Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I denna §. är det förbisedt, som erfarenheten visat flere gångor hafva inträffat; det har nemligen händ t, att en redlig gäldenär, som. nödgats gifva upp sin stat, har ägt sådant förtroende, att alla borgenärerne lemnat curatelen åt honom, och besynnerlig vore den lag, som skulle vägra creditorerne en sådan rätt, men obillig vore den lag, som skulle, anförtro åt pluraliteten ett sådant beslut emot de andras eller en endas bestridande.
När ett concurs-tillstånd inträffat, Den 9 Junii f. m. 245 visar det ovarsamhet af den, som uppgifvit staten, och då synes hvar enda borgenär vara berättigad, att stiga åt den, som en gång satt hans egendom på vågspel, att han ej vill ytterligare lemna den i hans händer.
Jag känner, att det fall inträffat, ej längre sedan ani höstas, att i en concours i landsorterna creditorerne i Stockholm behagade skicka ned en person, som ville, att creditorerne skulle öfverlemna förvaltningen åt cessionanten, då creditorerne i landsorten, som ej ville detta, icke hade annan utväg än att vidtaga ett steg, som de annars icke tagit, att nemligen begära cessionantens hållande under bevakning.
Då förklarade Götha HofRätt, att curatelen icke kunde lemnäs åt en person i sådan ställning.
Jag hade derföre önskat, att förslaget sä uppgjordes, att då alla creditorerne komma öfverens derom, att cessionanten sjelf må i bevakning af Boets angelägenheter förblifva, sådant må kunna ske, men att, om en enda bestrider det, creditorerne voro pligtige att viii ja gode män.
Rörande en annan §. anhåller jag äfven att få yttra mig.
Tvenne meningar hafva blifvit framställde om billigheten deraf, att pensioner få anslås till betalning af gäldenärens skulder.
Jag skall ej bestrida värdet af det försvar, som Friherre Ehrenborgh framstält, men jag skulle tro, att principen bör gälla emot alla, eller ock emot ingen.
Conseqvens eller likhet i lagstiftningen synes angelägnare, än hela 246 Den g Junii f. m. frågan, Här förekommer, att flere pensionsinrättningar äro så inrättade, att de undantaga pensioner ifrån att gå till gälds liqviderande.
Sådane äro CivilStatens och Armeens Pensionslnrättningar; om jag icke bedrager mig, äfven Amiralitetets.
De få personer, emot hvilka principen skulle gälla, voro då blott de Embetsman, som få behålla sin lön, när de taga afsked vid 65 års ålder.
Det synes som denna olikhet borde undanrödjas, och jag drager ej i betänkande att yttra, att sedan pensioner utur nyssnämnde cassör äro fritagne från att gå till liqviderande af gäld, de öfrige äfven böra fritagas.
Ett correctif finnes i alla fall deruti, att gäldenären kan sättas på Gäldstugan, och då har man säkerhet att utbekomma hvad som kan finnas.
Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja återremissen.
Till bemötande af de utaf Friherre Boije gjorde anmärkningar, anhåller jag få nämna, att jag icke kan föreställa mig annat, än att den casus, som Friherren nämnt ej kan vara annat, än en illudering af Författningen, hvilket ej är möjligt att mota genom någon redaction.
Jag skulle tro, att hela andan af Concourslagen visar, att man ej kan vara god man i sin egen concours, och att den
Domare gör emot lagen, som tillåter att så skulle ske.
Då den säger, att Cessionanten skall hålla sig inom sitt hus för att gifva upplys - Den g Junii f. m. ningar, lär det vara en klar sak, att lian ej kan hålla sig inom sitt hus och tillika vara god man.
Jag tror således ej, att det kan föranleda tvetydighet.
Hvad åter den andra anmärkningen om pensioner angår, så får jag förklara, att det slag af pensioner, som Friherre Boije afser, nemligen Embetsmäns, sedan de kommit till den ålder att få behålla lönen såsom pension, ej egentligen är o pensioner, och ej hela så.
