Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huruvida dessa föregående steg voro beräknade eller ej, det torde icke jag behöfva gifva mig mödan att utreda; men då jag tror att dessa steg lätteligen kunde föra oss utom Constitutionens Gebiet, har jag ansett mig böra uti Ridderskapets och Adelns Minne återkalla huru lätt dessa steg uppå hvarandra följdt; den 10 Januarii tillämpades 90 §. på Motioner, den 19 äfven på Förklaringar och Anmärkningar; den 24 Januarii hänvistes Riksdagsmannen att vid motiverandet af sina tankar och sina-önskningar stadna innom förnufts-skälens Gebiet.
Formens 90 och Riksdags-Ordningens 29 §.
§. hafva blifvit åberopade såsom gemensamt bestämmande det fattade Beslutet.
Om dessa båda §.
§. kunna gemensamt bestämma någon åtgärd?
Riksdagsordningens 29 lika lydande med Regerings-j 14 Den 2 Februarii.
Formens 107 §. innehåller ett stadgande för en helt speciel Casus och kan ej på någon annan lämpas.
Detta fall är om frågor rörande StatsRåds
Ledamöters ansvarighet skulle komma att af Riksens Ständer afgöras. ”Under Riksens Ständers Öfverläggningar om sadana frågor, heter det, äfvensom i Constitutions Utskottets Yttranden, skola icke Konungens Beslut i Mål, som röra enskilda Personers eller Corporaiioners rättigheter och angelägenheter kunna ens näconas, ännu mindre någon Riksens Ständers Pröfning underställas.
Anledningen till detta stadgande, som i detta fall begränsar talfriheten, finner man i Regerings Formens 3 §.
, der det heter: ”Konungens Majestät skall hållas i Helgd och Vördnad; Hans gerningar vare mot allt atai fredade.” Lagstiftaren har nemligen förutsett, ätt under öfverläggningen innom ett Riks Stånd, huruvida Ståndet, såsom orden lydai, ”finnér Rikets väl kräfva att hos Konungen skrifteligen anmäla sin önskan, att Konungen ville ur Stats-Rådet eller från Embetet skilja den elier dem , mot hvilka anmärkning blifvit gjord,” sinnena skulle kunna häftigare, än under andra mindre vigtiga öfverläggningar, uppröras, och på det under en sådan sinnesstämning ingen måtte kunna förledas att förgå sig emot Regerings-Formens 3 §., blef det förbjuc. it, att under öfvevläggninaar om sådana frågor, ens nämna Konungens Beslut.
Hade Lagstiftaren hafvit för afsigt, att Konungens Beslut i allmänhet icke skulle ens få nämnas vid Motioner och under Discussioner; hade han velat s att Personers ellet Corporationers rättigheter och Den 2 Fehruarli.
IS angelägenheter, som äga tillvarelse eller blifvit bestämde genom något Konungens Beslut icke skulle vid Motioner och under Discussioner ens få nämnas; hvarföre hade han då uppgifvit den speciella Casus, då en sådan inskränkning i talfriheten nödvändigt skall äga rum.
Regerings Formens 90 §. är visserligen af en större omfattning och kan derföre oftare tvekan uppstå, huruvida den får eller icke får tillämpas, när dess tillämpning af några Riksdagsmän äskas och af andra bestrides.
De fall för hvilka denna §. stadgar förfarandet, finnes alla i Grundlagarne upptagne.
Det skulle bli för vidlyftigt att här uppräkna dem och sålunlunda analysera §.
Men allt synes mig intyga det afsigten med denna , likasom med Riksdags-Ordningens 29, är att bestämma Riksens Ständers handlingssätt i vissa beskrifne fall, men ej att bestämma deras handlings-sätt i Allmänhet vid författandet af Motioner och under Discussioner.
Att någonsin, i något annat Jall och pl något annat sätt än Regerings-formen bokstafteligen föreskrifter, frågor, af den natur som 90 de §. uppger, skulla kunna komma under Riksens Ständers eller deras Utskotts ofverläggningar och pröfning, har aldrig jag påstådt.
