Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. är vorden till ett visst knektehåll indelt vid IndelningsCommissionen af d. 9 Sept. i685, utlofvat sig vilja corporalskapsvis således förena, att. alle rotehållare och rotar i corporalskapet skola hvarannan med knektelegan hjelpa, så ofta någon knekt anten genom döden, avancerande, afsked, rymmande eller hvarjehanda tillfälle kommer att afgå, hvilken lega alle rotehållarne i corporalskapet proportionaliter, efter hemmanens mantal, skola sammanskjuta och vara omtänkte att förskaffa sig Iegekarl; fördenskull blifver allmogen dervid:
Skolandes de af allmogen, som en annan knekt böra utsätta, innan tre månader, sedan afgången skett, en annan knekt för roten förskaffa.” 2:0 ”Sammaledes förpligtade sig allmogen i detta häradet, som andre provincer, att icke högre lego gifva eller ffillsäija sin knekt än 100 daler k:mt efter sin lofven vid berörde IndelningsCommission, och den, som mera tager eller gifven, bör böta 40 mark sant; viljandes allmogen betala knekten, när han kännes god af Öfversten, halfva legan 5o daler och vid årets ända den andra halfva delen.” 3:o ”Ehuruväl allmogen underdånigst hos K.
M. anhållit, att intet något ungt manskap uti Neriket måtte tillåtas att låta lega sig utur häradet till knekt, sa är likväl allmogens underdånigste begäran, att detta förbådet intet häradsvis sker, utan att ingen ung karl, som lust häfver att tjena K.
M. för soldat, må låta lega sig utom Neriket och de härader, som det visse knektehållet sig påtagit, på det hela provincen sig således inbördes hjelpa kan, och på det rotehållarne i corporalskapet må så mycket mindre i corporalskapet hafva orsak att undandraga sig hjelpen af legan, under sken, som legdes en del landsstrykare och ovisse personer; ty håller allmogen vara bäst, att en sådan karl, som upptinges eller städjes till att blifva lcgder, blifver rotehållarne - Den 20 Februarii e. ra. larne i corporalskapet föreställt, att de angifva kunna, der de något på honom kunna hafva att tala, hvilken sedan skall Landshöfdingen och Öfversten presenteras och honom till K.
M:s tjenst för god erkänna. 4:o Allmogen förente sig ock, det knekten skall undfå sin årslön och underhåll af samtelige rotehållarne uti det corporalskap, hvilket, som antingen ett eller flere hemman, eller ock tilläfventyrs hela roten genom hvarjehanda olycka, såsom brand, boskapsdöd eller smittosarnma sjukdomar, kommer att blifva öde, att knekten sin riktiga lön och underhåll njuter, emedlertid och intilldess samma hemman sig före. och till bruks kommer. 5:o Emedan allmogen inför IndelningsCommissionen månde begära, att dem kunde blifva tillåtet i stället för släpeklädningen årligen att gifva 4 daler s:mt, och att ofheerarne måtte låta samma penningar emottaga; ty är allmogens underdånigste begäran, det H. K. M. i Nåder täcktes allmogen dervid förblifva låta. 6:0 Vid Contractet på Riksdagen med allmogen, såsom ock vid IndelningsCommissionen, sorn allmogen häfver tillsagt att årligen gifva knekten till lön 35 daler k:mt, och icke dess mindre häfver K. M. i Nåder för godt funnit, allmogen till lindring, att sättja lönen till 25 daler kant, den allmogen på 2 terminer tillsagt sig vilja betala, nemligen den ena hälften Johannis och den andra Thomasmässotid, så enär han är hemma i landet, som frånvarande, alltså skattar allmogen underdånigst det för en synnerlig K. M:s Nåd: hafvandes H. K. M. i lika Nåder lofvat allmogen i Nerike, att vilja gifva dess soldat liveriekläder och finner allmogen sig skyldig dertill af ofvannämde 10 dalers besparing årligen utbetala 5 daler knnt, som sedan kan användas till foder, knappar, stoffering och arbetslön och annat, när knekten iar liveriekläder; förmodar allmogen härhos underdånigst, att samma penningar af Kronones Befallningsman kunna uppbäras.
