Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har derföre infört dem på andra ställen, nemi. dels i § 27 och dels i instruktionen.
— Ytterst blir det alltid nödvändigt, för att få ett begrepp om en egendoms verkliga värde, att göra sig reda för beloppet af dess afkastning, såsom ock hvar och en gör, hvilken tänker köpa en egendom.
För att sålunda gå Hr Eeutersvärds önskan till mötes, föreslår jag, det Ståndet ville besluta, att värdet skall bestämmas efter medelafkastningen, beräknad med afseende på de här i § antydda omständigheter.
Hr Tornerhjelm, Eudolf: Hvad man egentligen har emot den gamla Bevilln:sförordningcn, är den stora olikhet, som, i afseende på taxer:nsvärdet, råder i olika län.
Men man måste besinna, på hvad sätt denna olikhet uppkommit.
Från början voro taxennsvärdena öfverallt mycket låga; men i samma mån som man behöfde låna penningar, och då grunden för dessa lån var jordens taxermsvärde, så upsattes detta.
De deremot, som icke behöft låna penningar, hafva bibehållit de gamla låga värdena.
Nu blir frågan: skall hela landet underkastas en högre bevillning, derföre att några enskilda personer behöft låna penningar ?
— Skulle man nu lägga till grund köpeafhandlingar o. d., så komme de största orättvisor att inträffa, emedan priserna varit, i synnerhet på somliga orter, orimligt updrifna under denna sednare tid, då man behandlat fastigheter snart sagdt som ett lösöre, och genom nedhuggande af skog m. fl. dylika åtgärder ofta förminskat dess värde.
Köpeskillingen står dock qvar oförändrad efter ödeläggelsen och angifver således icke alls det rätta värdet.
Den grund, som jag anser lämpligast, såsom närmast ledande till det rätta, är arealen, åtminstone för Skåne och det öfriga södra och medlersta Sverige.
För den norra delen torde den deremot svårligen kunna h. o. h. följas, i anseende till de många impedimenta, som der finnas.
— Man har äfven velat upställa afkastningen såsom värdemätare, men man har dervid icke tagit i betraktande de stora afbränningar, som jordbruket får vidkännas.
BondeStåndet har då varit klokare, som velat antaga nettobehållningen, ty det kan väl icke vara meningen att man skulle beskattas för en imaginär be - Den 12 Maj f. m. 71 hållning, för en inkomst, som man icke har haft.
Hr lteutersvärd har sagt, att R. o. Ad. borde fatta ett bestämdt beslut, emedan dess åsigt eljest ej kunde komma under pröfning i Utsk:t; men, förutsatt att Ståndets ledamöter i Utsk:t fästa något afseende vid hvad här yttras, hoppas jag att så ej skall blifva förhållandet och att nådens dörr ännu ej är tillsluten.
På grund af hvad jag nu yttrat, får jag yrka återremiss, med anhållan, att TJtskit ville såsom beräkningsgrund uptaga arealen, och tillika fästa afseende vid de utgifter och afbränningar, som finnas vid jordbruket.
Om jag orätt uppfattat Gr.
Mörners yttrande, så har det åtminstone icke skett med afsigt, eller för att desto lättare kunna vederlägga hans mening.
Det gläder mig emellertid att denna ej var sådan, som jag först fattade den, utan sådan, som Hr Gr:n nu förklarat densamma, emedan jag derigenom ser eu möjlighet att förlika de stridiga åsigterna.
Det kan ock ej hafva undgått Gr.
Mörners uppmärksamhet, att 3 § hänvisar till instruktionen, der föreskrift lemnäs om infordrande af uplysningar om arealen.
— Enligt Hr Plachs yttrande, synes som föreställde han sig meningen vara, att afseende skulle fästas endast vid köpeskillingen.
Så är dock icke förhållandet, hvilket synes, såväl af denna §, som af slutet i § 4 af instruktionen.
Att äfven köpeafhandlingar böra tagas med i betraktande och till ledning för omdömet, torde väl icke vara för mycket, dä köpeskillingen väl kan under vanliga förhållanden antagas vara en egendoms värdemätare.
Om deremot till följd af särskilda förhållanden så icke är, utan man anser sig böra afvika från det i köp åsätta värdet, så kan ju sådant särskildt utsättas i protokollet. —•
Hvad beträffar förhållandet i Stockholm, så är det kändt, att här nästan aldrig någon taxering sättes under sista köpeskillingen eller sista brandförsäkringsvärdet, med undantag kanske för en och annan fastighet nu efter krisen.