Men jag har påstådt och jag påstår ännu, att med ordet frågor bör förstås något helt annat än tal eller discours, såsom medel att utreda frågor.
Med ordet fråga på detta ställe förstår jag hvad man annars kallar ett Mål, en Action. 16 Den 2 Februarii.
Något Keit annat är att underställa Riksens Ständers pröfning och afgörande ett Regeringens eller Domare-Magtens Beslut, Utslag eller Resolution.
Att under Riksens Ständers kännedom — Ordet i juridisk bemärkelse tagit, draga enskildta Personers och Corporationers förhållanden, som genom något Konungens eller Domare-Magtens Beslut, Utslag eller Resolution blifvit bestämde; att Siändernas pröfning och afgörande underställa någon administrativ åtgärd, som rörer verkställigheten af någon Lag, Författning, eller Inrättning — och annat är att discursive anföra något Konungens eller något Domare-Magtens Beslut; att af de följder, som deraf uppkommit att en Lag eller Författning blifvit så eller så uttydd och verkställd , hämta skälen till den önskan eller Motionen, det den gällande Lagen eller Författning, n måtte tydligare redigeras eller uppbäfvas", eller att en ny
Lag eller Författning måtte stadgas.
Om Herr Friherre Stael uti sitt Anförande om Skånska Roteringen hade sagt, vid verkställigheten af Konungens Beslut hafva tydningar ägt rum, som vållat att enskildta Personer blifvit starkare betungade, än Riksens Ständers Beslut och Konungens förklarade vilja bestämma :
Jag anhåller att Riksens Ständer måtte rätta de skedda misstagen; så hade 90:de §. kunnat emot honom lämpas; men ej då han begär att Stats-Utskottet måtte uppge medlen, att godtgöra de enskildta förluster hvilka vid verk - Den a Ptbniarii. *7 Verkställigheten af Konungens beslut kunnat liga rum , ett förhållande som naturligtvis måste ådagaläggas, innan anspråk på ersättning kunde göras.
Om Herr Grönhagen hade sagt: det oell det har handt innom Poiice-kammaren:
Jag ail» håller att
Police-kammaren derföre måtte stäilas till ansvar inför Hof-Rättenj så hade 90 §, kunnat emot honom åberopas $ men, efter min öfvertygelse icke, då han säger: så och sä brukar det gå till i Police kammaren: jag önskar derföre att hädanefter Police kammarens Protocoller måtte, lika med Under-Domstolars Pro* tocoller af Hof-Rätten ittspicieras.
Men, säger man, hvarföre hä‘mta Motiver» fia till edra Motioner innom erfarenhetens område, då ni kan motivera dem med förnuftsskäl?
Jag frågar tillbaka: ärö förnufts skäl, nyttjade innom det Allmänna lifvets krets, annat ätl skäl abstraherade frän erfarenheter?
hvilketdera är lättare att bevisa med förnufts-skäl , eller att bevisa med det skäl, sorn egna och andras erfarenheter gifva vid handen?
Skulle Catheder» Språket här införas, vöre det icke då lämpligare att Nationen åt en Philosophisk Facilitet uppdroge sin Motions-rätt ?
Och månne förnuftsskäl alltid äro till hands för den, sorn vill bevisa?
Ridderskapet och Adelli hörde härom* dagen, huru, en af de Herrar, sorn mot mitt bestridande yrkade go:de §:s tillämpning, då han Ville visa huru det gär till när man Vill Ridd. och Ad.
Prat. lil. B, g , 4, 18 Den 2 Felrnarii. göra Motion om förändring i Kyrko-Lagen , icke på annat sätt kunde uttrycka sin tanka och sin känsla, än att han supponerade det Prosten Grefve Schwerin elier någon annan Prost illa skötte sin tjenst.
Månne förnufts-skäl anförde till styrka för en framställd Motion alltid kunna göra tillfyllest, att vid den framställda frågan fästa deras uppmärksamhet, som skola besvara den ?
