Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag emellertid alltid ansett detaljerne af Rikets försvar ej tillhöra representationen att afgöra, utan att det tillhör executiva magten; så har ej min afhandling blifvit tryckt, för alt vara föremål för Ståndens öfverläggningar; den är utgifven för att besvara de under tvenne år uti Tidningarne gjorda framställningar emot Centralförsvaret, och deribland det påstående, att detta försvar vore en följd af Götha Canal, för att tjena till stöd för detta företag; jag är derföre ganska nöjd, att den värde talaren här framdragit ett document ifrån 1809, som bevisar, att ideen om Sveriges Centralförsvar är samtida med den om Götha Canal.
Då likväl ämnet här ej bordt framkomma, anser jag mig ock ej här böra ingå i vidare svaromål; men svar skall icke uteblifva, då man får se, om jag glömt hvad den citerade Americanske författaren sagt, eller hvad jag är skyldig minnet af framfarne vänner.
Herr Crusenstolpe} Magnus:
Då så väl ämnets vigt, som det sätt, hvarpå det blifvit framstäldt, synas påkalla en snar och stor offentlighet, vågar jag föreslå, det Rid - io6 Den 2 Mars f. m. derskapet oell Adeln måtte anmoda Herr Nordenskjöld att, så fort dess i dag afgifne munteliga anförande Blifvit justeradt, låta Befordra det till trycket.
Herr Nordenskjöld:
Jag tillstår, att jag har för mycket misstroende till min förmåga, för att önska, att hvad jag sagt skulle särskilt tryckas.
Jag har hlott önskat, att det skulle komma till Stats- och EkonomiUtskotten, som, i anledning af Herr Montgorameries och en annan Ledamots anföranden, skola afhandla ämnet på det att
Utskotten må blifva i tillfälle att deröfver yttra deras opinion.
Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken derefter framställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera så väl Herr Montgommeries ofvannåmnde anförande, som de i anledning deraf nu afgifne yttranden, till Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet!.
Justerades fyra ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den 26 sistlidne Februarii för- och eftermiddagen fattade Beslut.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan y till 3 eftermiddagen. lii fidem Protecolli, O. J. Lagerheim.
De o a Mars e. m.
Måndagen den 2 Mars 1829.
Uplästes och lades på bordet Kongl. Maj:ts i förmiddagspleno ankomne nine Nådiga Propositioner till Rikets Ständer: angående ändring uti a5 Gap. i §.
RättegångsBalken, och i sammanhang dermed äfven uti 12 Cap. 2 §. 2 Mom. samma Balk, sådant det lyder uti Kongl. Förklaringen den io September i823; samt angående anslag till förmon för Läroverken i Riket.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 4 sistlidne Februarii under N:o 55 afgifne, och den i4 derpå följde på bordet lagda, Utlåtande, i anledning af Kongl, Majrts Nådiga Remiss, rörande nedsättning af Grosshandlaren Weners arrende för Svartsjö KungsLadugård.
Herr Anckarsvärd; August: StatsUtskottets Utlåtande gifver anledning till åtskilliga betraktelser, sorn äro af vigt, i den mån vi nalkas den tidpunkt, då skattebördorna på landtbrukaren skola bestämmas.
Här visar sig, att en Kungsgård af io mantal belägen nära hufvudstadgn ej förmår bära en grundskatt af 8o R:dr och ett arrende /if 45o tunnor säd, utan förlust för arrendatorn.
Att detta är enligt med sanningen, vitsordas af Konungens Befallnings - Den 2 Mars é. m; hafvande och KammarCollegium, som vid den upgjorda calculen ej funnit något att erindra, hvaruti Konungens Conseille väl äfven deltagit, då målet ifrån Regeringen öfverlemnats till Rikets Ständer.
Detta viisar tillräckligt landtbrukets vanmakt och landtbrukarens oförmögenhet att bära de ytterligare skatter, som otvifvelaktigt skola följa, om allt bifalles, som under denna Riksdag så väl i motionsväg, som genom Kongl. Propositioner blifvit föreslagit.
Jag förenar mig visserligen uti nyssnämnde Emhetsverks utlåtande om jordbrukets tryckande belägenhet, men vill dock icke tillämpa det på Svartsjö Kungsgård.
Ganska mycket vore äfven att anmärka mot den upgjorde calculen, och det tyckes StatsUtskottet äfven insett, då Utskottet blott tillstyrkt i års nedsättning i arrendet, hvaruti jag dock ej kan instämma med Utskottet; jag tror att den minsta misstänka om calculens vigtighet hade bordt föranleda lill afslag på petitionen.
