Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett sä kalladt Landtman: mäste rttstrifwas, och om denna folkmasta blifwit rätt an, wand och wärdad, ffulle dtt önstade syftemälet säkert blifwit uppfyllt: men destc krigare wanwärdades, de anwän» des utan plan, och ändamälet förfelades, icke derföre att medlet war felaktigt, utan derföre att det felaktigt begagnqdcs.
Ännu otillräckligare har den indelta Armeen blifwit sedan NikctS gräns, genom förlusten af en tredjedel af desi omräde, blifwit förändrad och sedan Wargeringen blifwit indragen.
Riket är derigenom nästan förswarslöst, hälst dä man betraktar de magterS harar och stridskrafter som kunna anfalla vst, dä man betraktar de widsträckta kuster och landsträckor wi hafwa att sörswara.
Rikets sjelfständighet stall bibehällas, mäste medel utfinnaS, till afhjklpande as dest förswarslösa tllltzänd.
Sedan det genom ett olyckligt krig blifwit utblottadt pä alla rcdba» ra tillgängar torde m-.n med stal fräga, finnes nagor^ kraftigt förfwarsmedcl att anwända?
Jag tror och hop» pas 400 Den is Aprkk. pas d?t; mm tror äfwen att det blott finnes ett enda, som sa wäl uli Militäriskt som OccoNomifft afseen» de leder till det stora andamälet Jag menar en National-Bcwäring. linder detta Riksmöte, utmärkt af stora företag, hastva älskillige korståg blifwit framställde atthilda en fv!k-bewäpn!ng.
Den allmänna opinionen, ledd af de obehagliga intryck Landtwärncts öde gifwit, har högljudt yttrat fig emot antagandet af ett dylikt fvrswarsmcdcl - Nu synes besia obehagliga intryck till en stor del wara flingradc; man börjar mera allmänt inse, att om »verkställigheten med klokhet bcsörjcS, finnes icke något naturligare, något billigare och säkrare försmår, än en wäl n> tänkt och welkställd National»Armcr:ng.
Likwal torde detta medel ännu wara motbjudande för den Clasi af Medborgare som äger de flesta armar att anwända till fosterjordens skyddande för Utländskt mäld; de gamla fördomarne torde wara för djupt inrotade, för att sä hastigt kunna förswinna Ehuru de wärda Ledamöters upplysta tänkesätt äro allmänt kända, som utgöra Högloft.
Occonomie-Utstottet, synas likwäl de nyst anförde grundsattser till en stor del hafwa lcdt och grundlagt dest.
Betänkande rörande krigsmagtens förstärkning, da man i stället att deruti finna ett förslag till en allmän National,Bewärings uppställande, twärtom finnes ett project till en ny och Srad rotering ä de oroterade hemmanen i Riket, hwarigenom den enligt min tanka, bäde i Militairistt och Oeconomiskt afseende falska principe följes, att endast Jordägare skola bidraga till Statens förswar, och den idoge Äkerbrukaren ensamt dermed betungas.
Men med äsidosättande af det felaktiga i denna principe, kunna andra ännu mera gällande stal deremot anföras.
Denna rotering drabbar med hela desi tyngd pa den jord i Riket, som ifrän urminnes tider .genom Konungars och Ständers beslut genom de. heligaste lagar Dett 1Z April. 4oL lagar, warit och ar fri ifrän detta onus.
Jag menar de Hemman som fält namn af Säterier.
Jag skulle emot denna nya Noterings införande kunna försre de mäst gällande och grundade stal; men jag will med tystnad förbigä dem, dä i närwarande ställning ett enda annu kraftigare motskäl kan anföras, för hwilkct alla andra mäste wika; Fäderneslandets ära och sjelfständighet.
