Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hade man 1812 bibehållit samma grunder och rättat de misstag , som ej kunde annat än vidlåda ett Bevdlningspioject, som första gången varit försökt, så hade man med rättvisa och klokhet i fördel•ningen förenat all möjlig säkerhet för utgåendet af Bevillningen.
Ett möjligen inträffande deficit förekomrnes genom ett Creditiv på Banquen, derigenom att fördela BevillningsSum-; man på hvart Län.
Många Financierer i flera Länder, ifrån den Orientaliska Despoten , som låter strypa den rika Paschan, för alt fylla sin Statsbrist med dess förmögenhet, än la tili BtvillningsUtskottet i Sverige vid Re.iCtionsRikrdagen år 1812, hafva ansett den principe i Beskattnings^ frågor för den rättaste, genom hvilken den nödiga Summan lättast beräkms och säkrast utgår.
Det nu åter af samma Utskott föreslagna Beskattnings - sätt närmar sig uppenbart våld, och är lämpeligt vid en brandskattning i ett inkräktadt Land, då man ej har rådrum att pröfva hvars och ens behållna, utan blott synbara förmögenhet, som ofta är en verklig oförmögenhet.
Jag föreslår således förkastandet af de Bevillnings-grunder, som Utskottet Den 24 Martil, /. ml 297 framställt, samt att Bevillningen ålägges behållen Inkomst, enligt de grunder, som Herr von Törne uppgifvit. * Grefve Mörner, Carl Stellan, anförde skriftligen : Om Fäderneslandet äfven denna Riksdag skall undergå det missödet att få en ny BevillningsFörordning, önskar jag likvisst, att den icke må uppgöras efter 1810 års Bevillnings-grunder , hvilkas'följder vi erinra oss, och hvilka alitid skola blifva desamma, enär Beskattnings - methoden efter dem tillämpas.
Jag har dock aldrig klandrat sjelfva principen såsom obillig , men väl såsom overkställbar , ty hvarken kan man påräkna, det Skattskyldige i allmänhet anmäla fullständigt sina behållna Inkomster, ej helier kan det vara behagligt för TaxeringsCommissionerna att genom magtspråk stundom se sig föranledda att påföra högre Bevillning, emot de betalandes egna uppgifter, då Nationen icke älskar, icke är van vid tvångslagar; oredor och missnöjen skola derigenom ofta uppstå, samt på hazarden ankomma, antingen Statsverket får betydligt mer eller mindre af den BevillningsSumma, Riksens Ständer anslagit till Rikets oundvikeliga behofver.
En BevillningsFörordning med fullt anspråk på fullkomlighet, är icke tänkbar, men deremot är ingen ting vådeligare, än stadga såda. na grunder, hvilka medföra en gifven osäker; 35® Den 24 Martil, f. m. het:
Vid yppande Statsbrist är då ingen annan utväg för Konungen öfrig, än sammankalla Rikets Ständer, en åtgärd, som vi känna medföra stora olägenheter, och ej aflöper utan de betydligaste omkostnader tor Riket.
Den, hvilken anser såsom en oundvikelig nödvändighet, att nu förändra Bevillninningsgrunderna, skulle jag snarare anvisa till 1789 åis Bevillningsförordning; men då jag för egen del omöjligen kan öfvertyga* om behofvet derutaf samt förut icke hört någon beklaga s g öfver det nu gällande B skattningssättet, och derjemte tror, att vi i allmänhet ej kunna få något mindre tryckande, äfvensom i Reglementariskt afseende mera redigt, gillar jag åtminstone enskilt BevillningsUtskottets nu afgifne Betänkande, och under full öfvertygelse, att det skulle sätta Riksens Ständer uti mycken förlägenhet, att nu formera ett nytt BevillningsSysteme, vågar jag ödmjukeligen tillstyrka, att de minsta förändringar göras i den Författning , som för närvarande tjenar till efterlefnad.
