Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har dock trott sig hafva inhemtat den erfarenhet, att det icke är möjligt vid hälsan bibehålla en fånge som en längre tid skall vara i fängelset instängd utan att gifva honom något färskt kött.
Det är visserligen att mången af den klass jag nyss omnämnde flere månader af året icke förtära färskt kött; men till följd af deras dagliga arbeten i fria luften har detta icke någon menlig inverkan på deras hälsa.
En sådant kost kan dock icke i ett fängelse tillämpas.
Visserligen är det en tillfredsställelse att se den omsorg som nu egnas åt fångvården i allmänhet och fångarnes förplägning isynnerhet.
Ingen kan deråt mera fägna sig än den, som är styresman i ett län.
Hvad fångarnes utspisning beträffar, lärer väl kostnaden derföre understiga den för indelta soldaten beräknade stat, och detta bör den äfven; men att den är bättre än den frie arbetarens vanliga kost, är en sanning som jag kan vitsorda.
Jag har nemi. gjort ett mål i cellfängelset vid ett inspectionstillfälle och der ätit en soppa med tillhörande rotsaker, hvilken varit så god att man svårligen någorstädes kan med skäl begära den bättre.
Utspisningen är sådan, att den i sanning icke träffats i armodets koja och icke ens hos den öfvervägande mängden bland de /^delar af Sveriges befolkning.
Likväl är det visst icke för att klandra hvad som, enl. mitt omdöme är ett glädjande förhållande, som jag begärt ordet, utan derföre att jag noga känner den förtrytelse som, särdeles Den 1 Juli f. m. 399 i aflägsna orter, må vara till följd af bristande kännedom, råder emot den öfverdrifna välvilja som man tror visas mot fångne brottslingar.
St. vid sådant förhållande fästa en allvarlig uppmärksamhet vid frågan och ingå till K.
M. med en und. skrifvelse i ämnet, skulle jag tro sådant verka fördelaktigt, just med afseende på den oriktiga föreställning om saken som de sä benämnde :delarne af Svenska folket och måhända äfven flera bland öfrige klasser om saken hysa.
Jag skulle derföre önska att man icke måtte underlåta att i enlighet med StatsUtsk:s tillstyrkande, egna en särskild uppmärksamhet åt ämnet.
Jag anhåller att blott med några få ord få förklara hvarföre jag talat om soldaten under tåg och marsch.
Det är derföre att det endast är den som revisorerne afsett.
Sidan 392 i berättelsen, der denna fråga förekommer, talas ej om annat än om indelta soldaten under tåg och marsch men icke under andra förhållanden.
Jag skall för tredje gången söka göra mig förstådd af Hr Gr.
Lagerbjelke och jag hoppas att kunna lyckas deruti om Hr Gr.n behagar ägna mera uppmärksamhet ät mina ord än han hittills måhända gjort.
Hr Gr:n har rätt deruti att revisorerna talat om den indelta soldatens förplägning under tåg och marsch, men icke under möten.
Men för att kunna jemföra denna förplägning lill skillingar och r:st:n med den som korrektionshjonet på Långholmen åtnjuter, hvilken utgår direkte i proviantpersedlar, sä anser jag det vara nödvändigt att jemföra fångförplägningen med de portioner som lemnäs den indelta soldaten vid möten och hvilken äfven är uttryckt i proviantpersedlar; men att deremot jemföra fångkosten med hvad soldaten åtnjuter under tåg och marsch lärer icke vara möjligt, dä man icke gerna kan jemföra lispund och skålpund med skillingar och r:sl:n.
Om man nu antager hvad jag sökt ådagalägga, eiler att soldaten under tåg och marsch är åtminstone lika väl född som pä möten; om man vidare vid jemförelse af sjelfva matqvantiteterna finnér att soldaten på möten äfven är 25 proc:t bättre född, så torde man äfven finna att påståendet derom att tångarne skulle åtnjuta bättre kost än indelta soldaten vid tåg och marsch icke häller streck.
