Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr af Grubbens, Ails Wilh.:
Då remiss af detta StatsUtsk:s betänkande blifvit begärd, har jag endast den anmärkning att tillägga, att bland klubbkostnaderna äfven Landtm:s-soireerna blifvit upptagna; men dessa soire'er öro icke en klubb.
Ändamålet med dem är endast, att man der må träffa Landtm, och några andra till Ståndet hörande personer.
De äro Landtm:s klubb och icke R. o. Ad:s, som vid förra Riksdagen afsade sig sin klubb, och vi böra hafva en annan i stället.
Jag tror dessutom, att motion i grundlagsenlig väg icke blifvit väckt om den saken, utan att den blifvit af Gr.
Cronhjelm inblandad uti frågan om taffelpenningarna.
Jag anhåller, att denna anmärkning må få åtfölja återremissen.
Jag anser StatsUtsk:s betänkande böra gillas.
Hvad först beträffar Cancellibetjeningen, i afseende hvarpå de flesta anmärkningarna blifvit gjorda, så delas väl de nu framställda åsigter af många, som känna deras arbete; men då endast förskott nu äro föreslagna, och arfvodena icke kunna grundlagsenligt bestämmas, förrän vid slutet af Riksdagen, till sitt fulla belopp, så anser jag
Betjeningen kunna vara försäkrad, att den, då det af R.
St. bestämmes, skall blifva väl belönad; och åtminstone några kunna vara bättre betjente med att uppbära en större summa på en gång.
Hvad åter angår de anslag, som här äro föreslagna för Talmännen, så är det utan ali fråga, att
Talmännen icke kunna vara belåtna med sådan betjening och sådana rum, som enskilda Riksdagsmän, och det beror väl på Talmännens fria vilja att afsäga sig ifrågavarande anslag; men jag anser det vara Representationen värdigt att erbjuda dem.
I Frankrike, hvilket lands exempel man här oftast framställer, och hvarest representations-kostnaderna icke utgå af Statens medel, utan Representanterne sjelfve bestrida dem, har Presidenten i Depute - D c u 20 F e b r u a r i i rade Kammaren, utom ett hotel, 100,000 francs i månaden.
I Norrige består Staten aflöning såväl för Ordföranden som alla öfriga Riksdagsmän.
Således finner jag äfven i det fallet, helst någon förhöjning icke blifvit ifrågasatt, intet skäl för återremiss.
Beträdande slutligen Landtmrs-soireerna, så är det gifvet, att Staten dertill består koslnaden, samt att frågan således icke kan afgöras af ett RiksStånd; och då R. o. Ad. icke lärer vilja hafva denna fråga till öfverläggningsämne uti de öfriga Stånden, som redan afsagt sig förtäring på sina klubbar, torde det vara skäl att gilla betänkandet äfven i denna del.
Jag anhåller om proposition till bifall å StatsTJtskts betänkande.
I anledning af Hr af Grubbens yttrande, att motion om Landtmrs-soireerna icke skulle vara i formlig väg väckt, får jag erinra, att jag först i anledning af PresteSt:s Prot.Utdrag föreslog indragning af soupe'erna derstädes och sedermera väckt särskild motion derom.
Då jag således 2:ne gånger gjort motion i ämnet, måtte väl frågan kunna upptagas?
Den sista värde talarens begäran om bifall till betänkandet vågar jag bestrida.
Om jag dömde efter den frikostighet, som R.
St. visade under förra Riksdagen, skulle jag visserligen förlita mig på en frikostig vedergällnings bestämmande för Cancellibetjeningen vid Riksdagens slut; men då jag tyckt mig finna, att en större sparsamhet vid denna Riksdag redan gjort sig gällande, och hoppas fortfarandet deraf, vill jag förekomma, att besparingsbegäret skall utsträckas till pei^soners med rätta väntade arbetsförtjenst, helst jag tror Betjeningen, för att icke förlora lusten att arbeta, böra fa veta hvad den minst skall erhålla till vedex-gällning derför.
Cederströms yrkande, att TJtsk. måtte förhöja förskotten, och begär, att såsom minimum föreslås, hvad vid förra Riksdagen bestämdes.
