Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är knappt behöfligt att framdraga dem, efter de ligga tydligt och klart för hvar och en, som i en sådan fråga vill se skäl.
Jag tror, att gardes-reg:tenas tjenstgöring svårligen kan sammanblandas med vakthållningen på Långholmen Jag tror, att man bör tillerkänna de i Stockholm garnisonerande regttena något företräde framför de öfriga, emedan deras bestämmelse är af helt annan natur än dessas.
Det tor knappt nog vara verkställbar^, afven om man vill afskaffa all permittering, alt med 100 man bestrida vakthållningen vid Långholmen, ty det inträffar vissa förhållanden uti hufvudstaden, då det är alldeles omöjligt att kunna aflägsna 100 man.
Sådant inträffar vid ceremoniella tillfällen, vid läger på Ladugårdsgärdet och kanske ännu oftare.
Jag medger visserligen, att vakthållningen vid Långholmen kanske är oförenlig med indelta arnicens egentliga bestämmelse, enär krigarens egentliga föremål naturligtvis är alt försvara fäderneslandet och i fredstid öfva sig för detta ändamål; men jag för ulin del tror ej, att deruti ligger någon obillighet, att man äfven under fredliga tider foidrai tjenstgöring icke blott af indelta armeen, utan äfven af dem, som bekosta densamma.
Jag vill taga för gifvet, att tjenstgöringen vid Långholmen, likasom tjenstgöringen uti krig, går på lif och död.
Den är således mycket motbjudande, och jag skulle önska, att den kunde undvikas; men det tyckes snarare, som det skulle blifva nödvändigt att öka denna garnison för att hindra correctionisternes rymning, än att det skulle blifva någon möjlighet att minska den.
Jag tror derföre, att hvarje försök från Representationens sida att försvåra denna bevakning är oförenlig med hvad ett sådant behof fordrar, och tror icke, att deruti ligger någon orättvisa, att man tid efter annan incommenderar något regemente, för att fullgöra detta högst vigtiga medborgerliga åliggande.
I afseende på den ekonomiska delen af frågan anser jag mig icke behöfva vara vidlyftig.
Jag tror, att den besparing, som Utsk:s förslag skulle medföra, vore ganska ringa.
Således återstår blott den mildhet, man velat bevisa mot indelta armeen och dess rotehållare genom befrielse från ett sådant åliggande.
Jag för min del tager mig friheten att anhålla om afslag på ifrågavar. betänkande.
Jag instämmer med dem, som yrkat afslag på Ekon.Ulsk:s betänkande.
Det kan icke vara obekant för Ekon.Utsk:s ledamöter, att correctionsiurättningen å Långholmen är belägen nära till hufvudsta - 3 or.
Den 20 Juni f. m. elen, oell att således bevakningen der nödvändigt måste vara så stor, att icke vid en möjlig oordning i hufvudstaden de på corrections-inrättningen förvarade personer kunna bryta sig ut och öka en sådan oordning.
Jag ber eder, mine herrar! betänka, att vid ett sådant tillfälle garnisonen i Stockholm i allt fall är iner än otillräcklig; om den blefve minskad med dessa 100 man, hvad blefve väl då förhållandet?
Det ärickenog att tänka sig sådana förhållanden,— man måste äfven vara beredd på att möta dem, så att icke i nödens stund tiden blir otillräcklig för att förekomma det onda.
Föröfrigt kan Utskts förslag, i anseende till gardes-regrtenas inskränkta personal, icke utan största svårighet verkställas, och då, enligt hvad Gr. Löwenhjelm redan nämnt, värfningskostnaden härigenom skulle mångdubblas, så kunde compagni-cheferne naturligtvis icke fortfara att bestrida den med samma medel, som Staten hittills bestått, utan deras passevolance måste då af Staten ökas, emedan det i annat fall blefve alldeles omöjligt att få rekryter af välfräjdade personer.
Det bär blifvit yttradt af en ledamot, att man, i fråga om indelta arméens tjenstgöring, borde hafva afseende på rust- och rotehållare-intresset.