Flvad åter beträffar
Hr Lagerheims uppgift att fångarne i cellfängelset här i Stockholm skulle vara bättre födda än T9T:delar af våra arbetare, hvilken uppgift den värde talaren grundat derpå att han varit i fängelset och smakat på maten derstädes, så är det med synnerlig tillfredsställelse jag förnimmer, att han funnit den måltiden så smaklig.
Jag förmodar att hans yttrande om den bättre förplägningen hufvudsakligen har afseende på qvantiteten och i det förra afseendet är förhållandet att de fångar i cellfängelset, hvilka icke arbeta, åtnjuta endast hälften af hvad som bestås den indelta soldaten på möten.
De fångar som arbeta erhålla något mera, ty, med den förstnämnda kosten kan ingen arbetare under längre tid fortfara med strängt arbete.
Ar det således fråga om födoämnenas mängd, om summan af deras närande kraft, så tror jag att den siste värde talaren i sitt yttrande begått ett misstag.
Ar 400 Den 1 Juli f. m. det åter fråga om välsmakligheten, så beror det på olika tycke.
Lika med Hr Lagerheim tror jag att mängden af arbetare har sämre lagad mat än den som bestås i cellfängelserna.
Men om meningen är, alt då tillfälle gifves att laga maten väl, man likväl skall göra den osmaklig och att en sådan method skall införas vid fängelserna såsom en bestraffning, så torde dock en serskild lag derom först böra stiftas.
Hr Lagerheim: Hvad Hr von Troil påstått mig hafva sagt, lärer väl svårligen kunna återfinnas i prot. och jag vädjar derom till protokollsföranderne.
Jag har icke uppgifvit, att fångarne äro bättre bespisade än de A Melaine af Svenska folket (hvilken benämning jag endast begagnat, emedan den under en viss period nästan öfvergick till ordspråk) utan jag har talat om den förtrytelse som allmänt råder hos dessa ^Melanie öfver den förmenta öfverflödiga förplägning fångarna skola åtnjuta och hvilken vore bättre än hvad den stora mängden af Sveriges allmoge kunde sig bestå, men att åter påstå att fångarne äro bättre födde än de 19Tr:delarne vore alldeles hufvudlös!.
För öfrigt må man väl med skäl kunna antaga att en fänge i sitt cellrum icke behöfver den närande föda som för den frie arbetaren är nödvändig.
Under sädane förhållanden och under den sinnesstämning som nu i detta afseende verkligen hos allmogen är rådande, torde ett närmare bestämmande icke vara ur vägen äfvensom att R.
St. åt frågan lemna en särskild uppmärksamhet.
Jag tror att det icke blott är allmogen utan åtskilliga andra personer, kanske de flesta i riket, hvilka anse fångar vara bättre bespisade än vederbör.
Det torde följakteligen icke vara så öfverflödigt, som Hr von Troil tror, att aflåta den nu ifrågavande underd. skrifvelsen, särdeles då han sjelf medgifvit att den vidtagna åtgärden alt höra Sundhetscollegium i frågan, ännu icke ledt till något slut.
Jag befarar att om R. o. Ad. underlåter den åtgärd som här ifrågasättes, så blifver svårigheten, att erhålla de anslag som för fångvården beliöfvas, större än hiltills.
Jag anhåller att endast få till R. o. Ad:s kännedom meddela, att det förslag till underd. skrifvelse som af vederbönde afdelning uppgjorts, var affattad i vida strängare ordalag, än StatsUtsk:s förslag innehåller.
Inom StatsUtsk. vitsordades af hvar och en det nit och den omvårdnad, hvarmed fångvården blifvit skött, äfven med afseende på anskaffandet af en sun dare och ändamålsenligare fångspis, ehuru densamma dock erhållits för samma pris, som fordom betaltes för en sämre föda.
