Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag åter påstår, att Rikets Ständer icke vid något enda tillfälle försökt att åstadkomma någon Grundlagsstridig eller egenmäglig tolkning af Grundlagen, då deremot Styrelsen alltid sökt betaga Svenska Folket språkbrukets rätta förstånd, för tillgodonjutande af sina Grundlagliga rättigheter.
Det bär blifvit yttradt, 47® Den 28 November f. m. att man borde vända sig med anklagelserna till ConstitutionsUtskottet; men jag hemställer, om detta är värdt att vidtaga, då jag frågar, om några anklagelser någonsin blifvit gillade eller godkände af detta Utskott.
Det liar, som ett bevis att de menlösa tiderna äfven från vår sida försvunnit, blifvit yttradt, att denna menlöshet öfvergått till granna ord och läror, hvartill mönstren skola vara införskrifne; men jag hemställer om, när man ser, huru andra Länder tillkämpat sig ombyte af Ministérer, hvilka icke uppfylt Folkets fordringar, det icke är för mycket begärt, att de utländska mönstren , för Folkrättigheternas försvar, icke borde haft någon verkan, äfven på oss, och jag vågar äfven härtill hysa den mening, att äfven många Styrelsegrundsattser inom vår Ministére kunna vara lika införskrifna till och med hemtade från samma ställen, fastän utur olika källor, ty att de icke äro af ålder inhemska i Sverige, vågar jag påstå.
Jag har här hört förebråelser om de missbilliganden jag yttrat mig hysa om Styrelsens System på det hela; man har tillagt mig blindhet för den ringaste förtjenst hos Styrelsen, och jag medger gerna, att jag icke funnit många tillfällen att höja min röst, som loftalare; man har vädjat till den stora massan, och till dess, emot mina, stridiga tänkesätt.
Jag vill då nyttja samma utväg, och vänder mig till samma Domstol.
Det torde Den 28 November f. m. 479 likväl vara svårt att Levisa motsaltsen på detta ruin, med dea inskränkning, som här synes åsyftas uti rättigheten, att yttra sig öfver Styrelsens åtgärder.
Man har förebrått mig att jag söker väcka oro i sinnena.
Detta är en vanlig beskyllning, sorn jag emottager, utan alt tro mig behöfva ingå uti någon vederläggning.
Jag hade trott Ridderskapet och Adeln böra billiga, om jag råkat yttra någon värma, då jag sökt strida mot ett steg till inkräktning på den lagstiftande magtens rättigheter; men J måsten, mine Herrar, såsom Domare, kunna försätta Eder uti den handlande individens ställning, för att kunna dämma rätt, och den som känner sig mägtig, att vid detta tillfälle intaga en sådan plats, skall snart finna, huru 1809 års verklige
Män, eller sådane, som, närdetgällt, visat känsla för Fäderneslandets räddning, icke utan bestörtning kunnat se godtyckets återinträdande på scenen under den ministeriella skepnaden.
Händelsernas sammanlänkning i detta, som i andra fall, utgör ett föremål för tänkarens sysselsättning; och för dem, som vetat sig hafva gagnats till häfstänger, för uppsättandet af 1809 års, eller den nya ordningens första Ministere, skall det alltid vara en hjertfrätande känsla, att hafva sett våra friheter ifrån den sidan undergräfvas, allt ifrån 1813, intill dess vi ändteligen genom den nya RiddarhusOrdnings-frågan uppnått den ställ - 48o Den 28 November f. m. ning Svenska Riddarhuset nu inför Nationen och kanske inför hela verlden företer.
Vid ett sådant tillstånd, måste det finnas helt naturligt, om blodet något svallar 1 de få öfverlefvorna af 1809 års verkliga bröst, hvilka måst göra sig till helig lag, till ett bot-och sonings-offer, att utan afseende på följder tala sanningen så, att ljudet måste tränga fram till timonen.
Jag har ofta känt mig djupt bedröfvad, mine Herrar, öfver de Ministeriella grundsattser, hvars verkningar jag dels sett, dels erfarit, allt ifrån 1812, intill det, lindrigast sagt, onyttiga anfallet emot Ridderskapets och Adelns lagstiftnings-rättigheter.
Jag är af den tanka, att tillgifvenhet för den samhällsinrättning, Medborgare sig gifvit, förminskas i den mon förhoppningarne svika, och om man frågar sig, verkningarne af 1812 års revolution, så vet jag ingen säkrare» änden, alt möjligheten derifrån bereddes, att så länge bibehålla en och samma Ministere, under det landet på långt när icke berömmer sig öfver några under tiden vunne stora administrativa fördelar.
