Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty der slår icke att dessa ärender skola föredragas hvarken af StatsMinistern för Utrikes Ärenderna eller Konungens Rådgifvare i Commandomål, utan det har helt enkelt blifvit öfverlemnadt åt Konungen, alt efter eget godtfinnande sköta Coloniens förvaltning.
Herr Hjerta har för öfrigt yttrat sig om Konungens vägrade sanction till några af Rikets Ständer vid denna Riksdag framlagda Lagförslag på ett så otillbörligt sätt, att det icke ens lönar mödan att upptaga detta yttrande till besvarande.
Jag skulle likväl tro, att då Rikets Ständer ej få öfverlägga om Regeringsmaktens vidtagna beslut, kan en vägrad sanction åt framlagda Lagförslag ej blifva föremål för Representa - i44 Den 16 Mars f. m. tionens klander annorlunda, än i enlighet med 106 och 107 §§ RegeringsFormen i afseende på StatsRåden, och i enlighet med io3 § i afseende på Högsta Domstolens ledamöter, och den verkan deras till- eller afstyrkande haft på Konungens beslut.
Jag anhåller om proposition till bifall af ConstitutionsUtskottets Memorial.
Om jag ej kände det gamla ordspråket: det var en ann sak, sade Lagläsaren; och om jag ej erinrade mig, huru en viss tolkar Bibeln, skulle jag förundra mig öfver det olika sätt, hvarpå vissa talare efter omständigheterne tolka Grundlagen, samt öfver det sätt, hvarpå en värd ledamot nyss läst 1812 års Riksdagsbeslut.
Herr Hjerta, som, enligt livad jag påminner mig, vid en föregående Riksdag behagade paraphrasera hela Grundlagen för att komma till en sökt slutledning, och som vid en annan talares citation af 4 § RegeringsFormen, rörande Konungens rätt att allena styra Riket, med serdeles klander fästat sig dervid, att talaren icke läste till punkt och tilläde orden: på sätt denna RegeringsForm föreskrifver, ehuru nämde talares föremål då ej var att visa huruj utan af hvem Regeringen i Sverige fores; — Herr Hjerta har likväl, då han nyss omförmälte det beslut, som handlar om Ön S:t Barthelemys förvaltning, gått vida längre ut i abbre - Den 16 Mars f. ra. i45 abbreviation och uteglömt en hel mellanmening, innefattande ett i bestämda ordalag uttryckt stadgande, då han endast sagt, att Colonien vore skild från Svenska Statsverket, utan att nämna Sveriges Statsförfattning och Administration.
I Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den i5 Maji 1812 står emedlertid: Rikets Ständer finna så mycket mindre betänklighet att till den sålunda i Nåder föreslagna serskilda författning om Svenska Ultramarinska Besittningarnes Styrelse utan sammanhang med Sveriges Grundlagar, och deras
Drätselverks af söndrande från all gemenskap med Svenska Financerna, lemna deras bifall, som de inkomster, hvilka från Ön S:t Barthelemy erhållas, alt för mycket bero af händelsernas föränderliga skick för att af Svenska Statsverket kunna med säkerhet påräknas.
Detta innehåller således ett uttryckligt bifall af Rikets Ständer till Öns skiljande äfven från allt sammanhang med Sveriges Grundlagar.
Men inom Grundlagen måste allt, som angår Konungens Rådgifvares ansvarighet, vara innefattadt.
Hvad för öfrigt sjelfva saken beträffar, så finnas i 106 och 107 §§ RegeringsFormen samt 29 § Riksdagsordningen alla de personer omnämnde, som äro underkastade conslitutionel ansvarighet; men der finnes icke Föredraganden för Golonial-Ärenderne upptagen.
