Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag ej vill upptaga tiden med uppräknande af en mängd farhågor, sorn äro nödvändiga med en sådan representation sora vår, enär de granskande ombuden ej på 3 å 4 år få se hvad som passerat, i följd hvaraf oreda uppkommer just af oanmärkta oordningar, skall jag öfverlemna åt framtiden att bedomina, huruvida jag sorn en narr föreställt mig hvad sorn ej inträffat.
Önskande, att Ridderskapet och Adeln mätte undandraga sig att besluta bifall till ifrågavarande förslag, får jag erinra, att missbruk äro lika vådliga för Regeringen, som för Folket.
Striden är ej emellan Statsmakterne, den är emellan Konungens Embetsmän och Rikets Ständer.
Jag anhåller om proposition till afslag å Utskottets Utlåtande.
Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard; Jag bar äfven varit en bland dem, som hyst önskningar om förslag ifrån Styrelsen, i synnerhet uti financiella och stats-ekono - I(JU Den i5 Januari i f. ra. miska frågor, på det de olika intressena ej skulle föranleda osammanhängande beslut; men jag tillstår, att jag sist af allt väntat ett förslag rörande Rikets Ständers controllör, enär i Riksdagsordningen står, att Rikets Ständer sjelfve skola utfärda Instruction för deras Revisorer.
Jag anser ej ett afslag riktigt, annorlunda än genom återremiss, men som praxis redan insmugit sig att afslå Utlåtanden, då de första gången från Utskott inkomma, och en återremiss ej kan medföra annat resultat an afslag, emedan tre Stånd antagit förslaget, skall jag denna gång förena mig med dem, sorn genast yrka afslag.
Huruvida resultatet, såsom Herr Tham yttrat, förekommer missämja, skall framtiden utvisa.
Jag befarar, att det kommer att underhålla missämjan, och önskar uppriktigt, att jag ej måtte blifva sannspådd.
För min del protesterar jag emot berörde förslag till Instruction, oell yrkar afslag å Utlåtandet derom.
Det bittra klander Utskottet fått uppbära för dess åtgärd 1 denna fråga, föranleder mig till den Önskan, att 3:ne RiksStånds redan fattade beslut ej måtte hafva satt Utskottet utom tillfälle, att på ett nöjaktigt sätt besvara de gjorde invändningarne.
För Utskottet hade det i sanning varit mera önskansvärdt, att Rikets Ständer i en fråga, sorn så nära rörer deras rättigheter, Den ij Januari i f. ni. begagnat den närmare pröfnings- oell beslutanderätt Grundlagen erbjuder, än att nu finna sig belastadt med bela tyngden af ansvaret.
I hufvudsaken instämmer jag till alla delar med Herr Lefren.
Då Utskottet hufvudsakligen tillstyrkt antagandet af Kongl. Maj:ts Förslag, har det endast räckt banden till jemnande af de tvistigheter, som obestämda föreskrifter, i afseende på Revisorernes granskningsrätt, vållat mellan Styrelsen och Nationens ombud.
Uti hela detta förslag skall den fördomsfria pröfningen ej upptäcka en enda rad, som inskränker eller försvårar denna rättighets utöfvande; hvarföre jag ock tillstyrker förslagets antagande.
Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm Carl Axel:
Jag får börja med den förklaring, att jag ej ämnar förlänga discussionen i hufvudsaken; men jag är skyldig mig sjelf att bemöta hvad Herr Ribbing yttrat.
Han har sagt, att 5o,ooo R:dr af Krutmedlen blifvit undanliållne RiksgaldsContoiret.
Måhända kunde den slutsats dragas, att man deraf genom egennytta haft enskild förtjenst.
Jag får då påminna Ridderskapet och Adeln, att jag af Kongl. Maj:t erhöll uppdrag att vårda krutförsäljningen under några år.
Hvad som inrikes förbrukades, insattes i KrigsCollegium; hvad som såldes utrikes, var mig anförtrodt jemte en iga Den i5 Januarii f. in. ledamot i KrigsGollegium, samt insattes äfven i Collegium.
