Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag är främmande för det yrke, som denna framställning rörer, vänder jag mig likväl till motionären med den erinran, att jag tror, det han, 'örn lian återgår lill orsakerna lill indelningsverket, till ändamålet dermed hos den store Konung, söm stiftade det, då skall finna en fördel deruti beredd åt bosfållsinnehafvaren, som numera kan synas likgiltig, men som då var stor och som annu kan blifva det.
Denna fördel består deri, att så länge indelningsverket qvarstår, har boställsinnehafvaren uti sjelfva bostället en osviklig garanti för utbekommande af sina löneförmåner
Jag minnes ganska väl, när delta löningssätt utgjorde föremål för afundsjuka hos dem , som icke deraf voro i åtnjutande.
Genom Statsverkets ordnande har likhet visserligen vunnits, framför allt uti säkerhet i afseende å utbekommande af de inkomster, hvartill man af Staten är berättigad.
Men är väl motionären säker, att livad som varit, icke oekså Lan återkomma?
Jag ser den tid möjlig, då motionärens efterträdare skulle kunna beklaga, att motionen någonsin blifvit väckt.
Hr af Robsahm:
Jag tror, att tiden är olika nu emot då Cavl XI stiftade indelningsverket, och att förhållandet med boställena jemväl är förändradt.
Då skötte inneliafvaren sitt boställe sjelf och bodde der ock.
Huru går det deremot nu till med boställsskötseln ?
Jag har icke funnit mina åsigter vederlagda, och jag fortfar således att hysa dem.
Jag hemställer vördsamt, huruvida Hr af Robsahms motion kan i enlighet med 80 §.
Reg.F. behandlas annorlunda, än i constitutionel väg.
I berörde §. står nemligen:
Krigsmagten till häst och fot såväl som båtsmanshållet af rotering och indelning förblifver vid de med landet och städerna upprättade contracter och indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara" &c. &c.
Det tyckes mig, sorn frågan att sälja alla boställen kan anses ingå i indelningsverkets hufvudgrunder och Den i3 Mars f. m. 219 sålunda involvera ändring af 80 §.
Enskildt skall jag utbedja mig en upplysning.
Det står nemi. i indelningsverket, att den, som föreslår ändringar deruti, skall plikta 1000 plåtar, likasom den, hvilken icke iakttager den rang, honom tillkommer.
Jag skulle önska få veta, om detta stadgande är upphäfvet, emedan jag tycker, att indelningsverket vid hvarje Riksdag rubbas och lappas.
Ehuru jag ej tror, att Hr af Robsahms motion skulle kunna skonsamt behandlas uti en critisk-historisk undersökning, tror jag den likväl icke strida emot 80 §.
Reg.F. Der står nemi., att Konung och Ständer gemensamt kunna besluta ändringar i indelningsverket.
Fråga kan således derom, på sätt som skett, uppstå och beslut deröfver fattas.
Jag hoppas således, att vi nu må få besluta remiss.
Remitterades till StatsUtskottet, Vid förnyad föredragning af Hr Roos’, Bo Christian, d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motion om reclamation af Svensk undersåte, som för gäld rymt utur landet, blef samma. motion till Oeeon.Utsk. remitterad.
Ilr Giinthers, Carl Gust., d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motion om inrättande af en allmän hypoteksförening.
Må det icke alltför mycket pröfva H. R. o. Ad:s tålamod, då jag vågar uppträda med min svaga stämma, för att motivera ett förslag af den stora vigt, som min motion innefatta!-; hvartill jag är föranledd af erfarenhet om Svenska jordbrukets tillstånd och behof samt af en innerlig öfvertygelse om nödvändigheten att ordna creditrörelsen på.ett sätt, som betryggar den gäldbundna jordbrukaren för farorna af en uti penningerörelsen möjligen inträffande eris vid realisationens verkställande.
Sådan har inträffat förr och kan äfven inträffa nu; men det finnes nu för tiden flera medel deremot, som erfarenheten lärt oss, att vi ej böra försumma använda.
Detta anser jag för- så mycket angelägnare, dådet torde vara mig tillåtet antaga sorn ett axiom, att hos oss utgör jordbrukarens bestånd och förkofran ett vilkor för alla andra samhällsclassers välfärd; om hvilken sanning jag hoppas vi äro ense, ty den kan ej bestridas.
