Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. är föreslagen, gerna skulle göra en upoffring och derpå icke tveka ett ögonblick, då det gällde eget fosterland.
— Enl. K. M:s Nåd, Den 14 Februari. 411 Propos. har det af Sundliels-Colhm esomoftast blifvit anmärkt, alt det nästan öfver allt i Iliket visat sig, att ynglingar, vid fyllda 20 är, icke ega den kroppsstyrka, som erfordras, för att anses vapenföra.
— Då nu Uisk. yttrar: »Ynglingen, om han ärförnståndig och eftertänksam, önska,r också sjelf,\ att, ju förr ndesto hellre, fullgöra sin vapenöfning, på det lian icke deraf uma uppehållas att välja yrke.” — .lag får härpå svara, för alt begagna Utslcs till en del egna ord:
Ynglingen, om han är förståndig och eftertänksam, önskar väl också sjelf, då han icke eger nog kraft och styrka att fullgöra sina vapenöfningar, hellre välja sitt yrke något sednare, än alt för tidigt börja denna beväringsskyldighet, hvarigenom hans krafter skulle öfveranstränga*, och härigenom för lifstiden kunna verka menligt på hans helsa.
Ulsk. vtlrar: *vid upnådd myndig ålder, och ännu mera rvid 25 år, anförtros äfven den unge mannen, synnerligast rpå landet, håde kommunala och enskilda updrag.n
Då fäderneslandets försvar och ynglingens väl för lifstiden mera kan vinnas genom K. åhs Nåd.
Propos., skall delta upolFras för att icke några kommunala och enskilda updrag skola fördröjas ett år?
Utsk. yttrar: aden nådigst föreslagna fr arn flyttning en vskidle dessutom medföra att b ev äring s skyldigheten först vid rfyllda 26 års ålder uphörde—
Dä i fredlig tid sista beväringsklasscn icke har någon exercis, vet jag ej hvad det är för svårighet, att qvarstå i beväringsåret; — och om det gäller att utgå i krig, hoppas jag, att den nrtge mannen, emellan 25 och 26 års ålder, gerna skall tillbjuda sitt fosterland sin tjenst och gagna det, så väl som mången öfver 26 års ålder cj pligtskyldig man.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde llr Gr. o. Landtm., att då de under densamma gjorda yrkanden, dels om bifall och dels om återremiss afselt endast förra delen af Utslcs Betänk, och ingen talare yttrat om sednare delen deraf, som angick Anders Pehrssons motion, särskilda propos:r å hvardera delen borde framställas, och då llr Gr. o. Landtm, derefter hemställde om 11. o. Ad. behagade bifalla den del af förevar:de Betänk., som innefattade Utlät, öfver K. åhs ifrågavar:de Nåd.
Propus., ropades starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå llr Gr. o.
Landtm, förklarade del lian ansåg
Uppå sedermera framställd propos., biföll R. o. Ad. sednare delen af Betänk., deri Utsk. afgifvit yttrande öfver Anders Pehrssons motion.
Föredrogos och bi föll os nedannämnde d. 11 dennes på bordet lagde Utlåt:n och Betänk:n, nemi. från 412 Den 14 Februari.
Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk.i N:o 2, i anledn. af väckt motion, angide utfärdande af nytt Ilese-reglemente.
N:o 3, ang:de löneförmoner för Läns-Notarierne.
Besvärs- och Ek on.
- U t sk o 11 e t:
Nio 31, i anlcdn. af vackt fråga om kronofogdetjensternes indragning; samt N:o 32, i anlcdn. af vackt molion till beredande af ersättning åt boställshafvare för koslnad, nedlagd å boställens grund-dikandc.
Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskis d. 11 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 33, i anledn. af väckt molion om inskränkning i antalet af edgångar, som ej af domstol åläggas.
Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskis d. 11 dennes bordlagda Betänk.
N:o 34, i anledn. af väckt molion om en lagsamlings utarbetande på allmän bekostnad.
Föredrogos och begärdes pä bordet I{.