— Här har ock blifvit yttradt, att man borde tydligare uttrycka, att man hade att hålla sig till nettobehållningen af egendom såsom ledning vid uppskattningen, och icke till bruttoafkastningen, men detta påpekande torde näppeligen behöfvas, då det väl ej kan komma i fråga, att någon skulle vilja lägga den sednare till grund.
— Jag vill nu icke vara vidlyftigare, och önskar blott att man ej måtte alltför mycket fördjupa sig i detaljer, emedan de andra Stånden då få ett alltför stort försprång, och vi aldrig komma till något resultat.
Säkert har meningen med Bevillms förordningen från början varit, att egendomarne allesamman skulle taxeras till deras verkliga värden.
Så har dock ej skett, troligen derföre, att man satt proc:n så hög, att, om taxeringen skett riktigt, hade en mycket större summa kommit att 72 Pen 12
Maj f. tn. utgå, än sorn man åsyftat.
Anledningen till den ojemnhet, sorn förefunnits, har varit obestämdheten i Bevillmsförordningens föreskrifter.
Då nu en ny skulle uppgöras, sökte man att vinna det i den gamla afsedda målet och undvika de fel, som gjort, att detta mål ej kunnat upnås.
Man har derföre borttagit minimi-taritferna, man har gjort stadganderna bestämdare, man har nedsatt bevillningen från 100 öre pr tusen till 30 öre.
Man har också i sjelfva denna 3:dje § hänvisat till instruktionen, och det är deraf klart, att föreskrifterna i denna sednare ega samma giltighet som stöde de i den förra.
Man synes här vara särdeles förskräckt för den åsigt, att köpeskillingen skulle läggas till grund för upskattningen, men jag fruktar att de Herrar, som hysa en sådan farhåga, icke med tillräcklig upmärksamhet läst instruktionen, ty der står i l:amom:t af § 4: »den för sådan, under loppet af nästföregängna tio år, försåld egendom sednast betingade köpeskilling, så vida icke derunder inbegripits godtgörelse för inventarier eller växande gröda, eller köpet afslutats mellan nära anhöriga, eller vid försäljning förbehåll gjorts om så kallade undan tags-förmåner, eller dervid förekommit andra särskilda omständigheter, som skäligen anses hafva inverkat på köpeskillingens bestämmande utöfver eller under egendomens verkliga värde; hörande vid bestämmande af detta värde afseende icke fästas å beskaffenheten af sådane byggnader, som på egendomens afkastning icke hafva något egentligt inflytande»; och längre fram föreskrifves att, då någon afvikelse från salupriset eger rum, hör anledningen dertill särskildt uppgifvas.
Det är således klart att, ehuru författmn förcskrifver att köpeskillingen skall tagas som en bland grunderna, hör dock afseende fästas vid de särskilda omständigheter, som kunna göra den förra grunden omöjlig att tillämpa.
I 5:te och 6:te mom/n nämnes vidare såsom uppgifter, hvilka böra infordras, arealen och läget m. m., och dermed föreställer jag mig att Gr.
Mörner bör vara fullt tillfredsställd.
Ytterligare förekommer i § 5: ”Vid de fäll, då förevarande taxering af fast egendom icke kan grunda sig på köpeskilling, hyra eller arrende, hypotheksvärdering eller brandförsäkring, hör, på det en jemlik och rättvis taxering samt författningsenlig beskattning må tillvägabringas, egendomens värde upptagas till ett belopp, som, med hänsigt till densammas storlek, beskaffenhet, förmåner, läge och afsättningstillfälle samt öfriga kända eller upplysta förhållanden, motsvarar uppskattningsvärdet å andra i närheten belägna, jemförliga egendomar, derå ofvan uppgifna taxerings-grunder kunnat tillämpas; åliggande det för Öfrigt vederbörande taxeringsmän att, enligt deras på förut egande kännedom eller under taxeringsförrättningen vunna uplysningar grundade öfvertygelse, uppskatta hvarje egendom till dess verkliga värde»; och sedermera omtalas i påföljande § att, då fast egendoms värde beräknas efter dess afkastning, — hvarigenom Hr Den 12 Maj f. m. 73 Tornerhjelm får sin önskan upfylld, — bör behörigt afseende fästas å grundskatterna m. m., hvarigenom Hr Palmcrantz får hvad han önskar.