Herr Hjerta har visserligen velat hänföra CG H. 10 Den iG Mars f. m. Colonial-Ärenderne till Ministeriella Mål; inen det finnes en § i Grundlagen, sorn, med stöd af 82 §:n, äger lika anspråk på ordagranntolkning, som hvarje annan, nemligen den 7 §, hvilken säger:
Konungen läte uti StatsRådet sig föredragas och af gore der alla Regeringsärender, utom de Ministeriella, eller dem som angå Rikets förhållanden till främmande Magter.
Då nu Ön S:t Barthelemy icke lärer kunna anses såsom en främmande Magt, lärer det icke eller, enligt denna definition på Ministeriella Ärender, Blifva möjligt, att hänföra Coloniens angelägenheter till de Ministeriella målen.
Ön det oaktadt icke är utsatt för ett Laglöshetstillstånd, är en gifven följd deraf, att den styres efter de serskildta Lagar och stadganden, som för densamma, liksom för hvarje annat civiliseradt Land, äro utfärdade, ehuru dessa icke äro underkastade Sveriges Rikes Ständers granskning.
— Hvad Formen för behandlingen af den framställda anmärkningsanledningen angår, så instämmer jag med Herr Cederschjöld och Friherre Rålamb.
Men hvad serskildt beträffar Herr Hjertås anförande, som tycktes utmärka, att han ansåg ordet äska i io5 § innebära en rättighet för ConstitutionsXJlskottet att äfven granska åtgärder, som blifvit vidtagne under Riksdagens lopp, så får jag, utom livad 11 § Ansvarighetslagen innehåller, och den analogi som deraf kan dragas för Grundlagens mening, äfven i af - Den 16 Mars f. m. seende på ordalydelsen anmärka, att Utskottet, för att uppfylla sitt åliggande att äska StatsRåds-Protocollen, ej kan äska andra Protocoll, än de, som blifvit förde, hvilket io5 § också uttryckligen stadgar; och vid Riksdagens början, då ConstitutionsUtskottet sättes i verksamhet, kunna icke Protocoll öfver de åtgärder, som sedermera vidtagas, ännu vara förde.
Skulle således
ConstitutionsUtskoltet icke inskränka sig dertill, att vid Riksdagens början en gång för alla äska de dittills förda StatsRåds-Protocollen, så skulle Utskottet under Riksdagens lopp för hvarje vecka ånyo äska Protocollet efter hvarje Conselj; och jag hemställer, huruvida en sådan förklaring kan instämma med Svenska språkbruket eller med Grundlagens både anda och ordalydelse.
I afseende på verkningarne af ett erkännande utaf den princip, som i ConstitutionsUtskottets
Memorial finnes uttryckt, gifver just Herr Hjertås anförande ett ytterligare stöd åt min öfvertygelse om visheten hos 1809 års Lagstiftare, då de icke utsträckte ConslitutionsUtskottets granskningsrätt längre än till början af den Riksdag, då Utskottet sammanträder.
Ty då Herr Hjerta, med anledning af några nu inträffade vägrade sanctioner åt föreslagne Lagförändringar, omtalat vigten deraf, att Rikets Ständer borde kunna uttala sitt missnöje med dylika afslag å Konungens sida, så hemställer jag, 66 II.
10* i48 Den iG Mars f. ra. om följden deraf att ett missnöje, sådant som 107 § antyder, skulle begagnas för en vägrad sanction eller för det Rådgifvarne tillstyrkt Konungen att använda sin Grundlagsenliga makt att antaga eller förkasta ett framställdt Lagförslag, kunde blifva någon annan, än att antingen det uttalade missnöjet icke skulle medföra någon verkan och sålunda förfela sitt ändamål, eller ock tillintetgöra det veto vid stiftandet af nya lagbud, Rikets Grundlag lagt i Konungens band, till betryggande af Svenskmannarätt mot mindre välbetänkta förändringar, och slutligen låta det ankomma på en osäker votering, huruvida Svensk Lag skall äga bestånd eller lättsinnigt förändras vid hvarje Riksdag, efter vissa för tillfället rådande åsigter.
