Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 18 dennes e. m. på bordet lagda Nåd.
l:o) ang:de erforderligt anslag för tillbyggnad af WetenskapsAkademiens hus; 2:o) om beviljande af ytterligare anslag för upförande af nybyggnad vid Allmänna Institutet för döfstumma och blinda; 3:o) ang:de uplåtelse till Upsala Läns Hushållningssällskap af en Kronan tillhörig, vid Upsala stad belägen jordrymd.
Föredrogs K. M:s d. 18 dennes e. m. på bordet lagda Nåd.
St:r, i fråga om anslående af f. d. Profossboställe! vid Westgötba Reg:te, Backabo N;o 5 Thorbjörnsgården, till boställe åt en särskild Länsman i vestra distriktet af Gudhems härad och Skaraborgs län.
Den 22 April. 343 Hr Palmcrantz, J o h. Mauritz:
Innan remiss af den K.
Proposm sker, ber jag att i ämnet få bifoga några uplysningar, som blifvit mig meddelade af innevånarne i den ort som denna fråga närmast rörer.
Det härad hvarom nu är fråga har städse utgjort ett distrikt för sig.
Detta distrikt har föreståtts af en underordnad landtstats-tjensteman, hvilken till LänsSlyrelsens belåtenhet upfyllt sina åligganden, och detta så, att han på LänsStyrelsens tillstyrkande af K.
M. erhållit särskild Nåd. utmärkelse.
Detta förhållande synes tydligt ådagalägga att en tjensteman varit tillräcklig för att till allmän belåtenhet medhinna de göromål, som inom nämnde distrikt ifrågakommit.
Sedermera har visserligen under de sista åren ytterligare en dylik tjensteman af Chefen för Länsstyrelsen tillförordnats, så att göromålen varit delade mellan 2:ne, men förhållandet är att båda dessa tjenstemän hafva sin bostad på samma ställe och att således, oaktadt de äro 2:ne, har innevånarne härigenom alldeles icke beredts någon lättnad, då de behöfva besöka dem.
Innevånarnes önskan, såvidt den blifvit mig meddelad, innehåller att Gudhems härad för framtiden äfven måtte få utgöra ett distrikt och icke vara deladt i 2:ne.
Länsstyrelsen bar af vissa orsaker varit af annan tanke och anser jag mig nu böra med tystnad förbigå dem.
Om för öfrigt, såsom föreslaget är, nämnde härad skulle delas i 2:ne distrikter och således LänsStyrelsens förslag gå igenom i StatsUtsk. och R.
St:r dertill lemna sitt bifall och således såsom lön till den ena landtstats-tjenstemannen anslås elt boställe, som likväl hörer till m i 1 i liesia ten, så kan detta boställe efter 1871 ganska lätt komma att frångå denne tjensteman, derigenom att det då kan återfalla till Westgöthe kavalleri.
Till 1871 gäller det kontrakt som är uprättadl mellan Westgölha Regementes rusthållare å ena sidan och K. M. och Kronan å den andra; men vid nämnde tid äro dessa konlrakter slut och då upstår naturligtvis fråga huruvida de skola förnyas eller om Westgötba Eeg:te skall återgå till kavalleri.
Man ser tydligen häraf att det är olämpligt, att på sätt den Nåd.
Propos. innehåller, indela ett så beskaffad! militise-bostalle till en landtstats-tjensteman och jag är förvissad om att Höglofl.
StatsUtsk., då frågan der kommer att undergå närmare skärskådande, tager detta i öfvervägande.
Om Proposm emot förmodan skulle bifallas, så synes mig klart att efter 1871 ett annat boställe för ifrågavide, efter mitt förmenande, obeböfliga tjensteman måste anskaffas.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s d. 18 dennes e. m. på bordet lagda Nåd.
Propos. till E. St:r, om beviljande af anslag och lån för tomtreglering i den afbrända delen af staden Ekesjö, äfvensom af ett byggnadslån åt nämnde stad.
