Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter att sålunda häfva genomgått Utskottets Betänkande, utan att i minsta mån finna de satser vederlagda, hvilka jag i min motion sökt utveckla, tror jag mig böra lios Utskottet anhålla om en nogare granskning af de skäl jag framställt för nödvändigheten af en ny skjqlsreglering i hela sitt omfång, och då jag förmodar, att Ridderskapet och Adeln läcktes bevilja återremiss af Betänkandet, får jag ytterligare föreslå: att Utskottet må behandla frågan om rostoch Forvagns-inrättningen i ett sammanhang med förslaget att, genom förbättringar i vårt nuvarande sk julsväsende, vinna en öfvergång från Håll-, Reserv-, Kungsoch Kronoskjuts jemte Postföringen, lill en efter tidens fordringar och på Stats-ekonomiska grunder fotad Post- och Skjuts-reglering öfver hela Riket, med forslingsanstalter i öfrigt, som ytterst afse den lika moraliskt förnedrande, som ekonomiskt förderfliga, skjuts -skyldighetens hvälfvande från jordbruket; att Utskottet således måtte uppge grunderna till underdånigt Förslag från Rikets Ständers sida, rörande sättet till vinnande af det önskade syftemålet, att säkert Den 3o April e. m. lyckas i öfvergången från den gamla skjutsordningen med sina inrotade missbruk och vanor, genom beredande af frivilliga entreprenader för håll- och reserv-skjutsen, och genom upphörande af en särskild Kungsoch Kronoskjuts, enär Kungsskjutsen, enl. ännu gällande Konungaförsäkran den i October iG4<), och den under samma dag i Nåder utfärdade Gästgifveriordning, inhegripes under vanlig Gästgifveriskjuts, samt Kronoskjutsen i fredstid, utan allt för svåra olägenheter, bör kunna ordnas genom accorder för tillfället.
För behandlingen af detta vidt omfattande ämne, torde Ekonomiutskottet finna nödigt, att sätta sig i beröring med Stats-, Bevillnings- och LagUtskolten.
Herr Tersmeden, Gustaf Reinholdj uppläste följande:
Utskottets behandlingssätt med delta ämne, äfvensom sjelfva ämnets vigt, göra en den nogaste granskning af Betänkandet be- * höflig; hvarföre jag äfven anhåller, att deremot få göra några anmärkningar.
Efter att hafva under vissa hufvudfrågor sammanfört innehållet af alla de under denna Riksdag i ämnet gjorde motioner, och derefter lofvat att framdeles yttra sig öfver den första af dessa hufvudfrågor, eller den, om en Forvagns-inrättning, bör - Den 3o April e. m. i53 jar Utskottet med ett raisonnement öfver skjutsningsbesväret i allmänhet, och medgifver detta besvärs menliga inflytande, så i ekonomiskt, som moraliskt afseende, och att behofvet påkallar en reglering med skjutsväsendet, hvarigenom de närvarande olägenheterne må undanrödjäs, och för framtiden förekommas; men sjelfva Betänkandet visar likväl, att Utskottet i förslags väg gjort alltför litet, eller nästan intet, för att kunna få denna af behofvet påkallade reglering verkstäld.
Med ett ord, man kan, utan att höra anses hafva för strängt yttrat sig, påstå, att Utskottet nog legert handterat denna fråga.
Rörande skjutsens menliga inflytande, stadnar Utskottet i en besynnerlig motsägelse, då det påstår inflytandet vara mindre i ekonomiskt afseende, på det skäl nemligen, att orter finnas, der skjutsen icke allenast anses ersatt genom legan för densamma, utan till och med betraktas såsom en förmån, den Utskottet likväl anser vara illa beräknad,' när alla de omständigheter, dem Utskottet ganska rigtigt uppgif- , ver, tagas i betraktande.
Äro nu dessa beräkningar hos en och annan orts allmoge, som jag ock anser dem, verkeligen felaktiga och okloka, så kan det naturligen icke annat än förundra, att Utskottet, som äfven sett saken så, kunnat endast på dessa beräkningar, såsom skäl, grunda sitt jiåstå - 154 Den 3o April c. m. ende om skjutsningsbesvärets mindre ofördelaktiga inflytande uti ekonomiskt, än i moraliskt afseende.
Nu öfvergår
Utskottet lill besvarande af de gjorde motionerne, och upptager först det af Grefve Horn föreslagne, och af Friherre Ankarswärd understödda, upphäfvandet af Kronoskjutsen.
