Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om, hvad jag nu här förutsatt, äger sin rigtighet, så frågar jag, om det väl är klokt och med en sund statskonst öfverensstämmande, att bevilja Judiska Nationen så vidsträckta friheter, som Utskottet föreslagit.
Då de icke, till följd af sin trosbekännelse, kunna bekläda något Embete i Staten, icke deltaga i lagstiftningen, skola de evigt blifva afskilda från öfriga medborgare, och blotta farhågan att beröfvas de rättigheter man tillagt dera , skall hos dem alltid underhålla och nära ett enskildt interesse eller en Judisk esprit.
Ju mera tillfälle dem lemnäs att drifva handel på. landet och i städerna, att förvärfva egendom och jord, ju vidsträcktare och vådligare skall deräs inflytande blifva, och kanske skulle den tid kamm::, då en stor del af vår handel, af våra bergverk och hufvudsakligaste näringar af Judar innehades , så framt de med försigtighet och planmässigt begagna de friheter, för dem nu föreslås.
Dessa farhågor skola icke synas öfverdrifna, om man jemför den Svenska national-caracteren med Judarnas, om man besinnar att Judarnas hog, deras själskrafter idkeligen äro riktade derhän, att förvärfva jordiska ägodelar^ att de i detta afseende äga Ridd, o. Ad Prof, N:q 43, 44. 333 Den 15 Juni, framför oss ett stort men icke afundsvärd företräde ; att med denna rigtning det slutligen skall lyckas dem att spela en stor del af landets förmögenhet och rörelse-capital i sina händer, då de icke här träffa någon, som med dem kan täfla i slughet och omtanka; att de efter hand skola utmärgla och suga musten af landet, och erhålla allt större medel att undertrycka det Folk, som varit^nog lättroget att emottaga dem i sitt sköte.
Judarnas anspråk böra vara tillfredsställda, om dem äfven hädanefter förunnas rättighet att i trenne af Rikets större
Städer bosätta sig och der idka handel och näring, hvarest man på dem kan hafva en nogare uppsigt.
Med denna inskränkning synes mig hvad Utskottet föreslagit om silfvers deponerande i Banken af de Judar, som härstädes vilja vistas, vara ett tjenligt tillägg i JudeReglementet, och skulle jag hafva önskat att Utskottet, utan att rubba samma Reglementes hufvudgrunder, endast föreslagit sådana rättelser, som, om möjligt vore, kunde förmå handlande Judar, a:t icke ensamt importera och handla med vexlar, utan att befatta sig med exporten till utrikes ort af våra produ-, < eter, hvartill de hittills visat föga böjelse.
Slutligen anhöil Herr Heykensköld, att Utskottrts Betänkande, jenne hans anmärkningar, måtte blifva återreinitteradt.
Herr Mannerstam, jjohan:
Jag vill icke utan närmare undersökning dela de hårda anmärk - Den 15 Juni.
S39 ningar, som, af erne värda Ledamöter, blifvit gjorda emot Judarna.
Med Utskottet instämmer jag i frågan om deras qvarblifvande här.
De medlemmar af denna folkstam , hvilka hitkommit med Regeringens tillstånd, och på god tro bosatt sig i Riket, kunna ej utan en orättvisa, oförenlig med Nationens värdighet , fördrifvas.
Men mera problematiskt lärer det vara, huruvida man bör inbjuda flera att hit inkomma.
Antingen böra de få fritt inträde i Sverige, och njuta lika rättigheter med alla andra utländska män, som här fästa sin bostad, eller ock bör afgiften för denna förmon ökas med ett o till de föreslagna summorna.
Svensk medborgare rätt bör ej vara fal , men skall han vara det, så kan priset derpå icke uppskattas nog högt.
Rättigheten för Judar att nedsätta sig på landet torde ej medgifvas, om icke på mindre tätt bebodda orter i Rikets nordligaste provinser.
Grefve Liltjener antz, Johan Wdheltn, yttrade sig ej finna den föreslagna summan , som för Judars inträde i landet skulle erläggas, vara stridande emot de liberala principer, som utmärka Utskottets Betänkande; men ville medgifva, att någon anstalt torde vara af nöden till förekommande af Tiggarefudars bosättning i Sverige För sin del önskade Grefven att Herr LandtMarskalken måtte göra proposition till antagande af Betänkandet.
Flera röster hördes yrka på proposition. 340 Den 15 Juni.
Friherre Stael von Hollstein, Corfitz Ludvig-.
