Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta gäller om de enskilte; men en annan fråga erbjuder sig härvid i afseende på Banken.
Krononppbörden skall visserligen under hela tiden för skatternas indrifning efterhand lef Bih. lill R.
Prot. i850 $• tSöl. 6 Sami., i A/d., S Ilä/t. 7 50 Ranko-VtskolteU betänkande, AVo 24 vereras, men den slulliga lefvereringeH och den summariska redogörelsen behöfva ej vara verkställde före den 1 Maj.
Då man känner mängden af de göromål, som nligga uppbörds-tjeustemännen under denna tid, kan det med skäl sättas i fråga,, huruvida det, äfven emot ett betydligt arfvode skulle vara möjligt att af dem vänta att special-redogörelse för allt hvad å Bankolånen uppburits äfven göres färdig lii! den 1 Maj, upprättad med den noggranhet i afseende på namnen å fastigheter och ägare, samt på de med de sistnämnde inträffade förändringar, att misstag oell oreda vid bokföringen i Banken må kunna undvikas.
Hvem skall vidkännas ränte-förlhsten ifrån uppbördsdagen t. ex. i Februari till den tidigaste lefvereringstiden fram i Maj?
Banken kan det ej, utan rubbning i amorterings-planen — och för den enskilde blefve försakelsen af 2 eller flera månaders amortering en mera känbar uppoffring, än kostnaden och besväret vid direkt remiss till Banken.
Dessa betänkligheter ega rum i ännu högre grad, om i följd af försummad inbetalning vid uppbördsstämman, indrifuingen af Bankolånen, likasom andre restantier, icke redovisas förr än längre fram på sommaren.
Om man, roed iakttagande af dessa anmärkningar, söker göra sig reda för de göromål i Banken, som genom missförstånd, oriktiga uppgifter och fördröjda redovisningar i orterne skola förorsakas, synes det mig temligen klart, att förändringen ej kan leda till minskning i Bänkens förvaltningsbesvär eller omkostnad; och om man derjemte besinnar de möjliga farorna af medels förskingring innan de till Banken ingå — tidsutdrägten med den årliga amorteringen o. s. v., tror jag icke eller lättnaden och fördelarne för låntagarne kunna blifva verkliga.
Banken återstår alltid den besvärliga vigilansen af omkring 8000 fastighets-lån, i afseende på gäldenärers dödsfall eller obestånd eller ombyte af fastighetsegare, hvilken vigilans oafbrutet måste upprätthållas, så vida stora oredor och förluster för Banken skola kunna undvikas.
Flera andra vådor och olägenheter skulle kunna uppräknas, men jag tror det anförda vara tillräckligt för alt motivera min öfvertygelse att det föreslagna sättet för liqviderande af Bankens fastighets-lån icke är verkställbart eller ändamålsenligt.
Deremot anser äfven jag en reglering vara möjlig, hvarigenom innehafva!ne af.
Bankens fastighetslån lemnades tiilfälie att, på 2 eller 4 terminer af året, genom Btmko-VtskotleH Betänkande, A': o 24. 51 insättning i Landtränterierne afbörda sig de årliga inbotalningarne till Banken, hvarigenom mycken omgång och kostnad kunde för dessa i allmänhet icke stora och, till en betydlig del, verkligen små lån besparas iåntagarne.
Men verkställigheten fordrar en kännedom i ämnets alla delar och deribland en förändrad räkenskaps-method, som
Utskottet icke utan allt lör stor tidsuppoffring skulle kunna tillegna sig.
Jag har derföre varit af den tanka, att frågan härom borde öfverlemnas åt Ba*ikens Öfverstyrelse för att, sedan aila härvid förekommande omständigheter blifvit utredde, i detta ämne inkomma med ett förslag, som först vid Rikets Ständers nästa sammankomst skulle tagas under pröfning; och att vid denna riksdag gå längre, än till en sådan förberedande åtgärd, tror jag mig icke kunna tillstyrka.*
Uti denna reservation hafva instämt herrar Leifelt A., K. A.