Det heter uti afskedet för den Embetsman, som kommit till den bestämda åldern, att han öfverflyttas på indragningsstat för att derifrån sin lön till godo njuta.
Det är ett fortsatt tillgodonjutande af lönen med af staten frånträdd rättighet till tjenstgöring.
Hvad correctivet om bysättning angår, tror jag ej, att ändamålet med bysättning skulle vinnas, om pensioner kunde undantagas.
Då vore bysättning öfverflödig emot den, som ej hade annan tillgång, än pension.
Jag har redan förut gifvit tillkänna den grundsats ETtskottet antagit, att bysättning ej är något sträft’, utan endast ett medel att framskaffa tillgång, der den finnes.
Finnes ej tillgång, så verkar det ej.
Det skälet förfaller då af sig sjelf. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid LagUtskottets förevarande
Betänkande gjorde anmärkningar a48 Den 9 Junii f. m. tora föranleda till detsammas återremitterande.
Föredrogs 5 nyo Herr Rosenqvists, Fredrik Leonhard, den 25 sistlidne Maji på bordet lagde Motion, att Utskottens Betänkande icke måtte till öfverläggning företagas, förr än en plenidag förflutit, efter det de tryckte exemplaren deraf till Ridderskapet och Adeln inkommit.
Det är visserligen i allmänhet nödvändigt, att man genom de tryckta handlingarne får tillfälle taga kännedom af målen, men det inträffar ibland händelsei, då skyndsamhet fordras, och då följagteligen ett sådant stadgande, som det föreslagne, kunde vara betänkligt.
Möjligen kunde man ännu en Lid bålla ut med saken, men mot Riksdagens slut varder det ogörligt.
Om man skulle fatta ett sådant beslut, borde det ske för en månad eller fjorton dagar i sänder.
Men jag ser ej, huru det kan fattas i ett Stånd, utan att fattas i alla, och då skulle målet först remitteras till Utskott.
Jag tillstyrker så mycket mer att saken må förfulla, som det enligt grundlagarne är hvar och en obetaget, att, med biträde af en annan Ledamot, lägga en sak för andra gången på bordet.
Den 9 Jun ii f. m. 249 Herr Rosenqvist:
Då det är bestämdt, att Utskottens Betänkanden skola tryckas, måtte väl meningen dermed vara, alt de af Ståndets Ledamöter skola läsas, innan de discuteras; ty jag kan aldrig föreställa mig afsigten vara, att
Discussion skall gå förut, och Betänkandet komma efter.
— Det är ej lang tid, som jag föreslagit; blott att ett Plenum skall förbigå, sedan Betänkandet inkommit.
I händelse Plenum inträffar om Måndagen, och Betänkandet då bordlägges, samt Plenum utsattes dagen derpå eller Tisdagen, bör discussion då ej kunna företagas, utan först i det derpåföljande Plenum.
Under detta Riksmöte, då Hans Excellcnce Herr Grefve Carl de Geer är LandtMarskalk, kan visst aldrig någon surpris befaras, mindre inträffa; men Hans Excellcnces tid är som hvarje clödligs obestämd, och jag betviflar möjligheten att erhålla en annan Carl de Geer, eller en LandtMarskalk, som äger den fullkomlighet i både vilja och förmåga att handla så opartiskt båda Statsmakterna emellan, som Hans Excellence under loppet af 2:ne Riksdagar gjort.
Våra Protocoller under förflutna Riksdagar lemna beklagligt nog upplysning om motsatta förhållanden, och det är till förebyggande deraf i en framtid, som jag väckt den ifrågavarande Motion.
— Jag anhåller vördsamt, att frågan måtte till RiddarhusUtskottet varda remitterad.
25o Den 9 Jun ii f. m. Herr Hjerta, Gustaf:
Jag anser något heslut i denna del ej kunna fattas.
