Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En omständighet linner jag dock deruti, som jag anser mig icke böra med stillatigande förbigå; jag menar Herr Friherrens förklarande: ”att han icke fruktar ”Folkförsamlingarnes misstag, der mängden ”är samlad, ty der ligger alltid den natur”Jiga känslan af rätt hos pluraliteten.” — Äfven jag vågar hysa det hopp, att känslan af rätt oftast är den rådande hos Svenska Folkförsamlingar, men deremot påstår jag, med åberopande af erfarenhetens vittnesbörd, att hos Folkförsamlingar i alla Länder och alla tider, begreppet om hvad som är rätt, med få undantag, grundar sig på ögonblickets inpuls; och då man öfverlemnat åt denna inpuls afgörandet af samhällens eller individers öden, har man oftast funnit anledningar till ånger och förebråelse.
— Yisligt el ind rade sig 1809 års Lagstiftare detta förhållande, och derifrån härleder sig, att en stor del af magten att ställa Konungens Rådgifvare till ansvar blifvit genom grundlagen öfverflyttad från Representationen i sin helhet till dess utgrening ConstitutionsUtskoltet, som, sammansatt af ett ringa antal Ledamöter, kan lugnt och moget bedöma förhållanderne, och hvars beslut kunna möjligen bära stämpeln af misstag, men aldrig af öfverilning.
— Den påminnelse Herr Friherren, i sammanhang härmed, gifvit Ministeren, alt den dag|kan 94 Den 21 Julii f. u). komma, dä man ångrar alt man åt ConstitutionsUtskottet öfverlemna!'den magt, sorn nu blifvit detta Utskott tillerkänd, är, som det mig synes, föga på sitt stalie, ty Utskottets magt att fälla är genom Grundlagen så begränsad, att man icke bar att frukta några farliga följder af dess beslut, äfven om de (enligt bvad Herr Friherren förutsatt sorn en möjlighet) skulle vara af hämd* Begäret dikterade.
— Tillämpar ConstitutionsUtskottet emot rätt 106 §.
RegeringsFormen, så tillkommer det RiksRätten att göra rättvisan gällande, och om en Konungens Rådgifvare eller Föredragande obilligt och i oträngdt mål ställes under 107 §. nämnde Grundlag; så har samma mängd, hvars naturliga känsla för rätt Herr Friherren icke betviflar, öppet att, med ogillande af Utskottets hemställan, taga under armarne den Ministére, som förtjenar det* — Man har således i detta fall icke något att befara, och Herr
Friherrens varning är mera betydande i ord än i sak.
Hvad åter sjelfva målet angår, ar det icke min afsigt, att till vederläggning upptaga de anmärkningar, som i vissa speciela fall blifvit gjorde mot Konungens Rådgifvare, ty jag bar icke glömt, att tillämpning af 107 §.
RegeringsFormen icke, emot §:s tydliga ordalydelse, kan komma i fråga, om icke Rikets Ständer finna att
Rikets väl det kräfver.
Jag anser det der - Den 21 JnIi i f. m. gs före vara hvarje Representants ovillkorliga skyldighet, att ifrån allmännaj icke småaktiga j än mindre ensidiga, synpunkter betrakta Konungens Rådgifvares handlingssätt, innan man bedömer den vigliga, och för oss, såsom Domare, samvetsgranna frågan, om Rikets väl verkeligen kräfver, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om en eller flere af Dess Rådgifvares skiljande ifrån Embetet, det vill med andra mera moderna, men med våra grundlagars föreskrifter föga öfverensstämmande ord, säga, om en Mini ster förändring är af behofvet påkallad, eller ens möjlig.
