Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som jag nödgas afresa frän hufvudstaden, får jag afsäga mig min befattning som ledamot i Bevilln.Utsk., under anhållan, att vid min Riksdagsmannarät, varda bibehållen. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter och enär Hr af Geijerstam, Johan Henrik, och Hr Hjärne,-Harald, enl. nyss öpnade vallistor blifvit valde till Ordinarie ledamöter i de Utsk., hvaruti de förut varit Suppleanter, Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att utse en ledamot i Bevilln.Utsk. efter Gr. Sparre, en Suppleant i BankoUtsk. efter Hr af Geijerstam samt en Suppleant i Serskildta Utsk. efter Hr Hjärne.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Bevilln.- Utsk:s d. 5 och 17 dennes på bordet lagda Betänk.
Af 4, ang:de grunderna för den blifvande Allmänna Bevillningen samt föreskrifterna för deras tillämpning.
Usta punkten, innehållande erinran, att de i Ulsk:s förslag förekommande sifferbelopp och procent-bestämmelser, hvilka, först sedan stalsbristsumman blifvit känd, kunna definitivt stadgas, blifvit upstullde endast förslagsvis och för att uttrycka det förhållande, i hvilket Utsk. ansett bevillningen böra fördelas mellan de serskilde medborgare-klasserne.
2:dra punkten, ang:de Hr Henschens motion om borttagandet af bevillningen efter t och 2 artiklarne; och 3:dje punkten, ang:de komministern Beckmans motion om den urliga bevillning ens nedsättande med en tredjedel af dess nuvar:de belopp.
Utsk:s i dessa punkter afgifne yttranden biföllos. 4:de punkten, ang:de väckte motioner örn uphäfvande af personliga skyddsafgiften.
Utsk. har i premissen tillkännagifvit, att det beslutat, att skyddsafgift icke bör uphöra; men kommit till det resultat, att det slutligen vill afgifva ett Betänk, i det afsecndet.
Jag anhåller således, att denna punkt icke mätte bifallas, emedan sådant skulle innebära ett gillande af Utsk:s yt - 246
Den 24 Maj f. m. trande i premissen, och man i alla fall bör för sig hafva öppet att kunna besluta öfver det Betänk., man från Utsk. har att vänta.
Jag skulle icke tro, att någon fara upstår af ett Ståndets bifall till Ulsk:s förslag.
De till Utsk. ankomne motioner hafva varit af 2 slag.
Det ena afser personliga skyddsafgiftens fullkomliga upbörande.
Det andra äter skyddsafgiftens användande till kommunala behof.
I afseende på det första slaget af motionerne, liar Utsk. tillstyrkt, alt skyddsafgiften bör fortfarande utgå.
Sedermera blir fråga, om den skall utgå lill Staten eller kommunen.
Utsk. ansåg sig icke kunna ensamt vara forum för afgörande af denna fråga, utan borde den behandlas gemensamt med StatsUtsk. såsom vid föreg:de Riksdag, då det beslöts, att hälften af skyddsafgiften skulle utgå till skolorna; men deremot har Bevilln.Utsk. afgjort den frågan, huruvida skyddsfgiften skall uphöra att utgå till hvad ändamål som helst.
Om Utsk:s mening än är att afgifien skall uphöra eller icke, är sådant beroende af R.
Således är intet afgjordt, om R. o. Ad. bifaller Betänk., sådant det f. n. är.
Då Utsk. förbehållit sig att afgifva ett serskildt Utlåt, i ämnet, vore ju sådant utan ändamål, ifall saken vore afgjord derigenom att man bifaller detta förslag.
Om nu R. o. Ad. bifaller detta förslag, har man att vänta ett nytt Utlåt., och följden af beslutet blir i alla fall intet annat än upskof.
Jag anhåller att R. o. Ad. ville bifalla denna punkt.
Om Utsk:s meuing än är, att afgifterna skola uphöra, är det derföre icke R.
Sims beslut.