I följd af Riksdagsordningen måste föredragningen bero på det sätt, hvarpå Utskotten insända sina Betänkanden, samt det sätt, hvarpå LandtMarskalken och Ståndens Talmän finna lämpe!igast att föredraga målen.
Om ett vigtigt mål skall förekomma, och boktryckcrierne äro så upptagne, att de ej kunna trycka Betänkandet, så finner
Utskottet lämpligt att inkomma med ett skrifvit exemplar.
På samma sätt är det LandtMarskalken och Talmannen förbehållit att göra målen till öfverläggningsämnen och föredraga dem.
Jag tror således, att ett beslut, fattadt af Ståndet i detta afseende, skulle strida emot Riksdagsordningen och våra föreskrifter, så vida det ej låter tänka sig, att icke alla göra hvad möjligt är för att befordra tryckning af de vanliga handlingarne.
Vi böra erinra oss, att det beslut, som är fattadt om tryckningen, blott är till befordrande af skyndsamhet, men icke kan det föranleda någon ändring i Riksdagsordningen.
Jag tror, att Motionen bör förfalla, och ser ej, till hvilket Utskott den skulle kunna remitteras.
Herr Lefrén, JoJian Pehr:
Då jag begärde ordet, var det för att yttra mig i samma anda som Herr Hjerta nu talat, och jag får således hlott förena mig med honom.
Den 9 Junii f. ra.
I anledning af Herr Hjertås yttrade okunnighet, till hvilket Utskott min Motion skulle kunna remitteras, får jag upplysa,, att det endast finnes ett, och detta enda är RiddarhusUtskottet.
Jag kan ej föreställa mig något af Utskott behandladt mål, som kan fordra sådan skyndsamhet, att det icke kan ligga på bordet den korta tid jag föreslagit, innan det till discussion företages.
Fullkomligen instämmande uti hvad Herr Hjerta anfört, får jag blott citera de §§. i Riksdagsordningen, som tyckas lägga hinder i vägen för Motionen.
Det står nemligen i 47 §•
Riksdagsordningen, att målen skola föredragas i den ordning de , hvart slag för sig, inkommit; i 49 §• 2 momentet:
Dä saken från Utskott återkommit, b!ifve den efter järsta uppläsandet liggande på bordet.
Den kati vid nästa föredragning , ehvad öfverläggning ägt rum eller ej, på flere ledamöters f örenade begäran, åter hvila o. s. v. När det nu är bestämdt sagdt, i hvad ordning målen skola föredragas, och med hvad vilkor de få hvila, så kan ej ett
Stånd bestämma andra vilkor.
Jag hemställer således till Herr Grefven och LandlMarskalken, örn någon Remiss kan äga rum.
Då Ridderskapet och Adeln fattade det beslut, att Betänkan - t * Den g Junii f. m. derne skulle tryckas, var väl meningen §j att derigenom lägga hinder i vägen för ärendernas gång.
Meningen var att lätta den.
Jag skulle då anse oriktigt och farligt, att genom ett sådant beslut, som det ifrågavarande, lägga hinder i vägen för ärenderne.
Det är icke antageligt, då tryckningen går så långsamt.
Om tryckningen ei hade varit beslutad, hade Betänkandet om Tullen varit inne för 14 dagar sedan, men kommer nu in först i dag.
Den oskyldiga tid, då våra Grundlagar antogos, var det ej bestämdt, att Utskottens Betänkanden skulle tryckas.
Härigenom besvaras Herr Cederschjölds anmärkningar.