— Att frågor af denna art så böra bedömas, har varit min öfvertygelse allt, sedan jag blef närmare bekant med de constitutionela formerne, med beskaffenheten af de garantier, som Folken i constilutionela Stater sig betingat; men äfven om jag förut icke hyst denna öfvertygelse, skulle den blifvit bibringad genom flere af de yttranden jag under nu påstående öfverläggningar afhort, ty Friherre Anckarswärd och andra, som med honom tänka lika, hafva redan sträckt forskningen utöfver de trånga gränser, som med de gjorda anmärkningarne mot Konungens Rådgifvare blifvit utstakade.
— Herr Friherren och jag dela icke lika åsigler, men sådant hindrar mig icke, att i detta fall beträda den bana han öppnat, ty då Herr Friherren talat om Sty* r el sens handlingssätt J tar jag mig friheten 96
D e n 21 J n 1 i i f. m. att, börjande, der Herr Friherren'"slutat, tillägga hvad som i fullständigheten af hans tal fattats, nemligen några ord om de förhållanden, hvarunder Styrelsen handlat, och deribland i första rummet om beskaffenheten af den motståndskraft, som Styrelsen finner inom sjelfva Representationen, och hvilken naturligtvis måste hafva ett ganska betydeligt inflytande på Regeringsärendernas gång.
En Constitutionel Statsförfattning förutsätter, att bland Folkets Representanter finnes ett större eller mindre antal, som opponerar sig mot det af Styrelsen antagne och tillämpade Regeringssystémef; och långt ifrån att önska undanrödjandet af ett sådant motstånd för Styrelsen, är jag öfvertygad, att en opposition, som känner sin bestämmelse, och som äger vilja och förmåga att uppfylla den, bör påräknas och begagnas såsom en nyttig motvigt i den vågskål, hvarmed de serskildta Statsmagterne till sin likhet bestämmas.
Jag klandrar således icke tillvaron af en opposition, men jag fordrar, att den skall vara ändamålsenlig, ty i annat fall är den skadlig.
Efter min tanka bör den bilda sig derigenom — och endast derigenom att dess medlemmar, med fullkomlig sakkännedom, uppgöra det systéme för Regeringsärendernes behandling, som efter deras öfvertygelse är för Den 21 Ju lii f. ra. 9? för Riket nyttigast; att de jemföra delta med det af Styrelsen antagne, och att de, med hänsigt till dessa systemers olikhet, åtaga sig opponentens alltid obehagliga röle.
— Tillkommen på detta sätt, har en opposition alltid det allmänna bästa till syftemål, och om den, underkastad menskliga svagheter, stundom misstager sig om det rätta, kan den dock aldrig blifva saker till väld och ensidighet i omdöme och handlingar.
— En sådan opposition kan aldrig vara skadlig, utan ligger det i sakens natur, att den skall medföra nytta, ty om dess grundsatser äroriktiga, och derigenom vunnit opinionen för sig, nödsakas Styrelsen förr eller sednare att godkänna dem, och om de deremot äro oriktiga, skall alltid Styrelsen qvarstå segrande, och, till fördel för det allmänna, hafva genom striden vunnit i kraft och verksamhet i samma mon som dess handlingar, sannt framlagda, blifvit af Nationen pröfvade och gillade.
Men lika mycket sorn jag fäster vigt vid tillvaron af en sådan opposition, uti hvilken jag finnér en säker borgen för det constitutionella Statslifvets utveckling, lika mycket beklagar jag, att vi icke allenast sakna den, utan, hvad värre är, i stället hafva en opposition , som, långt ifrån att Uppfylla h vad man af den har rätt att fordra, förvillar begreppen om hvad en opposition 34 H. 7 93 Den 11 Ju lii f. m. bör och kail vara; och som, i anseende till dess inverkan på Regeringsärenuernas gång, äger i rikt mått den återhållande kraften, men saknar helt och hållit den befordrande.
Första vilkoret för en nyttig opposition är, enligt hvad jag nyss tog mig friheten antyda, att den känner ett Regeringssysteme, om hvars gagnelighet för Landet den är innerligen öfvertygad, och för hvars antagande den derföre ifrar; men hvem är väl i tillfälle att kunna säga, hvarthän egenteliga oppositionen vid denna Riksdag syftar?