Till vinnande af detta stora ändamål har jag vördsamt föreslagit inrättande af en allmän hypoteksförening eller, riktigare kallad, inrättning, och jag har derför åberopat den högsta auetoritet, hvarpå man dervid kan stödja sig, nemi.
FinanceCommittcens af år i8?,3 afgifna betänkande, hvars förslag är det enda af nog stor omfattning för att kunna blifva tillfyllestgörande, ehuru det i Utföran - 330 Den iS Mars f. m. del kan tarfva några förändringar eller förbättringar i de» taillerna, för att så mycket som möjligt uppfylla ändamålet.
Härtill äger jag i dag den tillfredsställelsen att kunna ytter-» Iigare åberopa ett närmare ocb, som jag älskar att tro, kraf» tigt stöd uti Hr Frih.
Ehrenborghs d. 3 dennes med värma och vältalighet afgifna yttrande om hypotheksföreningar i anledning af Hr v.
Troils motion, hvaruti Hr Frih. vitsordadé förträffligheten och vidden af FinanceCommitteens förslag.
Jag förmodar, att hvar och en inom Representationen, som nitälskar för enskilda hypotheksföreningar, gör det af omsorg för jordbruket, hvilken näring, bärande Statens största bördor, ej allenast med rätta förtjenar och behöfver, utan äfven i följd deraf äger de mest grundade anspråk på Statsmagternas vård och understöd, hvartill hypotheksinrättning är medlet.
Jag förmodar äfven, det ingen yrkar, att; den ena provinsen skall komma i åtnjutande af denna förmån, utan att gerna se den äfven komma alla andra provinser tillgodo; men då det ej är tänkbart, att enskilda hy-, potheksföreningar kunna uppkomma i alla provinser, åtminstone ej inom en alltför aflägsen tid, vågar jag derföre påstå, att en allmän hypotheks in rättning, uti en stor och vidtomfattande plan, utgör det bästa och tillika enda rätta sätt att kunna hjelpa jordbruket i hela dess vidd så kraftigt, att det ej allenast kan bestå, utan äfven göra framsteg till välstånd och förkofran.
Detta förslags antagande och utförande skall således be-> främja ej allenast jordbrukarens, utan i och med detsamma alla samhällsclassers, d. v. s. hela nationens välfärd.
Til) undvikande af missförstånd anser jag nödigt förklara, det jag ej åsyftar lägga något hinder för att, obehindradt af den allmänna h vpotheksinrättningen, det må vara förbehållet hvarje provins, som vill ingå i enskild förening, att sådan stifta på sådana grunder, sorn garantera allmänhetens säkerhet och erhålla Regeringens sanction; emedan möjligtvis iocala förhållanden kunna någonstädes göra enskild förening fördelaktigare, än begagnandet af Statens allmänna in» rättning, såsom om t. ex. en enskild förening i Skåne skulle kunna erhålla en fond för lägre ränta genom begagnande af utländska capitaler, m, fl, möjliga Jocala orsaker.
Nog af, rättigheten för hvarje provins att stifta enskild förening vilt jag hvarken bestrida eller inskränka.
Men när denna frihet lemnäs ostörd, måtte då hvarje vän af de enskilda hypotheksföreningarna, så framt lian förnämligast afser jordbrukets understöd i hela dess vidd, ej underlåta att medelst tillstyrkan befrämja inrättandet af en allmän hypotheks» inrättning, sorn alttid förbiifver högst nödvändig för de orter, der inga enskilda föreningar kunna bildas, och för alla, som ej i dem kunna inträda, isynnerhet då, enligt authentika handlingar, såväl Rikets Rank som varande och blifvande privatbanker blott kunna uppfylla en del af samhällets behof.
Den i3 Mars f. m. 231
På det ej heller någon må tro, att jag åsyftar något hinder för realisationen, får jag äfven förklara, att den stadga i myntväsendet, hvarpå samhällets utveckling väsendtligen beror, anser jag till fosterlandets lycka redan vara beredd och nu skola inträda, emedan förra Ständer hafva bestämt grunderna för realisationen och samma Ständer hafva öfverlemnat till K.
M. att bestämma tiden för dess verkställande, sedan förberedélserna voro fullbordade.
Då K. M:s Nåd.
Propos. derom redan är till nu församlade Ständer afgifven, förmodar jag, att realisationen träder i verkställighet på den ifrågavar. dagen, och anser således realisationen bestämd både till grunder och verkställighet, samt önskar ej, att någon rubbning deruti må äga rum.