Dä Fosterlands är utan tillräckliga förswarsmedcl, da dest anseende hos utländska magtcr är nära att förswinna, dä detta uräldriga och sjelfständig»
Rike i brist af krafter till dest förswar, antingen stall vfwerswämmas af fiendtlig» härar eller för första gängen twingas att mottaga främmande stridskrafter till sitt beskydd, dä kan ingen uppoffring wara för stor, ingen utwäg förkastas, som bidrager till Fosterlandets räddning, och om den föreslagne nya Noteringen anses såsom ett bestämdt wilker för bifall ä c» , ätminstone till fina hufwudgrundcr wäl uttänkt National-Armering eller sä kallad Förstärkningskrigsmagt, twekar jag ej, att med den kännbaraste uppoffring, för min del härtill bifalla.
De grunder, som Utskottet uppgifwit för nya Noteringens och FörstärkningsArmöcns uppställande finner jag wara i allmänhet rätt bestämda och sä billiga, som de för det närwarande kunna erhällas.
Dä man har gamla fördomar att bekämpa, är ingen fullkomlighet att wänta, man mäste ät framtiden och en mera allmän upplysning lemna omsorgen att bota bristerna och rätta det felaktiga.
Flere anmärkningar skulle wäl wid dctaillcrna kunna göras; men om det uppdrages ät Konungen, att med bibehållande af hufwudgrundcrna jemka drlarnc och efter förekommande omständigheter besörja werkställigheten, tror lag., Ridd. och Ad. pro-t. 6lle Band. s.-dra Afd, N o rS. 402 Den iZ April. jag, att Utskottets Betänkande kan bifallas i hela desi widd: ZLär Konungs adla och patriotiska tankesärt blifwa en lika borgen för ett rättwist behandlingssätt; och ds genom en äterremisi till Utskottet, det stora ändatnättt fördröjes och kunde till en stor del förfelas, til styrker jag, med full öswertygelse att det för fosterlandet ar af största wigt, bifall till Utskottets förslag, med ärhällan likwal, att om Riddcrstapet och Adeln skulle besluta att dtt Sterremittcra, mig mä tillstås fs inlemna nsgra anmärkningar deremot.
För detta upplysta Ständ ar det öfwerstödigt att framställa en målning af den wada, hwaruti en älskad Fosterbyggd ffulle falla, om Konungen lemnadcs utan tillräckliga stridskrafter till förswar.
Nara branten af sitt fall blef Riket fralsadt frän utländskt ock inhemskt mäld:
Det ffulle innan kort kunna äterfalla l samma brsddjup, hwarutur det genom eniga krafter blifwit ryckt.
Swensta Folket alltid ömtäligt om sin frihet och färdigt att med »vapenstyrka upprätthslla denna frihet, ffulle förkrossa? af den wanäran, att hafwa kunnat men ej welat förswara sin sjelfständighet.
Wi kunna således icke ett ögnablick tweka, att antaga de medel som oss bjudas till frihetens och sjclfständighctcns bibchsllande:
Wi kunna ej annat ari glömma enstilta förhsllandcn, dadel allmännas wäl pskallar uppoffringar:
En grundsatts som allti: ledt Riddcrffaxcts och Adelns handlingar och i synnerhet un« der detta Riksmöte ps ett ärefullt sätt utmärkt Rikets första Ständ.
Nu dä Rikets förswar fordrar uppoffringar, icke enskilt af Riddcrstapet och Adeln utan af alla Medborgare, mä wi dä endast söka att tillwälla oss den ärofulla företrädesrätt, att gifwa ett ädelt, ett stort efterdöme: och detta efterdöme stall ej dröja» om wi pä en gäng erinra oss wära pligter som Riddersmän, som Medborgare, Den 13 April. borgare, om wi erinra oss Förfaders adla taflan att för Fäderneslandet hafwa lif och Egendom osparde.
Hans Erccllence Herr Grefwe Iluuib, klric, det äx wisserligen ökwerflödigt alt pä detta sinlle orda om nödwändighcten af en större krigsmagt, der Samfundet bestär af upplysta och Fäderneslandets ival, anseende och och bestånd tillgifne personer.
Hwad är ett folk, som icke kan förswara sig?
Än mera det, som i rättan tid icke pä, tänkte medlen att med eftertryck i behofwets stund kunna möta en fiende?
