Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
December f. m. let för de frivilliga bidrag man vanligen, då man är i kyrkan, nedlägger i håfven; och så väntar man, enligt hvad ryktet förmäler, ett project om afgift af vissa skil— lingar på Contributions Riksdalern, för att fylla en del af Clara sjö.
Stundom har så tillgått, att om propositionen blifvit å en sockenstämma inom samma Församling helt och hållet afslagen; så har man några veckor-derefter utfärdat befallning om ny sockenstämma, då samma sak af de närvarande få Ledamötertie blifvit bifallen.
Jag bar sjelf varit närvarande vid en sockenstämma, som utgjordes af i4 Personer, till största delen ditkomne på Pastors dagen förut derom gjorda enskilda anhållan.
Vid denna sockenstämma beskattade man hela den talrika Församlingen till förmån för anläggandet af det omnämnda Lazarettet, der nästan alla patienter skulle blifva, i mån af tillgång, betalande, och der sjuklingar äfven från Rikets alla Provinser kunde få intagas.
Jag reserverade mig mot olagligheten af hela proceduren, och förgäfves åberopade man mot mig Kongl.
Majrts Nådiga Kungörelse af den 26 Februarii 1817 om sockenstämmor; min öfvertygelse var och är ännu den, att sådane sockenstämmor, till det minsta sagdt, ej äro lagliga.
I tacksamt minne förvarar jag hvarje försök från Auctoriteterna, att vinna välgörande och sköna ändamål; men jag tror
I Den i5 Deceraber f, m. 87 äfven, att Medborgaren, i män af tillgängar, hellre ger sin skärf, om man ej sätter hans välgörenhet och frikostighet i strid med bibehållandet utaf helgden af hans väsendtligaste och äldsta frihet, den att få sig sjelf beskatta,.
Sjelfva proceduren af dylika sockenstämmor, d. v. s. att raan antagit och vill göra gällande såsom
Lag den grundsats, alt de frånvarande skola underkasta sig de närvarandes beslut, är en åtgärd, i min tanka så stridande mot all rättsprincip, mot vår grundlag och mot billigheten, sorn, ej kan medgifva några få, tilläfventyrs, på Pastors persuasion, ti lis lä desk omma tide personer rättigheten att beskatta flere hundrade eller tusende frånvarande; en åtgärd, säger jag, så lagstridig,. att dea visserligen bör för en framtid förekommas.
Förgäfves åberopar man Kongl. Maj:ts Förordning om sockenstämmor; den är ej, och kunde aldrig vara, rakt stridande mot Grundlagen, Denna Förordning innehåller, att "Till Sockenstämmas handläggning "höra de maij som- röra Kyrkans värd_, ”samt Socknens eller Församlingens hus"hållning och allmänna angelägenheter
" men icke finnes der någon punkt, som stadgar, att då fråga är om att utur våra fickor taga bidrag till välgörenhets-, beqväm1 i gliets- och andra inrättningar för en hel Hufvudstad, ja stundom hela Riket, de då 88 Den i5 December f. in. vid sockenstämman närvarande Socknemän äga den vidsträckta rätt, att utur de frånvarandes fickor bestämma en viss årlig afgift.
Ej nog dermed, att de frånvarande, i min tanka, egenmägtigt beskattas, man gör hvad ännu hitintills ingen Lagstiftare försökt, man beskattar kommande generationer; ty t. ex. utgiften för underhållet af ett Lazarett skulle ju för everldliga tider komma att påföras.
Och hvartill skulle dylika olagligheter föra oss?
Jo, det skulle, om samma princip blott något längre utsträcktes, endast behöfvas sockenstämmor för att fylla alla behof, och hvarje från Kyrkan, en eller flere Söndagar, frånvarande Socknemän skulle med oro behöfva hvarje Söndag efterfråga, huruvida hans skatter blifvit höjda eller icke.
