Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nemligen i Plenum den 5 Junii 1818, fråga varom Riksens Ständers rätt att granska Hospitals-fonden, bestriddes denna rätt af den ena varda Stals-Råds Ledamoten, under påstående att denna Fond ej kunde räknas till Stats-medlen, hvarpå han, tpag. 167 och i5&J uppgaf följande definition: ”Enligt RegeringsFormen räknas ”till Stats-medel endast fddane, hvarigenom ”det allmännas directa utgifter antingen kun— ”na ökas eller minjkas.”
Att åtminstone Tullintraderne, enligt denna definition ar© Statsmedel, och således böra vara underkastade Riksens Ständers granskning, är otvifvelagtigt.
Då den g Januari 6amma år, den andra värde Stats-Råds-Ledamoten bestridde Riksens Ständer rättigheten att besluta om Tullverkets organisation, yttrade han (pag. 554) bestämdt: ”Deremot är det Rikets Ständers ovilkorliga rått, att gran/ha TullVerkets råkenjhaper, att bejtämma grunderna för Tullintradernas beräkning och sjelfva TullTaxan.”
Rlott detta ville jag hafva åran till Protocollet anmäla.
Herr von Hartmansdorff, Auguft\
Det år visserligen med utmärkt tacksamhet, som Riksens Ständer böra emottaga den Nådiga skrifvelse, som nu år i fråga, då Kongl.
Majit genom densamma, utan förnyad föreställning från Riksens Ständer, erkåndt deras Revisorers rätt, att granska åtskilliga cassör, hvilkas eftersyn vid sistledne Riksdag blef dem förvägrad.
Likväl år den i RegeringsFormen tydligen ut - Den Martil. tryckta grundsatsen att
Statsverket i alla dess delar bör af folkets ombud granskas, icke eller i denna Nådiga skrifvelse fullständigt erkänd.
Det år i afseende derå, sorn jag utber mig, att, innan remiss af den Kongl. Skrifvelsen beslutas, få göra några anmärkningar dervid.
Maj:t har vål samtyckt, att Tullverkets Räkenskaper, Militiae- Boställs- och KrigsmanshusCassorna, den del af SeraphimerOrdens Gillets fonder, som af allmänna medel utgöres, hädanefter få granskas af Riksens Ständers Revisorer.
Men då de antingen af Testamentariska dispositioner eller frivilliga sammanskott härflytande medel, blifvit under Regeringens särskilta vård och förvaltning ställda, anses äfven granskningen af dessas räkenskaper tillhöra de af Kongl, Maj:t dertill utsedde personer.
Man synes härvid hafva utgått från den förmodan, att de som testamentera, eller frivilligt sammanskjuta medel, till fromma stiftelser göra det endast under förutsättning, att de sko. skola förvaltas under en enväldig Konungs Styrelse och icke vårdas af Konung och Ständer gemensamt.
Jag deremot tror, att hvarken våra förfäder eller de Svenskar, sorn nu nitälska för lidande medmenniskors väl skulle häldre hafva gifvit3 eller gifva sina bidrag- under nämde förutsättning, än under den, att Folkets ombud äfven borde hålla tillsyn öfver gåfvormes syftesenliga användande.
Man skulle få se hvad verkan det gjorde om någon ville uppmuntra allmänheten till gifmildhet för ett godt ända-.
Den Martil.
,t \ '•
' . ' - t ändamål, med de orden: ”1 börén så mycket hålldre frambära eder skårf, som j kunnen vara förvissade ditt, ätt Styrelsen sörjer
För, det Édrä RiksdägsÖmbud aldrig skola få se och granska huru
Edra gåfvor förvaltas och begagnas.”
Hvad år vål orsaken; hvarföre allmänheten år så frikostig ätt bidraga till insamlingar för brändskadade med fleré b döfvande?
om icke vissheten att i allmänna tidningar; eller på annat offentligt sått erhålla redovisning för hvad deni gifvit?