Min fruktan för uturaklätandet af det senare har upphört, och jag glader mig, att medlen till det förra, innan detta Riksmötes flut, ytterligare hos Rik, sens Stander kommit i öswcrwagande.
Icke twiflar jag nppä, att de mätt och steg, som nu warda widtagne, stola ej allenast satta Riket utom mädan af en trotsande fiendes öfwcrmodiga anfall, utan ock gifwa Swerige det politiska anseende, som Swensta folket i alla afseendcn, af andra folkslag åtnjutit.'
Betänkande i detta ämne, bifaller jag för mitt del pelt och hållit, såsom efter min tanka i alla delar mål gnindadt.
Lilwal mä det icke misstyckas mig, att jag w!d detsamma torde fä göra en eller annan anmärkning, eller projcckcra »figvt tillägg.
Att rotera all orotcrad jord ar rattwist och billigt, dä det ankommer pa Fäderneslandets fvrswar! men män' ne wid en sädan Rotering det icke bör, sä mycket möjeligt är, iakttagas, att jämka den efter Hemmanens beskaffenhet, ärliga utsäden och olika j o r d m a n e r?
Männe ejmi, dä alla Hemman i Riket, liksom stola undergä en wärdering för Bewillningcns siipu. lation och utgörande, det icke med det samma skulle blifws wcrkstälbart, att efter wista förestrefne grunder, utstaka hwor - 4o4 Den 13 Apkik. hwarje oroteradt Hemmans Noterings-skyldighet, lampad efter Hemmanets jord r qvantitet och qvalitet.
En ny resning och skattläggning kunde eller borde detta icke kallas, emedan öswerfigtcn af Hemmanets beskast fendet icke hade till afseende annat, an en nästan provisionel syn i afseende pä Roterings-bcswärets jämnare fördelning, som för den gängen skulle utstakas.
Om derföre till exempel/ det antoges till grund, att 4° , 5», eller 60 Tunnors ärligt utsade af sirid säd, hwcte, räg eller korn i sädan jord, som ansägcs i medelmättigc ärs-wäxter böra gifwa 6:te kornets afkastning skulle utgöra en Soldat, samt större eller mindre Hemman i proportion, sa synes mig, att Roterings-beswärct blcfwe jämnare fördeladtoch medförde säledes en rättwisa och billighet, som thy förutan swä-ligen willnes, halst dä en sä beskaffad undersökning allt för lätt kunde werkställas pä sätt och wid det tillfälle» som oswansagdt är.
Widare önskade jag äfiven, att Höglost.
Utskottet hade sträckt sitt förslag till en wida högre tillgäng af manskap, än de projceterade 50,000 man, och deremot icke fritagit frän krigstjensts-skyldigheten en hop folk, som ester min tanka icke böra undantaga?
Mig synes, att ingen» eho det wara mä, hög eller läg, bör wara befriad frän skyldigheten att personligen förstärka krigsmagten, sorn icke är !
Statens wcrkcliga tjenst och pä ordinarie
Stat uppförd, fä mida han ej är under eller öfwer den förestrifne äldetn , eller af krämpor och sjukdom oförmögen til! krigstjenst, eller pä satt, som Utskottets Betänkande innchäller högst nödig för Jordbruket, Bergshanteringen m. nu — Om tjcnstc-ffyldigheten dit extcnderas, mäste minsta tillgängen af manbart solk kunna utsträckas till 70 a 8o,voo man, som likwäl ej kan medföra större olägenheter för folket i allmänhet, dct will säga-Bonde - Ständet, än Den 1Z April.
4oZ än det nu stipulerade antal af §o,OL>c> nian - halst denna tillökning af manbart folk »visserligen icke tillkommer medelst andra-, an sädane personer i Stader och pä Landet, som delö för yppighet och dels för Leqwämlighet och lust att undandraga sig, kunna fä tillfälle.att undanhällasfran det allmänna förswaret.
Slutcligen hemställer jag wördfammast en angelägenhet till närmare fia-städande, som mig synes wara af mycken wigt; den nemligen: huru och pähwadsatt de personer i Samhället stola contribuera till DifensioNen ,'n natura, som ej aga hrvarkcn jord eller barn, men icke dcstomindre aga contanta capitaler, ackier m. m. somgifwa betydcliga ärliga inkomster.