Herr Hjertås anförande utgör således säkraste beviset på vigten deraf, att bevara andan och bokstafven af Grundlagens stadgande om ConstitutionsUlskottets granskningsrätt, sådan den i Utskottets förevarande Memorial finnes uttryckt; och jag anhåller, på dessa skäl, om proposition att Memorialet, såsom icke erfordrande någon åtgärd, må läggas till handlingarne.
I flere delar förekommen af åtskillige andre värde talare, begagnar jag likväl nu det erhållna ordet, för att fästa uppmärksamheten på, hvad jag tror borde vara en allmän regel, nemligen att conclusionen eller resultatet af ett
Den 16 Mars f. m. i4g Utskotts Memorial mera bör blifva föremålet för RiksStåndens öfverläggningar, än premisserna, eller de af Utskottet anförda motiv.
Dessa äro, i förevarande fråga, efter min öfvertygelse, jemväl fullkomligt rigtiga; men om de ock kunde betraktas från stridiga synpunkter, skulle jag likväl tro, att, då flere andra skäl derjemte förekomma till stöd för Utskottets conclusion, bör denna sistnämnda dock få bestämma beslutet, och det är derföre jag förnyar min vördsamma anhållan till Herr Grefven och LandtMarskalken om den proposition, att Memorialet, såsom icke erfordrande någon åtgärd, må läggas till handlingarne.
Det är också endast på detta sätt, eller derigenom att man icke gifver någon handläggning åt sådana mål, hvilka man ej äger rättighet att behandla, som jag tror att Ridderskapet och Adeln lämpligast kan gå Herr Hjertås önskan till mötes, att yttra sig öfver den ifrågasatte grundsatsen.
Herr Hjerta har derjemte digressions-vis, i påtageligen klandrande uttryck, omnämnt vissa sönderryckta Lagförslag och hastigt vägrade sanctioner; men han synes då hafva glömt, att om Konungen någon gång varit nödgad att hastigt fatta sina beslut, har sådant varit en oundviklig följd deraf, att lag-förslagen ofta ganska långsamt till Kongl. Maj:t inkommit; och hvad de vägrade sanctionerne angår, så uppmanar jag Herr Hjerta att, då rätta tiden dertill inträffar, för dessa åtgärder rigta Den 16 Mars f. m. hvilka anmärkningar som hälst mot Konungens närvarande Rådgifvare.
Ingen bland oss skall söka undandraga sig redogörelse för sina handlingar, i den ordning Grundlagen stadgar, och jag hoppas med tillförsigt, att vi alla, åtminstone i denna del, med lätthet skola kunna försvara grunderna för våra rådslag.
Men emedlertid, och intill dess denna lid inträffar, måste jag deremot uppmana Herr Hjerta, att ställa sig till efterrättelse go § af RegeringsFormen, hvars tillämpning här torde vara temmeligen klar, och jag vill för det närvarande stanna vid denna blotta erinran, till hvilken jag anser den värde ledamoten hafva gifvit den fullkomligaste anledning.
Herr Hjerta har vidare yttrat, att den anmälda anmärknings-anledningen så vida felat mot Formen, att den icke blifvit, rigtad mot Herr StatsMinistern för Utrikes Ärenderne.
Jag skulle deremot tro, att den i sådant fall hade varit behäftad med ännu ett ytterligare formfel.
Jag kan åtminstone ej fatta, att en anmärkning rörande Föredragandens för ColonialDepartementets behandling af ett Barthelemiskt ärende, skulle kunna rigtas mot StatsMinistern för Utrikes Ärendena, endast derföre, att dessa båda befattningar händelsevis nu äro uppdragna åt samma person.
Man har suppositionsvis behagat föreställa sig, att ett tillstånd af laglöshet skulle kunna äga rum i Colonien; och man hav Den 16 Mars f. m. derpå slödt en anmärkning om det besynnerliga Administrationsskick, som då skulle kunna uppkomma, i händelse Coloniens förvaltning undandroges all granskning af Rikets Ständer.