Jag förnyar hvad jag förut yttrat, att om man ej får Betänkanderne, förr än sakerne äro afgjorde, så kan man gerna vara dem förutan, ty sedan duga de endast till Maculatur.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att, enär /fy Riksdagsordningen stadgade, dels att uti Plena först borde föredragas de för RiksStånden . gemensamma ärender, och sedermera hvarje Stånds enskildta, alla i den ordning de hvart slag för sig inkommit, så framt ej Stånden derom annorlunda förordna; dels ock att dagen före hvarje Plenum borde uti den så kallade
Talmans-conferencen öfverens.kommas om följande dagens föredragningsäm - Den 9 J u n i i f. m. 255 nen, på det desamma må i möjligaste måtto hos alla Stånden tillika afgöras; men Herr Rosenqvists Motion, att hvarje Betänkande skulle ovilkorligen tryckas, och derefter öfver en Plenidag hvila på hordet, innan det finge till afgörande företagas, kunde föranleda till hinder för uppfyllandet af Grundlagens berörde föreskrifter; alltså och då §•
Riksdagsordningen lemnade tillfälle att, på der föreskrifvit sätt, a:ne serskilte gångor lägga hvarje Betänkande på bordet, och någon ytterligare derutöfver sträckt åtgärd i afseende å målens uppskjutande, såsom Herr Rosenqvist nu föreslagit, icke vore med Grundlagen förenlig, fann Hans Excellence sig icke kunna å Herr Rosenqvists ifrågavarande
Motion meddela någon handläggning, utan ansåg densamma böra förfalla; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma.
Jag anhåller att få reservera mig emot det beslut, som nu är fattadt.
Föredrogs å nyo Lag- samt Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskottens den iösistlidne Maji under N:o 3a afgifne , och den 29 i samma månad på bordet iagde, Betänkande, i anledning af väckta frågor rörande näringsfriheten.
Då jag tog mig friheten att framställa den motion, hvar - 254 Den 9 J u n i i f. in. om nu är fråga, hade jag för afsigt, att söka tillvägabringa en behandling af ämnet, afvikande från den behandling det erhöll vid sista Riksdag.
Då åtskilde man inre och yttre näringsfriheten uti 2:ne särskilta frågor; den ena behandlades af Lag- och EkonomiUtskotten, den andra af BevillningsUtskottet.
Följden var, att Sverige i 5 år till— godonjut.it del, den jag anser icke vara tjenlig för oss, under det inre näringsfrihet icke är medgifven.
Jag vill vid detta tillfälle icke tvista om yttre handelsfrihetens skadlighet, utan blott anmärka, att huru man än må anse den yttre handelsfriheten, bör man ej glömma, att försvararne deraf måste hafva till grund fri täflan.
Om man nu erkänner detta vilkor för den yttre friheten, så mäste man äfven medgifva näringsfriheten inom landet såsom vilkor för nyttan af den yttre friheten.
På denna grund yrkar jag, attfrågorne om yttre och inre näringsfrihet behandlas i ett sammanhang, såsom utgörande lrufvuddelar af samma sak; men yrkar äfven derjemte, att ej sammanblanda den ena med den andra, emedan det ena är ett Bevillningsmål, och det andra ett önskningsmål, ensamt tillhörigt Kongl. Maj:t.
Nu har dock saken icke blifvit i ett sammanhang behandlad utan söndersliten.
De 2 vigtige momenterne af min motion om inskränkning af Stapelstadsfriheten samt Bevakningsfrågan hafva af Lag- och EkonomieUtskot - Den 9 J u n i i f. m. 255 ten blifvit bänviste till BevillningsUtskottet, hvaraf följden blir, att saken stadnar i samma olyckliga tillstånd, som vid förra Riksdagen, d. v. s. att vi hafva systemet till hälften antagit, och sakna den delen deraf, sorn. innehåller alla correctiverna.
Jag kan ej låtta, hvarföre man vill undandraga Styrelsen all medverkan i detta fall.
Styrelsen har gifvit exempel derpå, att den lill Ständernas afgörande öfverlemnat rent af Ekonomiska mål att behandlas såsom lagfrågor.
En skyldig reciprocitet synes fordra, att Ständerna i frågor af vigt begagna den inbjudning, som 60 §.
