Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H:s tillstånd ifrån frukosten i Helsingborg till ankomsten på Qvidingehed, för att visa, att detta gift ej varit orsaken till hans död.
Men har då ej något af de till deras sammansättning okända och långsamt verkande gifterna beröfvat oss denne ädle och så billigt saknade furste?
Vi svara härpå bestämdt:
Neji Utan att bekymra oss om, huruvida dessa gifter (Aqua Toffana, Poudre de succession m. fl.) äro meneraliska eller vegetabiliska, en fråga, hvarom meningarna äro delade, behöfva vi endast anmärka, att enl. alla goda och trovärdiga auktorers intygande, aldrig någon dött af ett långsamt verkande gift, utan att kafva varit aftynad och mer eller mindre utmärglad (Tabes ä Veneno, Tabes venenata:
Sauvages et Cullen).
Men högtsafig H. K.
H. var så långt ifrån ett sådant tillstånd, att dess kropp enl. obduktions-protokollet (hvars sannfärdighet man ännu behagat låta vara obestridd) var mera fyllig än mager, och de flesta innanmäten ovanligt belagda med fett, hvilket är alldeles oförenligt med ett långsamt verkande gift.
Det är ock blott i förening med ett tillstånd af utmärgling (tabes) som gift kan åstadkomma sådana förstörelser i underlifvit, som de der funnos hos högtsalig H. K. H., men aldrig annars; en väsendtlig omständighet jemte många andra, som K. Collini Medicum låtit undgå sin upmärksambet.
Skulle nu, såsom vi med full tillförsigt våga hoppas, det ofvananförda befinnas ega sin vetenskapliga riktighet, så blir vid tredje punkten lätt att afgöra, om det år medicinska vetenskapens eller Colini medici fel, att förenämnde misstankar och deras rysliga följder ej blifvit förekomne och allmänheten i tid öfvertygad om sitt misstag.
Vi nyttja med nöje detta tillfälle att betyga vår särdeles högaktning för K.
Colkii Medici vice Prseses Hr Förste LifMedicus och Ridd. Weigel, hvars dictamen af den 13 Juli innevide år gör utmärkt heder åt hans kunskaper och erfarenhet.
Deremot är det till all lycka sällsynt, att vetenskapsmän, som kanske likväl göra anspråk på ära och kunskaper, yttra sig så ovärdigt som LifMedikus Pontin och Professor Berzelius uti deras bref af den 8 sisth Juni till Hr Förste Archiatern och Kommendören von Schulzenheim
Detta må bli vårt enda svar till dem; de förtjena ej något annat.
Lund den 18 Oktober 1810. J. H.
Engelhart. A. H. Florman.
C. F. Liljevalch. Med.
Prof. Anatom.
Prof. Art.
Öhst.
Prof. När nu genom obduktionen var styrkt, att gift icke var dödsorsaken, hvarföre skulle då undersökningar anställas.
Man skulle i oändlighet kunna leta efter gifter, och om än liket styckats i de minsta smulor, skulle man förgäfves letat efter gift.
Men huru föranleddes SundhetsColkm att framkasta sin misstanke?
Det är mig smärtsamt att på en död mans mull kasta förebråelser, serdeles då det är en man till hvilken fäderneslandet står i stor tacksamhet, men då fråga är att borttvätta en fläck, som under mera
Sn 40 år hvilat på ett oskyldigt namn och hotat att för all evighet följa detsamma, tvekar jag icke att säga, alt det är aflidne Frih. Berzelii fel, att fläcken någonsin träffat LifMedikus Rossi.
Såsom ledamot i SundbetsColhm yttrade Frih. Berzelius, att Prinsens död var föranledd af förgift, oaktadt Frih.
Berzelius icke var 202 Oen 9 December e. m.
Anatom utan Kemist.
Huruvida döden kunnat hafva andra bevekelsegrunder, förbigår jag.
Nog af, jag förklarar, att ett sådant dödssätt som II. K. H. Carl Augusts är icke föranledt af förgift.
