Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I allmänhet vet jag ej om det är rätt ändamålsenligt att öfverlasta förråden med klädespersedlar, hvilkas förstörelse är ganska gifven inom en bestämd tid, då del snart sngdt är beräkneligt inom huru manga år dessa persedlar blifva obrokbara.
Jag har ej kommit i erfarenhet af att våra förråders behandling är sådan, som i andra länder, t. ex. i Preussen, der den är ställd på en slags durchschnitt, så att persedlar, sorn legat en viss tid, bortauctioneras för alt ersättas genom nya.
Jag finner ej delta vara förhållandet hos oss.
Jag vet ej, och kan ej bestämma på huru lång tid man borde anse sig kunna förvara klädespersedlar såsom förråd för armeens beklädnad.
Dessutom är jag äfven öfvertygad om, att det enda rätta sättet för beväringens beklädnad vore det af Ulsk. äfven omnämnda, alt, genom någon omkostnad å Statens sida, gå så tillväga, alt beväi ingsyoglingarne sjelfve förse sig med beklädnad, och att derigenom hela landet snart sagdt skulle kunna komma att genom sin beklädnad bilda en massa af soldater allesamman.
Det lärer ej kunna förnekas af någon ledamot, som har insigler i denna metier, alt soldaten börjar med klädseln.
Hans första utgångspunkt är att kläda sig.
Om nu en så beskaffad enkel soldatdrägt kunde införas och genom beväringssyslemet göras så allmän, att den blefve hela Svenska allmogens drägt, så att allmogen blott behöfile sälta geväret på axeln och kasta remtygen på sig för alt hafva sin soldatdrägt i ordning; så tror jag att detta, i ett land sådant som vårt, vore det mest ändamålsenliga.
Nu synes det mig likväl, i afseende på det speciella fall, som bär är i fråga, att 3o,ooo r:dr lill beväringsförråderis completterande är af så liten vigt och så litet inflytande, att det alltför gerna kunde besparas för andra fall.
Hvad beträffar den sednare punkten eller de 3o,8i4 i-.dr 11 sk. 4 rist., som äro afsedda för en, på grund af folkökningen beräknad, stigande beväringsnumerär af 5oo man, så motsätter jag mig ej densamma.
Sprengtporten!
Jag får endast, i anledn. af den anmärka., sorn Gr.
Anckarsvärd framställt emot Utskls tillstyrkande af 3o,ooo rldr för att complettera beväringsförrådet, nämna, alt skälet hvarföre Utsk. tillstyrkt detta anslag är det, att R.
St. vid 1835 års riksdag biföllo, att i - 8o Den 18 Mars. nån <Jot allmänna förrådet, hvilket en!, den af K.
M. uppgjorda och af 11.
St. antagna och gillade plan skulle innehålla persedlar för i5,ooo beväringsynglingar, linge utlagas persedlar för att användas för de tjenstgörande beväringsynglingarne.
Det ar denna brist i det complelta förrådet, som TJtsk. nu, på grund af K.
M:s framställning, föreslagit R.
St. att fylla genom beviljande af ett anslag af 3o,ooo i:dr.
Hr Lefrdn, Joli.
Jag begärde ordet för alt lemna ungefär!, samma upplysning, som Frih.
Sprengtpoi ten nu meddelat.
Jag får likväl dertill lägga, att R.
St. vid förra riksdagen ej allenast medgifvit, att
Styrelsen fick af detta reservförråd uttaga persedlar lill det dagliga behofvet, ulan äfven uttryckligen i skrifvelsen till K.
M. anhållit, att K.
M. läcktes till nästa riksdag uppgifva huru mycket, som blifvit taget utur reservförrådet, pä det att R.
Sl. då måtte blifva i tillfälle att ånyo complettera förråden.
Nu är det detta beslut af R.
St., sorn har föranledt K. M:s nåd. propos. och StatsTJtskts tillstyrkande i detta fall.
Hvad åter angår den af Gr.
