarföre jag tror, att om någon tjensteman förklarade sig missnöjd, kunde det beslut Ständerne fattat, icke bestå, utan komnie att inför vederbör, lätt förfalla.
Att höra hvarje löntagare, vore väl en möjlighet, men det gränsar nästan till det overkställbar.
Emedlertid är frågan om hvarje löntagares hörande väckt af Or von Troil; med detsamma har han erkänt löntagarens rätt att i sådant fall höras, och när han det erkänt, har han jemväl medgifvit, alt Ständerne på egen hand ej kunna jemte Konungen öfver löntagarens rätt besluta.
Alt ständiga stater äro vida fördelaktigare, än de som årligen förändras, erkänner jag lika med Hr von Troil; men rätten är vigligare än fördelen, och derföre mäste man helighålla rätten framför det fördelaktiga.
Jag anhåller fortfarande om afslag å detta förslag.
Jag begärde ordet i afseende på Hr von Hartmansdorffs yttrande, att redactionen af detta mom. af andra punkten i Utsk;s betänk, vore sådan, att förslaget, utan hinder af y5 §:n PiegFtn, kunde antagas, oberoende af något särskildt mellankommande beslut af K. M. och R.
Detta bestrider jag helt och hållet, ty om icke K. M. och R.
St. bestämma en annan beräkningsgrund för markegången, måste väl, enl. y5 §:n, de årliga markegångstaxorna lända till efterrättelse och blifva gällande efter deras siffror och icke efter några andia.
Alt då säga att medel-beräkningen för 5 år skall tjena till efterrättelse för löne-uträkningarna, blefve en på sidan om formerna t i 11- vägabragt ändring, och i alla fall är icke denna ändring af Ständerna beslutad, samt lärer den icke, i afseende på detta betänk, i stats-reglei ;n, komma i fråga alt beslutas, utan beror afgörandet på det särskildta betänk., StalsUtsk. derom afgifvit, och hvilket ännu, om jag ej missminner mig, är i följd af återremiss under StatsUtsk:s handläggning, såvida förnyadt utlåt, ej redan inkommit.
Jag har icke yttrat mig emot förevar, förslag annorlunda än villkorligt, och jag har intet emot det afslag Hr von Hartmansdorff tillstyrkt; men jag anhåller, att om Ståndet vill bifalla förslaget, det måtte ske med reservation för det fall, att R.
M. gemensamt besluta att de årligen fastställande markegångsprisen skola tjena till efterrättelse efter medelpriset för 5 år, ty på annat sätt kan icke nu förevar, förslag blifva lagligen verkstäldt i Sverige.
Det var visserligen icke jag, som väckte förslag om tjenstemännens börande öfver det nu före - 45 Den i3 Augusti. dragna förslaget.
Frågan derom framkastades af en annan ledamot på en af friherre-bänkarna.
Det kan likväl vara ganska möjligt, att Hr von Hartmansdorff ej hörde det.
Men all Hr von Hartmansdorff, deraf att han hört mig bestrida en sådan åtgärd, dragit den slutsats alt jag erkände rättsgrunden derför, det innefattar i sanning ett slag af logik, sorn jag tror att ingen har skäl alt afundas den värda talaiaren.
I öfrigt har samme ledamot bestridt förslaget, på den grund att det ej vore godkändt af mätismän, som blifvit behörigen valde af dem saken rörer.
Man skulle visserligen deremot kunna göra den invändning, att i §;n Piiksd.Ordn. säger, att R.
St. äro Svenska folkets representanter; men jag ihågkommer likväl hvad sorn troligen måste ligga till grund för Hr von Harlmansdorffs yttrande, att denna § lill en stor del är en fiction, så länge betydande medborgareclasser äro orepresenterade, och jag förmodar, på grund af hvad jag nu hört Hr von Hartmansdorff yttra, att äfven han är beredd att afhjelpa denna brist.