Lika så litet jag kan billiga deras tänkesätt , som vilja, genom svåra inskränkningar i judarnas rättigheter, tvinga dem att öfvergifva landet, och derigenom störa fides publica , sorn bör hållas helig emot hvem som heldst, lika så litet kan jag finna skäl, att till den grad utvidga deras rättigheter, som Särskildta Utskottet tillstyrkt; ehuruväl man måste medgifva, att Judarne här i landet föra en stilla och saktmodig vandel, det är också icke kändt, att de för gröfre brott och våldsamheter varit tilltalade, utan i den delen kunna tjena till uppbyggligt exempel åt andra; det enda man kunnat tillvita dem är, att icke låta tillfället gä sig ur händerna der de kunna, på nästans bekostnad, förkofra sig, hvaruti de dock hafva ifriga medtäflare, äfven ibland de Christna; så anser jag dock , att denna saktmodighet hufvudsakligen härleder sig derifrån, att de lefva i ett förtryckt tillstånd; skulle de tilltaga till antal och magt, torde detta förändra sig; deras Religion är fanatisk, alla sådana secter äro farliga då de blifva mägtiga; detta skulle säkert inträffa med Judarna, om de finge besitta jord; snart skulle man se de största och flesta egendomar i deras händer; deras begär skulle icke härmed vara tillfredsställda; att kunna bekläda RiksEmbeten och deltaga i styrelsen skulle derefter blifva ämnen för deras ifriga bemödande; man torde invända, att deras Religion lägver hinder i vägen härföre; men då våra Grundlagar äro täta förändringar underkastade, samt nu varande tids tolerance här i lan - Den 15 Juni. 341 det ger anledning tro, att Religionen i en framtid intet lägger hinder i vägen för åtnjutandet af allmänna medborgerliga rättigheter, så är en sådan gissning ingen omöjlighet; man skulle då få se, att åtmindstone de Embeten, hvarvid tältet för deras egennytta vore opp 't, skulle falla på deras lott; de skulle blifva Chefer för Statens drätselverk och commerce, StatsSecreterate vid Financen, Imendenter v J Coramrssariaterna m. m Jag anser derföre vådligt låta dem besitta jord ; de skola slutligen fördrifva derifrån Landets infödingar ; således må vi låta bero vid dem vi håfve redan i Landet, men icke införskrifva flera; detta mitt anförande torde få åtfölja Betänkandet, då det återremitteras.
Vid de ofantligt skiljaktiga meningar, som i detta ämne blifvit het i behandlingssättet böra iakttagas; och det så mycltet mer, som icke allenast en del medmenniskors timliga välfärd i mer eller mindre mån derå beror, utan Samhällets sanna förmon eller skada jemväl bör ingå i beräkningen för detta ämnets slutliga afgörande.
Men hvad som hos mig mer än allt annat verkat den öfvertygelse, att Höglofl.
Ridderskapet och Addn har skäl att återremittera Betänkandet till en ytterligare handläggning, är min öfvertygelse om grunderna, hvarifrån denna fråga hufvudsakligen bör bedömmas.
Rättnu sans fordringar äro härvid de starkaste: de dernäst ära billighetens.
Särskildta 342 Den 15 Juni, Utskottet utgått från samma åsigt, derom är jag fullkomligen öfvertygad; men anser dock de tillstyrkta förändringarne i JudeReglementet, icke fullkomligen ledda från nämnda grundsatser.
Det Särskildta Utskottets vidtagna åtgärd, att från Judiska Samfundets härvarande föreståndare infordra de upplysningar och förklaringar, hvartill en mängd mot hela Judiska Nationen ställda beskyllningar gifvit anledning, bjöd så väl rättvisan som alla hittills erkända Lagprinciper, hvaraf säkert i första rummet bör ställas den, att aldrig dömma utan kännedom om förhållandet
Af ofvannämnda förklaring och densamma åtföljande
Bilagor är tillräckligen upplyst och med verkliga bevis ådagalagdt, att alla de klagomål, som med en viss öfverdrifven ifver blifvit framställda emot härvarande Judar, äro ogrundade . och att de lika så litet kunna förebrås hafva öfverträdt Sveriges Lagar och Författningar samt det för dem särskildt utfärdade nådiga Reglemente, som det kan läggas dem till last, att, sedan de utgjort sina till Staten åliggande skyldigheter, de genom kok omtanka och sparsamhet beredt sig bergling eller förmögenhet.
