Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 16 beslutat, att Bankens vinst för år 18 35 och de följande åren må oafkortadt förblifva under dess styrelses disposition intill nästa riksdag, då afR, St, beror att örn användandet af derå i behåll varande öfverskott förordna.
Dermed måste väl menas, att de skola användas lill Bankens busta, vare sig till utlåningar eller liqviderande af Bankens förbindelser.
Om Banken förbindes att till Riksg.cont. betala, hvad sorn öfverstiger grundfonden, måste det vara Bankens rättighet alt dertill använda de tillgångar, som R.
Jemnat.
Samma talare har trott, att dessa vinstmedel kunde bättre användas till uppköp af utländska fondpapper.
Jag får blott såsom motstycke föreslå, att de företrädesvis matte användas till uppköp af egna fondpapper.
Riksg.cont. har redan räntebärande förbindelser, och vi behöfva således icke gå utom gränsen för att erhålla sådana fondpapper.
D«n 4 Augusti e. m. i35 Likaledes remitterades till BancoUtsk. nedannämndc d. i dennes på bordet lagda motioner, nemi.: 1:0 af Hr Lagerhjelm, Pehr, om förändring i 5 § af liancolagen; 2:0 af Gr. Björnstjerna, Magn., om rättighet för Bancofullmägtige att, i händelse de ej kunna erhålla creditiv, upptaga lån på utländsk ort.
Bevilln.Utskrs d. 1 dennes e. m. på hordet lagda memor.
N:o 27, i anledn. af olika beslut, hvaruti RiksStrn stadna! i afseende på grunderna för den blifvande bevilln., och ]V:o 28. i anledn. af RiksSt:s olika beslut i frågan, ang:de curhusafgiftens fortfarande, blefvo vid förnyad föredragning å nyo begärda på bordet af Gr. Posse, Arvid, samt Frih.
Ehrenborgh, Casp. Wilhelm.
Upplästes och lades på bordet nedannämnda från Oecou.- Utsk. inkomna utlåtm:
N:o 101. i anledn. af gjorda anmärkningar vid Utskrs betänk.
N:o 17, ang:de väckta motioner om upphörande af stapelstädernas skyldighet att hålla upplag af salt och spannmål; N:o 102. i frågan om indragning af biskops- och domprostsembetena; N:o io3. i anledn. af väckta motioner om åtskilliga förändringar i författningarna, rör:de bergs- och jernhandteringen i Riket. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. £ till 10 på aftonen.
Onsdagen den G Augusti 1834.
Rid d. Secre t.:
Innan jag till justering uppläser det prot.utdr. för sista plenum, som angur silfverutvexlingsdagens bestämmande till d. i nästk.
Oct., anser jag mig skyldig fästa H. R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att icke blott PresteSt:s, utan jemväl BondeStts beslut i denna fråga innehålla, att utvexlingsdagen skall inträffa senast d. i nästk.
Oct. R. o. Ad. tycktes vid frågans afgörande tro, att endast PresteSt. fattat ett sådant beslut, och jag får derföre hemställa, huruvida icke äfven i R. o. Ad:s prot.utdr. skall införas, att utvexlingen skall [börjas senast d. i nästk.
Oct., eller om R. o. Ad. behagar förblifva vid sitt redan fattade beslut.
Jag utber mig att få uppläsa prot.utdraget.
D i; n fi Augusti f. m.
Derefter upplästes till justering prot.utdraget för d. 4 dennes f. m., innefattande R. o. Ad:s beslut, rör:de BondeSt:s inbjudning att instämma i dess beslut i anledn. af BancoTJtsk:s utlåt.
Jag får för min del vördsamt tillstyrka att, på sätt E-idd.secret. föreslagit, ordet senast tillägges i R. o. Ads beslut, hvilket bar den fördel, att ej allenast 3:ne Stånds beslut blifva öfverensstämmande, utan jemväl R o. Ad:s först fattade beslut undergår en mindre förändring.