Förutan detta utlofvar ock allmogen, hvar gång knekten med nya liveriekläder försedd blifver, att gifva honom ett par skinnbyxor och ett par goda skor af hvar rote. 7:0
Men när knekten på tåg commenderas, antingen till fästningar, garnisoner eller utomlands på marcher, förpligtar allmogen sig honom att gifva dess halfva årslön, när han bortcommenderas, och den andra hälften vid årets slut. 8:0
Der ock någon rote finnes, som ingen lägenhet häfver sin knekt med hustru och barn hos sig att i gården hysa och honom så länge spisa, till dess torpet kan blifva uppbygdt och med dess tillhörigheter försedt, utlofvar allmogen knekten årligen 2 tunnor spannemål, 2 lass höö och ett tjog halm, men intet längre det att utgifva, än till dess 2 H. 10 7 i Den ao F e b r u a r i i c. m. t knektetorpet är kommit till sitt fullkomliga bruk till hus, åker och äng, att knekten det åbo kan. 9:0
Desslikes är allmogen dermed tillfreds, när knekten arbetar hos bonden, att gifva honom icke allenast fri mat, eller husmanskost och de 12 daler kant i stället för släpeklädningen; hvarom i den 5:te punkten förmäles, utan ock om dagen 16 öre kant; bönfallandes allmogen underdånigst, det H. K.
M. täcktes allernådigst pålägga knekten, att han dermed sig nöja låter, som ock, att han hos sine rotebonde!' skall vara förpligtad alla tider att arbeta, när bonden det begär, men särdeles uti andetiden.
Och såsom vi af detta Häradets allmoge hafva uppå Högvälborne Hr Landshöfdingens förehållande enhälligt förklarat oss till K.
M:s underdånigste tjenst och knektehållets conservation och bibehållande, som ofvanskrifne punkter utvisa, så bedje vi underdånigst, att H. K.
M. täcktes allernådigst detta confirmera och oss härvid beskydda, att hvarken ofiicerarne ej heller gemene måge hafva magt något här öfver oss att tvinga, utlofvandes hvad vi uti detta instrument utfäst hafva godvilleligen utgöra; att af allmogen och oss således slutit, förent och förafskedadt vara, betyga vi undertecknade med våra namns underskrifvande jemte Härads Secret.
Datum Örebro Slott den 11 Maj Anno 1686.
Didrich Wrangel (L. S.) Lars Svensson i Hellinge, Domare i Örebro Härad, Lars Pehrsson i Kiörningstorp, Jöns Albrechtsson i Ekeby, Sven Ersson i Giersta, Olof i Billinge, Kils i Kiåttzlevad, Lars Andersson i Dyringe, Albrecht i Kårtorpet, Olof Larsson i Hästa.
Således af nämnden och allmogen beviljat vara som denna skrift punctevis utvisar, attestera!-, Erich L. Lagerqvist (L. S.) Underdånigst bedjandes att vi sådant icke allenast i nåder stadfästa täcktes, utan ock deröfver allvarsam hand hålla låta, att allt hvad som deruti så för den ena sorn folden andra är vordet samtyckt, må blifva iakttagit och efterlefvat, så emedan vi befinne, att hvad som med ofvannämnde vare trogne undersåtare således afhandlat och slutit är, länder till vår tjenst och deras egit bästa; ty hafvom vi härmed, och i kraft af detta vårt öppna bref, allt hvad, sorn uti ofvan införde Instrument är ihogkommit och förmält, icke allenast gillat och bekräftat, utan ock försäkre der bredvid alle våle trogne undersåtare, som derunder förstås och begripas, på det kraftigaste, att de vid denna afhandling 1111 och i tillkommande tider skola i allo måtto säkert och ofelbart handhafde och beskyddade blifva, och ingen, som deruti intresseras, lida dermed något mehn eller förfång; varandes härlios Landshöfdingen anbefalt denne således sammandragne och punctevis författade förordningen på sedvanligt sätt öfver hela Häradet kungöra låta, och deröfver allvarsam hand hålla, att hon uti ingen måtto öfver - Den ad Februarii e. m, 75 trädd varder.