Det ena sorn det andra stod i Banken till disposition af ArtillerieDepartementet.
Det Leror af Herr Ribbing, att underrätta sig derom, att medlen blifvit i Banken insatte, och att sådäne medel ej få af enskilte lyftas utan lill följd af Collegii till Protocollet fattade beslut.
Ingen enskild vinning bar således kunnat äga rum.
DetLa liar jag ansedt mig böra anföra icke till mitt urskuldande, men för att freda mig från en möjligen uppkommande orättvis misstanka.
Grefve Horn: 56 §.
RegeringsFormen lyder sålunda:
Utskottens förslag skola först i Stäntlens Plena framställas till ari tagande eller förkastande utan förändringar eller tillsatser.
Göras dervid i Ståndens Plena sdidan e anmärkningarj som hindra antagandet, erhålle Utskottet del af desse anmärkningar, för att derefter förslagen ytterligare gran~ ska och jemka etc.
Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln, om icke, enär BondeStåndets
ProtoeollsUtdrag innehåller, att Instructionen ej blifvit antagen, utan a:ne §§. förkastade, det är att förmoda, att Utlåtandet blifvit af BondeStåndet återremitteradt.
Jag hoppas derföre, att Ridderskapet och Adeln äfven skall göra detsamma.
StatsUtskottet kommer då i tillfälle att afgifva ett försvar för sina åsigter, eller att för - Den i5 Januarii f. ra. förändra sitt beslut till följd af de vigtiga anmärkningar, som blifvit gjorda.
Skulle en ålerremiss, hvilken jag bestämdt yrkar, förvägras, förenar jag mig i den åsigt Herr Ribbing framställt, att det ej blifver möjligt för Herr Grefven och LandtMarskalken att framställa proposition hvarken till antagande eller förkastande af Utlåtandet.
Grefve af Wetterstedt har, såsom Konungens Rådgifvare, frågat, huru 68 §.
Riksdagsordningen skall anses.
Må det tillåtas mig, att såsom svarande vända mig till Konungens Rådgifvare.
Jag åberopar Herr Hjertås och Herr Ribbings yttranden, samt beklagar, att Grefve af Wetterstedt ej kunnat fatta så enkla ordalag.
Man bör likväl ej undra deröfver hos en person, som contrasigneratskrifvelsen den 4 December i8a3, samt åsidosatt och våldfört Svenska Folkets rättigheter.
Jag anhåller, att i minnet få återföra hvad lian då tillstyrkt Konungen att till Rikets Ständer yttra, nemligen: ”Att Kongl. Maj:t, under närvarande ”förhållanden, icke medgifver Rikets Ständer ”eller deras Revisorer någon grauskningsrätt ”öfver andre Cassör och Räkenskaper, än hit— ”tills brukligt varit, med tillägg af de, i ”Kongl.
Majrts Nådiga Skrifvelse af den 28 ”Februarii (såsom motsvarighet för de, af ”Rikets Ständer, äskade, men uteblefne förtydligade föreskrifter för deras Revisorer), ”uppräknade TullVerkets, MilitiaeBoställs, 57 H. »94 Den i5 Januarii f. ni. ”Krigsmanshus- och SeraphimerGillets, från ”allmänna bidrag härrörande, fonder och ”räkenskaper ”Att Kongl. Maj:t, med stöd af 68 §.