Det är med denna förutsättning, nemi. att stadga i myntväsendet nu inträder, som jag har framställt ordnandet af creditrörelsen, såsom det första och vigtigaste föremål för närvarande Ständer, hvarpå de i första rummet borde egna all sin omsorg.
Wirsen fått utföra sin stora plan, hade han säkerligen ej ansett tiden dertill inne förr än nu, d. v. s. i samband med realisationens verkställande; men då han, ty värr, ej fått öfverlefva denna tidpunkt, vågar jag uppmana H. R. o. Ad. samt öfriga MedStänder, att ej låta detta förslag förblifva med honom begrafvet.
Hvarföre skulle vi ej vilja begagna det nuvarande dyrbara och gynnande tillfället att vidtaga en så ingripande samhällsförbättring?
Är det fruktan och misstroende, som afhålla oss derifrån, då finnes ingen bot.
Men hvad skulle förorsaka en sådan fruktan, då vi kunna gifva akt på andra länders åtgärder och begagna deras erfarenhet; och då här endast är fråga om att använda statscrediten till det mest magtpåliggande föremål, nemi. införande af ett creditsystem, som förvandlar de stående capitalerna till rörliga, hvarigenom rörelsecapitalet får en mångdubblad styrka och en utsträckningsförmåga, allt efter näringarnas förlagsbehof, i mån af productionens tillväxt, sorn sålunda innebär en omätlig häfkraft för industriens utveckling; som på en gång gör möjligt och nödvändigt för de skuldsatta att amortera sina skulder, och som äfven grundlägger möjligheten att anskaffa tillgångar i farans stund.
Hvarföre skola vi frukta att antaga ett creditsystem, som i alla sina verkningar betryggar fosterlandets sjelfständighet och förer det fram till välstånd och förkofran?
Eller skola vi längre låta misstroendet hålla oss inom en cirkelgång på inre occonomiens försummade fält, med idel halfmesurer och partiella åtgärder?
Nej, jag misströstar ej; jag fäster hoppet på den kunskapsrika upplysning, som, i förening med varm fosterlandskänsla, finnes hos H. R. o.
Ad. och det R.
H. St:s Utsk., af hvilket detta vigtiga förslag skall upptagas, behandlas och utvecklas på ett sätt, 222 Den i3 Mars f. m. som sprider lif och rörelse öfver allt och hildar en ny epok för Svenska industriens utveckling.
Jag liar i motionen nämnt privatbankerna och torde derföre fa yttra mig derom.
Det är långt ifrån min afsigt att vilja förhindra deras uppkomst, då den sker på ett sätt, förenligt med allmänna säkerhetens betryggande för möjliga misstag i deras förvaltning och statscassans ersättning i mån af deras rörelse, hvilket till båda delarna lättast torde kunna ske genom stämpeltaxa.
Men jag kan ej tillerkänna dem någon annan verkningskrets, än den de erhålla bredvid eller jemte Statsbanken och Statens låneverk.
Derföre ogillar jag på det högsta deras sträfvande att kullslå Statsbanken elier göra intrång deruti, för att småningom tillegna sig hela Statens penningerörelse.
Detta ogillande har flera skäl; först emedan privatbankerna ej kunna prestera fullkomlig garanti för möjliga, under tidernas längd inträffande missbruk i dess, förvaltning, och deraf möjligen uppkommande oberäkneliga förluster för en allmänhet, som ej fatt dela deras vinst.
Men om de också kunde häfva denna scrupel, kunna likväl privatbankernas creditpapper ej erhålla den vidsträckta verkningsförmåga, och derföre ej åstadkomma hvarken den directa eller indirecta nytta för samhället, som Statens papper kunna göra.
Lyckas privatbankerna tillvälla sig hela penningerörelsen, skall derigenom för
Staten uppstå både direct förlust af statsvinst och en oberäkneligt stor indirect förlust, genom en osäkrare och mindre vidsträckt creditrörelse, än den, sorn af Staten kan grundläggas, för att vidare af privatbanker utvecklas; d, v. s. att massan af folket, nationen, skall dervid förlora, för att rikta några actieägare, af hvilkas godtycke jag anser det vara farligt att låta industriens utveckling ensamt bero, isynnerhet som de ej kunna lemna fastighetslån mot amorteringsprocent, och således skola förfela den vigtigaste länken i creditsysteinets kedja.