Således är ingenting afgjordt, om R. o. Ad. bifaller Betänk, sådant det befinnes, helst Utsk. förbehållit sig att framdeles afgifva serskildt utlät, i ämnet.
Jag anhåller alltså om bifall.
Hr von Koch, IN il Samuel:
Som jag fattat Utsk:s tillstyrkande, skulle det vara R.
Stm förbehållet, att, när det serskilda Betänk., som Utsk. lärer vara sinnadt att tillsammans med StatsUtsk. afgifva, förekommer till pröfning, då besluta ang:de den personliga skyddsafgiften, ang:de hvilka nu befintliga stadganden tills vidare, d. v. s. ditintill skulle lemnäs oförändrade, med, på sätt Utsk. yttrat, ”R.
Stm förbehållen rätt att i samma stadgande vidtaga de förändringar, som kunna påkallas af R.
Stms blifvande beslut, i anledn. af nyssberörde serskilda Utlät.” Jag har således trott, att det 1111 varit fråga endast om ett upskofsbeslut.
Af denna anledn. har jag icke förut begärt ordet, och skulle icke heller 1111 hafva gjort det, om jag icke af en Utsk:s ledamots yttrande här trott mig finna, det meningen varit att sjelfva hufvudsaken eller frågan om skyddsafgiftens utgående intill nästa Statsreglering, nu skulle afgöras; men att R.
St:r framdeles endast skulle bestämma, huru skyddsafgiften skulle användas.
Jag har icke kunnat förstå ordalydelsen så, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. mätte antingen bifalla eller upskjuta afgörandet af punkten.
Jag har blott ve - Den 24 Maj f. m. 247 lat reservera mig mot den tydning en ledamot tyckes hafva velat gifva åt Bevilln:s-Utsk:s tillstyrkande.
Hr Hjärne: Gr. af Ugglas’s yttrande rättfärdigar den föreställning, jag gjort mig om denna fråga.
Han har nemi. sagt, att meningen med denna punkt vore, att Ulsk. skulle uttrycka den tanke, att skyddsafgiften icke skulle uphöra, och att föremålet för ett bifall till denna punkt endast vore, hvarthän afgiften skulle gå, till Staten eller kommunen.
Just detta hade jag föreställt mig.
Jag vill icke vara envis i påyrkande af bifall till min framställning; men jag ber, att, lika med den sista talaren, få nedlägga min reservation mot en sådan tydning, att, då det af Utsk. utlofvade Betänk, lill pröfning förekommer, vi icke äfven då skola hafva rättighet alt besluta, huruvida skyddsafgiften skall uphöra eller icke.
Utsk:s uti förevar:de punkt afgifna förslag blef uppå härefter framställd propos. bifallet. 5:te punkten, ang:de Hr von Köchs förslag alt bevillningen efter 2: dr a art. mätte i allmänhet bestämmas till en proc. af alla derstädes förekommande bevillning s-titlar.
I första rummet tager jag mig friheten anmärka, att ett yttrande i min motion blifvit oriktigt återgifvet af Utsk.
Ifråga om den kalkyl jag upgjort öfver den förlust Staten skulle tillskyndas genom bifall till mitt förslag, har Utsk. nemi. sagt: det Ilr von Koch ”dels ock upgjort en summarisk beräkning öfver det sannolika siffer-resultatet utaf hans förslag, utvisande en minskning i bevillningen enl. 2:dra Art. af 576,950
R:dr, hvilken minskning motionären ansett
Statsverkets närvar:de tillstånd olvifvclakligt medgifva”.
Jag har icke tillåtit mig ett så oförsigtigt yttrande som detta, och, såsom bevis derpå, åberopar jag ordalagen i min motion: ”Derest icke ytterligare anslag än de redan af K.
M. äskade behöfves för rikets försvar, och R.
St:rs StatsUtsk. så beräknar inkomsterna, att icke öfverskott till sådana belopp som de sednare åren inträffat, onödigtvis samlas, så raedgifver otvifvelaktig!