”RiksdagsOrdningens ordagranna lydelse, ej ”erkänner omfånget för denna granskning ”lagligen kunna utsträckas, vid hvarje Revision, utöfver 2:ne års afslutade Räken”skaper ”Att Kongl. Maj:t icke kan gilla, och ”derföre ej till vederbörandes efterrättelse ”utfärda, den af Rikets Ständer, i underdånig skrifvelse af den i o November föreslag”ne nya Instruction för deras Revisorer af ”Statsverket, men anser Instructionen af den ”10 Junii 1812, till sin kraft och verkan, ”gällande;—Att med ändring af hvad 5 §. ”af denna Instruction innehåller, att Revi”sorernes Berättelse om Statsverket skall i ”RiddarhusCanzliets Archiv förseglad förva”ras, till nästa Riksdag, för att då lill Ri”kets Ständer aflemnas, Kongl. Maj:t i så ”måtto vill bifalla Rikets Ständers förslag, ”i afseende på denna Berättelses tryckning ”och allmängörande, att detta, genom Kongl. ”Maj:ts Nådiga försorg, kommer att äga rum ”i förening med de Embetsverks svar och ”förklaringar, emot hvilka Revisorernes an”märkningar blifvit rigtade;” ”Att Kongl.
Maj:t icke medgifver Tull”medlens adefverering till RiksgäldsContoiret, ”såsom en i Dess administrerande myndighet
Den i5 J a n u a r i i f. m. ”ingripande och för öfrigt lill onödig omgång ”ledande åtgärd; i följd hvarafRiksgäldsCon”toirets uppköp af Vexlar, för StalsContoi”rets behof, skulle förfalla;” ”Och slutligen, alt Kongl. Maj:t, i afseende på Creditivernes begagnande och re”dogörelsen derföre, skall noga iakttaga hvad ”63 och 64 §§.
Riksdagsordningen, i detta afseende, föreskrifva, utan medgifvande af Sådana vilkor och föreskrifter, som deremot ”kunna vara stridande.” ”Om hvilket allt Kongl.
Maj:t skall låta ”nödige befallningar lill vederbörande Embetsverk, i hvad dem rörer, i Nåder utfärda.
” Efter ett så bestämdt förklarande synes det som Rikets Ständer borde förekomma, att samma strid ånyo må uppkomma genom en af Kongl. Maj:t ytterligare vägrad sanction å Instructionen, hvilken vägran äfven nu skulle kunna inträffa , då StatsUtskottet ej i allo antagit Kongl. Majrts förslag.
Jag hemställer således, att till förekommande af all ytterligare strid, förslaget må återremitteras, och att, på det Ständerne ej må ännu en gång utsätta sig för en vägrad sanction, StatsUtskottet må frångå de ide'er till Instruclion det framställt, samt inskränka föreskriften till 68 §.
Då hvad Herr Grefve r>7 h. '' i3* Den i5 Ja nu ari i f. m. Löwenhielm sist yttrat, torde vara i färskt minne, hänvisar jag dem af Ridderskapet och Adeln, hvilka åstunda alt närmare granska förhållandet, till i8a5 och 1827 årens RevisionsBerättelser.
Af dem skall man finna, att anmärkningar blifvit gjorde i det afseende jag omtalat, och att de äfven af Kongl. Majit blifvit godkände.
Jag har blott anfört denna sak, såsom exempel, huru Staten kan gå miste om sin rätt för det Revisorerne ej kunna följa förvaltningen så nära inpå tiden som möjligt.
De ifrågavarande medlen skulle gå till RiksgäldsContoiret, fastän i omväg genom StatsContoiret.
Räntan under tiden utgör förlusten.
Jag vill ej uppehålla mig vid hvad Herr Tham yttrat, att Revisorerne såsom enskilte personer skulle hafva större rättigheter, än såsom autoritet.
I den §. af Tryckfrihetslagen, som handlar om rättigheten att få se allmänna Verks handlingar, står ej omtaladt hvarken personer eller autorileter, utan der står, att en hvar skall äga denna rätt, och jag vet ej, huru ett Collegium tillexempel skulle kunna hindras att få sådane upplysningar, om de af detsamma begärdes.
En autoritet kan väl icke hafva mindre rättighet, än hvarje enskild man.
Dertill kommer att, om Herr Thams sats anlages, synes det som man fruktade för anseendet hos Revisorerne.
Men, mine Herrar, i ett fritt samhälle får man ej anseende, endast för det man är en autoritet, om man ej genom sitt förhållande D c ii 15 J a b u a r i i f. m. '97 derjemte (orljenar det.
