Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del skulle jag önska alt den tid icke vore långt aflägsen, då passevolansen skiljdes från kompanicheferna och öfvertogs af Kronan, samt att kompanichefen klefve aflönt i förhållande till hvad hans ställning fordrar, men, så länge detta icke skett, kan man icke begära att de kontanta lönerna skola ställas alldeles lika.
Jag anhåller om bifall till Betänkit.
Åkerhjelm har sagt att K.
M. förmodligen egde något mera grundadt skäl, än det Hr Gr.
Björnstjerna anfört, för att icke göra framställning till R.
St:r om ifråga v:de löneförhöjning.
Jag för min del kan icke tro att något sådant mera grundadt skäl förefinnes, då KrigsMinistern icke up trädt mot Gr.
Jag kan icke inse hvarföre sqvadronscheferne vid Konungens varfvade HussarReg:te skola hafva mindre löner än deras vederlikar vid andra Reg:ten, utan får jag förena mig med Gr.
Björnstjerna och tillstyrka bifall till hvad han i sin motion föreslagit.
Jag förenar mig helt och hållet med Erih.
Tersmeden deruti att det vore särdeles önskligt att passevolansen försvunne; jag har alltid hyst denna åsigt, äfven då jag sjelf var passevolantör.
Men då just R.
St:r sjelfva begärt passevolansen, torde någon tid förflyta, innan dess uphäfvande ifrågakommer.
Hvad nu förevide ämne vidkommer, vågar jag bestrida att sqvadronschefernas passevolansförmåner varit tagne med i beräkningen.
Om Erih.
Tersmeden behagat höra på mitt anförande, skulle han hafva inhemtat att detta Reg:tes ej allenast passevolantörers utan alla löntagares, utom Reg:tsofficerarnes, aflöning af K.
M. bestämdes till blott 2/j af hvad alla andra Reg:ten uphära, ehuru detta sedan af Ständerne förkastades.
Jag anhåller slutligen, det Hr Frih:n ville uplysa hvarföre Reg:tsqvartermästaren, som ingen passevolans upbär, detta oaktadt skall fortfarande svälta på stat.
Efter det öfverläggningen härmed ansetts afslutad, samt H.
Exc. Hr Gr:u o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå samt bifall till Gr.
Björnstjernas motion, att SqvadronsChefs-iönerna vid Konungens varfvade HussarReg:te måtte höjas till 2,400 rdr, samt att Reg:tsQvartermästarens vid samma Reg:te lön skulle ökas till 1,800 rdr; framställde H. Exc. propos. å bifall till Utsk:ts hemställan och, Den 11 April 0. m. 87 då dervid svarades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Björnstjerna begärt votering, uplästes och godkändes följande voter.propos.: »Den, som bifaller StatsUtsk:ts uti 13 punkten mom. litt. B af Betänk:t N:o 84 gjorda hemställan, röstar
Vinner nej, afslår R o. Ad. nämnde hemställan och beslutar, att lönerna för SqvadronsCheferna vid Konungens värfvade HussarReg:te skola förhöjas från 1,000 till 2,400 rdr, samt att lönen för RegdsQvartermästaren vid samma Reg:te skall förökas från 1,350 till 1,800 rdr.»
Enl. före voteringen fattadt beslut åtskiljdes R. 0. Ad. omkring kl. 3 e. m.
Onsdagen den il April 1860 Plenum kl. fi e. m.
Justerades ett prot.-utdr. för f. m:ns plenum.
N:o 84, ang:de regleringen af utgifterna under RiksStatens Fjerde Hufvudtitel. 14:de punkten, Wermlands FälfjägareReg:te, och 15:de punkten, ArtilleriReg:tena.
Utsk:ts i dessa punkter gjorda herastallanden biföllos. 16:de punkten, Ingeniörkorpsen. Mom. litt. A. Utak;ts hemställan bifölls.
Ilen II April e. na.
Morn. litt. B.