Vid en Riksdag, då likväl hvarje Medborgare skall anse sig representerad, kan man möjligen blifva för högt beskattad; men man äger dock hoppet att efter fem år få de för höga skatterna nedsatta.
Men så är det icke med sockenstämmorna ; de der ej närvarande Socknemän äro ej af någon representerade, och äga ej en gång den möjligheten, att, om de der olagligt taxeras, de från en sådan afgift någonsin kunna blifva befriade.
Man bör dessutom vara rädd att på sina debetsedlar låta inflyta annat än det, som bör stå der till följe af Ständers beslut; ty hvad som på annat sätt en gång ditkommit, borttages aldrig mera derifrån; Den i5 December f. m. derom vittnar åtminstone en 13-årig erfarenhet inom Stockholm.
Man måste icke för skillingen, hvarom det kan vara fråga, bortskänka de millioner principen är värd.
Inom Hufvudstaden är förhållandet nn sådant, att de fleste betalande, åtminstone af dem jag träffat, veta icke alt de betala på debetsedeln andra afgifter, än dem Ständerna beslutit; de veta icke, att deras skatter äro på ett olagligt sätt uppdrifna till £, i somliga Församligar till och att fråga varit om att till 5o procent uppdrifva denna förhöjning.
Men Allmänheten undersöker vanligen icke så noga sina debetsedlars riktighet, och just derföre böra Ständerna, i min tanka, vara så mycket angelägnare, att debetsedlarne icke blifva olagliga.
Hvad jag nu haft äran anföra, har ej varit för att anklaga någon Auctoritet; vare detta långt från mig på detta rum.
Jag är öfvertygad, att man menat väl, ehuru man misstagit sig om medlen till det godas vinnande.
Min mening har blott varit, att genom denna recit vördsammast fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, huru angeläget det är att söka förekomma, att Förordningen om Sockenstämmor ej tillämpas på ett så origtigt och grundlagsvidrigt sätt.
Ty då den så förståtts och fått så tillämpas i Hufvudstadens 12 Församlingar, 9° Den i5 December f. m. är ju lika möjligt,, att en sådan tillämpning kunnat äga runi i flere delar af Riket.
Författningen lemnar, sorn jag redan haft äran anföra, ingen anledning dertill; det är endast tillämpningen, sora varit felaktig, och för att för framtiden sådant förekomma, vågar jag ödmjukast föreslå , att Rikets Ständer skulle i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla om en 113^ Redaction. af nu gällande SockenstämmoFörordning, och att i denna lija Redaction skulle uttryckligen bestämmas: att inga beskattningar eller afgifter, af hvad namn de vara må, få på Sockenstämmor beviljas,, åtminstone annorlunda, än alt endast de, som medgifvit utgiften, kunna till densammas erläggande anses förbundne; härifrån dock undantagande Församlingens enskilda oeconomiske mål, såsom Kyrkans, Prestgårds, Skolans, Fattig- och Sockenstugas underhållande m. m. dylikt..
Då dessutom Sockenstämmo- och KyrkorådsFörordningarne tillerkänna Kyrkoråden en oinskränkt rätt att blanda sig inom de husliga kretsarne, hvilka visserligen inom ett fritt Samhälle böra från obehöriga inblandningar och controller vara fria; så vågar jag med så mycket skäl yrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t måtte underdånigst anhålla om en, med uteslutande af denna Kyrkorådens rätt, efter denna Riksdag skeende ny Redaction af de nämnde Förordningarne, vid hvilken nya Redaction.
Den i5 December f. m. gi afven det tillägg om Sockenstämmor jag ■vågat föreslå, må i Förordningen få inflyta.
Grefve Hamilton j Johnj anförde skriftligen:
Jag har vid ett föregående tillfälle haft den äran att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på vigten af att tillhandahålla de fattigare folkclasserna nyttiga böcker för godt köp, i hopp att någon annan skulle inkomma med ett fullständigt förslag rörande detta ämne.