Anckarsvärd framställda åsigt, att nian borde göra hos oss på samma sätt, som man t. ex. i Preussen gör och bortauctionera vissa slags persedler , sedan de legat en bestämd tid; så har, så vidt mig är bekant, en sådan princip aldrig i Sverige varit antagen.
Med den misstänksamhet, som här i allmänhet råder, vore del en ganska vådlig grundsats att införa.
Man skulle då säkerligen få höra berättelser om, huru man försäljer goda persedlar ur förråderna såsom gamla, för alt sedan åter inköpa dem såsom nya.
Man har sagt örn gamla försålda gevär, att de åter såsom nva inkommit i förråden,!; hvad skulle man icke då säga örn persedlar såldes, hvilka aldrig varit nyttjade?
Den grundsats, sorn i Sverige i detta afseende hittills varit följd, synes mig vara mycket bättre.
Man har nemi. för de årliga behofven tagit ut ur reservförråden persedlar, som varit äldre, och i stället i förråden inlagt nya persedlar, hvarigenom en cireulalion uppkommit, som åstadkommer att förråden alltid hållas i det skick, som vederbör.
Det vore önskligt att denna grundsats hos oss kunde utsträckas längre, än hon hittills varit utsträckt.
Det ar emedlertid denna grundsats, som följes, och jag anser den vara den rätta.
2:dra punkten blef af R. o. Ad. bifallen. 3 : d j e punkten.
Hr Silfverstolpe, David Wilh.:
Om man skulle inskränka sig till hvad StatsUtsk. föreslagit, så skulle ej kunna anskaffas mer än 3ooo gevär om året.
Af den calcul, som blifvit StatsUtsk. meddelad, visar sig, all omkring 3ooo gevär är det antal, som kan antagas årligen förslitas, då man deruti inberäkna!' pistoler, studsare, sablar och andra - Den 18 Mars - öl Jp-a dylika gevärspersedlar.
Följaktligen, om man inskränker anslaget (ill de 62,000 r;di' om året, sorn Utsk. föreslagit, så kunna ej Heta gevär anskaffas än just jemnt så många, sorn årligen åtgå, oell man får således naturligtvis ingenting att upplägga i förråden.
JN7är man då tager i beräkning liela den stående armeen och lägger dertill 3 classen beväring, så finnes ej i förråden tillräckligt antal gevär till två per man.
Delta är alldeles lör litet för händelsen åfelt kiigs utbrott, emedan man ej kan medhinna att reparera gevären och tillverka nya lika fort som de förslitas eller förstöras, och det således ej blir möjligt att i hast complettera dem.
Det är derföre nödvändigt, alt man söker fylla sina förråder, och om äfven det anslag skulle beviljas, som K.
M. begärt för anskaffande af nya gevär, så skulle det likväl åtgå en ganska lång liderytnd innan föirådet blefve så fyldt, att inan finge det antal gevär per man, som anses behöfligt.
Det är således vissei ligen icke skäl att inskränka det anslag, som K. M. har begärt.
Till ytterligare stöd för denna mening får jag anföra följande, som inträffat sedan K.
M. afgaf sin nåd. propos. i ämnet.
Under den 2 April sisth år har K.
RI fastställt en ny modell för studsare med slagkrut santändning, och under den 21 påföljande
December likaledes en ny modell för infanlerigevär, äfven med slagkrut«anlä ndning.
Alla nya gevär komma att hafva denna slags antändning, och de i förråden befintliga flintlåsgevär böra Ufven med samma slags antändning förses.
På grund af hvad jag nu anfört, anser jag det ingalunda vara skäl att inskränka det af K.
M. äskade anslag af 126,000 ridt' för ifrågavar. ändamål ; trien som det är bekant att PresteSt. beslutat alt bestämma detta anslag till 84,000 r:dr, och då det är anleda. förmoda, att man möjligen skulle kunna få delta anslag beviljadt äfven inom ett annat Stånd, så skulle jag för min del vilja inskränka mig till yrkande af att detta anslag måtte beviljis.
