Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber att i detta afseende få fästa uppmärksamheten derpå, att, vill man experimentera för att fa erfarenhet af huruvida en lag, som stadgar att mindre förseelser, stöld l:sta gången, o. s. v. skulle bestraffas med cellfängelse på kortare tid, vore nyttig och om den åstadkommc åsyftad verkan, eller att tillvägabringa en minskning i brottens antal och på samma gång i de stora omkostnaderna, förorsakade synnerligast genom de långväga transporlerne; så får man sannerligen icke någon erfarenhet genom att stadna vid den punkt, hvarpå man nu står, ty det säger sig sjelft, att man ej kan antaga en lag för en del af riket, som icke gäller i de öfriga.
Men om man äfven, såsom jag hört föreslås, skulle antaga alternativer, eller att domaren för dylika förbrytelser finge alternativt döma antingen till spö samt vatten och bröd, eller lill cellfängelse för viss tid, så vunnes ändå icke derigenom någon säker erfarenhet; enär blott 5 fängelser ännu äro färdiga, och det sålunda vore blott' i de provinserna, som dessa fängelser finnas, der experimenterna skulle kunna verkställas.
Men i dessa provinser kunde ju speciela förhållanden existera eller särskilda händelser inträffa, så t. ex. kunde på dessa orter brottsligheten vara större än på andra; på ett eller annat ställe kunde missvext inträffa, som vanligen föranleder till ökad brottslighet, o. s. v.; man skulle måhända, i följd af dylika lokalförhållanden, få en erfarenhet, vittnande emot systemet, utan att dock vara den rätta, men i allt fall ej en sådan, sorn kunde gifva någon ledning att bygga på.
Här har blifvit sagt, att dessa fängelsers uppförande skulle kunna förminska transportkostnaden högst betydligt; men en föreg:de talare har yttrat att en sådan minskning blefve obetydlig.
Jag ber få i det fallet fästa uppmärksamheten deruppå, att om vid tingsställena väl inrättade häradsfangelser funnes, så är det gifvet att personer inom orten, som för brott skulle häktas, komme att införas till det närbelägna häradsfångelset.
Nu deremot, då fängelser ej i alla härader finnas, och äfven, der sådana finnas, de allmänneligen ej äro ämnade till annat än att tjena till förvaringsrum för fångar vid transporter, eller under pågående ransakning; så måste de som för brott häktas, i afbidan på ransakning skickas till det ofta på långt afstånd belägna länsfängelset.
Sålunda händer inom Wester-Norrlands län ofta, att personer, som häktas någon gång för ganska ringa förbrytelser, måste transporteras lång väg, i vissa fall ända till 30 mil, för att sedermera till ransaknings undergående tillbakasändas samma långa väg.
Måste då ransakningen, för vittnens uteblifvande eller af annan orsak, uppskjutas, så får en dylik transport fram och tillbaka förnyas, hvarigenom naturligtvis kostnaderna stiga till ofant - Den 23 Februari f. m. 047 liga summor.
Det är af sådan anledn. som jag för min del åtminstone tror högst betydliga besparingar kunna göras.
Det är ock af samma talare omförmält att ordf. i socknenämderna skulle hafva tagit tro- och huldhetsed af folket vid Konungens uppstigande på tronen.
Della hörer ej till ämnet, men efter del är vidrördt, så torde jag få nämna, alt jag ej känner hvarken någon författning derom eller att särskild föreskrift i sådant hänseende blifvit meddelad.
Jag vet åtminstone säkert alt då tro- och huldhetseden år 1S44 aflades i Hernösands län, skedde det dels inför häradshme och dels inför presterskapet i församlingarne.
Hr Edcnhjelm har åberopat sin erfarenhet såsom bevis för. att, i de trakter der häradsfängelser finnas, den kringboende befolkningen likasom besmittas af dessas granskap.
Denna uppgift kan jag visserligen ej bestrida, men finnér tillika just detta bevisa bristfälligheten af de nnvar. häradsfängelserna och nödvändigheten af nyas uppbyggande, der all kommunikation med personer utifrån förhindras.
Få dessa skäl röstar jag för bifall till betänk.
Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m.
Vid frågan om beslutande af ett pcnningeanslag, helst ett så betydande som det nu af StatsUtsk. förordade, måste vi otvifvelaktigt taga i betraktande, dels huru sig med den påstådda nödvändigheten af en sådan summas beviljande förhåller, dels och huruvida tillgångarna medgifva, att en dylik utgift bestrida.