Föredrogs och remitterades till Bevilln.Utsk. K. M:s d. 18 dennes e. m. på bordet lagda Nåd.
St:r, ang:de förändring af portobestämmelserne för inrikes brefvexlingen. 344 Den 22 April.
Hr Frih:n o. Ordf:n hemställde om R. o. Ad., som beslutat att Onsdagen d. 29 dennes företaga val af Elektorer till utseende af komiterade för tryckfrihetens vård, behagade vid samma valförrättning såsom vid föreg:de Riksdagar varit vanligt, utse 2:ne supleanter; hvilket bifölls; hvarefter Hr Frih:n o. Ordf:n erinrade att till följd af detta beslut vallistorne borde innehålla 8 namn.
Hr Hägerflycht, Nils Henr.:
I anseende till en förestående bortresa får jag anhålla att, med bibehållande af min riks dagsmannarätt, få afsäga mig förtroendet att vara elektor. R. o. Åd. lemnade härtill sitt bifall.
Jag begagnar detta tillfälle för att jemväl till prot. nedlägga min reservation emot det sätt hvarpå den af Hr Gripenstedt uti sednaste plenum emot Hrr Fullmäktige i Riksg:sKont. framställda anklagelse behandlades, då discussionen derom fick fortgå i flera timmars tid, oaktadt jag framställt den begäran, att frågan måtte blifva hvilande på bordet.
Som jag hade mig bekant, att Hr Gr. o. Landtm., till följd af opasslighet, nödgats aflägsna sig från förmiddagens plenum och ännu på e. m., ehuru i utöfning af sitt embete, ej var tili helsan fullkomligt återställd, fann jag mig af grannlagenhet upmanad att då, vid midnattens annalkande ej fortsätta mitt yrkande om frågans bordläggning, helst jag visste att det i allt fall återstod mig en annan utväg att få den på grundlagsenlig! sätt behandlad.
Det är denna utväg som jag nu anlitar, då jag härmedelst vördsamligen, med stöd af 56 §:n Riksd:sOrdn:n, anhåller att få väcka den motion, att StatsUtsk:s Htlåt. måtte infordras i anledn. af Hr Gripenstedts emot Hrr Fullmäktige i Riksg:sKont. framställda anklagelse: att de öfverträdt sina fullmakter; att de handlat egenmäktigt; att de vidtagit åtskillige af Hr Gripenstedt upgifne åtgärder, endast och allenast för att slippa undan den utväg, som af R.
St:r blifvit dem till vidtagande anbefalld, m. m. d., eller m. e. o., att de på det mest eftertänkliga sätt, handlat i strid mot sina pligter såsom R.
Stms Fullmäktige.
Om det icke kan bestridas, att ju en, direkt anklagelse, af beskaffenhet som denna, då den af någon bland R.
Stms medlemmar inom ett af RiksStm öppet framställes, aldrig bör lemnäs utan upmärksamhet, så lärer det ock få medgifvas, att anklagelsen i vida högre grad måste taga upmärksamheten i anspråk, då den, såsom nu är fallet, framställes af en representant, som med denna sin egenskap förenar jemväl den, att vara Konungens rådgifvare, och som, till stöd för anklagelsens befogenhet åberopat, bland andra handlingar, äfven K.
Bref, dem angifvaren, i sin egenskap af föredragande Depart:tsChef, kontrasignera!.
Då en sådan anklagelse af en sådan angifvare icke får eller kan antagas hafva blifvit framställd af lättsinnighet eller förhastande, så 8r det väl å ena sidan obestridligt att sjelfva det ursprung, Den 22 April. 345 hvarifrån anklagelsen framkommit, lemnar en ganska stor tyngd uti vågskålen för det antagandet, att anklagelsen ej bör kunna sakna grund; men å andra sidan böra dock R.
St:rs Fullmäktige äga ostridig rätt att fordra, det ett sådant omdöme öfver dem icke fälles ulan föregången noggrann undersökning af verkliga förhållandet.