Göras orikliga anmärkningar , äro de ej farliga; de återfalla på oell skada dem, som gjort dem, mycket mera än dem, hvilka äro deras föremål.
Slutligen då den siste Talaren yrkat återremiss, förenar jag mig med honom deruti, på det skäl, att jag så mycket som möjligt vili aflägsna den stund, då ifrån LandtMarskalksstolen fråga blir om proposition till antagande af förslaget.
Jag önskar, att Utskottet, hvars ena Ledamot sagt, att anmärkningarne hvila tungt på Utskottet, vid återremissen må få tillfälle så redigera instructionen, alt LandlMarskalken finnér sig kunna framställa proposition derå.
Jag skall ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med något yttrande i sjelfva saken, utan endast åberopa min reservation mot Utskottets Utlåtande, och deras anföranden, hvilka här talat emot bifall derå.
Men jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på sättet att uttrycka sitt ogillande.
Tvenne Ledamöter hafva yrkat återremiss; Grefve Horn, emedan Utlåtandet destomindre kunde framställas till bifall, som det inncliölle alternatifva förslag, och man ej kunde antaga någotdera, med uteslutande af det andra, när Utlåtandet första gången föreliades, och följagtligen icke kunde med förändringar bifallås; Herr Ribbing, emedan StatsUlskatlets förklaring tarfvades öfver en Den i5 Ja nu ar i i f. m. mängd väsendtliga anmärkningar, sorn blifvit gjorda både öfver dess sätt, att behandla frågan, och öfver de förslag, detafgifvit.—
Men hvad alternativen beträffar, så täckes Ridderskapet och Adeln af Utlåtandet inhemta, att de endast afse Revisionernas hållande hvart eller hvartannat år, alltefter som grundlagsfrågan derom kunde blifva hos Stånden afgjord.
Enär nu Ridderskapet och Adeln för sin del redan ansett Revisionerna böra blifva årliga; följer af detta föregående beslut, att bifall till Utskottets Utlåtande skulle innebära godkännande af det alternatif, som afser årliga revisioner.
I detta hänseende behöfves således ingen återremiss, utan framställning kan göras på bifall eller afslag.
Att blott för inhämtandet af StatsUtskottets förklaring öfver gjorda anmärkningar, återremittera Utlåtandet vore utan ändamål; tj förhållandet synes vara med denna, såsom med en remiss till IiammarCollegium, hvarom Carl XI förmäles hafva yttrat: ”det lyster mig se, huru Kammaren varder detta förklarandes; ty det låter ”sig icke förklara.”
Jag tror dessutom icke att något bevis på denna förmodan vinnes genom åter remissen; ty StatsUtskottet undviker utan tvifvel allt försök till förklaring, genom tillkännagifvandet, att Utlåtandet redan blifvit af tre Stånd bifallet, och följagteligen äger kraft af Rikets Ständers beslut, ehvad det fjerde Ståndet må säga derom.
— Och hvad blefve slutligen följden af I Den i5 Januarii f. m. 19g ett sådant svar?
— Jo, att Utlåtandet lades till handlingarne, utan att Ridderskapet och Adeln hade såsom Stånd uttalat sin mening öfver saken.
Intet Stånd, och aldraminst Ridderskapet och Adeln, bör i saker af större vigt och af vidsträcktare påföljder förblifva neutralt.
Att de trenne andra Stånden redan fattat deras beslut, och således borttaga den lagliga påföljden af Ridderskapets och Adelns mening, gör den icke likgiltig hvarken för det närvarande, eller det tillkommande.
Det är icke första gången, som Ridderskapet och Adeln, sedan Styrelsen lyckats genomdrifva sina afsigter i de öfriga Stånden, qvarstått allena kämpande deremot.
Merendels hafva dessa händelser varit olycksbådande; Riket bär fått umgälla, och de öfriga Stånden ångra, att de lemnat Ridderskapet och Adeln allena.