Åtminstone har sådant för mig varit aldeles outgrundeligt, ehuru detta ämne ganska ofta utgjort, och bort utgöra, föremål för min eftertanka.
Först under denna öfverläggning har jag från den sidan bort framställas allmänna åsigter öfver orsakerne till vårt Fäderneslands, efter oppositionens förmenande, dels stationaira — dels återgångstillstånd, men man har begått de felen att icke vara oväldig, och att genom öfverdrift vanställa sina uppgifter.
Jag bestrider Friherre Anckarswärds föregifvande, att Landet är i vanmagt, och jag begriper icke, hvarföre man anstränger alla sina krafter, för att inbilla Nationen, att den är olycklig, då den icke är det.
— Deremot medger jag, att mycket i afseende å Landets väl ännu återstår att önska, men ostridigt är att, långt ifrån att något tillstånd af återgång till ofördelaktiga för - Den 21 Ju lii f. m. 90 hållanden är för handen, hafva vi gått framåt till en bättre belägenhet, och orsakerne, att vi icke hunnit längre, bunna icke utan orättvisa ti 1 Iskrifvas Styrelsen, ty de igenfinnas egentligen i en oformlig representation, i ett vacklande myntväsende, i ojemn fördelning af skatterna, och lill ganska betydlig del uti Svenska Folkets lynne alt (må begagnandet af delta ordspråk förlåtas mig) icke vilja rätta munnen efter matsäcken.
Hvilket af dessa missförhållanden kan man väl tillskrifva Styrelsen?
Utan de aldrastörsta skäl, bör icke Styrelsen begagna initiativet i fråga om representationsförändring, ty dess afsigter skola i sådant fall misskännas, och framgången af Styrelsens försök är mer än oviss.
Det är inom representationen sjelf, som behofvet af förändring först bör erkännas, och om Styrelsen derefter, och sedan möjligheten att på nyttigt sätt verkställa denna förändring blifvit ådagalagd, icke befordrar den, utan lagger hinder i vägen derför, då först bör Styrelsen blifva föremål för klander; men i närvarande stund handlar inan rättare, om man faster egen och MedRepresentanters uppmärksamhet på hvad oss tillkommer att göra, än om man, såsom Friherre Anckarswärd, söker hvälfva skulden från sig på Styrelsen.
— I frågan om myntväsendet hafva vi hört Konungens Rådgifvare tala för, och medverka till dess regle34 H. 7* I 00 De n 21 J ii I i i f. m. rande på ett sått, som hufvudsakligen öfverensstämmer med oppositionens åsigter, oell således borde de åtminstone ifrån den sidan varit i detta fall fredade från klander.
— Hvad åter angår skatterne, så kunna de icke minskas, och de äro icke heller för stora, då man jemför deras belopp med Riket på det hela; men de äro tryckande för jordbruket derföre, att denna näring ensam utgör en alltför stor del deraf.
— Att i detta hänseende åstadkomma nödig jemkning, möter stora och många binder; men äfven om de skulle kunna undanrödjas, huru vill man begära, att
Styrelsen skall föreslå de ordinarie och oföränderliga skatternas förminskning, så länge den har att strida mot en opposition, som utan märkbar urskiljning voterar nej till alla anslag, antingen de äro för Rikets väl oundvikeliga, eller icke?
Det är oppositionens —- icke Styrelsens fel, att någon fråga om ordinarie skatternes förminskning icke kan med hopp om framgång väckas.
I åtskilliga grenar af administrationen bar väl oppositionen föreslagit många förändringar, men dessa hafva till en del hufvudsakligen varit öfverensstämmande med Styrelsens tillkännagifna grundsatser, och hade således icke bort, till mångens förvillande om Styrelsens åsigter, iklädas oppositionsdrägten. —•
Andra förslag åter hafva varit grundade på Sophismer eller ock Deri 21 Ju I ii f. ni. i o r Theorier, välljudande, men olillämpeliga.