St:rs egen värdighet; aktningen för den Regering, hvaraf angifvaren är medlem; likasom äfven den aktning, hvilken R.
St:rs Fullmäktige så fänge de fortfarande bekläda detta vigtiga förtroende, aldrig må hafva förverkat,— allt bjuder att låta sanningen i denna fråga få framträda i sin fulla dager, på det att den brottslige, om någon sådan finnes, må blifva i laglig ordning tilltalad, men den oskyldige deremot få i fullt mått njuta sin oskuld till godo.
Ehuru det är klart, att Hrr Fullmäktiges förvaltning under den tid, för hvilken de redan erhållit décbarge, emot deras bestridande, ej må blifva föremål för undersökning, tror jag dock med den kännedom jag om dem äger, mig böra antaga, att de uti en sådan fråga som denna, ej vilja begagna sig af nämnde invändning; men om jag, mot förmodan, skulle misstaga mig uti denna förutsättning, så får jag fästa upmärksamheten derpå, att Hr Gripenstedt uttryckligen tillkännagifvit, att de pligtöfverträdelser, som ban lagt Hrr Fullmäktige till last, skola hafva ägt rum efter den tid, som den redan lemnade déchargen afsett, hvaraf således följer, att någon undersökning om och pröfning af dessa nu angifna öfverträdelser af Hrr Fullmäktiges pligter ännu ej försiggått.
Jag anhåller vördsamligen att denna min motion måtte till StatsUtsk. remitteras och att Hr Gripenstedts förutnämnde yttrande jemväl måtte dit öfverlemnas, för att tjena till ledning vid ärendets handläggning.
Achates, och Frih.
Stael von Holstein förklarade, att de förenade sig sig med Hr Cederschiöld; hvarjemte åtskilliga ledamöter begärde den nu väckta motionen på bordet.
Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtsk:s d. 11 och 15 dennes på bordet lagda Mern.
N:o -9, i ani. af dels kontorsskrifvarne H. T. Benckerts, L. F. Hedbergs, m. fl., hos Utsk. anförde besvär, och dels åtskillige e. o. tjenstemäns ansökan om ersättning för mistade inkomster.
Anckarsvärd, Carl Henr., upläste en så lydande motion : Reg:sF:s 109:de g bestämmer tiden för R.
St:rs sammanvaro, till ärendernas handläggning till 4 månader.
Riksdagen har redan inträdt uti den 7:de månaden, och för Svenska folket som står utom representationen, torde den t i Ilrygga lagda tiden, ej utan skäl synas alltför lång, vid jemförelse med hvad som egentligen blifvit uträttadt. 34K Den 22 Apr 11.
Jag har ansett mig icke längre bora undanhålla min förmodan, att StatsUtsk. för ärendernas beredning beträdt en oriktig och med Grundlagens anda föga öfverensstämmande väg.
Jag hade föreställt mig, att de ordinarie statsutgifterne, upfattade i sin helhet, långt före detta bordt varit R.
Stms slutliga pröfning underställde.
Jag bade föreställt mig, att den ordinarie statsregleringen, eller m. a. o., att utgifterne i och för statsmaschinens erforderliga och orubbade gång i första rummet bade blifvit B.
St:r förelagde.
Vi emottogo omsider, efter temlig lång förväntan, de 3:ne första HufvudTitlarne och jag förmodade att de öfrige snart skulle följa efter; men då detta icke inträffat, bar det synts mig, äfvensom många andra, att det af StatsUtsk. vid denna Riksdag vidtagne sätt, att så till sägandes portionsvis förelägga R.
St:r den egentliga statsregleringen, varit mindre ändamålsenligt, då besluten i dessa hänseenden endast borde fattas efter en föregången noggrann pröfning af delarnes sammanhang med och beroende af det hela.