Utskottet kan icke tillstyrka detta förslag, af orsak, som det säger, att äfven under fredstid omständigheter inträffa, då transporter af Kronans effecter och manskap böra ske med den skyndsamhet, att tiden ej medgifver betings uppgörande derom med enskildte.
•— Mera ledande och öfvertygande för Ständernes omdöme i denna sak, hade det utan tvifvel varit, om, ibland desse omständigheter, som Utskottet påstår under fredstid äfven skola inträffa, en och annan, såsom exempel, blifvit uppgifven.
— Den, som icke trott sådane omständigheter böra kunna inträffa, torde det helt billigt böra ursäktas, om lian af Utskottets blotta påstående, att de finnas, icke kunnat derom blifva öfvertygad.
Utskottet yttrar vidare: ”att upphäfvandet ”af rättigheten, att begagna kronoskjuts, skul”le öfverdrifvet uppjaga forlönerna, hvarigenom Staten komme att vidkännas en ökad ”utgift, som icke kunde beräknas, och der”af nya Statsbidrag blefvo en följd.” Denna af Utskottet yttrade, annars ganska berömvärda, motvillja emot nya Statsbidrag, Den 3o April e. m. j 55 månne den icke vid detta tillfälle med skäl kan anses vara yttrad på orätt ställe?
Jag skulle åtminstone vill ja tro, att det icke allenast vore alla samhällsklassernes skyldighet, att bidraga till sådane allmänna ändamål, som det, att framskaffa kronans effecterm. m., hvaraf tungan nu, högst orättvist sorn mig synes, nästan odelad ligger på jordbruket; utan att det äfven för Samhället skulle blifva af stor vinst, att jordbruket, dess storsta intresse, och grunden för alla öfrige Samhällsintressen, genom att icke längre snart sagdt ensamt bära alla statsbördorne, möjligen korame i tillfälle att vinna den förkofran, utan hvilken det äfven lärer blifva omöjligt för de öfrige intressena att vinna en sådan, Utskottet, sorn i början af Betänkandet påstått, att jordbruket skulle tillskyndas en förkofran, om ett motsvarande antal boskap vid gården kunde framfödas, i stället för de hästar, sorn i och för skjutsningens skull icke kunna undvaras, har genom afstyrkandet å kronoskjutsens afskaffande, motarbetat möjligheten af en dylik förkofran.
— Mig tyckes det åtminstone ganska klart, att, så länge kronoskjutsskyldigheten qvarstår, såsom ett onus för jorden, dess brukare icke kunna undvara det antal hästar, som
Utskottet finner en vinst för dem att undvara; och att, så länge jordbrukarne således måste hafva dessa hästar, man svårligen, i56
Den 3o April e. ra. eller rättare omöjligt, tan tillvägabringa någon ändring uti Gästgifvareskjutsen genom entreprenad; emedan de fleste skjutsskyldige naturligtvis hellre skjutsa med sina hästar, än alt genom en dryg afgift accordera borit håll- eller reserv-skjutsskyldigheten, då de, efter ett sådant bortaccorderande deraf, det oaktadt icke kunna göra sig af med de för deras jordbruk mindre tjenlige kreaturen, hästarne, hvilka de i alla fall måste hafva qvar i och för utgörandet af Krono-och Kungsskjutsen.
”Gam”la inrättningar, som, ehuru felaktiga, dock ”genom sin ålder vunnit en slags helgd, och ”sorn, under tidens lopp, vid sig fästat in”tressen, hvilka, sedan de en gångfåttgö”ra sig gällande, icke i en sednare tid bö”ra eller kunna förbises,” anser Utskottet t 7 ”med varsamhet böra behandlas, om icke ”större ondt och flere oredor skola blifva ”att befara, än dem, man vill häfva och förebygga;” och i följd häraf har Utskottet äfven förelagt Ständerne ett förslag till ändring uti Gästgifvareskjutsen, som, till följd af dess overkslällbarhet, nödvändigt måste förorsaka , att, om inga andre än de i detsamma föreslagne förändringar vidtagasmed vårt skjutsväsende, detta troligen kommer att helt varsamt behållas orubbadt.
Men månne denna varsamma behandling är den verkeligen kloka?
Eller månne icke ett större ondt och flere oredor aro att befara genom en sådan, än genom en till bättre och Den 3o April e. m. ändamålsenliga re Communications-ansta] ter ledande, något raskare, behandling.