M:s nedannämnde denna dag ankomne Nåd. 1'roposir till B.
St. l:o.
Om förändringar i lagstiftningen angide tull- och andra dermed förenade afgiflcr; 2:o.
Med förslag till förfalln., angide ansvar för förfalskning och bedrägeri; 3:o.
Om indragning till kronan af den ränteved, som är anslagen för Wisby s. k. krono-kalkugn i Gottlands län, och om ersättning derför till kalkugnens egare; och 4:o, Angide den s. k. kurhus-afgiflen.
Slutligen anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulskin inkomne Utlatin och ålem., nemi. från Banko-Utskottet:
Nio 13, i anledn. af erhållen återremiss af 12 § i Utsk:§ Berättelse Nio 8:
Nio 14, i fråga om afskrifning af 3 st. från Låne-kont. i Malmö utgifne diskont-lån; Nio 15, öfver väckte förslag om vissa förändrade föreskrifter angide silfver-utmyntningen, Bankens sedlar m. m.
Den 18 Februari. 413 Riddarhus-Utskottet:
N:o 8, i anledn. af llr Anrops, Gabriel, motion om eli förlagslån från Ridilarh.-kassan för ulgifvande af Svenska Adelns Åtlartaflor; samt N:o 9, i anledn. af Riddarh.-Direkltns anmälan ont orsal einc till fördröjd tryckning af R. o. Ad:s prol:r vid 1853 och 1854 årens Riksdag. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. -J på 2 e. m.
In fidem protöeolli, Alberl Munck.
Onsdagen den 18 Februari 1857.
Plenum kl. 10 f. m. Just. 3 prot.-utdr. för d. 14 dennes samt pleni-prot.
Tor d. 28 sist.].
Uplästas till justering och godkändes Exped.-Utsk:s under N:o 19 algifna förslag till R.
St:s Förordnande för Revisions-Sekret. m. m. J. A. Södergren att vara R.
Sl:s Just.-OmbudMiian.
Äfvenledes uplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.-Utsk. inkomne förslag till R.
St:s underd. skrifvelse till K. M N:o 20, ang:de Revisions-Sekret. m. m. J. A.
Södergrens insättande i Just.-Ombudsra:s-Emhetet; N:o 21. om tillägg till 9 § i Kongl. Förordmn d. 10 Nov. 1849, angide iakttagelser i afseende å passagerare-ångfartygs byggnad m. m.; N:o 22, om ändringar i Kongl: Stadgan d. 13 April 1808, om jagt och djurfång samt i Kongl. Kungörelsen d. 24 Ockt. 1851; och 414 Den 18 Februari f. m.
N:o 23, i anledn. af K. M:s Nåd.
Fropos.. angille ändringar i stadganderne om insättningen af allmänna Bevärings-manskapet.
Föredrogs ånyo Conslit:ns-Utsk:s d. 7 och 11 dennes på Bordet lagda Meni.
N:o 5, med uiläl. om K.
Propos, angtde förändring i och tillägg lill lfiks-Aklen af d. 6 Aug. 1816. 11.
Adolf, anförde skriftligen : Den Nåd.
Propos., som nu utgör föremål för R. o. Adis pröfning, har, fastän först vid denna Riksdag afgifven, dock varit Beredd och färdig redan under den föregående, såsom ägande nära samband med en då aflemnad propos. om ändring i vissa §§ af Reg.-F:n. Enär jag, som den tiden var föredragande inför Konungen af denna fråga, sålunda haft hufvudsaklig del i förslagets utarbetande och upställning, anser jag mig ock
Böra uplaga de anmärkmr, på grund hvaraf Constit:ns-l)lsk. funnit sig Böra afstyrka R.
Dessa anmärkmr äro egentligen tre, en rör:de sak, de andra mera Beträffande form. — 1 sak skulle förslaget vara felaktigt deruti, att det (i § 2, der föredragningen af Svenska ärenden inför en af ledamöter från Begge Rikena sammansatt Inlerims-Regering omnämnes) icke
Bestämdt utsattes af hvilka embetsman denna föredragning skulle utföras.