Men då StatsUtsk:s pluralitet ändock ansåg sig böra föreslå afgifvändet af den ifrågavande underd. skrifvelsen, så var deras afsigt, att derigenom kunna skingra den villfarelse om fångkosten, som hos Svenska allmänheten möjligen inrotat sig.
För öfrigt tror jag att förslaget icke är af den beskaffenhet att det kan anses innebära något direkt klan der - Deni Julif. m. 401 fler emot fångstyrelsen, hvars förtjenster i det afseende! icke lära kunna bestridas.
Då Sundhetscollegii yttrande en gång varder afgifvit, torde det ock komma att visa sig alt allmänheten om denna fråga hyser oriktiga begrepp.
Jag kan visserligen för min del omöjligen hafva någonting emot, att saken blifver undersökt pä sä många sätt som möjligt, på det förhållandet må blifva så mycket säkrare utrönt.
Jag har endast ansett mig böra upplysa, att den äskade remissen till sundhetscollegium redan är verkställd, och att all anledn. är, att K. M., till följd af det blifvande utlåtandet kommer att besluta hvad
Han anser nödigt.
Jag har vidare ansett mig böra ut reda förhållandet med en uti sednaste revisionsberättelsen förekommande uppgift, hvilken, efter mitt förmenande innebär ett misstag.
Föröfrigt, antingen den föreslagna skrifvelsen kommer att afgå elier icke, så är saken redan i gång och kommer visserligen både i ena och andra händelsen alt fortgå.
Uppå härefter framställd propos. blef 59 §:n af R. o. Ad. bifallen. § 60.
Bifölls. 8 61.
Lades till handlingarne. §§ 02 och 03.
Biföllos. § 64.
Lades till handlingarne. § 65.
Bifölls. § 66.
Utsk. har här föreslagit att K.
M. skulle anbefalla penningeförvaltande verk att öfverlemna de hos dem förde journaler och böcker lill revisorerne.
Öfverallt låter detta icke sig göra, ty om t. ex. ett penningeförvaltande verk i Carlskrona skulle, jemte hufvudböckerne jemväl öfversända sina journaler och anteckningsböcker så blefve deraf en sådan mängd af handlingar, att ingen som ej eger kännedom om flottans räkenskaper derom kan göra sig föreställning.
Dessutom skulle ett sådant verk ifall under den tid som dessa journaler äro borta, frågor uppstå för hvilkas besvarande tillgång till dessa journaler vore behötligt, stå alldeles redlösa.
1 Stockholm kan detta måhända låta sig göra, ifall det anses nödvändigt ; men då räkenskaperna med tillhörande verifikationer upptaga alla de förhållanden, som jag anser böra utgöra föremål för R.
St:s granskning, så kan jag icke inse nyttan af hvad man i detta 0 H. 20 402 D e 11 1 Juli f. m. afseende föreslagit, utan hvad Stats-kont. beträffar, och der hafva revisorerna hittills haft full tillgång lill journaler och andra anteckningar.
St:s revisorer hade en obegränsad tid för sine arbeten, så vore det visserligen en möjlighet att af hufvudräkningarne med tillhörande verifikationer göra sig en idé om administrationen i det hela.
Men med den inskränkta tid som är medgifveu later det sig icke göra; och dock åligger det revisorerne till följd af instruktionen, alt fästa sin hufvudsakliga uppmärksamhet vid administrationens gång.
Det torde då falla af sig sjelft att för vinnande af öfversigt i det hänseendet det vore af serdeles nytta om ifråga vande journaler blefve för revisorerne tillgänglige.
När man varit i tillfälle erfara hvilken ojemförlig fördel det medförer för revisorerne, i och för öfversigten af stats-kont:s räkenskaper att hafva tillgång till dessa verks journaler, eller såsom de der kallas, memorialböcker, måste man utan tvifvel, lika med Utsk., anse det vara af synnerlig vigt att den föreslagna und. skrifvelsen varder beslutad.