Jag anser oss ej böra återremittera Utlåtandet, utan genast afslå det, emedan det ej till den 17 Mars är tid till återremissen, hvilken dessutom ej skulle tjena till någonting.
Af denna orsak anhåller jag om proposition lill afslag på ifrågavarande Utlåtande.
Grefve Spens, Carl Guslaf: Herr Anckarsvärd har visserligen förekommit mig i åtskilligt af hvad jag ämnade säga; det skid - Den 2 Mars e. m. le således ej hafva återstått mig annat, än att förena mig med honom, så vida han ej yrkat ajslag å Utlåtandet.
Finner Ridderskapet och Adeln det möjligt, har jag visst ingenting deremot, men då anledningen till herörde Utlåtande varit en remiss från Kongl. Maj:t, och således en underdånig skrifvelse innefattande Rikets Ständers svar är nödvändig, anser jag en återremiss vara oundgänglig.
Jag anhåller, att mitt instämmande i hufvudsaken med Herr Anckarsvärd måtte få åtfölja återremissen, tillika med inin förundran, att då StatsUtskottet vid förra Riksdagen tillstyrkte en anhållan om undersökning rörande Kungsgårdens förmåner och utgifter, på det Ständerna vid denna Riksdag skulle kunna pröfva förhållandet, Utskottet nu ej ansett sig kunna pröfva förhållandet med ledning af den skedde undersökningen; men ändock icke tillstyrkt någon ytterligare undersökning.
I anledning deraf förefaller det mig såsom nästkommande Ständer genom
Utskottets uraktlåtenhet skulle vara bundna att icke eller kunna pröfva saken, och då skulle hela vinsten endast vara, att närvarande Ständer kommit från saken.
Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhardj upläste följande: 1823 års Ständer biföllo, att ärendet för Svartsjö Kungsladugård skulle i 10 år nedsättas från 600 till 4^0 T:r, om året, T IO Den 2 Mars e. m. hvarjemte underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t skulle göras, att laga undersökning måtte i Nåder anbefallas, till utrönande af Kungsgårdens alla förmoner och utgifter, på det Standerne vid den nu påstående Riksdagen måtte komma i tillfälle att pröfva, om den sålunda bevilljade nedsättning gen efter de io årens förlopp borde för sökandens återstående arendetid fortfarande äga rum, eller Egendomen på ny ärende auction utbjudas.
Det föreställer sig för xnitt begrepp, som detta beslut inskränker sig endast till 2:ne frågors besvarande af nu varande Ständer. i:o Skall den bestämda nedsättningen till 45° T:r under Grosshandlaren Weners återstående arrende-år fortfara?
2:0 Skall Egendomen på ny arrendeauction utbjudas, sedan de beviljade 10 arrendeåren tilländalupit?
Då jag antager, att Rikets Ständer, till bibehållande af aktning hos allmänheten för Rikets Ständers beslut, sjelfve visa aktning derföre, så tror jag, alt ingen medelväg bör sökas, utan antingen bifall eller afslag å en längre fortfarande arrende-nedsättning beslutas.
För min del tillstår jag, att inga skäl för mig visa sig, hvarföre jag, med hänsigt till statens knappa tillgångar, skulle medgifva något ytterligare fortfarande af den bestämda arrende-ned - Den 2 Mars e. ni. sättningen, utan anser jag arrendet å Svartsjö
Kungsladugård höra på ny auction uthjudas, när de af i8a3 års Ständer determinerade arrendeåren lupit till ända.
Som skäl till den af i8a3 års
Ständer medgifne arendenedsättning antogs förnämligast, att
Arrendatorn på odlingar skall nedlagt en förmögenhet af 3o,ooo R:dr B:co.
Sedan den af Ständerna då i underdånighet önskade undersökningen om KungsLadugårdens alla förmåner och utgifter nu försiggått, samt en calcul blifvit upgjord, som visar, att Arrendatorns förlust skall upgå till 343 R:dr 35 sk. 8 r:st.
B:co årligen, så önskar han ändock, att blifva vid arrendet bibehållen.