Regeringsformen lemnar, och medgifva Kongl.
Maj:t temporairt att reglera Tulltaxan, sorn innefattar en Bevillningsfråga, utan att Ständerna derigenom bortskänka sin rätt att vid kommande Riksdag granska, ändra och besluta, såsom dem godt synes, när näringssystemet i ett sammanhang förekommer.
I stället har man iakttagit en särdeles omtänksamhet, att hvälfva en stor del af den rent af Ekonomiska lagstiftningen till Bevillningsfrågor. §. säger nemligen: ”Ej ”må några allmänna afgifter, af hvad namn ”och beskaffenhet som helst, utan Rikets
Stän”ders samtycke kunna förhöjas etc.,” således kan tullen sänkas_, och §. inbjuder Ständerne att temporairt lemna Kongl. Maj:t rättighet, att äfven höja den, ifall nödvändigheten så fordrar.
Hvad åter sjelfva systemet angår, så äro mina tänkesätt i detta afseendet redan tillräckligt kända.
Jag vill der - 256
Den 9 Junii f. m. före vid detta tillfälle endast uppmana en värd ledamot, som för någon tid sedan berättat mig, ,att lian i Frankrike personligen gjort bekantskap med den, som vanligen citeras såsom de fria Theoriernes hjelte och befordrare, nemligen
Say, att lemna oss upplysning om denne ryktbare författares åsigter rörande tillämpningen af dess system.
Denne Ledamot bade, om jag ej orätt minnes, hört honom yttra en stor förundran deröfver, att man vill antaga hans system för alla länder och förhållanden; och han ville ej ens svara på gjorde frågor, förrän han fick veta omständigheterna inom det land, hvarom fråga var.
Det skulle vara interessant, om den värde Ledamoten ville lemna vidare upplysning i ämnet.
Jag anhåller 0111 återremiss af Betänkandet, samt att Utskotten samfält matte behandla frågan, på det man måtte få se, huru ett hushållssystem ser ut i ett stycke, och ej styckevis.
I anledning af den uppmaning, som den siste värde talaren ställt till mig, får jag förklara, att då man i Sverige, såsom förnämste Författaren i StatsEkonomien, så ofta åberopar
Say till försvar för en oinskränkt handels- och näringsfrihet, samt för den sats , att ingen Statens inblandning i den enskifta industrien bör ega runi, så var jag sistlidet år i Paris angelägen, att göra hans personliga - Den g Junii f. ra. sonliga bekantskap.
Jag ingick med honom i afhandlandet af åtskilliga frågor, som han med mycken beredvillighet besvarade, och jag tillstår, att svaren voro sådane, som jag väntat elem, emedan jag ej kunde förmoda, att en man, som utgifvit så utförliga oell grundliga skrifter i nämnde vetenskap, skulle anse ej mera behöfvas, än att hafva lärt sig de orden:
Fullkomlig frihet i handel och näringarj ingen statens inblandning i den enskilta industrien.
Jag har yttrat i anledning af Herr af Wingårdhs motion, att den anvisning på elen enskilta speculationen, som 18a3 års Ständer lemnade i ersättning för den afskaffade Magazinslnrättningen, icke af Herr Sajr ansågs tillräcklig, emedan icke en gång sjelfva Frankrike i hans tanka ägde nog enskilta capitaler för beredandet af tillräcklig spanmålstillgång i händelse of en misslyckad skörd.
Han ansåg derföre
Staten böra komma emellan med penningeförlag, och visade mig ett ställe uti en af dess sist utkom ne skrifter, deri han yrkar det, samt föreslår sättet dertill.
Frankrike har utomdess, sade han, få hamnar, och Sverige kan äfven i detta afseende anses vara i samma förhållande, emedan våra hamnar en stor del af året äro tillfrusna.