Det är anmärkningsvärdt, huru vissa interessen förbe-, redt och bearbetat opinionen i flera år för detta ändamål, nemi,: ali banks- och lånerörelses öfverflyttande från Staten till enskilda associationer; och nu, då en, afgörande tidpunkt är inne,, hafva de härtill uppbjudit alla sjn.a. krafter både inom och utom Representationen.
Endast så framt privatbankerna hålla sig inom deras, tillbörliga verkningskrets, äro, de mycket nyttiga, såsom verksamma medel till industriens utveckling.
Deras verkningskrets blifver större, men ej mindre, genom statscreditens användande till uppodling af industrien, på hvars omätliga fält derigenom beredes åt privatbankerna GU desto större och säkrare skörd.
Häraf följer, att ofvannämnda bemödanden motverka såväl privatbankernas som samhällets bästa.
Att realisationen ej kan medföra det gagn, man deraf hoppas, ej heller äger varaktighet, så framt ej i samband med dess verkställande ett väl och ändamålsenligt ordnadt
Den i3 Mars f. m.
223 creditsystem införes, har blifvit yttradt af flera utmärkta män, hvilka jag skulle kunna åberopa.
Men af de många skäl, som grundat denna opinion, torde jag endast behöfva anföra, att det är myntväsendets närvarande inveckling med creditförhållandet eller skuldväsendet, som åstadkommer denna farhåga, och att derföre icke heller någon bättre ordning kan förväntas, innan låneoperationerna blifvit helt och hållet från myntväsendet skiljda.
Eljest råka näringarna efter realisationen uti ytterligare förlägenhet, som då slutligen genom försträckningar från Banken måste, jag vill ej säga, afhjelpas (ty det har aldrig skett och kan ej af Banken ske), dock försökas, till stor rubbning i myntväsendet och realisationens bestånd.
Det är icke lånesystemets utsträckning i allmänhet, som är skadlig, ty, riktigt ställd och bedrifven , utgör den en liäfkraft till allmän och enskild förkofran; utan det är utlånande af capitalerna till andra personer och corporationer än producenter, i förening med discontlåns för näringarna ofördelaktiga återbetalningssätt och en derigenom alltför märkbar disproportion emellan lånefonden för landtbruket och för den öfriga lånerörelsen, sorn gör discontrörelsen skadlig, så snart creditsystemet uteslutande derpå bygges.
Deremot om Staten, genom ett annat verk än Banken, använder statscrediten för att uppfylla näringarnas och inre rörelsens lånebehof mot hypothekarisk säkerhet i fastighet eller annan antaglig valuta, och låter Banken (för alltid befriad från all sådan lånrörelse, som ej är förenlig med dess bestånd) ostörd sköta sina functioner, bör ej någon rubbning kunna uppstå, hvarken i myntväsendet eller i lånerörelsen; hvarigenom Banken återbringas till ett särskildt helt, som verkar för sig, efter en alldeles orubblig plan, och befästar dess soliditet sd, att den alltid skall kunna uppfylla sitt åliggande, nemi. att bibehålla stadga i myntväsendet och derigenom vinna ett tillväxande förtroende, som är grundvalen, hvarpå realisationens nytta och bestånd beror.
'Om detta Statens låneverk, hvilket jag föreslagit, bygges på en annan grund än Bankens silfvermassa, nemi. på all slags valuta, sorn, med iakttagande af full säkerhet för Staten, kan användas till hypotliek, så bör det kunna directe utvidga sin rörelse, allt efter som productionen stiger, hvarmed beliofvet af lån eller förlag ökes.
Härigenom kan industrien obegränsadt utbildas allt mer och iner, då, förutan denna riktning åt lånerörelsen, industrien blifver motverkad och kanske nedtryckt, utaf den ofördelaktiga conjunctur, sorn för densamma uppkommer genom ett gynnsammare förhållande i andra länder.
Jag vill ej ingå i reglerandet af detaillerna, endast antaga såsom princip, att ränta och amortissement m. m. bestämmas på ett för jordbruket så fördelaktigt sätt som möjligt, hvarigenom det bäst uppfyller ändamålet.
Då Banken och Låneverket hvardera komma att hvila Den i3 Mars f. m. på särskilda grunder af olika natur och egnade till olika rörelse, böra dessa verk vara fullkomligt åtskiljda, och låneverket erhålla underlydande contor i landsorterna, helst ett i hvarje län, såväl för låntagarnes beqvämlighet, som för verkets säkerhet, till att kunna granska hvarje hypothek.