— Det föreslagna stadgandet härom är likväl ordagrannt lika med hvad rut redan är föreskrifvel; mera torde ej eller behöfva sägas i den samfälda lagen, som skulle pröfvas af Begge ländernas Representationer och gälla för Begge Rikena.
Om behof af särskild föreskrift härutinnan finnes erforderligt, Bör det väl vara Sverige ensamt förbehållet att derom reglementera, utan att Unions-statens representation deruti må hafva någon röst.
— På sätt Ulsk. ock omnämnt, finnes ej i 43 § Reg.- F:n någon föreskrift, huru föredragning inför en i Sverige särskildt tillförordnad Regering skall försiggå, och likväl har den kunnat verkställas.
Så Klefve väl ock fallet här.
De anmärkmr, som mera röra formen och upställningen af förslaget, afse dels den omständigheten att förslaget skulle utgöra ett tillägg till Riks-Aklen, utan att redaktionen af sjelfva texten Blefve ändrad, samt dels hänvisningen i §§ 1 och 3 till de lagbestämmelser, eril. hvilket det »hitintills» tillkommit Sveriges och Norges Intcrims-regering att förestå styrelsen, eller begge Rikenas StatsRäd alt sammankalla Nationål-representationerna, — en hänvisning. som Ulsk. ansett lämpligare hafva Bordt utbytas emot en bestämd upgift å de fall, som deri vore åsyftade.
— 1 afseende å dessa anmärkmr kan jag upgifva, att mera än ett försök varit upgjordt och förslag upställdt i den syftning Ulsk. antydt; men alt olägenheter dervid upstått, som gjort att man sluteiigen stannat vid det nu föreslagna.
— Då fråga är om en för två förenade med olika lagstiftning försedde
Riken gemensam organisk lag, som
Den 18 Februari f. m. 415 »kall af begges folkombud pröfva», måste man afväga de bruk oell former, sorn i begge Rikena förefinna», och å hvilka billigt afseende bör fästas.
För min del tror jag ej att den af Utsk. befarade otydlighet kan upstå genom antagandet af förslaget, hvars upställning, om än mindre vanlig, dock kan med våra former förenas, helst RiksAkten ej i Sverige innehar Grundlags egenskap.
På grund häraf anser jag de af Utsk. anförde skäl. ehuru ganska fyndigt upstiillde, men om hvilkas halt jag ytterligare får åberopa de af flere bland Utskts ledamöter afgifna sakrika reservationer, icke böra hindra antagandet af ett förslag af den vigt och nödvändighet, som detta, åsyftande att bättre ordna ett förhållande, i afseende hvarå vi säkerligen alla äro ense, att vidare tillämpning af derom nu gällande föreskrifter ej vöre önskvii rd.
Om sjelfva hufvudfrågan, det särdeles angelägna, med Sveriges och Norges inbördes förening och sjelfbestånd så nära sammanhängande ämnet för förslaget, anhåller jag få tillägga några ord.
— Ingen mensklig beräkning förslår alt säga, om eller när de förenade Rikenas Konung kan af sjukdom eller annan orsak blifva hindrad att Sjelf utöfva Konungamakten, eller då något sådant fall kan inträffa, att Styrelsen af annan än Konungen måste utöfvas.
— Vi skola hoppas att vi ej få uplefva sådant, men den angelägnaste omsorg oaktadt kan det dock ske när man minst förmodar det, och då få vi ej vara derpå oberedde.
Då 1809 års grundlag stiftades fanns inom konungahuset på manslinie!) endast en åldrig, sjuklig Konung.
Lagstiftaren hade således knappast något annat val, än att vid fall af Konungens sjukdom och öfriga i grundlagen omförmäldc händelser updraga Styrelsen åt Hans Råd.
Redan samma år öfverlemnade Konungen någon kortare tid Regeringen åt StatsRådet, dock så, att Ilan derunder Sjelf deltog i ett och annat ärende af vigt.
