Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får endast erinra, att då målen nu fullföljas från bergstingsrätterna till hofratlerna, och del går an att der handlägga desamma utan biträde af bergsledamöler; så måtte det väl äfven gå an att utan biträde af bergsmän handlägga dem vid häradsrätterna, särdeles som häradshöfdingen icke kan sakna tillfälle alt, när 3;)3 Den i4 November f. m. så brhöfves, inhemta upplysningar af personer, som äga erforderlig kännedom i bergshandteringen.
Jag skulle icke önska, att, på samma sätt sorn målen flyttades från Hergscolhm lill Hofrätten, da likväl lönerne stannade qvar i collini, bergmästarne komme att qvarstå blott såsom granlåtspersoner.
Vill man hafva dem såsom vettenskapsmän, så böra de hedt och hållet vara det.
Ehuru jag mycket väl inser att R. o. Adrs beslut i denna fråga icke blir afgörande, får jag dock, på grund af min lilla erfarenhet och enligt min öfvertygelse om bergslagens sanna intresse, äran tillstyrka afslag på Utskrs förevar, betänkande.
Vid flera tillfällen har jag funnit, i striden emellan bergstingsrällerna och häradsrätterna, eller, rättare sagdt, deras ordförande!’ i functioner, der det gällt bergslagens intresse, att häradshöfdingarne icke ägt den intima kännedomen om bergslagens sanna intresse för ali praklicera; och det är i pra k ti sk t hänseende jag tror att tiden ännu icke mognat för bergsgöroinålens öfverbylIning på häradsrätterna. lii- Lagerhjelm:
En värd talare har trott, att det går an för häradsrätterna att afgöra bergsmål, utan att vettenskaplig kännedom tinnes i rällen.
Det är också gifvet, att det går an; men huru det går, är en annan fråga.
Att det går väl i Svea Hofrätt, derom ar jag öfvertygad ; men man bör ihågkomma, att målen behandlas der, sedan de blifvit utredda vid bergstingsrätten.
För öfrigt innebär icke det förslag, som comiterade algifvit till K. M., att bergmästarne skulle qvarblifva såsom rariletsprrsedlar utan såsom verklige vettenskapsmän.
De skulle icke föra ordet, icke tillhörn domstolen annorlunda an såsom vettenskapsmän, oell de skulle således förblifva i den egenskap som talaren ustundat.
Ordinarie-domstolen skulle existera såsom sådan, men till ö k t med en ledamot, som agde kännedom i bergsväsendet.
I första instansen, der mulet skall utredas, och der teckniska termer förekomma, anser jag nyttigt, när man så hafva kan, att domstolen inom sig äger den erforderliga sakkännedomen, och det har man i bergslagsorterna, emedan der finnas tjenstemän, hvilka, enligt deras befattning, böra vara ex professo bergsmän; oell hvarföre skall man då ej begagna dem vid domstolarna?
livad skadar det, att häradsrätten bestämmer en dag af tinget, då en sådan person bör komma tillstädes för att tillhandagå med upplysnigar, pä sätt som sker i andra fall.
Onekligen äro bergstingsrätterna i deras närvar, form olämpliga, derföre att den jurist, som der finnes, icke har till hufvudsak att vara jurist.
Men denna olägenhet undanrödjes, 0111, såsom jag ansett lämpligt, målen öfverflytlas till häradsrätten, och då ser jag ej hvad som hindrar ärendenas gång, att domstolen äger sakkännedom inom sig sjelf.
Vill man utgå från den Den 14 November f. m. 399 theorien, atl domstolen endast behöfvér länna lagen, emedan den kan genom correspondance förskaffa sig andra behöfliga upplysningar, så måste man dock medgifva, att det är beqvämare alt genast genom frågor kunna få reda på ärendet, än alt nödgas uppskjuta detsamma, för atl genom correspondance förskaffa sig nödiga upplysningar.