Till yttermera visso hafva vi detta med egen hand underskrifvit och med vårt K.
Secret bekräfta låtit, af .Kongzöhr den 5 Augusti 1686.
Carolus (L. S.) Föregående aftryck vara enligit med thet vid LandsCancelliet i Örebro befintelige Original-Contract intygar P. Hjort, LändsSecreterare.
Af detta contraet synes tydligen, att en del rotehållare icke funnit sig belåtne med att lemna soldaten släpkläder, utan begärt tillstånd att med penningar få lösa sig från denna tunga; och man finner, att afgiften varit några daler k:mt, men att i tidernas längd ett ökadt besvär tillkommit tverteinot
Ing neli billighet, och jag anser derföre, att lättelse häri af billigheten påkallas.
Det har blifvit yttradt såsom ett skäl, hvarföre ifrågavarande motion icke bort blifva väckt, att remiss å den af Hr Gr. V. Fersen vid sista Riksdag i samma ämne och afseende framställda motion då blifvit vägrad.
Orsaken dertill var den, som nu af Frih.
Cederström och Hr Riben ganska riktigt blifvit anförd, hvarföre dessa talare lika med mig styrkt, att Gr. v. Fersens vid förra Riksdagen väckta motion om upprättande af nya contraet icke varit af behofvet påkallad, enär beslutet om mötespassevolancen ingalunda kunde upphäfva det lagliga knektecontraetet.
Med anledning af hvad Hr Riben upplyst, rörande orsaken hvarföre Gr. v. Fersens motion sista Riksdag icke remitterades, får jag tillkännagifva, att jag afstår från mitt yrkande, att den ifrågavarande motionen skulle dela samma öde; men då jag förmodar, att Gr. v. Fersens afsigt icke kan vara att vid denna Riksdag vinna ändamålet af en förändring uti gamla knektecontracten på sätt han föreslagit, så ser jag icke till hvad ändamål remissen skall ske, hvilken jag likväl, såsom jag nämnt, emot Hr Grefvens önskan icke vill bestrida.
Motionären har yttrat sin förundran deröfver, att jag sagt mig icke begripa, hvad han vill eller åsyftar med motionen.
Här finnas likväl andra talare, som icke begripit honom mera än jag.
I afseende på Grefvarnc v. Fersens och Horns förmenande, att rust- och rotehållarne skulle vara förnärmade genom de, jemförelsevis med knektecontractens föreskrifter, drygare afgifter, hvartill dc nu äro förbundne, får jag förklara, att jag icke kunnat öfvertyga mig derom.
Det gifves visserligen ställen, der soldaten åtnjuter mera än för i5o dalers värde; men då sjelfva rotehållen under tiden förbättrat sig, så lärer, äfven med inberäkning af de måhända ökade besvären , fördelen vara öfvervägande på rotehållarnes sida: och jag tror derföre, att förhållandet icke är så alldeles obilligt, som Gr. v. Fersen framställt det.
Den 20 Februarii e. ni.
Jag anser discussionen icke vidare böra förlängas, afstyrker motionen, men sätter mig icke vidare emot remissen.
Hr Riben: Gr. v.
Fersen har i sitt yttrande tillkännagifvit, att han icke läst knektecontracten.
Dermed är hans motion lätt förklarad; och jag förbigår derföre att ytterligare vidröra den.
Men skulle Hr Gr. önska att läsa contracten, så finnas de hos mig, och jag skall mer än gerna hålla dem Hr Gr. till handa.