Sedan detta förhålhnde nu är fullkomligen utredt, är den slutföljd klar, att långt ifrån att utdrifva Judiska Nationen från ett Land, der de på Konungs och Ständers försäkran om beskydd bosatt sig, med förlitande att den ära och ordhållighet, som från urminnes tider utgjort grunddragen i Sven - Den 15 Juni, 343 ska nationalcaracteren, skulle blifva en tillräcklig borgen mot egennyttans eller földomens blinda förföljelseanda} men snarare genom klokt beräknade Författningar bör söka uppmuntra och leda Judarnas omtanka och företag på sådana vägar, hvarigenom de kunna blifva mest gagnande för Staten, * Dessa sanna och enkla grundsatser för en säker ledning till försiag at eit nytt judeReglemente har Utskotta uti det afgilna Detänkandet så klart utvecklat, att jag dervid intet finner att tillägga, bien hvad Höglofl.
Utskottet på sådana grunder uppgifver såsom resultat, synes mig reku ti 1 aira delar svarande emot de föregående ptin iperna. 1:0
Anser jag de redan här bosatte Judar och deras barn icke skäligen kunna åläggas svårare vilkor, än de som voro löreskrifna vid deras inflyttning, så vida såtLne skyldigheter, som dem åläggas, icke äfven skola sträcka sig till andra som drifva samma handtering, och för hvars utöfning afgiften föreskrifves.
Det enda undantag jag härvid anser lämpligt, vore att de, i stället för uppvisande af en viss summa, till Burskaps vinnande, densamma deponerades i något afRikets Penningeverk, mot erhållande af 5 procents renta.
Och sådant på den grund, att man har all anledning tro det missbruk lätteligen kan ske på det hittills föreskrifna 344 Den 15 Juni. sätt, nemligen då summan endast behöft uppvisas. 2:0
Med erkännande af nyttan att Judar ingå i producerande handteringar och handtverkérier, tror jag det icke vara förenligt, att dertill för dem göra utvägarne svårare än för alla andra
Så länge upplysningen icke gjort allmännare framsteg inom vårt kära Fädernesland, än att skråtvång och andra för näringsfriheten i vägen lagda hinder ännu försvaras och utan blygd hänföras till Ståndsprivilegier, är redan den enskildta industrien så fjättrad, att det icke synes lämpligt för Judarna lägga ytterligare hinder vid utöfringen af fria menniskors ostridiga rättighet, att efter eget val använda sin arbetsförmåga, och på ett för Staten gagnande sätt förtjena uppehälle. 3:0 Ehvad afgift som må komma att åläggas Judarna vid Burskaps vinnande, synes mig det tillägg böra. göras , att den Jude eller af Judisk härkomst, som antagit och bekänner Christna Religionen, då ågern rätt att uttaga sitt insatta capital, eller den del deraf i lika myntsort, som honom i arf tillfallit.
I öfrigt finnér jag Herr Häradshöfding Sjöboms afgifna Betänkande äga så sann förtjenst, att jag räknar som en heder att med honom till alla delar få instämma.
Den förändring han föresla git vid 11 §. af JudeReglementet, synes Den 15 Juni. 345 förtjena ett särdeles afseende, såsom ledande till det nyttiga föremål, att närmare fästa Judarnas enskildta interesse vid Statens Af hvad Hpglofl.
Utskottet öfver Häradshöfdingen Spboms förslag yttrat, hemtar jag dessutom anledning, att
Utskottet vid en förnyad pröfning af ämnet närmare kan förena sitt utlåtande med hvad han föreslagit.
Jag inser visserligen icke någon våda af flera Judars inflyttande till Riket, utan tror tvärtom att sådant kunde i flera hänseenden medföra nytta} men då jag funnit månge aktningsvärde män hysa farhåga i denna del, och Riksens Ständer dessutom , hvad dem beträffar som ännu icke sig här bosatt, kunna, utan hinder af gifna försäkringar, försvåra vidare inflyttning eller d-n alldeles förbjuda, så tror jag att, i närvarande politiska ställning, man kunde tillägga den underdåniga anhållan, att Kongl. Majtt täcktes pröfva, huruvida, med de af Utskottet föreslagna vilkor, det må tillåtas Judar hädanefter inkomma eller icke.
Om detta ämne är för öfrigt så mycket skrifvet och taladt, att jag icke vili borttaga tiden med upprepande af alla de mer eller mindre rimliga anmärkningar, som blifvit framställda mot Judarnas qvarblifvande.