Herr Uggla, Pehr Gustaf:
Med känne. dom af den Opinion, som så högt yttrat sig för bibehållande af nu gällande hufvudgrund för allmänna Bevillningen efter synbar förmogenhet, borde jag väl anse för en frugtlö6 möda att med min röst söka motverka kraften af denna Opinion; men jag kan likväl icke neka mig den tillfridsställelsen, att i Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll förvara uttiyc* Den 24 Martil, /. m. 351 ken af min enskilda oföränderliga öfvertygelse i denna vigtiga fråga, genom det ankrande, jag i ämnet författat och utbeder mig att nu få uppläsa:
Under erkännande af den osparda omsorg och det insigtsfull nit, som
Bevillningsutskottet nedlagt på det förslag till Bevillning®- grunder, som nu utgör föremålet för Höglofl.
Ridderskapets och Adelns granskning , går jag att inför Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln närmare utveckla de skäl, hvarpå jag grundat min till Bevillningsutskottets Protocoll yttrade serskilda tanka, i frågan om den af Utskottet föreslagne Bevillningsgrund efter synbar förmogenhet.
Lika fri från anspråk på ofelbarhet i eget omdöme, som på annan förtjenst, än att *i denna fråga hafva förenat mina svaga bemödanden med en annan Medborgares kraft- fullare, har jag dock ansett för min pligt, att i ett ämne, som innefattar i sig sjelft en af de dyrbaraste rättigheter, som ägas i ett Land, der ej en från Nationalviljan afskiljd magt arbitrairt bjuder, utan ett fritt och sjelfständigt Folk, genam sina Ombud, beviljar skatt till Statens underhåll, oförstäldt följa, och, med agtning för andras meningar, frimodigt yttra min egen, om den än, som nu, vore stridande emot en Opinion, kraftig och öfverlägsen, genom antalet af sina bekännare.
Om det är en sanning, att ett Lands styrka beror af dess bördighet, af Folkets idoghet ech välraagt, så är det ock lika obestrideligt, 352 Den 24 Martn, f. m. att denna styrka måste, för utvecklingen af dess gällande kraft, underljållas af Lagar. sosn hvila på de fasta grunder, hvarje Lag behof? ver iör sitt bestånd : Frihet, beskydd och säkerhet» Då Folket, i stöd af Samhällsfördraget, genom nödvändiga tillskott, måste bidraga till Samhällets upprätthållande, bör ock den Lag, sorn bestämmer fördelningen af dessa bidrag, vara grundad på den naturliga billighet , hvarigenom Statsborgaren träffas endast i den mohn hen har förmögenhet, som behöfver skyddas, som i möjligaste måtto underlättar Jordbruket och andra Näringar, i stället för att dem un|5 dergräfva, som har Folkets trefnad och välmåga till ett högre föremål, än utprässandet af en skatt, hvilken trycker och utmärglar Landet , som fördelar Statsbördan, ej där hon har sitt säkraste fäste, utan där största förmågan finnes att den bära, och som, under den förutsatta fordran af Enskildes uppoffringar för det Allmännas väl, icke medgifver någon enskild Medborgares förfördelande för andra
Enr skildes eller det Allmännas verkliga eller inbillade förmåner.
Efter mitt omdöme, hvilade rgio års BevillaingsStadga till säl hufvudgrund på dessa sanna och rätts-enligä stöd för Stats-bördornas fördelning, men som mänskliga kraften icke uppnår fullkomligheten på en gång, delade denna Författning det gemensamma öde med nya, af erfarenheten icke nog pröfvade Inrättaingar, att hon röjde fel och brister, hvilka.
Den 24 Martil, J. m. 353 i strid med grunddragen, motarbetade, i stället för att medverka till ändamålet, hvaribland isynnerhet må nämnas den origtigt och endast till misstag ledande M nimiTariffen samt den in* Vecklade Organisationen för BevillningsLagens verkställighet.