Hvad beträffar Kungsskjutsen, har Utskottet å ena sidan velat finna motionen syfta derpå, att ställa Konungen och Dess Höga Famille, då de företaga resor, i samma förhållande med enskildte personer, och å den andra velat föreställa sig egentliga föremålet hafva varit, att påkalla uppmärksamhet på nödvändigheten af bestämda stadganden i detta ämne, då sådane efter motionairens förmenande skola saknas.
I förra fallet anser Utskottet förslaget lika olämpeligt, som i verkställigheten omöjeligt; emedan, då all båll- och reserv-skjuts upptages af Kungsskjutsen, andre resande icke, utan de svåraste hinder och olägenheter, kunna blifva fortskaffade.
Dessa svårigheter för andre resande kunna likaväl nu inträffa, om en eller flere private Familjer komma och upptaga alla de hästar, som hållet och reserven kunna prestera; hvadan förslaget i denna del icke synes mig innebära någonting, som uti verkställigheten är alldeles omöjeligt, emedan de hinder och olägenheter, som deraf möjligen kunna uppstå, mången gång till följe af enskildtes resor torde hafva uppstått, och framdeles äfven torde kunna uppstå.
I det sednare fallet åter, har Utskottet hänvisat till Riksdagsbeslutet af 1642 och en Kongl, försäkran af 1649, samt P‘l" stått, alt dessa Lagar ännu icke äro upphäfde; hvarföre Utskottet icke trott, att nå - i58 Den 3o April e. m. got nytt stadgande behöfves, för att åt Kungsskjutsskyldigheten gifva laglighet.
Att individer funnits, som sökt förmå Ridderskapet och Adelil, att i dessa stadganden finna en lag för Kungsskjutsen, såsom elen nu utgöres, bör icke hafva kunnat förundra mången; men desto mera oväntadt torde det hafva varit för en hvar, alt Utskottets pluralitet icke riktigare uppfattat sjelfva motionens, äfvensom de åberopade förordningarnes, anda och mening, än att den ansett desse sednare bevisa Jagligheten af den, på sätt hittils skedt, utgjorde Kungsskjutsen.
Utskottet uppräknar vidare en mängd förordningar, hvilka alla bevisa, hvad ingen, mig vetterligen, velat bestrida, nemligen existerandet af Kungsskjuts, det vill säga rättighet för den Kongl. Familjen, att blifva fortskaffad på sina resor; men ingalunda den hittills öfliga Kungsskjutsens laglig-» bet.
Vidare fortfar Utskottet.4
"Och enär ”nu härtill kommer, dels att, i fråga örn ”Kungsskjutsens uppbudande, tourén der”vid inom skjutshagen, ombytes stationernes ”bestämmande m. m. sådant allt likasom ”hittills synes böra bero på Konungens Befallningshafvande att reglera; emedan nå”gon allmän Författning så mycket mindre ”kan vidtagas, som detta allt måste rättas ”efter olika omständigheter och locala för”hållanden.
” I anledning häraf frågar jag, om någonting tydligare bevisar, att ingen
Lag finnes för den hittills utgjorda Kungs - Den 3o April e. tn. skjutsen, än just det, att för uppbudningen dertill, tourén dervid m. m. ingen allmän Författning finnes, utan att allt sådant bör få ankomma på Konungens Befallningshafvande att reglera?
Jag frågar, om man kunde anse de håll- och reserv-skjutskyldige, på grund af Lag, vara förpligtade till detta onus, i händelse för uppbudningen, tourén inom skjutshagen &c. ingen allmän Författning existerade, utan allt sådant ankomme på Kronobetjeningen att reglera?
Eller hvad menar Utskottet annars med Lag för Kungsskjuts?
Månne icke detsamma, sorn man i allmänhet menar med
Lag, nemligen sådane stadganden och föreskrifter, hvilka, vid möjeligen inträffande oordenteligheter, kunna åberopas såsom öfverträdda?
Men hvem skulle väl, då han trodde sig äga anledning till klagomål öfver någre oordentliglieter vid en dylik skjuts, rimligen kunna citera de af Utskottet uppräknade Förordningar såsom öfverträdda; då i dem ingenting finnes, som stadgar, huru vid Kungsskjuts tillgå skall, hvilka hemman dertill äro skyldige, eller mera dylikt?
Utskottet har sluteligen trott sig finna ett ytterligare stöd för sitt afstyrkandeå någon ändring i denna del af skjutsen deruti, att ingen af BondeStåndets Ledamöter vid denna Riksdag höjt sin röst, för alt sätta lagligheten af Kungsskjutsen i'fråga, eller få densamma afskaffad.