Almgren, I.
F. Kl: mi man oell Ckr.
Sundin.
Vid 29:de punkten:
Åf herr Berg von Linde J.
A.:
Det förslag till öfverfly ttning å hypotheks-föreningarne af Bankens låne-rörelse mot pant af faslighet å landet, som på grund af ein inom (Jtskottet väckt motion, blifvit af kansli- och finans-afdeluingen framställdt, har Utskottet, med en rösts pluralitet förkastat och dymedelst förqväft.
Då emedlertid detta förslag, eller den idé, som ligger till grund derför, synes kunna medföra ett särdeles vigtigt inflytande, ej mindre på Bankens organisation och förvaltning, än äfven på dess verkningar å landets financiella ställning i allmänhet, anser jag mig böra, såsom min reservation, framlägga detta förslag till det afseende Rikets högloft.
Ständer kunna finna detsamma förtjena.
Det lyder, som följer: “Banko fuUmäktige bemyndigas att med sådana hypotheks-föreningar, ehvad de redan finnas eller framdeles varda inrättade, som utsträcka deras fastighets-belåning så, att den jemväl kommer mindre fastighets-egare till godo, å Bankens vägnar och under iakttagande af dess säkerhet, träffa aftal om öfverlåtelse på dessa hypotheks-föreningar af Bankens i laudifästigheter intecknade fordringar inom föreningarnes låne-distrikter, och af de kapital-afbetalningar, som å faslighets-lånen i förut stadgad ordning inflyta; börande för denna öf\erflyltniug, hvarigenom någon rubbning i de nuvarande låntagarnes förbindelser och rättigheter, sådana desamma genom intecknade skuldebref blifvit bestämda, icke får ega rum, följande vilkor i öfrigt iakttagas. 5'2 Banko-Utskottets Betänkande, iV.u 2t. l:o
Att öfverflyttning af Bankens intecknade fordringar ej må ske utan medi vederdörande låntagares begifvande; 2:o
Att sådan hypotheks-förening,. med hvilken aftal slutas, till Banken för deöfvert agne- lånens kapital-återstod och summan af kapital-afbet aln ingar,, aflcmnar obligationer af motsvarig! belopp, löpande med 4 proc. ränta och. affall ad i sådan form,, att fullmäktige finna dem för Bankens ändamål användbara; Skolande den å de öfvertagna lånen upplupna ränta särskildt
Banken godtgöras enligt öfverenskommelse; 3:o
Att minimum för den låne-rätt, som hädanefter tillkommer fastighets-egareå landet, ej må af hypotheks-förening sättas högre, än 400 r:dr banko; 4:o
Att de reglements-förändringar, som för öfverflyttningens utförande blifva nödvändiga, efter öfverläggning med fullmäktige beslutas och Kongl. Majus nådiga pröfning underställas, samt att rättelse,, tillägg eller upphäfvande af då beslutade förändringar ej må ega rum utan fullmäktiges begifvande; 5:o
Fullmäktige skola genom utsedt ombud deltaga uti de årliga revisionerna af liypotheks-förenings räkenskaper; 6:o Hypotheks-förening, hvarmed öfverenskommelse om fästighels-lånerörclses. öfvertagande kan träffas, undfår kreditiv i Banken till belopp af högst 100,000 r:dr,. mot skyldighet dels att för de å kreditivet dragna summor erlägga tre procent ränta, och dels att vid uttag å kreditiv, som icke må ske tili lägre belopp än 1000 r:dr banko, begagna handskrifna assignationer“.
Den grundsats, som i detta förslag innefattas är icke nv.
Vid 1834 och 1835 årens riksdag väcktes motion i enahanda syftning; I anledning luara!
Utskottet då förklarade sig anse förslaget vara till princip, riktning och syftemål sådant,, att dess upptagande framdeles, då hypotheks-föreningar inom flera provinser hunnit bildas och för sina afsedda ändamål kommit i verksamhet, bör kunna både för Banken och jordbruks-näringen blifva af gagnelig inflytelse.