Samma känslor, som år 1789 föranledde en Riddersman, en af Styrelsens upprigtigaste vänner, att uppträda på RiksSalen, — i närvaro af de trenne Stånd, på hvilkas bifall Styrelsen stödde sina bemödanden att förmå Adeln till eftergift, — och der beklaga hennes öfvervigt, och besvära henne, att icke begagna den, samma känslor lifva mig i detta ögonblick.
Jag beklagar Styrelsens framgång i denna sak, och jag önskar, att hon aldrig måtte göra bruk deraf.
I 'verkligheten bar lion intet vunnit; ty erfarenheten har redan visat, att, när Revisorerna få se handlingar och göra anmärkningar; så blifva dessa 200 Den i5 Januarii f. di. utan vådliga påföljder i ConstitutionsUtskottet; och att när Revisorerna icke få se vissa räkenskaper; så framdragas derur, med stöd af TryckfrihetsLagen, genom enskildta , sådane småagtiga och chicanerande förhållanden, hvilka Rikets Ständers Revisorer skolat anse under deras värdighet att omtala, och hvilka derföre troligen blifvit vida mindre bekanta.
Hvad Styrelsen vinner, det är i bokstafven; men detta och vida mer förlorar hon i meningen, i allmänhetens mening, som — voteringarne må inom RiksStånden utfalla huru som hälst — med hvarje dag bestämdare fordrar offentlighet i allmänna värf, särdeles i allmänna medels förvaltning.
Om än vårt beslut numera intet verkar på sakens afgörande, anhåller jag likväl, att Ridderskapet och Adeln måtte för sin egen heder skull, och för bibehållandet af den caracter häfderna åt Ståndet vitsorda, afstå detta försök till den offentliga granskningsrättens inskränkning.
Jag uppmanar således Grefve Horn och Herr
Ribbing att afstå från yrkandet af återremiss, och jag anhåller om propositionens uppställande på bifall eller afslag.
En ganska riktig anmärkning uti Herr von Hartmansdorffs reservation har tvingat mig att bryta tystnaden, ehuru ämnet är uttömdt, och förlorat en del af sitt hufvudsakliga intresse, sedan tre Stånd redan bifallit Utlå - D c u 15 J a nu a r i i f. m. 201 landet.
Herr von Hartmansdorff har nemligen sagt, att den, som sökt förhjelpa Styrelsen till ökade anslag, äfven hör nitälska för Ständernes rätt, att tillse, huru medlen användas.
Jag har ifrat för det i alla afseenden vigtigaste anslaget vid denna Riksdag, och skall ej upphöra att anstränga mig för framgången deraf, så länge ännu något problem i detta afseende återstår att lösa.
Men just derföre är jag så mycket angelägnare, att intet intrång ina ske i Rikets Ständers fria granskningsrätt, utöfvad genom deras Utskott eller Revisorer.
Den föreslagna instructionen synes mig lägga band på dem i utöfningen af deras vigtiga befattning.
Denna förderfliga instruction bör derföre af Ridderskapet och Adeln förkastas.
Hoppet att tillvägabringa detta resultat är väl, efter vanlig beräkning, ringa, då Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt understödt Utskottet.
Majoriteten, som tillräckligt ådagalagt, att den kan allt hvad den vill, bör dock ej alltid vilja allt hvad den kan.
Om emedlertid denna majoritet äfven nu finner för godt, att å Ridderskapets och Adelns vägnar sanctionera instructionen, får minoriteten trösta sig dermed, att denna instruc-» tion ej är ett evighetsverk, och att man vid nästa Riksdag kan godtgöra, hvad man felat vid denna.
Sorn jag aldrig skall lemna Rikets Ständers fri- och rättigheter ur sigte, tillstyrker jag afslag å Utlåtandet.
Hans Excellence Herr Grefve af IVcL* 202 Den 15 J a n u a r i i f. m. terstedt:
Eu värd Talare, JJerr Hjerta, liar gjort mig en synnerlig ära, då han uppgifvit, alt jag skulle vara upphofsman lill sindén.