Effecten torde i alla fall blifva densamma.
Äfven jag tager mig friheten vördsamt tillstyrka, att R. o.
Ad. täcktes antaga den af Ridd.secret. föreslagna förändring i redaetionen, så mycket hellre som den öfverensstämmer med a:ne andra Stånds beslut samt med premisserna till R. o. Ad:s eget beslut, att nemi. utvexlingsdagen må blifva den första möjliga.
Det skulle sålunda bero på BancoUtsk. att anmäla hvilken dag, inom d. 1 nästk.
Oct., utvexlingen lämpligen kan boi jas.
Hr Rothlieb, Axel Fredr., förenade sig med Frih. Ehrenborgh.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att tiden för utvexlingens början skulle bestämmas till senast d. i instundande October.
Sedan prot.utdr. derefter blifvit rättadt, blef det af R. o Ad. godkändt.
Justerades ytterligare 18 prot.utdr. för d. 4 dennes f. och e. m.
Hrr Electorers lista till val af utsk:sledamöter, och befunnos hafva blifvit utsedde till ledamöter uti StatsUtskottet: efter Hr Hagelstam, Otto Julius, N:o 1088.
Hr Leyonflycht, Carl Albrecht; BevillningsTJtskottet: efter Gr. von Hermansson, Carl, JN':o 325.
Hr Appelbom, fullm.
Hr Montgommerie, Gust.; BancoUtskottet: efter Hr af Wetterstedt, Niclas, N:o i3.
Hr Natt och Dag, fullm.
Frih. Boye, Fredr.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 17 sisth Juli e. m. på bordet lagda utlåt N:o 19 3, innehållande förslag till liqviderande af Riksg.cont:s skuld vid i834 års slut för upptagna lån utaf allmänheten.
Hr Den 6 Augusti f. m. i37 TTr von Troil, Emil:
Jag kan icke förena mig med StntsUtsk. i afseende på det sätt, som blifvit föreslaget för upptagande af nya lån.
Utsk. har väl icke bestämdt sagt, att de skola upptagas till fulla paribeloppet; men då icke någon ändring i detta afseende blifvit föreslagen, synes Utsk:s mening vara, att dermed skall tillgå som hittills.
Denna förmodan bestyrkes ännu mer af Utsk:s förslag i 3:dje punkten, att Fullmägtige i Riksg.cont., vid skeende låneomsättningar, böra tillse, det räntefoten nedsättes.
Jag tror, att vi äga tillräcklig erfarenhet om olämpligheten af detta sätt att upptaga lån; ty ehuru räntan är hög, kunna lån svårligen på sådana vilkor erhållas, och blifva de i längden alltid dyrare, än om de upptoges på samma sätt, sorn i andra länder är vanligt.
För att finna fördelarna deraf, behöfva vi icke gå längre än till brödrafolket, med hvilket vi borde bafva lika god credit.
Vi finna då, att dess 4 proc:s obligationer noteras till 100 proc. på Köpenhamns börs, hvaremot vi hafva svårt att kunna till 100 proc. försälja Riksg.cont:s 5 proc:s obligationer.
Jag föreslår derföre, att någon nedsättning i räntan emellan riksdagarna aldrig måtte komma i fråga, men att en viss räntefot vid hvarje riksdag må bestämmas för de lån, som emellan riksdagarna skola upptagas, hvarefter det må bero af tillgången på långifvare, huru stort capital i förhållande till nominella lånesumman kan erhållas.
Kan det fås till sitt fulla belopp , så är det så mycket bättre; men i annat fall må det blifva mindre.
I afseende på räntefoten tror jag, att den cj bör vara mycket låg, emedan det verkar till förlust vid slutliga återbetalningen, utan tror jag, att räntefoten bör så väljas, att obligationerna icke komma att stå för mycket under pari; och under sådan förutsättning föreslår jag, att räntan må bestämmas till 4 proc. å de lån, som intill nästa riksdag upptagas.