Det är sannt att, om man årligen skulle taga samma rotars karlar till tjenslgöringeu och de blefvo permanenta der, så skulle dessa rotar blifva ganska hardt betungade genom förlusten af de fördelar, de bade, 0111 soldaten vöre hemma, isynnerhet sommartiden; men detta är ett förhållande, som är alldeles oskiljaktigt från institutionen af indelningsverket, Soldaten underhålles af hemmanet, men till Statens disposition, hvar- när- och hnruheist
Staten behöfver den; det må vara till bevakning af arrestanter, till allmänna arbeten eller hvad annat allmänt ändamål som helst, hvilket Statsmakterna besluta skall genom dess arbete fullbordas.
Sålunda kan man visserligen icke säga, alt vakthållning, vare sig på fästning, vid correctionshus eller annorstädes, är främmande förden indelta armeens bestämmelse.
Så länge den utgör en del af Sveriges stridskrafter, så mäste den kunna disponeras, der den behöfves.
Jag kan icke annat än anse betänk, böra i alla afseenden afslås.
Jag har egentligen begärt ordet derföre, alt jag hört en värd talare till försvar för betänk anföra, att han hoppas, att den tid vore nara, då man skulle inse det oformliga och onyttiga i vårt nu bestående indelningsverk , så framt man önskade conscriptionens Utvidgning.
Denna sats måste jag högeligen ogilla.
Jag förmodar, alt Garl XI och Carl XII och likaså Carl XIRs fiender icke skulle anat, att inom Sverige någonsin den tanke skulle uppstå, att Svenska indelningsverket vore en olycka för Sverige.
Hvad är det man egentligen anser vara villkoren för en annee, och en stam för den conscription, hvil - Den ao Juni f. ra. ken anses vara erforderlig för landets försvor?
Jo, det ena är, att denna stam skall kunna äga den nationalitet, sorn man icke kunde linna hos de efter gamla tidens sysleme hoprafsade härar.
Det andra villkoret är, att denna stam skal! vara förenad med den minsta möjliga kostnad för samhället.
Dessa fördelar äro förenade hos vår indelta annee på e!t satt, sorn man i det öfriga Europa afundas och som alllid måst erkännas och beundras af de fiender, som i 20 år stridde mot Sveriges indelta soldater.
Del finnes hvarken inom Europa eller Amerika någon annee, som kostar så litet, sorn den Svenska indelta soldaten; den kostar icke mern än hälften af hvad den eljest minst dyra annee, sorn lärer vara den Saxiska, kostar.
Derjemte är det den förmånen med indelta armeen, att hela den betydliga kostnaden för underhållet af största delen af vår stam utgår in natura af landet.
I ett laud, sådant som Sverige, med så ringa afsättningstillfällen, der ofta en enda liten stad är den enda afnämaren för en hel trakt af i5 tili 20 mils omkrets; der är det af vigt att emellan den, som skall uppbära statsutgiften, och den, sorn skall betala densamma, icke finnes någon mellanlänk, att den kan erläggas in natura och icke i contant.
Det är mycket sorn utgår till den indelta soldatens underhåll, som man eljest icke skulle kunna använda till något.
Äfven nationaliteten finnes hos den indelta soldaten.
Jag anser för en ära att i min ungdom hafva tillhört denna officerscorps, och jag skall alltid anse såsom ett af de dyrbaraste minnen från mia ungdom, att jag lärt känna den utmärkt respectabla del af Svenska samhällets medlemmar, som består af den Svenska indelta soldaten.
I varm känsla för fäderneslandet kan han täfla med hvilken annan samhällsmedlem som helst, och i afseende på hans intelligens, så erinrar jag mig huru regementschefen under öfningarna lät regementet exercera för sig sjelf, endast anfördt af ett ur truppens egna leder sjelfvaldt befäl.
Vidare har det uti det öfriga Europa nu införda systeme, att blott bilda en slam för de conscriberade, äfven i sjelfva Preussen den olägenheten, sorn icke indelningsverket medför, att det under 3 år och till en del t. o. m. under 5 år undanrycker en stor del af samhällets medlemmar, från 20 till 23 års ålder, från deras vanliga tjensler och yrken.
Slutligen ber jag alt få åberopa deras opinion, som stridt emot den Svenska indelta soldaten.
Peter den store stridde mot vår indelta arraee i 20 år och slutade med att besegra den.
Bland annat yttrade han till en af de främmande generaler, som omgåfvo honom, följande:
''Åtminstone mätte jag val få mina trupper så goda, som de
Svenska bondhärarnamen lian slutade med att gifva sin beundran ut den Svenska indelta arméen och försökte att införa det uti det colonisations-systeme, som han inrättade, men som 368 Den 30 J u n i f. ra. dock i alla fall ej kan ersätta livad Svenska indelta soldaten är.