— Skulle man likväl vilja medgifva, att ett eller annat godt förslag af oppositionen primitift blifvit uppgjordt, (hvarpå jag nu icke kan erindra mig något exempel,) så följer dock deraf ingalunda, att oppositionen handlar efter något systeme, för hvars framgång den ifrar, ty om man företager sig det otacksamma göromålet, att sammanföra dess serskildta förslager till ett helt, skall man finna, att de sakna allt sammanhang, att de lill och med motsäga hvarandra, och att, om man ville gifva dem alla kraft af Lag, skulle verkställigheten blifva lika omöjlig, som löjlig.
Anmärkningssjrstcmet har oppositionen i så måtto consequent följt, att mängden af anmärkningar mot Konungens Rådgifvare är större, än man någonsin förr hört omtalas; men icke en enda har varit grundad på förslag till bättre ordning, och i allmänhet hafva de angått så obetydliga saker, och stundom varit så stridande mot rätt och billigt, att dessa anmärkningar i stället för att ådagalägga duglighet bos oppositionen, och oduglighet hos Ministéren, ådagalagt motsatsen i förra fallet, och bevisat alls intet i det sednare.
— Om man trott, att med anmärkningarnes mängd ersätta bristen i deras värde •— alt med dem förvåna — samt att å ena sidan modfälla Styrelsen, och å den andra gifva allmän - T 02 Den 21 J u I i i f. ra. beten ofördelaktiga begrepp om Konungens Rådgifvare, så har man troligen misstagit sig, ty följden af dessa anmärkningars otålighet och obetydlighet har icke kunnat blifva annan, än att allmänheten bibringats liknöjdhet för anmärkningsrätten, sorn likväl är af ganska stor vigt, men som aldrig kan hållas i helgd, då den, som nu sker, dageligen missbrukas.
Det var en tid, då anmärkningar mot Konungens Rådgifvare väckte mycket uppseende, och då, (den juridiska påföljden målLe blifva hvilken som helst) anmärkningen likväl hade en moralisk kraft, som medförde god verkan; men denna tid är förbi.
Nu afhöras anmärkningarne med liknöjdhet af Representationen —- och säkerligen äfven af Konungens Rådgifvare; och hvem är väl orsaken härtill?
Icke är jag någon ConstitutionsUtskottets loftalare, men jag bestrider alla försök, alt hvälfva skulden till ett sådant missförhållande på detta Utskott.
Sanningen fördrar det öppna förklarande, att det är oppositionen, som genom missbruk af anmärkningsrätten drifvit sqkerne till denna ytterlighet.
Ganska mycket vore ännu att härom yttra, men jag har kanske redan för länge upptagit Ridderskapets och Adelns tid, och jag tror mig dessutom hafva sagt ti 11räckeligt, för att sätta hvar och en i tillfälle att finna, huruledes i oppositionens handlings - Den 21 Julii f. in. sätt ligger ett stort hinder för Styrelsen, att kunna åstadkomma allt det nyttiga den önskar, och huru en Ministerförändring, som införde oppositionens medlemmar i Rådet, skulle, vid de af mig antydde förhållanden, bestämdt vara ledande lill Rikets skada.
— Jag bör således sluta, sedan jag likväl förklarat, att icke eller jag finner ofelbarhet hos Konungens nu varande Rådgifvare och Föredragande.
— Misstag är menniskans lott, men de, som af StatsRådet kunna vara begångne, äro så obetydliga i jemförelse till dess i allmänhet erkända, och af ConstitutionsUtskottet vitsordade, nit för Lagarnes helgd, Fäderneslandets bästa och enskildte Medborgares rätt, att vi utan betänklighet kunna och böra rösta för den af Utskottet tillstyrkta Dechargen.