Jag \ rkar således afslag på betänk, i detta hänseende, icke derföre att jag anser bergstingsrätten i diss närvar, skick för något mästerverk; men jag ser ej hvarföre man icke skall begagna sig af de elementer, som finnas att tillgå, för alt sammansatta en domstol, som motsvarar behofvet.
Man har yrkat afslag på tvänne punkter i Utsk:s betänkande.
Den ena ang:de bergstingsrätternas, och den andra rör:de åcademiska jurisdictionens upphörande.
Hvad bergstingsrällerna angår, så har bibehållande af närvar, förhållande endast blifvit yrkadt af Frih. Ridderstolpe, som dervid utgått från ett misstag.
Han uppgå!' nemi. såsom skäl för sitt påstående, att haradshöldingarne icke vårda bergslagens intresse såsom bergmästarne.
Hr Frih:n har glömt, alt fråga icke är att vårda enskildta intressan, utan blott att utöfva domarekallet, hvars åliggande är alt vårda rättvisan.
Om bergmästarne äro mindre mäktige alt, utan afseende på enskildt» intressen, vårda rättvisan än häradshöfdingarne äro del; så innefattar sådant ett ytterligare skäl för bifall lill Utsk:s förslag.
I öfrigt tror jag, att nödvändigheten alt upphäfva särskilda domstolar och isynnerhet bergstingsrällerna är temmeligen insedd och erkänd äfven af dem, som icke tillhöra det juridiska yrket, men som följt med våra riksdagsförhandlingar och tagit någon kännedom 0111 nya lagverket.
Jag vill således icke besvära med upprepande af dessa välkända skäl, utan blott fästa mig vid den af Hr Lagerhjelm gjorda invändningen, att man icke borde bibehålla närvar, förhållande utan öfverflytta bergsmålen till häradsrätterna, hvarest någon dag af hvarje tingen veltenskapligt bildad bergsman borde vara tillstädes, för att tillhandagå med de upplysningar, som vid bergsmålens handläggning kunde behöfvas.
En talare har redan upplyst att stundom på ett belt år icke förekommer ett enda mål af beskaffenhet, att icke hvilken jurist soia helst kan afgöra detsamma, utan särskild knriskap i bergshandteringen.
Det vore öfverflödigt att för sådana tilltallen besvara en bergsman att göra långväga resor till häradstingen, der han hade intet alt uträtta.
Deremot kan det någon gång inträffa, att mål förekomma, som domaren icke kan afgöra utan alt inhemta upplysning af en sakkunnig person; men i sådana fall kan han infordra utlåtande af någon, som äger den speciella kännedomen och är behörig atl meddela upplysning, på sätt som sker i andra mål, hvilka icke kunna afgöras ulan veltenskapligt utlåtande.
För deras skull, 4oo Den 14 November f. m. hvilka icke närmare länkt i ämnet, vill jag blott erinra om de dagligen vid domstolarna förekommande målen, hvilka fordra en djupare medicinsk vettenskaplig insigt, t. ex. alla mål, som angå mord oell dråp.
Om man vill antaga Hr Lagerhjelm* framställda grundsats, att domstolen icke bör sakna kunskap för alt i sin helhet kunna bedomina hvarje fråga, så skulle hvarje brottmålsdomare vara en fullständigt bildad läkare.
Af denna anledn. anhåller jag om bitail till hvad Utsk. föreslagit i afseende på bergstingsrätternes upphörande.
Hvad academiska jurisdictionerna angår, så anser jag desamma böra afskaffa*.
Det skäl, man anfört för bestridande deraf, är blott af öfvergående beskaffenhet, ehuru jag medgifver att del skulle kunna leda till ett besynnerligt förhållande, 0111 universitetens jurisdiclion upphäfdes, med förklarande att universiteten likväl böra bibehålla den disciplinära myndigheten öfver de studerande, innan det ännu genom någon författning blifvit bestämdt hvar gränsen ligger emellan den juridiska oell disciplinära makten.