Jag vill börja med att betrakta ämnet ur den l:sta af dessa båda synpunkter och sedermera öfvergå till den 2:dra; men jag ber dock att dessförinnan få anmärka att jag, lika med hvad Hr Rääf anfört, anser en stor otydlighet ligga uti de af Utsk. begagnade ordalagen, och att jag redan i denna otydlighet finner en omständighet, som alldeles icke är rekommenderande för anslagets beviljande; men då man i alla fall måste söka gifva någon tydning af ordalagen, vill det synas såsom meningen måtte vara alt, på sätt Hr Rääf yttrat, vi skulle genom bifall till detta anslag på förhand (så mycket vi vid detta tillfälle kunna göra det) ingå i ett anticipationsvis lemnadt medgifvande af det nya straffsystemets nytta.
I Utsk:s betänk, står nemi. ”att R.
St. måtte för uppförande af fängelser efter cellsystemet” etc.
Dessa ordalag äro, det måste väl hvar och en medgifva, mycket omfattande och sväfvande, samt låta sig särdeles väl lämpas till den syftning här antydd blifvit.
I afseende på anslagets användande för häradsfängelser, så hafva föreg:de talare ådagalagt, i hvilken hög grad det vore olämpligt att bortplottra en del af summan till sådant ändamål.
Hvad åter angår länshäktena, kan jag ej underlåta att, vid återkallandet i mitt minne af besök så väl i de på gamla viset inrättade länshäkten, som i de på det nya viset byggda, disciplinen befunnits i de sednare kunna vida lättare iakttagas, äfvensom flera andra fördelar dervid synts böra för fångvården vinnas.
Hr just.stats-ministern nyss oss meddelade, till honom inkomna rapporter af vid länshäk - 64S
Den 23 Februari f. m ten anställde fångpredikanter, hafva äfven gifvit oss en anledn., som bör förmå oss att i någon man medgifva fortsättning af de påbörjade byggnaderna i detta hänseende; äfvensom alt, då vissa län åtnjutit denna förmån, vi ej må sätta oss emot att de andra länen deraf efter hand komma i åtnjutande, allt under förutsättning af att tillgångarna det medgifva.
I afseende på den sednare frågan eller tillgångarna, så torde det för en hvar af oss blifva allt mera klart, att de gjorda beräkningarna på inflytande statsmedel varit allt för höga och vida öfverstigande de kommande statsintraderne; min öfvertygelse, som erfarenheten torde inom kort besanna, är åtminstone att förhoppningarne i detta hänseende sträckt sig långt utöfver verklighetens gräns.
För mig visar sig nemi. hvarhelst jag vänder mig, detta förhållande ganska tydligt.
I afseende på en inkomst t. ex., hvilken lill betydligt belopp blifvit upptagen, jag menar bränvinsskatten, så har jag, såsom ledamot af det Utsk. som i förening med Bevilln.Utsk. handlagt nämnde ärende, varit i tillfälle iakttaga huruledes ej endast bränvinsbränningens idkare funnit sig nödsakade att icke i allo tillstyrka den förhöjning, som varit åsyftad, i det grunderne för deras mening varit så talande, att man ansett sig pligtig fästa afseende derpå.
Likaledes ville jag fästa uppmärksamheten på förhållandet med den föreslagna nedsättuingen i tullafgifterna.
Jag delar alldeles icke deras förhoppningar, som tro att man genom dylik nedsättning skall komma till ett lika godt resultat som vi hittills haft; men kornme verkligen deras förutsättning att uppfyllas, så skulle del ske. genom en, utöfver närvar, handelsskick, mångdubbelt förökad införsel af utländska varor, förmodligen i synnerhet manufakturvaror, och ett sådant förhållande vore efter min tanka i alla händelser mindre önskvärdt.
Huru vill man då, när man ser medel på alla håll komma att tryta, bevilja ett anslag så stort som det ifrågavar., (»00,000 r:dr b:co, till ett sådant ändamål som det närvar., helst om det till sluts ej skulle befinnas hafva all den verkan på samhällets politiska intressen och moraliska väl, som man skulle önskat och som en mängd personer föreställa sig.
Det är kändt att BondeSt. (hvilket icke torde vara oriktigt alt i beskatlningsfrågor rådfråga eller åtminstone beakta) redan återremitterat ifrågavar. betänk.
Man har der hufvudsakligen uttalat 2:ne åsigter emot detsamma.