Vid sista Riksdag voro alla HufvudTitlarne inom de samtlige EiksSt:n föredragne, bifallne, eller återremitterade emellan d. 11 och 22 April, då den Riksdagen likväl började en hel månad sednare än den nu pågående.
För mig ådagalägger Reg:sF:s 109:de § en så oafvislig riktning för den väg som för Utsk:s verksamhet är utstakad, alt jag icke tror mig alltför mycket fela i mitt omdöme, då jag tillåter mig uttrycka en förundran, alt den synes icke hafva varit följd.
Då jag anser mig icke sakna anledn. till den förmodan, att StatsUtsk:s åsigter i afseende å de återstående statsregleringsfrågorne, icke mera än vid de afgifne, torde komma att särdeles afvika ifrån K. M:s Nåd.
Propos:r, så bardet synts mig att de ännu felande HufvudTitlarne i ett sammanhang långt före detta bordt till R.
Stms pröfning varit framlagde.
Det har förundrat mig att jernvägsfrågan visar sig ämnad att före statsregleringen föreläggas R.
Jag föranledes deraf att på grund af min öfvertygelse om folkets rättmätiga fordringar å representantens upmärksamhet, när man synes aflägsna sig alltför mycket från Grundlagens anda, alt deremot göra påminnelser, och det är af sådan anledn. jag tager mig friheten anhålla om R. o.
Adis medverkan till ett förständigande för R.
Stms StatsUtsk. att skyndsamligen inkomma med de ännu återstående HufvudTitlarne, då jernvägsfrågan näppeligen torde af R.
Stm böra företagas innan den ordinarie statsregleringen åtminstone blifvit R.
Stms skärskådande underställd.
Jag föreställer mig, att
Svenska folket icke ulan ett visst stigande bekymmer åser den tidsutdrägt, med hvilken de allmänna rikdagsärendena jemförelsevis vid denna Riksdag behandlats; och är det med hänseende dertill, jag tager mig friheten begära R. o. Adis biträde vid den upmaning till StatsUtsk., att skyndsamligen till R.
Stm inkomma med de resterande HufvudTitlarne, jag tagit mig friheten föreslå; och i hvilket ändamål jag anhåller om remiss till StatsUtsk. af detta mitt vördsamma Mern.
D en 22 April. 347 Denna motion begärdes på bordet, hvarjemte Hr Dalman, Wilh. Fredr.
Achates, förklarade att han förenade sig med Gr. Anckarsvärd.
Ånyo föredrogs LagUtskrs d. 11 och 15 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 29, i ani. af väckta motioner om förändring i vissa delar af KonkursLagen.
Detta Betänk, företogs punktvis till afgörande.
Irsta punkten, ang:de föreslagen ändring af KonkursLagens 8\de §, Hr Dalman, Wilh.
Då motionen i denna fråga blifvit af mig väckt, tager jag mig friheten framställa några anmärknrr mot LagUtskrs afstyrkande af densamma.
Mitt förslag går derpå ut, att nuvarrde lagstadgande, sorn innehåller att konkurs icke skall anses börjad förrän ansökningen af Rätten är uptagcn, skulle förändras till den lydelse, att konkursen skulle anses börjad när ansökning till Rätten ingifven är.
Detta nu gällande stadgande har medfört ganska många olägenheter, ty det inträffar nu ej sällan att en person, som anser sig insolvent och aflemnar en förklaring derom till domstolen, icke genast erhåller domstolens tillåtelse att göra cession.
I synnerhet är detta förhållandet på landet, och om således en person der inlemnar sin afträdes-ansökning, ligger intet hinder för, åtminstone som lagen vanligen tillämpas, att ända till dess ansökning vid inträffande ting varder uptagen, hos honom låta verkställa utmätning, hvarigenom en eller annan borgenär för sina fordringar kan vinna säkerhet i en egendom, som egentligen tillhör det gemensamma boet.
Detta förhållande anser jag vara af den betänkliga art, att det bör förebyggas; och då detta, efter mitt förmenande, kan ske genom den förändring jag föreslagit, finnér jag ock att LagUtsk. saknat skäl att afstyrka densamma.