Att skjutsbesväret inom Fäderneslan - iGo Den 3o April e. m. det af BondeStåndet betraktats såsom ett svårt ondt, och hvari ändring är af högsta behof, derom vittnar tillräckligen största delen af de många motionerne; men att BondeStåndets Motionairer förbisett, att uppliäfvandet af Krono-och ändring uti Kungsskjutsen äro oeftergifliga villkor för möjeligheten, alt i den öfriga skjutsen kunna tillvägabringa någon ändring, förundrar mig nästan alldeles intet, åtminstone vida mindre, än att Utskottet synts hafva förbisett detsamma.
Mera underligt synes mig, att BondeStåndet ens funnit det löna mödan att väcka fråga om ändring i skjutsväsendet, sedan det vid flere föregående Riksdagar blifvit föga eller intet understödt deruti af de andre Stånden.
Såsom en besynnerlighet torde man kunna anmärka, att Utskottet, icke hellre, än alt upprepa ett så negatift skäl emot ändring i Kungsskjutsen, som det nyss uppgifna, åberopat något mera positift och följakteligen mera bindande, såsom till exempel det af en och annan af Herrar Landsliöfdingar gjorde påstående, att Allmogen med stort nöje skjutsar Kungsskjuts; emedan man borde hoppas, att 20 år efter vårt nya Statsskicks införande ingen del af Svenska Allmogen med nöje borde kunna utgöra ett den ålagdt onus, till hvars utgörande saknades en i i9:de århundradet tillräck - Den 3o April e. m. 161 räckligen bindande Lag.
På grund af hvad jag nu anmärkt emot Betänkandet, yrkar jag detsammas återremitterande, och anhåller att Utskottet, efter att hafva tagit ämnet uti ett nogare öfvervägande, måtte lill Ständerne inkomma med förslag till underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om Kronoskjutsens upphörande, Kungsskjutsens utgörande i likhet med Gästgifveriskjutsen, samt om sådane ändringar uti håll- och reserv-skjutsen, som äro möjlige och nödvändige, till dess Styrelsen kan hinna utarbeta och förelägga nästkommande Ständer ett fullständigt förslag till ändring uti vårt postoch skjuts-väsende, hvilket af tidens fordringar är högt påkalladt, och af andre hyfsade Folk redan längesedan tillgodonjutits.
Jag skall ej upptaga tiden med att ingå i betraktelser öfver Lagarne om Krono- och Kungs-skjutsen, utan endast yttra några ord, i anledning af sista delen af Utskottets Betänkande, rörande Gästgifveri-skjutsen.
Utskottet har med rätta sagt, att den är tryckande och bör lindras; men jag kan ej gilla de principer, hvarpå Utskottet föreslagit en sådan lindring.
Utskottet har antagit, att det moraliska förderfvet bland Allmogen, i följd af den närvarande skjutsinrättningen, förorsakas endast af Hållskjutsen, hvaremot Utskottet förbisett, att samma förhållande 22 H. II i Den 3o April e. m. äger rum med Reservskjutsen.
ReservBonden, hvars häst, ryckt från arbetet, blifvit af den resande strängt körd, måste på Gästgifvaregården uppehålla sig flere timmar, för att låta hästen hvila, innan han kan begifva sig hemåt, och då har han tillfälle, att till spel och bränvin använda de redan erhållne skjutspenningarne.
Jag tycker derföre, att man i detta afseende bör hafva en lika omsorg om den Reservskjutsande, som om HållBonden.
Nu bar dock Utskottet sökt hjelpa blott de Hållskjutsskyldige, genom att hvälfva skjutsbesväret från dem på Reserven, eller förvandla dem till Reservskjutsande, hvilket likväl sällan kan ske.
Att man förr, då de resandes antal var mindre och luxen ej fordrade så många hästar för en person, som nu, på många ställen kunde hjelpa sig fram med blott Reservskjuts, känner jag väl; men jag vet ock, att skjutsningen i sednare tider blifvit till den grad besvärlig, att ReservBonden på vissa ställen måste skjutsa hvarannan dag.
Deremot skjutsar i allmänhet ingen Hållbonde oftare än en gång hvarje månad, stundom ej oftare än en gång hvar femte eller sjette vecka.
Då vill jag fråga, om det är rätt, att söka lindra endast Hållskjutsningsbesväret, och icke äfven Reservskjutsskyldigheten, utan snarare försvåra den sednare.