Men då sådant icke skett, får jag nu vördsammast föreslå, att 3ooo R:dr B:co anslås till de mera och 2000 till de mindre befolkade Länen, att årligen utgå intill nästa Riksdag.
Dessa medel skulle ställas till IlushållsSällskapernas disposition, som ägde göra val af de skrifter de ansågo mest tjenliga för olika orter att publicera.
Företrädesvis borde väl utgifvas moraliska betraktelser, utvisande den mindre vällottade samhällsbrodren det handlingssätt, genom hvilket han snarast uppfyllde sin bestämmelse i samhället, och således bidrog till dess och sitt eget bestånd.
Dernäst borde väl Afhandlingar, rörande Landtbruket i allmänhet, Ladugårdsskötsel^ Skogshushållningen, synnerligast fästa HushållsSällskapernas uppmärksamhet.
Men dessa skrifter böra vara så mycket möjligt kor - 9* De» i5 December f. ra. la, så att de kunna säljas till i, högst a sk.
B:co exemplaret.
LandtbruksAcadernien, i anseende till de ämnen, som borde afhandlas, gaf rigtning åt HushållsSällskaperna, tror jag det icke vara ur vägen, åtminstone intill dess sådana Sällskaper, som jag äfven vid ett föregående tillfälle haft äran omnämna, till utbredande af nyttiga böcker, hunnit bilda sig hos oss; hvarom jag ej misströstar, i synnerhet sedan å nyo fråga blifvit väckt om en Paketpost-inrättning.
Grefve Hamilton x John, uppläste följande:
Alla inse vigten för vårt samhällsskick af en väl organiserad Municipal-Styrelse, Tnen de flesta studsa troligen vid svårigheten att göra den rätt ändamålsenlig, innan den högre
Administrationen äfvensom liepresentationen undergått väsendtliga förändringar.
Men böra vi ej, äfven under, närvarande sakernas ordning, söka att närma oss det önskade målet så mycket sorn möjligt.
Jag tror det för min del; och då samhällsförbättringar ej kunna vinnas, utan så småningom och genom frukten af erfarenhetens och förnuftets 'gemensamma verkningar, skulle jag ej anse ur vägen, att v.i under närvarande samhällsformer vande oss Den i5 December f. m. 93 vid denna Landsfaderliga styrelse.
Ur den«* na synpunkt går jag att framställa milt förslag i sin ofullkomlighet, under hopp att någon mera erfaren fyller luckorna.
Mig synes, alt åtminstone något bättre skulle vinnas, om 2:ne besutne, upplyste och allmänt ansedde Adelsmän, 2:ne Ståndspersoner, 2:ne af Presterskapet, 2:ne af BorgareStåndet och 2:ne af BondeStåndet på öfligt sätt valdes, att vara Landshöfdingen behjelpiige vid utöfningen af den municipal-oeconomiska delen af LandshöfdingeEmbetsbefattningen, om jag så får uttrycka mig.
Tillika valdes en Suppleant af hvarje Stånd för att vicariera, i händelse af någons af de valde Ledamöterne sjukdomsförfall.
Adelsmännén och Ståndspersonerne valdes af alla besutne Adelsoch Ståndspersoner inom Länet.
I tjenst varande Embetsman kunde dertill utses.
Landshöfdingen presiderade i detta MunicipalRåd, som sammankallades den i:ste i hvarje 3:dje månad, och ägde att öfverlägga om economiska förbättringar, såsom sjöars sänkning, öppnandet af nya communicationer, vägars anläggning m. m. för att inkomma med underdånigt förslag rörande dylika frågor.
Vidare skulle det hafva sig uppdraget att efterse Hospitaler, Lazarettet Fånghus, Fattig- och Correctionshus; att ombesörja Entreprenade-auctioner till anskaffandet af nödiga förnödenhets-artik - 94 Den i5 December f. in. lar för dessa inrättningar, äfvensom att revidera desammas Cassör; att pröfva Byordningar och andra Stadgar till allmänna ordningens upprätthållande; att bestämma till hvilka af Länets Invånare Hingstar och Ston, som på Statens bekostnad anskaffades, skulle utdelas; äfvensom att bestämma hvilka gjort sig förtjenta af premier, i fall premie-systemet införes så i anseende till häst-, som fårafvelns förbättring.