Att nedsätta det till hvad StatsUtsk. föreslagit, eller Ö2,5oo ndr, vore i min tanke orätt, emedan denna summa skulle vara alldeles otillräcklig för ändamålet.
Jag får derföre vördsamt hemställa, om icke R. o. Ad. skulle vilja bifalla ett anslag af 84,000 r:dr att ställas till K. M:s nåd. disposition, så att del kommer att bero på K.
M:s godtfinnande att låta antingen anskaffa nya gevär el ler förändra de uti förråden redan varande infanterigevär till det nya aotändningssättetj på sätt K.
M. finner skäl att förordna.
Hr Lefre'n: Sedan StatsUtsk. till siffran har omständligt uppgifvit beskaffenheten af våra nuvar. förråder i detta fall, så är jag ej numera bunden, såsom vid föregrde tillfällen, då jag yttrat mig i denna fråga, alt omsorgsfullt gå förbi siffrorna och endast tala om förhållandena.
Det ligger nu klart för hvar man, alt emellan 70 och 80 tusen gevär till krigsbruk finnas i våra förråder, ty de s. k. exer 22 H. 11 8a ££ Den 18 Mars. cisgevären äro ej af beskaffenhet ali Rikets fiender med dem kunna dödas.
När ett sådant förhållande är utredt, så skulle jag tro att StatsUtsk. deruti haft en bestämd anleda, att, långt ifrån alt afstyrka bifall till K. M:s nåd. propus, i detta fall, tillstyrka det äskade anslagets fördubblande; ty, mine herrar! K. M:s propos. afsåg först fyllandet af den brist, sorn i förrådet uppkmnrne genom 3ooo gevärs årliga förslitning, på sätt Hr Silfverstolpe utredt, och för det andra att successivt upplägga 2000 gevär årligen lill förstärkning af förrådet.
Nu vet man, alt man minst måste hafva två gevär på man i förråd för händelsen af ett krigs utbrott.
Andra nationer hafva 3 ja till och med 5 gevär för hvarje man.
När vi således endast hafva 70 h 80 tusen gevär, och Svenska armeen torde behöfva beväpnas till minst detta antal af 70 eller 80 tusen man i händelse af ett allvarsamt krig, så synes deraf, att vår amme blott har en omgång af gevär, och om K. M:s nåd. propos. blefve bifallen, så skulle detta förråd kunna fördubblas på 36 år.
Ar det då för mycket hegardt af en omtänksam
Regering att vilja hafva det complett på 36 år , sorn borde vara färdigt i afton eller i morgon bittida; ty freden brytes icke med en uppsägning af 36 år förut, utan kanske får man på sig 36 timmar för att taga sitt parti.
När förhållandet är sådant och ligger för livar man klart, så finner jag för min del orimligt, att icke R.
St. skulle bevilja ett så angeläget anslag som delta.
Vi äro färdige på gammalt Svenskt vis att tala ora vår benägenhet att försvara vårt fädernesland; jag går längre — vi äro icke ännu så långt komna att vi ej göra det, när det gäller; men, mine herrar! hitom oss komma ihåg, att vi växt ifrån de tider, då man med klubban i handen slog sina fiender ur fältet.
Vi måste skaffa oss en sådan beväpning, som liden klafver, men dertill fordras vida betydligare medel än man numera vid denna riksdag kan hoppas erhålla.
Hvad återstår då att göra i detta afseende, under sakens nu var. skick?
— Att åtminstone fatta samma beslut, som PresteSt.
Då blifva åtminstone för de medel, som derigenom beviljas, circa 1000 gevär årligen upplagda i förråderna, och då hinna de, som lefva 80 år efter oss, att se våra förråder så försedda, som de 1111 borde vara.
Jag til/styrker, med sorg, bifall till hvad PresteSt. beslutat, emedan jag hellre skulle vilja göra en multiplication med 2 eller 3 af det anslag, som K.