Den ena var den, att man borde så laga, att till häradshäktens uppbyggande, de vid 1840 års riksdag anslagna 100,000 r:dr mätte ersättas medelst nytt, enkom dertill beviljadt anslag; men de öfriga nu begärda 500,000 r:dr afslås.
Andre talare hafva likväl yrkat alt man borde anslå 100,000 r:dr om året, således 300,000 r:dr tillsammans, dock så att deraf först skulle afgå, i ersättning (ill häradshäklenas byggande, ett belopp af dem frångångne 100,000 r:dr, möjligen förhöjdt till 120,000 r:dr; hvarjemte i BondeSt. har talats derom, att man ogerna ansloge stora summor ensamt till uppbyggande af ståtliga palatser lill länshäkten, under det att häradernes invånare likväl torde blifva nödsakade med egen svett och möda bidraga till upprätthållande af häradshäktena.
Man kan sålunda visserligen ej kalla alldeles obilliga deras yrkanden att för detta sednare ändamål återfå hvad dem frångått och äf - Den 23 Februari f. m. 649 ven något derutöfver; men på sätt Hr Rääf anfört, måste man taga i betraktande, att ett uppförande af häradshäkten efter cellsystemet olvifvclakligt skulle medföra oerhörda kostnader vida utöfver hvad man ämnat och mer än landet mäktar utgifva.
Väl har jag hört Hr von Troil säga, att kostnaden ej skulle blifva så stor, och alt man jemväl endast skulle behöfva i de af träd uppförda häradshäkten inrätta dubbla mellanväggar, men deremot icke dubbla ytterväggar; oaktadt det väl mätte snarare ligga i fångarnes intresse att praktisera sig ut direkte i fria luften, än att praktisera sig in till hvarandra.
Hr von Troil har vidare omförmält den nytta ett högt plank omkring häktet skulle medföra samt beklagat, det sådana ej funnos vid nuvar. häradshäkten.
Vore verkligen ett plank så tillfyllestgörande, då betviflar jag ej att häradsboerne sorn helt säkert mäkta att sådant sjelfve uppbygga jemväl kunde förmås till uppresande deraf, så snart
Hr generaldirektören för fängelserna i riket derpå fästade uppmärksamheten, och då skulle vi vara från den saken lyckligt och väl.
Hr af Dalström har yrkat bifall lill betänk., på det att man mätte i häradshäktena kunna insätta soldater.
En omständighet förmodligen ovälkommen nog för dem, som velat bevilja anslaget, ej mindre än för dem, som äro af motsatt mening i hufvudsaken; enär häradshäktena dä måste byggas än större.
Jag vet ej om Hr af
Dalström i detta hänseende uttalar arméens opinion, och jag torde sålunda för ögonblicket få förbigå denna hans anmärkn., görande å min sida blott den reflexionen, att kostnaderna i följd af hans idé skulle om den vunne afseende i verkställigheten komma att ansenligen förökas ännu vida utöfver hvad Regeringen sjelf synes åsyftat, för så vidt sådant är oss genom den K. propos:n uppenbaradt.
Hvad angår den af Hr Akerman och flere andre talare påpekade förestående minskningen i fångforslingskostnader, så tror jag icke att den skulle pä något sätt kunna jemföras ens med de utgifter, som uppkomma ej blott genom detta anslags beviljande, än mindre med dem som blefvc en följd af detta systems fortsättande; ty förutsältom att detta anslag ej blifver tillräckligt för sitt ändamål, utan att vi vid nästa riksdags början hafva diverse länshäkten jemte hår och der i landet påbörjade häradshäkten att fullborda, så komme vi i den ställning, att vi antingen finge låta dem stå såsom ruiner eller ock måste vi låta fullända resningen och lägga tak på dem, sålunda åsamkande landet ännu ytterligare kostnader, hvarpå man kanske i detta ögonblick ej är betänkt.
Må vi derföre snarare återremittera detta betänk., görande dervid i första rummet det förbehåll, att den summa, som komme att anslås, måtte användas till fullbordande af länshäkten, så långt den räcker, men ej lill annat.
Må vi dernäst under allvarlig pröfning taga frågan, huruvida anslaget kan, i anseende till statens ägande eller förmodade tillgångar, beviljas.
Jag har förut yttrat mig emot osannolikheten af åstadkommandet af de summor, man från början påräknat; jag tillägger att mig förefaller denna osannolikhet ganska stor.