Jag var ej närvarande d. x Mars, då Hr v. Troil gjorde sin motion om Riksg.Cont:s upptagande af lån, för att användas till utlåning åt jordbruket; jag har sedermera tagit kännedom derom och förhoppningsfullt funnit, att, till styrka för min motion, kan jag stödja den på de af Hr v. Troil med utmärkt skicklighet och sanning framställda motiver.
Yi hafva betraktat samma ämne, men från olika synpunkter; derföre har en skillnad uppkommit i vidden afhvärderas omfattning.
Hr v. Troil har ansett tjenligt att grundlägga en statscredit med småningom ökad tillväxt, för att under fi-edens lugn bereda tillgångar i farans stund, såsom vilkor för möjlighet att genom sjelfförsvar bibehålla Sveriges sjelfständighet.
Den af denna orsak tillkomna statscredit har Hr v.
Troil anslagit att användas till understöd åt jordbruket, utan afseende på, huruvida dess behof dermed uppfylldes eller ej; ty det har ej utgjort Hr v. Troils föremål.
Jordbruket bör visserligen tacka för hvarje skärf det får, men är föga hulpet med ett understöd i så ringa scala.
Till ledning för allmänna omdömet, huru industrien kan hastigt utveckla sig, när den blifver uppmuntrad och understödd, äfvensom för att visa till hvilken grad jordbrukets och inre rörelsens lånebehof skola stiga allt mer och iner, i mån af dess utbildning och stigande produetion, har jag åberopat ett authentikt factum, nemi. huru en enda industrigren, den nydanade ullculturen, gjort så hastiga framsteg, att ensamt pä ett enda contor snart erfordras millioner för att tillfredsställa dess lånebehof, vittnande om en betydlig och för fosterlandsvännen glädjefull tillväxt i produetion.
Af detta enda exempel bör man lätt finna, huru föga några millioner, äfven ett eller annat dussin, kunna göra tillfyllest för att tillfredsställa jordbrukets och öfriga näringars lånebehof, än mindre till att befrämja inre röi’elsens och industriens tillväxt i alla dess gi’enar.
Med en stark öfvertygelse om förslagets stora vigt för hela nationens väl vågar jag tro, att man ej kan lemna nog uppmärksamhet deråt.
Dess användande till grund för creditrörelsens ordnande skulle stadga allmänna öfvertvgelsen om realisationens välgerningar och bestånd, skulle sprida lif i hela stalski-oppen, till alla äfven dess minsta delar; och snart skulle vi få se mångfaldiga nya industrigrenar uppväxa jemte de gamlas utbildning.
Jordbruket har visserligen de sednare 20 åren gjort framsteg, ehuru ej på rätta vägen, så länge vår boskapsskötsel är till den grad försummad, att han - Den i3 Mars f. m. handelsvägen årligen tynges af inkommande victualievaror för liera millioner; detta jordbruk skulle genom ett ändamålsenligt creditsystem, som besparar det alla omkostningar oell tracasserier, hvilka nu åtfölja omflvtlningen af räntebärande capitaler, och som sålunda beredde för denna mödosamma näring utväg att ostörd få arbeta på sin förkofran och sina skulders afbetalande; detta jordbruk skulle derigenom bringas uti en bättre riktning, som snart skulle rätta ofvanstående missförhållande och innan kort visa ett omvändt resultat; spannmålsproductiohen, genom riors nyttjande, snart blifva en så förbättrad vara, att den kunde användas till upplag och äfven lill export.
Det enskilda skuldförhållandet man och man emellan, den enä medborgarens beroende af den andra genom borgensförbindelser skulle blifva utrotade, och samhället vinna oändligen mycket i moraliskt hänseende, i kraft och stigande fosterlandskänsla.
Sveriges folk skulle vakna upp till ny verksamhet och med lätthet bära sina skatter; det skulle inom sitt eget sköte filina tillräckliga tillgångar till välstånd och sjelfständighet genom uppodlande af våra inneboende krafter; det skulle sålunda göra allt utländskt lånebehof umbärlig! och onödigt, samt i män af samhällets fortgående utveckling och bildning skulle alla vigtiga samhällsreforraer underlättas, sedan grundvalen till samhällets lycka och trefnad genom ett väl och ändamålsenligt creditsystem blifvit grundlagd.