Med Frih. kan jag deremot icke instämma i fråga om vaktbetjeningens aflöning.
Jag tror icke, att våra vaktmästare kunna vara belåtna med 1 i stället för 2 Riksdaler om dagen, och minst efter publicitetens införande; ty vi behöfva ganska pålitliga och snygga karlar , för att släppa in åhörarna, för att granska deras billetter och tillse, huruvida de tillhöra bättre folk eller ej.
Att fråntaga vår hufvud vaktmästare på sina gamla dagar hvad han förut haft, anser jag äfven olämpligt.
I afseende på den af StatsUtsk. föreslagna ersättning för Hrr Talmän, har, såsom jag tror, Frih.
Cederström på ganska giltiga skäl visat olämpligheten deraf, att anslagen för dem borde helt och hållet indragas.
Skulle man vilja en sådan indragning, så bör den, efter min öfvertygelse, likväl icke äga rum annorlunda, än med afseende å de särskilda förhållanden, som för hvar och 9» Den 20 'Februarii c. m. en af Hrr Talmän kunna förefinnas.
Då ville jag säga, att PresteSt:s Talman, sorn har ett .embete, hvilket lemnar honom io k 12 tusen R:dr B:co i årlig inkomst, ar mindre eller alldeles icke i behof af en sådan ersättning, helst grundlagen bestämdt förklarat, att han skall föra ordet i sitt
Stånd och sålunda gjort denna befattning till en af de embetspligter, sorn honom åligga att i och för sina löneinkomster utöfva.
Vidare ville jag säga, att BorgareSt:s nuvarande Talman är embetsman i Stockholm och derför uppbär emolumenter, hvilka, derigenom att han ar från tjensteutöfniugen befriad, kunna i stället anses såsom ersättning för den function han nu innehar Jag skulle i afseende på BondeSt:s Talman säga, att han är ersatt för sina Riksdagskostnåder genom det arfvode, han af sina Committenter erhåller.
Men hvad åter vår vördade Talman H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, beträffar, anser jag hans löneinkomster af Staten vara så högst obetydliga, att de här icke kunna eller böra tagas i beräkning.
Från ingen synpunkt lärer det således kunna antagas såsom billigt eller rättvist, att frånkänna Ilr Gr. o. Landtm, all ersättning för sina Riksdagskostnader; och jag skulle tro, att denna ersättning, sådan den af StatsUtsk. blifvit föreslagen, äfven är i högsta måtto sparsam, då man besinnar vigten af det kali, Hr Gr. o. Landtm, utöfvar, samt att han å detsamma måste odeladt uppoffra hela sin tid.
I afseende på Utsk:s förslag till Cancelliernas aflöning, är om olämplighetén deraf redan så mycket anfördt, alt jag icke anser nödigt att något dervid ytterligare tillägga.
Hr Gyllenhaal, Lars Herrman:
Jag hvarken vill eller kan bestrida återremissen af StatsUtsk:s betänkande, såvida R. o. Ad. bifaller en sådan; men jag kan likväl icke undgå att förklara, att med en sådan .återremiss troligen ingenting kommer att vinnas.
De hufvucfsakliga anmärkningarna, som mot betänkandet blifvit gjorda, äro tvenne, den ena angående ersättningen till Hr Landtm, och Talmännen, den andra om arfvode för Cancellibetjeningen. livad den första frågan angår, så har jag hort så få röster yttra sig emot ett sådant anslag, att säkerligen StatsUtsk., hvarest endast 2.'ne ledamöter reserverat sig mot beslutet, skall qvarblifva vid sin redan yttrade öfvertygelse och åter tillstyrka anslaget.
Hvad åter angar aflöningen till Cancellibetjeningen, så har en af de värde talare, som här yttrat sig mot betänkandet, Erih. Cederström, sjelf medgifvit, att Utsk. handlat i öfverensstämmelse med Riksd.Ordn. 2.4 §., som säger, att arfvoden i mån af göromålens mängd och vigt skola vid Riksdagens slut af StatsUtsk., efter öfverläggning med Landtm, och Talmännen, föreslås och i sammanhang med den öfriga Statsregleringen af R.