Utsk. har äfven sagt, att det icke tillkommer II.
St:r att uttala ett bestämdt omdöme.
Enligt min åsigt är just detta R.
St:rs pligt.
Det är från nationen det olyckliga ryktet utkommit och sedan blifvit spridt genom påtryckning af utmärkte vetenskapsmäns namn.
Jag anhåller derföre, att 11. o. Ad. med afslag å Utskis Utlåt, i denna punkt ville bifalla motionen såsom det enda sätt, hvarigenom Rossis minne kan befrias från den skamfläck, som vidlåder detsamma.
Detta synes mig så mycket angelägnare, som denna fråga skall af historien behandlas, och möjligen kan då Frih. Beri zelii namn, enär han varit orsaken till det olyckliga ryktets utspridande, framstå på ett sätt, som sårar national-känslan.
Det lärer väl vara gifvet att, om de olyckliga omständigheter, hvarunder H. K. H. Carl August afled, icke åstadkommit de följder, som likväl inträffade, hade den ifrågavtde pensionen aldrig blifvit föreslagen.
Det i motionen begärda beloppet skulle nemi. tilldelas Rossis dotter icke såsom pension, hvartill hon icke är berättigad, ulan såsom en uprältelse för det oskyldiga lidande hennes fader undergått.
Nu hemställer jag, om R.
St.'r kunna vara domare i denna fråga, och om R.
St:r skola åtaga sig detta domarekall, hvilket inflytande må väl de af II.
Sl:r uttalade ord ega?
Den frikännande domen af R.
St:r är icke af den betydelse, att ju icke en hvar, som hör densamma, ändock går till källan och frågar, hvarpå är den grundad?
Det blir således historien, som skall skilja emellan Frih. Berzelius och Lifmedikus Rossi.
Utsk. synes mig alltså riktigt förfarit, då det icke ingått i bedömande, huruvida Rossi varit skyldig eller icke.
Det kan icke falla mig in alt försöka en vederläggning af hvad Hr Cederschiöld anfört, men jag kan icke hjelpa, alt min känsla förbjuder mig, att gifva Rossis dotter en pension.
Jag tror icke heller, att det skall på allmän heten göra något gynnsamt intryck.
Det må vara orättvist eller icke, men detta namn ljuder icke väl.
Här är icke fråga om att belöna förtjenster utan helt enkelt att godtgöra en orättvisa. R.
Sl:r tillkommer det likväl icke att säga det en orättvisa är begången emot Rossi och de kunna icke heller bedöma detta.
Jag har all anleiln. att sätta tillit till Hr Cederschiölds upgift, men den står likväl i strid med andra lärda mäns.
StatsUtsIcs undanskjutande af frågan kan icke befläcka Rossis minne.
Jag yrkar bifall till denne punkt.
Hr Carlsson, Edv. Henr.:
Om en enskild person begår en orättvisa emot en annan, måste den förorättade godtgöra sin förbrytelse.
I ännu högre grad måste detta gälla för det allmänna.
Det kan icke ifrågasättas, att R.
St:r skola ingå i undersökning, huruvida Rossi vederfarits rättvisa eller icke, men II.
St:r bestå af Dan &
December e m.
203 enskilde personer och en hvar af dessa hafva kunnat göra en sådan undersökning, och om då flere eller färre funnit,fatt det allmänna gjort orätt mot någon dess medlem, så måste det vara hvarje enskilds skyldighet att erkänna det.
Min öfvertygelse är, att det allmänna gjort emot Rossi den mest skändliga orättvisa, och derföre anser jag Staten pligtig att efter förmåga lemna Rossis minne uprättelse.
Au g.:
En talare har dragit i Betänk, huruvida han skall sätta tro till mina upgifter om förgiftningshistorien på den grund, att andra vetenskapsmän yttrat andra åsigter Ibland dessa känner jag endast Collegium Medicum, men Coll. uptog aldrig till pröfning den af mig uplästa skriften.
