Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den har, med en bestämd fond af 2 millioner ock ett äfven derutöfver begagnadt biträde, icke kunnat hindra Spannemålens betydliga stegrande i miss-, växt-år, eller dess förfall till vanvärde i goda år.
Den skulle med en fördubblad fond icke heller kunna göra det.
Det ligger i sakens natur, att om ett medelpris skulle bibehållas, ett pris skulle bestämma®, hvartill inrättningen alltid köpte, och ett något högre, hvartill den alltid saide så mycket, som erbjöds eller begärdes.
Under de sistförflutna åren, som likväl icke gifvit allmänt ymnige skördar, har t. ex. Rågen icke uppstigit till högre pris, än 8 R:dr, men väl nedfallit ända till 4.
Om man ansett det förra böra vara Den 21 Februarii. medelpriset och Magazins-Inrättningens upphandiingspris derefter varit lämpadt, hade den fått köpa ofantliga qvantiteter.
Förvaringsrummens och Betjeningens otillräcklighet skulle gjort nya, betydliga kostnader oundvikliga.
Antingen skulle dessa ersättas genom vinst på försäljningen, hvaraf uppkomme ett vida högre försäljnings- än inköpspris, och då för svunne begreppet om medelpris, eller också skulle de icke ersättas; och den förlust, som redan, genom dryga kostnader, atkortningar på Spanneinålslagren, bristande inbetalningar och en kanske mindre väl beräknad förvaltning, i betydlig mon drabbat inrättningen, skulle blifvit mångdubbelt större.
Man torde säga, att denna förlust är mindre vigtig, i jemnförelse med nyttan för jordbruket; men Bankens förskotter, af Ständerne garanterade^ måste också af dem honoreras.
Valet blir, att antingen godtgöra Banken genom ökad bevillning, eller ock förklara garantien utan mening, samt derigenom minska förtroendet för Bankens Sedlar och göra deras värde ännu mera obestämdt.
Båda alternativerne vore högst skadliga.
Inrättningens andra hufvudändamäl, att förekomma brist, hvilken föröfrigt, i anseende till jordbrukets betydliga utvidgande, synes vara mindre att befara, anser jag kunna säkrare utan dess medverkan åstadkommas.
Är frågan om, att, vid inträffande partiella missväxter, förse en nödställd provins med dess behof Den 21 Februarii,] 513 behof från en annan som har öfverskott af spannemål, så har erfarenheten visat, att denna operation af MagazinsDirectionen verkstälts med mera både tidsutdrägt och kostnad, än den möjligen, af enskilde tillvägabragt, kunnat medföra, ty den fordrar i förra fallet flera förberedande åtgärder.
Är åter frågan om, att, vid inträffande allmän missväxt, från utrikes orter införskrifva Spannemål, skall ännu mera dervid samma olägenhet inträffa, ty särskilde missioner blifva nödvändiga, fartyg sko'a för allmän räkning befragtas samt vexlar köpas: och dessa operationer, som den enskilde köpmannen i ögonblicket kan verkställa, måste med betänklighet och långsamhet bedrifvas a£ den allmänna inrättningen, sorn är i saknad af hjelpmedel, hvilka den enskilde har att tillgå.
Den sist af MigazitisDirectionen införskrifna Spannemåbm blef ganska dyr och kom för sent.
Den nu pågående utrikes försäljningen af Inrättningens spannemålslager har redan till en del gifvit ett ganska olyckligt resultat, och jag fruktar, att den inflytande betalningen torde knappt betäcka kostnaderne, ännu mindre ersätta värdet af sj ltva varan, Dessa omständigheter tala icke till förmån för Inrättningens utrikes 6peculat:oner.
Magszinslnrättningens upplösande skulle för framtiden förekomma de med dess fortsatte verksamhet förknippade förluster
Dess realiserade tillgångar i fastigheter, inventartBil. till Ridd. 0. Ad, Pr. I Baad. 3 j 5*4 Ben 21 Februarii. er och spannemålsförråd skulle, så långt de kunde förslå, ersätta Bankens förskotter och derifrån i låneväg bringas i ett jämnare om-* lopp.
Den enskilda köpmannens hog skulle vändas på spannemålshandel och denna möjligen utvidgas till exporthandel, och hvad sorn icke är af liten vigt, Svenska jordbrukarenskuli le vänja sig att drifva sitt yrke med egen omtanka.