Må det vara mig tillåtit att supponera att någon gjort Motion om en Ansvars-lag för Revisorer j att han såsom skäl för sin Motion anfördt, hurnsom , alldenstund ingenting här i verlden är omöjligt, alltså möjligen hända kunde, att en Revisor befattade sig med att politicera i stället för att revidera; att han i stället för att berätta, huru han funnit Cassan förvaltad och Räkenskaperne förda, gaf sig att sjelf beräkna, hviiketdera onda kunde blifva det största, att förtiga ett felagtigt förhållande eller att yppa det.
— Hvad skulle väl det Utskott, som fått en sådan Motion sig tillremitterad, tänka om Motionairen?
Ofelbart attförmycket förnuft gränsar till oförnuft.
Motionairen i ställe för förnufts skäl beledsaga sin Motion med ett Exemplar af Riksens Ständers Herrar Revisorers Berättelse om tillgången med Malmö Discont, så torde både Motionen och Motionairen blifva annorlunda bedömde.
Med förnufts-skäl skola hädanefter våra Motioner motiveras!
Så påstod man den 24 Januarii 1818, på nionde åtet efter sedan Nationen erhållit Grundlagar.
Hvarföre har detta aldrig förut blifvit yrkadt?
Hvarföre har det Den 2 Februarii. *9 icke blifvit sagt af Lagstiftaren sjelf, sorn likväl är så omständlig i mycket annat, och sorn i Riksdags-Ordningens 29 § föreskriiver det ordalag, som Motionairen får nyttja ?
Hvarföre skulle Lagstiftaren genom Riksdags-Ordnin* gens 29 §■ hafva tillåtit andra Utskott än Constitutions Utskottet, att väcka och hos Stånden andraga frågor om StatsRåds
Ledamöters åtgärder och ansvarighet derföre , om han icke tagit för afgjordt att Utskotten, genom Motioner, som innom Stånden blifvit gjorde och till deras handläggning remitterade, möjligen kunde dertill föranledas? hvarföre talar Lagstiftaren i samma §. om Motionairens ansvar enligt Tryckfrihets-Lagen , om han ej tagit för afgjordt att en, Motioner och Memorialer författande Riksdagsman, skulle lika med andra Författare njuta Tryckfrihets-Lagen tillgodo?
Hvarföre skulle väl
Lag stiftaren uti Riksdags-Ordningens 50:de §. hafva tilldelat hvarje Stånds Ledamot rättigheter, att fritt tala och utlåta sigt hvarföre hade, han genom Riksdags-Ordningens 77:de och 78 §•§• beredt hägn åt dem, som fritt tala och utlåta sig, om här blott CathederSpråket skulle talas; om han ej förutsett att då, vid allmän Riksdag de Administrerande och Administrerade mötas för att tala om Rikets angelägenheter, också hvarjehanda kunde komma till tals, som kunde vara mindre angenämt för somlige att höra, ehuru nyttigt för det hela att det blir sagt.
Nej, Mine Herrar! låtom äfven oss hålla oss vid Grundlagarnes bokstaf.
Grundlagar stiftas icke för några förnufts-dockor, utan lör män, som det ägnar att lika kraftigt hata 20 Den 2 Februarti. orättvisa, som de älska rättvisa, som väl någon gång af en upprörd känsla eller af den sårade egenkärleken, kunna låta sig föras utöfver den utstakade gränsen, men som villigt träda innom densamma tillbaka, så snart de höra Lagens heliga bud för sig förkunnas.
Och hvad tror man sig vinna med denna nya Lagstiftning?
Med denna Gränslinia dragen emellan de Administrerande och de Administrerade ?
Som de sednare så lätt kunna tvingas att respecter3 , som de förra kunna öfverträda när dem godt synes, och må hända,stundom af ren kitslighet öfverträda.
Ni döljer för Hopens blickar misstag och ytterligheter, som Administrationens Agenter möjligen kunnat sig tillåta, men ni stänger i och med detsamma, en af de få vägar på hvilka sanningen kan nalkas Thronen.