Hvad den supponerade laglösheten angår, anser jag öfverflödigt att, intill dess den inträffat, ingå i någon pröfning af dess möjlighet; och hvad den så kallade besynnerliga Administrationen vidkommer, så kan den här icke blifva föremål för någon pröfning; ty besynnerlig eller icke, är likväl denna Administration, sådan den nu i sjelfva*verket förefinnes och fortgår, en enkel följd af 1812 års Riksdagsbeslut.
Herr Hjerta har väl medgifvit, att Colonial-Ärenderna icke föredragas i StatsRådet, men han har deremot velat hänföra dem till categorien af Ministeriella.
Herr Rosenblad har redan ganska rigtigt besvarat denna anmärkning; och svårligen lärer Colonien S:t Barthelemys angelägenheter kunna kallas Ministeriella, så vida man ej vill sträcka sina suppositioner derhän, att man trodde, det Colonien, derföre att den är afskild från Sveriges Administration, äfven bar sina små serskildta
Diplomatiska relationer, med egna Embetsmän, tillsatte för deras bevakande.
Men äfven i detta fall torde sådana mål, som röra Coloniens allmänna civila angelägenheter, svårligen kunna få namn af Ministeriella.
Colonial-Ärenderna utgöra i sjelfva verket en alldeles egen Den i6 Mart f. m. dass af mål, som hvarken tillhöra dem, sorn föredragas i StatsRådet, eller de Ministeriella; ty de föredragas, till följd af 18*2 års heslut, inför Konungen ensam, af den Embetsman, Han finnér för godt att dertill utse.
— Jag har vid detta, som vid mångå andra tillfällen, erfarit, att ju mera en sanning, vare sig matliematisk, metaphysisk eller politisk, närmar sig till egenskapen af ett axiom, ju svårare är det alltid att kläda den i nya drägter, att uttrycka den med nya ord; och jag slutar derföre nu, med att endast upprepa min vördsamfna anhållan hos Herr Grefven och LandtMarskalken 0111 proposition, att Memorialet må blifva lagdt till handlingarne.
Det svåraste inkast som mot mig blifvit anfördt, då jag icke täger i beräkning de personligheter, hvarmed man nu för tiden så ofta hälsas, var den sista Talarens anmärkning, att premisserne i ett Memorial äro af ingen betydenhet; ty jag bekänner, att jag kommer nästan till samma conclusion som ConstitutionsUtskottet, nemligen att anmärkningen kunnat uteblifva.
Men jag nödgas lägga mycken vigt på sjelfva premisserna, ty jag har ofta funnit, huru man begagnar en föregående Riksdags premisser, för att vid den påföljande komma till det resultat, man önskar; och det är derföre jag lärt mig att vara nogräknad med premisserna.
Jag erkänner öppet, att Den 16 Mars f. m. i51 sjelfva anmärkningen är för mig af ringa vigt, sedan till och med Konungens Rådgifvare offentligen drifva den sats, att Colonien är skild från Svenska Staten, derföre att den är skild från Svenska StatsFörfattningen, så vida, att den icke till våra Riksdagar skickar Representanter, som aldrig i rätt tid skulle kunna hitkomma, eller derföre att Coloniens uppbörd, som icke inom den bestämda tiden skulle kunna i RiksIlufvudboken intagas, blifvit skild från Svenska Statsverket, ty endast Öns aflägsenhet har gjort, att man funnit sig föranlåten att till Konungen öfverlemna förvaltningen deraf efter andra grunder, än de, som hos oss äro gällande.
Jag vet likväl ingalunda utaf, att Colonien blifvit skild från Svenska Riket, och jag känner ingen främmande Stat S:t Barthelemy, såsom en värd Talare nyss velat antyda.
Dess fartyg segla under Svensk flagg och dess HandelsConsuler äro gemensamme med våra.