Dä nu på andra sidan jemväl visar sig alt vi på anslag lill upprätthållande af rikets värdighet, anseende och försvar, jemte andra oundvikliga och 650 Den 23 Februari f m. vigtiga ändamål ej kunna göra så betydlig afprutning, som behofvet af lindring möjligen skulle kunnat eljest föranleda, så äro vi visserligen så mycket mera berättigade att påyrka nedsättning i ett anslag så stort sorn det förevar.; och då jag påminner mig att BondeSt. yrkat en nedsättning af 300,000 r:dr, så anser jag så mycket mer att vi böra göra så med.
Jag påyrkar sålunda, af flere här ofvan nämnde skäl, återremiss på betänk., i ändamål att ordalagen måtte förtydligas sä, att man klart deraf finnér att det icke är fråga om något annat än länshäkten; samt att StatsUtsk. måtte i betraktande af svårigheten att inbekomma den begärda summan, sålunda deruti göra en nedsättning, hvartill jag förslagsvis uppgifver 100,000 r:dr om året.
Månne icke man då visar sig ganska medgörlig, ända till verklig frikostighet med statens medel, när man deraf anslår en så stor summa, som hälften af den begärda, ehuruväl man icke lofvar sig så lysande frukter af användandet, som dem cellsystemets förklarade anhängare deraf vänta sig?
Jag anhåller att man mätte lägga tillbörlig vigt på den sålunda ådagalagde moderationen å vår sida; i det jag för öfrigt åberopar de äfven af mig omförmälde anledmna till mitt yrkande af återremiss, hvaruti jag framhärdar.
Dock vill jag tillägga att, ifall man skulle anse att det är detsamma om bränvinsskatten, detsamma om tullintraderna, detsamma om de öfriga inkomsterna tillåta utgiften eller ej, samt att den i alla fall måste ske såsom varande så högst nödvändig; då finner jag ett sådant resonnement otvifvelaktig! leda till den enda möjliga återstående utvägen: rikets fördjupande i gäld.
Må denna betraktelse fästa sig i vårt sinne äfvensom att dylik skuldsättning skulle ske, föranledd af ett sådant ändamål som detta.
Hr Rääf: Jag skall förbigå de punkter, som af Hr von Troil och Hr af Dalström blifvit anförda, hvilka dels af mig i mitt första dictamen hafva blifvit tillräckligt upplysta, dels också af sednare talare fullkomligt vederlagda.
Hr von Troil finner mig hafva nedlagt en särdeles vidlyftighet i utredandet af den nedsättning i sitt anseende som häradsh:ne redan fått vidkännas och ytterligare skulle komma att vidkännas i fall det system, som nu är ifrågasatt, skulle verkställas.
Från en gemensam källa eller lag-comitéen härflyta förslagen om nämndens allmänna val, om domstolarnas centralisation och om deras permanens.
Skulle än denna fråga om härads-central-fängelser komma att förfalla, så härleder sig dock derifrån allt det öfriga jag vidrört och hörer således på det närmaste till saken, emedan det uppkommer som en gifven och oundviklig följd af det ifrågavar. ämnet.
Hr von Troil, likasom Hr Akerman, har yttrat att för denna gången komme det ej i Iråga och är ej ämnadt att bygga annat än ransakningsfängelset Förgäfves har jag dock i den K. propos:n, i just.stats-ministerns promemoria, som i den K. propos:n åberopas, äfvensom i StatsUtsk:s utlåt, efterletat detta ord: ransakning sfängelser.
Jag finner der inga andra uttryck än penitentiärsystemet, cellsystem och straff-celler; dessa uttryck skulle sålunda betyda Den 23 Februari f. m. 651 både det ena och det andra, oell när sålunda det ena eller det andra kan sättas i fråga, så är ju ej blott det ena, sora några talare här förutsatt, ensamt under dessa uttryck innefattadt.
Hr von Troil har förundrat sig öfver, att jag i mitt anförande mot anslag af lagberedningen klandrat, att icke någon andlig man blifvit deruti inkallad; men han berömmer sjelf och jag berömmer ock på det högsta, andliga mäns inverkan på fångvården.
Det torde sålunda icke varit olämpligt att just de män, hvilkas verksamhet egentligen kommer att åstadkomma det goda, som af det nya systemet kan väntas, att dessa andliga män fått deltaga i uppgörandet af de lagar, hvilkas verkställighet och utförande synnerligen pä dem komma att bero.
Hr von Troil har upplyst att några häkten på landet af kronan underhållas.