Enligt berörde calcul skall fodertillgången på 10 hela mantal, inberäknad afkastningen af de odlingar, hvarpå 3o,000 R:dr B:co skola blifvit använde, icke gifva större revenue, än som kan påräknas efter 4° kor, 3o stalloxar, samt 4° får; men jag hemställer till hvarje kunnig landthushållare att bedömma, om 10 hela mantal i en bördig ort med 3j mil landt- och sjö-transport till Stockholm och 2,58o dagsverken icke skäligen böra kunna gifva större afkastning.
Om detta är händelsen, hvilket icke gerna kan motsägas, är det då skäl, att vidare göra årlig upolfring af i5o tunnor spannemål på Statens bekostnad.
Jag kan 112 Den 2 Mars e. m. icke bevisa någon origtigbet i den problematiska calculen, dock saknar jag deruti de storbåtslasler med potates, som hvarje höst komma till Stockholm från Svartsjö Kungsgård; men jag håller mig vid den märkvärdiga omständighet, att Arrendatorn Wener sjelf hegart få årligen förlora 343 R:dr 35 sk. 8 r:st.
Vid sådant förhållande, och då det tillhörer Nationens Representanter, att vaka öfver statens tillgångar, och tillse, att deraf ingenting förloras, är det min öfvertygelse, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande bör ogillas, och att Rikets Ständer böra besluta, det Svartsjö IiungsLadugård å auction utbjudes till arrende vid de beviljade io arrendeårens slut.
StatsUtskottet har föreslagit ett års ytterligare förlängning å tiden, på det
Sökanden skulle lia sig bevarad rättigheten att få saken pröfvad af nästkommande Ständer.
Utskottet bar ej funnit den verkställde undersökningen vara sådan den borde vara.
Jag bestrider ej återremiss, men vill blott lemna denna uplysning.
Sednast församlade Ständer, hvilka, såsom af deras beslut synes, hade den öfvertygelse, att förhållandet med Wener var öm - Den 2 Mars e. m. 113 Ömmande, gåfvo det tillkänna, då de sade, att Ständerna vid denna Riksdag skulle beredas tillfälle alt pröfva, om nedsättningen borde efter de 10 åren fortfarande äga rum, eller om egendomen borde på nytt arrende utbjudas.
Egendomens arrende blef då nedsatt till 45o tunnor.
Att utgifter och inkomster på den föreviste calculen äro beräknade, såsom man vanligen ser på många räkningar, är en sanning.
Utskottet var i stort beråd att afstyrka någon vidare åtgärd; men en förberedande auctoritet får ej vara så sträng, som de, hvilka skola besluta.
Utskottet har handlat på ett högst granlaga sätt, då det sagt, att den upgjorda beräkningen ej varit sådan, att Utskottet kunnat tillstyrka, hvad förra Ständer förmodade kunna tillstyrkas.
Utskottet har i stället hemställt, att ett års ytterligare nedsättning borde beviljas, samt att saken sedan må af kommande Ständer bero, så vida Wener söker fortfarande arrendenedsättning.
Det är StatsUtskotlets pligt att samvetsömt vårda ej allenast Ständernas och Statens bästa, utan äfven deras, hvilkas ansökningar remitteras till Utskottets granskning.
Jag kan ej godkänna de grundsattser, som här blifvit yttrade af de 2:ne Ledamöter, hvilka försvarat Utlåtandet.
För mig visar i5 H. 8 Den 2 Mars e. m. sig klart, alt Ständerna i anseende tillden redan beviljade nedsättningen har intet att skaffa, men att, då den omtalte förmodan af behof utaf ny nedsättnig skulle bero på en ytterligare undersökning, den sökande redan haft tillräcklig tid att styrka, i fall lian kunde, det io hela hemman med icke större skatt än 80 R:dr ej kunna bära mer än 45o T:rs arrende.
Om StatsUtskottet kommit till denna slutsatts, så lemnar det oss landtbrukare i sanning stora förhoppningar, i afseende på våra skatters nedsättande.
Jag kan, såsom jag visat, icke fatta, hvarföre man ytterligare skall bevilja ett års nedsättning, för att få styrkt hvad som nu är klart, nemligen att
Arrendatorn antingen måtte komma ut med arrendet, eller också frånträda det.
Jag anhåller derföre icke om återremiss, utan om afslag å Utlåtandet, såsom ledande till det enda rigtiga resultat, att Arrendatorn, efter fledsättningsårens slut, får ingå på det primitiva arrendet, eller afträda egendomen.
Jag vill ej nu tala om Wener.
Det tillkommer Ridderskapet och Adeln, att i det afseende!, så väl som i alla andra, fylla sin pligt.