Men Svenska Riket styres dock efter en Grundlag, och den dispence från denna Grundlag, som, hvad representationen och uppbörden beträffar, blifvit beslutad för Colonien, kan icke gälla derhän, att ju icke förvaltningen bör, på sätt 6 § i 1812 års Riksdagsbeslut jemväl innehåller, ombesörjas af ett serskildt Departement, det vill säga, en gren af vår Administration, och Konungen vid hvarje Riksdag lemna Rikets Ständer del af det sätt, hvarpå denna förvaltning skötes.
Delta »54 Den i6 Mars f. ni. visar också bäst Coloniens sammanhang med Sveriges Rike.
Ty sannt är, att Ständerne icke äga någon afgörande rätt i de delar, der de afhändt sig all delaktighet i förvaltningen, men den redogörelse de förbehållit sig utvisar dock, att Colonien är en sammanhängande del af Riket.
Men nu kan, mig veterligen, Sveriges Konung icke omgifva sig med andra Rådgifvare, än dem Grundlagen bestämmer, och utom dessa kan ingen råda Konungen i Styrelsen af ens någon del af Sveriges Rike.
Till följd häraf är det således gifvet, att Ön S:t Barthelemy måste stå under någon af de i Grundlagen upptagne ansvarige FörvaltningsChefer, ty någon Aulhoritet måste finnas, genom hvilken Konungen ombesörjer
Administrationen af denna Ö, liksom af Rikets öfrige delar; och det är på denna grund, som jag ansett, att anmärkningen bordt rigtas mot StatsMinistern för Utrikes Ärenderna, såsom den, hvars befattning ColonialÄrenderna ligga närmast.
Dessutom, Mine Herrar!
Hvarföre har icke ConstitutionsUtskottet sökt anledning att komma ifrån anmärkningen uti 6 § af 1812 års RiksdagsBeslut; hvarföre har icke Utskottet häldre öppet sagt, att det ansåg Ön S:t Barthelemy såsom en serskild Stat, hvars förvaltning vore fritagen från all Constitutionel ansvarighet enligt våra Grundlagar, än att antaga en hittills aldrig erkänd princip, alt området för CunslilulionsUtskotlels
Den )6 Mars f. m. i55 granskningsrätt vore inskränkt till Riksdagens början — en princip hvilken jag icke heller någonsin kan erkänna.
Det är således utan att inblanda någon anmärkning i sjelfva saken, som jag, på grund af Utskottets premisser och det outredda skick, hvari Utskottet lemnat sjelfva formen för frågans behandling, fortfar i min begäran om proposition på återremiss af Memorialet.
Med lika mycken aktning för Utskottets ledamöter, som för deras åtgärder, får jag dock, hvad formen angår, förklara, att Utskottet ej fullgjort föreskrifterne i 56 § RegeringsFormen, som säger: ”Allmänna frågor, som uti Riksens ”Ständers plena väckas, må ej till ett omedelbart afgörande der upptagas, utan skola "öfverlemnas till behörigt Utskott, som äge, ”att dem utreda och deröfver sig yttra;’ och i 28 § Riksdagsordningen, som säger: ”i de Utskott, hvilka skola ärenderne be”reda och utarbeta.
Sådane i Grundlagen ”stadgade Utskott äro: Constitutions-_, Stats- , in. m. Utskotten.”
Jag öfverlemnar till hvar och en att bedömma, örn målet i detta Betänkande är utredt, så, som det borde vara, då ingen § är uppgifven såsom stöd för Utskottets mening.
Det är således endast på godtycket, som Utskottet byggt sitt afslag i detta ämne.
Rålamb har uppgifvit ett enda skäl, som förtjenar att upptagas, nemligen att UlskottcL handlat i i5 6
Den 16 Mars f, in. enlighet med gammal häfd.
Jag vill ej bestrida detta; men tror denna nu böra upphöra att tjena till efterrättelse, samt böra gifva vika för ett handlingssätt mera passande för vårt samhällsskick.
