Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under den förutsättning, att det Höglofl.
Ståndet ej torde vilja uti två frågor af alldeles enahanda beskaffenhet, af hvilka den nu under öfverläggning varande liar ändå mera skäl för sig än den förra, fatta olika beslut, utber jag mig att få understödja den framställning, som nu blifvit af Frih.
Sprengtporten gjord, och anhåller om propos. i öfverensstämmelse dermed.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om lian rätt fattat Hr von Hartmansdorffs mening, hade den varit, att 10,266 r:dr 32 sk. skulle anslås till Stångåns upprensning såsom rent anslag; hvaremot Frih.
Sprengtporten förslag varit, att denna summa skulle beviljas under samma villkor som blifvit bestämda i afseende på Emman.
Min önskan var, alt, i händelse ett rent anslag beviljades, det mätte bestämmas till 10.266 r:dr 32 sk-, men att, i händelse understöd lemnäs blott såsom lån, den summa, Utsk. föreslagit, mätte blifva bifallen.
Jag ser ej något skäl, hvarför Frih.
Sprengtporten nu vill nedsätta lånet för denna å under det belopp, Frih:n i StatsUtsk. medgifvit.
Jag ber den sisla värda talaren besinna, att emellan den propos., som lian begärt, och den, som Frih.
Sprengtporten yrkat, är icke någon skilnad i summan, och Den 29 Mars f. m. 495 ej heller någon annan skilnad, än den, att Frih.
Sprengtporten föreslår alt besluta alldeles i likstämmighet med del beslut, ' sora i frågan om Emman antogs.
Mig synes, att Hr von Hartmansdorff icke borde -— må han ej taga detta illa •— begära, att R. o. Ad. skulle i en alldeles likartad fråga med den förra gå längre, än de der gjort.
Jag understödjer den propos., som Frih.
Sprengtporten begärt.
Jag har ej kunnat tillstyrka en summa af i5,ooo r:dr, på sätt som StatsUtsk. här föreslagit, under förutsättning af att denna summa skulle utgå såsom lån, vid det förhållande att det blifvit öfverlemnadt till K.
M. alt alternativt eller efter K.
M:s eget beiiag kunna låta summan utgå såsom anslag, eller såsom lån; ty vid detta förhållande skulle det verkligen kunna inträffa, att för detta företag anvisades i5,ooo r:dr såsom anslag, då likväl intressenlerne i företaget aldrig begärt mer än 10,266 rtdr 3a sk., och jag anser det på intet sätt lämpligt, att Representationen bifaller mer, än intressenterne sjelfve förklarat sig behöfva, för att kunna detsamma verkställa.
Om deremot vid ny pröfning det befinnes, att företaget ej kan verkställas på annat villköl-, än att den större summan utgår såsom lån, så är K. M. i alla fall oförhindrad, att bevilja såsom sådant hela det belopp, som Utsk. föreslagit.
Då jag försummat mig under discussionen ronde detta ämne, så bar jag ej rättighet alt nu derom yttra mig, men här är fråga om tväntie saker: att antaga det af Utsk. tillstyrkta lånet af i5,4oo i,:<Jr, eller att antaga 10,266 r:dr 32 sk., hvilken summa, enligt Hr von Hartmansdorffs yrkande, borde utgå såsom anslag; jag anser således, att dessa begge frågor måste, i händelse af en votering, vid propostnas uppställande iakttagas, så att, i händelse ett lån skulle beslutas, i5,/joo r:dr antages och deremot, om R. o.
Ad. beslutar ett anslag, den mindre summan eller 10,266 r:dr 32 sk. må dertill bestämmas, så framt man icke vill, såsom Frih.
Sprengtporten i den förra frågan hemställde och R. o. Ad. då antog, besluta, att det må komma alt bero på K.
M. att bestämma, huruvida summan bör utgå såsom lån eller såsom anslag, för hvilken händelse äfven jag, lika med Hr von Hartmansdorff, anhåller om propos. på 15,400 rtdr.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade bifalla Hr von Hartmansdorffs förslag, alt 10,266 r:dr 32 sk. mätte beviljas såsom rent anslag för Stångåns upprensning.
Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt nej öfverrösta! ja.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att 4ö6
Den 39 Mars f. m. för Stångån bevilja 10,266 r:dr 82 sk. på samma villkor, som blifvit bestämda för de beviljade 45,°°° r.'dr till Eraraåns upprensning. 6 punkten.