Vid 1812 års Riksdag antögos andrå, till väsendtlig del ännu gällande Bevilinings-grun*’ der.
Den synbara Förmögenheten blef nu ett föremål för Beskattningen, i stället för dea verkliga, och , liksom det i sjelfva verket gåfves en dass Medborgare, sorn vore berättigad att afskudda sig den allmänna börda, sorn Statens behof kräfver , blef den Bevillning, sorn borde träffa Capitalisten och den samlad?
Rikedomen, öfverflyttad på andra Medborgar"*
Glassér och i synnerhet på Jordbruket.
Och då denna Beskattnings*methode således öppnade en lika lätt, som derigenom vådelig tillgång till den återstående National-välmågan , torde den med skäl kunna räknas till dessa misstag , hvars följder väl kunnat uthärdas , men i hvilkas natur det dock ligger, attisanw ma mohn blifva mera tryckande, som en dyrköpt erfarenhet efterlemnar smärtande sår, I stöd af hvad jag här ofvan haft aran anföra, grundadt på den öfvertygelse jag äger om så väl rättvisan, som nödvändigheten der-; af, att för framtiden en gräns sättes för de£ djupa, redan allt för långvariga lidande, som en tryckande, på origtiga grunder byggd och ojemt fördelad Bevillning medfört för Jordbruk Ridd. 0. M Fröt.
IV- B, II Afd. 45a 46. 354 Den 24 Martu, /. k/* ket, Naringarne och de arbetande FolkClasserre, kan jag för min del icke godkänna den af Utskottet föreslagne Bevillnings-grund efter synbar Förmögenhet, en Beskattningsgrund, som, under det den lägger en ny GrundRänta på jorden, skall i längden bidraga till ModerNäringens förtryck och innom sitt område fjättra den talrika Folkhopens idoghet.
Efter detta öppna förklarande utbeder jag mig vördsamt, att iå för några ögonblick åter. föra Högloflige Ridderskapets Och Adelns uppmärksamhet på den af mig här ofvan vidrörda Bevillningsmethode, eller beskattning af//z. komsterne.
Det är väl srnt, i8ro års BevillningsSysteme bade fallit, men det hade ock i sitt fall lemnat efter sig den goda upptäckt, att erfarenheten, som uppenbarat felen och bristcrne, äfven antydt vägen till deras af hjelpande , till delarnes närmare sammanfogande till öfverensstämmelse med det hela och till de rättelser och förbättringar, som höllö bättre prof emot en upplyst och fördomsfri granskning.
Det var på denna grundval, en värd och förtjenstfull Ledamot af detta Stånd byggde sitt vid 1815 års Riksdag väckta Förslag, om åter införandet af andra grunder för allmänna Bevillningen.
Detta Förslag mötte likväl icke bistånd , än mindre Sanction af en allmän och ädel National-vilja.
Förskansad bakom det uppresta bröstvärnet, af den osäkerhet orh de misstag, som föranleddes af i8to års BevillningsLag, gjorde man sig knappt den mödan att undersöka, om detta i sjelfva verket
Den 24 Martil, /. m. 355 var något bättre, och nämnde Förslag, värdigt att lifligen begrundas, rönte det ödet att i allmänhet blifva förkastadt, innan man, må hända, nog tillförliteligen för sig utredt skälen för sitt ogillande.
Det var först nuvarande Bevillningsutskott , som i dess Betänkande, om grunderne för den blifvande Bevillningen , den 23 januarii innevarande år, om Herr von Törnes Förslag fällt ett fördelagtigt, på rättvisa grundadt omdöme, och ehuru Utskottet ansett sig icke böra frångå den nu gällande Beskattningsgrunden efter synbar förmögenhet , bar likväl Utskottet, på ett sätt, som lemnar ett dyrbait bevis på dess liberala tänkesätt, insett och erkänt vigten af de fördelar , som genom andra Bevillnings grunders antagande skulle vinnas, då Utskottet yttrat, att för omförbemälte
Beskattningsmethode eiler ”Inkomst”afgift af verkelig förmögenhet tala i synner’5het de omständigheter, att rättvis jemnhet i ”Taxeringen här skulle åtföljas af enkelhet i ”Räkenskaperne och Skattskyldigheten i synnerhet träffa den verkeliga förmågan att bära ”den”.