M. begärt i detta fall; men jag kan ej komma längre med mina förhoppningar, än att möjligen något af de öfriga Stånden skulle förena sig i R. o. Adis och PresteStis beslut, alt åtminstone öka det af Utsk. föreslagna beloppet med 21,000 r;dr, för att icke blottställa oss för den förebråelsen inför Europa, att vi tala om att försvara oss och verkligen vilja försvara oss, men att vi ej vilja fylla våra förråder med det hufvudvapen, hvarmed vi skola möta våra fiender.
Jag begär Hr Landtnäs Den iS Mars. 53 propos. på bifall lill PresteStis beslut, oell detta gör jac af nödfall, ty jag önskade hellre att bifalla K. M:s nåd. propos. a- eller 3-dubbelt.
En värd talare liar bär uttalat en förkastelsedom öfver deni, sorn kunde befinna sig imer eller mindre mån af olika tanke med honom i denna fråga.
Hr Lefre'11 bar sagt, alt det vore orimligt, att ifrågasätta någon anmärkn., ej allenast vid StatsUtskrs förslag i dt nna del, titan äfven vid den af andra talare begärda förhöjning af delta anslag.
Jag uther mig likväl lå fästa Husets uppmärksamhet på sjelfva frågan.
Lika nied Hr Lefren anser jag angeläget och af hogsta vigt, att landet förses med nödiga vapen till sitt försvar.
Det blir ingalunda till bestridande af bans åsigler i denna del, sorn jag vill anföra något ; men då fråga är 0111 gevårsfabrikationen, mine herrar! om anslag för densamma, så loide del äfven tillhöra representantens pligt, alt gå in i sjelfva den materiella delen af frågan, och för mig bar del alltid framställt sig såsom ett af krigsadministralionens hufvudsak ligasle åligganden, att söka tillvägabringa denna gevärsfährikation till ett pris, som åtminstone något nära kunde stå i jemförelse med hvad förhållandet är i andra länder.
Jng tror således, att när gevärspriserna hos oss äro ojemförligt mycket högre än i andia länder, så lemnnr detta anledn. lill anmärkt)., lill återhåll för sjelfva anslaget.
Dertill kommer, mine herrar! ett tillkännagifvande, som förefinnes i Utsk:s betänk., med vitsord af en väld ledamot här, hvilken på grund af sitt embete har den närmaste befattning med sjelfva frågan.
Jag tager mig friheten hemställa till herrarne, synnerligen lill dem som tillhöra yrket, huru det kan göras begripligt och faltligt, att med den tjenstgöring, hvilken för .Svenska armeen för närvar, äger rum, en årlig förslitning eller eassation af 3ooo gevär kail vara möjlig.
Jag får öppet förklara, att jag omöjligen kan lätta detta.
Huru länge jag än varit aflägsnad ifrån yrket, så torde det likväl tillåtas mig tro, att jag ej under denna tidrymd har förlorat allt minne af den erfarenhet jag vunnit under den tid jag tjenstgjort såsom militär, den längsta tiden vid värfvndt reg:te, der gevären ofelbart slitas i 12 gånger så stark proportion, sorn vid den indelta ammen.
Hvad sjelfva prisförhållandet beträffar, så har jag här ett meddelande ifrån en ganska tillförlitlig hand, sorn under en förfluten tid mycket sysselsatt sig med allt hvad till gevärslillverkningen hörer, nemi.
General Hellvig, som haft godheten uppgifva till mig, hvad priset för ett pär cavalleripistoler är i Preussen, och det stiger lill 7 thaler 6 å 12 groschen courant, hvilket, då hvarje thaler utgör omkring 5 plåtar, skulle svara emot 35 eller 37 plåtar eller omkring 12 r:dr b:co för elt par pistoler, under det att vår nrmees rusthållare här fa betala och helt nyligen hafva betalt sina pistoler med emellan 20 och 29 r:dr b:co, såsom jag vill 84 Den 18 Mars. minnas.
Priserna på elt par Ryska pistoler är, efter den uppgift jan kunnat förskaffa mig, 23 rubel, hvilket gör 12 eller i3 r:dr b:eo för paret.
En uppgift på Franska beväringsartiklar, som jag erhållit, är i anseende till priserna högre än dessa, men på långt när icke så hög som hos oss.