Herrarne behagade sålunda finna att, om man gör sig besvär att genomläsa, alltsammans, så förfalla de många anmärkningar, som har blifvit gjorda, emedan de blifvit framställda på den grund, att man ansett stadganden icke i författningen finnas, hvilka dock, vid noggrannare granskning af författningen i sin helhet, derstädes återfinnas.
Hvar och en af oss vet att, när man skall söka göra sig ett klart begrepp om en egendoms verkliga värde, så är det ingalunda nog att göra sig underrättad om en eller annan omständighet, såsom köpeskillingen, eller ensamt arealen, utan man måste då taga i betraktande alla de faktorer tillsammans, af hvilka detta värde är beroende.
Då TJtsk:t också i instruktionen antydt detta, kan jag icke annat finna än att TJtsk:t riktigt förfarit, och jag vågar hoppas, att på detta sätt det rätta värdet skall utfinnas, samt att derigenom en verklig fördel skall tillskyndas den jordhrukande.
Men, säger man, om egendomarne blefve upskattade till deras rätta värde, så skulle jordbrukaren blifva för tungt beskattad.
Då emellertid f. n. betalas 100 för hvarje tusen, vid och efter det nya förslaget man ej skulle erlägga mera än 30 öre, skulle således, om samma belopp som hittills komme att utgå, egendomens värde upptagas 3 i/g gånger högre än för närvarande.
Sådant torde ungefär förhållandet vara mellan det verkliga och taxerings-värdet, och således kommer, enligt all beräkning, den jordhrukande klassen att betala lika mycket som nu; hela skilnaden blir en rättvisare fördelning.
Äfven för den, som nu i anseende till låg upskattning erlägger en ringa bevillning, blir förlusten ganska obetydlig.
Om t. ex. en egendom, genom att upskattas till 3 !/3 gånger sitt nuvarande taxeringsvärde, dessutom vinner en tillökning af i/2 million, så kommer dock förökningen af. bevillningen för densamma icke att utgöra mera än 150 rdr.
Jag tror således att man ej hehöfver hysa så stor fruktan för detta förslag, och anhåller om bifall till §:n. H.
Exc. Hr Gr. och Landtmarskalken tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig:
Den siste talaren har redan till besvarande uptagit åtskilliga anmärkningar, som blifvit gjorda mot detta förslag, och genom anförande af flera ställen ur instruktionen uplyst, att alla de upgifter, som kunna anses behöfliga, äro i densamma föreskrifna.
Jag skulle således hafva afstått från ordet, om jag icke hade andra särskilda skal emot att uptaga arealen.
Bland de fel, som förefinnas i det af Komitén framlagda förslaget, är att enl. § 27 skola infordras en mängd upgifter, hvilka komma att förorsaka såväl de skattskyldige ganska mycket besvär, som ett 7 i Den 12 Ma] f. m. ännu större för dem, af hvilka dessa upgifter skola granskas.
Bland dessa upgifter är äfven den om arealen.
Det är dock tydligt, att en sådan upgift måste blifva alldeles vilseledande, såvida den icke åtföljes af en särskild gradering.
Det skulle således åligga Beredms-komitén att tillse, det en sadan gradering finnes, och att jemföra de olika upgifterna med hvarardra.
Beredn-.s-komiténs egentliga ändamål var enligt förslaget, att såsom en samvetsnämnd uppgöra förslag till beskattningen, men Bevilln:s-komitén har, genom de speciella föreskrifterna om de uplysningar, som skola af de skattskyldige infordras — hvaremot jag visserligen för öfrigt icke har något att invända — gått så långt, att
Beredms-komiténs egenskap af samvetsnämnd blifvit väsendtligen modifierad och försvagad.
Jag ber om förlåtelse, att jag här något yttrar mig om Beredms-komitén och det sätt, hvarpå denna rätteligen bör betraktas; men som hela förslaget beror derpå, om man tror att denna komité, i egenskap af samvetsnämnd, kan och skall fullgöra sitt åliggande, är det nödvändigt att derom stadga sin öfvertygelse.
Man har härom framkastat många tvifvelsmål, och hr Printzensköld har sagt, att det icke skulle blifva något annat än hvad det hittills varit; en annan ledamot åter har befarat, att dessa komitéer skulle komma att klå oss in på bara benen.
Dessa olika åsigter tyckas antyda, att sanningen icke är att finna på någondera af de ytterligt motsatta sidorna, utan snarare torde ligga midt emellan.