Den enda olägenhet, sorn af Magazinslnrättningens upphörande kunde uppkomma, vore, att sådan afrads- och räntespannemål, som nu får i natura erläggas, skulle sakna förvaringsrum och tillsyn; men detta vore lätt afhjelpt derigenom, att kronans rätt till sådan spannemål öfverlemnades på auction till den högstbjudande, med undantag af sådant qvantum, som kunde behöfva att för kronans egen räkning användas, hvilken kunde få i Commisariaternes Magaziner uppläggas.
Om i förra fallet någon minskning i contanta inkomsten sknlle uppstå, vöre den mer än ersatt genom besparing i utgifterne. 2:0.
Jag hemställer, att de så kallade KronoBrännerierne måtte upphöra, såväl de, som af Allmänna MagazinsDirectionen bedrifvits, sorn de, hvilka åt enskilde varit, mot årligt arrende öfverlåtne, desse senare likväl med iagttagande af ArrendeContracternes^ innehåll.
Att husbehofsbränningen, somför sig sjelf betraktad, lämnar föga vinst och i detta afseende är öfverdrifvet högt beskattad, skall lida Den 21 Feltruarii. genom concurrensen med sådane Verk, sOm begagna ett större antal pannor och af större rymd, men icke beskattade, faller af sig sjelf; och Kroaobrännerirättighet innefattar dessutom en art af monopolium, som strider emot andan af vår Constitution och vära economiska författningar.
Någon allmän nytta af denna inrättning inser jag icke, och tror knappt, att den kan åberopas, ty den vinst, Staten deraf äger, är ingen eller obetydlig; och om man skulle invända, att den förmenta skadligheten derutaf förminskas vid betragtande af den omständigheten, att åtskilliga Städer icke få utöfva bränvinsbränning, torde dervid blott behöfva aomärkas, att dessa Städer, som för det mästa icke hafva eget jordbruk, icke heller skulle en sådan rättighet med någon förmån begagna. 3:0.
Det må tillåtas hvarje medborgare, att på landet eller i staden, utan undantag utöfva all loflig näring, med villkor, att han derföre skattar.
Sedan Städernas Innevånare, hvilkas jord blifvit nästan allmänt förlänt eller donerad, med föreskrift om odlandet af sådane växter, som icke utgöra födoämnen, nu begagna den uteslutande till sädesproduction och dessutom blifvit berättigade, att sjelfve förädla denna sin production genom bränvinsbränning, ha de kommit att afvika från sin bestämmelse, att förse landtmannen med dess behof af fabrikater, i utbyte mot dennes productioner; Den 51 Februarii, och det synes alltså billigt, att landtmannen ä ven kominer i å njutande af de rättigheter, som tillhört Städeines Innevånare, att nemligen, om han så finner för godt, sjelf få förädla alla råämnen till fabrikater, äfvensom att hvar som hälst afsätta sine pioductioner och tillverkningar, samt hvar sorn helst köpa sina behofver.
Lika så är det i allmänhet en billig fordran, att redan vunnen skicklighet i utöfningen af ett handtverk må medföra rättighet, att dermed försörja sig, men icke vissa års användande, kanske utan framgång, att förvärfva denna skicklighet.
Jag vill ingalunda säga, att någon direct fördel kan väntas af nä; tingars sammanblandning, ty ett ringa förlaga användande på flera näringar skadar dem alla, ehuru många anse det för en vinst, att kunna göra sig oberoende -af andras biträde, eller att i enskild hushållning efterapa det system, som alla Europas nationer nu synas följa.
Tvärtom tror jag, att näringarnes framgång
Skulle mera beredas, om hvar och en för sig använde sina krafter och sin förmögenhet på en enda; m n kamke gör den, förut vissa medborgare tillerkände uteslutande rättigheten till så kallade stodsmanna-näringars idkande dem mera liknöjde ait efte^träfva någon fullkomlighet, ocii denna liknöjdhet skulle försvinna, om en allmän täflan gjorde det till ett behof för dem, att förkofra sig i sina yrken för att bibehålla öfverv gten.
Då denna fråga till sina grunder, eller såvida den enskildt rörde något visst Stånds Den 2i FeLrmrti, Si? rättigheter, redan blifvit vid 1809 års Riksdag med bi’a 11 af Riksens Ständer åtgjord, är nu endast frågan om til .knipning i detaljer af den då etablerade principen.