Om denna visshet i mindre fall ökar välgörenheten,, så bör den ock i de större, lika kraftigt medverka dertill.
Jag insér då ibké något skal, att från den allmänna granskningen af StatsRevisorérha undandraga de frivilliga bidragen, om icke farhågan att såra de gifvandes modesti.
Men vanligen 4ro de icke kända, oell de kunna i gåfvor till det allmänna, lika vål Sorn till énskilta, dölja sig linder initiäl-bokståfver, tänkespråk eller artdrä nu bruklige utvägar för att förblifva okända.
Vidkommande PassévolanceCassan, hvars granskning år i underdånighet begärd, men hvartill rättigheten icke blifvit erkänd, har jag redan så ofta yttrat mig j att intet vidare derom torde behöfva tilläggas, om ej en anmärkning} föranledd af en vård Ledamots påstående uti ett föregåendePlenum, att nemligen Pa.ssevo-' ianceCassan skulle genom Konungens Rådgifvare i Commandomål kunna disponeras.
För inin del kan jag ingalunda föreställa mig ätt Ridd. o, Ad.
Prat, 2 Bahd; 27; 4ig Dr/i *3 Martn, så förhåller sig’ emedan det skulle var» stridande mot Grundlagen, Endast StatsSecreterairen för Krigs-årenderne kan lagligen rara organ för Kongl. Majils disposition af de till mi~ litaire behof anslagna medel, och denne Embetsman år en af dem, hvars FÖredragningsProtocoll skola granskas af Folkets Ombud, Hans handläggning af målen kan således icke vara till hinder derför, att medels-förvaltningen ställas under enahanda eftersyn.
I en särskild motion har jag föreslagit en förnyad underdånig framställning om erkännande af grundsattsen, att Riksens Ständer äga granska Statsverket i alla dess delar, blott med undantag af de medel, som åro anslagne för det Kongl. Husets underhåll och till hemliga diplomatiska" behof.
Vid detta tillfälle anhåller jag få erhindra om vigten deraf, att berörde underdåniga framställning göres så tidigt, att Kongl.
Majits nådiga svar kunde an - komma , innan en förändrad redaotion af In~ struetionen för StatsRevisorerne uppgöres, emedan den vål bör råttas efter omständigheternes föranledande i detta afseende.
Med Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt instämmer jag således deri, att denna Instruction bör undergå förändring; men deremot kan jag icke tro, att Grundlagens stadganden, beträffande allmänna medels granskning, tarfva någon rättelse.
Skulle man der uppräkna alla de särskildta cassör, alla de olika delar, hvaraf Statsverket utgöres, så blefve det nödigt, att Grundlagen ändrades för hvarje Gassa sora tillkoraraej eller Den i 5 Martti. försvunne, hvilket vore olämpligt.
Lagstiftaren har i detta som öfriga fall, naturligtvis bordt taga för grundsats, att blott uppställa regeln och anföra undantagen derifrån, men ej att uppteckna allt hvad sorn är tillåtit, emedan detta skulle leda till allt för stor vidlyftighet och ändock blifva ofullständigt.
Ibland de Cassör jag anser böra undergå Riksens Ständers granskning, är äfven den såkallade Lappska Ecclesiastik-fonden Skäl dertill hämtar jsg äfven af Kongl. Maj:ts nu förevarande nådiga skrifvelse.
Då Hans Maj:t deruti erkänner Riksens Ständers rätt, att efterse förvaltningen af de åt Hospitaler och andra fromma Stiftelser anslagna medel, så lärer äfven berörde fond böra underkastas enahanda granskning, synnerligen som densamma, Collecterna oberåknadt, utgöres af Kronotionde och Lappmarks-räntan, som åro rena Stats-medel.
Ständer böra derföre med så mycket mera skål vänta, att deras begäran i detta hänseende villfares.
Med en annan Gassa, som jag tillförene omtalat, nemligen Invalid-Inrättningens, synes förhållandet vara enahanda.