Jag är öfvertygad, att obligationerna i sådant fall vid nästa riksdag skola stå vid eller åtminstone nära pari.
I afseende på sättet för deras utfärdande anser jag, lika med reservanterna i Utsk., att de endast böra vara uppsägbara på Riksgcont:s sida.
Jag tror jemväl, att någon tid bör vara bestämd, inom hvilken de skola vara betalade, t. ex. 20 år.
Uti en punkt förenar jag mig med Utsk., nemi. i fråga om ett visst fortfarande amortissement å lånen, och jag tror det vara lämpligt att dertill bestämma 5 proc.; men jag tror icke, att Cont. bör förbinda sig att amortera med mera än dessa 5 proc.
Obligationerna böra alltid vara uppsägbara på Cont:s sida och således efter behag kunna inköpas; men jag tror, att kommande Ständer böra vara oförhindrade att pä annat sätt disponera de tillgångar, som uppkomma derigenom, att de utgående räntorna i följd af amorteringen blifvit minskade.
Af räntebesparingars användande till amortissement uppstår, isynnerhet 11 H. 18 Puii 6
Au g ii s ti f. m. då nian stadgar en liten nmorteringsproc., att det verkar obetydligt i början, då obligationerna behöfva upphjelpas i pris, men deremot verkar starkt, när lånet är nära att taga slut, och ofta så starkt, att man ej kan fullfölja den primitiva planen.
I båda dessa afseendcn är det rättast att bestämma, det 5 proc. årligen skola amorteras.
St. amortera mera, kunna de vid en blifvande riksdag derom förordna; men jag skulle tro, att man ej bör förbinda sig dertill.
Derigenom uppkomma för nästkommande Ständer nya tillgångar; hvaremot, i händelse det lane- och amorteringssätt antages, som af Frih.
Palmstjerna blifvit föreslaget, utgifterna ej blifva förminskade, förrän hela lånet är betaldt.
Af dessa anledningar tager jag mig friheten anhålla, att R. o. Ad. måtte återremittera detta betänk.
Dav:
Jag instämmer till alla delar i den reservation, som Frih.
Palmstjerna bifogat detta betänk., och anhåller derföre om detsammas återremitterande.
För min del instämmer jag äfven i denna anledning till återremiss, som dels innefattas i Frih.
Palmstjernas reservation och dels af Hr v. Troil blifvit utvecklad.
I hvad den sistnämnde talaren skiljer sig från Frih:s reservation, instämmer jag med honom, nemi. i afseende på räntans utgörande.
I händelse, såsom jag förmodar, Ståndet samtycker till återremiss, och Frih.
Palmstjerna* reservation derefter kommer alt hufvudsakligen tjena Ut.sk. förändrad redaction af i:sla punkten utaf
Hr Frih:s förslag blefve nödvändig för att uttrycka, hvad dermed egentligen menas.
Der står, att Fullmägtige skola till infriande af de från Riksg.cont. till allmänheten inom detta års slut utgifna obligationer upptaga nya lån.
Denna redaction torde vara något för vidsträckt; ty det kunde bända, att Riksg.cont. inom detta års slut konune att, i följd af blifvande beslut, utgifva en mängd obligationer utöfver det belopp, hvarom nu är fråga, och jag tror, att man bör gå steg för steg i denna sak och hålla sig till den skuld, hvari Riksg.cont. nu befinner sig.
Redactionen torde derföre blifva följande:
Fullmägtige skola, till infriande af dess nuvarande, på ofvannämnde sätt calculerade skuld enligt utgifna obligationer, upptaga nya lån, Frih.
Äfven jag anhåller, på de skäl Frih.
Palmst jerna i sin reservation framställt, att detta betänk, må blifva återremittéradt.
Jag tvekar icke att såsom ytterligare skäl derför uttala en mening, som jag anser mig berättigad att yttra, den nemi., att jag anser intet af de medel, som man vid denna riksdag kunde använda för att öka den ordinarie bevillningen, vara öfverensstämmande med folkets fordringar.