Nu äro sådana föreningar bildade och i full verksamhet, och tiden synes således vara inne att gifva tillämpning åt det gagneligt ansedda förslaget.
Den kreditiv-rätt i Banken, som Utskottet velat inrymma åt Hvpotheks— föreningarne befarar jag icke kan af dem begagnas på det dervid fästade vilkor att Banko^Utskuttets Betänkande, A’.o 24.
53 fåne-ritten skulle nedsätta» till ett minimum af 400 r:dr banko.
Föreningarnes lånerörelse skulle utan tvifvel genom en sådan1 nedsättning ökas högst betydligt, och den derigenom uppkommande svårigheten alt tillfredsställa lånebehofvcn ingalunda komma att motvägas af den föreslagna högsta krediliv-rälten å ett belopp af 100,000 r:dr.
Vid 1834 och 1835 årens riksdag beslölo Rikets Ständer, i ändamål att framkalla Hypotheks-föreiiingar, alt åt sådana bevilja krcditiv-rätt i Banken å högst 300,000 r:dr banko, mot vilkor, vida förmånligare än de nu föreslagne, hvilket ock, som bekant är, lyckades, men vid sednastc riksdag beslutade Rikets Ständer att indraga dessa kreditiv, såsom skäl hvarför anfördes: „att afsigten dermed synes hafva rvarit alt uppmuntra till Hypotheks-föreningars stiftande, men ingalunda, att sedan „Ilypotheks-förcning redan uppstått och trädt i full verksamhet, förmedelst kreditiv rfrån Banken understödja vissa låne-operationer, hvilka för en sådan förenings idéo „äro mera fremmande.®
Den Ilypolheks-förening, om hvilkens operationer och förvaltning jag eger kännedom, nemligen den Skånska, har under dess femtonåriga tillvaro icke inlåtit sig i några så beskaffade låne-operationer, som i ofvananförde yttrande låra varit afsedda, och ej eller för annat äudamål i något afseende missbrukat den kreditiv-rätl, som utgjorde ett vilkor för densammas bildande, och den hade således måhända bordt kunna trygga sig vid beståndet af detta, för dess upkomst utlofvade vilkor.
Att denna förening varit nyttig, torde ledamöter af alla Riks-stånden från provinsen kunna vitsorda; och att mindre jordegare icke äro utestängde från delaktighet deri visar sig deraf, att enligt offieielt intyg af föreningens kamererare, utaf 1071 låntagare, 954 äro medlemmar af Bonde-ståndet.
Häruti har hr Bogeman, C. A., instämt.
Af hr doktor Thomander: „Emot Utskottets beslut om kreditivrätts beviljande åt Hypoteks-föreniugarne, får jag mig vördsamt reservera.
Det hufvudvilkor, som jag för min del hade fästat vid detta beviljande, har af Utskottet blifvit förkastadt med 14 röster mot 13.
Detta vilkor innefattade skyldighet för bemälde föreningar, att i ordning och på sätt, som i detalj var föreslaget, öfvertaga fastighetslånen.
Jag hade trott fördelar härigenom uppkomma för banken, Ilypotheksföreningarna och låutagarue, derest saken rätt ordnades.
Kontrapropositionen vann seger i Utskottets plenum, sedan den förra meningen på afdelningen haft öfverhand.
Derigenom att majoriteten måst gå mera anfallsvis tillväga under öfverlägg - 54 Banko-Utxkotlet* Betänkande, B.o 2t. ningarna, för att få öfverflytt ningsfrågan undanröjd, har, efter mitt förmenando, Utskottets förslag blifvit till den grad ofullständigt, att den i motiveringen åsyftade fördelen för lägre jord-lotters egare, att få ingå i Hypolheks-föreiiingame, kari fullkomligen omintetgöras genom de respektive reglementcrnas innehåll i andra delar.