Hon är grundad på anslag af Indelningsverket, det vill såga, på de fordna Adelsfane-indelningarne, som till detta behof åro använda.
Dessutom, då Kongl. Maj:t redan medgifvit, att KrigsmanshusCassans förvaltning må granskas, så bör icke något hinder möta för granskningen af InvalidJnråttnin - Den i% Martti. gens* emedan den endast är att anse för ért Utvidgning af Krigsmanshus-Inrättningett, Jag här slutligen nårnht oiri några vissa mindre fonders granskning, mert de behöfva ej Vidare Uppräknas, ty öm grundsatsen att granskningen skall vata allmän eller sträcka sig till alla StatsVerkets delar* erkännesj så är det blott undantagen ifrån detta gemensamma stadgande, sem deri böra få ett rum.
Grefve Löwenhjelm, Carl Axel:
Den siste värde Talaren har satt i fråga, huruvida Kongl. Maj/t tillkomme, att anse sig såsorii vårdare af de legater, fromma menniskor gjort.
Jag deremot arther den styrande makten varä sjelfskrifven vårdare af dylika medel.
Det står ej i Riksens Ständers förmåga att föreskrifvä göda Verk
Och gerningäfj o,Ch att tillvälla sig en makt deröfver, vöre ett intrång i den enskilda välgörenheten.
Den sorti testamenterar sin förmögenhet till vackra ändamål, lemnar deri åt allmänna makten* hvilken representeras af Konungar och Styrelsen.
Under dess vård ställer nian sin sista vilja och ej underlagstiftarens, eller de äf honom förordnade Revisorer.
Jag tror således, att den värde talaren misstagit sig örn principen, och han torde en gång sjelf erkänna det.
Samme talare har flere gåriger närtint PasseVolanceCassans granskning såsom en Riksens Ständers rättighet.
Jag frågar honom, hvem bekostar denna Cassa; och hvarföre bekostas dén ?
Det ålåg, såsom hvar man känner, från långliga tider de rustande och rothållarne, att sjelfva Un - Den 13 Martil 4ai erhåla qch föda sina Soldater under marcher och möten.
Dels för att minska de härigenom Uppkommande betydliga utgifter, dels lör att ynder freden våiaja Soldaten vid den utspisning, som i fält är bruklig, företog Regeringen Passevolancens införande, Riksens Ständer antogo den och sallen fullbordades.
Men derföre kun, de ej passévolance-afgiften anses såsom bevillning
Det var en gammal pligt af Roten och Rusthållet, att in natura utgifva hvad till Soldatens underhåll under mötes-tiden kunde erfordras.
Kongl M ‘j t och Kronan åtog sig, att emot en viss afgift befria Rust- och Rotehålfarne från allt anspråk å Soldatens sida.
Om nu någon k$n visa, att detta sålunda frivilligt afslutade contract blifvit hrutit, eller att de Rustande och RotehåUarne blifvit derutöfver betungade, så inträder först en tredje mans rätt, Utt blanda sig i frågan..
Men denna tredje man åra ej Riksén» Ständer.
Samma värde talare har i detta ämne framkastat tankar af d.en beskaffenhet, att jag vädjar till honom sjelf, om han ment hvad han dermed uttryckt.
Han har jpemligen framställt, ehuru endast theoretico, tvifiet, huruvida en så betydlig Ca&sa sora PassevolanceRonden, kunde af Konungens Rådgifvare eller ett Collegiiim efter behag användas.
Jag har ej mera än ett ord att härå svaraf
Kan någon finna spår till en sådan godtycklig disposition, uppstige han då såsom laglig angifvare inför Domstol, och han skall säkert der mötas med svar.
Men hvarföre framkasta dessa lösliga idéer?
De röra ju ett mellan enskilde och Kronan ingånget contract, som Kronan hittills, '®2£ Den l"
Marin, uppfylldt? och när de medel, sorn för ändamålet inbetalas och åter utgå, ej åro en bevillning, icke åro råknade bland de Siats-intrader, hvilkas förvaltning ovillkorligen skall af Folkets Ombud granskas; med hvad rått, frågar jag, yrkar man då att åfven till ifrågavarande contrahei-ade afgift utstråcka granskningen?