— Vid början af år 1811 angreps
Konungen åter af sjukdom, men då hade Sverige lyckligtvis närmast Thronen en med stora egenskaper utrustad Furste, åt hvars kraftfulla hand ledningen af landets angelägenheter anförtroddes, en åtgärd, som ock af R.
St. år 1812 godkändes och sedermera föranledde beslut om dylikt förfarande i enahanda fåll.
— Om det redan vid denna tid ansågs oundgängligt, att högsta Styrelsen vore i en hand förenad, så måste sådant blifva ännu mera bjudande, sedan Sverige inträdt i Uhions-förhållande till Norge.
— Då RiksAkten år 1815 antogs, hade redan så^väl Sveriges som Norges representationer öfverlemnat åt dåvarande Kronprinsen, att under Konungens sjukdom vara Regent, ett förordnande som sednare utsträcktes äfven lill dåvartde Arfprinsen.
Stadgandet i RiksAkten om
Interrims-regering kunde således af begge representationerna ej anses röra andra fall, än då de af dem särskildt utsedde
Regenterne möjligen blefve förhindrade att utöfva Ko - 410 Den 18 Februari f. m. nungamakten.
— Nu är deremot förhållandet belt annat än det var 1809; lyckligtvis hafva vi nu flere Prinsar af den ålder, som grundlagen fordrar flir att Konung skall vara myndig; de tillhöra begge Ilikona oell kunna ej af någotdera anses af partiskhet vilja befrämja det ena landets väl framför det andras.
Att vid en sådan sakernas ställning låta den lag fortfara, sorn anförtror Iiikenas Styrelse åt en sammansättning af 20 embetsmän, vore oklokt och skadligt.
— Med aU skyldig aktning åt det nit och de insigter. den enighet och fosterlandskärlek, sorn utmäikte de Hrr, med hvilka jag åren 1852 och 1853 hade äran sitta i de Interims-regeringar, hvilka da voro af en bedröflig nödvändighet påkallade, måste jag dock högeligen prisa de begge Iiikenas lycka, att dessa Ilegeringar inträffade under tider så i yttre och inre förhållanden lugna, att ganska sällan dylika torde återkomma; vårt updrag skulle, derest -det egt rum ett par år sednare, varit vida mera svårlöst.
— Knappast loide det vara möjligt, att en sådan 20-manna regering, äfven om dess ledamöter lifvas af den bästa vilja, skall kunna med erforderlig kraft under oroliga lider styra de förenade Rikena och främja deras bästa, särdeles med afseende på försvarsverket samt förhållandena till utländska malter och till hvardera landets National-representation.
Att till en sålunda sammansatt Styrelse öfverlemna Iiikenas väl kan medföra vådor, om ej för deras sjelfständighet och bestånd, så likväl för deras nationella ära, lugn och säkerhet, ej endast för ögonblicket, utan för långa kommande tider, vådor, detri vi äro pligtige att söka afvända från den fosterjord, sorn är Oss alla så kär. osli som vi alla äro skyldige värja.
Med trygghet vågar jag påstå, att den föreslagna lagen, otn den af begge folken antages. skall för detri undanrödja många farligheter och medföra större säkerhet för framtiden.
Jag yrkar vördsamt, att II. o.
Ad. måtte bifalla K. M:s Nåd. förslag, och får anhålla om propos. deta.
Vid ingåendet af unionen emellan Sverige och Norge bestämdes såsom det hufvudsakliga af föreningen, att håda rikena skulle erhålla en gemensam Konung.
När man sedermera vid 1815 års Riksdag skulle i lag införa denna union och KiksAklen stiftades, blef någon förändring icke föreslagen i de Svenska grundlagarne, ulan man hade endast en annan lag IliksAklen, bredvid dem. hvilken icke en gång är af grundlags-, utan af civil-lags natur.