Man har härvid föreställt, att tillätr.pn:ngen borde nud sådan varsamhet verkställas, att icke öfvergången från skråtvång till frihet blefve alltför skarp.
I detta afseende får jag anmärka, att utlörandet redan är väsendtligen förbereda dels genom etablerandet af principen för tretton år sedan, dels genom förbudet emot jagandet efter fuskare och bönhasar.
Det är dessutom icke fruklansvärdt, att några betydliga verkstäder eller fabriker på landet i någon hastig: het uppkomma.
Att en allmän utrikes handelsfrihet är en helt annan fråga, torde icke behöfva sägas.
Som det förhållande lärer vara gifvet, att någon allmän och permanent indragning af sedelstocken sedan 1818 ej ägt ruin och berättelse om sista revisionen af BancoVerket upplyser, att öfver 2 millioner af dels odliagslåns, dels Discontens ordinarie, och dels andra fonder eller crpditiver dro obegagnade, är deraf tydeligen bevisadt, att någon egentlig allmän penningebrist icke är förhanden; men då likväl i de flesta provinccr tillgång på penningar saknas, kan af dessa omständigheter lika säkert slutas, att brist på Credit, i förening med för svåra lånevilkor, hindra begagnandet af Bankens lånefonder.
Att deD nu vanliga räntan af 6 procent är för hög, 518 Den 21 Februarii, utom tilläfventyrs i en mera lönande handelsrörelse, besannar erfarenheten, ty ingen egendom, knappt någon näring i landsorten, ger behållen inkomst till 6 procent af dess uppskattningsvärde, och hvad fastighet angår, ännu mindre och dess fordna inköpsvärde.
För låns erhållande i BancoDisconten fordras goda namn; den som sjelf icke är i behof att anlita Discontens biträde, undviker naturligtvis, att lemna sitt namn åt någon annan, och den, som bäst behöfver lån, har vanligen begagnat sin credit, så långt den i Disconten får gälla, Odlingslånen, som endast löpa med 2 procents ränta, afskräcka likväl från begagnandet genom den snara afbetalningen, som gör, att fulla lånet ej får mera, än 2 år begagnas, och genom den stränga påföljden af försummelse, att fullfölja en påbegynd odling.
Om en odling, på två eller tre år fullbordad, kanske snart derefter ger afkastning, följer likväl icke deraf, att odlarens ställning blifvit så mycket förbättrad, att han utan olägenhet då kan afbetala femtedelen af lånet.
Dessutom förorsakas genom besigtningar, anskaffande af nya cau: tioner och andra omständigheter så mycken kostnad, att dessa lån uppgå fill nästan samma ränta som fastighetslånen.
Jag anser det vara afgjordt, att Creditens upphjelpande är hufvudsak ligaste medlet, att återbringa myntet i rörelsen, och detta medel kan efter min tanka icke åstadkommas på annat sätt, än att den skuldsatte näringsidkaren, genom lättade lånetillgångar och på vilkor, Den 21 Februarii. sorn icke utesluta möjligheten af deras begagnande, sättes i tillfälle, att liksom förbereda sin egen förkofran , i det han undgår att sälja sin produetion till lägre värde, än den kostar honom sjelf. Bruksrörelsen och Manufacturerne ha i detta hänseende förmåner, som jordbruket saknar.
Men detta kan icke annorlunda vara, emedan jordbrukets produetioner icke lämpeligen kunna användas sorn pant; och denna omständighet synes mig äfven för framtiden hindra inrättandet af en låneanstalt uteslutande för jordbruket, utan torde denna näring endast kunna berättigas till biträde af sådane fonder, som äro tillgängelige för alla.
För att lätta begagnandet af Bankens lånetillgångar, får jag föreslå följande:
Sedan föreskriften om odlingslån blifvit sådan, att 40 tunneland måste till odling uppgifvas, för att erhålla det högsta beloppet eller 2000 R:dr, och de odlingar, som, med iagttagande af särskilde vilkor, få med större bidrag understödjas,'ej kunna blifva många, skulle denna fond knappt behöfva utsträckas utöfver det belopp, hvartill den redan blifvit begagnad, eller § million; men som särskilde lån till odlingars befrämjande alldeles icke skulle behöfvas i en tid af gynsam conjunctur och tvärtom i den närvarande kunde ansesvådlige, emedan de locka till företag, ofta af för stor omfattning, anser jag denna utlåning mäst böra åsyftainflytande penningarsåter utspridande i rörelsen.