Hvad angår Herr Hjertås anförande rörande frågan om hvilken Ön S:t Barthelemy tillhör, så ingår detta i hufvudfrågan, då likväl ännu blott är fråga om formen.
HofCanzleren von Schulzenheim vill väl göra Ön till en eremitage för StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, men det skall jag söka bestrida då hufvudfrågan förekommer; nu inskränker jag mig till begäran om återremiss.
Hans Excellencc Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att plenum på eftermiddagen klockan half till 6 skulle komma att fortsättas.
, Grefve Horn:
Jag hade icke ämnat ingå i någon granskning af den väckta anmärknings-anledningen; men då en Ledamot af Konungens Conseil sökt föra discussionen från formen till sjelfva ämnet, torde Ridderskapet och Adeln tillåta mig, alt, till grund för min bevisning om nödvändigheten af en obegränsad granskning af Rådgifvande-åtgärderne, få till besvarande upptaga åtskilligt af hvad Herr von Schulzenheim anfört.
Herr von Schulzenheim har nemligen velat bevisa, alt Ön S:t Barthelemy borde betraktas såsom en serskild Stat, Den 16 Mars f. m. i5j k - . helt och hållet skild från Sveriges StatsFörfattning, men likväl icke funnit lämpligt att antaga serskildta
Diplomatiska förhållanden för Colonien.
Om det således kan. hevisas, att Colonien verkligen kan komma i sådane förhållanden till främmande Makter, att de hafva inflytande på Moderlandets styrelse, till exempel: om Colonien blefve ett stamhåll för Pirater, hvilket ej är otänkbart, då man sett att
Svenska flaggan i Antillernas farvatten blifvit med fördel begagnad af Sjöröfvare, och om ett sådant förhållande väckte främmande Makters uppmärksamhet till den grad, att reclamationer hos Moderlandets Regering gjordes, hvilket icke eller är otänkbart, så skulle Utrikes Minijsléren, till följd af Coloniens förhållanden, blifva invecklad i åtgärder och negociationer, som möjligen kunde erfordra utrustningen af en Escader till Coloniens försvar och måhända äfven af en Landtarmé till den förras understöd, som fordrade stora Credilivets lyftande, då icke blott StatsRådet, utan äfven Konungens begge Rådgifvare i Commandomål deröfver måste höras.
Men om alla dessa åtgärder skulle vidtagas utan Rikets Ständers sammankallande, på sätt Grundlagen bjuder, frågar jag, om Konungens Rådgifvare skulle undandragas ansvarighet, derföre att saken angick Colonien?
Det skulle ock kuu 11a hända, att dylika åtgärder, som dem jag nyss nämnt, erfordrades under eli Riksmöte, och att Ko - 158 Den 16 Mars f. m. nungen fann sig föranlåten, att, till följd deraf, äska ökade bidrag af Rikets Ständer; och jag frågar, huru det, med iakttagande af vår fria StatsFörfattning, vore tänkbart, eller huru man ville försvara, att Rikets Ständer, i sådant fall, skulle åsidosätta att glanska de Styrelsens åtgärder, hvarigenom det nya behofvet tillkommit, innan medlen beviljades?
Jag finner dessutom åtskillige ställen i Grundlagen, som stadga ansvar äfven för sådane åtgärder, hvilka blifvit vidtagne under Riksdagens lopp, såsom 110 §, om Riksdagsmans ofredande med anledning af befallning, och go §, som stadgar, att klander af Regeringsmaktens beslut och åtgärder ej få äga rum på annat sätt, än Grundlagen bjuder, det vill säga genom anmärkningar till ConstitutionsUtskottet, men ingalunda talar om någon inskränkning i anmärkningsrätten i afseende på tiden, då åtgärderne blifvit vidtagne.
Många andra skäl, hämtade från AnsvarighetsLagen, bevisa jemväl, att händelser under Riksdagens lopp kunna förekomma, som påkalla ConstitutionsUtskottets verksamhet.