Den, att Judar slutligen äfven skola blifva Embetfimän, förfaller, då sådant i Grundlagen uttryckligen är förbudet, 346 Den 15 Juni.
Den med sannolikhet mest öfverensstämmande anmärkning, att Judarnas olika Religion skall alltid göra dem främmande för det t>or«i gerliga Samhälle hvaruti de blifvit inlåtne, tior jag dock af sig sjelf förfaller, när man genom Författningar för dem lättar utvägarne att jå ett verkligt interesse i det Samhälles upprättande, der de njuta beskydd, och detta skall ofdbart inträffa då de kommit i besittning af fastigheter, och för öfrigt finna sig behandlade såsom medmenniskor.
Hvarken kan af Judarnas Religion hämtas anledning, eller är det i öfrigt tänkbart, att de skola åsidosätta enskildta fördelar derföre att de stå i sammanhang med Statens.
Aldramindst kan sådant rimligen befaras af personer, som genom yrkande, att alla härvarande
Judar skola som skadedjur anses och från Riket utdrifvas, gifvit tillkänna huru litet de sjelfve iakttaga sin egen Gudomliga Läras upplysta föreskrift, att älska sin nästa såsom sig s i eif, och af hvars slutföljd igenfinnes den lärdom, som utgör första vilkoret för moralisk syftning: att allt hvad J viljen att andre skola göra eder, det gören J ock dem.
Till slut vill jag nu blott hafva äran nämna, att då jag så ofta hört anföras, att flera Judar aldrig kunna få annat fädernesland än penningeskrinet, medgifver jag detta påstående, men är likafullt öfvertygad, att så beskaffade patriotiska tänkesätt skola igenfinnas till icke ringa antal bland alla folkklasser, alla olika Religions-bekännare, alla Nationer och Den 15 Juni. 347 tungomål, der penningens magtägande verkan hunnit blifva känd.
Man kan likväl lyckönska sig, att i Sverige, enligt hvad en det Vällofl. BorgareStåndets Ledamot, Herr CommerceRådet Santesson, uppgifvit:
Svenske handlande till Kronans och Statens bästa under förflutna krigsåren gjort de största uppoffringar och förlusier, utan att deröfver föra någon klagan.
Förmodligen har Götheborg i detta ådagalagda patriotiska nit föregått med exempel, hvarföre det gör mig hjertligen ondt, om denna stadens Grosseurer på sådant sätt skulle blifvit fattiga ; hvarpå dock i allmänhet lärer kunna tviflas.
På de skäl jag nu haft äran yttra, får hos Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken jag vördsammast anhålla om proposition till återremiss af Särskildta Utskottets Betänkande.
Herr Gr efvens och Landt Mar skalkens derefter framställda fråga, om Ridderskapet och Adeln bifölle den begärdta återremissen, med de dervid gjorda anmärkningar, till Särskildta Utskottets ytterligare handläggning ?
Besvarades med ett starkt Ja, Grefve Lilliencrantz, Johan Wilhelm, hemställde, om man ej dervid borde anmoda Utskottet att inkomma med ett fullständigt utarbetadt förslag till det omtalta nya JudeReglementet ?
Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade derefter propositionen om Betänkandets återförvisning jemte detta tillägg.
Bifölls. Ankom och upplästes Kongl. Maj:ts Nådiga svar uppå Riksens Ständers underdåniga skrifvelse, angående Riksdagens förlängande till den j6 Juli detta år, gifven Stockholms Slott den 14 dennes, hvarigenom Kongl. Maj:t, på sätt RegeringsFormens 109 §. stadgar, dertill velat lemna sitt Nådiga bifall, tillförseendes sig Kongl Majt, att Riksens Ständer ej lemna ur ögonsigte nödvändigheten att under den således förlängda tiden med den skyndsamhet behandla de äntiu oafgjorda ärendernas gång, att Riksens Ständer derefter må utan hinder genast kunna hemförlofvas.
Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan half 3, In fidem protocolli Äng. von Hartmansdorff, Den 15 Juni. e. tn. 349 'Torsdagen den 15 Juni.
Ridderskapets och Adelns Plenum den 15 Juni 1815. S. D.
Vid förnyad föredragning biföll Höglofl.