Man kan då äfven framdeles be - S20 Den 21 Febrnarii. vilja sådana lån, mera såsom medel till circulationens än riirecte åkerbrukets befrämjande, men likväl på sådane vilkor, att de äfven kunna leda till det senare ändamålet.
I detta hänseende vore nödigt, att den löreslagne odlingskostnaden b."»stämde lånesummans belopp; a't detta förskottvis senast utbetaldes; att icke ny borgen, man endast nytt betyg om låatagarncs och löftesminnens vederhäftighet årligen infordrades så vida ej låntagaren skulle begära att få ställa annan borgen; att odlingens fullbordande inom vissa år bestämdes, och först efter deras förlopp besigtning anställ!» des, s>mt att icke återbetalning komme ifråga förrän efter fem års förlopp, och då med en i början mindre och sedermera ökad afbetalning, t. ex. to procent första året, 15 procent det andra, o. ,s. v. så att hela lånet inom 10 år efter dess utlämnande vore återbetaldt; och slutligen att icke straffränta finge utkräfvas till högre belopp, än 3 procent utöfver den vanliga, / Hvad angår de af Discontens och andira fonder obegagnade medel, borde desamma, éller den del af fonderne, som vid hvarje års slut icke finnes i deras egentliga väg utlånade, få användas till fastighetslån, på enahanda vilkor, som hittills iagttagits, med den skillnad för landtegendom, att icke 1S14 års, utan taxeringsvärdet för det år, då lånet b gäres, tages till gr o d, och att sådant lån får beviljas till hvad belopp sorn hälst, blott ej hö. gre, än som motsvsrar * af egendomens värde»
Den 21 Fehr uarii. 5 2r I afseende på stadsfgendoms belåning borde kanske någon inskränkning iagttagas, emedan den hittills föreskrifne grund möjligen kan bereda förlust.
För Discontutlåningen anser jag äfven anJ dra grunder böra följas, så att räntan nedsattes från 6 till 5 procent och öfverräntan till 8, i stället tor 12; att om ättning finge göras med f:dels afbetalning, icke af primitiva länet, utan af den summa, hvarpå Reversen lyder, eller kanske häldie med Tedels afbetalning hvarje halft år, och att älven Discontlån finge utlemnas till högre belopp, än hittills, med iagttagande af nödig säkerhet, som af
Directionen skulle pröfvas
Att helt och hållet borttaga stadgandet om öfver- eller straff, ränta, tror jag skulle medföra en skadlig verkan Något correctiv måste gifvas emot låntagares liknöjdhet att» verkställa omsättning.
Försvinner det, som straffräntan innefattar, mäste ett annat antagas, och det blefve ovilkorligt indrifvande af lånet, då omsättning försummas.
Om genom de nu föreslagne förändringar i afseende på Bankens utlåningar, man skulle befara, att lånefonderne kommo att njäst begagnas af de minst nödställde, i den män, de kunde lemna större säkerhet, medgifver jag att sådant troligen skall händs; men ändamålet vinnes.
Ptnningarne komma i omlopp, u-- tan att Banken risksrar, att gå miste om återbetalning.
522 Den 21 Februarii. 5:0
Sorn det icke lärer af någon bestridas att 6 procents ränta är för dryg för jordbruket att bära, särdeles i en tid, då dess produeter gälla så litet, synes nödvändigheten också fordra, att räntan allmänt nedsättes till 5 procent.
Då, som en ledamot här yttrat, 3 millioner af fastigheter på landet i räntor betalas, skulle en procents nedsättning göra för jordbruket en besparing af en half million, och dermed vöre ganska mycket vunnit.
Att emellan privata directe anbefalla en lägre ränta, än den hittills vanliga, skulle kanske icke vara rådligt, men om alla publika cassör, sorn nu äro berättigade till 6 procents ränta, minskade den till 5, hvilket ej vore orättvist, då, om jag ej bedrager mig, en del förut fått nöja sig med mindre, och 5 procent dessutom för Räntetagare verkligen nu är mera, än 6 procent för 10 a 12 år sedan, torde deraf små, ningom beredas den verkan, att private capitalister äfven nedsatte sin ränta till 6amma belopp. 6:0
För att förmå enskilde capitalister, att åter insätta sina capitaler i näringarne och såmedelst göra dem rörliga, är nödvändigt, att de försäkras om möjligheten, att kunna återfå och omsätta dem, när de dertil finna anledning.