Jag anser, att denna Del) 6 Augli sti f. bi. icke kan okas utan betydligt missnöje i landet; och man vore nödsakad att öka den, om man så hastigt, som Ulsk. föreslagit, skulle vilja amortera Riksg.cont:s skuld.
Jag tror, att man kan komma till ett tillfredsställande resultat på ett annat sätt, nemi. genom extra ordinarie bevillning, såsom i andra länder är vanligt; men att kasta allt på den ordinarie ber jag få förklara, att det icke går an och icke svarar mot hvad folket med ratta fordrar.
Sådant kommer att trycka den class medborgare, som redan är nog tryckt och som hvarken kan eller vill låta trycka sig mera, utan att öppet tillkännagifva sitt missnöje med en liepresentation, sorn så bevakar folkets angelägenheter.
För min del yrkar jag äfven återremiss af förevar, betänk.; men jag anser Utsk. hafva fästat för liten uppmärksamhet vid Prosten Åstrands motion.
Tilläfventyrs innefattar denna motion, riktigt utarbetad och tillämpad, den egentliga grunden, som borde följas för att sätta Riksg.cont. i tillfälle att med säkerhet kunna erhålla tillgångar för att honorera och amortera sina förbindelser.
Det synes mig mycket problematiskt, om den af Frih.
Palmstjerna föreslagna utväg, att upptaga nya lån för att betala de gamla, kan vara tillförlitlig; ty om Riksg cont. icke kari 1'å låna de erforderliga medlen, blir liqviden ogjord.
Om åter Riksg.cont, berättigas att utgifva obligationer, inlösbara å vista, kan nian vara lugn derför, att operationerna kunna blifva verkställda, och skillnaden mellan i ocb 5 proc:s ränta blir en vinst, som Cont. kan använda till amortering.
Det är just enkelheten af detta förslag, som talar för detsamma.
Det är sannt, att för sådana obligationers tillbörliga inlösande fordras det creditiv, som Riksg.cont. hittills haft i Banken, och jag vet, att R. o. Ad. beslutat, att detta creditiv kan af Bancofullmägtige indragas; men utom det att jag ej känner, huruvida detta beslut kommer att blifva R.
St:s beslut, har R. o. Ad. beslutat, att creditivels indragning skall vara den åtgärd, som Bancostyrelsen i sista rummet vidtager, och således bör man förmoda, att, innan sådant sker, R.
St. komma i tillfälle att besluta de åtgärder, som kunna erfordras för att skaffa Riksg.cont. den cassa, som behöfves för obligationernas inlösen.
I öfrigt, om också detta creditiv skulle blifva successivt borttaget, kunde Riksg.cont:s bemyndigande att utgifva obligationer, inlösbara ä vista, i en framtid blifva en ersättning för creditivet, emedan Riksg.cont. medelst dessa obligationer kunde supplera bristande b:cosedlar i dess cassa till fyllande af Statscontrs behof af medel till extra utgifter, enär dylika obligationer naturligtvis skulle blifva ganska begärliga för dem, hvilka ej bestämdt kunna beräkna sina utgifter.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja den återremiss, som jag förmodar skall blifva af R, o. Ad. bifallen.
1 Den 6 Augusti f. in. Frih.
Jag anhåller om återremiss af betänk. och ber att få instämma i de skäl derför, som Frih. Ehrenborgh framställt.
Min öfverlygelse är, att det är fåfängt att beskatta Svenska folket högre, än det redan är beskattadt; men det är också oförsvarligt af Svenska folkets representanter, om , då de äga en utväg att på samina gång fylla statens behof och spara nationens krafter, de neka att vidtaga denna utväg, sorn består deri, att skulden förvandlas till ett fondsystem, i hvilket fall den icke är tryckande.