Till ytterligare trygghet, anser jag följande vilkor hafva bordt tilläggas, nemligen: a) att till grund för belånings-rälten i Ilypothek*-förcning, bör läggas antingen ett visst års eller också medelbeloppet af vissa åis laxerings-värdc; b) att i händelse flera lån med fullständiga och goda handlingar på samma dag ingått, de på mindre summor ega företrädesrätt, samt att, i händelse af lika Ignesunnnor, företrädes-råtten bestämmes genom lottning-; c) att banken berättigas att genom ombud deltaga i den årliga revisionen uf
Hyp othcks-förcuingens räkenskaper och förvaltning.
Jag anser det tillika hafva ålegat Utskottet att sig utlåt® öfver användandet af de till kreditiv för Hypotheks-föreningarna afseddo 500,000 rdr, för den händelse, att större eller mindre del deraf ej skulle blifva på här föreslaget sätt anväml.
Af hr Professor Agardh: “mot Utskottets beslut att bevilja Ilypotheks-föraningarne kreditiv-rätt, med vilkor alt de nedsätta sitt minimum af B eldning s-r ätt till 400 r:dr, får jag vördsamt reservera mig.
Genom alt inlägga ett sådant vilkor för kreditiv-rättens beviljande, binder banken denna del af lånerörelsen på helt annat sätt än sina öfriga lånerörelse-grenar, och kan ej mer fritt disponera öfver denna del.
En sådan väg kan blifva farlig att beträda.
Så länge det med bankens egen säkerhet och principerna för dess lånerörelse är öfverensstämmande, vill jag för min del gerna tillstyrka att banken, utan att fästa något vilkor, beviljar Hypotheksföreningarne kreditiv-rätt, och jag anser dem till följe af Rikets Stände;s löfte vi l 1834 års riksdag, nära nog dertill berättigade.
Deremot anser jag räntan böra eiläggas med 5 procent, och ej, såsom Utskottet föreslagit, med 4; I-Iypotheks-föremngarne äro enskilta inrättningar, som ej stå under statens kontroll, hvilkas vinst tillfaller dem sjelfve; de böra salund?, med undantag af kreditivens belopp, ej åtnjuta bättre förmåner än hvar och en enskilt kassa-kredifiiv-tagare..
Serdeles skulle jag önska att banken med kreditiv-rätt, äfven större än den nu föreslagna, understödde de Hypotheks-föreningar, som röra sig endast med inhemska penningar, Banko-Utskotiels Betänkande, ;V:o 2-?: 55 för att ej tvinga dessa att, i likhet med de öfriga, skuldsätta sig utomlands'.
Ben utländska skuldsättning, hvari cn del af dessa föreningar invecklat heta provinser, bör deremot ingalunda uppmuntras.
I hvilka förvecklingar dessa utländska penning-transaktioner, i förening nied dea vissa Hypotheks-föreningar medgiPua rättighet af en serskildt taxering bredvid den officiella, kunna inleda fäderneslandet, fr svårt alt nu förutse, men i min tanka borde statsmakterna deråt egna större uppmärksamhet, än som hittills varit fallet.
Uti denna reservation hafva sig förenat hr professor Selander och hr K. A. Almgren.
Af hr doktor Sandberg: “Vid 1844—45 årens riksdag medgafs kreditiv-rätt åt Ilypolheks-föreningarne, men 1847—48 ansåg man att banken icke borde understödja vissa lån e<-oper a tioner, hvilka för dessa föreningars idé äro mera främmande, hvarföre Utskottet då föreslog och Ständerna b i fö 11 o kreditivernas indragande, samt att några dylika hädanefter ej skulle Hypotheks-föreningarne beviljas.
Vid innevarande riksdag synes åter den opinion göra sig gällande, alt
Riksbanken bör understödja de enskilda Ilypolheks-föreningarne med kassa-kreditiv; men då jag icke kunnat instämma uti detta förslag, anhåller jag att deremot få mig reserver».