Jag vill blott, i anledning af hvad Friherre Anckarsvärd sagt om de förhoppningar han gjort sig om StatsUtskottet, förklara, att hvilka förhoppningar
Friherren än behagat hysa om min enskilta person, blir sådant mig Den 2 Mars e. m. fullkomligen likgiltigt, så länge jag äger medvetandet att hafva fyllt min pligt så väl, som i min förmåga stått.
Den förklaring af likgiltighet Grefve von Schwerin anfört mot min person och mine yttranden, kan jag visserligen med en motsvarande kallsinnighet besvara; men för Nationen är det ej likgiltigt, huru StatsUtskottet upfyller sine i Grundlagen utstakade pligter.
Det är ej i saken jag ämnar yttra mig, utan om det begärda afslaget å Utlåtandet.
Jag önskade fästa Ridderskapets och Adelns upmärksamhet på hvad Grefve Spens anfört.
Då den Kongliga Propositionen naturligtvis skall besvaras, går nu ej annat an, än en ålerremiss.
Jag anhåller derföre om densamma, med begäran till StatsUtskottet om bestämdt förslag till det svar, som skall afgifvas.
Jag kan ej finna, på hvad grund Friherre Cederström stöder sitt yttrande, att vi ej svarat, om vi afslå Utlåtandet.
Svaret ligger ju i sjelfva afslaget.
ExpeditionsUtskottet behöfver endast veta, att Rikets Ständer afslagit Utlåtandet.
När detsamma nästa gång förekommer, blir ju förhållandet enahanda. 8® u6 Den 2 Mars e. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda lill detsammas återremitterande.
Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Utlåtandet.
Ropades äfven några
Ja och starka Nej.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde proposition till afslag å Utskottets Utlåtande.
Det låter lätt säga sig, att ExpeditionsUtskottet skall i skrifvelsen sätta, att Ständerna afslagit StatsUtskottets Utlåtande; men en sådan skrifvelse uttrycker ej hvad som skall uttryckas.
Vårt beslut skall innehålla, hvad Expeditions-Utskottet skall säga i skrifvelsen.
Om Ridderskapet och Adeln önskar säga, att Wener ej skall medgifvas afkortning på arrendet, så måste detta bestämdt uttryckas.
Det är den enda formen, som är rigtig.
Jag kan ej finna minsta hinder för ExpeditionsUtskottet, att Den 2 Mars e. m. 117 få alla erforderlige uplysningar, lika såväl 1111, som när Utlåtandet nästa gång återkommer från StatsUtskottet.
Dessutom är ju afslaget redan beslutadt.
Såsom ej varande Landtbrukare kan jag ej bedömma, huruvida StatsUtskottet baft anledning, eller ej, att föreslå ett års ytterligare nedsättning i arrendet.
Jag viH derföre blott yttra mig om sättet att behandla delta mål.
Sökanden har begärt nedsättning för hela den återstående arrendetiden af i4 år; och Kongl. Maj:t har deröfver infordrat utlåtande.
Stats-Utskottet har ej tillstyrkt allt hvad som blifvit begärdt, utan blott att ett års nedsättning, utöfver de redan beviljade 10, måtte mcdgifvas; och att ytterligare eftergift skulle hero på kommande Ständers pröfning.
Afslås nu Utlåtandet, så gifves visserligen eli svar på Utskottets framställning.
Men som den är olika med ansökningen, hvaröfver Kongl.
Majit begärt utlåtande: så saknas ett egentligt svar på Kongl. Majlis fråga.
Jag hemställer derföre, om Ridderskapet och Adeln icke skulle vilja återremittera Utlåtandet, på det vi, när det sedan återkommer, må kunna göra de förändringar, som finnas lämplige, för att gifva en fullständig behandling åt frågan, och ett rigligt svar ät Kongl. Majit.
Jag instämmer till alla ii8 Den 2 Mars e. na. delar med Herr von Hartmansdorff i formen.
Saken är mig likgiltig.
Sökandens begäran är af Utskottet hvarken tillstyrkt eller afstyrkt; ty Utskottet har gått en alldeles egen väg.
Om nu Ständerna afslå Utskottets åtgärd, saknas likväl svar på hvad sökanden begärt.
Saken kommer deremot i sitt rätta skick, om den återremitteras.
Jag anhåller ödmjukeligen att få uplysning, huru Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken upfattat Ridderskapets och Adelns svar på den af Hans Excellence sist framstälde proposition. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sora, enligt 56 §.