Slutligen, såsom vigtigast, hade denna MunicipalStyrelse sig uppdragen Markegångssättningen och alla befattningar af denna natur.— Sex veckor efter en Riksdags slut skulle Ledamöterna uti detta
Råd väljas, och fortfara i denna deras befattning till 6 veckor före den derpå följande Riksdagens början.
Hvarje Ledamot skulle inför Landshöfdingen aflägga ed af ungefärligen följande ordalydelse: att af all dess förmåga bidraga till Landets förkofran, under åsidosättande af alla enskilda considerationer.
I sammanhang med den af mig nyss gjorda Motion skulle jag önska, att Herrar Landshöfdingar blefvo ålagde, att allt som oftast göra resor inom deras respective
Län, och derunder besöka Kronofogdeoch HäradsskrifvareContoiren för alt efterse, det desse Tjenstemän fullgjorde deras tjensteåligganden, samt att till StatsSecreteraren för Inrikes Ärenderna inkomma, inom September månads utgång hvarje år, > Den i5 December l. ro.
95 med en fullständig
Berättelse om allt anmärkningsvärdt, som förefallit vid utöfningen af deras embetsbefattning, beledsagad med deras åsigter om de förbättringar beliofven påkalla; med ett ord, inkomma med förslag öfver de medel, de ansågo mest tjenliga att öka allmänna välmågan, efter att hafva förut inhemtat den förenämnda MunicipalSlyrelsens tankar.
Hana Excellence Herr Grefven och Landt Madska Iken tillkännagaf, att Plenum lomme klockan half till Sex i eftermiddag att fortsättas.
Friherre Anckarawärdj Carl Henrik, anförde skriftligen':
Som Rikets Ständer vid sista Riksdag, sedan de beslutit, det alla inflytande Tullmedel hädanefter borde aflemnas till RiksgäldsContoiret, fingo emottaga Kongl. Majlis Nådiga svar, att Kongl. Maj:t icke medgåfve Tullmedlens aflefverering till RiksgäldsContoiret, såsom en i Kongl. Maj:ts administrerande myndighet ingripande, och för öfrigt till en onödig omgång ledande, åtgärd; men Rikets Ständer vid den Riksdagen icke ingått i någon pröfning af riktigheten uti denna åsigt, och jag för min del •tror, alt det tvärtom skulle leda till ord - Den i5 December f. m. ning och vara enligt mpd ett fullkomligare system, att alla genom Bevillning ingående medel emottogos af det Rikets Ständers verk, dit den så kallade allmänna Bevil 1- ningen ingår; så har jag ansett mig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet uppå angelägenheten att i så god tid få denna fråga afgjord, att
Statsanslagen först i följd derutaf måtte komma att bestämmas.
För mig visar det sig utom all ordning, att öfverskottet å de i Statsanslaget beräknade inkomstsummor någon gång passera Statsverket, då detta aldrig synas böra om händer hafva några andra medel än de, hvilkas summor uti Statsförslaget äro till deras bestämda belopp utförde.
Jag föreslår i följd härutaf, att alla genom Bevillning, vare sig genom stora Sjötullen, Charta Sigillata, Bran vinsbränning eller Postverket, ingående medel böra, i likhet med hvad för allmänna Bevillningen stadgadt är, till RiksgäldsContoiret aflefvereras, för att derifrån sedermera Statsverket tillhandahållas till de belopp, sorn. uti Statsanslaget finnas förordnade.