Skulle det nu finnas något verk, som i anseende till dess aflägsenhet från hufvudstaden icke kunde aflemna sina journaler m. m., så är dock i det afseendet ej någon olägenhet förorsakad af ifrågavar:de skrifvelsen; ty det är klart att K.
M. icke anbefaller andra verk att så göra, än dem för hvilka sådant är möjligt.
De flesta verk, hvars räkenskaper revisorerna ega att granska, äro dessutom förlagde i Stockholm och kunna således lemna revisorerne del af den bland sina handlingar, som äro af ifrågavar:de beskaffenhet.
På grund häraf anhåller jag om bifall till Utsk:s framställning i denna del.
Det är visserligen möjligt att det förhåller sig så som Gr.
Lagerbjelke upplyst hvad statskont:s räkenskaper beträffar, eller att dess journaler kunna lemna tillfredsställande upplysningar.
Dessa räkenskaper granskas genom en särskild afdelning af revisionen som således äger ett bättre tillfälle att ingå uti en mera noggrann undersökning af detta verks förvaltning.
Den afdelning jag 2:ne gånger tillhört har deremot varit belastad med flere hundrade räkenskaper.
Det var med största möda man hann genomgå sjelfva hufvudböckerna och att jemföra de vigtigaste poster med sina verifikationer; men alt derjemte fästa sin uppmärksamhet vid journalerna hade varit en omöjlighet.
Jag anser mig således böra bestrida det af den siste värde talaren gjorda yrkande och anhåller att Ståndet ville afslå Utsk:s ifrägavar:de hemställan.
Afven jag afstyrker för min del, bifall till denna hemställan, Det är i allmänhet svårt för hvarje förvaltande verk att undvara sina conceptböcker, ty då man lemnat ut verkets renskrifna hufvudräkningar, behöfver man både journalerne och andra anteckningsböcker.
Att dessa understundom icke förslå får kammarrätten erfara, ty der händer det ej så sällan att än det ena än det andra verket anhåller att få låna tillbaka sina liufvudböcker.
Rehöfva ej redogöraren sina journaler, så förbruka Den i Juli f. m. 403 de dem för att ej belastas med onödiga papper hvadan man icke ens skulle kunna påräkna att dem alltid erhålla, med mindre man ålade vederbönde att utom hufvudräkningarnes insändande jemväl förvara och insända journalerne.
Detta vore att dränka dem i räkenskaper och handlingar, liksom jag tror alt revisorerne sjelfve skulle öfverhopas af småsaker.
Revisorerne finge derigenom mera handlingar att genomgå än sjelfva kammarrätten.
Sädane specialiteter, hvaruti kammarrätten icke kunnat ingå, derföre att de icke stå i hufvudräkningen — dem skulle revisorerna kasta sig öfver.
Det blefve ju dä ett omvändt förhållande emot det, som verkligen borde äga rum.
Revisorerne böra nemi. hälla sig till hufvudfrågorne, kammarrätten deremot upptaga spécialiteterne.
Dä dessutom i Utsk:s tillstyrkande åberopas det förslag till skatteförenkling som ännu icke blifvit af StatsUtsk. behandladt, anser jag
Ståndet icke kunna deröfver fatta beslut i ärendets nuvande skick.
Jag tror dock icke att man bör afslå denna punkt, utan tillstyrker återremiss pä det Utsk. må komma i tillfälle att närmare besinna sig på saken och derom ännu en gång yttra sig, innan R. o. Ad. afgör frågan.
Att bifalla förslaget i sitt närvande skick anser jag deremot icke vara lämpligt.
För mig är det icke möjligt fatta hvarföre det skulle vara så omöjligt för de förvaltande verken att till revisorerne aflemna i fråga vande räkenskaper.
Man bör komma i båg att t. ex. 1847 års revisorer revidera för åren 1844 och 1845.