Regeringsformen, hvarje Utskotts Betänkande , första gången det i RiksStånden förekommer, skall utan förändringar antagas eller förkastas, eller ock, om anmärkningar, föranledande till dess förändrande, dervid göras, återremitteras, hade Hans Excellence först framställt proposition till återremiss, hvilken blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen; hvarefter Ridderskapet och Adeln äfven med Nej besvarat den proposition till bifall Hans Excellence derpå gjort; hvaremot den sist framställde proposition till afslag, enligt hvad Hans Excellence tyckt sig finna, blifvit af Ridderskapets och Adelns pluralitet bifal - Den 2 Mars e. m. 1 '9 ien; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma.
Ånyo föredrogs StatsUtskottets den 4 sistlidne Februarii under N:o 56 afgifne, och den i4 derpåföljde på hordet lagde, Utlåtandej i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse den 19 November sistlidet år, angående afskrifning uti räkenskaperne af NummerLotteriets fordran hos HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg.
Herr Rosenqmstj Fredrik Leonhard, anförde skrifteligen:
Det är anledning till anmärkning emot StatsUtskottets Utlåtande N:o 56, angående afskrifning uti räkenskaperna af NummerLotteriets fordran hos HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg, och får jag nu upgifva mina anledningar.
Utlåtande visar, att en summa af i4>99° R.dr B:co på Kongl. Majrts
Nådiga befallning blifvit åren i8o5, 1806 och 1807 anordnad och af Lotterimedlen utbetald till HamnbyggnadsDirection i Helsingborg, och att Kongl. Maj:t i Nåder beslutat, att beloppet skulle hos Rikets Ständer till afskrifning anmälas.
Un sådan afskrifning har oek StatsUtskottet uti sitt Utlåtande tillstyrkt, på det anmärkningsvärda skäl, att Hamnbyggnads 120 Oen 2 Mars e. m.
Directionen icke förbundit sig till återbetalning af det erhållna lånet.
Nu och som jag icke kan föreställa mig annat, än att vederbörande, hvars skyldighet det är att bevaka Statens rätt, gjort en sådan rätt gällande inom den vanliga prsescriptionstiden af io år, och det skäl, att Hamnbyggnads-Directionen icke förbundit sig till återbetalning, förlorar all laglig betydelse, då gäldenären erkänt sin skuld, och Lagen befaller att den bör betalas, alltså och då jag för min del icke kan finna någon laglig orsak, hvarföre Statens medel skola bortskänkas, när bristerne nödvändigt skola fyllas, och följaktligen denna fyllnad tagas utaf de verkligen icke lindrigt beskattade medborgarne, anser jag Utskottets Utlåtande böra ogillas och afslås, samt Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla om Nådig
Befallning till vederbörande, att i laga ordning genast indrifva medlen.
Grefve von Schwerin } Fredrik Bogislaus:
I händelse, på sätt en värd Ledamot yttrat, Ridderskapet och Adeln skulle vilja afslå Utlåtandet och begära medlens indrifvande, beklagar jag blott, att inga reverser finnas.
Det är StatsContoiret, ej HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg, som betalt räntan.
Någon act, på grund hvaraf man skulle utföra krafvel, finnes icke.
Der in - Den a Mars e. m. tet finnes att taga, är afskrifning den enda lämpliga åtgärden.
Till besvarande af livad en värd Ledamot nyss yttrat, får jag nämna, att då det af Utskottets Utlåtande är uplyst, att HamnbyggnadsDiretionen i Helsingborg erkänt sig hafva emottagit den ifrågavarande summan; anser jag, utan afseende derpå, att revers ej blifvit lemnad, summan böra återbetalas, hälst hvarje annan medborgare vid ett lika förhållande af Domaremakten till en slik skyldighet förpliktas.
Det står i inkomstBetänkandet, att HamnbyggnadsDirectionen gifvit qvittencer för de upburne summorna, men qvittencer utgöra ej någon act, hvarpå betalningskraf kan grundas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å StatsUtskottets förevarande Utlåtanden.
För att förmå den, som begärt votering, att derifrån förskona oss, vill jag, såsom Fullmägtig i RiksgäldsContoiret, förklara, att den ifrågavarande summan endast qvarstår i räkenskaperna; men icke är värd så mycket, 122 Den 2 Mars e. m. som ilen tid, man med voteringen borttager.