Skola dessa Medborgare wara befriade ifrän skyldigheten, att äfwensom alla andra, pä ett utomorden» teligt satt bidraga till Statens förswar, nar det krafwcs, jusi för det, att de hafwa minsta bcswaretför lifwct?
— Männe ej en sadan .persons ffyldighet kunde blifwa att äfwen uppsätta Soldat i proportion af den inkomst han äger, beräknad efter hwad han betalar i ärlig Bewillning?
— Jag rycker, att den, som .ej rustar för Jord eller annan rörelse, men af capitaler, actier och rnera sädant har 5002 N:d. Banco inkomst ärligen, bor minst anstasia en Soldat och sä i proportion för mer eller mindre inkomster. ^ . (Ärefwe Os lg Osillie, Jacob: ined hela kanstan af Fosterlandets kraf, med minnet fästade pa Swerigcs fordna tillstånd och tankan pä det närwarandc, kan wäl en 8liddcrsman med liknöjdhet kasta cn blick at cn kommande tids öden, se delta uräldriga
Rike med ökade behof af förswar, men minstade tillgängar öppet för härjarcns roslystnad och hotadt alla ögonblick till sin sjelfständighet, ja till hela öeständet af att wara en Stat?
Finnland sedan Seeler Swerigcs förmur, ej mera Swenstt, och delta tappra - 406
Den iZ April. pra folk, som i ärhundranden agnat sin trohet ät Moderlandets förswar, nu pligtigt att helga samma trohet samma förswar ät en främmande Magt.
Större förluster hafwa synts sparve ät märt tidebwarf; men allt ar ej förloradt, och Swerige styckadt, ar likwal annu Swerige.
Med samma nit för Fosterjorden, som under Ltursr och 'Msrsis tid lifwade Swensta bröst, med samma förakt för farorna, med samma hat för utländsk öfwermagt och samma fasta föresats att haldre allt uppoffra, an sin sjelfständighet, stall Swerige an för kommande tider njuta den, och, om eufoni fordom fruktauswartt och hotande för angränsande lander, ätminstone se sina egna gränsor fredade, och weta, att om fienden dem med wapen' beträder, han i hwarje Swensk man stall meta en förswarare af Sweriges frihet.
Samdrägt och fasthet i besluten skall trygga wär säkerhet, och efter hotande stormar skallen es, lerwcrld med undran wittna, att Swerige, wid branten af den afgrund, som det hotade, manligt höjde sig öfwer farorna och med friwilliga uppoffringar af alla enstilta interestcn i wädans stpnd widtog räddningsmedel, som afwände faran och försäkrade Fosterlandet om sin sjelfständighet och sin sällhet.
Med en werkelig tillfredsställelse har jag, afhört de?
Betänkande Oeeomie-Utstottet nu sednast till Riksens Stander inlemnat.
Med patriotens nit, med hela wardet af den berömligaste sjelfförsakelse, hafwa de insett nödwandigheten af ett ökadt förswar och sökt medlen att det med billighet och rattwisa fördela.
Jag instämmer i det mästa uti hwad Utskottet föreslagit men önskade likwäl, om dest förslag antages en jämkning i nägre delar deraf.
Ingenting kan wara billigare, än att ! wädans stund, ö§ ett ällmänt förswar ar af nöden, hwarje man dertill Ådrager, att den oroterade jorden ej mer, ärr annan, undandra - Den 13 April.
407 drages skyldigheten af ett gemensamt förswar, men jag tror, atton större jemnhet kunde wid fördelningen ernäs, och att i ställer för Hemmantal, som sones wara Utskottets mening, ett wistt utsäde hade bestämt roteringöffyldigheten Hwarnian kanner den stora olikhet, som ar Hemman emellan.
Skall dä blotta benämnandet äfwen bestämma roteringcn?