Visserligen har Utsk. sagt, att i nu gällande konkurslag åtskilliga vilkor stadgas för uptagandet af cessions-ansökan, t. ex. att en under edlig förpligtelse undertecknad förteckning å egendomen skall vara bifogad, hvilka stadganden icke skulle stå rätt tillsammans med den förändring jag föreslagit.
Men om så verkligen är, hade Utsk. varit oförhindradt att föreslå dessa obetydliga ändringar i sammanhang med min motion Den princip, som ligger till grund för denna sednare, är dessutom antagen icke blott af Lagberedningen, utan äfven i andra länders lagstiftningar.
I England t. ex. stänges all rätt för enskilde fordrings-ägare att bemäktiga sig en gäldenärs egendom i samma stund han inför domstol förklarar sig insolvent.
Det förslag som afgafs af den af K.
M. år 1850 nedsatta komité, för utarbetande af en ny konkurslag, bestående af Hr RiksArkivarien Nordström, Hr Assessor Lagergren och LagUtskrs n. v. Sekreterare Hr Assessor von Feilitzen, gick ännu längre, emedan deri var stadgadt, att konkurs kunde anses börjad flere månader innan ansökning ingafs, så vida sådant yrkades af borgenärerna och rätten dertill lemnade sitt bifall.
På dessa skäl anhåller jag om återremiss af den föredragna punkten. 348 Den 22 April.
Gr. Sparre, Erik: Motionären Hr Dalman har anmärkt mot LagUtsk:s Betänk., att detsamma icke innehåller den förbättring i Konkurslagen, som motionären afselt.
Jag skulle likväl tro, att äfven om det verkligen vore en förbättring, som motionären föreslagit, är den till formen sådan, att den omöjligen kan antagas, hvadan således Utsk. torde vara ursäktadt för sitt afslag.
Hr Dalman har sagt att det n. v. stadgandet medför den olägenhet, att om en konkurs-ansökning är ingifven till domhafvande eller Rätten, så kan det oaktadt utsökningsmål fortfarande mot gäldenären handläggas, och den förmån för öfrige kreditorer, som genom konkursen afses, vinnes sålunda icke.
Jag tror att Hr
Dalman häri begått ett misstag.
Han har citerat en § i konkurslagen, som lyder så: »Konkurs kan anses börjad, när gäldenärens ansökning uptagen är.» Men Hr Dalman tillägger härvid ett par ord: »af Rätten uptagen är.»
Jag får likväl anmärka, att uptagandet icke alltid sker af Rätten, det kan äfven ske af domhafvanden, och detta just för det fall, då Hr Dalman anmärkt att olägenhet kan inträffa, eller då ansökningen ingifves till domhafvanden innan tingets början, hvaraf skulle följa, att utsökningsmål ända till inträffande ting kunde fortgå.
Detta sednare är likväl icke förhållandet, ty det beror på domhafvanden att uptaga ansökningen, och då han mottagit den, och icke återlemnat densamma med förklarande att han icke kan den uptaga, då är den uptagen.
Detta visar sig af 4 § 1 Kap. KonkursLagen, som säger: »Der gäldenär vid sin ansökning ej fogat boupteckning, så underskiifven som i 3 §:n sägs, varder ansökningen ej uptagen, utan skrifve
Rätten eller domhafvanden afslag derå.»
Man ser häraf, att antingen Rätten i staden eller domhafvanden på landet är den som uptager ansökningen, och då den är uptagen, hvilket visar sig deraf att domhafvanden ej skrifver afslag derå, i samma stund afstannar utsökningsmålen.
Dalmans resonnement hvilar således på ett missförstånd af ordet »uptaga», och det ändamål han afsett är redan vunnet genom konkurslagens n. v. stadgande.