Jag kan, på grund af allt detta, ej frångå den öfvertygelsen, att ConstitutionsUtskottet begått ett hufvudsakligt fel, då Utskottet i förevarande Memorial hemställt till Rikets Ständers godkännande en grundsats, som skulle frånhända Svenska Folket en Grundlagsenlig rättighet; jag vidhåller derföre mitt yrkande om återremiss.
Den 16 Mars f. m. i5g Ilerr Rosenblad:
Jag liar egentligen begärt ordet, för att erinra Herr Hjerta, att lian hört allt för illa, om han fattat min mening sålunda, att jag skulle anse Ön Barthelemy såsom en främmande Makt.
Jag har tvärtom visat, att våra Grundlags-stadganden om behandlingen af ministeriella mål icke äro tillämplige på Colonien, just derföre, att den icke är någon främmande Makt, utan en med Sverige förbunden Ö, som, skild från Sveriges Statsverk och StatsFörfattning, styres efter egna Lagar.
I afseende på de många suppositioner, Grefve Horn framställt, och den delen deraf, som angår de förhållanden till främmande Makter, hvaruti vi genom Colonien kunna komma, får jag blott lemna det svar, att allt som kan föranleda till ministeriella mål eller tillhöra Utrikes StatsMinisterns befattning, det må för öfrigt härröra från hvilken orsak som hälst, af ingen lärer undandragas den behandling, Grundlagen för ministeriella mål bestämmer.
Hvad åter de öfrige supposilionerne beträffar, som först blifvit uppställde af Herr Rosenqvist och sedermera af Grefve Horn förnyade, rörande Riksdagsmäns våldförande och dylikt, så hemställer jag, om de icke, ehuru liggande inom möjlighetens gräns, likväl i sjelfva verket ligga utom sannolikhetens, och om icke 110 och 111 §§ RegeringsFormen samt 78 § Riksdagsordningen gifva oss ett tillräckligt skydd för att kunna taga för af - 160 Den 16 Mars f. m. gjordt, att missbruk i den delen icke skola ske.
Vill man likväl endast hålla sig inom möjlighetens område, kan man lika lätt föreställa sig att enskildte Riksdagsmän kunna ingå i planer och sammansvärjningar till omstörtande af Rikets Grundlag, som man kan förutsätta en sådan afsigt hos Regeringen, och i sådan, lyckligtvis otrolig händelse, skulle det Riksdagsmannen i Grundlagarne lemnade särskilta skydd, kunna missbrukas till medel för de brottsligaste företag.
Jag skall blott på några ögonblick ännu en gång upptaga Ridderskapets och Adelns tid, för att söka aflägsna från mig den beskyllning, att jag skulle hafva öfverfört öfverläggningen från formen till sjelfva saken.
Jag tror mig endast, under den discussion, som redan hade uppstått öfver en del af formen för frågans behandling, hafva fästat uppmärksamheten på en annan del af denna form; ty då öfverläggningen från början hvälfde sig kring ConstitutionsUtskottets förklaring, att Utskottet icke, med afseende på tiden för den anmärkte åtgärden, ansåg sig behörigt att upptaga frågan, har jag tillagt ett annat, likaledes till formen hörande motiv, hvarföre frågan icke kunde af Utskottet upptagas, nemligen att anmärkningen blifvit rigtad mot ett Embete, som icke är någon Constitutionel ansvarighet underkastadt.
Öfver sjelfva ämnet för anmärkningen har jag
Den 16 Mars f. m. icke yttrat ett enda ord.
Jag får för öfrigt gifva Grefve Horn samma svar, som Herr Rosenblad nyss gifvit Herr Hjerta, nemligen att jag icke yttrat, det S:t Barthelemy vore att betrakta som en serskild Stat.
Jag har visserligen omnämnt serskildta diplomatiska förhållanden, men endast under det jag sökte att ex absurdo bevisa, det Colonial-Ärenderne icke äro Ministeriella.