Statsverkets närvar:de tillstånd en icke obetydlig nedsättning uti allmänna bevillningen”.
Detta är hvad jag sagt.
Aldrig har jag deremot yttrat att
Statsverket skulle under alla förhållanden kunna tåla en så betydlig minskning i almänna bevillningen.
Vi hafva nu sett, att, efter motionstidens slut, K.
M. äskat serskilda betydliga anslag för rikets försvar.
Huruvida StatsUtsk. beräknat Statsinkomsterna på det sätt jag förutsatt, vill jag ock f. n. lemna derhän.
Jag har nu blott velat anmärka detta, på det att man icke må kunna tro, att jag tillåtit mig ett så obetänkt yttrande som Bevilln:sUtsk. upgifvit.
Nu till hufvudsaken.
Riksdagen har, tyvärr! redan så långt framskridit, marken är sä grön, blommorna sä utspruckna och vackra, att man icke får undra derpå, alt våra bänkar i dag äro glest besatta, när ett så ledsamt ämne som allmänna bevillningen skall afhandlas.
Dessutom äro sä mångå af 248 Den 24 Maj f. m.
Ridderskapets ledamöter redan bortresta, isynnerhet bland dem, som mest intressera sig för skatternas förminskning, eller åtminstone en jemnare fördelning deraf, att det f. n. sannolikt icke båtar mycket att nn här försöka genomdrifva det förslag jag väckt, isynnerhet såsom Bevillu.Utsk. knappast fästat något afseende derpå.
Men är saken riktig, går den i sinom lid framåt.
Jag tror, att så är.
Jag har icke blifvit öfvertygad örn motsatsen genom Utsk:s raisonnementer i dess förslag.
Jag har äfven fått ett litet hopp om framgång i så måtto, som jag af Hr Brodins reservation finner, att den afdelning af Bevilln:sUtsk., som haft tillfälle att taga bäst reda på frågan och i främsta rummet behandlat henne, sökt att beträda samma väg som jag, ehuru man förmodligen, med nu vunnen närmare kännedom om förhållandet emellan Statsverkets tillgångar och utgifter, ansett sig icke kunna i afseende på skatlenedsättningen gå alldeles så långt.
Jag har ylteiligare anledning alt hoppas något derutaf, att en talangfull ledamot af detta hus, som deltagit i Utskrs arbeten, yttrat sig i samma syfte som min motion innehåller, fast denna ledamot icke lyckats tillvinna sig majoritet i Disk.
Detta ger mig anledning att icke alldeles låta frågan falla.
Jag vill derföre taga mig friheten att uprepa något litet af de motiver, som ligga till grund för mitt förslag.
Jag vågar göra det, utan att tro det R. o. Ad. skall finna sig besvärad att höra det två gånger, serdeles som denna motion väcktes på e. m. sista motionsdagen d. 31 Dec. sisth år, och Ståndet då troligen icke egnade mycken upmärksamhet åt detaljer under den flod af motioner, som dä afgäfvos.
Af dessa motiver vill jag derföre uprepa följande: ”Den bevillning R.
St:r vid hvarje Riksdag, jemlikt 60 § Reg.F. till fyllande af brister uti de vanliga tillgångarne, sig åtaga, bör icke öfvergå till eu orubblig, ständigt fortfarande beskattning och ej eller vara större än som just för nämnde brists fyllande erfordras.
Denna bevillning är en skatt af den natur, att den hör fördelas lika, i förhållande till hvarderas förmögenhet eller inkomst, på alla samhällsklasser, hvilket är så mycket nödvändigare, som R.
St:r derom ensamt besluta och den andra Statsmakten således icke kan skydda personer eller näringar, som, i fall godtyckliga grunder antagas, genom tillfälliga sympathier, anlipathier eller andra förhållanden af R.
St:r vid någon Riksdag kunde blifva alltför mycket gynnade eller missgynnade.
Konsumtions-afgifter kunna, med afseende å den mer eller mindre nytta eller skada man anser varornas förbrukning och andra förhållanden medföra, bestämmas högre eller lägre på olika varor.