För egen del ber jag att få uttala den tanke, sora jag tror delas af både Svenskar oell utländningar, nerol, att Sverige, så länge det vill bibehålla sin sjelfständighet, må skatta sig lyckligt att äga en sådan trupp, sora den Svenska indelta armeen.
Ceder ströras mening, så ansåg han, att raan kunde antaga, att tungan för rotehållarne att hulla sina soldater på denna coramendering ej kunde vara betydlig, emedan den mindre ofta påkommer; men jag får fästa Frih.
Cederströms och Ståndets uppmärksamhet derpå, att denna cominendering icke är den enda, utan endast en bland den mängd commenderingar, som den indelta armeen måste vidkännas.
Vi hafva arbeiscoinmenderingar vid canaler och strömmars rensning, vid publika byggnader på flera ställen o. s. v. Det är dessa commenderingar tillika med den nu ifrågavar., som utgör en så stor lunga för rotehållarne.
Hr Rosenblads anmärkning mot hvad jag yttrat om indelta armeen, så får jag svara, att jag visserligen är öfvertygad om, att, då, som jag hoppas, conscriplions-systemet framdeles blir infördt, man icke kan undvara en stam, men betydligt mindre, samt på annat sätt organiserad och utbildad iin vår nuvar. indelta aimee, så att denna stam ej skulle komma att få ligga på rotarna, utan i garnisoner, der de skola erhålla öfning.
Hr Rosenblad har haft skäl, som han säger, att beundra den indelta soldalen.
Jag har det lika med honom; men om Hr Rosenblad nu i sednare tider hade gjort tjenst vid beväringen, så tror jag, att densamma skulle gifvit honom samma anledn. till beundran, och jag tror, att den Svenska conscriberade soldaten , om den hade i månads exercis i år å råd, skulle vara lika goll med vår indelta soldat.
Det är klart, att hos en samling af jemnåriga menniskor i de år, då yrket roar, skickligheten och nitet för detta yrke skola vara mycket större, än förhållandet nu kan vara inom den indelta armeen, der den ene har conscriptionsåldern och den andre hans dubbla ålder.
Jag vill ej bestrida, att det är af stor nytta att hafva en och annan veteran bland de yngre, men att hafva dem till så stor del och uti det förhållande, som nu är fallet, anser jag icke vara fördelaktigt.
Hr Rosenblad har äfven ansett att den indelta soldaten kostar mycket mindre än den värfvade.
Jag tror, att man har svårt att uppskatta alla de kostnader, som en rotehållare gör för sin soldat, och alt man derföre anser dem vara ringa, emedan de till en stor del utgöras af naturaprsestationer, hvilkas värde ofta är ganska svårt att beräkna.
En D eli ao Juni f. ra.
En följd af vårt indelningsverk är äfven, att rotehållaren får ensam pensionera soldaten, då lian icke mera orkar tjena; ty lian kan icke se en karl, sorn så till sugandes varit nli lians tjenst, när lian får afsked, lida brist på nö'digt underhåll.
Detta hör icke alldeles till undantagen, ty det finnes rotar, som hafva iner än en sådan pensionär, under det de hafva en annan att underhålla.
Jag har begärt ordet för att möta en sats, sorn visserligen icke nu för första gången fia detta ruin blifvit uttalad, och som jag icke heller för första gången nu motsätter mig, ~r- jag menar Frih.
Cederslröms yrkande, att den indelta armeen skulle vara skyldig till ali den tjenstgöring, som .Statsmakterna kunde honom ålägga.
Jag vill visserligen icke bestrida, att Statsmakterna hafva fullkomligt i sitt väld att göra med armeen likasom med landet hvad de behaga, och det har också visat sig, huru litet knekte-contractena gällt, då de båda Statsmakterna fattat beslut rakt stridande emot dessa contracter med rotehållarhe.
Bestämdt är, att rotehållarne icke hafva någon skyldighet att lemna sina soldater till hvarje allmänt arbete, såsom Frih.
Jag vet visserligen att så skett och att så kommer att ske, och jag Yi11 icke säga, att icke det i vissa fall bör ske; men då borde man äfven vara betänkt på att i riktig väg ändra dessa knekte-contracter och icke genom ett beständigt öfverflödande af desamma väcka missnöje, ty detta missnöje skall visserligen uppkomma, då rotehållarne blifva upplyste om sina rättigheter.