Ridderskapet och Adel* följande Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottets, den 1 dennes afgifna och den g nästföljande på bordet lagda Betänkanden: ::o Angående Veddö Socknemäns skyldighet att forsla resande öfver Ålands haf. 2:0
Om tidens bestämmande för vägsyner, uti Publicationerna derom. 3:0
Angående återupplifvandet af Kongl. Brefvet den 23 September 1747, angående prestanda till Bruken af åboerna på de till Skatte köpta Kronohemman.
S D. Följande Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottets, den 26
Maj afgifna och den 8 nästföljande på bordet lagda, Betänkanden blefvo, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, jemte desamma, till Utskottet kterförvisade, nemligen: Den x 5 Juni. e. m, Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottets, den 8 dennes på bordet lagda, Memorial af den i nästföregående, i anledning af väckt fråga om betalning för Fångskjuts och Krono brefbäring.
Upptogs till afgörande Allmänna Besvärs* , och OeconomieUtskottets, sedan den 8 dennes på bordet hvilande, och den 6 nästlidne afgifna, Memorial angående väckt fråga om större frihet att begagna kalkbrott på Gottland.
Friherre Cederström, ffacob:
OeconomieUtskottet har, i stöd af 90. §•
Regeringsformen, sett sig icke kunna upptaga den af Riksdagsmannen från Gottland, Lars Jac olss on Peinarfve, gjorde motion om ändring i den ordning, att hos LandshöfdingeEmbetet behöfva anhålla om tillstånd för att få använda på sina ägor befintlig kalkinylla och kalkstensbrott ■, men då d c mäste vara i stöd af en allmän Författning för Länet, som det öfverklagade- förhållandet uppkommit, så anser jag det åligga Utskottet, att genom HofCanzlerm infordra nödig upplysning om denna Författning, och derefter med Betänkande till Riksens Ständer inkomma , och då uppgifva om Utskottet till- eller afstyrker, att hos Hans Maj:t Konungen i underdånighet anhålla om ändring i närvarande Författning.
Då Ridderskapet och Adeln ansåg dessa anmärkningar hindra antagandet af Utskottets Betänkande IV.
Den 15 Jun i. e. tit. 353 Betänkande, blef detsamma, af dem beledsa? gadt, till ytterligare utarbetning återförvisadU Upplästes å nyo och biföl lös följande, den 8 dennes på bordet lagda , Betänkanden: 1:0 Från Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet, af den 6 dennes, till svar på Höglofl.
Ridderskapets och Adelns återremiss af Betänkandet om 5 Helgedagars indragning. s:o Från Statsutskottet, af den 31 Maj, angående Stockholms Stads samt de öfrig* Städernas Källarfriheter Sto Från StatslJtskottet, af den 31 Maj, angå? ende Riksdagsmannen Hans Hanssons från Kopparbergs
Län motion, om Kronoutlagornas debitering och qvittering efter Mar4 kegångspris 4:0 Från StatsUtskottet, af den 31 Maj, rörande Landshöfdingen m, m.
Focks motion om lön för år 1813. 5:0 Från StatsUtskottet, af den 31 Maj, rörande Riksdagsmannen Sandstins Memorial om tillstånd att få erlägga Kronoutskyl» derna i Spannmål, 6:0 Från StatsUtskottet, af den 31 Maj» Otti Ridd, Q. Ad, Prat, N:o 4^.
Den 15 Juni. e. itt. underhållande af Slottsbyggnaderna på Kungsör.
Företogs till afgörande Statsutskottets , den 8 dennes på bordet lagda , Betänkande , af den 31 nästlidne Maj, om tillÖkt penningeanslag för LagComitéen.
Friherre Stael von Hollstein, Corfitz Ludviga yttrade: Goda Lagar äro för ett samhälle af största vigt.
För att få sådana utarbetade, bör visserligen ingen kostnad sparas, ehuru de föreslagna 20O0
R;dr för hvardera af de arbetande Ledamöter 1 LagComiiéen synes vara mycket; heldst flere äro Embetsman häri staden, som innehafva löner förut. 1734 års
Lag är i det hela ganska god, och de lagrum, sorn tarfva förbättring, hade, kan hända, kunnat lättare blifva ändrade, på satt förut varit brukligt vid Riksdagarna.
Emellertid är detta icke egentligen föremålet för denna min anmärkning; det ar Lagskipningens förfall hvarpå jag önskar Högloft.
Ridderskapet och Adeln täcktes fästa sin uppmärksamhet.
Hvartill gägnar att använda kostnad för att erhålla goda Lagar, om de af Domaren icke enligt Lagens bokstaf toik.s?