Vid granskning af de motiver, Utsk:t anfört såsom ledande till afslag a den af K.
M. gjorda framställning om upsiittande af' ett nytt sappörkompani, finner man, att Utsk:t erkännt behofvet af dylika trupper, men föreställer sig, att den indelta arméens manskap kunde lämpligen användas för det, slag af arbete, som är afsedt att af sappörtrupper utföras, och att således någon ytterligare tillökning i numerär icke erfordrades.
Det är också utom tvifvel att dessa landets barn, sora ega fallenhet för krigareyrket och från barndomen varit vana vid laudtraauua-arbeten, kunna på sådant sätt användas, om de blott erhålla tillräcklig öfning; men denna är också alldeles oundgänglig, emedan handterandet af den oviga och tunga materiel, som sappörtrupper hafva att sköta, fordrar skicklighet, händighet och styrka.
Det skulle dock låta sig göra att för da angifna ändamålet använda indelta arméens trupper, om denna armée verkligen bestod af så stort antal, att man kunde undvara någon del af stammen; men så är icke förhållandet; antalet af stamtrupper är ganske ringa i jemförelse med den beväring, sorn måste bland dem uptagas, och det är klart att under ett krig måste proportionen blifva ännu ofördelaktigare, emedan då naturligtvis en stor del af stammen går bort och lemnar luckor, som måste fyllas med beväring.
Om man således satt i fråga att åter upsätta de nummer inom arméen, som nu äro vakanta, så skulle möjligen detta manskap kunnat sammandragas för att öfvas till sappörtjenst, såvida nödiga medel tillika ansloges för dessa öfningar.
Det är nemi, alldeles omöjligt att inöfva en sappör! rupp på den korta tid, som är afsedd för infanteriets öfningar; en sådan trupps måste fortgå under hela den vackra årstiden, och ändå medhinnas knappast hvad som bör göras.
Hos mången är äfven den tanke rådande, att de vid Reg:terna anställde timmermän kunde för detta ändamål användas, och sannt är att desse besitta något större skicklighet för sådana arbeten; men de äro för sina resp.
Regiter ytterst nödvändiga, så snart dessa skola göra den minsta rörelse.
Sappörtruppen åter har att göra med den svåra kommunikationsmateriel, som arméen måste föra med sig, för att kunna passera vattendrag genom att deröfver slå bro; och denna materiel måste vara sammansatt efter vissa reglor, så att den på en gång eger tillräcklig styrka och tillika kan latt transporteras.
Den nu befintliga Sappörtruppen kan emellertid, i anseende till sitt ringa antal, icke slå en tillräckligt lång brygga lör att passera något enda af. våra betydligare vattendrag, och den kan således icke ens erhålla egentlig öfning i sitt svåra och maktpåliggande värf.
Nu är afsedt att denna trupp skulle småningom ökas kompanivis, så att man slutligen en gång finge en stambataljon, som sedan, i händelse af krig, skulle kunna tillökas med sfi mycken beväring, som behöfves till handtlangningsbiträde, och som då får särskildt dertill inöfvas.
Vigten och nödvändigheten af sappörtrupper är så gifven och erkänd, att det finnes icke någon enda Europeisk armée, som saknar sådana, Den U April e. m. 89 oell det, iir således en lucka inom Svenska arméen, som måste fyllas; och dfi det icke torde kunna påstås, att dessa trupper skulle kunna i beliofvets ögonblick helt hastigt upsättas, tror jag, att R. o. Ad. icke bör hysa någon betänklighet vid att, med afslag å Utskit.s framställning, anvisa för detta ändamål de medel, som K. M i sin Nåd.
Propos. begärt; och anhåller jag om H.
Exc. Hr Gnns o.
Landtmilis propos. härå.
Till hvad Chefen för Landtförsvars
Depitet yttrat i afside å nödvändigheten af anslag för eft nytt sappörkompani, anhåller jag att få foga några ord.