Jag tager mig friheten hemställa, huruvida icke ft. o. Ad. skulle (inna lämpligt, att för bibehållande af samma princip i denna fråga, som i den föregående, förändra Utsk:s, tillstyrkande i så måtto, alt det må bero af K.
M. att bestämma, huruvida större eller mindre del af ifrågavar. anslag, eller dess hela belopp, bör utgå såsom låneansiag, oell att dervid må iakttagas samma ordalydelse, som vid förra punkten begagnades.
Så vidt jag kan finna, uttrycker Ulsk:s förslag redan denna åsigt fullständigare och efter min tanke bättre än det förut fattade beslutet, ty Utsk. har här vidhållit principen af lån, såsom grund, och endast undantagsvis tillåtit, att det kunde förvandlas till anslag.
För min del får jag således anhålla om bifall till Utskrs förslag.
Jag anhåller alt PresteStrs beslut måtte blifva uppläst, och att jag derefter får yttra mig.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att både Presteoch BorgareSttn i afseende på denna punkt godkänt Utsk:s yttrande.
Uppå derefter framställd propos. blef 6 punkten af R. o.
Ad. bifallen. 7 punkten.
Jag får till R. o. Ad. hemställa, huruvida det ej må vara skäl, alt för Gottland samma förmåner må beviljas, hvilka nu blifvit lagda till grund för dessa anslag til! strömrensningar och vattenaftappningar i öfriga delar af Riket, nemi. att det må på K.
M. bero att undantagsvis för något fall bevilja, att en summa såsom anslag må utgå.
På Gottland finnes t. ex. en myra med den mest förträffliga jord, hvartill 4 hemman stöta, hvilka om våren alltid äro såsom ett litet Venedig, ty innevånarne måste da ro emelian sina gårdar, och delta vattendränkta skick gör odlingen af ifrågavar. myra alldeles omöjlig, på annat sätt, än att ett utlopp af nära -J- mil spränges igenom ett berg, hvarigenom man kunde blifva i tillfälle att afleda det vatten, som S3mlas vid vårflödet, roen detta företog öfversegel' naturligtvis betydligt hemrnansägarnes egna krafter.
Jag har blott velat citera detta exempel; det finnes flera på andra ställen af ön.
St. särskildt beslutat, alt det må på K.
M. bero att af dessa låneansiag låta någon del utgå såsom verkliga anslag ulan återbetalningsskyldig het, Den 29 Mars f. m. 497 lief, så hemställer jag, alt, då Gottland hör till södra delen af Riket, samma fördel måtte för detta landskap beviljas.
PresteSt. har i denna punkt fattat det beslut, hvarom jag erhållit ett prot.utdr., af följande lydelse: ”Låneanslaget af 5o,ooo r:dr till myrors ultappning på Gottland beviljades, med villkor, som här näst ofvan anfördes, att K.
M. må äga, derest omständigheterna så skulle påkalla, anvisa en del af beloppet såsom anslag.”
Om ett sådant beslut jemväl nu of R. o. Ad. fattas, så kommer det att bero på särskild undersökning i hvarje fall, huruvida något anslag blifver beviljadt eller ej.
Vid flera mossar kan sådant ej komma i fråga, men vid andra deremot är det, såsom jag nyss nämnt, oundgängligt, om denna jord skall kunna göras fruktbar.
Vi hafva nu ett ganska färskt exempel på hvartill den princip, som förut blifvit antagen, kan leda.
Den har af den sista värda talaren blifvit utsträckt ända till enskildta hemman.
Det synes mig, som enskilde possessionater af samma skäl äfven böra hafva rätt alt erhålla anslag.
Nu se vi ganska väl att den siste värde talaren begagnat sig af det prasjudicat, hvilket genom de föregående beslulen blifvit faststäldt.
Jag kan ej med honom förena mig derutinnan, att hvarje hemman eller hvarje by skulle kunna, för att verkställa odlingar och göra sin jord fruktbar, erhålla ett anslag af statsmedlen.
Detta bestrider jag helt och hållet, men deremot anser jag förhållandet vara alldeles olika, om ett låneunderstöd begäres, och jag går deruti så långt, att jag alltför gerna vill lemna hvarje possessionat, som hav stora odlingsföretag, något låneunderstöd.
För öfrigt torde ingen provins inom Sverige hafva varit så väl ihågkommet med understöd, som Gottland.
Gottland hav fått till sin hamn något öfver yg.ooo v;dr, och det tyckes således vara ganska billigt, alt när man nu lemnar 5o,ooo rtdr såsom låneunderstöd, så hör det dervid förblifva.