Grefve von Schiverin, Fredric Bogislaus:
Jag kan ej neka mig den tillfredsställelsen, att för en vård Ledamot af »leita hus, som tillika år bland Konungens Rådgifvare betyga min upprigtiga aktning, för det att han behagat meddela Ridderskapet och Adeln dc åsigt er, som legat till grund för en af honom föreslagen och contrasignerad Kongl.
Skrifvelse, Med den värde Ledamoten kan jag vål icke dela öfvertygelsen, att 1812 års
Riksdag kan räknas höra till det constitutionella lifvets menlösa tider.
Men det år med glådje som jag jag motser framtiden, och jag hoppas att den fordne menlösheten skall återkomma, sedan Konungens Rådgifvare börjat inom Ständernas samlingsrum meddela upplysningar, orh sedan »le sjelfmant föranleda propositioner, genom hvilka Riksens Ständer såltas i tillfälle ett råtta begångna misstag.
Grefve Löwenhjelm har yttrat, att det ej tillkomine Riksens Ständer att föreskrifva goda Verk och gerningar.
Sådant tillkommer icke någon, hvarken Riksens Ständer eller Regeringen, Den i5 Martii, 43$ Men då dessa barmhertighets-Verfc redan liro gjorda och gifvärne föreskrifvit, att de anslagna medlen skola till allmänt nyttiga ändamål användas , så måtte det vål tillhöra det allmännas representanter att tillse, om så sker, och om medlen väl vårdas.
Häröfver bör följakteligen icke blott Regeringen, utan äfven Folkets Om* bud vaka.
De sednare kunna ej anses såsom tredje man, mellan det allmänna och den enskildte; ty i sådan händelse, vore hvarje lagligen förordnadt Ombud, en tredje man, en tanka, som säkerligen ingen antager eller den Kongl.
Skrifvelsen i detta afseende velat uttrycka.
För öfrigt har den värde Ledamoten misstagit sig, då han trott mig hafva yttrat, det Passevolance-Cassan kunde efter behag användas.
Det är just motsattsen af hvad jag velat säga och jag önskar att Herr Riddarhus-Secreteraren behagade genom Memorial Protocollet upplysa, om nämnde ord någonsin undfallit mig rörande detta ämne.
Men då nyligen en värd Ledamot liknade Passevolance-inrättningen vid en entreprenade, och dera! drog slutsattser för att bevisa det hennes medels-förvaltning icke borde vara underkastadStats-Revisorernes granskning, påstod jag det vara origtigt.
För ätt bevisa det, fullföljde jag liknelsen, enligt hvilken ett blifvande öfverskott borde tillhöra entrepreneuren; och frågade, i händelse något sådant skulle finnas i Passevolance-Cassan, vid den ingångne öfverenskommelsens slut, hvem det då borde tillfalla ? antingen Regeringens, eller Krigs - Den iö Martti, Gpllegji Ledamöter, eller StatsVerket?
Jag trqd-- de att ingen Svensk medborgare borde vara tvehogse om syaret, och jag uttalade det icke <iå, men jag sager det nu, att svaret endast kunde ntfalla till fö.rmon för StatsVerket.
Är förhållandet sådant, så matte liknelsen vara origtig, och föl|agteligen afven de slutsattser man (deraf velat draga.
Vidare har den värde Ledamoten anmärkt, ett Passavolance-afgiften icke vore en bevillning, utan blott en ersättning för en tillförene in natura utgången gärd och den således icke kunde blifva föremål för Stats Revisorernas granskning.
Dervid vill jag endast korteligen erindra, att icke blott bevillnings-medel, utan afven andra garder, och de sorn utgå in natura, till exempel Saltpetter- gärden och Kronans behållna tiondo-spannemål, hora till de utskylder, hvilkas förvaltning af Riksens Ständer efterses.