M. först föreslog upsnttande af sappörtruppér, omfattade planen 4 kompanier; med dessa kunde man föra 4 equipager, och med dessa 4 equipager skulle man kunna slå en brygga af 600 löt, samt under vissa vilkor af ända till 792 alnar.
Af dessa föreslagna kompanier blef endast 1 beviljadt vid 1 853 års Riksdag, så att man nu icke kan slå längre brygga än af 7 5 alnar.
Detta är naturligtvis alldeles otillräckligt för en enda arméekår, och blir det ännu mera, om arméen komme att delas i flera kårer.
Det finnes också ingen aimée, som har så ringa antal dylika trupper, som den Svenska.
Till o. m. i Wurtemberg, hvars armée icke är på långt när så stor som vår, är ponton-trainen icke mindre; likaså i Danmark.
Den enda armée, med hvilken vi kunna jemföra oss med i antal, är den Sardinska, och den har ett sappörreg-.te af icke mindre än 10 kompanier.
Vi deremot ega icke en enda sappörsoldat, ty, ehuru det kompani, vi hafva, bär namn af sappörkompani, så är det dock egentligen ett pontonnierkompani, och skillnaden mellan dessa båda och deras tjenstgöring är ganska stor.
Att den indelta arméens soldater skulle kunna användas helt tvärt som sappörer, innebär en komplett orimlighet, emedan en sappör- eller pontonniertrupp, för att vara duglig, måste öfvas ojemförligt mycket mera än som kan vara tillfälle med den indelta soldaten.
En sappör måste öfvas äfven till sjöss; han måste vara så pass kavallerist, att han kan sitta till häst; han skall äfven vara en skicklig artillerist, och han skall andt ligen vara bildad som soldat i allmänhet.
Det torde således inses, att det är alldeles omöjligt att under fortgången af ett fälttåg bilda en sappörtrupp, och jag vågar derföre, i likhet med den siste värde talaren, anhålla, det R. o. Ad. ville, med afslag å Utskits framställning, bifalla K.
Det är verkligen med en viss förundran man erfar det motstånd, som frågan om anslag till detia ändamål möter vid hvarje Riksdag, då den framställes.
Man skulle nästan kunna tro, att Sverige befinner sig i ett undantagstillstånd, då vi tro oss icke bthöfva ett vapen, som inom alla andra arméer i bela verlden anses oumbärligt.
Om vi då först betrakta vår krigsteater vare sig öster eller vester om Östersjön, så finna vi densamma öfverallt genomskuren af stora sjöar och strömmar, hvilka vid ett fälttåg hastigt måste öfvergås, såvida icke 90 Den 11 April e. m. hela vår krigsplan skall öfverlemnas åt slumpen.
Så upfattas saken äfven af Ryssland, som f. n. bar 12 bataljoner sappörtrupper af 1,000 man hvardera; vi deremot 200 man med en materiel, som möjligen räcker till att slå en bro öfver Norrström.
Granska vi åter vår krigshistoria, finna vi att, sedan slaget vid Pultava var förloradt, qvarstod dock Svenska hären lika fruktansvärd som förr; kunde den blott draga sig undan till Polen, skulle den snart ånyo uptaga striden.
Men den anlände till Dnieper, fienden trängde på, inga pontoner funnos, och i brist häraf måste nu verldens tappraste krigare sträcka vapen, för att sedan förgås i Siberiens ödemarker.
På ungefär samma sätt gick det ett sekel sednare, då den Pinska hären förföljdes af en starkare fiende.
Ploden kunde ej öfvergås och vid Olkjocki måste då den konvention afslutas, hvarigenom landet utrymdes.
Den ena gången kostade oss således bristen på dylik materiel herraväldet i Norden, andra gången V3 af vårt land, och ändå synes man icke vilja erkänna behofvet deraf.
Utan den kunna vi, segrande, icke förfölja; slagna, icke undkomma.