Jag har anhållit om ordet, endast för alt framställa en liten förklaring, eller snarare ett beriktigande.
En värd Ledamot, Herr Hjerta, har funnit något inconstilutionelt i de härledningar jag dragit från en citation af 4 §:n> 8 momentet i TryckfrihetsLagen, der det heter: "Anser HofCanzleren &c.”; samt har tyckts deruti märka ett försvar för godtycket.
— Jag har likväl ingalunda tolkat eller tyd t dessa orden: ”anser HofCanzleren &c.”; jag har endast anfört och bjudit till alt begripa
Den 21 J uj i i £. m. elem.
Då jag dervid yttrat den tanka, att den, som anserj han följer sam vetsöfvertygelsen såsom rätta vägledningen för sitt sätt att se, tror jag detta orduförstånd af Lagen vara både det rättaste och värdigaste.
För öfrigt har jag föreställt mig, att man öfverallt vore lemligen öfverens derom, att orden samvetsöfvertygelse och godtycke hafva roed hvarandra intet att beställa, Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm:
Då jag ej känt smärtan af felslagna förhoppningar vid den af Ridderskapels och Adelns pluralitet vägrade återremiss af ConstitutionsUtskottets
Betänkande i sin helhet, uti hvilken åtgärd jag endast funnit en enkel tillämpning af Grundlagens tydliga föreskrift; och jag alltid skall anse det för högst äfventyrligt, om någonsin en egenvillig tolkning af Grundlagen blef en häfstång för åstadkommandet af hvilka resultater som hälst, kan jag ej eller med Herr Friherre Anckarswärd instämma deri, att en undantagslag blifvit stiftad för behandlingen af ConstitutionsUlskottets Betänkande.
Det är ej min afsigt, att återvända till den bevisning jag i della afseende sökte åstadkomma, då frågan förevar; men då ämnet ånyo blifvit vidrört, kan jag ej undgå att fästa Riddel skåpets och Adelns uppmärksamhet på den omständighet, ej allenast att ett annat GonstitulionsUtskottels Betänkande, Den 21 Juli i f. ra. ioo det sorn innefattade de hvilande grundlagsförändringarne sedan sista Riksdagen, blifvit punktvis, ja momentvis afgjordt, första gången det föredrogs; utan äfven att det så kallade FinanceBetänkandet på en Ledamots begäran bl ef frarnstäldt till afgörande i ett sammanhang, ehuru det bestod af 5 serskildta Betänkanden under olika nummer, utan alt någon röst då höjde sig mot lagligheten af ett sådant föredragningssätt, hvilket allt synes tala för min sats, att hvarken ordalydelse eller praxis ovilkorligen fordrat, att Betänkande och Förslag skulle beteckna detsamma.
Hvad den värde Talaren vidare anfört, åsyftande ömsom att lära oss känna obehaget af vår nuvarande ställning, ömsom att visa oss de äfven för mig förledande bilderne af ett idealiskt samhällsskick; så då denna del af Herr Friherrens anförande mera kan anses, som en politisk sjelfbekännelse af den värda Talarens egna Statsmannaåsigter, än såsom yttradt i saken, finnér jag mig förhindrad att ingå i någon slags pröfning deraf; dock kan jag ej undgå att, i afseende på öfverdriften i framställningen, att Styrelsens misstag skulle vara vållande till en stor del af de individuella ekonomiska missöden, hvaröfver vi kunna hafva att beklaga oss, dervid påminna jag mig den värde Talarens egna ord: att den som sär orättvisaj får skörda otack.
I hufvudsaken åberopar jag mitt förut afgifne anförande. io6 Den 21 Julii f. m.
Friherre Boije, ludvig:
Med tillfredsställelse ser jag nu det ögonblick vara inne, då det ändamål, som oppositionen vid de föregående voteringarne åsyftat, kan af densamma vinnas.