Om jag, i likhet med en värd ledamot, hade kunnat föreställa mig, att det skulle roat R. o. Ad. att låta sig föreläsas gamla knektecontract in extenso, så skulle jag medtagit en, alns tjock bok, sorn innefattar dem alla och hvarutur mycket hade varit att läsa.
Horn har uppläst en del af contractet för Nerikes Reg:te, hvilket vid ansvar förbjuder roten att gifva och soldaten att taga mera, än så och så mycket; men han har icke fästat
Ståndets uppmärksamhet hvarken på de förhållanden eller på de författningar, som föregingo och efterföljde detta contracts antagande.
Sålunda utkommo på 1600- talet en mängd bref till"
Landshöfdingarna, som, bedömda efter nuvarande tids bildning, stundom förefalla nog putslustiga.
Legan bestämdes till skydd för rotehållarna, som den tiden stundom angrepos med hugg och slag, om de icke fogade sig efter recrutens pretentioner.
Man ägde icke då några correctionshus; men passagerare, liknande dem, som nu utgöra societeten på Långholmen, ströfvade omkring, begagnande rotehållares förlägenhet på en tid, då en större myckenhet soldater på en gång skulle uppsättas.
För Skaraborgs
Län gäller samma stadgande om recrutering och kostnaden derför som för Nerike. i685 års stadfästelse bjuder uttryckligen, att knekten skall lönas utan K.
M:s någon den ringaste afsaknad uti dess inkomster; och K.
Förordningen d. 1 Febr. i6g5 är i samma anda.
Man misstager sig högeligen, om man tror, att K. Carl XI utsatt Statsverket för skyldigheten att ersätta hvad en rote tilläfventyrs contraherade med sin soldat utöfver hvad knektecontractet bestämmer.
Kan eller vill ej roten anskaffa soldat för hvad knektecontractet utsätter i lön och lega, så är rotehållaren skyldig att blifva soldat sjelf.
Detta får icke förglömmas af dem, som nu vilja återinföra de förhållanden, som under K.
Carl XI:s tid voro rådande.
Det är i anledning af hvad de tvenne sista talarne anfört, sorn jag nu begär att i korthet få yttra mig.
Sparres anmärkning beträffar, som skulle min motion denna Riksdag icke kunna leda till det åsyftade resultatet, och att den således vöre öfverflödig, så hemställer jag till Hr Frih:s eget begrundande, huruvida i834 års
Ständer kunna anses förhindrade ait i denna fråga fatta ett beslut och till K.
M:t ingå med begäran om fastställel - Den 10 Februarii c. m. 77 se derå.
Med afseende å hvad Frih. i öfrigt anfört, får jag upplysa, att frågan, som nu är för handen, endast behandlar rotehållet, och rusthållet ingår deruti för ingen del.
Hvad legorna vidkommer, får jag upplysa, att om Frih. behagar läsa till slutet af K.
Brefvet till Landsh. Ribbing, torde Frih. bäst finna, hvarföre det är anfördt, nemi. derföre, att der står: ”aldenstund allmogen i gemen har vid sisthållne Riksdag erhållit resolution, att all hufvudlega skall vara upphäfven och förbuden.”
Hr Riben har sagt, att jag yttrat, det jag icke läst knektecontracten.
I fall mina ord så influtit i protocollet, hvilket jag icke tror, får jag förklara, att jag velat yttra, att jag icke kunnat erhålla 1725 års knektecontract för K.
Uplands Reg:te.
Detta har jag nämnt, och jag tillägger blott, att jag senast för några dagar sedan gjorde ett förnyadt, missiyckadt försök att i Tryckeriboden erhålla detsamma.
Att de handlingar, som jag varit i tillfälle att förskaffa mig, skola för mig vara tillfyllestgörande, ager jag allt skäl förmoda, utan att vara i behof af den alns tjocka boken, hvarmed Hr
Riben erbjudit sig att gå mig till handa.