Skulle icke häraf uppkomma en stor obillighet? Zag will endast anföra ett exempel:
Skokloster till ett Hemmantal af syra och ett halft Mantal har ej mer än kjugotwä och en half tukmas utsäde, dä deremot Hörningsholm och Rydboholm, hwardera ett MaMal, har, ber förra öfwer too och det^ sednare 75 tunnors, utsäde.
Man inser ,att den orätt n fa, ssm häraf skulle blifwa en följd, och ehuru det medel jag wagat föreslå ej fullkomligen bäfwer alla swärigheker, dä jordmanens olikhet betyd-ligen förändrar afkastningenefter lika utsäde, tror jag dock man kommer rättwisan närmare, an dä Hcmmanlals-beräkningcn tages till grund.
Ätwen synes mig pen i denne punct yrkade beklädnadSskyldighet mindre rättwis.
Wid 2 § Momentet (bl synes mig något nogare böra bestämmas, att med roteradt eller wärfwadt krigsfolk inom en Stad, kan ej förstas den der möjeligen förlagde Garnizon, utan endast de som derstädes äro barnfödde. Wid Momentet (i) den förmän Utstottct tillagt dem, som antingen'friwilligt eller genom lottning ingätt som Förstärkn-ngsmanskap, synes mig gansta billig, men jag önstade den äfwen utsträckt till de legde; Kronans förlust ä Utffyldcrne blefwe gansta ringa, men det skulle betydeligen lätta för dem, som äro skyldige att lega och äfwen blifwa en stor förmän för de legde, >- Utskottets flutmening, rörande en underdånig anhäl» lan till Konungen om Rust - och Rotehällares sammankallande inom Länen, rörande de förbättringar wid Jndclningswerket, som kunde wara nyttiga, för alt sehan kom* 4o3 Den 13 Aprik. mande Ständer förelägga, hwilka det enligt Zv §.
I Regeringsformen flulle behandla, anser jag af den största nytta och önstar dera högeligen Riksens Ständers bifall.
Sedan jag nn yttrat mina tankar öfwer Utskottets Betänkande och gifwit detsamma ett bifall, sorn, efter min öfwertygelse, hwar och en med nöje stall lämna, torde det kanske synas förmatit att wilja foreslä andre grunder; men jag är-styldig mitt samwete «tt ifrän detta rum ej dölja hwad jag tänker, och att, dä Fosterlandets wäl ar i fräga. upge de medel mitt begrepp fastat och min öfwertygelse anser mast tjenande till detta stora ändamäls ernående.
Dä i wädans stund hivarje Swensk man ar skyldig sin förmögenhet och sin arm till Fosterlandets försvar, synes mig denna, för alla adla hjerton heliga Pligt, ej ensam böra läggas pä jorden.
Jag wet ej hwarföre
Capitalisten med en fanste tiodubbel förmögenhet , men utan fast Egendom och till afwentyrs öfwer, utan barn, stall kannas fri för allt bidrag till Statens förswar.
Jag tror en rattwisare fördelning skulle ernäs, om, efter de grunder, som wid Bewillningen äro antagne, hwarje IVO R:ds Vermllning, antingen den utgjordes af en eller flere, borde anskaffa en Soldat, dä man eftersinna!-, att IVO Rd. «r Bewillning för behållen inkomst af nägot mer än L200 Rd.; att derigenom, efter ben päräknade Bewillningen , en ökad styrka för Armorn stulle ernäs af S^OVO stridsmän.
Den obetydeliga utgift, som blef»ve ivid anstaffandet af en Soldat för den, som bar L200 Nlds bchälleir inkomst samt att härigenom träffade skyldigheten alla, i mohn af de förmäner de i Staten ägde, wägar jag tro intet hinder i nägot Ständ hos Den 1Z April. hos någon person skulle kunna uppstä, dä man med denna ringa afgift wisitö sig hafwa gifwil Faderneslandet förswar och uppfyllt en Swensk mans första pligt.
Äfwen härigenom wunnes en ny grad afrättwisa, ty dä agaren af roterad jord genom Författnin» gen äger afdraga a sin bchällna inkomst kostnaden för sin Notekarl, stall alltid genom den af mig föreflagne method, tyngden drqbba härdare Innehafmaren af den orotcrade i män af den större inkomst han deraf äger.