S p r e n g t p or t e n, J a c. Wilh.:
Jag har egentligen ingen anmärka, att framställa emot den grundsats, som 0111- fönnälesi Hr von Hartmansdorffs yttrande, då han ställer fullmakt på tjenst i fullkomlig parite' med äganderätt, jag anser detta ganska riktigt, ty' 36 §:n Reg.F:n är åtminstone i afseende på embetsman, som icke innehafva förtroende-sysslor, i detta fall efter min mening fullkomligen klar och tydlig.
Men alt vilja utsträcka aktningen för gällande författningar i denna fråga rinda derhän, att Konung och Ständer skulle vara förhindrade att införa förändrade grundsatser i afseende på markegångssättningen, är tvifvelsutan att gå något för långt.
En sådan grundsats i lagstiftningen, jemförd med hvad lagstiftningen fordrar i afseende på den verkliga äganderätten i landet, är icke dermed öfverensstämmande.
Sålunda skulle t. ex. en lag kunna stiftas, som tvingar en ägare af ett vattenverk att taga lösen för detta vattenverk, som tvingar honom att öfvergifva sin alfda jord, derföre ali det är förenligt med Statens nytta; men Konung och Ständer skulle icke vara berattigade att genomdrifva en förändring i fråga om markegångssältningen.
Jag har endast velat uppdraga denna jemförelse för R. o. Ad., för att visa huru litet denna grundsats står i jemförlighet med våra allmänna grundsatser i afseende på äganderätten.
Då detta är det hufvudsakliga argumentet, som blifvit framstäldt emot den åtgärd StatsUtsk. föreslagit, och som efter min åsigt är nödvändig för att bringa saken till en skyndsam fullbordan, och då jag i öfrigt i fråga 0111 sakens nytta ej hört någon motsägelse inom delta Hus, samt enär jag finner mig fullkomligt förekommen genom den utveckling af ämnet, som Hr von Troil framställt; så återstår för mig endast att hos Hr Landtm, anhålla om propos. till bifall å detta StalsUtskls efter min lanke ganska välgrundade förslag.
Den i3 Augusti. 47 Hr von Hartmansdorff:
I anledn. af den jemförelse, Frih.
Sprengtporten nyss uppdrog med förhållande!, da man bör afstå vattenverk för allmänna ändamål, sill jag blott nämna, att om Frihln behagar läsa författningen afår 1824, så finner han hvad inflytande vattenverksägarcn har på bestämmandet af den ersättning, som honom skall tillkomma.
Jag är visserligen icke nu i tillfälle att kunna ingå i detaljerad framställning af den författning, som angår vattenverks utdöromande; men hvad jag är i tillfälle att upplysa, är, att vattenverksägaren mäste lemna sitt vattenverk, då alla villkoren blifvit uppfyllda.
Äfven jag tror att beräkningen arsa uppgjord af StatsUtsk., attdereg:ten och corpser, hvilka här äro i fråga såsom löntagare, visserligen skola finna sig dermed belåtna: men då här uppstått fråga om rättighet eller icke rättighet för 11.
M. att besluta i detta afseende, emedan möjligen ett förnärmande af enskild rätt kunde uppstå; så hemställer jag om icke genaste utvägen vore alt hos K. JM. anmäla, det R.
St. önska, att K.
M. ville låta de individer eller helst de corpser, som önska ingå på den nya beräkningen, vara dertill berättigade, samt låta de andra corpserna förblifva vid den gamla beräkningen, så länge tjenstemännen bibehålla samma lön de förut innehaft.
Då är jag öfvertygad att alla embetsmanna-corpser, som se deras eget bästa, skola anmäla sig alt inträda i det nya förhållandet, och statsverket fick genast vidtaga den åsyftade ordningen, som visserligen vore önskvärd.
Jag kan för ingen del ingå på det af Hr
Lefre'n framställda förslag och kan omöjligen se hvar Hr I,efre'n i grundlagen kunnat hemta stöd för delta förslag.