Det ämne, som Gr. von Fersen vidrört, framställer sig för mig såsom ett af de vigtigaste, som vid denna Riksdag kunna blifva föremål för Ständernas öfvervägande; men jag har tyckt mig finna, att discussionen deröfver blifvit förd på ett sätt, som länder till ringa eller ingen nytta, utan endast afvänder från ämnet det interesse, det förtjenar; ty att åberopa och uppläsa en mängd K.
Författningar och contract länder icke här till något resultat, synnerligast som jag föreställer mig saken vara af den beskaffenhet, att Stats-Utsk. icke en gång kan verkställa den vidlyftiga undersökning, som ändamålet med motionen gör nödvändig.
I sjelfva §aken är jag af skiljaktig tanke med dem, som anse jordbrukets onera nu vara ringare, än då indelningsverket inrättades.
Jag är af motsatt öfvertygelse och anser jordbruket vara öfver höfvan med skatter belastadt och således en del deraf böra på Statsverket öfverflyttas; men jag anser 'att en undersökning om förhållandet bör föregå allt yttrande om det större eller mindre bidrag, Statsverket bör lemna.
Jag tror mig derföre böra understödja Gr. v. Forsens motion, så vidt den inskränker sig dertill, att R.
M. med anhållan, att undersökning må företagas, huruvida och i hvad mån de nu gällande knektecontracten medföra större skyldigheter än primitiva contracten, samt i hvad man roteringsskyldigheten, knek tehållet, beklädnads- och mötespassevolancen hårdare trycka jordbruket nu, emot de skyldigheter, som ålågo enligt de primitiva knektecontracten.
Jag yrkar vidare, att en sådan utredning må blifva nästkommande Ständer förelagd.
Först sedan Ständerna emottagit en sådan utredning, som bör 7S Den 20 Februarii e. m. verkställas i alla
Län, först då kan fråga uppstå om den lindring, som jordbruket bör tillgodonjuta.
Utan en sådan undersökning skulle jag anse mig förhindrad att besluta öfver motionen, äfven om den från Utskottet ålerkomme så fullständigt utredd, sorn förutan en sådan undersökning är möjligt; oell jag tror derföre, att, hvad jag nu föreslagit, är den enda åtgärd, sorn för närvarande i frågan kan vidtagas.
Jag anhåller, att StatsUtsk. måtte öfver detta mitt förslag afgifva ett bestämdt utlåtande.
Gr. florn:
Jag kan icke instämma i Gr.
Cronhjelms åsigt af ämnet
Den förutsätter, att det skulle vara obekant, huruvida jordbruket nu är belastadt med några tyngre bördor, än då knektecontraelen upprättades.
Jag har, i den förmodan, att mången icke skulle känna förhållandet med knektecontracten, tagit mig friheten uppläsa ett för Nerikes Reg:te, emedan jag ansett det vara bäst att här på förhand lenina de upplysningar, som
Utskottet icke bör sakna för ett rätt bedömande af frågan.
Af samma skäl får jag tillkännagifva, att jag bestrider Hr Ribens uppgift, att ett senare Konungabref af K.
Carl XI skulle upphäft det förut afslutade contractet.
De handla endast om någon del af soldatens lön, om skjuts för lifmunderingen, m. m. af localt interesse, men innebär ingalunda någon rubbning af sjelfva grund-contractet.
Eli sådan tolkning deraf bestrider jag på det högsta.
Till ett ytterligare bevis på den stora tunga, som numera drabbar rotebållarne utöfver den åtagna skyldigheten, får jag nämna, att, då i knektecontractet stadgades såsom ett bestämdt vilkor, att hemmansägare, dess barn och tjenstefolk skulle vara fritagna från all slags utskrifning till krigstjenst, med undantag af rotens recruterande, den i senare tider tillkomna beyäringspligten fördubblar skyldigheten att bidraga tili landets försvar.