Om en Hypotheks-förening har kreditiv-rätt i banken, och äfven i banken insätter en mindre summa på depositions-räkuingen, så kan Hypotheks-föreningen utfärda en mängd assignationer på banken, hvilka cirkulera såsom mynt, och låta öfverflytta från sin kreditiv- till sin depositions—räkning hvad som nätt och jemnt erford astor att iu'ösa dess utelöpande assignationer, i den mån de presenteras i banken.
Genom de öfriga räntelösa assignationerna, som under en längre tid kunna vaja i omlopp, bilda Hypotheks-föreningarne en privat-hanks-rörelse, hvilken det icke kan vara förenligt med Riks-bankens sanna fördel att understödja medelst förmånliga kreditiver emot 4 procent ränta.
Betta är icke blott en förespegling, utan det är något, som verkligen eger rum, ty för några dagar sedan innehade jag sådana Östgötha Hygotheks-förenings assignationer på 20 rdr bko, hvilka alltså i denna stund cirkulera såsom mynt.
Då Hypotheks-föreningarne bildades, angafs det såsom ändamål, att, genom amorterings-lån, emot billig rönta småningom befria svenska jordegare ifrån sina,- 50 Batrko-UlsfcotMs Betänkande, K» 21. skalder; men ingalunda angafs det såsom något riksgagneligt ändamål, att hos utlänningen skuldsätta Sveriges jord och fastigheter för 20,000,000 r:dr bko, såsom nu verkligen skett.
Huru oföidelaktigt denna åtgärd måste inverka på riksbanken, är lätt att inse, och att riks-banken nu skall bevilja dem kassa-kreditiv på förmåhliga vilkor, såsom prtemium för dylika finans-operationer, synes mig vara något för mycket begärdt.
Når konjunkturerna äro svåra och missgynnande, kunna Hypotheks-föreningarne draga på sina kassa-kreditiv i banken och använda de erhållna penningarne lill silfver-uttagning för liqvid af ränta och amortissement på deras utländska skulder.
Uti en kritisk tidpunkt skulle då banken utlemna sedlar på goda vilkor till låntagare, som genast kunna använda samma sedlar till att undergräfva bankens realisations-förmåga.
Detta synes mig icke heller öfverensstämma med den omtänksamhet för bankens väl, som Utskottet framför allt bör ådagalägga.
För att vinna sympathier för den föreslagna åtgärden, har man stadgat sådane vilkor, att de Hypotheks-föreningar, som vilja begagna sig af denna kreditiv—ratt, skola både nedsätta mioimi-summan för utlemnande af lån till 400 rdr, samt äfven medgifva mindre hemmansegare inträde såsom låntagare.
Detta är visst godt och väl; men huru dessa vilkor låta förena sig med de närvarande Hypotheks-förcningarnes reglementen och ådagalagdc tendens, är en annan fråga.
Den föreslagne minimisummnn anses låg, men är dock dubbelt större än de minsta fastighetslån, riksbanken utlemnar, och i alla fall tviflar jag högligen, att rätt många smärre jordegare blifva hugnade med amorteringslån från dessa inrättningar, som hufvudsakligen afse det större jordbruks-intresset i landet, samt dess utvidgning och förstoring.
Man har nu tagit en half million r:dr ifrån fonden för belåning af aktier och publika papper och deraf bildat kreditiv-fond för hypolheks-föreningarne, på det att dessa skulle understödja små jordegare med amorterings-lån, hvilka dock aldrig lära meddelas på lika fördelaktiga vilkor, som i riks-banken.
I riks-banken erhållas de för 4 proc. ränta och amorteras på 28 år: i hypotheks-föreningarne mot 5 proc. ränta på omkring 40 års amorterings-tid.