Man sökte icke eller bringa någon öfverensstämmelse emellan denna RiksAkt och de stadgaoden, hvilka i grundlagen finnas äng;.le Riksstyrelsens föiande. då Konungen är rest utom de förenade Rikena eller af sjukdom hindi ad att Sjelf föra styrelsen.
Den Svenska Reg.-F:n föreskrifter för dessa fall alt regeringen skall förås af Stats - Den 18 Februari f. xn. 417 StatsRådet.
Genom RiksAkten satte man det Norrska SlatsRådet vid dessa tillfällen bredvid och tillsammans med det Svenska. R. o. Ad. behagade deraf finna, att man visserligen icke ändrade den Svenska grundlagens bestämmelser genom RiksAkten; men också icke gjorde RiksAkten dermed fullt öfvensstämmande: ty ehuruväl det Svenska StatsRådet fick fortfara i sina funktioner såsom regent, erhöll det dock i sjelfva verket bredvid sig ett lika antal andra ledamöter såsom medregenter, och sjelfva riksstyrelsen blef verkligen derigenom förändrad.
På detta sätt har Interims-regeringen upkommit.
Denna regering är ganska otjenlig i alla afseenden, både genom sin talrikhet och sin sammansättning: derom lärer väl icke något tvifvel kunna upslå; hvilket man äfven fann och jemväl erkände genast efter dess inrättande.
Redan förut hade Carl Johan blifvit af R.
St. bemyndigad att under Konung Carl XIII:s sjukdom föra Riksstyrelsen i Sverige; och detta bemyndigande utsträcktes sedermera äfven till Norge.
Ett dylikt förordnande gjordes sedermera äfven för dåvar:de Arfprinsen Oscar.
Dessa förändringar, otvifvelaktig! nyttiga i sak, vore deremot högst förkastliga, i det afseendet att de vore tillkomna emot de lagliga formerna för besluts fattande i dylika ämnen.
Först vid sista Riksdagen framkom Regeringen med ett förslag att på fullt laglig väg ordna saken.
Detta ordnande företer dock många svårigheter, hvaribland en är den, som jag nyss nämnde, eller alt RiksAkten icke är grundlag utan civil-lag, hvarigenom händer icke allenast, att, utom det att förslag till ändring deruti måste afgifvas till båda representationerna, så väl den i Sverige som Norge, dessutom det till Norge afgifna förslaget, der RiksAkten är grundlag, måste framställas till ett
Storthing för att blifva hvilande till ett annat, då deremot i Sverige en del af de bestämmelser, hvilka äro i fråga, finnas intagne i grundlagen, som icke får förändras annat än genom beslut vid en nästföljande Riksdag, under det att RiksAkten kan förändras genom beslut på en Riksdag.
Härigenom har ock inträffat, att K. M., då Han vid förra Riksdagen aflat propos. i ämnet, måste till Norges Storthing afgifva denna propos. lill hela dess vidd; hvaremot Han till Svenska Riksdagen icke kunde aflåta Propos. på annat, än de ändringar, som skulle göras i grundlagen, under det Han blott berättelsevis kunde för Ständerna uplysa, att Han, i afseende på de förändringar, som skulle göras i RiksAkten, aflåtit en så och så beskaffad propos. till Norges Storthing, äfvensom att Han ämnade aflåta en dylik lill Sveriges nästsaminanträdande Ständer.
Den Propos. , som vid förra Riksdagen till Ständerna afläts, handlade, såsom jag nyss nämnde, endast om de förändringar, som behöfdes i grundlagen, Dåvande Const.-Utsk. hade således vid det tillfället ingenting annat att yttra sig öfver, än de ämnen, hvilka ingå i grundlagen och der äro föreslagna till förändring.
Dessa ämnen angå Riksstyrelsens förande, då Konung är sjuk eller på.
III H. 27 418 Dén 11 Februari f. m. utrikes resa stadd, och då någon myndig Prins finnes, som kan öfvertaga regeringen.