Deras ringa antal bevittnar mer än tillräckligt att kronan ingalunda i allmänhet hittills fått vidkännas någon kostnad; då hon deremot hädanefter skulle få vidkännas hela utgiften för dem allena.
Samme talare har påstått att min uppgift, det cellsystemet ej skulle vara i något land antaget, vore oriktig.
Jag förnyar detta påstående och förklarar det från England anförda exempel vara utan grund, emedan man der experimenterar både med cell- och gemensamhetssystemet, under det man bibehåller de gamla stränga lagarna och de vanliga fängelserna.
Jag har tydligen i mitt skriftliga anförande sagt, att intet samhälle antagit detta system i sin helhet, och intet samhälle har försökt att införa det i dess fulländning.
Besparingen af skjutskostnaden har blifvit ytterligare omnämnd, och jag har fått det medgifvande, att denna minskning i kostnaden skulle, enl. min åsigt, i sin ordning komma att minskas genom forslingen från häradsfängelserna till centralhärads-fångelset; men man har låtsat bortglömma brottmålsvittnenas ersättning, hvilken skulle komma att vida öfverstiga den kostnad, som utgöres för fångforsling.
I afseende på min anmärkn. om förökade kostnader för dubbla mellanväggar af träd med sandfyllning har blifvit anfördt, att blott mellanväggarna skulle blifva dubbla men att ytterväggarna gerna kunde göras enkla, blott fängelset omgåfves med ett plank.
På landet finnes dock godt förråd på stegar, hvarmedelst man lätteligen kan öfverstiga planket för att sedermera operera på den der enkla väggen huru man behagar, under det att den ende hevakaren uppehälles af en annan fänge med prat eller ärenden.
Hr Akerman har omförmält häradshäktenas dåliga beskaffenhet, i min ort är det ej så.
Uti domsagans ena härad finnes en arrest med 2 stora och ett litet rum.
Uti 2:dra häradet innehåller arresten 4 större och ett eller par mindre rum.
De större kunna lätteligen klyfvas, hvarigenom man erhölle tillräckligt utrymme för att skilja dem som äro ransakningsfångar från de öfriga.
Om häktena inom Hr landshms län äro så illa beskaffade, torde det vara lätt för Hr landshm att, med sitt kända inflytande och då ingen viss byggnadsordning är i delta fall mig veterligen föreskrifven för häradshäktenas uppförande, förmå häraderna, i stöd af gällande lag, 652 Den 23 Februari f. m. alt bygga tjenligare arrester, utan att kronan skulle drabbas af denna kostnad, sorn slutligen tillkommer oss landtman att genom bevilln. återgälda; emedan det är ändock hufvudsakligen jordbruket sorn drager Sveriges största bevillning.
Då jag för närvar., liksom jag alltid gjort, erkänner behofvet af ransakningshäktet torde hvar och en inse det vara vida angelägnare att de små tillgångar, hvaröfver R.
St. nu kunna disponera, icke må användas på häradshäktena som dessförutan antingen redan äro eller lagligen böra i försvarligt skick hållas, utan ensamt på länsfängelserna, hvarest verkan, som man hoppas, kunde blifva god och der det återstår att göra mer än hvad nlivar, anslag kunna räcka till.
Då redan så mycket är talailt i detta ämne, skall jag söka att i möjligaste måtto vara kort i anförandet af hvad jag har att tillägga.
Jag instämmer i hnfviidsaken med Hr Edenhjelm.
Jag önskar att de 600,000 r:dr må beviljas, men endast för ransakningshäkten och bland dem blott för länsfängelset'.
Men emedan uttrycken i StatsUtskis utlåt, äro obestämda, och deruti ej är, på sätt Hr Rääf redan anmärkt, uttryckligen sagdt att anslaget skulle vara för ransakningshäkten allena, så behöfves, för tydlighetens skull, återremiss.
Han behöfves äfven för den skull, att man efter min tanka bör frän ransakningshäktet undantaga härads- och stadshäkten.
Jag skiljer för min del frågan om den nya strafflagens antagande eller förkastande, från detta anslags beviljande.
Det är möjligt att man tänkt sig det såsom ett slags tagande på hand för den nya strafflagens godkännande, men det är ej uttryckligen sagdt i betänk, och det följer ej heller, som mig synes, hvarken af ordalagen i den K. proposm eller i Utsk:s betänk.