Vidare, att ”Beskattningen skulle ännu ”närmare uppfylla sitt ändamål, om den i all”mänhet kunde lämpas efter hvarje Medborgares behållna inkomst, i förhållande til! dess ”förmögenhet och rörelse”.
Af det följande i Utskottets Betänkande vill det likväl synas, som, i frågan om dessa grunders tillämpning, Utskottet mer följt första ingifvelsen af de farhågor 1810 års Bevillningsstadga efterlemna!, än grundeligen beräknat och öfvervägat det resultat i motsatt förhållande, som, i löijd af de 35<-' Den 24 Martu, f. m. uppgifne rättelsen och förbättrinerar otvifvelagr tigt bör uppstå.
Och möta då för ofvanförmäldte Förslag om
Bevillnings utgörande efter behållen lilleö nist, hvars Rättsgrund man eikanner, i allmänhet sådana oöfvervinnerliga hinder, att det icke möjligen kan tillämpas och i verkställighet sättas i vårt Land, då likväl i andra Länder dylika Beskattningsgrunder blifvit med fördel införde och begagnade 3 är då denna förmenta osäkerhet i beräkningen och svårighet i verkställigheten, icke en, utan föregången undersökning, antagen idée, utan framställa de sig i sjelfva verket för mången så absolut oundvikeliga, som man velat påstå 3 så synes förnuft tet och rättvisan fordra, att man med sorgfällig noggranhet granskar, innan man dömmer; att man icke allenast uppgifver svårigheterne, utan ock bevisar deras verklighet3 att man jemnför dessa med dem, som åtfölja hvarje annat Förslag, och att man behörigen eftersinnar, om de goda verkningar, hvilka man vid verkställigheten häraf befarar skola uteblifva, kunna af något annat med mera trygghet väntas.
Man jemföre då förevarande Förslag med det nu gällande BeskattningsSystemet, och erfarenhet ten skall vitsorda, att samma osäkerhet i bet räkningen, hvarföre man hufvudsakligen förkastade 1810 års BevillningsFörfattning , ännu mer röjer sig vid tillämpningen af 1812 och 18x5 årens Beskattningsmethode.
Vacklande emellan oerhörda öfverskott och betydeliga brister, har denna BevillningsLag, ömsom med en Den 24 Martil, /. m: 35? tryckande hand Tavilat öfver serskilta Med-’ borgareClasser och förnärmat
Statens rätt till åtkomst af den fastställda Summan.
Men dessa farhågor skola likväl i samma mohn försvinna , som man med en lika noggrann som fördomsfri granskning följer Herr von Törnes Förslag.
Man skall då finna , att de fel och brister, för hvilka 1810 års
Be vill-; ningsStadga med skäl varit klandrad, här Blifvit med sorgfällighet rättade, att, genom medi delta förbättringar, den föreslagna BevillningsLagen erhållit till sina föreskrifter mer enkel»! het och tydlighet, och i Organisation för dess verkställighet mera kraft, säkerhet och styr^ ka , och derigenom blifvit återförd från en vanställd skepnad till dess ursprungliga, med dess grunddrag öfverensstämmande syftemål; cn rättvis Och jemn fördelning af Statsbördorre.