St. bestämmas.
Det har vid sådant förhållande ieke stått i Utsk:s magt att föreslå Den 20 Februarii e. m. 93 dessa arfvodens belopp, utan Utskottet har blott föreslagit de summor, som Betjeningen kunde vara i behof af att förskottsvis utbekomma.
För min del har jag jemväl fästat mig vid den erfarenhet, jag under förflutna Riksdagar vunnit i de Utskott, der jag varit ledamot, hvarest det ofta handt, att några af Betjeningen, för det arfvode, sorn varit anslaget, icke lemnat det biträde, man skäligen bort kunna påräkna.
Det är således med skäl Lagstiftaren stadgat, att ett betingadt arbete först, när det är fullgjordt, skall betalas; och jag hemställer derföre, om män kan förvänta annat, än att betankandet återkommer i samma skick, som nu, äfven i denna del, derom ingen skiljaktighet i Utskottet uppstått.
Slutligen får jag göra en anmärkning i anledning af Hr Montgomeries yttrande, att BorgareStts Talman skulle hafva afsagt sig ersättning för Riksdagskostnaderna.
Protocollet, som hölls i Utskottet, är icke bifogadt; men en ledamot, Hr Santesson, lemnade der den upplysning, att Hr Petre' irrat sig något uti sin framställning derom.
Jag påminner mig icke ordagranna innehållet af Hr Santessons uppgift, men har dock velat nämna detta i anseende till det ouppsåtliga misstag, Hr Montgomerie, med föranledande af det bifogade transsumt utaf protocollet, kommit att begå.
På dessa grunder anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes i första rummet göra proposition till bifall å betänkandet; blifver den med nej besvarad, så följer deraf, att återremiss skall ske.
Frih. Rantzou, Joli. A Ib., hade inlemnat följande, som upplästes: StatsUtsk. har i sitt nu upplästa betänkande, i afseende å aflöoingen till Ståndens och Utskottens Cancellibetjening, frångått den grundsats, som blifvit vid de sednare Riksdagarna följd, att nemi. till en bestämd summa, dag-eller månads-tractamente, fastställa samma aflöning.
Utskottet har i stället föreslagit ett förskott, och sedermera ansett det böra bero på Utskottet att, efter vedérbörandes hörande , lämpa den ytterligare belöningen efter beskaffenheten och mängden af de anställda tjenstemännens göromål.
Denna grundsats kan jag icke godkänna.
Jag röstar för ett så inskränkt antal tjenstemän som möjligt; men då jag af dessa tjenstemän fordrar både duglighet, träget arbete och sjelfständighet, så betviflar jag, att dessa egenskaper stå att finna hos personer, hvilkas aflöning ställes på discretion och hvilkas tilläfventyrs onödiga uppmärksamhet för en eller annan af dem, som öfver deras arbete skulle lemna det slutliga vitsordet, någon gång torde kunna komma att betyda iner än verklig flit och skicklighet.
Deremot böra tjenstemännen hafva bestämda åliggändeu sig uppdragna och noga tillsyn hållas deröfver, alt dessa fullgöras med ordning och drift. 94 Dcii 20 Februarii e. ni.
Hvad beloppet af betalningen angar, så bör den, enligt Riksd.-Ordn., matas efter göromålens vigt och mängd.
Dervid bör äfven besinnas, att Betjeningen hos HiksSt., under sin tjenstgöring derstädes, är afstängd från ali annan tjenstgöring och andra tillfallen till förtjenst.
Sådant är åtminstone förhållandet med 11. o. Ad:s Cancelli.
Flera af våra Notarier och Cancellister hafva måst under Riksdagen afsäga sig sina ordinarie tjenstebefattningar, och med våra omständliga discussioner kan en hvar göra sig begrepp om, hvilken dryg möda är pålagd våra Notarier och isynnerhet Ridd.-Secreteraren.
Jag anser det vara orätt, att osäkerheten om hvad förtjenst arbetet kan lemna, ökar tyngden här^ af.