Lagenligt skulle således fråga kunna uppstå örn befrielse för de roterade hemmanens åboer, dessas barn och tjenstefolk att varda från beväringsskyldigheten befriade; ett förhållande, som jag ingalunda tror vara att önska, men hvarå jag blott velat fasta det Utskotts uppmärksamhet, som handlägger närvarande fiåga, såsom ökad anledning att tillstyrka den lindring i roteringsbesväret, som motionären åsyftar.
Just denna discussion, ju mer den utsträckes, tyckes bevisa min sats, att man icke är ense, om och i hvad grad jordbruket är obilligt tryckt.
Min öfvertygelse är visserligen den, att jordbruket är mera betungadt än det borde vara; men derpå äga vi ingen factisk bevisning.
Jag anser det för Stats-Utsk. vara omöjligt att verkställa en sådan noggrann granskning, att man kan få veta, i hvad mån jordbruket nu är mera tryckt än förr; men jag anser en sådan undersökning böra föregå ett beslut i frå - Den 20 Februarii e. m. 79 gan, på det man icke vid den ena Riksdagen må nödgas, efter en närmare kännedom örn ämnet, kullslå hvad vid en föregående Riksdag blifvit beslutadt.
Här är fråga om roteoch rusthållares besvär i allmänhet, och för att derföre få veta, i hvad mån ersättningen bör utgå, hvilken kan blifva olika vid olika Reg:ter, ja emellan olika rotar, tror jag, att undersökningen härom bör uppdragas en dertill nedsatt Committé'.
Af Konungens Rådgifvare i commandomål har jag bort, att en Committé' är förordnad, för att granska och till K.
M. inkomma med uppgift på aliade onera, som vidlåda roteringsbesväret; jag vet likväl icke, i hvad mån denna Committé' arbetat och arbetat åt det mål, jag önskade.
I sådant fall skulle det af mig uppgifna förslag kunna så mycket lättare bifallas, nemi. att Ständerna vid en kommande Riksdag må sättas i tillfälle besluta i frågan.
Vid denna Riksdag anser jag det omöjligt att bestämma ersättningsbeloppet, utan att bevilja en måhända allt för stor summa.
Men Ständerna vilja väl sjelfva pröfva hvad belopp, som bestämdt erfordras.
Jag har velat nämna detta, emedan Gr.
Horn tyckes icke vara öfvertygad derom, att jag anser jord bruk arne vara öfver höfvan tryckte.
Jag upprepar ännu en gång, att jag tror förhållandet vara det föregifna, men att jag saknar all factisk bevisning derom, hvarförutan jag anser någon förändring icke böra äga rum, förr än efter en förutgången, noggrann undersökning.
Hr Riben: Emot Gr.
Horns sista yttrande och bans förmenande om intrång i rötehållarnes rättigheter, dels genom de nu gällande Conscriptionslagarna och dels genom förhöjning i legobeloppet, finnes blott en omständighet att anmärka, att nemi., enligt Indelningsverket och knektecontraeten, det var ett åliggande för roten att skalla soldat. jNIii förutsätter jag, att det varit omöjligt för någon rote att skaffa soldat förden bestämda summan.
Hvad bade då händt?
Ingenting annat, än att K. M:s Bef:h:de tagit den vackraste och langsta karlen på roten till soldat och, utan att blifva frågad 0111 lian ville eller ej, bade denne, nolens volens, intradt i krigstjenst.
Uppå derom gjord framställning blef Gr. von Fersens motion, jemte de i anledning deraf afgifna yttranden, till .Stats-Utsk. remitterad.
Remitterades till Ridd.-Utsk.
Hr Aminoffs, Joh. Fredr., d. 17 dennes på bordet lagde motion, om ändring i 11 §.
Ridd.-Ordn., beträffande tiden för andra anteckningen, samt om förändrade stadganden i afseende på Bänkmans- och Electors-valen.