Det wore efter min tanka endast, dä denna ökade magt ej af Kongl. Majt ansägs tiklräckelig, som den af Utskottet föreslagna method till Armecns förökning, antingen genom rotering ä oroterad jord, ut, skrifning eller lottning, borde widtagas; torde hander blefwe Lesje sednare utwaaar till wcrkställigheten dä onödige, men alltid i den mahn gagnande, som de skulle gifma fienden en hög tanka om wär National - esprit och Swensta folkets fasta föresatt?
att häldre begrafwas under gruset af Fosterlandets ruiner, än upphöra strida för desi frihet, för desi sjelfständighet.
Sluteligen önskade jag, att dä Riksdagen nalkas sitt flut, da nägot hwar önskar älerkomma till sitt, för nära ett är sedan kemnade hem, och ett fvrhastadt beslut skulle rnöjeligcn mälla de största olägenheter och satta Kongl.
Majt i omöjlighet art -vidtaga oe mast gagneliga Författningar, om de i nägot fall ej öfwerensstamde med de grunder Ständerna owkllkorligcn stadgat, wi kemnade till Konungens wishet, till desi Faderliga omwärdnad att med sitt Stats-Näd utse de säkraste, rättwisaste och bästa medel lill landets förswar, och endast med det förbehåll, att Författningen härom, tvid nästa Riksdag, af Ständcrne starstädadcs och att »verkställigheten af nu tagne beslut uppstötcs i likhet med hwad Kongl.
Majus Näöiga Proposition inne häker, 4iv
Den iZ April. häller, till desi Riket hstadt eller angripit, kräfwer Fosterlandets
Söners hjelp och ager rätt att den pafordra.
Och till hwem kan wäl wärdén af wär wälfärd, af Sweriges sjclfbeständ med mera skäl anförtros, än Lt den Ädle Furste, som för mer än 20 är sedan segrande anförde Sweriges härar, som tryggat wär säkerhet och i wädans stund glömde lika sina är och lugnets behag för att endast minnas, att han war Swensk och att Fäderneslandet fordrade förswar Wisom war Konung detta förtroende, och fiendcrne af wär frihet , af wärf sjclfbeständ stola erkänna, att det land, der ömsesidigt förtroende, ömsesidig aktning räder emellan Kung och Folk, kan ej ohämnadk angripas, kan aldrig undertryckas.
Friherre ^lllerbetb, Ouclmunll 6Nrn,n.
Sällan torde en Ra:iöns häfder förete ett för Fosterlandskärleken wigtigare ögonblick an dct narwarande.
Det stall afgöra hwad rättmätig förhoppning Swea Folk kan göra sig om en fortfarande sjelfständighet; detta Folk, som aldrig ännu bost sig under inkräktarens ok, detta Folk, som genom Försynens underbara styrelse sa nyligen, bliswit räddadt undan hotelserna af ett oundwikligt förderf-
Med häpnad mandes , wart öga tillbaka pä Sweriges tillständ för föga mer an ett är sedan.'
Med beundran och tacksamhet för en pä Thronen upphöjd Förstes ädla uppoffring, som icke misströstade om Fäderneslandets räddning, för tappra Medborgares werksamma nit, för Konungs och Ständers förenade åtgärd till allmänt wäl, stade wi nu wär inre Samhälls-ordning stadgad, wärn gränser fredade, lugnet äterstäldt uyder Lagarnes stydd, och wär Thronföljd försäkrad ät en Prins» hwars dygder ga att bewars war sällhet för ett kommande tidehwarf.
Det är sant , att förbättringen af wara öden, kostat stora uppoffringar.
Msn det är just widdén af wära förluster, fom bör uppmana - Den :Z April.
411 mana osi att söka förekomma annu större; det ar ett för» swagadt Folk, som med fördubbladt nit bör samla sina äterstäende krafter, för att ej aldeles falla, och som, dä det, oaktadt allt hwad det lidit, ännu med heder stär qmar ibland werl. ens Nationer, bör trygga detta sitt sjelfbestånd mot möjliga framtida faror Men nej, Sweriges Folk är icke förswagadt.