Då j81o års BevillningsFörfattning, med alla sina fel och brister, med en MinimiTariff, som låg i strid med hufvud-principen , med dess obestämda och invecklade föreskrifter för verkställigheten , utan allt biträde af nägon Capitationsafgift, likväl till Staten inbragte netto det belopp af 2 Millioner, hvarefter BevillningsTabellerna voro uträknade, hvilka icke blefvo förhöjda , fastän Bevillninj gen ökades med en half Million , utaf hvil-i ken, vid Tabellernas upprättande, icke beräk-j nade men sedermera vidtagna åtgärd , brist till ett deremot svarande belopp naturligtvis skulle uppkomma, sä frågar jag: huru många anledningar mer visa sig ej då för ett sä* 358 Den 24 Martil s /. m. kerf och lyckligt resultat af ett arbete, som, grundadt på den erfarenhet iSio års BevillningsStadga efterlemnat, i förening med den år 18'2 införde ocb i detta Förslag oförändrad bibehållna Capitations - afgift , icke mera framställer en bristfällig byggnad , utan ett fulländsdt helt, emot hvars säkerhet och verkställbarhet inga grundade skäl till tvifvelsmål mera finnas ?
De ojätagtigaste' vittnesbörd härom bära för öfrigt de i denna fråga från trye» ket utkomna Handlingar, dit jag hänvisar en hvar, som vill göra sig den mödan, att i detta vigtiga ämne sysselsätta sin uppmärksamhet och tankeförmåga.
För min del finner jag således icke betänkligt, att till dess hufvud-grunder antaga ett BevillningsFörslag, som, lämpadt efter hvarje Medborgares behållna Inkomst i förhållande till dess Förmögenhet och Rörehe, i möjligaste måtto förenar de Skattdragandes val med Statens rätt.
Det är, efter mitt begrepp", endast under detta villkor, som ett Folk, utan att vara tryckt, kan äfven med frikostighet lemna hvad Stats-inrättningen för sitt bestånd behöfver.
För öfrigt skall jag, tillfredsställd att hafva uppfyllt min medborgerliga pligt, då jag från detta rum talat den egna öfvertygelsens språk, med lugn, fastän ej med trygghet, hvila vid det beslut, som tidens tillfälliga fordringar medgifva, i det hopp, att med förbättrade grunder i den allmänna hushållningen och en
Den 24 Martii, f. m. 359 fullkomligare statistisk kännedom af vårt Land, skall, i förening med en gemensam välmåga, en jemnare, mera rättvist fördelad och den närande Folkhopen mindre tryckande Beskattning, i framtiden vinnas.
Emedlertid må denria framtid oväldigt och fördomsfritt pröfva, hvilketdera af ifrågavarande Förslag till Bevtllnihgs* grunder varit det rättvisaste och mäst förenliga med Folkets sanna föidelar, antingen det, son har till föremål Beskattning af den inkomst, hvarje Medborgare under Samhällsmagtens skydd åtnjuter, och således står i det närmaste förhållande till de Skattdragandes verkliga förmåga att bära Statsbördorna, eller det, som, i motsats med det förra, under ett ihärdigt hyllande af en gång antagna grundsatser, gifver en laglig rätt åt den orättvisan, att utpressa en tung och tryckande Bevillning af den ena Medborgaren för en förmögenhet, sorn icke är hans, under det den andra, gäckande rättvisans och Samhällsordningens fordringar, ostörd och utan deltagande i Statsbördan, njuter frugterne af sina skatter.
Med fullkomlig tillförsigt vädjar jag till denna Domstol.
Med de hufvud-egenskaper sanningen äger: en 'vigtighet, som uthärdar ali pröfning, och en kraft till nytta, som tiden stärker, i stället för att försvaga, sjtall hon omsider dit framtränga och blifva hörd.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus; Bevillnings-frågans behandlings-sätt ifrån 1812 års Riksdag, lemnar ett nytt bidrag för den Den 2 4 Martil, /. m. erfarenhet, att origtig benämning utaf cn sak leder mer än myckel annar tiil förvillande af begreppen , och till principlösa handlingar, 18 re ars Riksdag var märkvärdig derigenom, att man uppfann nya namn , sorn origtigt betecknade de motsvarande begreppen, i hopp för* mod ligen att framdeles kunna substituera andra begrepp åt de , som man önskade kunna utplåna.