Före mig har en officer af indelta armeen yttrat sig ungefär i samma anda, men med tillämpning på närvar, fråga kan jag likväl icke dela Ekon.Utsk:s åsigt.
Jag tror icke, alt den nuvar. styrkan af Konungens garde kan användas till tjenstgöring på Långholmen.
Jag tror, att Stockholms garnison redan utom en sådan tjenstgöring är för liten, och jag skulle önska, att vår militärs organisation kunde medgifva, att stridskrafterna så mycket sorn möjligt ökades på en så vigtig punkt som Stockholm; men jag inskränker mina förslag inom de tillgångar, som tredje hufvudtiteln medgifver, och tror, att derinom medel finnas att så öka Stockholms garnison, att denna vigtiga punkt både i militäriskt afseende kan vara betryggad och äfven betryggad mot Långholmen, hvarifrån man fruktar lika mycket, sorn om fienden stod vid Rikets gränser.
En annan talare har i anledn. af denna fråga om indelta armeens användande lill sådan tjenstgöring ingått på ett helt annat fält, och jag fruktade verkligen, att han ej skulle sluta med sina liknelser och historiska data, innan vi kommit ända till Pultava; men efter han ingått på detta stridsfält och yttrat, att Carl XI:s och Carl XIf:s krigare 8 H. . 47 3;o Dcu 20 J u 11 i f. m. skulle funnit sig högst förvånade öfver, att man nu vågar ifrågasätta deras oöfverträfflighet, så vill jag deremot fråga, om icke Gustaf Adolphs och Carl X:s krigare skulle kunnat mäta sig i värde med dessa Carl XI:s och Carl XII:s trupper.
Äfven har den värde ledamoten sagt, att den indelta armeen vore den minst dyra, och att, som den vore den minst dyra, så borde den äfven bibehållas till alla dessa ändamål, som blifvit ifrågasatta.
Jag bestrider bestämdt, att denna amice är den minst dyra, och skulle deremot vilja bevisa, att den relativt är den dyraste, och om afseende göres på hvad en Ryssk Sjelfherrskare yttrat i afseende på vår indelta annee, enligt hvad mig af trovärdig man är försäkradt, så torde jag få anföra, att då Alexander tillfrågades, hvarföre han icke bibehöll den indelta armeen i Finland, så svarade han, att
Ryssland icke hade råd att hålla en så dyr aimee.
Hvad beträffar den sjelfständighet, som denna armee skulle betrygga, så skulle jag tro, att Sveriges sjelfständighet börjat svigta just vid den period, då indelningsverket infördes.
Den afdelning afUtsk., som i första rummet behandlade denna motion, sökte skaffa sig alla de upplysningar, som voro tillgängliga öfver gardesregementenas vakthållning, äfvensom de contracter, som emellan K. M. och Kronan och eompagni-cheferna blifvit upprättade.
Efter alla dessa upplysningars inhemtande stannade afdelningen i det beslut, som detta betänk, innehåller, hvilket jag nu tager mig friheten uppläsa: ''betänkande i anledn. af väckt motion, om förändrade anstalter för vakthållning vid correctionsinrältningen å Långholmen.
Uti ett från Hederv.
DondeSt. till detta Ulkott remitteradt memorial har Riksdagsfullmäktigen Jon Olsson från Gefleborgs län föreslagit R. H. St., att hos K. M. i underd. anhålla, det gardes-regementena hädanefter må bestrida vakthållningen vid den å Långholmen varande correctionsinrättning, och de indelta regementena derifrån befrias.
Såsom skäl för denna framställning är af motionären anfördt, hurusom stort missnöje åstadkommes derigenom, att den indelta soldaten skall ryckas från sitt hem och odlingen af sitt torp, för att utgöra ifrågavar. för knektecontracten okända vakthållning, under det gardisten permitteras att kringvandra i landet, samt att det skall vara utom allt tvifvel, att gardes-regemenlena äga nog styrka för att kunna afsätta omkring 100 man till nämnda vakthållning, hvarigenom de dryga kostnader, som åtgå till truppernas transporterande från åtskilliga delar af landet, dessutom kunna besparas, då deremot regements- och compagnicheferne vid gardet ansetts åtnjuta gaget för de soldater, Den ao J u 11 i f. m. som permittera!; och hafva med motionären sig förenat Riksdagsmännen Hans Pehrsson, Olof Pehrsson och Erik Pehrsson från Gefleborgs län, Nils Pehrsson från Södermanland, Nils Pehrsson från Örebro, Jan Pehrsson från Upsala, Didrik Wiström från Stora Kopparbergs och Erik Jansson från Stockholms län.