Är icke detta att lika mycket förnärma Regentens rätt sorn Folkets?
Hvem är den Konung, sorn, allena efter de upplysningar han kan erhålla af de Personer, som närmast omgifva honom, skulle vilja bedömma saker och personer?
Eller den Konung sorn , sedan han sanctionerat Riksdags-Ordningens 50:de §., icke skulle vara angelägen att se, hvilka ditintills må hända af honom dolda sanningar, genom Folk-Representantens rättighet att fritt tala och utlåta sig kunnat bringas i dagsljuset?
Visserligen skulle genom denna nya Lagstiftning mången enskild Medborgares Jörhäliande komma att bättre fredas mot elaka tungor} men mången misstanka, månget miss - Den 2 Februarii. 21 förstånd, som så lätt genom ett fritt och öppet tal kunnat häfvas, kommer att slå djupa rötter till icke mindre mehn för dem, som för hastigt fattarlt dem, än för dem sorn utgöra föremål derföre.
Visserligen skulle genom detta Band, lågt uppå det fria talet, mången verkställare af Konungens beslut, blifva lika fredad, som sjelfva Konungens Majestät; men hviskningens Period skall återkomma ibland oss, de fel man sjelf begått skola tillskrifvas den högre viljan; de irriga meningar, som man sjelf förd t, skola päbördas en högre Person, och man skall åter se hvad man förr sett, att rättvisa icke tilldelas Regenten föir än han ligger overksam i Grafven.
Men, må hända! sedan rättigheten att fritt tala och utlåta sig blifvit Folk-Representanten fiånkänd, skdl denna förlust honom godtgöras genom en så mycket större liberalitet ä de Administrerandes sida.
Ridderskapet och Adeln torde påminna sig huru man redan vid sista Riksdag, under
Debatterna öfver ett Constitutions-Utskottet gifvit Yttrande, skiljde emellan hvad Lagen och hvad Li berak teten kunde ålägga.
Detta ord, lant frän främmande Folkslag, saknar lyckligt vis ibland oss sitt motsvarande begrepp
Det kan ej förstås af Svenska män, eftersom dess motsats, Servilitet, aldrig funnits hos oss:
Det är af samma obestämda natur, sorn alla begrepp och ord, som af Local- och Tids förnållanden födas och med dem försvin - 22 Den 2 Februarii. na, och man förstår något helt annat med Liberalitet hos de Styrande, än med liberala Tänkesätt hos Folket.
Man kallar liberal den Styrelse, som af godhet tillåter hvad den äger magt att neka; men liberalt det Folk, som högre värderar rättvisa än godhet.
Somliga kalla liberal den Styrelse, som på omvägar förbereder åtgärder, hvilka den kunde anbefalla; och andra kalla liberalt det Folk, sorn heldre försakar förvärfvade rättigheter, än att det skulle vilja af Liberaliteten hägnas i deras utöfning; som heldre skulle se sig klädd i träldomens drägt än tvungen att förneka sin friborna anda.
Liberalitet hos de Styrande är en af Politiquen dicterad Grundlag.
Liberalitet hos Folket är Yttringen af Människo-naturens Grundlag, äldre än alla Constitutioner och som skall öfverlefva dem alla.
Ingen förbindelse för Riksdagsmannen , att med så kallade förnufts-skäl motivera sina önskningar, så länge det fins Grundlagar, sorn tillåta honom att fritt uttala hvad han erfarit och sett andra erfara!
Ingen Liberalitet så länge det fins Lag och Medel att bereda vördnad för Lag.
Jag reserverade mig mot Ridderskapets och Adelns beslut och har nu begagnat min rätt att i Protocoilet låta anteckna skälen till min Reservation.
Jag vet att Beslutet i aFseende på det Memorial, som dertill föranledde icke får ändras.
Men Ridderskapet och Adeln täcktes icke obenäget upptaga, att jag fäster dess uppmärksam - Den 2 Felruarii■ 23 het på Riksdags-Ordningens i:sta §., som säger} att Svenska Folkets Representanter i utöfningen af deras Riksdagsmanna befattning icke kunna bindas af andra Föreskrifter än Rikets Grundlagar.