Att stora capitaler nu äro ur rörelsen indragne, är uppenbart deraf, att utom Banken, åtskillige cassör äga behållningar; som de icke kunna placera.
Samma förhållande hos enskilda kan icke heller betviflas, ty dels är ovissheten örn de förändringar, som Den 21 Februarii, 523 med myntvärdet kunna inträffa, ett hinder för utlåningen, i så måtto, att capitalisten ej vill sätta sig ur stånd, att, vid en inträffande eller förutsedd förbättring eller försämring af myntet, kunna använda sina penningar till största vinst eller minsta förlust, dels ock gör osäkerheten af enskilda penninge-ttansaclioner det till en nödvändighet för hvar och en, hvars välstånd väsendtligen beror på Creditens bibehållande, genom noggrannhet i förbindelsers uppfyllande, att ofta långt för behofvet har penningar i beredskap.
Med åsidosättande af myntvärdets stadgande, som lärer vara en möjlighet, så länge Banken begagnas såsom en Förlags-cassa för staten, anser jag de för handen varande medlen, till befordrande af ett förmånligare förhållande i ofvanberörde afseende, vara Concursmassors skyndsammare realisering, Utsök» ningsförfattningarnes förbättring och strängare efterlefnad samt ett förändradt stadgande om räntas beräknande på intecknade Capitaler, I Westergöthland, der concurser varit mera allmänna, än jag tror i någon annan delaf Riket, har den skadliga verkan af massors fördröjda realisering och långsamma utredning visat sig.
Om någongång en högre köpeskilling blifvit följden af en uppskjuten försäljning, har likväl förhållandet oftast varit motsatt, och i förra fallet merendels vinsten förlorad genom kostnaden af en långvarigare cu« 524 Den st Febr ilar ii, ratel.
För oprioriterade fordringsägare, som icke få beräkna ränta efter cessionsdagen, är den fördröjda realrseringen menlig, tyden föri lorade räntan ersätts sällan g' norn någon högre dividend påcapitaletj och deo , som har full säkerhet för både capital och ränta, förlorar ändå i det afseendet, att intetdeia blir för honom tillgängligt på flere år.
Concurslagen innefattar väl en föreskrift om tillgångarnes försäljande, så snart de blifvit åt Creditorerne öfverletnnade, men detta Stadgande efterlefves sällan, i anseende till flerfalldiga considerationer.
Jag hemställer, i följd häraf, om icke en lag vöre lämpelig, som föror.dnade, att endast enhälligt beslut af Creditorerne finge verka uppehåll med försäljning af concursmassas tillgångar. 7:0
En illa beräknad lag arden, som, vid concurs, medgifver förmonsrätt för 3 års förfallen obetald ränta på intecknadt, eller emot annat hypothek ntlånt capital, ty derigenom berndes osäkerhet för senare inteckningshafvare samt andre creditorer, och åstadkomme6 den verkan, att egendom aldrig kan belånas till sitt ftilla värde.
Den händelse, att en egendom finnes derutöfver intecknad lärer ej inträffa oftare, än då ägarens befarade obestånd föranlåter flera fordringsägare, att på en gång söka genom inteckning någon säkerhet, som den likväl icke medför.
Capitalisten, som vill placera penningar, måsre alltid på förut intecknade capitaler beräkna minst 3 års ränta och Den 21 Februarii, 525 Snau mera, då den äfven löper under concurstiden, således oftast 30 procent utöfver capitalet och en egendom lämnar, efter detta förhållande icke säkerhet för mera, än ;J:delar af dess värde, ofta mindre.
Jag ville derföre föreslå en sådan ändring, att obetald ränta, som ej är genom lagsökning utfordrad inom 3 månader efter dess förfallodag icke skulle äga någon förmåns-rätt.
Detta stadgande skulle äfven bidraga dertill, att gäldenär blefve mera uppmärksam, att icke genom räntors åsamkande undergräfva sitt bestånd. 8:0
Våra utsökningsförfattningar lämna rum för mycket uppehåll vid deras tillämpning och dessutom har consideration för enskilda personers ömmande belägenhet gifvit denna tendens till långsamhet, en utsträckning, som blott någon gång kunnat medföra förmän för gäldenären, men på det hela skadat crediten , i det lättheten att eludera lagens stränghet och en fordringsägares anspråk bidragit att öka, eller hos många åstadkommit liknöjdheten för förbindelsers uppfyllande.