I afseende å de icke för lifsuppehälle! nödvändiga, kan hvar och en undandraga sig dylika afgifler.
Men att lägga en högre direkt ny skatt, — bevillning är ny skatt för hvar Riksdag — pä en samhällsklass än på en annan, är högst vådligt.
Man kan då snart vara inne på progressiv förmögenhets-afgift, eller någon annan kommunistisk favoritlära, på ett, af lag skyddadt, godtyckligt gripande i hvarandras fickor.
Grundlagen gifvet- icke eller ringaste anledning dertill att, vid allmänna bevillningens fördelning, något stånd eller Den 24 Maj f. m. 249 någon klass skall gynnas på andras bekostnad.
Nu gällande Bevillnings-förordn. föreskrifver ock, bland annat, i 72 §, att taxeringsman skola ”werf omsorg tillse, att a,lltid värdet må sä bestämmas, alt alla medborgare i samhället, i förhållande lill j deras egendom, lika beskattas”.
I mitt förslag har jag gjort ett undantag från den lika andel i bevillning sorn jag anser alla böra bära, och detta ”i öfverensstämmelse med de grunder som nu gällande författning i l:sta, 2:dra och lide §:ne följt.
Det är en allmänt godkänd sats, att man ej bör taga skatt af den, som icke eger mera än hvad som oundgängligen tarfvas till fyllande af de nödvändigaste lefnadsbehofven.
Man blifver annars sannolikt tvungen att återgifva sådan skatt lill flerdubbelt belopp, i form af fattigunderstöd.
Enligt 2:dra §:n i Bevilln:sförordn. erlägges ingen bevillning å lön, som ej öfverstiger 200 R:dr.
Det är skäligt att andra samhällsklasser njuta enahanda förmån, och beloppet 200 R:dr torde i det närmaste motsvara hvad, efter nn vande priser, fordras för en persons nödtorftiga underhåll i en af rikets dyraste orter, der han äfven bör vara bei/ättigad, att välja sin bostad”.
) Dessa voro mina väsendtligt motiver.
Jag har icke funnit någon vederläggning af desamma i Utskts Betänk.
Man har / endast sagt, att det vore svårt att fä verksamma kontroller emot osannfärdiga taxerings-upgifter.
Men äro då de nuvartde kontrollerna serdeles verksamma?
Utgå verkligen skatterna nu med jemnhet till det belopp de skola.
Är det svårare att utfinna dylika kontroller, när skatten blir rättvis, jemn och låg, än när den är orättvis, ojemn och oerhört hög?
Eller månne den nuvande och af Bevi!ln:sUtsk. hufvudsakligen bibehållna bevillningsförordningen kan tjena till mönster af rättvisa och billighet.
Vi hafva till en början en personlig skyddsafgift, som drabbar lika millionären och daglönaren, en skatt, som är oberoende af den skattdragandes förmåga att bära den eller icke.
Till stöd för denna skatt, har jag hört upgifvas endast 2:ne skäl.
Det ena är, att hvar och en bör betala något för det skydd Staten lemnar; men för detta skydd erlägges nu först två personliga afgifter, nemi. mantalspenningar och skyddsafgiften.
Den sednare är icke annat än ett slags supplement (ill mantalspenningarne, och således, om jag sä får uttrycka mig, en tårta på tårta.
Men den fattige är, såsom jag förut — under öfverläggningen om mantalspenningarne— tagit mig friheten anmärka, alldeles icke i öfrigt lottlös i afseende å skatter här i landet.
Det andra skälet, är ett som åberopas för bibehållande af skyddsafgiften jemte nästan alla de skatter som uttagas af den fattigare delen af folket.
Det är ett kardinalskäl för alla dem som vilja hafva stora Statsinkomster, utan alt eftertänka om de i längden kunna utgå.
Detta skäl är, att beloppet, som hvarje skattskyldig bör utgöra, är obetydligt och icke tryckande.