Deremot oell för de fall, då Konung är sjuk eller bortrest, och någon myndig
Prins antingen icke finnes eller icke har tillfälle att sköta rogeringen, utan den måste skötas på annat sätt, är endast en hänvisning till RiksAkten införd.
RiksAkten åter, på sätt jag förut nämnt, var icke föremål för den Riksdagens öfverläggningar. och Const.-Utsk. yttrade sig derföre ganska riktigt endast öfver de föreslagna förändringarne i grundlagen.
St. att vid ifrågavande tillfälle ingå i pröfning ang:de RiksAktens bestämmelser hade Varit så mycket otjenligare, som R.
St. naturligtvis i afseende på en propos., söm icke var afgifven, icke kunde fatta något beslut.
Icke eller kunde ett omdöme af R.
St. örn den i en framtid afgifvande proposm föranleda någon förändring i densamma, ifall K.
M. på ett sådant omdöme hade velat fästa afseende, emedan denna Propos. redan var afgifven till Norges Störtning.
Const.-Utsk. handlade derföre ganska riktigt, då Utsk. vid detta tillfälle höll sig till grundlagsforändringarné.
Utsk. afstvrkfe likväl dessa förändringar; ehuru de flesta ledamöter inom Utsk. af R. o. Ad. samt PresteSt. reserverade sig deremot; hvarefter, till följd af två Stånds beslut, förslaget blef livilande.
Detta förslag är likväl icke nu föremål för iifverläggningen ; utan frågan är nu orri RiksAkten.
K. M. afgaf nemi., på sätt K.
M. på förhand löfval, vid denna Riksdag en Nåd.
Propos. rör:de de förändringar, som borde företagas i RiksAkten, och detta förslag blef till nuvärde Const.-Utsk. hänvisadt.
Likasom det förra Const.-Utsk. vid afgifvandet af sitt Betänk, endast hade att hålla sig till och yttra sig om de förändringar, som skulle göras i grundlagen, så hade naturligtvis nuvar:de Const.-Utsk., (ill hvilket den föreslagna förändringen i RiksAkten var hänvisad, endast att yttra sig om hvad som förekom i RiksAkten, och som förut icke var föremål för Utsk.s pröfning, derföre att det var gemensamt för både RiksAkten och grundlagen.
Jag skall nu försöka att äfven för min del hålla mig till de delar af RiksAkten, som icke ingå i grundlagen, och hvilka äro föremål för Const.-Utsk:s nu föredragna Betänk.
Const.- Utsk. har mot det till dess pröfning afgifna förslaget framställt en anmärkn. i form.
Grundlagarne förändras nemi. i Sverige och Norge på olika sätt: i Norge förändrar man aldrig grundlagens text, utan då någonting deruti behöfver rättas, bibehåller man lagen oförändrad och lagger en annan författa, bredvid densamma, innehållande förändringen.
I Sverige deremot, då en grundlagsförändring erfordras, borttages helt och hållet det lagrum, som skall förändras och ett annat insattes i dess ställe; hvarigenom har handt, att den nuvar:de Reg.-F:n, ehuru kanske till en fjerdedel är förändrad, ändock bär sitt gamla datum af d. 6 .Juni 1809, äfvensom att då man läser densamma, man icke kan se annat, än att det är en på en gång tillkommen lag.'
Hvartdera sättet har sina fördelar: det Norska sättet är Den 18 Februari t. m. 419 ganska vigt, då man skall silf ta lag: det Svenska är vida redigare. då lagen skall tillämpas.
Men, medgifvet, att båda sätten kunna livart för sig kafva sina fördelar, måste man dock äfven medgifva, att det icke går an att begagna dem begge på en gång.
Det går icke an, att på det Norska sättet göra en hänvisning i den Svenska lagen, ändrad på det hos oss gällande sättet: deremot går det ganska väl an att i en lag på det
Norska siittet göra en hänvisning till den hittills gällande lagen, och säga, att om det eller det inträffar, skall det eller det ske; ty då har jag på Norska sättet, så att säga, alltid den gamla lagen qvar Men om den lag, hvilken man åberopar, är up ställd på Svenskt sätt, då inträffa orimligheter.