J veten förut, mine Hrr! alt jag ogillar det nya straffsystemet, men jag vill ändock för min del medgifva det ifrågavar. anslaget, oberoende af hvilken strafflag som kommer att gälla här i landet; ty antingen den gamla å terställes eller en ny antages, så behöfvas på redan af flera talare anförde skäl bättre ransaknigshäkten än dem vi nu hafva.
Orsaken hvarföre jag önskar alt anslaget måtte begagnas lill länshäkten allena, är den som Hr von Troil redan uppgifvit, nemi. att ransakningsfångarna förvaras i länshäktena, och att sålunda förderfvet der blifver störst, på sätt Gr.
Posse nu förmält, så framt tångarne icke åtskiljas.
Skälen hvarföre stads- och häradshäktena böra, efter min tanka för närvar, uteslutas från anslaget, är, ej blott att tångarne i dem vistas kortare tid, utan äfven, att man ännu icke vet hvarest de nya häradshäktena, som till en del äfven blifva stadshäkten, skola förläggas.
Om det nya förslaget till fängelsernas reglering godkännes, så skulle de förenade härads- och stads-fängelserna komma att utgöra ett antal af 42.
Häradshäktena på landet särskildt skulle dessutom blifva 04; sålunda blott härads- och stads-häkten tillsammans 106.
Deremot finnas för det närvar, ej mindre än 316 särskilda tingsställen på landet allena, utom 85 i städerna hvaraf somliga hafva flera fängelser, om än andra hafva intet.
J sen följakt' Don 23 Februari f. m. 653 ligen, mine Hrr! hvilken stor skilnad det fir emellan det antal häkten, som för närvar, finnas, eller åtminstone borde finnas och det, som efter nya förslagets antagande skulle behöfvas.
Detta förslag är ännu icke R.
St. undersläldt, än mindre pröfvadt.
Om då härads1 häkten emellertid skulle anläggas, hvar skulle det ske?
Allmogen och häradernas innebyggare i allmänhet skola väl säga: häradshäklen skall byggas der lag bjuder, d. v. s. vid tingsstället.
Huru skulle ock Konungen kunna anbefalla ett häradsfängelses uppbyggande på annat ställe, än lagen bestämmer, då R.
St. ej förklarat att det får läggas annorstädes?
Genom anläggningen af 316 ensamhetsfängclser för häraderna allena blefve medlen otillräckliga.
Ville man åter antaga, att Konungen skulle, utan Ständernas hörande och allmänna lagens förändring låta anlägga fängelser annorstädes än vid tingsställena; hvad blefve följden?
Jo! möjligen den, alt de påbörjade husen blefve utan tak, om R.
St. icke godkände den nya fördelning af lagsagorna, som skulle medföra söndring af åtskilliga härader, upplösning af föreningar som ägt rum sedan svenska samhällen börjades, så långt tillbaka som Svenska historien går, och med hvilka åtskilliga kommunala inrättningar äro förenade.
Emellertid vore medlen uttömda, och Ständerna missnöjda, utan att riket vore fullständigt försedt med något slag af fängelser.
Det sednare blefve händelsen äfven om härads- och stadsfängelser skulle med R.
St:s samtycke innefattas under den anslagssumma, som nu är i fråga.
Då förhållandet är sådant, kan jag ej annat än tillstyrka att betänk, måtte återremitteras, på det att ett vederbörligt urskiljande af anslagets rätta föremål måtte göras.
Detta säger jag i afseende på lagen och organisationen; men vi skola äfven närmare se till kostnaden.
Efter den nya fängelseplanen skulle länshäktena allena komma att innefatta 1,773 ensamhetsrum.
Detta antal är visserligen icke öfverdrifvet, tvertom är det, enligt min öfvertygelse, alltför länga; ty i Rlekinge skulle det t. ex. blott blifva 78 sådana rum.
Hr Akerman, som der förrättat landsh.-embetet, har likväl nyss omförmält huruledes i ett enda rum i Carlskrona förvarades 90 fångar.
Der måste således finnas Jlera fängelserum och ännu flera fångar.
När skilnaden der är så stor emellan det förutsatta och det verkliga antalet, så bör man åtminstone icke antaga att summan af 1,773 ensamhetsrum är öfverdrifven, utan snai-are för liten.
Men låt henne vara den rätta!
Hurudant blifver då förhållandet?
Man ser ej af den K. propos:n och ännu mindre af StatsUtsk:s betänk., huru många ensamhetsrum, som blifvit och kunna blifva färdiga för den redan beviljade summan.
Men det synes vara 714.