Ehuru ofta jag rönt det missödet, att mina erinringar om den försigtighet jag anser lagstiftande makten böra iakttaga att icke pai lielt afgöra frågor, som ingå uti generella förändringar, föreslagna i nya civil-lagen, blifvit förbisedda, anser jag 111ig dock pligtig att stå qvar vid min princip, den nemi., att då i Rälteg.-b:n af nya civil-lagen föreslås en generel ändring uti domstols-* inrättningen, så förfar man försigtigast, 0111 man afbidar den generella förändringen för alt i eli sammanhang afgöra de partiella delarna deraf; och är det af sådan anledn., som jag yrkar afslag på betänkandet.
Såvidt jag kunnat fatta Hr Lagei hjelms yttrande, så åsyftar den värde talaren, att det förslag skulle antagas, som någon comité utarbetat, och enligt hvilket bergmästarena någon dag af ordinarie häradstinget skulle vara tillstädes för att öfvervara bergsmålens handläggning.
Detta förslag innefattar således icke bibehållande af bergstingsrätteroa, utan en tillsats lill häradsrätterna; men hvad vei kställbarheten deraf beträffar, så får jag anmärka, att vi hafva 90 domsagor med flera härader uti hvardera, då deremot bergmästarnes antal endast är 7 a 8, och att desse följaktligen finge en alltför sträng sysselsättning, 0111 de skulle resa omkring till alla dessa härader, äfven om sådant vore möjligt, enär de icke kunna vara på flera ställen på en gång.
För vei kställigliet af förslaget fordras således, att bergmästarnes antal betydligen ökas.
Hvad nuvar. bergstings-inrättningen beträffar, får jag anmärka, alt dessa ting hållas blott en gång 0111 året, oell alt stationerna äro långt aflägsna från hvarandra, så att man ofta nog får resa 4 eller 5 gånger så långt som till häradsrätten, för att Den 14 November f. m. att få en skuldfordringslvist handlagd, om den skall afgöras vid bergstingsrätt.
Oformligheten af allt detta torde nogsamt ådagalägga, att bcrgstingsrätlernas tid kan vara förbi.
Att icke blott bergstingsrätterna ulan äfven den under dessa domstolar lydande lägre beljeningens förfarande kan föranleda besynnerliga förhållanden, bar jag baft exempel på.
Uti Westmanland bände nemi., att cn bergsfogde och en länsman processade om hvilkendera af dem skulle förrätta auction på en utmätt fastighet, och under det desse potentater sålunda processade, fick fordringsägaren emedlertid vänta på utbekommande af sin fordran.
Dylika missförhållanden kunna in träffa, och ofta nog händer, att ett mål kan uppehållas flera år blott i följd af den frågan, huruvida detsamma tillhör bergstingsrätts eller häradsrätts upplagande och handläggning.
Hove har anfört, att han anser partiella lagförändringar skadliga, och alt vi böra invänta nya lagförslaget, innan någon förändring vidtages i nu gällande lag.
I sådan händelse torde vi komma alt alltför länge bibehålla vår gamla lag oförändrad.
För min del kan jag uti Hr Frihms åsigt desto, mindre finna något gilltigt skäl, hvarföre nyttiga lagförändi ingar icke skola vidtagas, som jag tror, att just antagandet utaf partiella Jngförändringar i öfverensstämmelse med nya lagförslaget skulle bereda framgång åt detsamma, emedan man derigenom på förhand hunnit erfara, att de principer, hvarpå nya lagförslaget hvilar, äro ändamålsenliga och rikliga.
Hvad Hr Lagerhjelm anfört anser jag snarare böra föranleda bifall till betänk., än motsatsen.
Han anser nemi. bergstingsrätterna böra upphöra men häradsrätterna deremot förökas med en ledamot, som äger kännedom uti bergsväsendet för att tillhandagå med upplysningar derutinnan.