Afdelningen, som tagit kännedom om gardes-regementenas nurnmerstyrka och nuvar. vaktgöring, får vördsamt upplysa: att Konungens Svea och Andra Lifgarde tillsammans utgöras af:
ElFectivt manskap i552.
Spel-nummer 48. i6oq raan Att, enligt passevolance-contractet den 9 Mars 1833, skola under tio månader afåret vara permitterade för Kronans räkning vid hvartdera regementet 376 man eller tillsammans . . . 752.
SPelet 48- 800 — Då egentligen återstå 800 man, som äro för beständig tjenstgöring att påräkna.
Denna styrka användes sålunda: att 48 corporaler vid hvartdera regementet äro i ständig tjenstgöring . . 96 man.
Till dagliga vaktstyrkan åtgå:
För högvakten 68.
För vakten vid Guslaf Adolphs torg . 2.5.
Södermalms torg . . . 33.
Förrådet 3.
Rosendal ...... 3.
Garnisons-sjukhuset . . 9.
4 Tullar 12.
Casernvakt 9, f Efter beräkning af 1 dygns vakt och 3 dagars ledighet, skulle för denna dagliga tjenstgöring erfordras 684 — Hvartill kommer att under sommartiden, då hofvet är utflyttadt till Drottningholm, utgöres vakten derstädes af 2:ne corporaler och 25 man 27, att då H. M.
Drottningen utflyttar till Haga, bestrides vakten der af l4i att Rosendals-vakten utgöres om sommaren, så länge ponton-bron är utlagd och vasen aftäckt, af nio man och således en tillökning af ..........
. . ■ 6 ^ Tillsammans 827 man.
På det icke den sålunda nödvändiga effectiva styrkan må minskas genom sjuknummern, som vanligen uppgår till 140, samt antalet af rekryter, vanligen utgörande 90, som böra D e n ao Juni f. m, exerceras och deraf hindras från vakthållning, måste permitteringen i förhållande dertill inskränkas och de permitterades antal utgör sällan mer än hälften af hvad passevolance-contractet bestämmer.
Af hvad sålunda är anfördt lärer följa, att gardeslegrtena äro fullt upptagna af den vaktgöring, som dem redan tillhörer, och alt tjenstgöring derutöfver icke af dem skäligen kan fordras; äfvensom motionärens förmenande, alt besparingen af de permitterades gage skulle komma compagnicheféfna tillgodo, är vederlagd genom upplysningen, alt permitteringen sker för Kronans räkning; och då afdelningen dessutom har sig bekant, att det manskap af indelta armeen, omkring i oo man, som nu commenderas till en vid Långholmen oundviklig vakthållning, derstädes endast tjenst— göra under 4 månader, hvarefter ny commendering ingår, samt att berörde tjenstgöring är förenad med en för indelta soldaten nyttig militärisk undervisning, anser afdelningen Jon Olssons ifrågavar. motion icke böra till någon R.
St:s åtgärd föranleda/'
Denna åsigt lyckades ej att göra sig gällande inom Utsk.; roen jag för min del är af samma tanke, som afdelningen.
Hvad först beträffar Utsk:s behandling af frågan, så tror jag, att då Utsk. stannat i den åsigt, att gardes-regttena borde ersättas för den ökade kostnad, hvartill denna vakthållning kunde föranleda, denna fråga boi t behandlas i förening med StalsUtsk,, pfter det var fråga om en statsutgift.
Hvad sjelfva saken beträffar, så är det min öfvertygelse, att vakthållning en blir dyrare för Staten, om detta förslag skall gå i verkställighet; ty det är troligt, att gardesreg:tenas compagni-chefer skulle uppsäga deras passevolance, och detta skulle förorsaka betydliga kostnader för Staten.
Att compagni-cheferne, med en så betydligt ökad slitning på beklädnaden, som genom detta förslags verkställande skulle uppkomma, ej kunde vidblifva de gamla passevolancecontraeten, faller af sig sjelf.
Dessutom tror jag, att då permittering ej vidare skulle äga rum, så Klefve det omöjligt att rekrytera gardes-reg:tena med välfräjdad! folk.