Cederström har sagt, att det kunde hända, att Riksgcont., då det behöfde upptaga ett lån, ej kunde erhålla detsamma.
Jag vill icke bestrida, att det kan vara en mathematisk möjlighet; men om en viss räntefot bestämmes och Riksg.cont. erhåller rättighet att mottaga ett mindre capital än det, hvarå obligationen lyder, synes det åtminstone blifva högst osannolikt, att icke de medel skola erhållas, som kunna erfordras.
Den utväg, Hr Frih. föreslagit, är antagandet af Prosten Åstrands motion, eller belåning af obligationer å vista.
I följd deraf skulle i stället för den möjlighet, att de erforderliga lånen icke kunde erhållas, Hr Frih:s förslag innebära möjligheten, att Riksg.cont. komme i den ställning att icke kunna upptaga nya lån och på samma gång blifva ansatt för betalningen af de redan förut upptagna lånen.
Hvar och en torde således finna, att Riksg.cont. genom antagandet af Frih.
Cederströms och Prosten Åstrands förslag torde komma i en långt betydligare förlägenhet.
Dessa lån å vista böra endast komma i fråga vid oförmodadt förekommande behof, hvartill Riksg.cont. ej har medel innestående, och i sådant lall kan det vara rätt, att Fullmägtige i Riksg.cont. på en tid af några få månader på detta sätt upptaga de summor, som kunna behöfvas, på det Riksg.cont. under tiden må kunna bereda upptagandet af ett större ordnadt lån.
Palmstjernas reservation beträffar, skiljer jag mig derifrån hufvudsakligen i det afseende, att jag önskar, det lånen måtte upptagas på kortare tid; hvaremot Hr Frih. och de, som med honom instämt, synas vilja göra lånen ständigt fortfarande.
Förmodligen hafva vi kommit till ett olika resultat i följd af olika åsigter om statslån.
Måhända hafva en del af dessa
Hrr ansett statsskuld såsom ett positivt godt; för min del anser jag den såsom ett positivt ondt, men hvilket man måste underkasta sig, då statens behof endast genom dess credit och icke genom den vanliga beskattningen kunna fyllas, t. ex. då landet skall försvaras eller en redan gjord skuld skall betalas.
Då ett större ondt hotar, nödgas man välja det mindre.
Hrr, som anse statsskuld såsom ett positivt godt, erinra mig om en motionär, som vid förra riksdagen föreslog, att arméen skulle oupphörligt marchera fram och tillbaka genom landet för att sprida penningar.
Den 6 Augusti f. m.
Ifan hade rätt deruti, att penningarnas utspridande vore nyttigt, men han förbisåg, att förslagets antagande skulle medfört nödvändigheten att föröka skatterna.
På samina sätt förhåller dot sig med en stående statsskuld.
Den verkar ökade skatter, hvilka slutligen blifva så höga, att de ej kunna utgöras.
Systemet skulle måhända med någon slags sannolikhet kunna försvaras, om statsskuld vore den enda utvägen att få säkra räntebärande fondpapper; men då dertill finnas många andra utvägar, lärer man finna, att fördelarna ej motsvara olägenheterna.
Bland dessa utvägar att erhålla säkra räntebärande papper behöfver jag blott nämna, hvad här så ofta utgjort föremålet för öfverläggningen : liypotheksföreningar.
Vi veta, att Svenska jorden icke är till bevillning högt taxerad.
Dess sammanlagda värde uppgår dock till 325,ooo,ooo r:dr.
Om endast i o proc. deraf kunde göras rörliga i form af obligationer, skulle rörelsecapitalet ökas med mer än 32,000,000 r:dr, och detta voro sannolikt mer än tillräckligt för Svenska rörelsens behof under en längre följd af år.
Det är egentligen i anledning af den siste värde talarens anförande, som jag begärt ordet.
Jag vill gerna medgifva, att en stående statsskuld kan vara både ett positivt godt och ett positivt ondt.