Det kan väl då icke vara omöjligt för vederbönde verk att under en kortare tid af t. ex. 3 veckor vara utaf med sina anteckningsböcker för år så långt tillbaka.
Dessutom, ifall det för några dagar skulle beliöfvas, kunna de ju ganska lätt återfås frän revisorerne.
Följaktligen kan det icke för mig blifva klart att åtminstone från de förvaltande verken inom hufvudstaden någon sådan svårighet skulle möta, som man här förmenat.
Hr Rääfs yttrande att det endast skulle förorsaka tidsspillan utan någon nytta att erhålla ifrågavande handlingar, så yttrade åtminstone den afdelning af 1847 års statsrevision, som granskade så väl stats-kont:s räkenskaper der memorialböcker funnos att tillgå, som flere andra verk från hvilka dylika handlingar icke voro bifogade, att om man haft nämnde anteckningsböcker att tillgå hade man kunnat få en klarare öfversigt af verkens förvaltning och revisionsgöromålen gått vida lättare, hvilket erfarenheten bäst visade vid revisionen af statskontoret.
Det är icke sagt att man med memorialböckerne skall gå tillväga såsom en revisor i kammarrätten, d. v. s. granska den frän början till slut.
Men revisorerne hafva ansett alt det skulle bidraga till reda och lättnad för dem i deras arbeten att hafva tillgång till en sådan bok och det är af sådan anledn. framställningen blifvit gjord. (jfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrågavande 66 §.
Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja. 26* 404 Den 1 Juli f. m.
I anledn. häraf hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. ansage de emot denna § gjorda anmärkmr föranleda till återremiss.
Hr Landtm, hemställde sedermera om R. o. Ad. hifölie Utsk:s uti förevande § gjorda tillstyrkande med uteslutande af sista perioden, som afsåge befallning till vederbönde penningeförvaltande verk, att öfverlemna de hos dem förde journaler eller anteckningsböcker, jemte derå grundade hufvudböcker, lill R.
St:s revisorers granskning.
Härvid ropades nej, hvarjemte Hr von Hartmansdorff anmälde sig och yttrade:
Då åsigterna i sak synes vara delade ibland de fä personer som ännu äro här tillstädes, torde man lättast kunna förena sig om återremiss, i fall Hr Gr. o.
Landtm, skulle täckas förnya sin framställning derom.
Då nu Hr Gr. o. Landt m. ånyo hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot ifrågavar:de § gjorda anmärkmr föranleda till densammas återremitterande blef denna propos. besvarad med ja. § 67.
Jag anhåller att få reservera mig emot det enl. min tanke något sjelfmyndiga sätt, hvarpå Statslltsk. här gått tillväga.
Enl. mitt förmenande är det icke StatsUtsk. utan R.
St., som afgöra om de uti denna sisla § af Utsk:s utlåt, omförmälda anmärkmr äro af beskaffenhet att påkalla någon åtgärd.
Att StatsUtsk. icke varit konseqvent eller lyckligt i sitt urval, anhäller jag att med blott ett par bland många exempel fä styrka.
Sålunda har StatsUtsk. pag. 51 i, utlåt;, i anledn. af en af revisorerne, lika med 1844 års revision gjord anmärkn., derom att under hvartdera revisionsäret emellan 200 och 300 r:dr blifvit ulbetalde ”till af K.
M. kända behof”, på anförde skäl underställt R.
St. att revisorernes anmärkn. icke mätte föranleda åtgärd.
Deremot i fråga om en sidan 30, § 20 i revisorernes berättelse förekommande anmärkn. af innehåll: ”1 afseende å de under rubriken ”till af K.
M. kände behof” under åren 1844 och 1845 utbetalda belopp, utgörande tillsammans 800 r:dr, fä revisorerne i allo instämma uti hvad om dylika dispositioner af förra revisorer blifvit yttradt och hemställdt”, yttrar Utsk. icke ett ord.