Ty då hvarje af de förekommande 5 punkterne af DechargeBetänkandet nu kan, hvar efter annan, återremitteras, så kan ju också oppositionens ifriga fordran för återremissen af alla vinna sin fullbordan.
När alla delarne äro återremitterade, så är ju det hela återremitteradt.
Detta ankommer nu på pluralitetens pröfning i hvarje fråga; och om det nu inträffar, att oppositionen har, i hvarje fråga, pluraliteten för sig, så vinner den sitt ändamål med så mycket större tillfredsställelse, som pröfningen varit friare.
Skulle det åter befinna sig, att oppositionen icke har pluraliteten i alla frågorne, så föreställer jag mig, att oppositionen sjelf skall erfara en tillfredsställelse deraf, att minoriteten icke fått bjuda
Lag åt majoriteten, hvilket vore att upp och nervända all ordning i sättet att ärenderne afgöra.
Hvad sjelfva den förevarande punkten af Betänkandet angar, så vill jag, i afseende derpå, endast åberopa hvad jag förut yttrat, om det stora svalg, som är mellan ideen af Rikets väl, hvars fordran är enda vilkoret för tillämpning af 107 §.
RegeringsFormen och frågan om indragningen af ett Tidningsblad; och jag tillstyr - Den 21 Julii f. m. 107 Iser på denna grund att anmärkningen må förfalla.
Slutéligen får jag tillsäga en värd Ledamot, Friherre Anckarswärd, min aktningsfulla tacksamhet för det tillfälle han, måhända på ett skonsamt sätt, gifvitmig, att förklara mig angående den orätt han tror mig hafva gjort sig.
Jag vidkännes, att ordet partisinne undfallit mig i ett ögonblick af mycken värma; och jag medgifver gerna, att jag efteråt varit nöjdare med att ej hafva yttrat det.
Men man är ej alltid mästare öfver sin känsla; och, om någonsin, var min värma ursäktlig i det ögonblick, då jag såg mig anfallen, just i den punkt, der jag kände min rätt till mine Medborgares aktning.
Då man talar för Fäderneslandets val, och talar utur själens innerligaste öfvertygelse, harman en rätt att känna lifligt beskyllningen att vara, hvad man aldrig varit, Ministérens sakdrifvare; en beskyllning, sorn icke stod tillsammans med hvarken min Riksdagsmannavandel, eller min ålder, eller min enskildta belägenhet.
Eli gång uttaladt, fordrade detta ord, till sin anledning, en utveckling, och derföre framsläldes det andra gången i mitt skriftliga yttrande.
Ett misstag har likväl undfallit Friherren, då lian säger, att jag tillagt honom alt styras af partisinne.
Jag har icke gjort tillämpning, hvarken till honom eller tili någon io8
Den 21 J u 1 i i f. m. annan af oppositionen; och Friherren torde medgifva, att det verkligen går an att tala om ett partisinne, såsom en abstractionens ide, utan alt derföre tala om personer.
Tillhörig, af själ och hjerta, mitteget begrepp om allmänt väl, bardet, ifrån första ögonblicket af min politiska bana, varit mitt öde att misskännas; och det må äfven drabba mig i det sista.
Jag känner icke skönare exempel att följa, än den dygdige Schweitzarens, som, då han bade talat emot en förvillad opinion, inför en förvillad Rådsamling, sade: ”må, om det for"dras, mitt namn och mitt ryckte förgås, ”blott mitt Fädernesland förblifver fritt.” Fritt förblifver Sverige, så länge ej oppositionen framkallar brytningen; men, som jag tror, också icke längre; och hvad mig angår, så ligga mine tänkesätt i mina bär afgifne yttranden, som förvaras i Protocollen.
Jag hänvisar livar man till dem; och efter dem döme mig min samtid, och döme mig efterverlden!