Jag hemställer derföre, om den värde Ledamoten ej vill afstå från voteringen, så mycket heldre, som jag tror, att afskrifningen redan är hos de öfriga Stånden bifallen.
Uti Herr von Hartmansdorffs framställning om afskrifning instämmer jag.
Mitt skäl är, att dessa penningar blefvo på en enväldig Konungs befallning utbetalte, troligen aldrig i akt och mening, att HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg skulle anses skyldig desamma återbetala, utan förmodligen skulle de genom andra medel godtgöras.
År 1825 granskade jag, såsom Ledamot af Revisionen, förhållandet, och ser ingen möjlighet att få återbetalning, så vida penningarne ej skola utsökas hos den, som gaf befallningen om deras utbetalande.
Såsom ytterligare skäl för afskrifningen är, att denna fordran tillkom åren i8o5, 6 och *y, d. v. s. den sista terminen före vår nuvarande Statsförfattning.
Det finnes således ingen person, mot hvilken ansvarighet kan yrkas, och då nu en Fullrnägtig i RiksgäldsContoiret erkänt, att summan står i räkenskaperna balancerad år från år, utan att man någonsin har hopp att återfå den, så hemställer jag, om icke Herr Rosenqvist skulle Den 2 Mars e. m. 123 vilja afstå från votering, och på så sätt icke missbruka en rätt, som visserligen är honom i Grundlagarne bevarad.
Herr Rosengvist:
Det är ej för att missbruka några rättigheter, som jag begärt votering, nej — långt derifrån -—utan emedan summan af i4>99°
Rtdr tyckes mig för stor, att liksom kasta bort, då hushållning med allmänna medel bör sorgfälligt iakttagas.
Att envåldsmakten äfven var under åren i8o5, 1806 och 1807, det vet jag, och derom behöfver jag ej underrättas.
Jag har dessutom tagit noga kännedom om hela målet, och skulle visserligen afstå från votering, om jag kunde öfvertyga mig, att hela Ståndet delade den tanka, att bortskänka en så stor summa.
Friherre Palmstjerna> Carl
Om det vore fråga om att skänka bort 14>99° R:dr eller blott go R:dr, då skulle jag visserligen ej begära, att någon skulle afstå ifrån votering.
Här är ej fråga om att skänka bort det minsta, ty när man ej har något att fordra, så kan man ej efterskänka något.
Fordran är blott på papperet.
Penningarne utbetaldes den tid, då Kongl. Maj:t kunde befalla sådant, när honom godt syntes och tillgångar funnos.
Herr Rosenqvist har nämt qvittencer; dessa tjena blott att uti NummerLotteriContoirets räkenskaper verificera, hvart penningarne tagit vägen.
Den 2 Mars e. m.
Qviltencerna lemnades till RiksgäldsContoiret, då NummerLotteriels fordringar och räkenskaper dit öfverflyttades, men såsom en fordran hos enskilte har summan ej någonsin varit ansedd, så mycket mindresom räntan en tid betaltes af Statsmedlen.
Då RiksgäldsContoiret således egentligen har denna fordran af Staten, d. v. s. Slaten har att fordra af sig sjelf; så hemställer jag, om afskrifningen är någon efterskänkning.
Tiden torde bältre kunna användas, än med en votering i detta ämne.
Då Herr Rosenqvist i sitt sista yttrande medgifvit, att afstå från votering, om det vore Ridderskapets och Adelns enhälliga önskan, och jag tyckte mig finna, att Ridderskapet och Adeln tämligen allmänt gifvit den tillkänna, så är jag öfvertygad att Herr Rosenqvist ej vidare yrkar votering.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Herr Rosenqvist, enär så många Ridderskapets och Adelns Ledamöter det önskade, behagade ifrån sin begäran om votering afstå.
Jag har flera gångor afstått från votering, men det har då ej varit fråga om så stora summor; deremot, och då det nu handlar om i4>99o R:dr B:co, säger mig mitt samvete, att jag ej bör af - Den 2 Mnrs e. m. 125 stä från att utröna, huru stor del af detta Stånd delar min öfvertygelse.
Hans Excellence Herr Grefven och La.nd.tM jande voteringsproposition:
Den som bifaller StatsUtskottets Utlåtande, angående afskrifning uti räkenskaperna af NummerLotteriets fordran hos HamnbyggnadsDirectionen i Helsingborg voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner
Nej anses berörde Utlåtande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.