I fråga om utmätning af fast egendom på landet, äro tvänne värderingar tillåtne samt en rymlig tid bestämd emellan kungörandet om auction och sjelfva försäljningen, och dessutom har den praxis fått kraft af lag, att icke försälja förrän på tredje auctionen.
Härigenom förorsakas så mycket uppehåll, att om gäldenären endast begagnar sina rättigheter, men Domare och Executor iagttaga all möjlig 526
Den 31 Februarii. skyndsamhet, likväl ingen fast egendom på landet, kan blifva utmätningsvis försåld på mindre, än ij år, och dubbelt så lång utdrägt kan uppkomma, om en gäldenär vill gynnas.
Der fast egendom till gälds godtgörande uimätes och försäljes, utan att införsel eller lagfart sökes, är all värdering öfverflödig, då det icke får stadgas, att egendomen vid försäljningen ovilkorligen skall till visst belopp uppgå, och för sjelfva utmätnings-åtgärden, så vidt den innefattar bestämmandet, huru mycket egendom som för gäldens betalande skall försäljas , torde taxeringsvärdet .kunna tjena till grund, hälst värderingen ingalunda ger någon säkrare.
Ingen köpare gör sitt anbud i följd af värderings-instrumentet och dess större eller mindre noggrannhet är alltså af ringa vigt.
Om 3 månaders tid emellan auetionens kungörande och verkställande skulle vara nödig, i det afseende, att speculanten förmodas behöfva denna tid, för at: göra arréngementerom penningars anskaffande inser jagicke något behof af så lång tid emellan den första och andra, eller emellan denna och tredje auctionen; och jag anser icke heller tjenligt, att flera auetioner anställas utom i det fall, att oöfvervinnerliga hinder anses inträffa för specu lanter att infinna sig.
Den, som verkligen vill köpa en egendom, inställer sig troligen vid första auetionen, och man ser sällan, att en utmätt fastighet vid senare auetioner uppgått högre, än hvad vid den första bjudits.
Den 21 Februarii. 527 Genom alla dess* utdrägter förlorar gäl— denären, som skall betala kostnaderne och fordrindsägaren, som icke får sina resor och besvär ersatte, samt länge måste vänta på sin betalning.
I frågan om lös egendoms utmätning och försäljning inträffar väi ej så långt uppehåll, ty utmätning och värdering ske der på en gång, och tiden för auctions-kungörandet är kortare» men samma praxis gäller der i afseende på flere auctioner.
Den omsorg, 6om författningarne åsyfta, att förekomma gäldenärs lidande, har sträckts så långt, att fordringsägares rätt blifvit uppoffrad, ty mångens obestånd har vållats derigenom, att han icke åtkommit hvad han haft att fordra och såmedelst har ofta fleras undergång beredts genom omsorgen att förekomma en endas.
Jag föreslår, i anledning häraf, den ändring i executionsförfattningarne, att der fastighet uppgifves till gäldande af domfäst 6kuld, eller densamma, på grund af inteckning, skall utmätas, någon värdering icke erfordras, utan utmätningen verkställes efter uppskattningsvärdet, att auction får verkställas 3 månader efter kungörandet, och att försäljning vid första auetionen ovilkorligen sker, så vida icke fordring s-ägaren och närvarande öfrige inteckningshafvare medgifva anställandet af en ny, eller och intet anbud göres, samt att, om | Den 21 Februarii, ytterligare gudion blir af nöden, densamma verkstäiles en månad efter kungörandet; äfvensom då lös egendom är utmätt, densamma må vid första audionen försäljas, så vida icke fordrings-ägaren sjelf äskar en ny, I båda fallen vilie jag dock, att minst en månads anstånd med betalningen skuiie lämnas köpare. 9:0.
Hvad bysättning angår, är jag långt ifrån att tillstyrka dess afskaffande.
Der personlig säkerhet är gifven, måste den och kunna utkräfvas, och bysättning är ett nödvändigt coriectiv emot bedräglige speculationer.—
Att vilja ersätta detta genom ett stadgande om oförmögen eller tredskande Gäldenärs arbetsskyldighet, vore förgäfves och dessutom skulle derigenom ett slags lifegenskap kunna beredas, som bör undvikas.
Gäldenärs arbets skyldighet är orkså mig veterligen blott medgifven i ett enda fall, som HandelsBalken i 16 Cap. 3 §. bestämmer.