Antager man, att det är en förmån för Reservbonden att få skjutsa och sålunda förskaffa sig en liten biförtjenst, så måste man Den 3o April e. m. i63 äfven medgifva, att förmånen är större för den, som skjutsar i Håll; ty han vet, när han skall skjutsa, men Reservbonden har ingen bestämd tid, utan måste på kallelse skynda till skjutsning från de angelägnaste arbeten och under den brådaste tiden från plogen och skörden.
En ytterligare orättvisa innebär
Utskottets förslag, att skjutslegan skall höjas på de ställen, der entreprenader om Hållskjutsen träffas, till förmån för blott entrepreneurerne och HållskjutSande, men icke för den Reservskjutsande, som likväl har ett tyngre onus, då han ej Vet, när hans skjutsningstour inträffar, utan måste passa på, och när den kommer, lemna allt, för att fullgöra denna skyldighet.
Dessutom anser jag den af Utskottet föreslagne skilnaden mellan högre och lägre skjutslega å vissa ställen vara en orättvisa mot de Resande; ty hvarföre skall den ena betala mer än den andra; sådant, skulle leda till många tvister och oordningar.
Jag tror för öfrigt, att ingen förbättring eller lindring i Gästgifveriskjutsen vidare kan åstadkommas, utan ett fullkomligt upphäfvande deraf, och en ny skjutsinrättnings införande, såsom i andre Länder, med Forvagnar, Diligencer och Postvagnar.
Förhöjd skjutslega i allmänhet anser jag ej vara nyttig, och icke kunna bereda det dermed åsyftade ändamålets vinnande, utan bidrag af Statsmedel.
Utskottet tror jag ej r i * i64 Den 3o April e. m. eller kan uppgöra något lämpligt förslag 1 detta ämne, hvaremot jag anser Regeringen snarare vara i tillfälle dertill, om, såsom jag hoppas, den önskar en förändring i skjutsväsendet.
Jag begär derföre icke återremiss af Betänkandet, utan rent af afslag derå.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat följande, som upplästes:
Då, i flere motioner inom RiksStånden, olägenheterne af skjutsningsbesväret i allmänhet blifvit framstälde, hämtade, ej mindre ifrån de allmänna föreskrifterne derom, än ifrån de vid tillämpningen uppkommande missbruk, anhåller jag, att få fästa Ek0- nomiUtskottets uppmärksamhet på de åsig— ter, hvaröfver jag saknar Utskottets omdömen, och som jag härmed får anföra iden ordning Utskottet hufvudfrågorne framställt.
Hvad först angår Kronoskjutsningen, delar jag väl med Utskottet den öfvertygelse, att den icke alldeles kan afskaffas; men inskränkningar deri, utöfver hvad Utskottet föreslagit, torde likväl skäligen kunna fordras, och då författningar föreskrifva, att Kronans manskap icke få åkande transporteras, öfver verkställigheten hvaraf en noggrannare tillsyn, under Landshöfdingens ansvar, bör begäras, synes mig, att Utskottets medgifvande pag. 7 i Betänkandet, att nemligen Kronans effecter och manskap äga, att under fredstid med skjutsning fortskaffas, bör, i afseende på manskapet, utgå, Den 3o April e. ra. i65 snmt att i Riksens Ständers yttrande derom må intagas, det Kronoskjutsfördelningen ej borde, som stundom händer, få bero på Kronobetjeningens godtfinnande, utan verkställas, jemlikt Landshöfdingens föreskrift, som för lagligheten och behörigheten deraf allena bör ansvara.
Då, med förutsättning af författningars efterlefnad, Kronoskjutsningarne hufvudsakligen komma att bestå i transporter af Kronans effecter, och jag, såsom Landtman, har erfarenhet, att sådane kunna lika säkert verkställas med oxar som med hästar, hvilket i Södermanland, der jag är boende, tillämpades hela det sista året af det olyckeliga kriget med Ryssland, anser jag mig så mycket mera äga anledning tillstyrka ett så heskaffadt medgifvande, af skjutsning för Kronans räkning med oxar, som jag känner, att åboer å mindre hemmansdelar nemligen Sjettedels och Attondedels mantal och mindre delar å skogsbygd, der åkerbruket är mindre utvidgadt, hvilka för sitt hemmansbruk ej behöfde hålla häst, likväl blott för skjutsningsskyldigheten dertill tvungne, måste anskaffa dyrköpte hästar, som ej kunna betalas genom landtproducternes ofördelaktiga afsättning, och genom hvilkas förlorande, vid olyckshändelser hernmansbrukarens skuldsättning och möjeliga undergång snart kan blifva beredd; varande dessutom af Statsekonomisk nytta, om, genom inskränkning i häste-antalet, ett större an - 166 Den 3o April e. m. tal boskapskreatur kunde å hemmanen födas, till fördel för åkerbruket och till befordran af större tillgång på victualier.