Hos oss saknas både capital och enskilt omtanka, för att försäkraNationen om tillräcklig spanmålstillgång vid missväxt-år, eller för att behörigen begagna en öfverflödig gröda, Yi hafva haft nog bedröfliga prof på den enskilta omtankan i dessa 27 H. 17 a 58 Den 9 Junii f. m. tegge afseenden år 1826 och sistlidet år.
För öfrigt bör det vara klart för en hvar, utan att hafva läst eller tält med Say, att ingen Författning, rörande handel och näringar, kan bedömas isolerad såsom riktig, utan hör bedömmas i sammanhang med öfrige dermed gemenskap egande stadganden.
En sådan kan vara i principen riktig, men, icke localiserad, skadlig.
Sammanhang i författningar hör således äfven ega rum i afseende på inrikes och utrikes handeln.
Man bör derföre hörja med frihet uti inrikes handeln, innan man lössläpper den utrikes, och det är oriktigt att lemna mera frihet i täflan ut utländske, än åt inländske näringsidkare, samt mer frihet åt importen, än åt exporten.
Men så enkla, med hvart och ett Statsekonomiskt system öfverensstämmande, grundsatser hafva ofta blifvit uraktlåtne i Sverige, isynnerhet i senare tider.
Finland har fatt tillgodonjuta fri införsel af sina varor tili Sverige, då till 1818 års Riksdag
Blekinge icke hade samma frihet för införsel af ved till Skåne, ja, har den icke i lika vidsträckt nion än, och Sverige till 1815 års icke hade frihet alt till andra länder utföra victualier.
Man säger: en ökad import skaffar en ökad export.
Men så har det ej i någon för Sverige förmonlig proportion varit i afseende på Finland, och utomdess om exporten behöfver forceras öfver höfvan, för att dermed betala en öfverflödig import, så blir mindre procent i vinst på productionen af de varor, som utföras.
Den 9 Junii f. m.
I afseende på inrikes näringsfriheten yrkar jag ett fullkomligt samband emellan Författningarne, så att lika rättigheter åtföljas af lika skyldigheter.
Jag gillar derföre ej frihet för Landtmannen att införa till salu i städerile dricka, bröd och kött, så länge Bryggare, Bagare och Slagtare äro skyldige att hålla tillräckligt förråd för städerlies behof af dessa varor, och särskilt skatta för rättigheten att drifva näring med dem, mett Landtmannen icke är skyldig dertilh Bagaren t. ex. kan icke veta när det faller Landtmannen in att föra iitbröd, men mäste haka ändå, och saknar afsättningen, så att brödet blir för gammalt.
Således bör Landtmannen ej förr äga rättighet att införa dessa varor till städerne, än han får vidkännas lika onera med nämnde näringsidkare, eller ock dessa onera blifvit äfven för stadsboerne afskaffade.
Det vore önskligt, att tillräcklig controll hölles pä dessa varors så val som andra födo- och dryckesämnenS beskaffenhet; men denna controll vinnes ej nog genom en •fri införsel af samma varor från landsbygden, utan genom eli god medicinsk Polis.
De anförda exempel må visa nödvändigheten af sammanhang emellan Författningar emellan rättigheter och skyldigheter.
Jag tror, att brist pa klara åsigter i afseende pä detta sammanhang har varit förnämsta orsaken till de olika meningar i denna fråga.
Den 9 Junii f. ro.
J öfrigt afstyrker jag na, sorn vid förra Riksdagen , öfverlåtandet ål Styrelsen, att efter dess behag få ej blott sänka, utan äfven böja tullen, helst densamma sistlidet år ånyo för en längre tid förlängt Handelstractaten med Finland, om ock med någon för Sverige förmonlig förändring.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskcilken tillkännagaf, att plenum lomme kl. 6 i eftermiddag att fortsättas.
Jag får börja med att bedja om förlåtelse, om äfven jag ingår i frågor, som icke röra den sak, hvilken nu egentligen är under öfverläggning.