Jag hemställer likväl huruvida det är rätt och konseqvent att sålunda upptaga den mindre summan och släppa den större.
Har den förra anmärkmn varit förtjent af något yttrande, så hade väl den sednare än mera dermed bort uppmärksammas, har den sednare åter icke förtjent upptagas så har den förra det ännu mindre.
Vidare yttra revisorerne, i fråga om myntverket, att då uti 1844 och 1845 årens räkenskaper blott visas hvad de af Myntmästaren K. myntet ersatte tillverkningskostnader utgjort, men ej antalet af de under hvartdera året tillverkade medaljer och hans bibehållna inkomst af sådan prägling, kunna revisorerne icke underlåta att ä denna afvikelse från reglementets tydliga föreskrift fästa uppmärksamhet.
Uti sin förklaring häröfver säger myntmästaren alt som Den 1 Juli f. m. 405 han i alla fall skulle få bibehålla denna inkomst har han icke ansett sig böra redovisa dess belopp.
Om han nu äfven har rätt deruti bör det väl icke hero på myntmästarens godtfinnande att fullgöra eller icke fullgöra reglementets tydliga föreskrift i denna del.
Så länge reglementet icke i denna del är förändradt, bör det väl efterlefvas, ty eljest tjenar reglementet till ingenting.
Många andra exempel skulle visserligen äfven kunna anföras, som röra frågor, hvilka dock i formelt afseende äro af vigt.
Jag vill dock ej vidare uppehålla R. o. Ad. med detta ämne utan inskränker mig till att förnya min reservation emot det allt för mycket åt maktfullkommenhet och sjelfmyndighet stötande sätt, hvarmed Utsk. i denna § gått tillväga.
Uppå härefter framställd propos. lät R. o. Ad. bero vid hvad Utsk. i 67 § yttrat. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j till 4 e. m.
Lördagen den 1 Juli 1848.
Företog R. o. Ad. val af 10 suppleanter för ledamöterne i förstärkta RankoUtsk., och befunnos efter valförrättningens slut, sedan emellan dem, som erhållit lika antal röster, lottning blifvit anställd, till bestämmande af den ordning, i hvilken suppleanterne borde i händelse af behof, inträda, dertill hafva blifvit utsedde: N:o 1984, Hr Schiitzercrants, Johan Herman ... 45 röster. — 1612, Hr Grundelstjerna, Axel Willielm ... 45 ,, — 279, Hr Gjös; fullm.
Gyldenstolpe, Ulric . . 45 ,, — 2253, Hr von Holst, Hans Gram 45 ,, — 1398, Hr Sodenstjerna, fullm.
Hr af Sillén, Lars Gabriel 45 ,, — 115 Gr. Lagerbjelke, Gustaf 45 ,, — 279, Frih. Wrangel, fullm.
Cederström, Claes Rudolf 44 ,, — 494, Hr Croneborg, fullm.
Hr Tersmeden, Nils . 44 ,, 406 Den 1 Juli e m. N:o 394, Frih.
Nordenskjöld; fullm.
Gr. Sparre, Erik . 44 röster. — 478, Hr Printzensköld, Carl 44 „
Föredrogs ånyo Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besv:s- o. Ekon.- Utskms d. 28 och 29 sistlidne Juni på bordet lagda utlåt.
N:o 2, i anledn. af gjorde anmärkn:r vid sammansatte Utsk:ns betänk.
N:o 1, ang:de grunderna för rättigheten att tillverka och omdistilera samt i minut försälja brännvin, äfvensom för beskattningen dervid.
Då härvid först upplästes Utskms förslag, att It.