Jag får förklara, att jag för Hr Landshöfding
Hohenhausen bär den största aktning, och det förundrar mig ej, att han talat för sitt län, och det vore till och med, i min tanke, ganska orätt, om han ej gjorde det, men för min del kan jag ej i detta fall gå så långt som han.
Om man skulle vidtaga det sätt att behandla frågan, som Hr Westfelt uppgifvit, så skulle följden blifva, att sådana odlingsföretag, sorn redan äro märkvärdiga nog för alt fästa allmänhetens uppmärksamhet, skulle befinna sig i sämre villkor, äo sådana, hvilka äro af den ringare ari, alt de icke fästat någons synnerliga uppmärksamhet.
Till de förra höra myrorna på Gottland.
Jag finner ej någonting, som ålägger R. o. Ad. eller andra Stånd att vara hårdare i sina villkor emot större odlingsföretag, än emot de mindre och obetydligare.
Jag lillaa H. 63 498 Den 29 Mars f. m. styrker således bifall till den framställning, Hr von Hohenhausen gjort.
Med afseende på hvad en värd talare anfört derom, att Gottland vid denna riksdag vunnit en stor fördel genom det anslag, som blifvit beviljadt för Wisby hamn, så får jag dervid göra den amnärknm, att detta är första gången, som något anslag af allmänna medel till Gottlands fördel blifvit beviljadt; att Gottland under loppet af i5o år har låtit sin skatt gå in till Sveriges statscassa, utan att deraf snart sagdt någonting på Gottland qvarstannat ; att detta likväl kunde bära sig under den tid, då kalkhandeln var fördelaktig, derigenom att Preussen ej hade lagt stor lull derpå och inrättat egna kalkugnar, hvarigenom nu all införsel af nämnda vara till delta land upphört för Gottland.
Gottland utgör likväl ännu sin skatt till samma belopp till Sverige, under del att deras omständigheter i afseende på utskeppningen äro måhgfalldigt sämre än fordom, då äfven timmervarorna stodo i högre pris och hade stone afsättning.
Hvad nu specielt beträffar denna fråga, så ser jag icke hvarför, då ett förelag är sådant, att det öfverstigér deras förmåga, som skulle bekosta det, ett anslag ej för ett sådant undantagstillfälle skulle kunna beviljas.
Jag tror det vara allt skäl deruti, när man betraktar, att på Gottland nästan icke finnes annat än presterskapet, som bar boställen, och bönder, som hafva sina hemman delade i mångfalldiga små delar.
Hvar och en, som vet huru det är när jorden är sönderdelad i små delar, känner äfven huru omöjligt det arali för dylika företag anskaffa stora summor.
När jag 1111 i detta afseende ej anhållit 0111 något annat, än hvad som R. o. Ad:s så väl som PresteSUs förra beslut, liviIket jag uppläst, innehåller, och hvad sorn gäller för hela den öfriga delen af Riket, så kan det icke annat än förekomma mig vaia ganska billigt alt göra Gottland denna slags rättvisa.
Gottlands hemman och den lilla staden bekosta 40,000 r:dr, som komma att med en ganska tryckande taxering utgå, och dessutom komma under loppet af delta år några och 4°jOOO ndr a,t användas till bryggors uppbyggande vid Gottlands landthamnar, hvilka medel till en stor del af hemmansägare sammanskjulas.
Dertill kommer äfven kostnaden för postgången, hvilken äfven bekostas af hemmansägarne, under det att Öland, utan något landsliöfdingeresidens och utan stiftsstad, har på Statens bekostnad dubbel postgång.
Jag ber om ursägt, att jag yttrar delta; men jag nämner det blott, på det man ej må tro, att Gottland af Staten uppburit några medel för ekonomiska företag och inrättningar, hvilket ingalunda varit händelsen, och delta landskap har ej heller anlitat statscassan om understöd i missvexlår mer än en enda gång, då detsamma inom ett halft år blef återbetaldt.
Jag får således anhålla Den 29 Mars f. m. 499 om propos. i öfverensstämmelse med PresteSt:* beslut, hvilket innefattar samma princip, snm Frih.
Sprengtporten bär vrkat för öfriga understöd till sådana företag som detta, eller vattendränkt jords bringande i odlingsbart skick genom strömrensningar, och anhåller om Ståndets benägna bifall härtill.
Hr La gerhjelm: Sedan II o. Ad. vid flera dylika fall följt den grundsats, som af Frih.