Man talar om Svenskens skicklighet att handtera yxan, och säger att vi uti den indeldta soldaten har den bästa sappörtruppen; jag frågar då: hade vi icke indeldta soldater både vid Pultava och Olkjocki?
Likaså 1813, och dock var Carl Johans första åtgärd att bilda en sådan kår särskildt för Tyska fälttåget.
Afven med den största skicklighet fordras väl också öfning för att lära något så svårt som det arbete, som tillhör sappörtrupper; att inlära detta under fiendens eld blir dyrare än allt annat, ty det kostar blod och detta blod kommer att ropa högt öfver dem, som nu af falsk besparingslusta motsätta sig en utgift af några lumpna tusende rdr.
Ju mera krigskonsten utvecklas, ju mera fälttågen utföras på dagar i st. f. åratal, desto större är behofvet af sappörer.
Andra länder hafva äfven så förökat dessas antal, att man måste gå ned ända till det mäktiga hertigdömet Nassau, för att finna ett land, som har dem fåtaligare än vi.
Detta land har nemi. 68 man.
Som Svensk skämmes man ordentligen att i utlandet redogöra för tillståndet med våra genietrupper.
Också har Hr Lallerstedt i sin bok »La Scandinavie, ses craintes et ses éspérances» tillåtit sig det förlåtliga afsteget från sanningen att upgifva våra sappörer till 300 man; härigenom komma vi i jemnbredd med Portugal, i sanning icke för mycket.
Jag är också öfvertygad, att den illustre författaren nu som bäst är i BorgareStSudet sysselsatt att förorda K.
M:s Propos., detta så mycket helldre, som K.
M. icke ens begärt så mycket, som Hr Lallerstedt redan upgifvit oss ega.
Jag förenar mig med de båda sista talarne i anhållan om bifall till K. M:s Propos.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. å bifall till Utsk:ts hemställan, men besvarades med nej, hvarefter gjordes propos. på afslag derå och bifall till K.
M:s framställning i afs:de å upsättning af ett nytt sappörkompani; och blef denna sednare propos. med ja besvarad.
Den 11 Ap ril e. m 91 17:de punkten, Furagering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hastar.
Utsk:ts tillstyrkan bifölls.
18:de punkten, mathållning för manskapet vid GarnisonsKeg:tena.
Garnisons-regementerna utspisas på helt annat sått ån arméeu i allmänhet, och det sätt, som nu begagnas, har så småningom utvecklat sig; skilnaden är ganska betydlig mot hvad förr egde rum.
I början af detta sekel var det icke tillerkändt karlen mera än en skilling b:ko om dagen, och dermed fick han draga sig fram bäst han kunde.
Följden deraf blef också, att manskapet förföll och ofta gjorde sig skyldigt till förseelser, som gåfvo regementerna ett visst vanrykte.
Sednare höjdes visserligen detta gages något, ända till 6 sk. b:ko om dagen för dem som voro i tjenstgöring, och med dessa 6 sk. fick karlen hushålla som han ville.
De användes dä vanligen till bränvin, som kostade mindre än mat, och de sökte genom supandet döfva begäret efter föda.
Vid början af 1820-talet blef, med anledning af detta förhållande, regementernas befäl allvarligt betiinkt på att ordna denna sak på något annat sätt.
Då upstodo de s. k. matinrättningarna; manskapet aflemnade en viss d,el af sina 6 sk. för upköp af proviant, och fick i utbyte en sund och god måltid.
Men detta enda mål om dagen var icke för soldaterne tillräckligt, och de måste på annat håll söka hvad de ytterligare af mat behöfde. hvilket hade en ganska menlig inverkan för deras tjenstgöring.
Den ringa summa, Kronan dagligen bestod, ökades visserl. något genom användande af några smärre öfverskottstillgångar, som stodo till K.
M:s disposition; men äfven detta tillskott förslog icke.