Då öfverskottsmedlen sedan sista Riksdag visat sig så tillräcklige, anser jag afven det mindre Creditivet kunna beräknas att ifrån dessa medel utgå, i händelse af behof; men Den t5 December f. m. 97 men jag anser äfven af erfarenheten styrkt, att detta mindre Creditiv ej behöfver utställas till högre belopp, än 5oo,ooo R:dr, som det före i8i5 utgjorde.
Jag anhåller jemväl, att Rikets Ständer täckas taga uti öfvervägande hvad 63 och 64 §§.
Riksdagsordningen, i afseende å Creditivens begagnande och redogörelse, föreskrifva, på det att Rikets Ständers Stadganden i detta afseende måtte blifva så bestämde, alt intet tvifvel om deras grundlagsenlighet må kunna sättas uti fråga.
Jag anhåller om remiss häraf till StåtsUtskottet.
Friherre Anckarswärd> Carl Henrik„ uppläste följande:
Till vinnande af några säkra bestämda utgångspunkter för omdömet öfver Magazinsf-örvaJtningen under dess sednare perioder, anhåller jag, att StatsUtskottet måtte till Rikets Ständer uti Hufvudsummor uppgifva: 1:0
Den gamla Magazinsinrättningens ställning till behållningar och skulder, då denna af den gamla Styrelsen öfverlemnades till den vid sista Riksdag begärda UtredningsStyrelse. 5H. 7 Den i5 December f. m. 2:0
I hvad tillstånd, till förbättring eller försämring, denna inrättnings behållningar och sladder sig befunno, då de af UtrednjngsStyrelsen lill Kongl.
SlatsContoirets förvaltning öfverlemnades. 3:o Anhålles om StatsUtskottets undersökning och utlåtande, huruvida det verkeligen var på goda grunder, som 1827 års
Revisorer förvägrades delfående utaf det tillstånd, hvaruti Magazinsutredningen sig befann, då Förvaltningen, efter föregånget tillkännagifvande af fulländad utredning, tili Kongl. StatsGontoiret öfverlemnades. 4:o Begäres StatsUtskottets utlåtande, huruvida vid de år 1826 utur Kronans Magaziner, på våren och under sommaren, beviljade försäljningar nödig försiktighet och omsorg, ej mindre för Landets än för Statens bästa, blifvit iakttagne, 5:o Begäres StatsUtskottets upplysning, huruvida 1827 års Revisorer, till följd af 1828 års Riksdagsbeslut, bort få del af redovisningen för de å UndsättningsCreditivet disponerade, medel eller icke. 6:0 Anhålles om StatsUtskottets undersökning, huruvida UndsättningsCreditivet blifvit i fullkomlig öfverensstämmelse med Rikets Ständers föreskrifter disponeradt, och i hvilka delar afvikelser äg^ rum.
Den i5 December f. m. 99 7:0 Anhålles, att StatsUtskottet täcktes, så tidigt ske kan, lemna Rikets Ständer del af dess åsigter, huruvida sådane UndsättningsCreditiver icke böra en gång för alla upphöra, såsom ledande till en alltför känbar SLateförlust.
Friherre Anckarswärd , Carl Henrik j anförde skriftligen:
Då 1837 års räkenskaper för Statsverket nu böra vara afslutade, tager jag mig friheten fästa Rikets Ständers StatsIJtskotts uppmärksamhet å den fördel, som af deras reviderande skulle uppstå, genom Revisorernas deraf uppkommande, närmare förflyttning intill den tid, som möjligen kan komma under granskning.
Konungabrefvens och Protocollernes läsning intill närvarande tid anser jag som en följd.
Jag anhåller om remiss till StatsUtskottet.
Friherre Anckar swärd j, Carl Henrik > uppläste följande:
Då årliga anslaget för Armeens tross, utredning och beklädnad utgjort 319,000 R:dr, den indelta och värfvade Arme'en ♦ ioo Den i5 December f. m. likväl under detta anslag icke inbegripne; då årliga anslaget till Ärtilleri-förråderne utgjort 180,000 R:dr, anser jag nödigt, att Rikets Ständer upplysas om den hushållning, som vid dessa medels användande varit iakttagen.