Om man afslår betänk., så komma bergstingsrntterna att bibehållas, hvilka deremot upphöra, derest betänk., bifa lies.
Jag ser icke något hinder, ifall betänk, bifalles, hvarföre man ej sedermera kan väcka det förslag, att en i bergsväsendet kunnig person vid häradsrätterna bör vara tillstädes för alt tillhandagå med nödiga upplysningar uti förekommande bergsmål.
Sedan jag anmälde mig, är jag hufvudsakligen förekommen af Hr von Troil, Gr.
Mörner och den sista värda talaren och anhåller derföre blott att få förena mig uti deras yttranden.
Jag röstar för bifall till betänk., emedan jag tror, på grund af den kännedom jag äger i bergsväsendet, att öfverflyltandet af domsrätlen uti dylika mål till vanliga domstolarna icke kan medföra menliga följder, särdeles som, hvad det angår att häradsrätlerne icke skulle äga den sakkännedom, som erfordras för alt bedömma bergsmålen, jag tror vi äga grundad anledn. för den för16 IJ. 5i Den 14 November f. m. modan, alt man från befattningen med bergstnålén icke kan sluta till någon så särdeles djup veltensknplig insigt bos bergmäslarne, emedan målen sällan äro al någon egentlig vettenskaplig art.
Jag finner således icke hinder för alt tillstyrka bifall till betänkandet.
En värd talare har framställt min åsigt, såsom skulle jag anse det vara ovillkorligen nödvändigt, att domstolen inom sig äger fullständig sakkunskap vid målens behandling.
Del säger sig sjelfl, att om domstolen icke äger denna sakkunskap, så mäste bon skaffa sig densamma innan målet afgöres.
Mitt yttrande gick endast derpå ut, alt då det existerande förhållandet medgifver en sådan organisation, hvarigenom domstolen inom sig kan äga den speciella insigt i vettenskapen, som erfordras för bedöminande af förekommande bergsmål, så vore det klokt att begagna de elementer, som dertill förefinnas.
— I afseende på verkställbarheten af mitt förslag, så har en värd talare deremot anmärkt, att som vi hafva många häradsrätter, men få bergsmän, så skulle de sednares antal behöfva multipliceras, om det skulle blifva tillräckligt.
Jag skulle hellre vilja dividera deras antal, om man derigenom kunde komma till ett mera scientifikt resultat.
Jag föreställer mig, att om bergsstaten vore så sammansatt, som den bör vara uti scientifikt hänseende, och verkliga jurister handlade målen; så skulle det alltid leda lili lättnad, om domstolen ägde statskunskap inom sig.
Då bergsmännens antal icke är så ringa, alt det icke skulle blifva tillräckligt, om districten lämpligen fördelas, och domstolarnes territorium i afseende på bergsmålen utvidgas; så anser jag det gjorda inkastet förfalla.
Att till och med vår grundlagstiftning icke är främmande för det skälet, att domstolen bör äga sakkännedom inom sig, derpå tror jag att 20 $:n Reg.
F;n är ett bevis.
Denna § stadgar nemi.; "Uti fredstider skola de mål, som från krigsdomstolarna dragas under Konungens pröfning, uti Högsta domstolen företagas och nfgöras.
Tvänne mililärpersoner af högre grad, dem Konungen härtill utser och förordnar, böra med domarejäf och ansvai” c\'c. Deraf synes, att, när man kunnat och hvar man kunnat, synnerligast uti vigtiga frågor, har man velat, att den fullständigaste sakkännedom skulle ägas af domstolen.
Jag medgifver visserligen, att de flesta frågor, som förekomma vid bergstingsrätterna, äro af mindre vigtig beskaffenhet; men stundom förekomma äfven sådana, som äro af större vigt.
I alla fall ser jag ingen orsak, hvarföre man skall sätta å sido en fördel, hvaraf man kan betjena sig.