De 0 sk. b:ko tilldelades meni. icke mera än 47 man pr kompani, då deremot vanl. ett större antal måste dagligen utspisas.
Man kunde nemi. icke förhindra en karl, som icke hade något annat ställe att tillbringa permissionstiden på, att anmäla sig till tjenstgöring.
K. M:t var också betänkt på att skaffa manskapet en bättre och lämpligare föda, och följden häraf blef, att R.
St:r beviljade att anslag af 15,000 rdr årligen, som gafs med förbehåll, att samtliga garnisonstrupper skulle förses med spisning.
Den betydligt ökade kostnad, som häraf upstod, isynnerhet som alla garnisonstrupper i hela riket borde komma i åtnjutande af samma förmån, gjorde det för K.
M:t nödigt att vid förra Riksdagen för detta ändamål begära medel under form af förslagsanslag, då man omöjl. kunde beräkna det belopp, som komme att härtill erfordras, emedan antalet af dem, som äro i tjenstgöring, ganska mycket varierar.
Utsk:t har vid behandlingen af denna fråga anfört, att man vid upgörande af Statsregleringen bör sätta alla summor bestämda, så att de icke må kunna öfverskridas, och detta är alldeles riktigt, då utgifterna kunna på förhand till sitt belopp beräknas; men så är här icke förhållandet, hvilket äfven synes deraf, att år 1858 upgick utspisningskostnadeu till 244,879 rdr 12 öre, då den deremot under det följande året betydligt sjunkit under 32 l)eii 11 A pril o. m. detta belopp.
Då man dessutom finner, att Utskit erkänner nödvändigheten att höja förslagsanslaget för kavalleriets hästars utfodring, af det skäl, att priserna äro föränderliga, så förefaller det i sanning ganska oväntadt att, då man vänderom bladet i Betänkit, finna det Utskit nu frångått denna princip, då frågan är om manskapets utspisning, ehuru de derför nödvändiga artiklar säkert äro lika varierande i pris, som de för det förra ändamålet erforderliga.
Kanske hyser man den förmodan att, i händelse det blefve förslagsanslag, K.
Mit skulle kunna i tjenstgöring inkalla någon del af indelta arméen och underhålla den med dessa medel; men sådant låter sig visst icke göra. ty de indelta trupperna äro icke garuisonsregementen och hafva icke några matinrättningar.
Utskit synes hafva tagit i betraktande endast den summa, KrigsCollegiutn upgifvit för 18ö9, nemi. 190,001) rdr, men lemnat ur sigte att den för 1858 upgick till 244,879 rdr 12 öre.
Det säges visserl. att K.
Mit. kan vara oförhindrad att af andra medel fylla den brist, som möjligen kan upstå; men, om kostnaden skulle upgå till samma belopp sorn 1858, af hvilka medel skall K.
Mit kunna fylla en brist af 45,000 rdr?
Härtill kommer, att B.
Stir vid förra Biksdagen afslogo K.
M:s begäran om en ersättningssumma af 150,000 rdr för dessa matinrättningars underhåll, hvarföre man måst söka så småningom albetala denna skuld, och hvilket ännu fortfar; gifves nu äfven ett otillräckligt anslag, så vet jag icke huru man skall kunna reda sig.
Då den matportion, som är manskapet tillerkänd, är af R.
Stir gillad; då för öfrigt redovisningen af dessa medel granskas af de embetsmyndigheter, som hafva med sådant att göra; och då således alla möjliga kontroller öfver anslagets användande för det dermed afsedda ändamål finnas, — synes det mig förvånande, atl. man kan hafva ens tvekat om att bibehålla detta anslag vid dess form af förslagsanslag.
Jag vågar derföre anhålla om propos. derpå, att de af Utskit tillstyrkta 200,000 rdr måtte utgå såsom förslagsanslag.