Denna märkliga företeelse kastar också en skugga pu Coll., och hvarföre uptog vä! icke Coll. densamma utan i stället bortgömde den?
Hvilka voro väl de, som blefvo nedsände för att kontrollera de trenne Professorernes obduktions-förrättning ?
Jo! MedicinalRådet af Pontin och Frih. Berzelius, hvilken sednare aldrig gjort någon obduktion och icke egde eiforderlige insigter i detta ämne ingendera af dessa tillkänner jag någon rätt att bedöma de andras åtgärder, men om man än skulle göra det, hvarföre anställde de då icke någon undersökning om tarmarnes beskaffenhet.
De voro likväl förvarade i den låda hvari de ännu befinnas, utan att den någonsin blifvit öppnad.
Det hade likväl lönat mödan att öppna den, ty de hade bordt veta, att, om arsenikförgiftning egt rum, arseniken fäster sig i tarmarne, och att man skolat finna arsenik i nästan hvarje del af kroppen.
Vidare klandrade de nedskickade att ryggraden icke blifvit öppnad och ryggmärgen undersökt, men hvarföre företogo icke dessa
Hrr denna undersökning?
Liket hade likväl ännu icke öfvergått till förruttnelse.
De gjorde alldeles ingenting utan reste med vidhållande af sin skändliga insinuation.
Jag kan icke komma till annat resultat, än att en skamlig intrig låg till grund för deras åtgärder, och funnos de här på stället, skulle jag uttala denna anklagelse emot dem.
Denna mot Rossi utgångna intrig var första tråden till det nät, hvarmed man ville neddraga läkare-corpsen att krypa i moralisk dy, och afslitas icke dessa trådar, beröfvar man denna corps sin sjelfständighet och gör den till krypande tjenare.
Jag har velat framställa detta för att rentvå ett oskyldigt namn från en fläck, som nalionen påtryckt detsamma, och för att de hopspänna intrigerne måtte afslöjas, på det att andra, hvilka än vidare kunna finna sig hugade att fortsätta dem, måtte derifrån afskräckas.
Den härefter till bifall å förevule punkt framställda propos. besvarades med starka
Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Frih. o. Ordftden förklarade sig hafva funnit
107:de punkten, ang:de pension för aflidne Professorn Atterboms dotter Hedvig Atterbom; 108:de punkten, angnle pension för Louisa Maria och Hedda Chrislina likenmark; samt lOiLde 204 Den 9 December e. m. punkten, ang:de pension för Professorn Jöns Stenbergs efterlemnade i döttrar.
Denna punkt bifölls. 110:(Je och 1 litte punkterne, ang:de 2:ne af R.
Sl:r redan bifailne anslag.
Il2.te punkten, ang:de spanmälsförhöjningen under lönerne; 113tde punkten, ang:de ersättning till Gescliwornern ål.
Griesbaclcs arfvingar; och 114:de punkten, ang:de jemkning af allmänna indragnings-slatens förslags-anslag lill jemrande af R.
Sl:rs slutsummor.
Slutligen godkändes de förev:de Utlåt, bifogade tabeller med förbehåll om iakttagande af de förändringar, som af R. o.
Ad i ämnet fattade beslut föranledas.
Föredrogs ånyo Vällofl.
BorgareStts genom prot.-utdrag N:o 437, meddelade, den 3 och 7 dennes på bordet lagda inbjudning till II. o. Ad. samt PresteSt., att instämma i den, vid föredragningen af StatsUtsIcs Utlåt.
N:o 148, ang:de regleringen af utgifterno under RiksStatens Åttonde Hufvudtitel, af BorgareSt., i ofstde på förslaget pag. 47, beslutade förändring, att för Helsingborgs Läroverk bevilja en lärare-stat af en Rector och 7 Kolleger.
Då för ändring af R. o. Ad:ns i denna fråga fattade beslut några nya skäl icke blifvit anförda, anhåller jag att R. o. Ad. med vidblifvande af samma beslut måtte lägga inbjudningen till handlingarne.