Man har sagt, att det vore bättre antaga betänk., äfven om.del icke motsvarar ändamålet, än att afslå detsamma, emedan man sedermera kunde vidtaga den förbättring, som erfordras.
För min deI anser jag det dä vata bäst alt uppskjuta hela ändringen, lili dess man kan Den >4 November f ra.
4o3 svara för hvad man gör, ocli till dess nya lagförslaget kommer under pröfning; ty man bör icke besluta en förändring, förrän man vet sig kunna sutta något fullkomligen godt i stället för hvad sorn (innes.
Under sådan förutsättning yrkar jag således afslag på betänkandet.
Det utaf Gr.
Mörner omnämnda målet, hvilket från Konungens Bef:b:de i Westmanland blifvit hos K.
M. fullföljdt, har legat lill grund för det yttrande jag hade äran afgifva.
Om jag hade trott, alt Westmanlands berglags intresse annorlunda bevakas, än jag sagt, så hade jag iakttagit tystnad; men jag bar trott det vara min skyldighet att tala så sorn mine landsmän skulle talat, om de varit närvarande.
En värd ledamot har debiterat mig för ett misstag.
Jag får protestera mot denna räkning och medelst vidräkning förklara, att han tillagt mig ett yttrande, sorn jag icke haft.
Jag har aldrig talat om liäradshöfdingarnes vilja att vårda bergslagens intresse; ulan jag har sagt, att jag för min del anser häradshöfdingarne icke äga den intima kännedom om bergslagens verkliga intresse, som för bergslagens bästa och vrkets förkofran hos en domare nödvändigt behöfves.
Hamilton yttrat derom, att få bergmästare hafva så mycken kännedom om bergslagens intresse, att ju icke häradshöfdingarne äga lika mycken, får jag förklara, att jag blott talar om den ort, hvarest jag har min bostad, och att denna ort blifvit bortskämd genom skickliga bergmästare, hvilket yttrande jag såsom en lacksamhetsgärd framställer ål framlidne Abraham Hylphers och äunu lefvande och gagnande Jacob af Forssell.
Jag voterar afslag å betänkandet.
Med erkännande af Hr Lagerhjelms grundsats, alt sakkunnige personer böra finnas i rätten, tror jag dock att hindret derför undanrödjer sig sjelft, alldenstund det mätte blifva bergsfogdens skyldighet, i händelse bergstingsrätterna upphöra, att vara tillstädes vid häradsrätterna, likasom han nu är förpligtad att vara närvar, vid bergstingsrätterna; och då dessutom ingenting hindrar, att ålskillige af nämndemännen kunna vara sådune personer, som äga insigt uti bergsliandteringen, så torde häradshöfdingen af bergsfogden och af dessa nämndemän kunna tillfyllest erhålla de upplysningar, som vid handläggning af bergsmålen någon gång lärer kunna behöfvas.
På dessa grunder tillstyrker jag bifall lill betänkandet.
Ridderstolpe har nyss afslutat en vidräkning med en föregående talare, som misstagit sig 0111 meningen med ett yttrande uti llr Frih:ns anförande.
Jag får nu i min ordning börja med en liten revision af Hr Frih:ns ytt unde, deruti han misstagit sig om min mening.
4o4 Den i4 November f. m.
Jag har icke sagt, att bergmästarne icke känna bergslagens intresse.
Det tror jag dem känna mer än val; men jag sade, att handläggningen utaf bergsmålen icke kunde anses förutsätta en så djup vettenskaplig insigt hos bergmästarne, att icke dessa mål gerna kunde öfverby ttas på vanliga domstolarna.
I öfrigt får jag förklara, att jag icke bestridt livat!