Är det fullt allvar att bevilja mindre jordägare någon ytterligare utväg till erhållande af sådana låne-understöd, genom hvilka de efter - Hariko-Vtskolléts Betänkande, N:o 24. 57 efterhand kunna blifva skuldfria på sin jordtorfva, så yrkar jag att man öfverflyttar denna halfva millionen från publika pappers belåning direkte' till fastighets-lånefonden, som då skulle erhålla det belopp af 7 millioner r.dr, sorn sisllidne Riksdags Banko-utskott föreslog, och sorn ingalunda är för mycket för det mindre jordbruksintresset, som äfven häraf skall dela med sig åt städernes husägare, då låne-fonderna för andra intressen utgöra omkring 20,000,000 r:dr.
För fastighets lånen inom halfva taxerings-värdet at mindre hemman innehar Banken de säkraste dokumenter som kunna finnas; sådana låntagare använda icke de erhållna penningarna till silfveruttagning; och dylika amorterings-lån äro de enda, som verkligen kunna gagna innehafvaren.
Ännu fördelaktigare skulle de blifva, om det vore möjligt, att, såsom nu är i fråga, tillfälle kunde beredas för låntagaren att hemma i siri ort-, utan kostnad och omgång, årligen få inbetala ränta och amorterings-procent äfven på de fastighets-lån som lian erhållit i riks-banken.
Hr doctor Grafström och riksdags-fullmäktigen Lars Olsson från Stora Kopparbergs län hafva instämt i denna reservation; samt Af hr P. J. Lagergren: “Uti Utskottets förslag att bestämma den största summa, som af någon hypotheks-förcning får begagnas såsom kassa-kreditiv till 100,000 r:dr banko, har jag icke instämt.
Jag har ansett detta maximum böra sättas till 150,000 r:dr; och skälen till denna min åsigt äro följande: l:o Då vilkoret för beviljandet af kreditiv-rättcn är, att hypotheks-föreningarne skulle nedflytta låne-rätten till ett så lågt minimum, som 400 r.dr, i ändamål att dermed befrämja mindre jordägares inträdande uti dessa föreningar, synes mig att den fördel, som deremot erbjudes hypotheks-föreningarne borde, så långt den för ändamålet anslagne total-summan för dessa kreditiver mcdgifver, någorlunda lämpas efter den utvidgade hypotheks-utlåningen; 2:o
För närvarande äro endast tre hypotheks-föreningar i verksamhet, och, i följd häraf, skulle af den anslagna kreditiv-fonden allenast •§.delar kunna göras disponibla, och de |:tedelarne ligga overksamma hos Banken, hvilket, efter min tanka, under vuvarande förhållanden icke är tjenligt eller ändamålsenligt; 3:o
Det skäl, att en sådan disposition lemnade frihet att äfven åt de hypotheks Bih. till R.
Prot. 1S50 f tS.U. 6 Samt. i A/d.
S Hafi. 8 58 Bnnko-Vtskolteft Betänkande, IV:o 24. föreningar, som nu sägas vara på väg att bilda sig, medgifva kreditiv—rätt, kan jag ej finna giltigt, först emedan dessa föreningar icke ännu i verkligheten existera, och sedan derföre, att fastställandet af den högre maximi-summan 150,000 r:dr ingalunda utesluter möjligheten att vid nästa kreditiv-reglering fördela hela anslaget emellan de existerande föreningar, som vilja underkasta sig det af Utskottet föreslagna vilkor.
Sättet för en sådan reglering har redan en gång varit utstakadt, nemligen genom 2 mom. i 197 §. af det vid 1844 och 1845 årens riksdag för Banken utfärdade reglemente, hvilket mom. hade följande lydelse: “I händelse flera inrättningar af enahanda slag på en gång och för större belopp, än den dertill anvisade fonden medgifver, anmäla sig till dylika kreditivs erhållande, komma de dertill anslagne medel att, efter fullmäktiges ompröfvaude, fördelas emellan de inrättningar, hvilka tillhöra samma klass."
Häruti har hr Bogeman, C. A. instämt.
Vid 30:de punkten :
Rinman: ”Mot det beslut, hvarigenom Banko-utskottet afslagit min motion om öppnandet af upp- och afskrifnings-räkning i Rikets Ständers bank, får jag mig reservera.