De ofvannämnde ansia gssum mor nc hafva likväl sedan sista Riksdag utgjort ett sammanräknadt belopp af två och en half Million R:dr, som för mig visa sig hafva hort lemna andra resultater, än att förrådsbrister nu angifvas, såsom oundgängliga att fylla.
Om -vi med dessa anslag icke under fredens lugn förmå att åstadkomma nödig förkofran, ej mindre för våra förråder än för ArtilleriMateriellen, så ser det i sanning illa ut i anseende lill möjligheten att till— fredställa fordringarne i dessa delar.
Jag kan ej fatta, hvilka påkänningar utrednings-förråderne under freden kunna vidkännas, och jag anhåller, att StatsUtskottet måtte anställa en sträng och noggran undersökning till vinnande, af upplysning i anseende till alla de détailler, hvarigenom bristerne »tillkommit.
Sammaledes inser jag icke, hvilken stark slitning Artilleriets Materiel under den förflutna tiden kan hafva varit underkastad, hvadan jag, i hänseende dertill, af Stats - Den i.5
December f. ni. 101 Utskottet begär samma undersökning i anseende lill delta ämne.
Jag anhåller om remiss, lill StatsUtskottet.
Friherre Anckarswärd_, Carl Henriks anförde skriftligen: Rikets Ständers värdighet fordrar utan tvifvel, att aktningen för deras ombud, äfven bibeliålles uti ett stadgadt begrepp om de förvaltande myndigheter nes- förhållande till dessa Rikets Ständers ombud, hvilka, försedde med ett i Lagen stadgadt uppdrag, likmätigt 42 § Riksdagsordningen ej allenast äga tillgång till alla Kongl. StatsContoirets räkenskaper, protucoller och handlingar för de år Revisionen sträcker sig-, utan ock äga rätt att af StatsContoiret undfå de upplysningar och handlingar, sora de i öfrigt finna nödige för att efterse oell granska, huruvida utgiftcrne äro icke allenast öfverensstämmande med de fastställde Slätemo, och grundade på så väl dera, som Kongl. Maj:ts särskilda nådiga förordnanden, der sådane legat till grund för utbetalning-arne, utan ock med behöriga qvittencer, verificerade af dem, som ägt de anordnade medlen att uttaga och disponera.
Jag har ej uti Grundlagen kunnat finna det rum, som ställer Rikets Ständer, 102 Den i5 December f. m. deras Revisorer eller dessas åtgärder, under de förvaltande myndigheternes pröfning eller utlåtanden; och i min tanka har aldrig Rikets Ständers värdighet till den grad blifvit nedsatt, som uti Kongl. StatsContoirets utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse för 1827.
StatsContoiret har uti detta utlåtande, ifrån åliggandet att förklara sakförhållanden, ingått i bedömmandet af Revisorernes till deras Principaler afgifne motiver, till utgångspunkterne för deras handlingssätt, och derjemte tilltrott sig att af Instructionen för Rikets Ständers Revisorer, ej mindre än ifrån gällande lagar, söka stadga den grundsats , att derifrån icke hemtas anledning lill någon Rikets Ständers Revisorer lemnad rätt att fordra redovisning från de förvaltande verken.
Om Rikets Ständer fortfara att anse de i Grundlagen stadgade Revisioner öfver Statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning, vara utaf någon verklig vigt; så anser jag för min del af högsta nödvändighet, att så bestämda gränslinior uppdragas, i anseende till de förvaltande Verkens förhållanden till Rikets Ständers Revisorer, att all utväg till ett ytterligare förnärmande af Rikets Ständers värdighet betages dem, som ännu skulle äga böjelsen att, oansedt Grundlagens tydliga och bokstafliga stadgande, vilja göra ett försök i denna del.
Den i5 December f. m. io3 Jag tager mig i följd häraf friheten fästa Rikets Ständers uppmärksamhet 5 nödvändigheten, alt, i enlighet med 68 §.