Månne den tydning, som Ridderskapet oell Adeln gifvit It Riksdags-Ordningens 29:de och Regerings-Formens QO:de §.§.
, behöfver binda de andra Stånden i utöfningen af deras Riksdagsmanna - befattning ?
Månne Ridderskapet och Adeln sjelf, i händelse de af mig anförda skäl till min Reservation skulle befinnas grundade, i en framtid behöfver anse sig bunden af det Beslut, som den 24 sistledne Januarii fattades? och månne ej, i fall fram ■ deles åter fråga skulle uppstå att uppå ett dylikt förhållande tillämpa ofvannämnde §§., det kunde vara nyttigt, om, på sätts som Riksdags-Ordningens yy §. vid handen gifver, det bereddes tillfälle åt Constitutions-Utskottet, att yttra sig öfver frågans enlighet eller stridighet med Grundiagen.
Manga yttrade härtill deras bifall.
Herr Schönström, Pehr.- Jag anser det V3~ ra hvarje Riksdagsmans ovillkorliga rättighet, att i Ståndens Plena få jättra allt hvad h3n behagar, med undantag af det enda ämne, hvilket i 29 §.
Riksdagsordningen omtalas.
Herr Berghman , Ambrosius Magnus.- Af samma skäl, som jag nyss protesterade emot den vägrade Remissen af Baron Stael von Holsteir.s Motion , får jag ock göra det emot förändrin - 24 X/en 2 Febii+aru, gen af nu ifrågavarande Memorial.
Jag tror ej att 90 §■ i Regerings •
Formen, hvilken af några anses att vara deras Palladium , är hit lämpdig*, hvarföre jag härvid reserverar min Riksdagsmanna-rätt för det tillbommande.
FHherre Roy/, Rudvig.-
Den tydning, som Grefve Schwerin nu gilvit på c/G:de i Regerings.
Fornien-, kan jag — med ali den agtning jag hys<-r för Grefvens Person — ingalunda antaga eller gilla; emedan den, efter mitt begrepp, också skulle kunna användas lill borf-resonerande af nela §:cn.
Grundlagens aila Stadganden böra förstås efter ordalydelsen; och sjelfva orden i §:n vittnar tillräckeligt om dess ändamål , att, nemligen, gifva helgd och kraft åt de skillnads-linier, som Constitutionen uppdrager emellan alla våra Constitutionella Magter.
I all Constitutionel Stats-Författning är det af yttersta vigt, att dessa skillnads hnier respecteras; det vill råga att hvarje Magt står i ett fullkomligr oberoende af hvarje annan Magt; men —— jag frågar, — huru oberoende stod väl Excutiva Mugten; huru oberoende stod väl DomareMagten af den Lagstiftande; om denna sistnämnde Magt ägde rätt, att bedömma de förras hvarje handling, hvarje steg, efter det första intryck, som kunde gifvas af en mer eller mindre betydande Riksdagsman , hvilken , tilläfventyrs sjelf icke förstod frågan, eller förmådda frigöra sig ”från ensidiga åsigter?
Då Constitutionen och allmänna Lagen stadgadt tillräcke■ iga sätt, för att till ansvar ställa hvarje Ämbetsman , slutande sig med utvägen att ställa alla Konungens Rådgifvare, jemte Högste Domsto - Den a Februarii. 25 lens Ledamöter, till ansvarighet inför Riks-Rätten;” — då således ett Lagligt sätt är gifvit till åstadkommande af ett behörigt omdöme, angående alla Ämbetsmäns förfarande; så frågar jag, är icke allt omdöme af annan Magt, vara sig till klander eller bifall, obehörigt, så mycket mer som sjelfva orden i §:en förbjuder allt annat sätt
Man bryter ju sjelfva ordalydelsen » då man genom en sådan tydning af §:en klyfver Stadgandet i tu 3 hvilket man gör då man anser §:ens förbud blott afse säkerhet för den vinnande Parten, att ej rubbas i sin rätt3 men icke säkerhet för Domaren, som dömt, att stå fri från allt annat omdöme för sin Handling, än det, som, i Laglig ordning utofvas af annan Domare-Magt , alldrig af Riksens Ständer.