Så tror jag äfven vara fallet.
Jag har under några veckor egnat en allvarlig granskning åt detta förslag, och dervid kommit till den öfvertygelse, att de saker, som böra derutur utgå, ganska väl kunna borttagas, utan att förslaget derigenom sönderryckes.
I afseende å den hårda och orättvisa beskattning, som man befarat att dessa komitéer skulle komma att vålla, har Gr.
Lagerbjelke redan fästat upmärksamheten derpå, att visserligen i en och annan landsort den skattskyldige kunde komma att för sin jord betala litet mera än under nuvarande förhållanden, men att sådant endast kan komma att ske till följd af en rättvisare fördelning af bördorna, så att den, som hittills sluppit undan med en i förhållande till det verkliga värdet alltför ringa afgift, blefve upflyttad, och derigenom den, som för närvarande erlägger en jemförelsevis för dryg bevillning, deri erhölle lindring.
Något skäl emot en sådan jemnare fördelning kan åtminstone icke jag för min del inse.
Att åter dessa Komitéer skulle komma att sätta värdena för låga, tror jag ganska lätt kan visas icke böra blifva förhållandet.
En sådan Komité bör nemligen,, såvida den icke alltför mycket öfverlastas med speciella bindande föreskrifter, kunna taga reda på de inom samma kommun boende jordegares förmögenhet, och emot för stor slapphet dervid har man i sjelfva stadgan goda garantier, då det är föreskrifvet att, derest någon afvikelse från de bestämda grunderna eger rum, skälen dertill skola särskildt i protokollet angifvas.
Det finnes således, om Den 12 Maj f. m. 75 sådant inträffar, ingen möjligliet att skylla ifrån sig hvarken på någon annan eller på obekantskap med personer och förhållanden.
Det finnes också i Beredningen ett Kronans ombud, nemligen Ordföranden, som är skyldig att sedan uti Taxenskomitén uppträda och svara för hvad som inom den förra blifvit afgjordt, eller, i händelse af förfall att personligen infinna sig i Komitén, dock bär ansvaret, då han nemligen är skyldig att i protokollet särskildt anteckna, när han varit af en från de öfriga Berednings-ledamöternes afvikande mening.
Det finnes således en mängd korrektiver, som göra, att taxeringen icke kan blifva så slapp som för närvarande, då, som man hört omtalas, taxeringen för en hel socken kan uppgöras på en förmiddag.
Yill man således komma till något bättre, så måste man helt och hållet gå ifrån de gamla grunderna, ty, oaktadt jag vill medgifva att sjelfva ordalagen i den nuvarande
Bevilln:sförordningen icke egentligen äro skulden dertill, har dock vid tillämpningen utbildat sig en praxis vid sidan af den skrifna lagen, med hvilken man måste bryta helt och hållet.
Hvad nu den förevarande §:n beträffar, önskar jag att deri ej må inflyta några ytterligare föreskrifter, emedan det endast skulle komma att hindra Beredn:s-komitén från att blifva hvad den är afsedd till, nemi. en samvetsnämnd.
Jag önskar således bifall lill 3:dje §:s l:a mom.
Medan jag nu har ordet, vill jag fästa E. o. Ad:s uppmärksamhet på det praktiska af detta Betänk:s behandling.
De öfriga 3 Stånden hafva deröfver dels fattat bestämda beslut, dels vid inträffande återremisser uttalat en särskild och bestämd tanka.
Då E. o. Ad. återremitterar §§, sker det åter utan något sådant uttalande af en gemensam öfvertygelse, och ITtsk:t kan derföre, då frågan dit återkommer, icke vid E. o. Ad:s åtgöranden fästa det ringaste afseende, utan måste endast söka sammanjemka de åsigter, som af de 3 öfriga Stånden blifvit framställda.
Tvenne af dessa Stånd omfatta, såsom vi sett, med värma förslaget, och äfven det 3:dje hyser sympathier derför.
Eesultatet blir då att, när frågan efter återremissen kommer tillbaka ijrån Utsk:t, och voter:s-propositioner skola upställas, så har E. o. Ad. svårt att få fram sin mening till kontraproposition, och Ståndet har då låtit sig betagas möjligheten att förbättra förslaget i vissa delar, deruti en eller annan omständighet kan hafva blifvit af de öfriga Stånden förbisedd.
Jag skall genom ett exempel förtydliga detta.