Uppå härefter framställd propos. vidblef R. o. Ad. sitt i ämnet. fattade beslut och lades ifrågav:de inbjudning till handlingarne.
Anmäldes till justering, men begärdes på bordet nedannämn de från ExpeditionsUtsk. inkomne förslag till R.
Sttrs underd. skr i f velser till K. II.
N:o 163, ang:de ändring uti och tillägg till 4 kap. 2 § ByggningaBalken; N:o 166, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. om antagande af en författning ang-.de straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum; N:o 167, ang:de åtgärd till förändring af Kungs- och Kronoskjutsens utgörande; N:o 168, ang:de minskning i Kreditivet för manufakturernes och fabrikernes understödjande; Den 9 December e. m. 205 N:o 169, ang:de återstoden af den för afskedade folkskolelärares pensionering i RiksgrsKont. afsatta tillgång; N:o 170, ang:de lösen för den åt Korporalerne vid indelta Arméen och soldaterne vid Södermanlands Regemente anslagna aflönings-spanmål ; N:o 171, ifråga om inqvarterings-penningar åt en del RegementsSkrifvare vid indelta Arméen; samt N:o 172, ang:de fyllnad och tillökning i ersättnings-anslagen till Wadstena Krigsmanshus-kassa och Amiralitets-Krigsmanshuskassan för indragna rusthålls- och en-per-mille-afgifterne.
Till förekommande af tidsutdrägt anhåller jag att de nu bordlagda skrifvelserne måtte upföras först på föredragningslistan för nästa plenum.
Uppå i anledn. häraf framställd propos. beslöts att de nu bordlagde förslagen till underd. skrifvelser skulle upföras främst å föredragn ingslistan för nästa plenum.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk. inkomne Mern. och Betänk,, nemi. från SlalsUlskotlel: N:o 172, ang:de verkställd omröstning, i anledn. af RiksStåndens skiljaktiga beslut, rörande åtskilliga till StatsRegleringen hörande frågor.
Lagutskottet : N:o 58, i anledn. af väckt motion om utfärdande af en förklaring, huruvida 3 § 2 kap.
GiftermålsBalken fortfarande gäller då fråga är om jäf emot vittnen; och N:o 59, i anledn. af väckte motioner om ändring af 32 § i Kyrkolagens 24 kap. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 12 på natten.
In fidem protocolli, Albert Munck. 206
Lördagen den 12 Deember 1857.
Aker hjelm, Johan Ca r Land tm:s ställe f< ira ordet.
Justerades 2 prot.-utdrag för den 1 fortfor att i Hr.
Gr. o. Föredrogs en från Ilögv.
PresteSt. genom prot.-utdrag N:o 434, meddelad inbjudning lill I!. o.
Ad. att biträda PresteSt. vid pröfningen äf StatsUtskrs Utlåt.
N:o IG7, i alside på 31 punkten deraf fattade beslut, hvarigenom, i öfverensstämmelse med den af samma Stånd, vid behandlingen af Stat*Utsk:s förslag till reglering af RiksSlatens Åttonde Hufvudtitel, fastställda aflöning för Professorerna vid Upsala och Lunds Universiteter, beloppet af de i sagde punkt omförmälde
Emeriti-löner blifvit förhöjdt med 500 Rdr eller till 4,500 Rdr Rmt hvardera.
Uppå af Hr Frih. o. Ordf:den framställd propos. blef PresteSt:s ifrågav:de inbjudning af R. o. Ad. antagen.
Föredrogs och godkändes Exped.Utskts nedannämnde den 9 dennes e. m. på bordet lagda förslag till R.
St:rs underd. skrifve I se r till K.