Då Hufvudstadens Embetsverk beklagligen ej erbjuda något särdeles öfverflöd på skickliga ämnen, utan ganska väl nodtorftligen behöfva behålla dem de ega, så linnes ofta ingen annan utväg, så vida afseende främst skall fästas vid duglighet, än att till och med öfvertala personer att från landsorten begifva sig hit, för att använda sig såsom tjenstemän vid RiksSt:s Cancellier och Utskott.
Af dessa personer, af hvilka vi fördelaktigt känna flera inom RiddarliusCanceliiet engagerade, kan man ej billigtvis fordra, att de emot blott ersättning för en under Riksdagarna och för resande alltid förhöjd lefnadskostnad, utan att äga någon behållning, skola fullgöra en tjenstebefattning, hvilken de icke kunna åberopa såsom någon merit, vid frågan om framtida befordran i Statens tjenst.
Uppå dessa skäl och då Ridd.-Secreteraren vid ett föregående tillfälle upplyst, att uti Ridd-Cancelliet ej finnas anställda flera tjenstemän, än som för ärendernas behöriga gång ovilkorligen erfordras, har jag cj ansett R.
St, för en besparing af en jemförelsevis obetydlig Statsutgift, böra begå en obillighet mot sina Secreterare och tjenstemän, och måhända derigenom aflägsna de skickliga ämnen, som bland dessa finnas, — ett förhållande, som säkert skälle både blifva långt menligare för ärendernas skyndsamma och ordentliga gång, genom Riksdagens förlängning, samt ådraga Staten vida större kostnad, än som genom en obetydlig nedsättning i Riksdagsarfvodenas belopp torde kunna väntas.
Jag anhåller om återremiss af StatsUtskts betänkande, och att StatsUtsk. må taga dessa anmärkningar i öfvervägande.
En ledamot af StatsUtsk. har yttrat, att med en återremiss ingenting kunde vinnas, och i anledning af detta yttrande har jag tagit mig friheten begära ordet.
Denne värde ledamot synes hafva förgätit, att Ståndet nu icke är i tillfälle att med förändringar antaga betänkandet.
Derföre är återremissen nödvändig, om ock pluraliteten i Utsk. icke vill göra afseende på de gjorda anmärkningarna, emedan, fia betänkandet återkommer, Ståndet efter majoritetens öfvertygelse lärer bestämma beslutet, Den 20 Februarii e. m. gä utan afseende på StatsUtsk:s förslag.
Jag yrkar derföre återreiniss.
Hr Mon t gomer i e:
Som jag af den siste värde talaren blifvit förekommen, vill jag icke göra någon anmärkning vid Iir Gyllenhaals yttrande; roen i afseende på ett annat anförande vill jag nämna, att, i fall Talmannen borde aflönas såsom Ståndens förste Embetsman , det de likväl icke äro, så vore det nu ifrågavarande anslaget hvarken Stånden eller dem värdigt.
Ii. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om It. o. Ad. ansåg de vid StatsUtskts ifrågavarande betänkande gjorda anmärkningar hindra dess antagande och således föranleda till återremiss.
Ropades starka Ja, blandade med
Hr Gyllenhaal: Om Frih.
Cederström hade rätt uppfattat mitt yttrande, hade han visserligen icke deråt gifvit den tydning, som han nu framställt.
Jag förklarade min enskilda öfvertygelse om resultatet af en återremiss; men jag började med att yttra, det jag hvarken kunde eller ville bestrida den.
Nu får jag förnya min redan gjorda begäran, att första propositionen bör blifva till bifall.
Under sednaste Riksdagen iakttogs alltid den praxis, att, då anmärkningar blifvit gjorda emot ett betänkande, Landtm, först framställde proposition till återremiss och den till bifall i andra rummet.
Jag tror således, att Hr Gr. o. Landtm, gjort fullkomligen rätt uti att börja med proposition till återremiss, och anhåller om förnyad sådan proposition, i fall Hr Landtm, icke kunnat fullkomligen inhemta Ståndets tanke.