Jag skulle för min del föreställa mig, att vi hafva nog af de stånds-förhållanden, hvarunder våra öfverläggningar för närvar, äga rum, för att icke formera en stånds-corps utom oss igenom så beskaffade underställningar från Konung och Ständer till embetsverken; och jag får således motsätta mig Hr Lefrens förslag, såsom i min tanke innebärande en helt och hållet grundlagsvidrig åtgärd.
Hr Lefren: Gr.
Anckarsvärd tyckes helt och hållet hafva tagit miste om min mening.
Här har ju varit disputera dt en lång stund, huruvida individernes rätt i denna fråga är helig eller icke.
Då måste också min framställning icke vara grundlagsvidrigare än någon annans.
Men jag vill uppgifva ett exempel:
Kronan har ingått ett contract med hemmansägarne, som äro kände i landet under namn af rusthållare, hvilka skola åtnjuta frihet från räntan af egna hemman samt få uppbära augmentsränta, emot skyldighet alt hålla häst och karl.
Detta är ett contract med 43 Den i3 Augusti.
Kronan, en pligt emot betalning.
Om nu Staten tager en löntagare i sin tjenst oell lofvar honom genom ett öppet bref, som Konungen utfärdar, och som vi kalla fullmakt, att han för en viss tjenstebefattning, från hvilken han icke får skiljas utan ransakning och dom, såvida han ej hörer till de i 35 §:n Reg
F:n uppräknade embetsman, skall vara förvissad att få behålla sin lön, så är detta jemväl ett contracts-föi hållande.
Skulle nu Grefven vilja yrka, att Konungen och Ständerne må besluta huru de behaga om Rikets rusthållare?
Jag tror icke det, utan Grefven lärer lika med mig vilja vindicera helgden af contractet emellan Kronan och rusthållaren, och likaså vill jag vindicera den individs rätt, som man kallar Statens tjensteman.
Han är väl icke en Paria för det han ingått i Statens tjenst.
Jag är icke angelägen om det förslag jag framställt, men jag tyckte det vara en utväg att, i stället för att sträcka denna rätt till individerna, sammanföra den hos corpserna, så att de må kunna komma öfverens, och sålunda statsverket slippa att hålla sig till en och annan individ i den ena eller andra corpsen och få vid iiqviderandet af lönerna hålla sig till corpserna, af hvilka hvar och en skulle hel och hållen antingen ingå på det nya förslaget eller qvarstå vid gamla beräkningen.
Om nu Gr.
Anckarsvärd finner detta grundlagsvidrigt, hvartill jag ej kan finna anledn., men hvarom kanske andra ledamöter af Ståndet kunna vara ense, så vill jag låta mitt förslag förfalla; ty grundlagsvidrigheter har jag aldrig med velt och vilja framställt, och något begrepp har också jag om grundlagen.
Utan alt på något vis vilja sätta i fråga det begrepp om grundlagen, som Hr Lefre'n åberopat lill stöd för sina satser, tager jag mig blott friheten att vid detta tillfälle, i följd af Hr Lefrens egen gjorda framställning, hvilken dock efter mitt förmenande på intet sätt är adasqvat till ifrågavar. förhållande, hänvisa den värda talaren till förfarandet i afseende på rust- och rotehållarne i passevolance-frågan vid 182g och i83o årens riksdag.
Jag tror icke att äganderätten har en större helgd i afseende på embetsman och deras fullmakter, än i afseende på rust- och rotehållarne samt deras contracter med Kronan om underhållskostnaden för armeens exercis.
Jag anser likväl detta alldeles icke höra till denna fråga, så mycket hellre, som jag icke kunnat förmärka, att StatsUtskts förslag på minsta vis utgått från den ringaste syftning eller afsigt att i någon mån minska löntagarnes inkomster vid detta tillfälle; och jag föreställer mig icke då, att de lagstiftande
Statsmakterna skola göra någon inverkan i sådant afseende, om de komma öfverens alt stifta denna lag.