Sprengtporten nu blifvit föreslagen, nemi. att öfverlemna lill K. M., huruvida bidraget bör utgå såsom lån eller såsom anslag, antingen i sin helhet eller till någon del, så synes det mig som conseqvensen fordrar att använda samma grundsats äfven på det ifrågavar. lånebidraget.
I öfrigt kan jag ej annat än instämma uli den framställning, som af landshöfdingen på Gottland blifvit gjord, att ehuru man än må betrakta de fördelar, som Gottländningarne åtnjuta, så lära de väl ej komma i jemförelse med de bidrag af allmänna medel, som blifvit lemnade åt flera andra provinser inom Riket, hvarföre
Gottland synes mig hafva skäl att vänta sig ifrågavar, bidrag, såsom ett anslag, då Gottland så sällan kunnat komma i åt njutande af en fördel af sådan beskaffenhet; så mycket mera, som vid innevar. riksmöte, enligt R.
St:s beslut, en ganska betydlig del af baneovinsten skall användas till underlättande af allmänna arbeten.
Således synas mig både billighet och conseqvens fordra bifall till den framställning, som af landshöfdingen på Gottland blifvit gjord, hvarföre jag derutinnan mig förenar.
Hr Lagerheim, Lars Magnlis:
J11 större omfånget af ett enskildt näringsföretag må vara, desto betydligare blir äfven dess inverkan på en sådan närings allmänna förkofran.
Det synes mig således vara vida mindre anledn. att för sådana stora företag, hvilka öfverstiga den enskildes förmåga, afslå hvad som af StatsUtsk., under andra förhållanden, lill mindre enskildta företag blifvit beviljadt, nemi. att K
M. må kunna, efter pröfning af behofvet, förvandla någon del af låneunderstödet till anslag.
Då dessutom en betydlig del af de medel, som här äro alt disponera, bär sitt ursprung ifrån baneovinsten, hufvudsakligen ämnad till Svenska näringnrnes förkofran och uppmuntran, och då jordbruket hos oss är den modernäring, som framför andra bör tagas noder armarna; så synes all anledn. vara att vid detta tillfälle ej frångå den allmänna grundsats, hvilken ganska visligen tyckes hafva ledi StatsUtsk. vid flera andra tillfällen, alt lemna öppet för K.
M. att kunna, efter sig företeende omständigheter, förvandla en del af låneunderstödet lill anslag, när detta för ändamålets befrämjande kunde anses vara nödigt.
Jag tillstyrker således förändring af R. o. Ad:s beslut till likhet med hvad PresteSt. i denna del beslutat.
5oo Den 29 Mars f. m.
Då K. M., i sin nåd. propos., endast föreslagit R.
St. att bevilja anslag till låneunderstöd för utlappning af myrorna på Gottland, hvilket äfven StntsUlsk. i betänk.
N:o 354 tillstyrkt, och då R. o. Ad. lemnat denna punkt i samma betänk, utan anmärkn., d. v. s. godkant densamma, så skulle jag tro det vara vida conseqventare af Ståndet att vidblifva detta och bifalla hvad StatsUtsk. föreslagit, än att förändra villkoren på sådant sätt, att det skulle bero på K.
M. alt lemna ifrågavar. understöd, antingen såsom lån, eller såsom anslag.
Om det är en obestridlig sanning, alt sparsamhet både hos den enskilde och bos nationalrepresentationen är en dygd, och ganska berömlig, då den på ett riktigt sätt användes: så måste deremot, hvad erfarenheten ej sällan har bevittnat, denna sparsamhetsanda, oriktigt tillämpad, leda till alldeles motsatta följder mot dem man åsyftat.
Till det sednare slaget räknar jag
Hr Westfelt! uppmaningar alt bestrida bifall till Hr voti Hohenhausens framställning i förevar, fall.
Det måste väl vara ganska tydligt och klart, att fastän enskilde jordägare genom anslaget, i händelse understödet skulle komma att utgå såsom sådant, finge åtnjuta nyttan deraf i första hand, så är det likväl Staten i det hela taget, som skördar frukterna ; ty hvem kan väl bestrida, alt om ett hemmans ägor genom vattenaftnppning blifvit förökade, eller tili deras beskaffenhet verkligen förbättrade, så måste Staten deraf skörda nytta i samma mån, som dessa enskilde medborgare, genom dessa företag, komma i välstånd.