TJn pistolet de cavallerie, 19 francs 0,4 centimer, således ungef. 18 å ig r:dr Svenskt bancomynt för elt par pistoler.
Det är således en högst betydlig skilnad emellan priset på ett par Franska pistoler och ett par Svenska, och priset på de Kyska är ej hälften så högt, som det på de Svenska.
Jag lager mig friheten erinra, att delta förhållande ej är så alldeles likgiltigt för resultatet af det hela, och ber alt derjemte få fästa vederbörandes uppmärksamhet på nödvändigheten af alt för framtiden söka åstadkomma de förändrade förhållanden i detta afseende, som kunna gifva mera tillfredsställande resullater af sådana jemförelse!', som dem jag nu anställt.
Härvid utber jag mig äfven få tillägga en anmärkn., som nu i ögonblicket framställer sig för mig, nemi. att gevär af 1815 års modell redan befunnits i det tillstånd (j 1 g kanner ej orsaken), att de blifvit casserade oell förbjudna till försäljning med det förordnande att de skulle slopas, d. v. s. förstöras.
Vid 1817 års riksdag yttrade K. M. lill R.
St., ”.itt beväringen för hela infanteriet blifvit ställd på passevolance med regttena, hvarigenom vunnits betydlig besparing och säkerhet, att de ständigt fortgående gevärstillverkningaine kunna användas till beredande af ett förråd dugliga gevär, som vid infallande krig kan utdelas;” och som, enl. hvad jag hört uppgifvas, factorierna lemnade under dessa åren ifrån 3 till 4000 gevär årligen, borde redan år 1829 funnits ett betydligt antal gevär i förråden.
Sistnämnda år beviljade R.
St. icke mindre än 525,000 r:dr b:co ensamt till gevärs anskaffning, vid den då för första gången ifrågasatta exlra-statsregler:n.
Regeringen hade yrkat ännu mera; men vid i834 års riksdag hade den, enligt hvad Utsk. äfven upplyser, icke en gang kunnat använda hvad den fått; 2i5,3i8 r:dr funnos då af anslaget obegagnade.
Regeringen beräknade i sitt förslag lill i8>4 års riksdag en tillverkning af 5ooo gevär om året.
Detta antyder, att factorierna då måtte hafva lemnat något dertill sig närmande belopp. R.
St. ansågo en årlig tillverkning af 3ooo gevär tillfyllestgörande; och de anslogo derföre blott 180,000 r:dr. Utsk. säger, att Regeringen nu användt dessa och de reserverande 2i5,3i8 r:dr.
Vill jag nu af dessa facta draga slutsatser, blifva de rätt besynnerliga.
Först skulle gevärs-passevolancen betrygga nationen, att gevärsförbrukningen icke blefve betydlig.
Det har likväl blifvit påstådt, alt förslitningeD skulle uppgå till 3ooo gevär om året.
Detta är så öfverdrifvet, att val intet lands militär - Den 18 Mars. 85 administration lärer utvisa något sådant.
Jag tror mig ej mycket orätt beräkna, då jag påstår, att al de 2j,ooo gevår, sorn lära vara i bruk för ständiga armeen oell i5,ooo för beväringen, summa 38,ooo, dessa samtligen icke öfverhufvud begagnas i mera än 24 dagar om året.
Att nu TL:del eller livart trettonde gevär skulle genom delta bruk årligen utslitas, måste förutsatta, att ett gevär försiiles på något öfver 3oo dagar.
Antagom ett helt år: och satsen skall inför liela Europas ögon blifva en löjlighet.
Och hvar är väl då hela den i 1817 års throntal lofvade fördelen, att gevärspussevolancen skulle lemna landet fulla förråder?
Betänker man nu att factorierna levererat, jag vill blott antaga, 3ooo gevär årligen sedan i8i5, så borde på 26 år finnas minst 78.000 nya gevär anskaffade.