Ex. Iir Gr. o. Landtm, erinrade, att 56 §.
Reg.F. ännehölle, att om i Ståndens plena sådana anmärkningar göras, som hindra antagandet af ett Utskotts förslag, Utskottet skall erhålla del af dessa anmärkningar, för att derefter förslagen ytterligare granska och jemnka. H. Ex. hade således ansett den första proposition, som göres i anledning af ett Utskotts betänkande, i fall anmärkningar dervid blifvit gjorda, böra vara, huruvida Ståndet anser anmärkningarna hindra betänkandets antagande, en praxis, hvilken äfven under flera sistförflutna Riksdagar blifvit följd.
Ehuru H. Ex lyckt sig tydligen finna, att, vid svaren på dess sednast framställda proposition, Ja öfverrösta!
Nej, ville H. Ex., för att derom erhålla ytterligare visshet, förnya sin nyss framställda proposition.
I anledning häraf framställde JI.
Ex. å nyo proposition till återremiss af StatsUtsk:s förevarande betänkande N:o 2.
Ropades ganska starka Ja, blandade med Nej.
I följd hvaraf II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, 96
Den 20 Februarii e. m. att StatsUtsk:s Betänkande N:o 2. blifvit till StatsUtsk. återremitteradt.
Vid förra Riksdagen understödde jag den motion, min värde vän, Hr v. Hartmansdorff, väckte, rörande en ökad import-tull å landtmannaprodueter, med exempel, hemtade från de mest industriösa, fria- och mägtiga folk.
Jag åberopar ännu dessa länders tullsystem för de grenar af produetionen, hvartill dessa länders beskaffenhet väl inneburit en naturlig grund, men sorn legat obegagnad, ehuru tiden varit inne för dess utveckling, linder Engelska jernhandteringens öfvergångsperiod belädes 1 ton stångjern med P:d St. pr ton i tull, och först år 1825 nedsattes den i-J P:d St., som den nu är.
Under perioden af Franska jernverkens anläggning på Engelska sattet, utfärdades en tull-lag, som bade till påföljd, att 1 Skål St:st. vigt stångjern gällde i Frankrike 80 ä 90 francs, under det man köpte det i Tyskland och Nederländerna för 5o, i Sverige och Ryssland för /jo och i England för 35.
Uti NordAmerikanska fristaterna bar tullen på valsadt stångjern väl nyligen blifvit nedsatt till 00, men var länge dollars p:r ton, under det att varan, förtullad, gällde 80 ä 85.
Otvifvelaktigt bidraga ökade pris till ökad produetion, hvilken åter, en gång införd och blifven föremål för industri och handel, kan bära lägre pris; men som hastiga förändringar böra undvikas, föreslår jag en liten, men årlig ökning i import-tullen å nedanstående artiklar, derefter vidhållandet af den högre tullen under 10 år och slutligen dess årliga nedsättning, nemi. på fläsk, hampa, hudar (oberedda), humla, kött, lin, talgljus, ost, smör, talg, ull, väfnader af ylle och halfylle, blaggarn och bolstervar.
Enligt Generalsammandragen öfver Rikets import, har den, på sätt bifogade tabell utvisar, af of vannämnde artiklar utgjort 3,014,220 R:dr B:co i medeltal under de 5 sista åren, hvarom förhållandet är officielt kändt.
Maximum af tullen torde böra antagas från 33-i till 66f proc. af varans värde, och ett närmare bestämmande bero på följande omständigheter: 1:0 huru hög tullen nu är (t. ex. talgljus äro nu värda 6 R:dr B:co, tullen är 2^, dess maximum torde böra sättas till 4 R:dr B:co); 2:0 om Rikets behof kan fyllas inom landet (t. ex. hampa, hvarå värdet torde kunna antagas till 60 R:dr B:co p:r Skåf; tullen är 4 R:dr, importen 6,328 Skåf; maximum torde böra sättas till 20 R:dr B:co); 3:o om varan utgör råämne för någon förädling inom Riket (t. ex. ull, hvarå värdet torde vara 32 sk. p:r åf; tullen är 1 sk.; importen, öfver i million, har aftagit; maximum föreslås till 12 sk).