St. mätta bibehålla stadga adena i II. förorda, d. 13 Juni 1845, ang:de vilkoren för tillverkning och f örsäljning af bränvin, med f örhöjning i af giften för bränvinsb ränning af 25 proc. för redskap, som drifves omedelbart med eld, och 33.', proc. för redskap, som drifves med ånga, saint med de nödiga ansedda förändringar och tillägg i öfrigt sorn bilagdt förslug till förordning, ang:de vilkoren för tillverkning och försälj ning af bränvin, utvisade, och hvilka i förslaget funnos med kursiv stil utmärkte, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Jag anhåller vördsamt att Hr Gr. o. Landtm, må tillåta Ståndet att genast öfvergå till sjelfva §§:na för att pröfva dem hvar för sig.
Om R. o. Ad. skulle genast besluta hvad som i denna punkt är öfverhufvud föreslaget så skulle Ståndet komma att binda sig måhända mera än vederborde.
Det skulle kunna hända, dels att man icke godkände den tariff, som Utsk. föreslagit, dels också all man afveke i åtskilliga punkter ifrån det förslag som Utsk:n uppgifvit och dä skulle det kunna komma att stå i strid emot beslutet rörande någon redan föredragen punkt.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han ämnat föreslå och nu finge hemställa, att R. o. Ad. mätte förbigå den nu upplästa punkten i Utskms utlåt, för att §-vis till pröfning företaga Utskms förslag till författning.
Sedan härefter Hr Landtm, framställt, att Utskms förevar:de utlåt, i öfrigt, innan författningsförslaget förekom, innefattade en hemställan rör:de den af Hr Gustafsson väckta motion om befrielse från brdnvins-minuterings-afgift för traktörer, som tillika äro borgare, blef denna hemställan uppläst samt af R. o. Ad. bifallen.
Då nu det Utskms utlåt, bifogade förslag till författning förekom till pröfning, hemställde Hr Gr. o. La ndtm., att med föredragningen deraf måtte få tillgå pä det sätt att endast §§:s nummer uppnämndes och de §§, hvaremot icke gjordes anmärkning, ansägos vara af R. o. Ad. bifallne.
§ I De 2:ne första momenterne af denna § upplästes på begäran af Den 1 Juli e. ra. 407 Frih. Raab, Adam Christ., som derefter yttrade:
Den upplästa delen af första §:n ger anledn. till två särskilda anmärkmr.
Den första anmärknm som jag tager mig friheten deremot framställa, är den, att Ctsk:n här hafva bibehållit den föreskrift som finnes i alla föreg:de författningar, nemi. att i händelse K.
M. skulle finna sig dertill föranlåten, så skulle K.
M. kunna inställa bränvinstillverkningen.
Det lärer icke kunna bestridas att K.
M. alltid äger denna rättighet, ehvad den uttryckes eller icke i författningen; men jag är af den öfvertygelsen att en sådan hotelse, om jag så må uttrycka mig, är skadlig icke allenast för den ifrågavande näringen, utan äfven för landet i allmänhet, för industrien och handeln, och derföre vore det önskligt att den hotelsen icke måtte få stå qvar i författningen.
Icke heller har K. M. i sin nådiga propos. föreslagit bibehållande af denna föreskrift, hvilket gifver mig en ytterligare anledn. att anhålla det R. o. Ad. ville låta denna mening utgå, hvarigenom första mom. skulle bibehålla sin lydelse i öfrigt men stadna vid ordet ”December” och den återstående punkten utgå der.
Detta är den första anmärkn. jag velat göra och som jag anhåller måtte få blifva föremål för särskild propos.
Jag går sedan till den andra anmärknm, men tror att det måhända är bäst att först få denna frågan afgjord, och anhåller derföre att Hr Gr. o. Landtm, först ville framställa propos. derå.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade i anledn. häraf, att han trodde det i allmänhet leda till större redighet, om anmärknme framställdes pä en gång, då Hr Landtm., sedan öfverläggningen om §:n blifvit fulländad, finge tillfälle att bedöma huru proposme borde indelas.
Jag efterkommer med nöje denna vägledning för sättet att diskutera frågan.
Jag vill då framställa den andra anmärknm emot denna punkt.