Men sedan 182g har Regeringen fått och enl. till Utsk. lemnade uppgifter begagnat 702.000 r:dr, som efter 20 r:dr pr gevär bort lemna 35,200 gevär på de sista 10 åren, alltså 5,200 mera, än efter delta öfverslag.
Det borde alltså nu finnas öfver 83,000 nya gevär tillverkade sedan 1815, utom de hvilka förut funnos i föi raden.
Det är bekant, alt emellan 3o och 4o lusen Engelska gevär emottogos i afräkning på subsidierna, att förråderna af Svenska gevär 1815 a 11 sågos både stora ocldgoda.
Jag frågar då: huru är det möjligt, att nu, på sätt för Utsk. blifvit uppgifvet, endast 74,520 brukbara och 5,245 reparabla skulle finnas i förråden?
I de till Utsk. lemnade uppgifter förklaras, alt 8284 eevär af utländsk modell finnas brukbara i förråden oell 8297 reparabla, af samma sort och brukbara till exercis.
Det är gifvet att dessa äro Engelska, af de åren 1812 och 1813 erhållna, som jag tror omkring 36ooo st.
(Nu påminner jag mig äfven ganska väl, att äfven 1808 inkom ett betydligt antal Engelska gevär.)
Det finnes således qvar i6,5oo Engelska gevär, 25 år efteråt, af de 36,000.
Huru står detta tillsammans med en förbrukning af 3ooo gevär årligen, på det af arméen och beväringen under fred begagnade antal af högst >8,000 gevär?
De Engelska borde ju ej räckt i mer an 12 år, i stället för i 25 till 27 år?
N11 torde jag böra nämna alt jag här har begått en frivillig försummelse; ty uti dessa 38,000 gevär ingå äfven sådana, som ej bekostats af Kronan, nemi. de afsuttna cavalleri-regttenas gevär, som underhållas af rusthållarne sjelfve.
Således är det ej 38.000 gevär, men jag har tagit summan så stor som möjligt, på del att man ej skall säga, att jag tilltagit beräkningen alldeles för låg, ty här afgår så mycket, att det egentligen endast blir 35,000 gevär.
I sanning, det var en olycka för landet att ej R, Slss begäran år 1810 och 1812 någonsin blifvit uppfylld, angtde krigsförråders anordnande sockne- eller häradsvis.
Jag är säker, att, om Svenska nationen fått under sin egen vård emottuga de 100,000 gevär, som då skola hafva funnits, ett 86 Den 18 Mars. helt annat slitningsresultat visat sig, och Riket skulle ej, efter en 3o-årig tillverkning af nära 100,000 gevär, neli en lill nära hälften deraf uppgående anskaffning af utländska, befinna sig i det betänkliga förhållandet, att nu icke äga mera, än hvad för StatsUtsk. uppgifvits, eller blott 80,000 tjenliga till krigsbruk och 3o,ooo till exercisbruk.
Men äfven i ett annat afseende finner jag förhållandet påkalla R.
Man har väl i dessa dagar lått offentligen veta, att Regeringen, utan att Ständerne deraf fått del, bestämt sig för de alltmer i Europas arméer antagna perenssionsgevären.
I sådant fall vore det i första banden nödvändigt, att anslå medel till skyndsam förändring af nu befintliga 80,000 gevär, och denna förändring erfordrar visserligen omkring i5o,ooo till 3oo,ooo r:dr b:co.
Jag underställer en livar under sådana omständigheter, om det vore rätt att anslå medel lill ökadt antal gevär, under det att de, sorn finnas, måhända icke äro så beskaffade alt de sätta arméen i stånd att täfla i eldens hastighet med våra grannars trupper.
Jag skulle således, såsom jag redan förut nämnt i mitt generella yttrande, blott vilja anslå 100,000 r:dr för gevärs fabrikationen; men då jag bär hört yrkas en förhöjning uti livad StatsUtsk. har föreslagit, så anser jag det vara ändamålslöst och fruktlöst, att begära något sådant och inskränker mig således till att anhålla det den af StatsUtsk. tillstyrkta summa måtte komma in uti ja-propos;n, då den andra må göra sig gällande lill conIra-propos.