Så - Den ao Februari i e. m. 97 Såsom exempel på tullens stigande, bibehållande och återgång, vill jag antaga värdet på smör till 5 R:dr 13:co; tullen är i: 24.
Den bör blifva 1835 ... 2. — bibehållas vid 3: 16. i — — 1836 ... 2: 24 f 10 år, och under på — — 1837 ... 3.
— J följande 5 år nedgå till — — i838 ... 3: 16.’ 1: 24.
Fördelarna af en högre tull på dessa landtmannaprodueter anser jäg blifva: 1:0
Minskning i spannmålsproductionen under jordens fördelaktigare användande; hvaraf skall ovilkorligen följa någon förhöjning i spannmålsprisen, hvilket väl behöfves både för landtniannen och löntagaren. 2:0 Ökning af kreaturens antal, hvaraf åkerjorden måste tilltaga i bördighet. 3:o Spridning af penningar till de orter, sorn sakna fördelen af närbelägenhet tdl stora städer, och hvarest ladu^årdsskötseln lättast kan utvidgas; flera bland dessa orter sakna bergsbruk och hemta förnämsta delen af sin bergning från jorden.
I Sverige är landtbruket i behof af binäringars stöd. 4:o
Möjlighet att lägga högre skatt på husbehofs-brännvinsbränningen eller att alldeles borttaga den, i det man öppnar nya utvägar för jordbrukaren att vända jordens alster i penningar. 5:o Att Krono-utlagorna bättre utgå från vissa orter, samt 6:0
En fördelaktigare handelsställning med främmande folkslag.
Deremot synas 2:ne olägenheter förtjena afseende, nemi. en möjligen ökad tullförsnillning och minskad tullinkomst.
Till förekommande af den förra bör möjligheten af tullbevakning tagas i betraktande vid tullens bestämmande, ehuru dessa varor äro mindre beqväm liga vid tullförsnillning.
Vid tullinkomsten åter förtjenar bemärkas, att inrikes produetionen visst icke genast motsvarar förbrukningen, hvadan denna omsorg väl kan uppskjutas till nästa Riksmöte, bvarförinnan erfarenhet häruti bör vinnas.
Under tiden minskas väl qvantiteten af förtulladt gods; men tullen stiger i proc., och det må lemnäs till erfarenhetens afgörande, om tullinkomsten ökas eller minskas under de första 5 åren Jag föreslår vördsamt, att denna motion varder till Bevilln.-Utsk. remitterad. 2 H. Den ae Fcb rua ri i Utdra" af G enerat Sammandragen öfver Rikets Import af vissa artiklar j sorn landtbrukaren producerar.
År Summa Medeltal.
O tfa Värde i CJQ H C 1827. 1828. 1829. 1830. 1831. 5 år. c/3 C7" * 03 p4"
B:co R.*dr 1 ^ B |?'ft Fläsk L ® 18,217 20,600 21,270 19.760 i i,5io 91,360 18,272 R;dr 3 54,5oo nu 33 Hampa Sk® 7,980 487,155 6,480 6,780 7,570 2,830 3 1,64° 6,328 60 379,680 8 Hudar, oberedda . ... U 647,210 1,25 1,6 iO 6,79° 1,5; 8,6 jo 43 i,5oo 4,336,.35 867,227 1 3 289,076 4 Humla L® 11,980 1 1,9 i o 6,200 3,5a.6 40,4.0 8,082 6 48,492 16 Kött T:r 7,106 6,470 5,970 0,970 3,43o 28,95o 5,79° 25 1 i4,75o 25 Lin, ohäckladt . . . . L® Ljus, Talg- L® 29, 'i io 21,890 1,802 13,870 5,980 72,170 i4,435 4 57,71° 28 9,620 11,840 19,9 io 14,780 16,(iio 72,780 14,558 6 87,148 40 Ost L® 3a,58o 3g,o io 2L),o3o 26 65o 17,690 144,980 28,996 3 86.986 33 Smör L® i4i,38o 135,125 8 >,520 74,37° 80,280 60,240 520,670 104,134 5 520,670 3o Talg L® 79,160 93, ioo 84, 1 lo 86,35o 4o3,.8o 80,616 5 4o i, ifio 10 Ull, okammad, gröfre U Väfnader, ylle, half- ylle, blaggarn, bol- stervar aln. 1,259,610 1,17 1,660 1,29 ,200 1,060,320 684,910 5,47 H 720 i,09i,344 2 ? 729*396 j 36i,ooo 386,ooo 414,000 55o,ooo 4i 1,000 2,122,000 424,400 I 2 I 2,900 36* S: a | jjOl4j22C> i Lades på bordet.