Jag medgifver visserligen, alt jag förra Riksdagen motsatte mig de förslag, som då gjordes, men kan ej antaga, att någon Ministére framträdt med fredsförslag.
Benämningen Ministére finnes ej i Grundlagen.
Maj:t har till Rikets Ständer afgifvit ett förslag, som af StatsUtskottet hufvudsakligen är antagit.
Det är nu under öfverläggning.
Om det ej öfverensstämmer med Herr Hjertås mening, instämmer det likväl med de tre RiksStåndens, och de måtte åtminstone ej hafva funnit, att det gjutit olja i elden.
Jag har ej funnit något hinder vara bercdt för ernående af upplysningar; jag tror deremot, att fäderneslandets ifriga och lugna vänner hafva tillfälle till upplysningars erhållande.
Således bör i det afseendet ingen farhåga äga rum.
Jag kan icke < eller finna, att någon inskränkning blifvit gjord i hvad förut varit, utan blott klarhet gifven åt ortlen af slutade räkenskaper i 68 §.
I afseende på hvad Grefve Horn yttrat, får jag erinra, alt han icke rätt fattat mitt anförande.
Jag nämnde, att jag, såsom Rådgifvare, tillstyrkt förslaget, men såsom enskild Riksdagsman talade jag till Herr Grefven.
Jag tror, då jag contrasignerat skrifvelsen förra Riksdagen, att det borde väcka mera förundran hos Grefven, om jag nu vore emot det.
Efter Den 15 J a n u a r i i f. m. livad lill min kunskap kommit, har BondeStåndet förut afslagit ConstitulionsUtskottets förslag angående Revisionernes hållande hvarje år.
Då StatsUtskotlet sagt, att alternativens antagande heror på Rikets Sländers heslut om 68 §.
Riksdagsordningen, så är instrnctionen verkligen af BondeStåndet antagen, enär det tillkännagifvit, att det förkastat de redactioner, som afse revisioners hållande hvarje år.
Herr Crusenstslpe har yttrat, att sedan jag framställt min mening, vore det föga värdt att bemöda sig för ett motsatt resultat.
Jag äger ej den förmätenhet, att tro detsamma, och ber Ridderskapet och Adeln vara försäkrad, att min mening endast är uttrycket af min egen öfvertygelse.
Det är i följd deraf jag finner mig nödsakad upptaga ett yttrande af Herr Cederschjöld, och vidare af Herr Hjerta, att Ridderskapets och Adelns ära skulle fordra ett afslag å ifrågavarande Utlåtande.
Jag tror, att under det jag gjort mig till en helig pligt, att högakta andras meningar, om ock stridande emot den jag hyser, jag ej får uteslutande fästa begreppet om ernående af äran vid min egen mening.
På detta rum lefver äran i alla bröst, den tillhör alla meningar; och jag tror mig bibehålla minära, då jag tillstyrker bifall å StatsUtskottets Utlåtande.
Jag är helt och hållet förekommen af Herr von Hartmansdorff i hvad Den i5 Januari i f. ni. sorn rörer behofvet af proposition häldre på afslag, än på återremiss.
Jag förenar mig i den åsigt Grefve af Wetterstedt framställt om BondeStåndet, att det antagit det alternatif, hvilket grundar sig derpå, att Revisioner ske hvartannat år; men att deremot Ridderskapet och Adeln måtte grunda sig på det alternatif, att Revisioner skola ske hvart år.
Jag anhåller således ännu en gång, att Grefve Horn, sedan det icke är tvetydigt att StatsUlskottet är skyldigt anse saken afgjord genom tre Stånds beslut, och det således blott blir fråga om de 2 olika redactionerne, ville afstå från begäran af proposition till återremiss.
Jag vill ej upptaga hvad Grefve af Wetterstedt yttrat derom, att ingen Ministére skulle finnas i Sverige, och att han ej skulle vara här såsom Minister.
Jag kan blott beklaga, alt vi äga en Ministére, som ej vill erkänna, att den är det.