Tillen sådan klyfning ger icke ordalydelsen ringaste anledning 3 och med antagande att Domare-Magten bör vara oberoende af Lagstiftande Magten , kan ellerbör en sådan klyfning icke helleranses varaåsyltad.
Att ställa sig till efterrättelse de allmänna Förbud ; som sjelfva Grundlagen stadgar, är hvarje Riksdagsmans pligt 3 och de utgöra således alltid de band på hans yttrande rätt, sorn han är skyldig att iakttaga , så framt han vill respectera, icke öfverträda Grundlagen.
Friherre Anckarsvärd j Carl Hinric, anförde skrifteiigen; Vid frågor om
Lagars tollkning fordrar försigtigheten att man ej bortskänker sina rättigheter, derigenom att man olta anser ämnen vara af så likgiltig
Natur att de ej förtjena uppmärksamhet; ett tyst medgifvande till en 26 Den 2 Februarii. origtig Lagfydning i en obetydlig sak , kan ofta ligga i vägen som Prejudicat mot de vigtigaste frågor, och rättigheter kunna snart förloras, om de ej med sorgfällighet försvaras. 9o:de §. i Regerings-Formen har inom en kort tid blifvit så ofta påkallad emot Enskiltes Anföranden, som medel till deras ogillande, att unctersökniug fordras om tydningarne af denna §. ej börjar för mycket afvika ifrån den jemnvigt, som varit Lagstiftarens mening att bibehålla, emellan Representanten och Auctoriteter, Domare-Magters beslut och Embefs-åtgärder i allmänhet. 90 §. i Regerings Formen betager Riksens Ständer, och följaktligen hvarje Representant , Undersöknings och Pröfnings-rätten öfver aila Embetsmäns och Auctoriteters åtgärder 5 men undersöka och pröfva, får ej förblandas med att förete öfvade missbruk, förtydda Lagar, eiler öfverträdelser af varande Författningar, som grundar till äskade föiklaringar, öfver mörka och tvetydiga Lagrum, och tili påstående af ersättningar för möjligt lidne förluster. — 29 §, Riksdags-Ordningen har äfven blifvit nyttjad i jemnförelse med 90 §.
RegeringsFormen, för att åt denna gifva så mycket större styrka, men jag kan blott under vissa vilkor erkänna denna Analogie.
Konungens Beslut i Mål, som röra enskilte Personers och Corporationers rättigheter och angelägenheter, kunna, under öfverläggningarne af frågor om Stats-Rådets, eller någon föredragandes förhållande ej ens nämnas; men det är blott vid sådana i §. tydeligen benämnde frå - Den 3 Februarii. 27 görs behandling, som nämna är förbudet, och således måtte det vara tillåtet, att i alla andra möjliga frågor nämna afven Konungens Beslut, och härutinnan märkes skenbarligen dea skillnad , Lagen medgifver emellan att öfverlägga och besluta om vissa åtgärder, som är förbjudet eiler att blott nämna dem, hvilket således måste vara tillåtit, utom i det enda fall som 29 §.
Riksdags-Ordningen utsätter, eller vid fråga om anmärkning emot utöfningen af StatsRåds-Embetet.
— Då Ridderskapet och Adeln sednast fattade det beslut, att Herr Grönhagen ifrån sitt Memorial om skyldighet för PoliceKammaren att till Hof Rätten inlemna sina Domböcker, skulle utesluta anledningarna till dess förslag; grundades detta beslut på åberopandet af 90 §.
Regerings-Formen, jemnförd med 29 §.
Riksdags-Ordningen; ehuru jag i Herr Grönhagens Memorial ej fann något, som stridde emot de åberopade §. §. tilltrodde jag mig ej vid tillfället åt ämnet gifva den utveckling, jag ansåg det fordra.