Hr Dalman yrkar, att vid frivillig konkurs skall konkursen anses börjad när gäldenärens afträdes-ansökan vore inlemnad, och vid tvungen konkurs, då Rätten dertill bifall gifvit.
Om likväl det vid något tillfälle är af vigt att konkurs så fort som möjligt börjas, så är det väl vid den tvungna och icke vid den frivilliga konkursen, ty det är just vid den tvungna af vigt att alla njuta lika rätt, och då är det i synnerhet angeläget att en gräns sättes mot de tillströmmande fordringsägarno, alt begagna ett medel, som är så vanligt, då en persons obestånd blifvit kunnigt.
Lagberedningen, men denna har ett helt annat stadgande.
Den säger att konkurs är börjad den dag gäldenären derom ansökning gjort.
Hr Dalman åter föreslår den dag Rätten dertill gifvit sitt bifall.
Utsk. kunde omöjligen tillstyrka en sådan inkonseqvens, att i ena fallet konkursen skulle börjas när ansökningen vore ingifven, och i den andra, då Rätten dertill gifvit sitt bifall.
Den 22 April. 349 Motionären har påstått att den princip, som han förordar, är antagen icke biott af Lagberedningen, utan äfven af andra länders lagstiftningar.
Jag har redan visat huru förhållandet är med Lagberedningen, att Hr
Dalman icke har reda på Lagberedningens stadganden eller gjort sitt förslag derifrån i väsendtlig mån afvikande.
Men icke nog härmed, Lagberedningen har dessutom flera andra stadganden.
Om man skulle, såsom Hr Dalman yrkat, föreskrifva att konkurs skall anses börjad då ansökningen vore ingifven, blefve deraf också en följd, att om boupteckning icke afcessionanten inlemnades, skulle Rätten kunna förordna att boupteckning verkställdes och tillika lägga egendomen i qvarstad.
Båda dessa stadganden finnas äfven uti Lagberedningens förslag, men Hr
Dalman har icke brytt sig derom.
Ett nytt skäl hvarföre LagUtsk. icke kan tillstyrka motionen.
Slutligen har Hr Dalman sagt, att den af K.
M. år 1850 t. f. komité, i och för författande af en ny konkurslag, har antagit denna princip eller gått ännu längre.
Den yrkade att konkurs skulle anses börjad lång tid förut eller vid den tid då, i följd af granskning af cessionantens böcker, man finner att iian redan är på obestånd.
Denna grundsats är en helt annan och har alldeles icke något sammanhang med den nu ifrägavide.
Det är en helt ny princip, som icke beror på hvarken om konkursen anses börjad då ansökning är ingifven eller uptagen, utan der går man långt tillbaka för att undersöka när hans affärer äro så dåliga att han kan anses insolvent.
Det är mig icke bekant, att en sådan princip är antagen i mer än handelslagstiftningen, och då handelsrätten är gemensam för hela verlden, är det också sannolikt att denna princip blir, förr eller sednare, införd i vår handelslagstiftning, likasom vår konkurslagstiftning sannolikt kommer att undergå väsendtliga reformer.
En början dertill kan anses vara gjord genom den lag, som vid sednaste Riksdag tillkom, ang:de förande af handelsböcker, och då förslag till en ny konkurslag är redan utarbetadt, och kan möjligtvis varda antaget, är det så mycket mindre skäl att antaga dessa smärre förändringar, som Hr Dalman föreslagit, och är detta äfven en orsak till LagUtskrs afstyrkande af så väl denna punkt, som flera af de efterföljande.
Jag anhåller om bifall till denna punkt af Betänk.
Jag är icke nog lycklig att kunna godkänna de skäl, Gr.
Det är visserligen sanntattmin motion kunnat vara fullständigare ån den är, och att jag kunnat föreslå en helt och hållet ny konkurslag, men som jag icke haft tid att göra detta, har jag åtnöjt mig med de nu föreslagna förändringarne.