Urskillningen blef menniskan gifven till ledning i afseende på hennes fördelar, och utan urskillning vet jag intet godt, som ej kan blifva ett ondt.
Jag tror, att i närvar, fall, då folkets bördor ej kunna ökas, men då i framtiden den skuld, som nu göres, kan afbetalas, har jag intet skäl att frångå den tanke, jag redan yttrat, att statsskuldsystemet nu med fördel kan antagas.
Det måste i alla fall bero på användandet och måttan i användandet, och intet bestämmande i denna fråga kan ske, utan att man underkastar sig äfventyret att oriktigt bedöma frågan.
Jag får fästa uppmärksamheten på oriktigheten i den anmärkning, jag ofta hört göras, att statsskuldsystemet bör uppskjutas till den tid, då ett trängande behof påkallar detsamma, till den tid, då det måhända vore fåfängt att anlita det.
Om man för Sveriges försvar icke hade annan utväg än statsskuldsystemet, så frågar jag, om det vore klokt att uppskjuta dess användande till den tid, då det fåfängt skulle anlitas; ty det är väl troligt, att i den stund, då Sveriges bestånd berodde på möjligheten af dess försvar mot en påträngande fiende, en capitalist skulle anförtro sina capitaler åt den nödställda staten.
Detta skäl, som här många gångor blifvit apfördt, har hvarje gång hos mig gällt för hvad det borde gälla, nemi, såsom ett falskt skäl, en undanflykt, och jag har ej kunnat underlåta att nu uttala denna mening.
Vid ett föregående tillfälle, icke längesedan, tog jag mig friheten att för R. o. Ad, nämna D c ii 6
A u g u s t i f. ra. något om nödvändigheten för StatsUtsk. att ordna Rikets creditverk, Riksg.cont:s affärer, på ett sätt, hvarigenom statens credit upprätthålles.
Riksg.cont. har haft god credit, har det ännu oell kan få ännu bättre, allenast närvarande
Ständer vidtaga sådana mått oell steg, som äro öfverensstämmande med hvad alla andra nationer i sådant fall som detta anse nödvändiga för bibehållande af landets credit.
Det kan icke falla någon in, att Sverige i dess närvar, ställning skall hafva en positiv misscredit att påräkna; jag säger positiv, emedan jag vill uttrycka omöjligheten af att fa låna, när man behöfver.
Den misscredit, som lör ögonblicket synes vara för hand, är en följd af väntan uppå, huruvida Ständerna skola vidtaga riktiga utvägar till stadgande af nödig ordning för Riksg.cont., eller huruvida Ständerna skola fortfarande hjelpa sig fram, såsom hittills skett, med åtgärder, sorn är utan samband med hvarandra och utan samband med ett system, förenligt med Rikets öfriga för-r hållande.
Efter mitt sätt att se denna sak har Frih.
Palmstjerna rätt, då han yrkar, att vi skola öfvergå till ett enkelt statsskuldssystem.
Man kan svårligen motsäga hans grundsats.
Man kan tvista om ett starkare amortissement, men man kan icke tvista om hufvudfrågan, som är, att man måste taga upp ptt lån, som är funder,adt på bestämda inkomster för en amortissementsfond, hvilken besörjer obligationernas inlösen och derigenom upprätthåller deras värde.
Ju större den amortissementsfond är i början, ju mera förtroende vinna obligationerna och, att döma af erfarenheten i andra länder, ju säkrare är man, att crediten skall erhållas och bibehållas.
Att i hvarje ögonblick genom beskattning upptaga hela den summa, sorn fordras, är icke klokt; man mäste ställa så till, att ett eapital, sorn behöfves i ett visst ögonblick, blir småningom amorteradt och att således tyngden deraf fördelas på flera än en generation.
Det är icke en obillighet, utan rättvisa, väl förståendes, om medlen icke användas till de dagiiga utgifterna, utan till sådana utgifter, som hafva värde för flera än en generation.