Då det åligger banken, enligt 54 § af 1668 års Banko-ordning att ttupplåna fruktlöst liggande kapitaler,,, hade jag trott, att man någon gång skulle börja att göra delta bankens hufvudvilkor till en sanning.
Man befarar, att de insatta medlen möjligen icke alltid kunna göras fruktbärande, och att följaktligen den af mig föreslagna ränta å 3 procent, kunde blifva en förlust för banken, men ingenting hindrar att använda dem för Handels- och Nårings-diskonten, likasom de från Stockholms sparbank upplånta medel.
Jag tror att man mycket väl kunnat öppna en sådan räkning, som jag föreslagit, till obegränsadt belopp, men för att först vinna någon erfarenhet i saken, föreslog jag att maximum af upplåningen skulle bestämmas till en million riksdaler banko.
Enklast vore att utgifva tre procents obligationer på 6 veckors uppsägning.
Utom den fördel, som tillskyndades det allmänna derigenom, att personer, som eljest måste för förräntningeu af sina medel, vända sig till den första rådgifvare de stötte på, egde ett säkert förvaringsställe för de besparingar, som nu förstöras genom slöseri eller oförstånd, hade man den vinst, att man började beträda banan för ett bättre bank-system*.
I denna motion hafva hrr K. A.
Almgren, L.
Bergman och J F.
Ekenman Banko-Utskottets Betänkande, Ä:o 24.
59 instämt; hvarförutan hr P, J. Lagergren förklarat, att han hufvudsakligen instämde i samma reservation, dock med undantag af förslaget om 3 procents obligationers utgifvande, hvilket han ansåg för sjelfva idéen om en upp- och afskrifnings-rörelse främmande.
Vid 3l:a punkten:
Af hr Åkerman F.: “Jag har icke deltagit i Utskottets tillstyrkande att öka de redan existerande
Banko-diskont-lånekontoren med ett ytterligare sådant på Gottland.
Instämmande i öfrige Utskotts-ledamöters åsigt, att man borde efterkomma de i alla stånd uttalade önskningar, att Öus innevånare måtte beredas nu saknade fördelar i afseende på
Iåns erhållande, hade jag trott sådant kunna åstadkommas, lämpligast både för banken och ön, derigenom, att banken emot låg ränta förskjöte ett kapital af 200,000 r:dr bko, såvida ett bolag på ön bildades, för att dermed för egen räkning och risk bedrifva Bankrörelse.
Man hade ock då kunnat — att jag så må uttrycka mig — under lugna tider — bestämma vilkoreu och sättet förjj en privatbank-rörelse med Riks-bankens sedlar.
Men Utskottets pluralitet, fastän i allmänhet delande den taukan, att Bankens Diskont-utlåning såsom den nu bedrifves, ej är den lämpligaste, har lyssnat till den inom Utskottet gjorde uppgift, att på Gottland ett bolag för ofvannämnde ändamål icke skulle kunna komma till stånd.
Jag har icke samma fruktan, öfvertygad derom, att i händelse behofvet och öuskningarne för erhållande af en låne-inrättning på ön, varit i den grad för handen, som i motionerne uppgifves, man val ock kommit till rälta med fullgörande af det föreslagne ofvannämnde vilkoret.
Man har sökt förekomma, det kostnaderne för aflöning af fyra Direktörer, Banko-ombud, Kontors-tjenstemän m. m. icke skulle medtaga en god del af räntan å lnne-kapitalet, derigenom, att man uppställt såsom ett vilkor, det dessa kostnader ej finge öfverstiga 3,080 r:dr banko.
Detta vilkor skall nog till en början iakttagas, men får det nya Låne-kontoret väl en gång en befästad existcnce, torde det icke blifva svårt för kontorets vänner att ådagalägga nödvändigheten af detta anslags ökande.®
Uti hvilken reservation hr Berg von Linde, J. A., samt hr Falhem, E. E instämt. 60 Banko-Utskottets Betänkande., lS:o 24:
Af hr doktor Thomander-.