Hr Lagerhjelm yttrat i sina premisser, nemi. att lämpligast vore att öfverflytta bergsmålen på häradsrätterna, emedan ninn ej kan vänta att bergmästarne skola äga den fullständiga kännedom i lagfnrenheten, som man kan fordra af juristerna, äfvensom alt någon i bergsväsendet kunnig person i sådan händelse borde tillhandagå domstolen med upplysningar, på det att domaren ej måtte dämma utan tillräcklig sakkännedom.
Derom äro vi fullkomligen öfverens; men huru man skall komma till detta mål genom afslag på betänk.
, kan jag åtminstone icke fatta; ulan är det i min öfvertygelse tvertom endast genom bifall till hetänk., detta mål kan vinnas.
Bifalles betänk, sådant del är, hindrar ingenting att göra det erforderliga tillägget såsomen tind. anhållan hos K. M., att K. M, i administrativ väg ville förordna, alt domrarne uti bergslag skola för bergsmåls behandling tillkalla antingen bergmästaren eller bergsfogden, på det att sådana mål icke må blifva afdömda utan fullständig sakkunskap.
I hufvudsaken ar jag således ense med Hr Lagerhjelm, och är det blott i afseende på sättet alt komma till målet, sorn jag skiljer mig från honom.
Jag instämmer med Hr Lagerhjelm uti yrkandet att sakkännedom bör finnas inom rätten, och anhåller att till besvarande få updtaga några deremot gjorda anmärkningar.
En värd ledamot har trott att sakkunskap skulle vara öfverflödig, derföre att en domare kan ransaka och dömma ang:de mord eller dråp utan alt vara läkare.
I afseende härpå får jag erinra, all i nämnda hänseenden tillkommer det domaren alt utröna hvem som slog och hvem som blef slagen ; men frågan huruvida slaget var dödande eller icke, är läkarens sak att bestämma.
Ränsakningen om hvem som slog och hvem som dog kan göras utan läkarens biträde.
Men då fråga är t. ex. inom militärstaten, al t bedomina huruvida en sjö-oflicer orätt förfarit vid behandlingen af ett Kronans fartyg, så lärer det väl icke vara lämpligt att derom ransaka och dömma utan biträde af sakkunnige persosoner i rätten, emedan den vanlige domaren icke eris förstår sjötermer och ännu mindre huruvida sjö-officer orätt manövrerat.
På samma sätt skulle, t. ex. i fråga om masugnsdrift, domaren, som icke hade kännedom i sjelfva yrket, förmodligen icke förstå de ordalag, som parter och vittnen nyttjade, ännu mindre huruvida sättet att gå tillväga varit riktigt eller icke.
Rättast måste vä! således vara, att, på sätt Ur Lagerhjelm föreslagit, domstolen sammansättas
Den >4 November t. m. 4®5 sa, nit den inom sig äger någon uli bergsliandteiingen kunnig person.
Jag är också öfvertygad derom, alt om Svea Hofrätt skulle bedomina bergstingsärenden, ulan alt målen vore i forsla instansen utredda af sakkunniga personer, skulle stora misstag komma alt äga rum.
Det måsle således vara förvändt, alt från den omsländigbelen, alt
Hofrätten kan pröfva elt af sakkunnig domstol utredt mål, vilja sluta dertill, att denna sakkunskap icke heller i första inslansen behöfves.
Den fråga, som slutligen återstår alt afgöra, är den, huruvida tiden nu är inne alt besluta bergstingsrätternes upphörande.
En värd ledamot har troll, att man borde så göra, derföre att K.
M. sedermera kunde vidtaga den förändring, som Hr Lagerhjelm föreslagit.
Men vi veta alla, alt en allmän domstols organisation ar uti lagboken beskrifven, och att lagboken icke kan förändras utan Konungs och Ständers sammanstämmande beslut.
I den händelse att frenne
Stånd redan beslutat i delta hänseende, kan således icke för ögonblicket någon ny organisation af häradsrätterna äga rum.
Jag anser således annan utväg icke återstå än att bibehålla hvad man har, intilldess förändringen kan blifva sådan hon lämpligen bör vara för att motsvara ändamålet.