Jag har ofta, fast förgäfves, fört denna klagan och yrkat rättelse hälmi, samt meta tillsyn af vederbörande öfver ett så vigtigt ärende, men alltid utan verkan j tvertom har det slutligen hlifvit förklaradt vara smädelse att yttra cn sådan klagan, utan Dell 15 Juni. t. M, 355 afseende derpå, att den möjligtvis kunde bevisas.
På detta rum tror jag mig dock kunna ansvarsfritt yttra denna klagan, hvaruti jag fullkomligen vitsordas af Kongl. LagComitéen; jag anhåller derföre att få uppläsa ett ställe ur LagComitéens Underdåniga Betänkande till Konungen, den 31 Mars detta år, sorn röret förändring med HofRätterna, och lyder sålunda: Afskrift. ”Huruvida HofRätterne, 1 deras nu varande skick, bättre tjena till bildningsanstalter för den ungdom som ämnas till Rättegångsverken, än oin Divisionerne utflyttas, torde slutligen tåla att nogare öfvervägas.
Det ät sant: när endast två HofRätter finnas i Riket, inställer sig vid hvardera ett stort antal ungdom; men den uppehåller sig der blott ett eller annan månad och ofta allenast några dagar, för att låta inskrifva sig i HofRättens Auscultants-längder.
De fleste söka sedan sin utkomst annorstädes, och hindras merändels af den stora aflägsenheten att någonsin återkomma.
Desse, som så vanligtvis stadna pä Landet, der de biträda vid Under-Domstolarna, användas till förvaltande af Domaregö* romål, utan att HofRätten ägt tillfälle att närmare lära känna dem.
Några få åter qvarblifva inom sjelfva HofRätten, för att förvärfva sig tour till de på stället varande sysslor bland betjeningen.
Hos dessa sednare, hvilka icke hufvudsakligen lagt hand vid sjelfva Lagskipningen, urartar den skicklighet, som för dem är af nöden, till en viss mechanisk färdighet, då 356
Den 15 Juni. e. ni deremot hos de förra, som arbetat blott vid en eller annan UnderDomstol, begreppen all. tid måste besväras af ett slags ensidighet, efter de speciella åsigter, som inom en sådan inskränktare krets varit gällande.
Om nu i stället HofRätter funnos i flera Landsorter, skulle icke allenast för den mindre bemedlade ungdomen lägenhet gifvas att någon tid årligen uppehålla sig vid närmaste HofRätt, mellan det den biträdde vid UnderDomstolarna, hvarigenom, å ena sidan, all denna ungdom, efter inhämtad kunskap om HofRättens arbetssätt, hade skicklighet till täflan örn sysslorna bland dess betjening, samt, å den andra, HofRätten ständigt ägde kännedom om dugligheten hos dem som vore att använda till Domaregöromål i orterna, utan ock för de mera bemedlade tillfälle vara öppet att besöka särskildta HofRätter, och derigenom vinna så väl en större öfning, sorn den, till motverkande af den skadliga mechaniska rigtningen , nödvändiga insigt, att saker kunna i det yttre eller formella olika behandlas, utan att derföre lida till det inre eller väsendtliga.”
Hvilken reflexion kan man nu draga af detta LagComitéens Betänkande?
Jo ganska bestämdt den, att Lagskipningen i Landet måste vara i stort förfall.
LagComitéen bar i öppen dag lågt och för hvars mans ögon, att HofRätterne förordna till
Domaregöromåls förvaltande personer som de icke känna och som äro utan kunskap och skicklighet, LagComitéens beskrifning olver dessa Dm 15 Juni. e. m.
357 personers inträde och framskridande på denna vigtiga bana, är märkvärdig.
Det nämnes att ett stort antal ungdom inställer sig vid HofRätterna, men der blott qvarstadna ganska kort tid, och det ofta blott för att låta inskrifva sig i HofRättens Auscultantslängder 5 vidare, att desse, för sin utkomst, stadna på Landet, derstädes biträda vid UnderDomstolarna, samt användas till förrättande af Domare.göromål, utan att HofRätten närmare känner dem, hoc est, icke vet 0111 de äro skicklige eller oskicklige; ytterligare, att dessa få begreppen besväras af ett slags ensidighet, efter de speciel* åsigter, som inom en sådan inskränktare krets varit gällande.
Denna mening är ganska mystisk till ordalagen; man måste i sådant fälb försöka att gissa till den rätta.