Jag medgifver, att man lättar bördorna under de sista åren, då t. ex. skyddsafgiften, mantalspenningarne och saltskatten blifvit nedsatta, så att de serskilda skatterna å de fattiga hvar för sig icke numera äro så höga.
Men alla samman - 250 Den 24 Maj f. m. lagda, isynnerhet då konsumtions-afgifterna medtagas i beräkningen, utgöra dock ganska betydliga belopp för arbetaren med sin ringa dagspenning.
Dessutom har man ingen garanti att ned- < sättningen skall fortfara.
När man antager ett oriktigt beskattningssystem, så kan man derpå bygga en farlig utpressning.
Det är af vigt, att, under tiden, då lugn råder inom samhället, införa ^ ett sådant beskattningssystem, som äfven kan tillämpas under oroliga och farliga tider, dä man måste betala högre skatter.
Ringheten af en skatt kan icke vara ett skäl ensamt för dess bi- . behållande Skulle väl någon vilja påstå, att, för det att t. ex. 1 ett par spö eller fyra dygns vatten och bröd är ett relatift litet , straff, man skulle kunna utan skäl ådöma det.
Kan någon jakande besvara en sådan fråga?
Granskar man åter vår Bevilln:s-förordn., i afseende å embelsmännens bevillning., finnes det huru man gifver med ena handen och återtager med den andra.
Dessutom har i embetsmannens beskattning insmygit sig en högst vådlig princip genom den der antagna progressiva beskattningen, som visserligen för det närvar.-de icke kan anses vara af någon vigt; men som likväl innefattar ett frö till utbildning utaf eib af kommunismens mest farliga läror.
På grund af denna progressiva tariff tager Staten afgifter med 1 proc. af den ena och ^ t. o. m. 3 proc. af den andra.
Öfvergår man derefter till be-'\v villningen å handel och rörelse, så finnér man de största miss- \ förhållanden och orättvisor.
Den fattigare handtverkaren får i bevillning mången gång betala 10 proc. å sin behållning under det
Staten åtnöjer sig med £ proc. af den rikaste bankir eller exportör i landel.
Upkommer en ny näring eller lyckas raan i en näringsgren under några år göra goda affärer, så är den Svenska välkända afunden genast färdig att, om icke krossa, åtminstone beskatta denna näring så högt som möjligt.
Huru har man förfarit emot privatbankerna?
Afven vid denna Riksdag har man sett en tillstymmelse till en ungefärligen lika godtycklig beskattning, nemi. den man vill lägga å trädvaruhandeln, som nu förmenas skära guld med täjgknifvar.
Jag anser det origtigt, att man på delta sätt förfar.
Andtligen komma vi till bcvillningen af fast egendom.
Denna skulle enl. författningen utgå med 2 proc. per mille af verkliga värdet.
Vill man åter icke härvid följa verkliga värdet, borde jemnkningen eller nedsättningen väl ske åtminstone proportionerlig! efter verkliga värdet öfver hela landet.
Men huru har väl detta stadgande blifvit lillämpadt ?
Jo! så att i Stockholm betalas bevillning efter köpeskillingen eller köpevärdet af nyss köpt egendom, men egare af fastighet i Stockholm, hvilka antingen ärft eller en längre tid egt fastighet, betala bevilluingen efter de lägre gamla värdena.
I Stockholms län åter betalas bevillning efter ungefärligen af verkliga värdet.
Här som annorstädes gäller dock undantagsvis, att åtskilliga fastighetsegare, som varit i behof af större lån, serdeles när dessa sökts i allmänna kassor, äskat och erhållit förhöjning i taxeringsvärdet till egendomarnes ungefärliga värde.
Således komma ofta just de, sora borde skonas, nemi. de skuldsatte egendoms-innehafvar - Den 24 Maj f. m. 251 ne, ifråga om beviltningen i särare belägenhet än de, hvilka icke behöfva belåna sina egendomar.
Under det man inom Stockholms län i allmänhet betalar bevillning efter * af verkliga värdet, har man inom Östergötlands och Södermanlands län sällan / betalt bevillning efter mera än | af värdet å egendomarne.