Jag vågar uppstå för att besvara de beskyllningar Grefve Posse gjort
Minoriteten inom detta Hus, att handla utan system, ulan plan, utan skicklighet.
Jag kan ej annat än finna besynnerligt, att vid ett tillfälle, då det är i fråga, alt bedöma Styrelsepersonalens handlingssätt, man framställer åtal mot Minoriteten inom ett Riksstånd, sorn icke kunnat inom Representa - Den 21 Julli f. ra. tionen göra sina tänkesätt gällande, och hvilken ej har något verkligt understöd i mera än ett annat Stånd.
Ett sådant bevisningssätt skall nödvändigt leda oss ifrån ämnet.
Men jag är skyldig mig sjelf och mina vänner att rättfärdiga oss för de gjorde beskyllningarne.
Jag får derföre öppet förklara, att om system saknas i oppositionens handlingar, måtte det vara ursäktligt; enär Representationen ännu ej fått något svar på dess år 1823, genom underdånig skrifvelse till Kongl. Majrt, gjorda anhållan att få veta, hvad system Styrelsen sjelf följer.
Huru skulle väl vi då kunna för oss uppgöra, och tänka oss in i något ordnadt system?
Yi skulle ju risquera, att uppgöra ett, som hade aldeles ingen likhet med Styrelsens; hnru fiendtligt skulle vårt förhållande ej då blifva!
Det system vi nu följt, har gått ut på, att ådagalägga bristerna i Grundlagarne, i allmänna Lagen, i de ekonomiska författningarne, samt i beskattningssättet, som vi visat böra och kunna förenklas.
Och sådant måste vara Representationens väsendteligaste åliggande.
Att uppgöra nya systemer, kan och bör allena tillhöra de Styrande; alt visa deras brister, att begära deras förändrande, då Folket genom dem hindras i sin flit, varitrifves i sin rörelse, förlorar i frihet eller sjelfständighet, återgår i upplysning och sedlighet; se der Folkrepresentantens pligt, som ej kan vara alt med sin ringa enskildta kraft upp - 1 10 Den 21 J u 1 i i f. m. göra Statsplaner eller administrationssystemer.
Och hvad angår den Svenska Representanten, huru kan man ens tänka möjligheten att han skulle kunna ordna ett fullkomligt oppositionssystem i ett land, der snart sagdt allt ting är under en reorganisation, hvartill icke ens Styrelsen sjelf framlagt eller följer något system?
Jag kan och hör ej söka vederlägga Grefvens yttrande, att våra framställningar sakna vigt och värde; han har sjelf medgifvit , att misstag vidlåder alla menniskor, och att våra tunga former äro hinderliga.
Men då han sagt, att de anmärkningar, sorn oppositionen hos ConstitutionsUtskottet framställt, varit af den beskaffenhet, alt Regeringen blifvit vand vid anmärkningar och likgiltig derför; så måste jag dervid erindra, att Nationen deremot icke ser sådane anmärkningar med likgiltighet.
Och hvad det angår, att
Folket icke rättar mun efter matsäcken, synes mig det fattiga Svenska Folket, med sina orimliga skatter, vara ett oförtjent föremål för Herr Grefvens klander, hvaremot han heldre synes bort hafva vändt denna klagovisa mot Regeringen, som öppnar ett glupskt gap öfver den lilla matsäcken, och som, med Embets-skaran, verkligen är en allt uppslukande Hydra.
Föröfrigt får jag försäkra, att då Grefve Posses fosterlandskänsla kallar honom att blifva oppositionens roan, skall jag icke underlåta att följa honom på ett nöjaktigt sätt i det system jag D e n ao Julli f. m. hoppas han då framlägger för oppositionens handlingssätt.
Hållande mig ensam vid det ämne, som blifvit föredragit, och således nu utgör föremål för Ridderskapets och Adelns öfverläggning, ber jag att få yttra några ord.