Desi gränsor mä hafwa lidit inskränk* ning!
Desi Söner mä hafwa glcSnat pä flagfäitct, eller genom andra krigets olyckor.
Ännu arv de ur gamle
Götherms efterkommande talrika nog att förswara sig, ännu tiga deras hjortan det arfda mod, som stall trotsa fienders anfa^, i händelse det glada hopp om fredens fortfarande wälfignclser, som nn smickrar osi, i ett olyckligt tidskifte skulle swika:
LLördade medbröder af detta första RiksStänd!
Jag är ej okunnig om om Edia känslor wid äsynen af de wapen, som pryda de murat Eder hysa.
De fleste bland besia Sköldar hofwa der sätt sina rum till belöning för tapperhet och Fäderneslandets förswar.
De hafwa med blodet gätt i arf, och med dem i lika arf de Stamfäders mannamod och nit för en alstad Fosterjord, svin dem förwarfwat.
Den finnes ej ibland
Eder som i wädans stund icke wittigt skulle wäpna sin arin icke hellre dö, än emottaga främmande bojor, icke hellre uppoffra Naturens ytterstä.krafter, än stuta sin lefnad med den wanära, att ej wara en fri Swensk.
— Men tillkommer det ival mig chkt höja min röst för akt erinra Eder besia heliga och wal kända pligtcr?
Mig, som ifrän min ungdom egnad at fredliga yrken, snart inträder inom ålderdomens gräns, och som efter Naturens oryggliga lag, med de tilltagande ären kanner min styrka förswagas?
Mine Herrar.'
Jag skulle tystna wid besia inkast, om jag ej kände att I bewiljadcn mig den tillfredsställelse , att ätminstone yttra mina tänkesätt och för
Eder utgjuta mitt hjerta.
I Sparta deltogs äfwen de gamla i ungdomens krigssånger; och Med - 4!2
Den 13 Aprik.
Medborgaren har iitomdest flem uppoffringar stt göra, än den af filt blod.
Ur stäk, som af upplysta
Män med segrande styrka aro anförda, och hwilka jag ej behöfwer. upprepa , är jag öfwertygad, att Rikets wärn fordrar en betydlig förstärkning i dest nu warande förswarsmakt; och hwarifrän ffullc den wäl hämtas, om icke af Swenske
Denna fräga kan ej mer an p3 ett satt beswaras, och behöfwer säledes ej framställas i den lysande församling, hwari jag har den aran att deltaga.
Ty främmande Makters förbund haswa ännu aldrig tryggat ett Folk, som ej wclat förswara fig sjelf, och Historien är full af exempel p§ Nationer, som da de blott älitat detta wälcliga stöd, blifwie förwandladc ifrän sjclfständiga Förbunds-Bröder, till kus» wade Wastaller.
Samhälls-inrättninoens heligaste lagar, och jemwäl märt Fäderneslands grundförfattningar, Ålägga hwarje Medborgare en sädan förswarspligt, enär nöden fordrar dest uppfyllande. Zfrän denna skyldighet medgifwer rättwisan inga andra undantgg, än dem alder eller sjuklighet, bestridandet af de till Statens styrelse nödwändiga kall, och de till dest beständ erforderliga näringars wigmagthällande förestrifwa.
Men förswarets gemensamhet fordrar tillika en jemkning i bördorna; och dä den samdrägt emellan skilda kloster af Medborgare, hwarförutan ett stort ändamyl swärligen star att winna, hufwudsak-eligen päkallar en billig fördelning emellan dem af de uppoffringar ett krig oundwikligcn kräfwcr, förklarar.jag öppenhjertigt min öfwertygelfe, att de skilnader, hwilka, gällande lagar upprättat emellan jord af flerahanda natur, i ett sä trängande nödfall, böra wika.
Mig undfaller ej hwad sammanhang desta ffilnader hafwa med ägande rätten , och hwad afdrag derä detta förut okända betungande af den oroterade jorden, kunde komma att medföra.