Let är väl ingen ting naturligare , än att eU extra bidrag till Statens behof eller en Bevillning skall utgöras i mohn af hvars och ens verke liga Inkomst.
Men denna princips kullkastades, så snart man skdlde emellan synbar och icke synbar Förmögenhet, j en ten ■..■ning , hvars motsvarande begrepp man har sv.. att fatta.
Hade man framställt frå* f;-ålunda : Skall Bevillning allena utgöras a. c- is . - ingsidkare, hvilkas Verk och Inrättningar
I lla en hvar i ögonen, och hvilkas Inkomst källor äro synbara, då deremot alla de Näringar och Inkomst-källor, som ej med det lekamliga ögat kunna ses, såsom Rörelse med Capitaler, SkeppsRederier m. m. skulle befrias Irån Bevillning, så hade förmodligen något hvar blifvit revolterad af en dylik pro^ position, Efter min öfvertygelse , finnes det ingen annan rättvig principe för Bcvillriingens utgörande, än den efter verklig Inkomst elier verklig Capital-förmögenhei- Jag kan doek icke tillstyrka antagandet af denna principe i när-^ varande ögonblick , den har innom vissa Gial; Dm 24 Martti, f. m. ser Opinionen så mycket emot sig, att den sannolikt blefve illa använd.
Men snart skall man finna sig tvungen att taga sin tillflygt till densamma, enär den synbart eller apparent fönnögne icke mera fönnår åstadkomma hvad Staten behöfver.
Då torde ordningen komma till de osynbart Förmögne att blifva hemsökta , på samma sätt, som man ej förr fallit på den tankan, att låta de aflägsnare Hemmanen deltaga i Durchtågs- och Inqvarterings-besväret , än man såg att de nära landsvägen liggande Hemmanen blefvo oförmögne att bära bördan.
Likväl får jag göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamt derpå, att det nu gällande BevillningsSystemet leder derhän , att Bevill.
r.ingen lätt skulle kunna öfvergå till naturerr af en Grundskatt ; och hvad' betyder Representations-rättigheten, när Bevillningar icke mera behöfvas ?
Hvad som redan händf, styrker denna min yttrade farhåga.
Jag vet ej , huru man i andra Län lämpade 1812 års Taxerings-grunder, men det vet jag, att 1813 års Taxering af JorJ den i Vestmanland blef högre, än den med noga tillämpning af grunderna hade bordt blifva.
Året derpå kom en invitation eller en tillåtelse att sänka Bevillningen å jord med 10 procent och det derpå följande året åter en invitation att sänka den ytterligare 8 procent. 362 Den 24 Marfii, /. ra.
Bevillningen å Jord blef nu under de fastställda beräknings- grunderne, eiler rättare, man följde inga mer.
Får verkställande Magten på sådant sätt inblanda sig i I^evillningens fördelande, så täcktes Herrarne finna, att lika lätt, som Bevillningen det ena året på sådan väg sånkes, så skulle den kunna ett annat år höjas utan afseende på de öfverenskomne beiäk-i ningsgrunderne.
Sluteligen komme det därhän, att Bevillningen, fördeld på Länen, blefve ett extra tillskott, en tillökning blott i Grundskatten och Mantalspenningar, sorn Administrationen efter behag utskrifvet Herr Lagerhjelm, Pehr, anförde skrif— teligen:
Då allmänna Bevillningen nått den höjd , att man icke tilltror sig att vidare öka den; så lärer tiden väl ändteligen vara inne, att söka den jemnaste fördelning.
Man erkänner allmänt att dertill erfordras en helt annan principe, än den, som ligger till grund för närvarande förT delning; men fruktår att Herr von Törnes Förslag icke skulle medföra tillräckeligt belopp eller icke vara verkstälibart.