M. N:o 165, ang:de ändring uti och tillägg till 4 kap. 2 § ByggningaB, riken ; N:o 166, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. om antagande af en författning ang.-de straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum; N:o 167, ang:de åtgärd till förändring af Kungs- och Kronoskjutsens utgörande; N:o 168, ang:de minskning i Kreditivet för manufakturernes och fabrikernes understödjande; N:o 169, ang:de återstoden af den för afskedade folkskole lärares pensionering i Riksg:sKont. afsakta tillgång; N;o 170, ang:de lösen för den åt korporalerne vid indelta Arméen oeh soldaterne vid Södermanlands Regemente anslagna aflönings-spanmål ; N:o 171, i fråga om inqvarterings-penningar åt en del Regements-skrifvare vid indelta Arméen; samt N:o 172, angide fyllnad och tillökning i ersättnings-anslagen Den 12 December 1, m. 207 till Wadstena Krigsmanskassa och AmiralitetsKrigsmanskassan för indragna rusthålls- och en-per-mille-afgifterne.
Hr Cederschiöld, Rob. Theofron, anförde skriftligen:
Åtskilliga förslag hafva redan inom andra Stånd blifvit väckta om åtgärders vidtagande, åsyftande att i möjligaste måtto söka förekomma de olycksbringande verkningarne af den nu inträdda vidtutseende finanskrisen.
Dessa förslag äro redan remitterade till vederbörliga Utsk., hvilkas Utlåt, deröfver således böra afvaktas innan något omdöme derom uttalas af den enskildte representanten; men då författarne till dessa förslag synas hufvudsakligen hafva haft sina ögon riktade på Börsens medlemmar för att utfinna medel till deras räddning, dervid helt och hållet förbiseende, att den nu inträffade penningekrisen kan inom kort komma alt störta en stor del af medlemmarne inom en annan samhällsklass endast derföre, att Staten ännu icke mot dem upfyllt sin pligt, så har jag funnit mig uprnanad att å detta utomordentligt vigtiga förhållande påkalla R.
St:rs synnerliga upmärksamhet, på det att lijelpen må erhållas innan olyckan som nu står för dörren, redan inträdt och utspridt sina förstörande verkningar.
Visserligen kan det icke annat än väcka oro, bekymmer och deltagande bland alla rättänkande menniskor att se den ena efter den andra bland Börsens medlemmar försatt uti den beklagansvärda ställningen att nödgas uphöra med sin verksamhet; men om det är sannt hvad som upgifves, eller att de flesta bland dessa Börsens medlemmar hafva betydliga tillgångar utöfver sina skulder, så vill det synas sannolikt, att de endast hafva behof af någon kortare tids anstånd eller hvila för att kunna åter börja sin verksamhet, samt att följderne af deras iråkade konkurstillstånd ej skola blifva för samhället af någon mera ingripande vådlig beskaffenhet allenast man under denna Börsmännens anstånds- eller hvilotid bereder utväg till sysselsättning för dem, som blifvit i saknad deraf genom de inträffade kunkurserne.
Helt annorlunda är deremot förhållandet med embets- och tjenstemanna-klassens medlemmar.
Hassan bland dem har inga öfverskott.
Det förhåller sig icke med tjenstemannen såsom med Börsmannen att han kan repa sig blott han får anstånd.
Har han en gång fallit så är han merendels förlorad.
Då det för en hvar torde vara klart att snart sagdt hela Statsmachinen skulle hämmas eller rubbas i sin verksamhet om ett större antal bland embetsocb tjenstemanna-korpsen samtidigt försattes i konkurstillstånd, lärer det icke vara behöflig t att söka här vidare utveckla och framställa de olyckliga följder, som af ett sådant förhållande för hela Riket skulle upstå, utan torde här endast böra ådagaläggas, huruvida ett sådant resultat kan vara att befara såsom en följd af den nu upstådda penningekrisen.