Riksdagsordningen, utfärda en ny Instruclion för Rikets Ständers Revisorer, som komma att öfverse och granska StatsVerkets, Bunkens och RiksgäldsContoirets tillstånd, styrelse och förvaltning.
Då detta mål tillhörer StatsUtskottets handläggning, torde någon vägledning, i anseende till behofvet af en ny Instruction, kunna utur 1827 års RevisionsProtocoller hemtas ifrån de olika meningarne om Stadgandernes ordaförstånd uti den. nu. gäK lande Instructionen., Jag anhåller oni remiss till StatsUtskoltet.
Lades på. hordet.
Friherre A rickars wärd ^ Carl Henrikj uppläste följande:
Jag har sedan sista Riksdag icke funnit någon anledning att ändra min öfvertygelse rörande olämpligheten, att de i vår Statsförfattning så högst vigtige StatsSecrelerare-ljensterne äro försedde med, i min tanka , alldeles otillräcklige lönebelopp.
Min öfvertygelse är ännu, att desse tjenste!’ borde medföra de högsta lönevil - Den i5 December f. rä - kor inom hela Statshestyret; men jag anser mig dock för närvarande böra inskränka mitt förslag i denna del till den begäran, att StatsSecreterare-tjensterne måtte, till lönevilkoren, ställas i bredd med Stats,- Rådernes, då visserligen icke något giltigt skäl är för handen, hvarföre de böra till» godonjuta lägre aflöning än dessa..
Friherre Anckar swärd ^ Carl Henrik ^ anförde skriftligen:
Tullverkets organisation synes mig vid denna Riksdag, lika mycket som vid den förra, vara ett föremål för Rikets Ständers, uppmärksa let; och är det endast v afsigt att hålla min talan öppen i denna del, jag nu framställer nödvändigheten, för att framdeles få tillfälle utveckla mina åsigter öfver ämnet.
Lades på bordet, Friherre AnckarswärdCarl Henrik^ uppläste följande:
Som erfarenheten visat, huru Stats,- rayndigheterne ansett sig kunna tyda de uti 2 §. af Instructionen för Rikets Ständers Revisorer för desse utstakade åligganden, att, likmätigt 42 §•
Riksdagsordningen, äga rätt att af StatsContoiret undfå Den iS December f. m. de upplysningar och handlingar, som de finna nödige för att efterse och granska., huruvida utgifterne äro icke allenast öfverensstämmande med de fastställda Staterne, och grundade på så väl dem, som Kongl. Maj:ts särskilda Nådiga förordnanden, der sådane legat till grund för utbetalningarne, utan ock med behöriga qvittencer verificerade af dem, som ägt att de anordnade medlen uttaga och disponera; så anser jag angeläget att fästa Rikets Ständers StatsUtskolts. uppmärksamhet å Kongl. StatsGontorets vägran, att vid 1827 års Revision lemna tillfälle för den af Revisorerne begärda inventering utaf Kongl.
Räntekammaren. 42 §.
Riksdagsordningen innehåller likväl, att StatsContoiret bör, likasom Bancooch Piiksgäldsverken, i frågor om sjelfva redovisningen af medlen alla äskade upplysningar omedelbarligen meddela.
Jag anhåller att Rikets Ständers Statsutskott täckes vidtaga sådan åtgärd, som för framtiden undanrödjer ali möjlighet till missförstånd, i anseende till Lagens bokstafliga mening i detta hänseende.
I afseende å de af Kongl. StatsGontoiret till Revisorerne afgifne uppgifter om Kgl.
Räntekammarens tillstånd för vissa bestämda dagar, anhåller jag att StatsUtskottet måtte controllera dem, samt i öfrigt ådagalägga, huruvida Kongl. Räntekammarens io6 Den i5 December f. ni. inventering, såsom ingående uti nödvändigheten af en fullständig controll, vid framtida Revisioner bör äga rum eller icke.