Grefve Löwenhjelm har sluteligen 'till styrka för sin satts anfört, att Passevolance.
Cassan ej vöre uppräknad ibland de allmänna medel, sorn enligt Grundlagen skola undergå Riksens Ständers granskning.
Till svar får jag upprepa, hvad jag redan förut anmärkt att Grundlagen i, detta hänseende icke ingår i någon specification, utan upplager blott de tre
Imfvudgrenarne af allmänna medels förvaltning i Sverige, nemligen Statsverket i alla dess delar, Banken och Riksgälds-Contoiret, utan atf uppräkna de mångå serskildta Cassör, sorn tinder dessa hufvudgrenar, livar för sig inne^.
Den Marlit.
Grefve Lowenhjelm:
Den siste värde talaren har till stöd lör sitt påstående uppräknat åtskilliga gärder som af Svenska Folket erläg-r gas, men dock icke äro under bevillmngen inbegripne.
Det är ej nu tid att undersöka denna fråga i hela dess vidd ? den skulle föra oss för långt ijrån ämnet.
Jag vill endast hålla mig dervid, att
Passevolance-afgiften ej kantilj sin natur jemföras mpd de af Herr von Hartmansdorff omnämnda gärder.
Dessa äro alla resultat af äldre eller nyare hevillningar och i urminnes tider åtagna skyldigheter.
Passevolance-afgiften åter härleder sig
Irån enskillde öfverenskommelser emellan de rustande och deras Soldater, ingenstädes lika, och icke ens hvad qvantiteten af Contractets föremål vidkommer noggrant bestämde.
På grund af dessa Contract och såsom ett surrogat för dem har passeyolancen uppkommit.
Den är sålunda ingalunda jemförlig med de af Herr von Hartmansdorff omförmälda gärder.
Qin jag i öfrigt misstagit mig om meningen af hvad Herr von Hartmansdorff i afseende på Passevolance-Cassans möjeligen blifvande öfverskott yttrat, skall jag icke tveka att erkänna det; emedlertid instämmer jag gerna med honom deruti, att Passeyolance-inrättningen ej kan hetragtas såsom en entreprenade.
Cassans styrelse har sig ålagdt, att på eget ansvar förränta dess medel, och så till vida afviker den redan från naturen af en entreprenade.
Jag har, såsom vid discussionens början icke nåjy - 4sS lUn 13 Marfa, varande,' enskildt fått den upplysning, att rätts tiden till frågans afgörande behandling icke ännu år lör handen.
Jag hade i annat fall ämnat yttra mig ej mindre öfver de principer, den sista värde talaren, i afseende på uppkomsten af passevolanceafgiften, framställt, än äfven beträffande Riksens
Ständers rått att begära passevolancemedlens granskning.
Jag hade åmåt såsom Rust- och Rotehållare framlägga mina åsigter i detta fall, öfverensstämmande efter hvad jag vågar tro, med mångfaldiga andras; men då jag nu icke bör upptaga Ridderskapets och Adelns tid härmed, afstår jag för närvarande från min rått att tala.
Jag har visserligen icke, såsom Grefve Löwenhjelm förmenat, veldt ingå i någon undersökning huru de garder uppkommit, som af Svenska Folket utgöras.
Jag anförde blott några af dem såsom exempel, till bestridande af Grefvens påstående, att endast förvaltningen af bevillningsmedel hörde till Riksens Ständers granskning.
Jag bör ock anmärka, att passevolanceafgiften grundar sig, icke på contract emellan Soldaten och Roten, utan på öfverenskommelse emellan Kronan och ds Roteringsskyldige.
Slutligen bör jag tillägga, att då fråga år om erkännandet af grundsatsen för utökningen af StatsRevisorernes granskningsrått, det vore lämpligare att nu i sammanhang med öfriga fon» der, inbegripa Passevolancecassan derunder, ån att om några år, dä närvarande Contract lö - Ben 13 Martit-, per till ända, jag tror 1826, nödgas till detta erkännande, emedan Contractet dessförutan förmodeligen icke å folkets sida förnyas.