Sålunda har man nu t. ex. i lista och 3:dje §§:ne af förslaget till ändring i RiksAkten sagt, att då Svenska Eeg.-F:n hittills föreskrifvit att begge Rikenas StatsRåd skola föra regeringen, så skall det eller det ske.
Vill man nu gå till Svenska Reg.-F:n för att efterse vid hvilka tillfällen den hittills föreskrifvit, att Interims-regeringen skall föra styrelsen, så förskaffar man sig naturligtvis ett exemplar af denna Reg.-F.
Man ser då efter, när den är daterad, och finner att detta är den 6 Juni 1809, hvadan man drager den slutsatsen, att den är tillräckligt gammal ; men något stadgande om Riksstyrelsens förande af StatsRådet finnér man alldeles icke.
Förhållandet är nemi., att de stadganden, hvilka RiksAkten åberopar, icke kunna sökas i den lefvande lagen.
Icke heller kan man i någon annan lag få se, i hvilken lag de skola sökas eller icke. utan det är till året, då den Svenska grundlagen är tryckt, som man måste vända sina blickar, derest man skall kunna finna hvad man söker; det är på tryckningsåret, på titelbladet som man skall se, för att kunna träffa den uplaga af Reg.-F:n der de stadganden återfinnas, hvartill RiksAkten hänvisar.
Ett sådant redaktionssätt torde icke vara alldeles lämpligt; icke eller har det förr befunnits behöfligt, då det varit af nöden att ändra lagar, gemensamma för de förenade Rikena.
Sedan StatsRådets organisation blifvit å-r 1840 förändradt, behöfdes en förändring i RiksAkten, och det skedde på det sätt, att de förändrade stadganderne kunde på Svenska sättet inryckas i texten, på sätt i de utgifna uplagorna synes, hvaremot sådant icke hindrat Norrmännen, att. på det sätt de önska och bruka, bibehålla den gamla texten och bredvid densamma införa den gjorda förändringen, under form af en särskild lag.
Jag kan för min del icke inse, hvarför man icke äfven vid detta tillfälle borde förfara på samma sätt.
Denna anmärkn. rörer dock endast formen; men Const.-Utsk. har gjort en annan, i sak, som synes mig gänska vigtig.
Det är för hvar och en bekant, att Interims-regeringen f. n. utgöres af 20 ledamöter, nemi: 10 Svenska och 10 Norska StatsRåder, samt således hela det Svenska StatsRådet.
I afseende på föredragningen finnes i RiksAkten bestämdt, att de Svenska ärendena skola af den Svenska föredragande, till hvara 420 Den 18 Februari f. m. befattning de böra. föredragas, och de Norska ärendena af den Norska Statsministern; hvarjemte de utrikes angelägenheterna äfvensom de saker, som angå båda Rikena och ej genom sin natur tillhöra något särskildt Depart:t, skola föredragas af Statsministern för Utrikes Ärendena.
Detta är, hvad föredragningen af Svenska StatsRådet beträffar, ett fullkomligt lämpligt och tillfyllestgörande stadgande, då Interims-regenringen består af StatsRådets samtliga ledamöter.
Men genom det förslag, som nu är framlagdt, har ledamöterna i Interims-regeringen från hvartdera Riket blifvit inskränkt från 10 till 4 ledamöter, och det hade således varit nödvändigt, att man äfven gjort en förändring i afseende på stadgandet. rör:de hvem som skall föredraga de Svenska ärendena.
Nu har man i stället låtit det gamla stadgandet i delta hänseende qvarstå och derigenom åstadkommit en fullständig otydlighet, eller rättare, brist på stadgande.
Man har visserligen hört åtskilliga satser framkastas tili försvar för Regeringens förslag; men att delta, sådant det i K. M:s Propos. blifvit framställdt, måtte vara särdeles otydligt. synes alldeles ojäfaktigt af Const.-Utskts Betänk.