Vi hafra nu redan afgjort den 2:dra paragrafen om bevillning för fastighet Inom BondeStåndet har man bestämt 3 öre för den behållna afkastningen, och 5 öre för stadsfastighet.
BorgareSt:t åter har satt 4 öre för båda.
PresteStåndet har antagit 4 öre för landet, och 5 öre för stad.
Då nu E. o. Ad. icke fattat något bestämdt beslut eller uttalat någon viss åsigt, är det klart, att TJtsk:t upställer propositionerna till votering i förstärkt Utsk. så, att man får att välja emellan hvad Utsk:t först föreslå - 70 Den 12 Maj f. m. git, och hvad som blifvit af '2 Stånd omfattadt.
Jag her om ursäkt, att jag kanske gått något utom det egentliga föremålet för öfverläggningen och så länge uptagit R. o. Ad:s tid, men jag har ansett för min pligt att på denna omständighet fästa upmärksamheten, och jag anser det vara af aldrastörsta vigt, att man noga granskar och pröfvar förslaget, samt icke af en slags tankelättja, då man stöter på svårigheter, blott rifver sönder och kastar åsido hela förslaget, hvarigenom det blir omöjligt att få en på rigtiga grunder byggd och i sina detaljer sammanhängande Bevillmsförordning, sådan som R.
St:r hafva begärt af K. M. Hr Adelborg, Anders Otto:
En talare, Ilr Torner hjelm, har utvecklat de olägenheter, detta förslag skulle medföra.
Lagerbjelke, har åter bemött dessa anmärkningar, och försvarat Utsk:ts förslag.
Jag inser ganska väl vådan af den princip, som i 3:dje §:n blifvit antagen, men jag erkänner gerna, att tillämpningen deraf icke alls är farlig, när man en gång kommer underfund dermed.
Vådan af § 3 ligger deruti att, om man vill beskatta jorden efter dess verkliga värde, så sätter man i och med detsamma en ny grundskatt, och verkar således i rak motsats mot den princip, man på sednare tider sökt göra gällande, nemi. att så småningom borttaga alla grundskatter och i stället för dessa införa en rättvis bevillning, som enligt min tanke icke är annat än en personel skatt, lagd på inkomsten.
I samma mån som hvar och en kan draga en större inkomst af sin egendom, är han också skyldig att till staten betala mera för det skydd han af densamma åtnjuter.
— Man har talat om att indela vårt land i vissa zoner, men jag hemställer, huru sådant skall kunna blifva möjligt i ett land, sådant som vårt. Zonernas antal måste då blifva nära på lika stort som de särskilda egendomarnes.
Om man emellertid skulle beskatta jorden efter dess verkliga värde, hvarföre går man icke på samma sätt tillväga i afseende å fabriker och näringar ?
Man borde då taga i beräkning fabriksrummets storlek, arbetarnes och maskinernas antal, m. m.
Så sker dock icke, utan man pålägger bevillning efter nettobehållningen, ty det kan hända, att en fabrik, med en stor mängd arbetare dock lemnar en högst betydlig nettobehållning.
Jag medgifver för öfrigt gerna, att Gr. af Ugglas i visst afseende har rätt, och att det vore lyckligare, om R. o. Ad. kunnat fatta bestämda bslut; men jag hemställer tillika om icke Bevillningsförordningen är en af de aldra vigtigaste saker, som Ståndet har att öfverlägga om.
Det gäller nemi. icke mindre än sättet för beskattningens utgående.
Jag tror således att, om R. o. Ad. här söker genomtränga ämnet och noga undersöka det, så må resultatet sedan blifva hvilket som helst, —- R. o. Ad. har då fyllt sin pligt.
Då jag emellertid anser förslaget icke vara af natur att kunna oförändradt antagas, får jag anhålla om proposition på återremiss.
Den 12 Maj f. m. 77 Gr. Anckarsvärd', Carl Henrik: Gr:ne Lager bjelke och af Ugglas hafva, enligt min tanke, redan så fullständigt yttrat sig ofver 3:dje §:ns l:a morn., att jag skulle mycket missbruka E. o. Ad:ns tid, om jag sökte ingå i alla frågans detaljer.
Jag har således blott att sluta mig till deras sida, hvilka önska ett framskridande på beskattningsvägen i vårt land, och att, i likhet med dem, yrka bifall till Utsk:ts förslag.