Den uplysning
Hr Gr:n lemnat att, enl. konkurslagen, cessionsansökningar kunna uptagas jemväl af domhafvande, var mig nogsamt bekant, men jag beklagar alt praxis på landet år, att domhafvanden alldeles icke uptager ansökningen förrän
Rätten dertill lemnar sitt bifall, och i stad är det på samma sätt.
Det är således icke tillfyllest bevisa, att någon i RådsiufvuRm inlemnat sin cessionsansökan, utan den skall ovilkorligen först pröfvas och bi - 350 Den 22 April. fallas af Rätten, innan cessionstillståndet anses inträdt.
Det är just denna förderfliga praxis, som gifvit anledn. till min motion.
Icke heller kan jag inse att det innebär någon inkonseqvens, om en frivillig cession anses börjad, då ansökningen är ingifven, men en tvungen, då Rätten dertill gifvit bifall.
Det är nemi. icke utan exempel att personer af blott kitslighet, och för att göra andra skada, sökt tvinga dem till konkurs, ehuru deras affärer icke äro i den ställning, att de behöft göra den.
Då tyckes det verkligen vara hårdt, att en person skall kunna sättas i konkurstillstånd, endast det faller en af hans borgenärer in att yrka derpå.
Det är således icke utan giltiga skäl, som mitt förslag i detta afseende blifvit afgifvet.
För öfrigt finner jag LagUtsk. fullt berättigadt att, i händelse Utsk. anser några mindre förändringar i konkurslagen stå i omedelbart sammanhang med min motion, ex proprio motu framställa förslag derom.
Jag tror likväl att dessa förändringar icke tarfvas, utah att motionen ganska väl kan bifallas sådan den är, utan att begå någon inkonseqvens, och att den skulle både medföra ganska många fördelar och hindra många orättvisor.
Det är visserligen sannt att Utsk. kan, då en motion är ofullständig, vid jemförelse med andra lagrum, äfven förändra dessa sednare, och Utsk. gör detta ganska ofta, men då Utsk. icke ansåg den ifrågasatta förändringen nödvändig, såsom jag redan tror mig hafva bevisat, ansåg Utsk. icke eller nödigt att verkställa de förändringar som skulle, derest förslaget vunnit Utsk:s bifall, varit erforderliga.
Jag rår, för min del, icke för, om en eller annan domhafvande icke följer konkurslagens föreskrifter; men hvad jag tror att äfven Hr Dalman måste medgifva, är att konkursansökning kan uptagas äfven af domhafvande, och att konkursen är börjad då ansökningen är uptagen.
Detta är solklart, ty om Hr Dalman behagade genomläsa 8 § konkurslagen, torde han finna att den lyder så: »Konkursen anses börjad när gäldenärs afträdesansökning uptagen är», men icke, såsom Hr Dalman citerat, »af Rätten» uptagen är, och om Hr Dalman genomläser 4 § 1 kap. konkurslagen, står der uttryckligen, »att uptagningen kan ske af domhafvanden».
Det finnes äfven ett ytterligare skäl, hvarföre icke Utsk. kan bifalla den af Hr
Dalman förordade princip.
Det är derföre, att i vår nu gällande lag finnes icke stadgadt, när en konkursansökning kan återtagas eller icke.
Lagberedningens förslag innehåller, att konkursansökning icke kan återtagas sedan borgenärerna äro hörde.
Afven i detta afseende hade således en modifikation blifvit nödvändig.
Jag vill blott mot Gr.
Sparres yttrande, i af seende på återtagande af konkursansökning, anmärka, att då konkurs anses börjad när ansökning är ingifven, kan denna sedermera icke återtagas.
Den härefter till bifall å förevarde punkt af Utsk:s Retänk. framställda proposm besvarades med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, Den 22 April. 551 hvarpå Hr Frih. o.
Ordf:den förklarade, att han ansåg
2:dra punkten, ang:de föreslagen förändring af KonkursLagens 47, 48, 49 och 32 §§.
Afven denna punkt nödgas jag försöka att få återremitterad.