En värd talare bar klandrat
Utskotten vid förra och denna Riksdagen, för det de ej blandat sig uti livarandras göromål och tyckes yrka, att BevillningsUtskottet skulle tillkalla Ekonomiutskottet för uppgörandet af Tullen, samt att Ekonomiutskottet skulle tillkalla BevillningsUtskottet för att uppgöra särskilta Ekonomiska författningar om näringarne.
Denna sammanblandning skulle visst icke hafva led t till annat ändamål, än att föröka discussioner och voteringar, utan att ämnet blifvit mera ut.redt, synnerligen som hvar och en Ledamot kan inom sitt Stånd yttra sina äsigter.
Hvad BevillningsUtskottet beträffar, så har det sina gränsor utstakade uti 70 §, Riksdagsordningen, och skulle mycket fela mot sin pligt, om det ej rättade sig derefter.
Jag tror, att då det uppgör grunderne för Bevillningen, bör det Den 9 Junii f. ra. ej fråga andra derom.
Denna Riksdag liar Utskottet icke eller förblandat någre ämnen , och det torde vara svårt att derom Stadga någon opinion, förrän nian läst Bevillningsutskottets Betänkande om Tullen.
Utskottet har der stadgat en opinion, utan att intränga på Kongl. Maj:ts eller något Utskotts vätt.
Hvad åter beträffar de författningar, som skulle försäkra inre näringarne om frihet, så kan ingen ting afgöras derom utaf ett enskilt Utskott.
Bevillnings-, Lag- och EkonomiUtskotten hafva börjat att bearbeta detta ämne, och skola fortsätta, så snart sammanträden, kunna äga rum; och erfarenheten har visat, att man ej förbiser nödvändigheten, att gifva kraft åt Författningarna, och föreslå sådane, som skydda näringarna.
Här har blifvit yrkadt, att man borde öfverlemna åt Kongl. Majrt att så väl höja som nedsätta Bevillningen.
Utskottet har ej trott sig böra föreslå detta; det beror på Rikets Ständer, att bortskänka sin beskattningsrätt, men illa uppfyller det Utskott siri pligt, som rakt emot Grundlagen tillstyrker sådant.
Inrikes näringsfriheten hyllas af alla åtminstone inom BeviilningsUtskottet, med undantag af Borgare-Ståndets Ledamöter, och det är ej Rikets Ständers fel, om på deras skrifvelse sista Riksdag, angående näringsfriheten, något svar icke erhållits, eller någon åtgärd deraf följt.
BorgareStåndet är äfven nu alldeles emot näringsfriheten, och har lyckats genom en tillfällighet att uti Eko - Den 9 Junii f. m. nomiUtskottet göra sin mening gällande; men den motsatta har dock i förevarande Betänkande åter segrat; hvarföre jag också tror det höra bifallas, såsom mest öfverensstämmande med Rikets Ständers Beslut vid sista Riksdagen.
I ett föregående Betänkande hafva Utskotten icke velat tillstyrka förnyandet af den underdåniga Skrifvelsen; men delta Beslut blef af Ridderskapet och Adeln återremitteradt, emedan det just skulle motverka näringsfriheten.
Genom en annan votering har detta Betänkande blifvit författadt i en hel annan anda, deri Utskotten, under åberopande af denna Skrifvelse, tagit ett beslut, som står i öfverensstämmelse dermed, Deremot har endast BorgareStåndet reserverat sig, och reservationen tyckes förtjena så mycket mindre afseende, som den endast åberopar BorgareStåndets vid sista Riksdag särskilt aflåtne underdåniga skrifvelse.
Ständer således skulle besluta en ny skrifvelse, som påminner Regeringen om den förra ; så har BorgareStåndet äfven sin talan bevakad, emedan deras skrifvelse är bifogad förra Acten, och naturligtvis på samma gång mäste inför Konungen föredragas.