Jag tror, att denna commendering af ioo man årligen ur de indelta regttena är ganska nyttig, då vi icke hafva exercis-compagnier.
Slutligen får jag, för min del, i likhet med afdelningen, yrka afslag på motionen, och att densamma icke måtte till någon åtgärd föranleda.
Det var egentligen det af Hr Rosenblad afgifna yttrande, som föranledde mig att begära ordet.
Sedermera har detta af ett par andra talare blifvit besvaradt; men då saken är så vigtig och rör en princip, som för mig är af största värde, så kan jag icke underlåta D c u ‘20 Juni f. ni. 3^3 alt säga några ord derom.
Hr Rosenblad liar sagt, att den satsen, att indelningsverket icke vore svarande mot tidens fordringar och att det derföre vöre hällre att införa conscriplions-systemet, af .lincoln högeligen ogillades.
— Hr Rosenblad har äfven sagt, latt denna sats skulle innebära ei» hädelse mot de stora Svenska Konungarna Carl XI och Carl XII.
Jag tror alldeles icke, att detta ur förhållandet, ty då indelningsverket inrättades af Carl XI, voro helt olika principer gällande för ordnandet af de särskilda nationernas försvarskrafter, emot dem, sorn nu b< kännas och tillämpas.
Då fanns inom alla andra Europeiska länder blott stående härar, och conscript:ons-systemfet hade då sedan lange råkat i g
I ö ini ska och icke på sekler blifvit användt.
När. således fråga blef att äfven här i Sverige uppsätta en stående här, sorn kunde mäta sig med öfriga staters stående härar, så var det naturligt och ganska välbetänkt, att man inrättade den för bästa möjliga pris, särdeles som dermed vanns den fördelen, att krigaren icke uteslutande blef gjord till krigare, utan äfven bibehöll samband med de öfriga elementerna inom nationen, derigenom att lian icke blef helt och hållet ryckt ifrån jorden, utan fortfor ännu att vara jordbrukare, fastän han var blifven soldat.
Detta sistnämnda förhållande, som jag innerligen önskar alltid matte fortfara, motverkas likväl på intet sätt af conscriptions-systcmels införande, utan tvertom befiämias det derigenom i hög grad; ty efter detta systeme blir hvarje medborgare soldat och ryckes aldrig helt och hållet bort ifrån det yrke, hvaraf han lärt sig finna sin bergning.
Deremot är det icke möjligt, sedan consci iptions-syslemet i alla andra stater bar fått en så hög utbildning, att deras armeer derigenom blifvit så talrika som de nu äro, att den Svenska indelta hären, om den också vore den bäst öfvade, den mest krigsbildade, och så väl uti disciplinärt, som moraliskt hänseende, öfverträffade alla de öfriga, skulle kunna bestå en strid mot de öfriga nationernas härar, med det stora antal folk, sorn dessa nu alltid räkna under sina fanor församladt.
Vi måste således äfven öka vår annee, så vidt våra krafter det tillåta.
Jag skulle för min del ej hafva något emot, att vår stam för den couscriberade styrkan vore så talrik som möjligt, men det finnes naturligtvis gränser, som man icke kan öfverskrida.
Denna gräns bestämmes af våra statsinkomster, som ej kunna förslå att på samma gång underhålla en så talrik stam som vår närvar, värfvade och indelta stående här och tillika hafva ett fullt utbildadt conscriptions-systeme.
Ettdera af dessa två olika slag af arme'e-organisationer mäste då gifva vika, och detta tror jag förr eller sednare skall blifva den stående hären; icke så alt den helt och hållet skall komma att försvinna, men så att deraf blott kommer att återstå så stor del, som till kärna för vår beväring oundgängligen beliöfves. 3?
4 Den 20 J u 11 i f. m.
För öfrigt har det blifvit sagdt af Hr Rosenblad, att det skulle vara en fördel för Svenska landtmannen att in natura få lemna sina produeter och att underhållet går directe från honom lill soldaten.
Jag deremot hyser en alldeles motsatt öfvertygelse, ty jag tror, att det är just det directa sambandet emellan den, som skall beslå kostnaden, och den som skall uppbära densamma, som gör, att man finner den Svenska jordbrukaren mycket mindre villig alt lemna sin skärf till fäderneslandets försvar, än hvad önskligt vore.