Jag delar icke denna fruktan och tror, att om ej den naturliga rättvisan nu föranleder ett ombyte af Bevillnings-grunder och antagandet af Herr von Törnes förslag; så skall snart klokheten så ögonskenligt och oemotståndeligt fordra detta ombyte, att det gör sig sjelft.
Dm 2 4 Martil, f. m.
Herr Cederskjöld, Pehr Gustof: Huru
Ee* villningen skall jemt kunna fördelas, är en fråga, i hvilken jag nödgas t i 1 Ir tå , att jag ej ägcr någon bestämd öfvertygelse.
Jag utbeder m;g blott få anföra några af de skäl, sorn synas mig tala för antagligheten af Utskottets Betänkande. för att lösa det vigtiga Problem: huru en Bevillning bör fördelas, har man föreslagit t..vä olika vägar, nemligen, att, såsom Utskottet gjort, beräkna afgiiten i förhållande till den synbara F'ormögenheten', eller ock, med Herr von Törne, i förhållande till den behållna Inkomsten.
Att lägga endast den behållna Inkon sten till grund iör Beskattningen, är uran tvifvel med Rätts- principe mäst öfverensstämmande , och skulle i tankeverlden och i en IdéeStat vara det rätta.
Men oanvändbar synes denna princip vara i den materiella och verkliga Verlden, hvarest Lagstiftaren måste betragta menniskorna sådana de äro, och ej sådana de kunde och borde vara.
Om Taxerings-männen voro allseende och kunde genomskåda hvarje Medborgares enskilta tillstånd samt voro tillika fullkomligt oväldiga och samvetsgranna; då, säger jag, skulle ett slikt BevillningsSysteme kanhända vara det bästa.
Men då Taxeringen måste bero på uppgifter a£ Skattskyldiga, som på allt sätt skulle söka för sig lätta Skatt-bördan; och på omdömen af Taxerings-män , som ej heller äro från menskliga svagheter fritagne; skulle ett slikt Beskattningssätt föranleda till allt för stora miss» bruk, underslef och mannamån.
Örn hvarje Skattskyldig linge uppgifva och afdraga skui. 3e4 Den 24 Martil, f. m. der, utan att behöfva uppgifva Fordrings-ägar» nej skulle tilläfventyrs större delen af Sveriges förmögenhet ur Skattlängderna försvinna, och endast skulder finnas i stället.
Det enda möjliga sätt ait erhålla en tillförlitelig kunskap om skulder och fordringar, vore kan hända att omstöpa alla de Lagar, som angå Skuldsedlar j och t. ex- stadga:
Att alla förskrifningar bord: , för att anses lagligen gällande, vara ställda på viss man, och ej på Innehafvare j samt dessutom vara vid vederbörlig
Domstol uppvista och inregistrerade.
Men afsigten att åtkomma Capitalisten, skulle derigenom likväl ej vinnas: den förlägne LånSöKanden skulle alltid nödgas ingå i de vilkor, som Långifvaren täcktes föreskrifva.
Hvad den klagan beträffar, att skuldsatta Egendoms
Innehafvare i 5 dr nödgats skatta för en förmögenhet sorn tillhör Capitalisten; så finner jag den i högsta grad obillig- Jag för min del finner nemligen, att Capitalisten under denna tid lb dit så ofantligt genom myntets försämring, och den Gäldskyldige deremot vunnit, att högsta billigheten ålagt den sednare åtminstone att skatta för denna vinst.
Eller skulle Capitalisten, under det han blifvit af Gäldenären plun-j drad på t mer än hälften af sin förmögenhet, hafva bort skatta för den förlust, som han lb dit?
Den, sorn finner sig för hardt drabbad af att skatta för mer, än han verkeligen äger, kan ju dessutom afhända sig det, som ej tillhör ho. nom, och blott behålla hvad sorn är hans eget j och jag skulle anse för en lycka för Fäderneslandet , om dess jord aldrig varit eller Den 24 Martii, f. m. 365 någonsin blefve brukad af andra armar, än deras, som verkligen ägde den.