Boye: L u d v.:
Då äfven jag delar den öfvertygelse, ' att Den 13 Augusti. 49 alt StatsUtskts betänk, icke skall, om det går i verkställighet, kunna i något fall leda till embetsmännens lidande, och grannlagenheten for dem således, enl. min tanke, ej kommer i fråga; så förstår jag icke hvarföre man, för att uppehålla tiden, här skall afhandla abstracla rättsbegrepp.
Jag anhåller hos Hr Landtm. 0111 propos. till bifall ä betänkandet.
Raab, Adam Chris t.:
Lika med den sista värda talaren begärde jag ordet för att yrka bifall till Uts'k:s betänk.
Det förundrar mig i sanning, att öian deremot Uppställt så många betänkligheter.
Dessa bestridanden tyckas i ena afseende! hafva haft till föremål löntagarens fördel.
Denna fördel tyckes StatsUlsk. i sanning hafva noggrann! iakttagit, då priset blifvit utsatt till 7 rldr 10 sk., ett pris, som jag tror att löntagaren eljest ej kunde få åtnjuta under loppet af de följande åren, emedan man icke har anleda, alt förmoda så höga spanmålspris framdeles, sorn vi nu under de 5 sbta åren haft.
Ett annat skäl, hvarföre man bestrid t detta förslag, har varit, att man jemfört embelsmännens lön eller anspråk att hafva sina löner orubbade med äganderätten.
I detta afseende hafva flera exempel blifvit anförda; jag vill äfven anföra ett.
Jag vill 'jemföra det med en ägare af ett hemman i en by.
Der blir skifte.
Ägaren blir då tvungen att afstå sin jord mot en annan, taxerad af landtmätaren och gode män.
Jag hemställer då, örn icke .St and erne med Konungen må äga rätt att bestämma pr iset å spanmålen, hvilket är ett förslag till landels taxation.
— Man har äfven uppställt ett hinder med stöd af y5 J:n Reg.Ftn.
Denna § bestämmer visserligen, att de årliga mark. eg ångs faxerna skola läggas till grund; men jag finner bestämdt, att de årliga markegångssättningarna hafva blifvit lagda till grund för denna bestämmelse af 7 rtdr 10 sk. pris, och anser således grundlagen icke vara för nära trädd, hvarföre jag också på det högsta får yrka bifall lill detta betänkande.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att under discussionen flera olika yrkanden blifvit gjorda, hvilka han nu upprepade, och å hvilka han ville göra propus., det ena efter det andra, lills något af Ståndet blifvit antaget; och hemställde han nu först, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i sednare delen af andra punkten.
Upplästes lill justering och godkändes följande votertsproposilion:
Den sorn bifaller StatsUlskls sista förslag uti andra punkten af utlåt.
N:o 92, voterar ia; n H. 7 5o Den i3 Augusti. den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o.
Ad. ofvannämnda förslag Lora förfalla, samt att vid hvad hittills stadgadt varit kommer att förblifva.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer:
Nej — 35. 3: d je punkten.
Bifölls. 4 : d e punkten.
Jag begär att R. o. Ad. täcktes afslå StatsUtsk:s sednare betänk, och lemna sitt bifall till Utslws första betänk.
N:o 92 i 4;de punkten.
Anledntn till denna min begäran är det bifall jag tillstyrkte redan då sistnämnda betänk, förevar, ehuruväl jag såg af de anmärkmr, som gjordes här och i de öfriga RiksSt:n, alt saken ej var af Utsk. med allvar menad, utan att Utsk. skulle frångå hvad i första betänk, blifvit föreslaget.
N11 begagnar jag mig likväl af den rätt lagarna medgifva, att begära bifall till det första förslaget.