Jag tillstyrker derföre afslag på Utskts betänkande.
Det är visserligen möjligt, alt förhållandet inom olika bergstrakter kan vara olika, och att hergmästarne hafva mer eller mindre vidsträckta befattningar; men lika med hvad LagUlsk. förutsatt, anser jag bergstingsrätterna kunna upphöra, emedan målen i allmänhet äro af ren juridisk beskaffenhet.
De grunda sig visserligen på bergsförfaltningar, hvilka dock äfven böra vara kända af jurister.
Jag anhåller alt få nämna, att t. ex. uti Kronobergs län hålles blott elt bergsting om året, som räcker endast en enda dag, och stundom blott några timmar.
Jag skulle tro, att en sådan befattning utan svårighet skulle kunna öfverflytlas på häradsrätterna, utan behof af någon förändrad organisation, då tillstädesvarande bergsfogden eller nämndemän, som äga insigt i bergsväsendet, kunna biträda med behöfliga upplysningar; och då jag således icke kan annat än anse Utsk:s betänk, välgrundadt, så förenar jag mig med dem som yrkat bifall dertill.
Hr Anckarsvärd, A 11 g.:
Jag hyser den öfvertygclsen, att, vid afgörandet af sådana frågor som denna, den praktiska erfarenheten kanske snarast bör tagas i öfvervägande; och jag får i detta hänseende tillkännagifva, att jag under loppet af n5 år, som jag varit bruksägare, icke haft den ringaste nylla af bergstingsrätterna, men väl ökadt besvär oell ledsnad i afseende på rättsfrågors afgörande.
Jag får således till alla delar förena mig med de varda talare, hvilka vrkal bifall till Uisk:s betänkande.
Hvad den siste värde talaren anmärkt i alsceu le på bergstingen i Småland, Pen i4 November f. m. är förhållandet sådant inom nästan alla bergmästaredöfnen.
Tingen inträffa sällan, hvaraf följden blir mycken tidsutdrägt med målens afgörande.
De flesta äro dock af sådan beskaffenhet, alt de utan ringaste svårighet skulle kunna afgöra* af häradsrätterna, utan omgång för upplysningars erhållande.
Visserligen knn der förekomma ett och annat teckniskt ord; men att gifva dessa ord någon synnerlig vigt, är alt gifva dem mera än de förtjena; ty den häradshöfding, som kunde få sig ålagdt att handlägga sådana mål, skulle på mindre än en enda dag kunna inhemta betydelsen af dessa ord, hvilka icke äro mänga och icke ingripa i sjelfva rättsfrågorna.
Alla skäl tala således för borttagande af en domstol, som är obehöflig och således skadlig.
Jag yrkar bifall på betänkandet.
Det är i anledn. af Hr von Hartmansdorff* anmärkt), att man nu icke skulle kunna sätta något i stället, om man upphäfde bergstingsrätterna, som jag begärt ordet, för att fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att hela den förändring, hvarigenom Bergs- och Comtnerce-collegii samt andra styrelseverks domsrätt öfverflyttades på Hofrätten, skedde genom en af Statssecreteraren Dankwardt contrasignerad expedition, utan att R.
St. dermed hade att skaffa.
Det synes således, som skulle frågan 0111 sättet huru harndsrälterne skola erhålla nödiga upplysningar för handläggning af bergsmål kunna afgöras af K. M., utan behof af R. £>t:s inblandning deruti.
Förekommen af den sista värda talaren, får jag blott fästa uppmärksamheten derå, alt här är fråga, icke blott om bergstingsrätterna och academiska jurisdiclionerna, utan äfven om borgrätterna, hvarföre jag anhåller, att Hr Frih. och Landtm, täcktes åtskilja frågorna, så att de, hvarå afslag kan komma i fråga, icke må sammanblandas med dem som synas böra bifallas.