Hr Bildt, Didrik Gillis: Då R. o. Ad. för knappt 2 minuter sedan biföll hvad StatsUtskit i 17:de punkten föreslagit, att anslaget för kavalleriets hästars furagering må utgå såsom förslagsanslag, derföre att priserna äro fluktuerande, och jag på f. m. yrkade, att anslagen för vapenöfningarna äfven skulle få samma form, hvilket också blef R. o. Adis beslut, skall det måhända synas inkonseqvent, att, jag nu uptriider till försvar för StatsUtskits hemställan i denna punkt.
Men jag uttrycker dervid en af B.
Stir i allmänhet antagen grundsats, nemi. att undvika förslagsanslag, såvidt möjligt är.
Sådant låter sig naturligen icke göra, när den brist, som genom de tillfälliga prisförändringarna kan upstå, blir så stor, att Styrelsen icke kan med andra tillgångar betäcka densamma, men i annat fall bör ingen svårighet möta att följa den af R.
St.-r så ofta uttryckta önskan om förslagsanslagens borttagande.
Då nu Utskit höjt detta anslag från 175,000 till 200,000, till hvilken sednare summa kostnaden för sisth år icke upgick, och då den åberopade högre summan under 1858 var förorsakad af de De il 11 A pril e. m. exceptionella förhållanden, sorn så ofantligt höjde priserna under 1855—58. så tror jag att den af Utskit nu föreslagna summa skall blifva fullt tillräcklig.
Detta anslag skiljer sig också från det vid föregående punkt beviljade i så måtto, att det år ett nytt anslag, ty det var först vid 1853 — 54 årens Riksdag, som R.
St:r beviljade ett anslag af 15.000 rdr till matportionernas förbättring för de värfvade trupperna.
St:r föreställde sig väl icke då, att detta belopp skulle så snart och i så betydlig mån ökas.
Vid förra Riksdagen beviljades emedlertid 175,000 rdr såsom förslagsanslag, efter votering i förstärkt StatsUtsk;t; men vid den innevide har jag ansett det vara rättast att med förhöjning af sjelfva summan borttaga naturen af förslagsanslag, och hoppas jag derföre att StatsUtsk:ts framställning i denna punkt måtte oförändrad bifallas.
Hr von Ehrenheim, Per Jakob: Jag kan icke undgå att, i likhet med hvad Hr Björnstjerna redan gjort, fästa upmärksamhefen ytterligare på den inkonseqvens, hvartill Utsk:t gjort sig skyldigt genom att icke föreslå detta anslags utgående som förslagsanslag, då deremot sådant blifvit iakttaget vid den föregående punkten, hvaraf man oekså lätteligen kunde föranledas sluta, att Utsk:t hyste större omsorg för kavalleriets hästar än för garnisonstrupperna.
Att de artiklar, som äro nödvändiga för matinrättningarnas underhåll, fluktuera i pris, veta vi alla ganska väl, och det bästa beviset deriör är, att för de tvenne år, som här redovisas, har kostnaden varit så olika, att skilnaden upgår till närmare 60,000 rdr.
Att hänvisa K.
M:t till besparingar å andra anslag, tor att.dermed fylla den brist, som kan upstå. torde oekså vara långt mindre lämpligt än att bevilja ett förslagsanslag, hvilken form aldrig kan undvikas, då det gäller föremål, för hvilka kostnaden icke kan på förhand beräknas.
Jag får derföre h. o. h. instämma i den hemställan, Hr Björnstjerna gjort.
Hr Montgomery, Robert Nils Germ.:
Bildt anfört om det ändamålsenliga i att undvika förslagsanslag, får jag tilläga, att det ingalunda är meningen att inskränka manskapets matportioner; utan man har med ledning af KrigsOollegii upgifter funnit, att den här tillstyrkta summan bör i vanliga fall förslå, och skulle, till följd af särskilda förhållanden, brist upstå, kan densamma fyllas af extra medel.
Då man undrat, hvilka medel K.