Hvad angår samme Talares yttrande om den enskiltes individuella ära, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att vi endast talat örn Ridderskapets och Adelns collecliva ära; således har man ej satt i fråga någon individs.
Det var i afseende på framtiden, när följderne af denna skadliga instruction skola synas, som det, på det Ridderskapet och Adeln måtte hafva den äran att hafva förutsett det, vore af verklig vigt att afslå densamma.
Jag förenar mig således i begäran om proposition till afslag.
Den i5 Januarii f. m. 2o5 Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus:
Jag skall ej länge uppehålla Ridderskapet och Adeln.
Jag anser mig blott till Ridderskapets och Adelns Protocoll böra förklara, att den åsigt, som jag yttrat i mili reservation, ej blifvit förändrad genom den discussion, som här förevarit.
Då jag anser såsom sannolikt, att den föreslagne Instructionen, just derigenom att den ingår i allt för stor detalj, skall snarare öka än minska opinionsstriderna, fann jag mig förpligtad att för Ståndet anmäla det.
Det är dock icke sagt, att detta ovilkorligen skall inträffa.
Det gifves ett medel att från Revisionsförrättningen skilja all ytterlighet.
Om nemligen den redovisande
Ernbetsmannen utsträcker det begrepp som ligger i orden:
Kongl. Maj:t och Kronan, derhän att Folket, som beskattar sig sjelft och begagnar sin rätt att efterfråga, huru skattemedlen användas, icke anses såsom stående i strid mot administrationen.
Jag är derom öfvertygad, att om redovisningsskyldigheten anses icke blott som pligt, utan ock som ära, skall Revisionsförrättningen kunna ske utan obehag.
Det är öppenhet i förvaltningen af de medel, hvilka Folket lemnar, som är i RegeringsFormen förutsatt.
Kunde vi glömma alla de skiljaktigheter i meningar, som ägt rum sedan 1809, tänka oss tillbaka till den 6 Junii 1809, så behöfdes ingen annan
In - 2o6 Den i5 Januari i f. ra. struction än den, som ligger i 57 och 58 §§. af RegeringsFormen.
Må man ej tro, att i 58 §. ligger blott en åt Folket förvarad rättighet.
Regeringen är, icke mindre än Folkets representanter, interresserad uti att de måga se och veta hvartill skattemedlen utgått.
Huru skulle Folket annars fritt och otvunget kunna utöfva sin beskattningsrätt?
Huru skulle Regeringen på annan väg kunna finna folket beredvilligt att öka skatterne, i den mon som Statens tillväxt det fordrar.
Att öppet få redovisa är för Regeringen lika så vigtigt, som det är vigtigt för Folket att få revidera.
Till hvad flere
Talare yttrat angående det misstag, som vid genomläsningen af förslaget föranled t Grefve Horns tanka att BondeStåndet ej antagit detsamma, får jag lägga, hvad Utskottet i början af frågan om de alternativa förslagen anför, nemligen att det ena eller andra af dem kommer att antagas, allt eftersom Rikets Ständer antaga, eller icke, Grundlagsförslaget att Revisionerne skola ske hvart år.
Således, om Rikets Ständer hade antagit detta förslag, skulle senare alternativen af 5 och 6 §§. hafva blifvit följde.
Men som icke alla fyra Stånden, och således icke Rikets Ständer, antagit det nanida förslaget, förfalla dessa alternativer.
Jag skulle således tro, att Herr Grefvens och Landt - Den 15 J a n u a r i i f. m. 20 7 Marskalkens proposition
Lör blifva endast på Utlåtandet i sin helhet, tj den bestämda följden är, att det första alternativet blifver bifallit, då icke Rikets Ständer antagit det hvilande förslaget.
Jag får således anhålla om proposition på bifall utan någon ändring.
Den förnyade uppmaningen ställd till mig att afstå från återremiss, föranleder mig att fästa uppmärksamheten på det egna förhållande med denna fråga, att den så sent blifvit föredragen.