Herr Adlercreutz, Gustaf Mauritz:
I frågan om Passevolancen har det inträffat, att, sedan Contracten derom slötos, ätliga varor i allmänhet betydligt fallit i pris, hvarigenom Kongl. Maj:t blifvit satt i tillfälle, att längre än vanligt å möten och öfnings-läger sammanhålla indeldta arméen.
Men om nu dessa varupris tvertoin stigit, månne Riksens Ständer i förhållande dertill, ökat passevolance-afgiften?
Och om detta ej skett, hade ju Kongl. Majrt måst med flere dagar minska tiden för troup. pernäs sammanvaro.
Herr Grefven och handt Marskalken hemställde, att så väl Kongl.
Maj:ts ofvannämnde Nådiga Skrifvelse, som de af åtskillige Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, måtte till Stuts-Utskottet remitteras, hvilket bifölls. Upplästes Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af den 12 dennes, innehållande, att BondeStåndet godkändt Expeditions-Utskottets förslag till Riksens Ständers underdåniga Adresser till Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl Höghet KronPrinsen , i anledning af de bref, som under General-Majoren Holsts förfalskade namn, till ålskillige Kongl. Maj;ts Befallningshafvande blifvit afsända likväl med den rättelse i samma, förslag, Ridderskapet och Adeln sistledne gårdag |5 Martii. heslntat, samt med det tillägg, att näst efter orden: ” förvärfvat nya anspråk pd var tack** Vsarnhet” skulle införas följande mening: ”Qch, VJivars åljkade
Sou, Fader ne sia rulei s hopp, vhar sa utmärkt rätt till Nationens innerliga, ^kärlek och tillgifvenhet
I sammanhang härmed upplästes äfven Preste- och Borggre-Ståndens Protocolls-Utdrag af denne dag, hvaraf inhämtades, att bemälte Stånd äfven godkändt Expeditions-Utskottefs ifrågavarande förslag med de deruti af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet gjorde andrin? gar och tillägg.
Herr Grefven och Landt Marskalken hem-? ställde, om icke Ridderskapet och Adeln beha-r gade, äfven för dess del, uti Bonde Ståndets ofvanberörde tillägg, instämma.
Herr Grefven och Landt-Marskalken till-r fcännagaf härefter, att Hans Maj:t Konungen peli Plans Kongl. Höghet KronPrinsen i Nåder utsatt nästa Lördag den i5, dennes klockan i på dagen till emottagande af Riksens Ständers stora Deputation, oc^i då Herr LandtJWarskalken förmodade, att ett långt större antal af Ridderskapets och Adelns Herrar ledamöter, än det vanliga, torde önska, att i Hperörde Deputation deltaga, hemställde Herr grefven och LandtMarfkalken om icke Riddprskapet och Adeln behagade tillåta, att hvar piph en af Ståndets Ledamöter, som det åstunfinge uti Deputationen deltaga samt att Den 13 Martil, följaktligen någon anteckning kos RiddarhusFiscalen vid detta tillfälle, icke komme att ägä runi.
Justerades Pleni-Protocoileh för den 17 sistledne
Februarii för och eftermiddagen samt för den 18 i samma inånad för- och eftermiddagen.
Friherre Mannerheint, Lats Auguts, anförde skrifteligen ; (Se Bilagan N.‘ö 4.)
Flera yttrade härtill deras bifall. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus 1 t)å jag på Bidderskapets och Adelns bord nedlade de tankar, hvilka i anledning af Riksens Ständers Justitias-Ombudsmahs Embets-Berättelse, blifvit hos mig framkallade, förklarade jag att de hade afseende endast pa Embetets åtgärder, icke på personen, hvars höga ålder öch förtjenster mot Fäderneslandet påkallade min agtning.