De» ao Februarii e. m. 99 Hr Lagerhjelm uppläste ytterligare följande:
Sedan en lag blifvit af Konung och Ständer stiftad för utvexling af silfver, anser jag öfverläggningarna, angående vinnandet af stadga i myntets värde, endast röra verkställigheten, hvars tidpunkt hör snart inträffa.
Men denna verkställighet måste äga bestånd; och i detta afseende göra sig samma olikhet i åsigter gällande, som delade tänkesätten inom Stuts- och BancoUtskotten under sisth Riksdag.
Enligt den ena asigten innefattar realisationen en arithmetisk operation, som, alldeles oberoende af Rikets ställning i öfrigt, fortgår intilldess sista sedeln blifvit inlöst, om alla sedlar kunde förevisas; ty Banken har ej svårt att bereda sig tillgång af silfver.
De som äro af den andra åsigten, utgående mera från hvad Sveriges Bank varit och ännu är, än från hvad en Bank kunde och måhända borde vara, se ej med likgiltighet rörelsemedlet under fortgången af silfvervexlingen dragas ur Sveriges inre rörelse, innan den enskilda crediten hunnit ersätta Bankens sedlar med tillräckligt solida papper.
Denna sednare åsigt sökte jag göra gällande under sista Riksmötet och emottog af realisationens befordrare den mest bestämda försäkran, att landets produetion vore kommen till sådan höjd, att aldrig coursen kunde sliga öfver 134 sh.
Utslaget har fallit.
Måtte det nu väcka äfven deras uppmärksamhet, som kanske mindre känna det egna uti Sveriges inre rörelse, Un den större rörelsen utom detta Rike.
Yid realisationens annalkande måste coursen falla, emedan exportvärdet ökas med en artikel, sorn förut icke erbjudit $äg åt handeln.
Har coursens fleråriga höjd till större eller mindre del sin grund uti det låga jernpriset och en, till följd af tullsystemets ändring vid 182 i års Riksdag, ökad import af lyx—ar ti k lar, och vill man förekomma det hårda myntets utvandring, så gifvas inga andra medel än exportvärdets ökning och importvärdets minskning.
Om det fö rra ej skall göra sig sjelft i silfver, hvilket onekligen minskar rörelsecapitalet och derjemte framlockar enskilda sedelfabricationer i större mängd, än som kan grundas på reel och rörlig valuta, torde jernet förtjena största uppmärksamheten och åtgärderna reducera sig till medgifvandet af en friare verkningskrets åt industrien.
Det sednare kan icke tillförlitligt påraknas, än mindre vinnas hastigt genom uppmaningar och exempel af sparsamhet vid lyx-artiklars förbrukning.
Det bör ej heller tillvaaabringas på bekostnad af den stadga i tullsystemet, som hufvudsakligen grundlägger ali beräkning i handeln.
Men deremot är vid importen att märka, att den till stor del utgöres af landtmannavaror, för hvilkas produetion Sveriges cliinat ingalunda är ogynnsamt och hvartill innevånarna hvarken sakna erfarenhet eller andra erforderligheter.
Denna del af importen öfverstiger likväl tre millioner.
\ too Den 20 Februari i e. ra.
Jag anser de beslut, hvilka medföra dessa verkningar, innebära de enda verkliga, rättvisa och verkställbara garantier för Bänco-sedelstockens oförminskade belopp efter silfverutvexlingens begynnelse, sotn, mig veterligen, kunna åstadkommas