Att, såsom en värd ledamot föreslagit, utgifva 2 proc;s obligationer, inlösbara h västa, är ett steg, som hörer till pal— liativerna, hvilka jag alltid anser skadliga, och om man också ao täger, att några penningesummor kunna fås på det sättet, skulle deras belopp dock blifva ganska inskränkt och endast sträcka sig till de cassör, som Stockholms handlande kunna vilja insätta i Riksg.cont. mot säkerhet att på dagen få uppbära sina medel; men den oro, hvari Riksg.cont. ständigt skulle befinna sig genom sådana mått och steg, kan icke skattas nog högt.
Det går icke an att uti ett verk utan fonder, utan rättighet att utgifva sedlar, ålägga förvaltningen skyldighet att etablera ett lånesystem med obligationer, inlösbara å vista.
En sådan förvaltning kunde ingen ordentlig man mottaga, och man kan icke ålägga sina Fullmäg - D o ii G Augusti f. m. tige en så orimlig befattning.
Viii hör jag talas om Riksg.- cont:s creditiv i Banken på 1,000,000 r:dr, hvilket är beräknadt att fylla de tillfälliga behof, som Statscont. har under den tid, då skatterna ännu icke influtit till Riksg.cont.; men att vilja använda detta för sådant ändamål beräknade creditiv jemväl till en fond för dessa obligationer å vista, synes bestämdt åsyfta en utvidgad assigneringsrätt på Banken och en återgång till samma trasselsystem, som vi vid denna riksdag med möda hunnit hjelpa oss ifrån och hvartill vi icke böra söka att med ren föresats återkomma.
Om olyckan för oss eller våra efterkommande till en sådan ställning, hvarifrån vi räddat oss, må sådant blifva en verkan af omständigheternas kraf; men icke skola vi med berådt mod slä in i samma bana, hvarifrån vi nyligen lyckligtvis kommit.
Jag yrkar bifall till de grundsatser, Frih.
Palmstjerna i sin reservation framställt, och synnerligen dertill, att räntefoten må vara bestämd, äfvensom alt man vid låns upptagande åtnöjer sig med den proc., som kan erhållas, och icke affecterar att fä 100 för en sedel, som lyder på 100.
Deruti ligger principen för alla statslån, och då får man se, hvad credit staten har, när man jemnför procenten och räntan A våra lån med den proc. och ränta, sorn i andra länder erlägges.
Först då kan den naturliga concurrensen uppstå emellan capitalister, som önska utbyta sina penningar mot statspapper.
Slutligen vill jag endast påminna, att det är af amortissementsfondens styrka jemte säkerheten, att de medel, som anslås till ränta och amortissement, blifva dertill använda, som utgöra systemets styrka samt trygga dess bestånd i framtiden.
Jag har visserligen icke öfvervarit början af discussionen; men jag har afhört en del deraf och anhåller att nu få säga min tanke i ämnet.
Denna discussion behöfver måhända mindre än någon annan afhöras af den, som under discussionens lopp vill yttra sig, emedan vi nästan alla dagar debatterat om statsskuldsystemet och fått höra hvilken förträfflig nytta det skall tillskynda landet.
Jag tillhör den motsatta meningen och önskar, att R.
St. vid denna riksdag måtte åtskiljas i medvetandet att hafva lemnat Sverige ograveradt.
Bemödandet att införa Sverige pä statsskuldsystemets hana har vid flera riksdagar och äfven vid den sista varit verksamt, och jag är glad, att de åtgärder, som vid sista riksdagen vidtogos och måhända till en del dicterades af den minoritet, som ej knnde motsätta sig principen, hafva haft till följd, att lån ej kunnat upptagas.
Man har sagt, att statsskuldsystemet är ett godt och att det således borde vidtagas, om det också funnes någon annan utväg alt utan landets förtryckande i beskattningsväg anskaffa de medel, som kunna erfordras.
Denna princip är både moraliskt och lagligen oriktig.