Det synes mig då böra för hvar och en, som vill göra sig reda för verkliga och sanna förhållandet, blifva fullkomligt klart, att det af mig antydda sorgliga resultat skall framstå såsom en 208 Den 12 December f. m. följd af den inträffade allmänna penningeförlägenheten, derest icke snar hjelp mellankomir.er; ty, en axiomatisk sanning, som af ingen samvetsgrann man kan förnekas är ju den, att tjenstemännens aflöning under de sednaste årens högt updrifna pris på alla förnödenheter, omöjligen kunnat vara tillräcklig för att, äfven med den mest omtänksamma sparsamhet bestrida de utgifter, som det åligger en familjfader att ombesörja.
Hvar och en sådan familjfader, som icke haft andra tillgångar än sin lön — och det är händelsen med det stora flertalet bland tjenstemännen, — har således under dessa förflutna dyra år varit ovilkorligen nödsakade att sätta sig i skuld.
Ehvad nu han häftar i denna skuld på grund af utgifne reverser, eller på grund af den kredit, som han hos minuthandlaren och handtverkaren erhållit för reqvirerade förnödenheter, eller, hvilket är det troligaste, på grund såväl af utgifne reverser, som åtnjuten kredit för borgade varor, så skola dessa fordringar nu hos honom utkräfvas.
Under det alt Grossören ser sig hotad med protesterade vexlar utkräfver han sina fordringar hos Minuthandlaren och denne sina hos handtverkaren, hvilka båda sednare sålunda se sig nödsakade att jemväl utkräfva sina fordringar hos tjenstemännen.
Denna oväntade attack kommer i allmänhet så väl för den ena, som för den andra att slutligen leda till samma katastrof.
Skillnaden är endast den, att under det att ett eller annat Hundra Tusen Rdr behöfver hos den stora Grossören utkräfvas för att han skall finna sig tvungen att upgifva sin stat fordras deremot i allmänhet endast att ett eller annat Tusen Rdr utkräfves hos tjenstemännen, minuthandlaren eller handtverkaren för alt han skall se sig försatt i denna bedröfliga belägenhet.
Då nu endast några dagar återstå innan tjenstemännen hafva fullgjort det års arbete för hvilket K.
M. ansett dem böra tilläggas förhöjd aflöning; då denna lönefyllnads snara utbetalning säkerligen skulle rädda många familjer från den undergång, hvaraf de nu hotas, och då med visshet kan antagas, att de penningesummor som af Statsverket för detta ändamål utbetalas fastän de visserligen upgå till ganska betydligt belopp, dock icke komma att skrinläggas utan till största delen att genast af tjenstemännen öfverlemnas till minuthandlaren och handtverkaren, hvilka derigenom blifva satte i tillfälle att i större mån upfylla sina förbindelser till Grossören, så torde häraf vara klart, att R.
St:r, genom att nu lemna bifall till K.
M:s Förslag om den förhöjda aflöningens beviljande för innev:de år, ej allenast upfylla samma pligt mot Statens tjenstemän, som redan blifvit fullgjord emot R.
St:rs egna tjenstemän, utan äfven på ett verksamt sätt samtidigt öka penninge-tillgångarne för industri-idkarne och förhindra att de olycksbringande följderne af den inträffade penningekrisen, må kunna uti någon vidsträcktare mån sprida sig äfven bland Statens egna tjenstemän.
Då emedlertid nöden står för dörren måste hjelpen komma snart för att kunna blifva verksam; och vågar jag derföre vördsam - Den 12 December f. m. 209 sami igen föreslå att Höglofl.
StatsUtsk. måtte anmodas att sä fort ske kan före slutet af detta år afgifva utlåtande öfver K. M:s förutmämnde Nåd.
Förslag om den beviljade löneförhöjningens utgående för innev:de år.
Jag har visserligen hört berättas det meningen skulle vara alt för innevtde år föreslå löneförhöjningens utgående endast med 75 proc.; men då nästan alla i konkurstillstånd försatte Grossörer lofva att betala sina kreditorer fullt, kan jag svårligen föreställa mig att R.
St;r som befinna sig i en lyckligare belägenhet kunna anse det vara med sin och med Statens värdighet förenligt, att åt Statens tjenare bjuda ackord i fråga om utbetalning af lönen för deras redan fullgjorda arbete; och detta så mycket mindre som det icke kan undgå Ii.