Ånyo föredrogs Ilr Skogmans, Carl David, d. 17 den - 8o Den ao Februari i c. ra. nes på bordet lagde motion, med förslag till
, Hr Hammarhjelm, Carl Fredr., uppläste följande:
Utan tvifvel skulle det vara gagneligt för Rikets myntreglering i det hela, för allmänna ordningen i penningeväsendet och för circulationen i orterna, om privata Bank-associatiouer kunde uppstå, de der småningom på sig skulle kunna transportera det bekymmer, som Riksbanken nu åligger, att förlägga näringarna och i åtskilliga vägar tillhandagå allmänheten med lån på kortare tid.
Med tacksamhet har man således emottagit det förslag till en lag för privata Banker, som Hr Skogman behagat framställa, sedan den förra K.
Förordningen af d. i4 Jan.
1824 synes innehålla flera brister; åsyftande Hr Skogmans lagproject att förekomma missbruk, att betrygga garantierna för innehafvare af Privatbankernas utgifna skuldförbindelser, samt att lenina säkerhet för delägarne i sådana inrättningar, att deras egendom och rätt äfvenväl måtte betryggas.
Till alla delar förenar jag mig med de af Hr Skogman föreslagna försigtighetsmått, att nemi. i Lånebankerna delägarne böra ansvara en för alla och alla för en, samt i Sedelbankerna, att de ansvara med insatsen för alla utgifna förbindelser; att capitalteckningens belopp bör vara 3oo,000
R:dr, samt att £:del deraf bör vara deponerad under allmän vård uti godkända, räntebärande papper, innan octroy kan beviljas; att Sedelbankerna ej tillätes i sina valutor utlemna högre belopp, än hvartill deras fond, med afdrag af förenämnde 4:del, jemte deras säkra fordringar uppgår; att deras stater hvarje månad böra uppgifvas till StatsSecreteraren för Handels- och FinanceÄrenderna, samt att K.
M. förbehåller sig vid octroyens meddelande att, när K. M. i nåder så linner nödigt, låta öfverse och granska Privatbankernas böcker och räkenskaper.
Genom dessa föreslagna mesurer anser jag allmänhetens rätt och säkerhet böra vara till fullo tryggad.
Nu återstår att undersöka, om Statsbanken genom de efter lagförslaget blifvande Privatbanker skulle kunna möjligen hemta skada eller men.
Hr Skogman har, förmodligen såsom correctiv mot Privatbankernas inverkan eller rivalisation med Statsbanken, i 7 §. föreslagit, att de af förstnämnde enskilda associationer utgifna reverser med ränta ej skulle få utgifvas till summa under i5o
R:dr, samt uti deposit- eller småsedlar ej under 5 R:dr.
Då jag förenar mig i allo i den åsigten, att Privatbankernas reverser med ränta ej må kunna ställas på mindre summor än i5o R:dr, tror jag dock, att stadgandet, det deras depositsedlar ej få understiga 5 R:dr, blir alltför menligt och helt och hållet hindrar sådana Bankers uppväxande.
Man Den 20 Februarii e. ra.
Si Man erinre sig nemi., huru mycken risk sådana inrättningar äro underkastade, och huru ringa utdelning de redan hitintills varande Privatbank-försök försina ägare medfört.
Erfarenheten har besannat, att det blott är de smärre sedlarna under eller till 5 R:dr, som kunna hålla sig i omlopp och vinna mesta begärlighet i orterna, af den orsak naturligtvis, att för större delen af allmänheten är redan en sedel af 5
R:dr allt för hög att kunna gömmas eller i den dagliga rörelsen begagnas.
Om man således vill befrämja privata Sedelbankernas uppkomst, måste man cj stadga föreskrifter, som göra dem omöjliga, eller helt och hållet lönlösa.
I sin rättsprincip finner jag inga skäl, hvarföre man mera skulle fästa sig vid siffran 5
R:dr, än vid den högre silfran io R:dr, eller vid den lägre 2 R:dr.
Statens åliggande och omsorg måste endast vara att tillse, det de privata Bankerna ej kunna bedraga allmänheten.