I / Skaraborgs län äro åter taxeringsvärdena i allmänhet högre.
Jag känner speciell egendom derstädes som blifvit såld linder taxeringsvärdet.
Detta härleder sig troligen deraf att egendomarne
. inom delta län äro högt belånade och ofta gått i handel.
I de Småländska länen äro taxeringsvärdena serdeles låga.
De torde i allmänhet ej upgå till -j:del af värdet.
I Skåne, der grundräntorna äro de minsta inom hela riket, och som, såväl i afseende å klimatiska förhållanden som jordens beskaffenhet, är serdeles väl iottadl, har man lyckats att nedtrycka bevillningen ända lill en j idel, J:del t. o. m. ^idel af det verkliga värdet.
Alla dessa förhållanden synas mig böra framkalla bemödanden att åstadkomma en rättvisare grund för beskattningens utgörande.
Delta var afsigten med min motion, hvari jag äfven visat, alt de osanna upgifterna (ill Taxerings-komitéerna, hvartill ma^i alltid förledes genom den höga bevillnings-procm, har en demoraliserande inverkan på den del af befolkningen, hvilken /norde föregå den andra med goda föredömen.
/ Hvad nu angår Utsk:s tillstyrkande i denna punkt samt på ståendet att en äterremiss af denna punkt skulle föranleda till en återremiss af hela Betänk . -— hvilket jag icke vill påyrka, — så anhåller jag i stället, att Betänk, nu i denna punkt måtte afslås, på det man icke må vara bunden, när vi framdeles komma till de speciella stadganderna, och att jag då på grund af min motion mätte få upgifva, hvilka ändringar i Betänk, enl. mitt omdöme nu skulle kunna vidtagas.
Utsk. bar till stöd för sitt afstyrkande af mitt förslag bland annat sagt, att den af mig föreslagna kontroll, nemi. att alla upgifter till Taxerings-komitéerne skola afgifvas ”på ära och tro”, vore öfverflödig, enär hvarje offentligen och med anspråk på trovärdighet lemnad upgift måste anses så ske, äfven om en uttrycklig försäkran derom ej eger rum.
Detta klingar mycket vackert och det är visserligen äfven bibliskt, alt edia ord skola vara ja! ja! och nej! nej!
Men erfarenheten har tyvärr besannat, att menniskors uppgifter icke alltid äro lika pålitliga, som när de lemnäs under edsförpligtelse eller på ”ära och tro”.
Vore förhållandet motsatt, sä behöfdes aldrig- hvarken edgångar eller de af mig nu föreslagna föreskrifter.
Så långt i religiositet och moralitet äro vi ännu icke komna.
Vi veta deremot säkert å ena sidan, att de nuvande taxeringsupgifterne, ehuru ”offentliga” äro falska; men deremot, å den andra, alt dä lån sökas i allmänna kassor, nöja sig dessa ofta med gäldenärens försäkran ”på ära och tro”, alt han icke innehar medel, som enl. de tysta förmånsrätterne ega företräde till betalning.
Jag har icke sport, att någon enda dylik förklaring varit falsk.
Just pä denna omständighet har jag grundat min motion.
Det torde vara kändt, att då alla försök alt afskaffa de tysta 252 Den 24 Maj f. m. förmånsrätterna misslyckats, hafva först några allmänna kassör åtnöjt sig med ett dylikt förklarande, enär det tjenar till föga, att erhålla förmyndarebevis från den domstol, hvarunder låntagaren lyder, emedan han kan vara förordnad till förmyndare af hvilken annan domstol som helst inom landet, till hvars befattning förordnande af förmyndare hör.
Det är väl möjligt, att, ehuru jag icke känner det, man någon gång äfven på dylik upgift blifvit sviken.
Men jag betviflar det.
Ofta måste det i allt fall icke inträffat.
Detta slutar jag deraf, att våra kassor alltmera och mera begagna sig af den utaf mig föreslagna utväg.