St:rs upmärksamhet att den dyra tiden icke har börjat med detta året, utan fortfarit äfven under flere föregående år, och således förorsakat skuldsättning under en längre tid.
Jag anhåller vördsamligen att detta mitt anförande måtte blifva till Höglofl.
StatsUtsk. remitteradt.
Detta anförande begärdes på bordet.
Föredrogs ånyo LagUtslcs den 2 och 3 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 53, i anledn. af skedd återremiss utaf Utsk:s Betänk.
Propos., ang:de ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig.
I sammanhang härmed föredrogs jemväl en från Vällofl. BorgareSt.
, genom prot.-utdrag N:o 470, meddelad inbjudning till R. o. Ad. och PresteSt., att förena sig i det, vid föredragning af LagUtskrs ifrågavide Utlåt.
N:o 53, fattade beslut, hvarigenom BorgareSt. afslagit det deri intagna förslag till författning, ang:de ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig, och förklarat sig med vidblifvande af förut fattade beslut bifalla K, M;s Nåd.
Propos. i denna fråga.
Hr Cederschiöld, Gust.; Förra gången denna fråga var föremål för R. o. Ad:ns öfverläggningar, tog jag mig friheten föreslå några tillägg och modifikationer i den Kongl. Propostn.
Sådant skedde, under fullt erkännande af riktigheten af den uti Kongl. Proposm uttalade grundsats, men i afsigt att af förslaget skörda den största frukt och förekomma en reaktion, som framdeles kunde inträffa i händelse icke alla försigtighetsmått vidtagas.
Nu likasom då, lägger jag särdeles vigt derpå att den uti K. M:s Propos. framställda grundsats om qvinnans myndighet erkännes; och då de af mig vid förra tillfället föreslagne tillägg icke vunnit understöd samt hopp för mig icke finnes att få dem godkända, — hemställer jag nu till R. o. Ad. om antagande af den Kongl. Propostn oförändrad.
Åtskilliga talare hafva förmenat, att någon väsendtlig skillnad icke skulle förefinnas emellan K. M:s Propos. och Utsk:s förslag.
Jag åter har en alldeles motsatt åsigt.
Skillnaden emellan X H. 14 210 Den 12 December f. in. Kongl.
Proposin och Utskis förslag består deri, att uti den förra 8r den ogifta qvinnans myndighet regel, men i det sednare endast undantag.
Bifalles
Utslcs förslag sker icke någon märklig förändring uti hvad, som redan f. n. eger rum.
I båda fallen erfordras att ogift qvinna, som vill blifva myndig, måste derom göra anmälan.
Endast auktoriteten, hos hvilken denna anmälan bör ske, är olika.
Nu är det hos Konungen, då skulle det blifva hos Domaren.
Men det är just lagens erkännande af grundsatsen om qvinnans rättighet och skyldighet att sjelf sköta sina angelägenheter, hvarpå jag lägger särdeles vigt.
En sådan af lagen uttalad grundsats kunde icke undgå att hafva ett stort inflytande på den qvinliga ungdomens upfostran.
Kännedomen derom att qvinnan vid mogen ålder skulle sjelf vårda sina affärer, måste nödvändigt verka derhän att hon blefve undervist om de saker och förhållanden, som för detta ändamål fordras.
Under förra discussionen härstädes ordades mycket om fjärilstoft och reseda-doft, som hos qvinnan skulle bortnötas, i händelse hon utsattes för kampen med verlden.
Dylika fraser torde mera passa sig för en Don Juan eller Lovelace, än i en lagstiftande församling.
Qvinnan kan, lika litet som mannen, tillbringa hela sitt lif under glas och ram.
Hon måste pröfva lifvets allvar och utstå dess strider.
Då beror det på huruvida hon genom sin upfostran härtill förvärfvat sig krafter, eller om hon endast blifvit ämnad til! en salongsdocka.