Är den enskilde ej mäktig att vidkännas de kostnader, som sådana företag medföra, så synes det ntig äfven billigt att Staten träder emellan och underlättar den enskilde medborgarens bemödanden, att försätta sig i bättre belägenhet, än han tillförene varit, då Statens tillgångar sådant medgifva.
Jag tillstyrker således bifall till Hr von Hohenhausens yrkande, att det belopp, som StatsUtsk. tillstyrkt alt såsom lån utgå, må till K. M. öfverlemnas, med rättighet att, efter sig företeende omständigheter, deraf anordna större eller mindre del, såsom anslag, och ej såsom lån.
Det är egentligen med afseende på hvad som af Hr Tersmeden blifvit anfördt i afseende på conseqvens, som jag anser mig skyldig att fästa hans uppmärksamhet derpå, att R.
St. hafva redan i några fall, der K.
M. begärt anslag, öfverskridit den af K.
M. begärda summa med ett vida större belopp, än vid detta tillfälle.
Det är nu, som saken skall afgöras.
Såsom jag redan haft äran upplysa, genom uppläsning af PresteStts prot.utdr., så har inom detta Stånd anslaget blifvit på det sättet bestämdt, att, i händelse omständigheterna sådant fordra, någon del af det beviljade låneunderstödet må förvandlas till anslag, Den 29 Mars f. m.
5oi ocli jng fäster lierrarnes uppmärksamhet vid det speciella förhållandet på Gol liand, att jorden ar afsöndrad i små hemmansdelar, som ägas af allmogen och endast äro i dess händer, hvarföre det vid sådana tillfällen blir en omöjlighet att utan allmänt understöd kunna tillvägabringa bergsprängningar af större vidd, eller ersättningar för vattenverk, sorn måste ulrifvas.
När nu allmänna understöd blifvit beviljade för dylika företag i öfriga delar af Riket, så tror jng det vara billigt, alt detta äfven sker för Gottland, och det är denna billighets vedertagande här, som jag anhåller att R. o. Ad. måtte ådagalägga igenom instämmande uti hvad PresteSt. beslutat i frågan.
Af de flera talare, som yttrat sig sedan jag förra gången hade ordet, har jag alldeles icke kunnat blifva öfvertygad om oriktigheten af hvad jag då framställde.
Jag kan ingalunda antaga den princip, som en värd talare [Ir Printzensköld här framställt, nemi. att den enskilde, när han ej förmår att företaga ett större arbete, äfven borde få anslag af .Staten; men i öfverensstämmelse med livad jag förut yttrat, skulle jag alltför gerna till sådana enskildta företag vilja medgifva låneunderstöd.
Jag beklagar högligen, att Hr von Hohenhausen fästat vid detta anslag det villkor han gjort, och befarar alt just detta villkor i förstärkt StatsUtsk. måhända kommer alt förhindra detta anslags beviljande.
Jag inser ganska väl, att så vä! denna, som många andra frågor, komma till förstärkt StatsUtsk., och jag hade då velat med min röst bidraga dertill, att detta understöd måtte komma att utgå såsom lån och ej såsom anslag; men jng befarar, alt delta ej blir för mig möjligt, om ifrågavar. villkor blefve dervid fästadt; tv jag bekänner öppet, att jag i förstärkt StatsUtsk. i sådan händelse mäste rösta emot detta anslag.
Hr von Hartmansdorff: 1 händelse R. o. Ad. skulle fatta det beslut, som Hr Westfelt yrkat, så borde man äfven uttala att det skedde för den orsaks skull, hvilken Hr Westfelt uppgifvit.
I annat fall skulle beslutet förmodligen anses vara nog mycket afvikande ifrån dem R. o. Ad. förandra orter, men under lika förhållanden, fattat. R. o. Ad. har nyss medgifvit Halland samma villkor, som nu begäras för Gottland.
Begge landskapen äro eröfrade.
Vanligen är det förhållandet, att de eröfrade landskapens innevånare anse sig ej vara tillräckligt satta i jemlikhet roed de öfriga.
Till en sådan tanke böra väl icke R.
St. sjelfve gifva anledn. genom mindre förmånliga villkor för det ena landskapet, än för det andra.
Gottland är, genom sitt ifrån fasta landet afskiljda läge, nog rnycket vanlottadt i öfrigt, på sätt Hr von Hohenhausen redan uppgifvit.
Det synes då ej vara skäl, att R.
St. skulle genom ofördelaktigare villkor emot detta landskap, än emot de öfriga, öka dess ölägen - 503 Den ag Mars f. tn. heter.