M:t skulle kunna för sådant ändamål använda, får jag hänvisa till tabellen, som uptager en post af icke mindre än 60,000 rdr under rubrik »extra utgifter», som torde vara till betäckande af den möjligen upkommande bristen att disponera.
Ofvertygad att således ingen orätt sker och att ingen olägenhet för Styrelsen upkommer genom summans fixerande till 200,000 rdr, anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan.
Enligt hvad mig är bekant, hafva redan Preste-St:t och Bonde-St:t bifallit denna punkt i Utsk:ts Bet:de, och att äfven BorgareSt:t kommer att vidtaga 94 Den 11 April e. m. samma åtgärd, är så mycket troligare, som ingen medlem af detta Stånd inom Utsk:t reserverat sig deremot.
Jag tror således att bifall till denna hemställan redan kan anses som R.
St:rs beslut, och det tjenar derföre icke mycket till att söka åstadkomma en ändring.
Alströmer, Carl Jonas Oscar: StatsUtsbts afsigt att, som man säger, rätta munnen efter matsäcken, är visserligen högst lofvärd, men Hr Bildt, som här försvarat densamma, har sjelf medgifvit, att kostnaden för 1858 högst betydligt öfversteg det nu tillstyrkta beloppet, och jag frågar den värde talaren, hvad garanti han har för att icke under de följande åren priserna blifva lika höga som de voro då, i hvilket fall K.
M:t väl bör hafva medel att bestrida en så oundgänglig utgift.
Jag anhåller att beloppet måtte lemnäs som förslagsanslag.
Det har ingalunda varit StatsUtskds afsigt, att soldaterna skulle bli tvungna att rätta munnen efter matsäcken; tvärtom utgår Utsk:t från den förutsättning, att matportionerne skulle oförändrade utgå elter stat, och, om någon brist upstar, så får den fyllas af besparingarne å andra anslag.
— Jag medgifver, att det i allmänhet icke är ratt alt anvisa på besparingar, enär man egentligen borde kunna antaga, att sådana aldrig upstå ; men det är ändock ett faktum, att dylika finnas, och då man således kan, tror jag det vara en skyldighet att undvika förslagsanslag, helst som K. St:r vid förra Riksdagen ökade summan med 25,000 Rdr utöfver hvad K. M:t begärt, samt vid den innev:de med ytterligare 25,000, hvarjemte vi böra besinna, att här är föreslaget 10,000 rdr mera än hvad som behöfdes under det nyss tilländalupna året, samt att -detta anslag är att betrakta sorn ett nytt.
Det är också icke att antaga, det priserna på matvaror skola komma att betydligt stiga under de närmast följande åren, och skulle något sådant inträffa, lära R.
St:r icke undandraga sig att sedermera fylla bristen.
Jag fortfar i anhållan om bifall.
Jag är upkallad af Hr Bildts yttrande, att detta är ett nytt anslag.
Det är tvärtom redan vid sistlidne Riksdag upfördt som förslagsanslag, och således fordrar äjven konseqvensen att också nu gifva det samma form.
Åkerhjelm har sagt det vara likgiltigt hvad beslut R. o.
Ad. i denna fråga fattar, enär den redan vore att anse som afgjord genom 3 Stånds beslut; men detta skäl gällde i andra frågor icke på f. in., och jag hoppas det ej heller må gälla nu på e. m.
Man har mycket ifrigt framhållit, att Ut.sk: att sådant var alldeles oundgängligt, då Utsk:t icke upförde detsamma som förslagsanslag.
Härvid är dock att märka, det Utsk:t, vid bestämmande af summan, hållit sig mycket närmare det mindre belopp, som utgick 1858, än det högre, hvartill kostnaden steg
Den 11 April e. m. 9ft (3et följande året, i stället för att åtminstone taga ett medium af de båda summorna.
Då för öfrigt Statsregleringen upgöres för 3 år, kan man naturligtvis icke beräkna de belopp, som blifva erforderliga, ens med någon grad af sannolikhet.