Ehuru fåfängt det lärer synas att här opponera sig emot ett förslag af Frih.
Cederström i stalsregler:s-frågor, torde det likväl mig tillåtas fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att ifrågavar. betänk., på grund af återremiss från alla 4 RilsSttn och de dervid gjorda anmärkn:r, blifvit af StatsUtsk. förändradt, Sgjäp.m mig synes riktigt och ändamålsenligt, till den lydelse 'det för närvar, har.
Uti StalsUtsk:s betänk.
JV:o 92 utgick Utsk. från den synpunkt, att den statsreglering, som blifvit inom Utsk. uppgjord , skulle af R.
St. bifallas, och då denna statsreglering icke i allo uppfyllde de behof, som möjligen kunde anses nödiga i anseende till af Regeringen ad interim fastställda stater samt gifna löften till embetsoch tjenstemän, som icke gerna kunde lemnäs ouppfyllda, fann StatsUtsk. äfven behofvet af alt göra ett slags additionel artikel till statsreglertn och föreslog derföre att å den s. k. reservfonden anvisa medel till nämnda behof.
Vid föredragningen af detta betänk, anmärktes i alla Stånd, och jag tog mig äfven friheten hos R. o.
Ad. anföra, alt denna additionella artikel egentligen icke bort föreläggas, förrän det visat sig huruvida StatsUtskrs första statsreglering Liefve af Ständerna bilalien eller icke, emedan om den Liefve af dem ogillad, och, såsom händelsen nu varit åtminstone inom detta Stånd, Konungens propos. med acclamalion bifallen, grunden för StatsUtsk:s betänk, lill stöl sta delen bort - Den i3 Augusti. 5i fallit, enär Konungen i sådant fall ej ägde behof af några betydliga anvisningar på besparingarna.
Jag föreställer mig således, att då R. o. Ad. bifallit alla de anslag Konungen begärt, R. o. Ad. i följd deraf äfven torde erkänna, att Regeringen icke behöfver anlita reservfonden för alt fylla dessa behof oell alt således något särskildt anslag för sådant ändamål icke erfordias, helst StatsUtsk. i allt fall nu i sitt sednare betänk, föreslagit Ständerna, att Konungen må äga rättighet att för tillfälliga utgifter anvisa på de besparingar, som kunna beredas å hufvudtitlarna.
För min del tillstyrker jag således bifall till StatsUtsk:s, såsom mig synes, välgrundade sednare betänkande.
Hr Lefre'n: Jag har mig enskildt bekant åtskilliga af StatsUtskts ledamöters tanke vid första framställningen af detta ärende i betänk.
N:o g?,.
Det kan icke vara någon indiscrelion att säga det man haft communicationer i enskild väg, och jag kan derföre yttra, att jag med nöje erfarit, tvertemot hvad en värd ledamot, Frih.
Cederström, tycktes förespegla, att StatsUtsk. verkligen menat hvad förslaget i betänk.
N:o 9a innehåller, och att detta förslag således icke varit någon lockmat, utan grundadt på ren öfvertygelse om nödvändigheten att så ställa Rikets statsverk, att Konungen måtte i hvarje ögonblick kunna veta huru stora och hvilka besparingar
Han har alt använda, i stället för alt det hittills ej kunnat bestämmas, emedan oafslutade räkenskaper sådant förhindrat.
Jag anser det första beiänk. i denna punkt vara så väl framstäldt samt hvila på så riktiga grunder, att det bör bifallas, ulan afseende på de tvister, som här äga rum emellan den ena oel) andra sidans litet större eller mindre benägenhet att bifalla de anslag, som blifvit begärda.
Jag tror att man gjorde rätt ä ömse sidor, att behanda denna fråga endast med afseende på de vigtiga grundsatser, som ligga till grund för Utsk:s betänk,, utan att deri inblanda de tvister, sorn hafva afseende på statsanslagen.