Gr. af Ugglas har derjemte visat, hvilka olägenheter skulle komma att upstå af en återremiss, som jag dessutom för min del tror icke skulle tjena till någonting.
Bevilln:sUtsk:t utgöres, såsom vi veta, af 48 ledamöter, således en liten nätt representation för sig sjelf, och det är icke troligt, att de skulle ändra sina redan för E.
St:r framlagda åsigter, blott till följe af en återremiss från E. o. Ad.
Hvad åter angår do betänkligheter, som här blifvit yttrade i afseende å svårigheten att tillämpa de här lemnade föreskrifter, samt att den, som hade mindre förmåga att af sin egendom draga inkomst och fördel, skulle komma att skatta lika med den, som visste bättre draga parti af sin jord, så anser jag häri icke ligga någon orättvisa, emedan det är en statsförlust, om egendomen blir illa skött.
För öfrigt är det icke värdt att söka genom stadganden och föreskrifter i detta fall komma till fullständig noggrannhet, ty ett sträfvande derhän skulle blott leda till upskof, hvarigenom man riskerade att icke alls komma till något resultat.
Det är också gifvet, att, då vårt land, och hvarje särskild del deraf, icke ännu är så fullständigt lagdt på karta, att BeredningsKomitén af sådana uppgifter, som derigenom kunna vinnas, kan hemta tillräcklig ledning för sitt omdöme om fastighetens verkliga värde, de öfriga omständigheterna, hvilka såväl i stadgan som i instruktionen äro ganska vidlyftigt angifna, måste tagas i betraktande, och då inträder BeredningsKomitén i egenskap af samvetsnämnd.
Jag finner icke något antagligt skäl att upskjuta förslagets afgörande, men vill icke nu uptaga lt. o.
Ad:ns tid med en närmare utveckling af skälen deremot, utan inskränker mig till att instämma med Gr:ne Lagerbjelke och af Ugglas i deras anhållan om proposition å bifall till mom. 1 af §:n 3.
Jag anhåller att få med några ord bemöta några, af föregående talare gjorda, anmärkningar.
Lagerbjelke har erinrat att §:n 67 i nu gällande Bevilhnsförordning skulle vara öfverensstämmande med den nu förev:de 3:dje §:n.
Mellan dessa båda §§ företer sig likväl den väsendtliga olikhet, att bland de föremål, hvarpå §:n 67 i nuvarande förordning föreskrifver att man vid fast egendoms upskattning bör fästa afseende, uptages i första rummet egendomens utrymme, hvilket uttryck i det nu förevarande förslaget är alldeles utelemnadt, utan att något motsvarande finnes deruti insatt.
Det är just 78 Den 12
Maj f. m. på detta uteslutande jag velat fästa E. o. Ad:ns upmärksamhet.
En annan talare har antydt, att de föreskrifter om uplysningars infordrande, som innefattas i förslaget till stadga § 27, och i instruktionen § 4, vöre alltför vidlyftiga, samt att han deruti önskade inskränkningar; men då han förmodligen ej kan vilja borttaga de föreskrifter, som stå i harmoni med den nu föredragna, af honom förordade §:n, så skulle han sannolikt komma att föreslå uteslutande af just de upgifter, som, enligt min tanke, äro af den störta vigt, nemi. dem om arealen.
Man har lagt mycken vigt derpå, att §:n begynner dermed, att fast egendom skall upskattas till sitt verkliga värde.
Jag skulle vilja sätta de Herrar, som mest hålla på denna bestämmelse, på prof. Jag skulle vilja sätta dem i hvar sitt rum med alla de föreskrifna upgifterna framför sig, för att verkställa en egendoms upskattning, och jag är fullt säker, att knappast två af dem skulle komma till fullkomligt samma resultat.
Om det verkligen vore så lätt att utfinna det verkliga värdet af en egendom, huru kommer det då till, att, vid egendomsköp, priserna på samma fastighet kunna utfalla så olika?
Då således erfarenheten visat, att särskilda personer, när det är fråga om att köpa en egendom och det således på det aldranärmaste gäller deras egen fördel, ofta bedöma egendomens värde så ytterst olika, så måste väl kunna såsom sannolikt antagas att detta förhållande skall så mycket lättare komma att inträffa, när det blir fråga om att för bevillnings påläggande upskatta denna samma egendom, — som mångfaldiga förhållanden då lägga hinder i vägen för en lika noggrann undersökning af alla på värdets bestämmande inverkande omständigheter.