Med innerlig tillfredsställelse har jag afhördt Justifiäe-Ombudsmannens nu Upplästa anförande , hvari han framlägger sin åsigt af Justitise-Ombudsmanna Embetets bestämmelse.
Jag var öfvertygad att det skulle göra den åldrige mannen en verklig glädje att finna, alt man sent omsider lemnat uppmärksamhet åt hans Embets förvaltning.
När man är kallad att med
Sjö uppmärksamhet följa det offentliga lifvets 45»
Den i5 Martn, och att röja bristerna i de redoskyldiges hand» lingssått, så år det ett stöd och en tillfreds— stålse att finna, det folkets ombud med deras uppmärksamhet följa utökningen af den gran-* åkande och yttranderätt, som blifvit en uppdragen.
Det vore de misstag, e>n verklig oformlighet om de personer åt hvilka man anförtror rättigheten att anmärka och att röja de brister som de hos andra upptäcka, skulle med obehag anse att jemväl deras åtgärder blifva granskning underkastade.
Det år med sann glädje, jag upprepar det, som jag i Hr JusfitiaeOmbudsmannens algifne svar uppå våra anmärkningar vid hans Embetsberättelse, funnit en åtgärd, bidragande att åt all granskning gifva en ådel rigtning, och jag betygar honom för detta svar min aktning.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid J^agtima Riksdagen i Stockholm den i5 Marth 1820. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls Statsutskottets den 22 sistledne Februari afgifne samt den 12 dennes på bordet lagde Utlåtande, i anledning af de utaf afledne CommerceRådet J.
Sederholms i Finland bosatte arfvingar väckte enspråk, att, i likhet med hvad som blifvit bemålte ComrnerceRåds inom Sverige boende arfvingar vid 1815 års Riksdag beviljadt, undfå 'Ekm i ?
Martint.» ersättning af Svenska Staten för den del, som af Commerce-Rådet hos Franska Regeringen ägande erkända fordringar förstbemälte arfvingar kunde efter lag tillkomma.
S. D. Remitterades till Stats-Utskottet:
Kongl, Maj:ts den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer, angående -granskningen af Tullverkets räkenskaper, såsom ock råkenskaperne för vissa, under KrigsCollegium och SernpfimerOrdens_
Gillet ställda Cassör; jemte de af åtskilige Ledamöter i anledning deraf, denne dag afgifne yttranden.
Lag Utskottet: Kongl.
Maj;ts den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående en förändring i 5 Cap. i MissgerningsBalken; jemte de af åtskilige Ledamöter, i anledning deraf, denne dag afgifn® yttranden.
Ut supra. S, D.
Föredrogs Hedervärda BondeStåndets den 33 dennes aflåtne ProtocollsUtdrag, innehållande att BondeStåndet godkänt ExpeditionsUtskottets förslag till Riksens Ständers underdåniga Adresser till Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen i anledning af de bref som, under GeneralMajor Holsts förfalskade namn, till åtskillig© Kongl, Majus Be - 452 Beti i 5 Martti. fallningshafvande blifvit afsände> dock med deri rättelse i samma förslag Ridderskapet och AÖeln förut beslutat, samt med det tillägg, att näst efter orden; "fötvärfvat nyå anfprdk pd vår tackfamhetskulle införas följande meling: ”och hvars åljkaclé Son, Fäderneslandets hopp, har sd utmärkt ratt till Nationens in~ nerliga kärlek och tillgifvenhetocli fänri Ridderskapet och Adeln för godt att åfvéri för dess del uti det äf BondeStåndet sålundä gjör-^ da tillägg instämma.
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilja deé kl. en qvart till 11 om aftonen.
Lörclagen den l5 Martil.
Plenum kl. half till 12 förmiddagen.
Upplästes och lades på bordet PråsteStåndets den 5 dennes aflåtne ProtocollsUtdrag af innehåll, att PrästeStåndet till BancoUtsköttet fffcmitterat Piastör Primarii tn. m. Herr Doctor k