Då man, hör Lagen tolkas af högt uppsatta män vill man så gerna tro att tydningen alltid är den rätta, och detta orsakade äfven hos mig det ögonblickets villrådighet , hvarigenom jag försummade att yttra mina tankar innan Beslutet fattades.
Jag har trott mig bortlemna en för stor rättighet, om jag skulle medgifva, att det kunde förnekas någon att nyttja Facta till Premisser åt de Conclussioner, som af sådana ensamt kunna föranledas ; hvarföre jag protesterar emot Ridderska. pers och Adelns Beslut att Herr Grönhagen skulle utesluta Premisserna uti sitt Memorial j 23 Den 2 Februarii. emedan RegeringsFormen på intet ställe förbjuder att nämna någon Police-kammafens åtgärd då afsigten dermed ej är att påkalla någon undersökning om förhållandet , eller att äska något ansvar.
Det skulle i många afseenden, för att ej säga uti alla, blifva oändeligt svårt och snart sagt omöjligt, att i något ämne föreslå någon förbättring, om man såsom grund ej finge anföra hvad man trodde vara felagtigt: 90 §.
Regerings Formen säger, att under Riksens Ständers ellar deras Utskotts öfveriäggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller pä något annat sätt, än denna Grundlag bokstafveligen färeskrifver, komma frågor om Embets- och Tjer.stemäns till- och afsättande; Regerings-och Domare-Magters beslut, Resolutioner och Utslag ; enskilda Medborgares och Corporationers förhållanden , eller verkställigheten af någon Lag j Författning eller Inrättning.
Jag finner blott af denna §. att Riksens Ständer uti sina Pfena ej kunna till åtal befordra Domare-Magtens Beslut m. m. eller öfverlägga och prölva om enskildte Medborgares och Corporationers förhållanden, för att till något ansvar befordra dem; men att nämna förefallna händelser, som anledning tili förslag af rättelse i hvad felagtigt synes, kan jag ej medgifva i Grundlagen vara förbudet.
Jag lemnar helt och hållet opröfvadt om den af Herr Grönhagen föreslagna åtgärd med Den a Felruaril. 2-9 Kongl. Police-Kammarens
Domböcker kar. medföra den åsyftade verkan; Lag Utskottet lärer utan all tvifvel i denna del reda ämnet.
Det är blott emot behandlingen af Herr Grönhagens Memorial, jag vördsamt protesterar, och förklarar 90 §.
Regerings-Formen och 2g §.
Riksdags-Ordningen i min tanka varit origtig använda som hinder emot premisserne, eller anledningarne till Herr Grönhagens Memorial.
Herr Mannerhjerta 9 Ulric Emanuelt I afse» ende pä den åtgärd, sorn af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln blifvit vidtagen med Herr Grönhagens Memorial, får jag vördsammart anmäla min Protest; och förenar mig om Principen för 90 §. Regerings-Formen, på sätt, den af Herr Grefve Schwerin och Friherre Anckarsvärd blifvit utvecklad.
Jag föranledes af så mycket större skäl dertill, som jag sjelf under 181 s Åts Riksdag vid min Motion om förändrad riktning af Exclusiva Privilegier, anförde Exemplet af ett sådant Privilegium, som innehafves af en Embetsman i ett af Rikets Collegier.
En värd Ledamot tog deraf anledning att till Höglofl, Ridderskapet och Adeln hemställa, huruvida min Motion kunde vinna Remiss, emedan frågan om det åberopade Privilegium, vore en S2k som då lag under Kongl. Majts Piöfning; men på deri förklaring, att min Motion hade en Allmän syftning och att det enskildta fallet blott vore Exempelvis anfört, för att gifva äneu mera styrka åt skälen lör Motionen; så 3° Den i Februarii. uppstod hos Höolofl.
Ridderskapet och Adeln ingen betänklighet att bifalla den sammas remitterande.
Jag tror i öfrigt, att yttrande