Jag tillstyrker således bifall till SlatsUtskrs betänk.
N:o ga i denna punkt, och anhåller 0111 Hr Frih. o.
Landtnäs propos. derå i sinom tid.
Horn: Af Hr Dalmans yttrande påmitines jag derom, att han troligen icke varit bland den hop, som, enligt en viss tidnings uttryck i dag, handlat de sednare dagarna på Huset, (Se D Alb-h.) då han tror att R. o. Åd. redan beviljat alla begärda anslag.
Jag deremot påminner mig, i olikhetmed den värda talaren, att R. o. Au1, återremitterat först ett betänk,, nemi.
N:o ig5, och slutligen lagt ad acta flera frågor, sorn med detta betänk, hafva sammanhang, för att på en gång afgöra vissa anslagsfrågor, rörtde 2:dra hufvudtiteln.
Då nu, etd. hvad betänk.
N:o 92 innebär, StatsUtsk. egentl. haft för afsigt att reglera de förhållanden, som ägt ruin rörlde anvisningar af Statens besparingar, och det tir 5a Den i5 \ ug usl i - ganska ovisst, huruledes riksstaten kommer alt blifva ordnad sa, att Konungen icke blir satt rent af i nödvändighet att, hädanefter såsom hittills, använda dessa besparingar till sådana redan af Ständerna kända och pröfvade behof, som ägt rum hittills; sa anser jag för min del jud nu rätta tidpunkten vara inne för R. o. Ad. ali antaga betänk. j\:o 92, som egentligen handlar om reglering af dessa förhållanden, hviTka sannerligen gifvit ardedn. lill ganska välgrundade anmäkntr emot Riks-styrelsens förfarande med besparingarna, nota bene välgrundade, såvida man icke gjort sig riktig reda för huru Regeringen kommit in på denna bana sned användandet af besparingarna, hvartill jag uppriktigt bekänner, alt Ständernes obestämda eller icke fullt bestämda beslut i manga fall gifvit en olycklig anledning.
Jag tillstyrker således, att betänk.
JVto 92 i denna punkt måtte antagas.
Det är blott för att återgifva den sista talaren ett af hans egna argumenter, jag tagit mig friheten begära ordet.
Han har nemi. yttrat, att då man nu icke med full visshet kände, huruvida riksstaten skulle blifva ordnad enligt K.
M:s propus., så vore just nu rätta tiden inne, att på förhand gifva Regeringen ett sådant förtroendevotum, som betänk.
N:o 92 innehåller.
För min del skulle jag, i motsats dertill, tro, alt Sländerne först borde vara fullt förvissade derom, att
Regeringen ej på annat sätt får sina behof fyllda, ty om Regeringen får dem fyllda på annat vis, lärer det vara alldeles öfverflödigt att gifva den ytterligare anvisning, som förekommer i betänk.
R:o 92.
E l. uuu jag för mitt del icke har något hopp att vinna någon votering, eller kunna genom mina yttranden inverka p>å öfvertygelsen hos dem, hvilka icke förut hafva samma öfvertygelse som jag, har jag likväl ej kunnat underlåta, då jag hållit mig frånvar. under hela statsreg!er:n, att i denna fråga, helst jag varit en bland dem, som lyckades vinna R. o. Adis bifall till yrkandet om återremiss af förslaget, nu uttrycka min mening och nedlägga min reservation emot det blifvande beslutet.
Jag anser mig endast böra yttra, att då StatsUtskts betänk.
W:o 92 innehåller en utväg alt för framtiden undanrödja de anlicipalioner på besparingarna, som ägt rum, och hvaröfver så mycken klagan försports, synes ingenting vara riktigare, än att antaga detta betänk, och derigenom för framtiden utgå från en alldeles jemn eller afliqviderad grund, om jag så må uttrycka mig.
Jag anhåller således, lika med Gr.
Horn, om bifall till betänk.
N:o 92.