Jag förnyar min anhållan att den föredragna punkten i Betänk, måtte af R. o. Ad. afslås.
Som åtskilliga ledamöter torde hysa farhåga att bifalla denna punkt, så, ehuru jag anser benne mindre grundad, hemställer jag likväl om icke Ståndet ville honom förbigå, intill dess vi komma till de §§, der Hr von Köchs m. 11. motioner afhandlas.
Ståndet blir derigenom i tillfälle att slutligen pröfva huruvida man bör fatta det beslut här föreslagits.
Hvad derefter beträffar den större tillförlitlighet i upgifter till Taxerings-komitéerna, hvilken den siste talaren ansett vinnas derigenom, att de aflemnas på ära och tro: så hyser jag, likasöai Utsk. tvifvelsmål derom.
Jag vill t. ex. anföra hvad som inträffat med taxeringsman, hvilka skolat beskatta efter heder och samvete, som lärer motsvara ära och tro, om det icke innebär mera.
I en af våra landsortsstäder, der fattigvårds-afgifterna bestämdes af en dertill serskild vald Taxerings-komité utan att besvär deröfver finge anföras, hände nemi., att en borgare, som fann sig missnöjd med åtgärden, för en af taxeringsmännen klagade deröfver, att denne gjort honom orätt.
Ordvexling upstod dem emellan, och, på taxeringsmannens svar, alt han beskattat den klagande efter heder och samvete, invände den sednare: du vet icke hvad de betyda.
Jo! det vet jag, gemälde taxeringsmannen; heder är: att jag taxerat dig hederligt, och samvete är medvetandet att hafva så gjort.
Då Bevilln:sUtsk. uti sitt nu afgifna förslag bibehållit stadgarne eller grunderne i nu gällande Bevilln:s-förordn.
, härrör icke sådant af öfvertygelse om dessa grunders rigtighet eller ovetenhet af de skäl till anmärkning, som mot dem kunna göras och hvilka Hr von Koch äfven framdragit.
Emot de hittills antagna grunderne för bevillningens utgörande finnas två väsendtliga anmärkningar.
Den ena består deri, att, ehuru en så hög bevillnings:proc. blifvit stadgad, man likväl icke afsett att bevillning derefter skall utgå, enär den f. n. utgöres med omkring endast 2,000,000 R:dr eller efter 2:dra Art. 1,400,000 R:dr.
Häri ligger otvifvelaktigt ett stort fel.
Den andra anmärkningen åter består deri, att då man icke mäktat att genom kontroller närmare bestämma bevillningens utgående för den ena eller andra samhällsklassen, är deraf äfven en följd, att bevillningen på ett ställe ulgår till fulla proc:n, men på ett annat ) Den 24 Maj f. m. 253 åter långt derunder, hvilket alltså innebär en orättvisa.
Allt detta liar Bevilln:sUtsk. icke förbisett.
Utsk. har äfven med mycken upmärksamhet följt de motioner, som till afhjelpande af dessa olägenheter blifvit väckte och till Ulsk. remitterade.
Utsk. har också ganska mycket öfvertänkt möjligheten att kunna beträda en bana, som kunde leda till en rättvisare beskattning, men Utsk. har likväl icke vågat försöket och det af skäl, att derest Hr von Köchs förslag bringats otill lag, hade bevil!nings-proc:n utgjorts , endast efter en proc.
Åtskilliga ledamöter i Utsk. insågo visser ' ligen, att med tiden bevillningen möjligen kunde komma att så som nu utgå med 5 proc., men jemväl, alt under mellantiden ett betydligt deficit i Statens inkomster ovilkorligen skulle upstå.
Det är icke tänkbart, alt de sorn skola taxeras, genast till siffran upgifva det verkliga belopp, hvarföre de skola utgöra bevillning, enär nu gällande förordning tvingat dem att så göra, och följden häraf har varit, att mången icke utgjort bevillningen till J:del, ja icke ens J^del af hvad han bordt.