Hvad dernäst angår den så kallade Kungsskjutsningen, hvarom Utskottet sig yttrar: "att "Utskottet på det högsta afstyrker all förändring ifrån Riksens Ständers sida, och "hvars framgena utgörande, på sätt hittills "ägt rum, Utskottet anser både lagligt och "oundvikeligt;” så har det verkeligen förekommit mig oväntadt, att Utskottet, som individu-elt känner olägenheterne och missbruken deraf, icke skulle begagna ett tillfälle, att, med iakttagande af tillbörlig granlagenhet, derom yttra omdöme och tillstyrkande, hvarförutan jag anser Utskottet icke svara emot skyldigheten och förtroendet, att bevaka och befordra hemmansbrukares rätt och nytta; och vid detta förhållande anser jag mig, såsom Landtman med localkännedom, både berättigad och pligtig, att framställa mine åsigter för rättvisans pröfning.
Med föresats, att aldrig befalla mine skjutsskyldige underhafvande, att med deras hästar för mine hemman deltaga i dessa, stundom äfventyrligare, skjutsningar, bar jag väl flere gånger med egna hästar skjutsat Konungens och de Kongl. Personernes vagnar, utan att de någonsin blifvit skadade, då en skyndsammare färd bär en lättnad i kortare skjutsombyten; hvarom allt yttrande i öfrigt är utom gränsen för milt omdöme; men i anseende till den öfrige Den 3o April e. m. 167 större Kongl. Sviten, anser jag samma ansvar för strängare körning, väntning och obehörig behandling, böra äga rum, somför andre resande; så att, de skjutsskyldige, i dessa afseenden böra äga en trygghet i författningars föreskrift och efterlefnad, och med iakttagande deraf, anser jag, det skjutsombyten icke må blifva tätare, än för resande i allmänhet, emedan, till lieminansbrukares synnerliga betungande af tätare skjutsombyten blifver en följd, att på flere mils afstånd hästar uppbådas till de större Kungsskjutsningarne, och, i trängsel emellan behof och tillgång till hästar, olagliga skjutsbefallningar emanera, hvaribland jag må nämna hvad mig sjelf händt, att nämligen alla mina frälsehemman blifvit beordrade till Kungsskjuts med dubbelt större hästantal, än författningarne föreskrifva', eller 4 af mantalet, hvilken föreskrift jag väl gifvit åtlydnad, häldre än att göra hinder i skjutsningen; men dermed erfarit obehaget, att Lagslridiga bud skola få bero af Kronobetjentens godtfinnande att utfärda.
Jag tror för min del, att en på behörigt sätt gjord framställning af olägenheterne vid Kungsskjutsningar, hämtade ej mindre ifrån det utsträckta behofvet i häste-antalet, än ifrån väntningar, och strängare körningar, än författningar för andre resande medgifva, icke skulle misstydas, och jag anser den önskan dermed kunna sammanbindas, alt sådane skjutsningar, efter Landshöfdin - i68 Den 3o April e. m. garnes föreskrifter samt under deras tillsyn och ansvar uppbådade, så verkslälde-s, att förlattningarne, som skydda de skjutsskyldige emot obehörig väntning, strängare körning och elak behandling af resande, i allmänhet äfven tillämpades emot missbruk i den Kongl.
Svitens skjutsningar; görande mig förvissad, att desse framställningar och äfven denna inskränkning i skjutshästars antal skulle mötas med. välbehag och gillande af den rättvisa, som icke lemnar Nationens billiga fordringar utan afseende.
Hvad sluteligen angår de föreslagne förändringarne, i afseende på håll-och reserv-skjutsen, får jag, hufvudsakligen instämmande i Friherre Cederströms reservation emot Betänkandet, yttra den öfvertygelse, dels att fördelningen af de reserveskjutsande i tvenne olika förhållanden, hvarken är lämplig eller rättvis, så vida icke alla komma att, i reserveskjutsningen lika deltaga, dels, att den föreslagne olika och högre betalning i skjutspenningar för hästar, tillhörige en entrepreneur af skjutsningen, än för Gästgifvarens och Reserve-lagets hästar, saknar grund i rättvisa, och föranleder till bedräglige uppgifter och tvister.