Jag vidhåller likväl alltid min öfvertygelse, att det hade varit önskligt att anslaget för gevärsfabrikationen hade blifvit högst betydligt nedsatt, intilldess R.
St. hade kunnat komma i en noggrann erfarenhet af först och främst en fabrikation för lindrigare pris, och sedermera, en bättre hushållning med dessa gevär i det dagliga bruket, ifall det vore möjligt, livad jag ej kan föreställa mig, att 3ooq gevär årligen skulle kunna afgå på 3o,ooo.
Det är lika svårt för en representant, hvilken ej sjelf hör till det yrke, som här är i fråga, som det är nödvändigt för honom, att göra sig ett begrepp om, huruvida anslaget bör beviljas eller icke beviljas, jag är skyldig 111ig sjelf och de personer, som bär yttrat sig, att respectera deras åsigler, helst i en sak, der jag sjelf ej haft tillfälle att göra mig underrättad.
Jag har nu äfven hört uppgifter här meddelas, hvilka ej lära varit Stats Utsk. delgifna.
Hvad beträffar de åsigler, hvilka här nu sökt göra sig gällande, en tillökning i Sta tsUtskrs förslag* eller dess bibehållande, eller slutligen t. o. 111. en minskning deraf; sä har jag, såsom enskild representant, blott en utväg alt bestämma hvilken af dessa åsigler, jag anser vara riktig eller oriktig, nemi. att efterse hvad följden skulle Den iS Mars. 87 blifva af det ena eller andra beslutet.
Låt oss antaga, att bifall skulle lemnäs af R. o. Ad. till den begäran, som af Hr Silfverstolpe oell Hr Le
Iren blifvit gjord, och alt deraf skulle följa, att Riket blefve forsed t nied ett stone antal gevär, än som brhöfdes.
Man bade då nedlagt e 11 capital på förädlingen af eli råämne, som finues inom Riket, och derjemte bade arbetare varit sysselsatte med ett arbete, hvilket är ganska nyttigt, eller åtminstone i en framtid kan blifva det.
Jag vet knappt något land, som är naturligare för gevärslillverkningeu, än Sverige.
Sjelfva erfarenheten vitsordar äfven delta, då det gifves en ort inom Riket, der allmogen sjelf, såsom en binäring, sysselsätter sig med delta yrke.
Det är just naturen af näringarna, att de ii 10 starka i samina mån, som de kunna idkas af allmogen, oell detta är äfven naturen af ifrågavar. näring.
Jag känner ej proportionen af den tillverkning, som på delta säll åstadkommes, och den öfriga gevärstillverkningen i Riket, men jag tror, alt den förra utgör lialfparlen af liela tillverkningen.
Om det åter å andra sidan är en sanning, hvilket jag ej ifrågasätter att betvifla, att det behöfves ett så stort antal gevär, sorn Hr Silfverstolpe oell äfven Hr Lefren bär anfört, örn Riket skall sättas i ställning alt använda dem, då vet jag ingen siffra, intet värde, sorn kail motsvara den förlust, hvilken Riket skulle vidkännas uti det ögonblick, då vapen brhöfdes och ej fnnnos.
Jag är, i delta fall, af samma å~ sigt, som Hr Lefren, men bär förefinnas tänkvärda omständigheter, hvilka vid detta tillfälle förtjena R. o.
Jag indelar dessa omständigheter i tvänneslag.
Det ena slaget kastar 111ig tillbaka på det förflutna, det andra hör till det tillkommande.
I det förra kan jag ej ingå, men i det sednare förekommer eli omständighet, som synes inig böra uppmärksammas, nemi. den, att gevären här i Sverige utfalla till ett högre tillverkningspris, än i andra länder.
Jag tror mig känna, att i Tyskland, Frankrike och England användes ej samma slags beredningssätt, eiler samma slags jern, lill alla slags gevär, och i England förekommer den märkbara omständigheten, att en stor gevärslillverkuing der drifves på det vanliga s. k.