Månne dessa fördelar ej vida öfverstiga den nytta, sorn skulle kunna tillskyndas
Sveriges inre välstånd och utveckling genom äfven de största återeröfringar af Sveriges förlorade ultramarinska besittningar.
Jo visserligen, sedan den Scandinaviska halfön nu befinner sig i ett lyckligare skick, än i något tidehvarf tillförne, genom en inbördes förening, som tillskyndat den dess naturliga gränsor och mera allägsnat dess fiender.
Mina Herrar! jag har nu redogjort för en del af de fördelar, det förslag innebär, hvilket jag vågat inför H. R. o.
Många flera såväl för enskilda som för det hela, Staten, skulle jag kunna uppräkna; men det torde vara öfverflödigt, emedan de ligga i öppen dag och säkerligen inses af hvar och en, som pröfvat detta förslag, hvarföre jag ej anser för mig tillbörligt att längre dermed upptaga R. o. Ad:s dyrbara tid.
Jag får blott tillägga, att de omdömen, som fallas emot införandet af det här föreslagna creditsystem, säkerligen härröra af ett illa förstådt interesse, emedan det ej finnes någon medlem i Staten, hvars fördel ej deraf befrämjas.
Jag dröjde i det längsta att göra den nu föredragna motionen, emedan jag hoppades få hora någon skickligare upptaga detta niagtpåliggande ämne, för hvars utförande nu rätta tidpunkten är inne; låta vi den gå obegagnad för4 H. 2g 336 Den i3 Mars f. in: bi, få vi aldrig ett så gynnsamt tillfälle dertill.
Huru många olyckor hade kunnat vara för Sveriges söner besparade, om redan vid sednaste realisation å 1800 ett sådant creditsystem blifvit infördt.
Sverige står nu återigen på den lyckliga punkt att få ordning i sitt myntväsende, och färdigt att emottaga hvilken förm för creditrörelsen, som nuvarande Ständer linna för godt att fastställa.
Enär det är R.
St. förbehållet att besluta i ett ämne, som så högligen rörer nationens väl, kan jag ej underlåta att, min pligt likmätigt, i fäderneslandets namn uppmana H. R. o. Ad. samt öfriga Stånden, att vidtaga denna tjenliga utväg, för att, på samma gång de befästa den allmänna förmögenheten, äfven stadga det enskilda förtroendet och bereda större liflighet i penningerörelsen, för att ej allenast afhjelpa den förlägenhet, hvari särskilda medborgareclasser råkat genom äldre financiella åtgärder eller andra tillfälliga orsaker, utan äfven för att på ett tidsenligt sätt grundlägga samhällets utveckling; i hvilka bemödanden R.
St. med tillit och förtroende böra anhålla om K.
M:s Nåd. bistånd.
Af nit för den vigtiga sak, jag anser utgöra grundvalen för fosterlandets lycka, har jag gått alla de obehagligheter till mötes, hvilka jag kan ådraga mig för det bristfälliga i mitt framställningssätt, för hvilket jag vågar påkalla 11. o. Ad:s öfverseende; under det jag vill hafva äran vördsamt hemställa sjelfva saken till R. o. Ad:s allvarliga och mogna pröfning.
Då jag ej kan betvifla hos hvarje medlem af Sveriges nu församlade
Ständer ett varmt nit för beredandet af fosterlandets lycka och sällhet, kan jag ej misströsta, att icke H. R. o.
Ad. äfvensom de andra RiksSt. skola med en verksam viljas oemotståndliga kraft gripa denna vigtiga sak an, då verkställigheten blifver ganska lätt.
Anhålles om meddelande till de andra Stånden samt om remiss.
Jag bör först gifva tillkänna, att jag icke hört mer än några rader af motionärens nu upplästa anförande, ty det lästes fort och lågt; men jag vill yttra något om sjelfva motionen.
Har motionären i sitt anförande frångått den, så äro mina anmärkningar obehöfliga; men, i annat fall, får jag för det första återföra motionären till det primitiva begreppet af en hypoteksförening.
Med en sådan menas nemi. en förening af flera possessionater, hvilka, en för alla och alla för en, förbinda sig att ansvara för vissa skulder.
En sådan förening förutsätter naturligtvis, att delägarne deruti måste känna icke blott hvarandras personer, utan äfven hvarandras säkerhet.
Huru kan man anse det troligt, att possessionater i Skåne skulle vilja förena sig med possessionater t. ex. i Gefleborgs län, om hvilkas egendomar de svårligen kunde äga någon bestämd kännedom*