Man liar jemväl ett annat skäl för delta understöds beviljande.
De jordägare på Gottland, sorn skulle få gagn deraf, äro för det mesta, om icke samt och synnerligen, bönder.
Hvad skulle man väl länka, om R. o. Ad., i händelse detta Stånd, som beviljat lindrigare villkor för de valtenaftappningar, af hvilka både herremän och bönder hafva gagn, skulle göra villkoren hårdare, då allmogen ensam hade nytta af förelaget.
Jag kan ej tillstyrka, att en sådan skilnad göres, ulan anhåller fortfarande om bifall lill det beslut, PresteSt. fattat.
Jag vill visserligen icke bestrida, alt den åsigt, som Hr Tersmeden framställt, att när provinsen ej begärt något annat, än ett lånehidrag, och K. ÅI. ej heller framställt något annat behof än detta, svnes mig innebära ett grundadt skäl att ej bevilja detta understöd i form af anslag; men om man närmare granskar K. M:s nåd. propus, till R.
St. i detta afseende, så innehåller den likväl, att K. M. anser Gottlands innevånare vara i hellof af statsbidrag för att kunna åstadkomma aftappning och odling af de myror, som der finnas, och i sjelfva saken, ehuru formen visserligen tyckes vara förmånligare för Staten, när lån beviljas, än när anslag beviljas, så är det likväl möjligt, att lån kunna beviljas på så förmånliga villkor, att i sjelfva verket förlusten för Staten skulle vara mindre, om ett mindre anslag gjordes.
För öfrigt tror jag, att R. o. Ad. bör pröfva och afgöra denna fråga efter alldeles samma grundsatser, som R. o. Ad. iakttagit, i fråga om disposition af ett anslag af 100,000 r:dr för bestridande af sådana företag i Norrland.
I sig sjelft är beslutet om ett anslag lill Gottlands myror ej annat än en utbrytning ifrån det föregående beslutet, så att, i stället för att säga, att R.
St. bevilja en summa af 100,000 r:dr för sådana företag, beslutet eljest bade bort lyda sålunda: R.
St. bevilja en summa af i5o,000 r:dr för sådana företag öfver hela Riket, men få dervid hos K. M. anmäla, att detta förelag på Gotlland företrädesvis borde komma i åtnjutande af understöd, på de villkor, som R.
St. dervid hafva fästat, och att R.
M. rättigheten alt i särskildta fall kunna anordna några mindre delar af summan i form af anslag.
Jag tror således ej, atf, med bibehållande af princip i besluten, man kan undandraga Gottlands innevånare rättigheten att komma i åtnjutande af alldeles samma förmåner, som under enahanda förhållanden blifvit medgifna för andra trakler i Riket.
Af dessa skäl anser jag Hr von Hohenhansens framställning väl grundad, och tror, att alldeles samma ordalag böra här begagnas, som de, hvilka blifvit använda i R. o. Ad:s beslut rörtde fråga om beviljandet af roo,ooo r:drs anslag för dylika förelag, som det här ifrågavarande.
Frih, Cederström, Jacob: Jag har visserligen intet D c ii ag Mars f. m. 5o3 emot, om R. o. Ad., utöfver livad ifrån provinsen blifvit hegardt, vill, lill vinnande af likhet med hvad för öfriga provinser redan är beslutadt, bestämma alt en del af de för Gottland afsedda lånehidragen af K.
M. må kunna förvandlas till anslag.
Jag hade likväl önskat, att vid alla sådana tillfällen R.
St. måtte bestämt, huru stor del af dessa summor kunde såsom anslag användas, och huru stor del deraf ovillkorligen borde såsom länebidrag utgå, på det att icke Styrelsen må komma i tvist med kommande Ständer, huruvida man rätteligen förfarit genom att anvisa större delen af dessa summor såsom anslag.
Detta hade i min tanke varit det rättvisaste och lämpligaste.
Dervid torde landshöfdingen på Gottland för detta fall kunna uppgifva hvilken proportion emellan lånebidraget och anslaget, som han anser vara lämpligast, då kostnaden för vattenverks rifning i främsta rummet torde höra ihågkommas.
Skulle detta vara alldeles obestämdt här, såsom i de föregående punk terna, så låter jag det visserligen dervid bero, men reserverar mig till prot. emot ett sådant förfarande, hvarigenom R, St. till Regeringen lemna medel att i låneväg användas, men som till en del kunna blifva anslag, utan att R.
St. bestämt, huru stor del af det hela sålunda får till anslag förvandlas.