Mine Herrar! att räkna från 18r8, så befinna vi oss nu blott vid inträdet af vårt Den 28 November f. m. vårt tredje Lagstiftnings-år, då man i andra Länder, i sådant hänseende redan tillryggalagt det tionde.
Det är för mycket fordradt, att individen, under sådana förhållanden, skall låta hålla sig tillbaka på bildningens bana,, genom inrättningarnes oformlighet.
Jag är af den tanka, att samhällstillståndet förbättras endast genom ett oafbrutet afseende på Folkets bästa.
Ministéren bär åberopat sig på Folkets tillfredsställelse.
Men det är ett svagt bevis för denna ti Ufred tssä 1 leise, om dea endast vitsordas af Styrelsens organer.
Jag är öfvertyga*!, att Vasa-Stammen fästade sig vid samtid och efterverld, endast och allenast genom reformationen; genom bildandet af ett bättre sambälls-skick; genom för den tiden lagbunden frihets införande, i stället för den tidens godtycke.
Jag har allt ifrån min barndom lärt, att vörda och värdera denna i Svensk mening oförgätliga VasaStammens förste Konung, och det är må hända derifrån jag liämtat mine åsigter i anseende till rätta vägen, att befästa Thronen, Jag erkänner, att jag ofta plågas af oro, att se mitt Fädernesland stå stilla, under det andra Samhällen gå framåt; att se det utarmas af brist på systéme i den all1 H. 3i Den a8 No v em lier f. m. manna hushållningen; att se dess förståndskrafter hvilande, af brist på någon verklig drift till upplysningens befrämjande; alt se National-kraften, äfven i moraliskt afseende försvagas, genom en alltför synbar riktning åt lycksökeriet och flärden.
Desse äro de moraliska klagopunkter, i anseende till hvilka jag äfven väntar mig en hänvisning till ConstitutionsUtskottet, der jag likväl äger föga hopp att för dem vinna någon ökad styrka. örn min röst vid detta tillfälle ej uttryckt annat än mina egna känslor, så har den varit af föga eller ingen betydelse, och så vanmägtig, att den knappast förtjent de anfall, som blifvit riktade emot den; men om jag åter bar i någon måtto och i något fall varit ett
Echo j eller gensvar af massans meningar och tänkesätt, så torde de förtjena, att af Ministrarne begrundas.
Jag erkänner att jag i8og gjorde mig belt andra förhoppningar, än resultaten utvecklat, och orsaken, mine Herrar, ligger uti omöjligheten, att tillfredsställa den nya tidens fordringar, medelst den gamla tidens inrättningar och begrepp.
Verlden befinner sig för närvarande uti en strid emellan tvänne grundsattser.
Vår discussion har lemnat mer än ett be - Den a8 November f. in. 483 vis, att Norden kunnat hämta smitta ifrån Södern.
En nästan allmän kamp är för handen, emellan Lagbunden frihet och godtycke.
Ye! öfver de Ministerer, som ej inse hvilkendera sida i moralisk styrka äger öfvervigten.
Ve! öfver de Ministérer, hvilka älska magten blott för magtens skull och för dess egenskap, att tillfredsställa egna lustar; som hvarken äga vilja, förmåga eller kraft, att för Folket göra något; och som i och med detsamma undergräfva Throner, i stället för att befästa dem.
Jag härmed en hänryckande tillfredsställelse hört, att behofvet af förändrad representation redan blifvit uttaladt ifrån flere röster inom detta Hus; och det är med öfvertygelsens hela värma jag sluter mig till deras tal, som tro, att Fäderneslandets hela väl beror derpå; att en duglig Ministere ej förr kan bildas; att nya dynastier säkrast fästas genom nya band.
Jag har blifvit tvingad till denna redogörelse af mina tänkesätt och om det lyckats mig, att tillfredsställa någons öfvertygelse, så är det väl, och jag underkastar mig i öfrigt, hvilket omdöme, som 4»4 Den 28 November f. ni.
Ii äldst.
Jag går nn till en början, att tillfredsställa SlalsMinisterns önskan af en anklagelse, genom framställningen.
Det är anledning till anmärkning mot Konungens Rådgifvare; i synnerhet mot den, som corn» trasignerat den nya RiddarliusOrdningen; hvarå Remiss begäres till ConstitulionsUtskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola.
Hvarjemte Friherre Anckarswärd till Protoeollet aflemnade ett 1'örsegladt Gouvolut.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskaiken förklarade, att den utaf Friherre Anckarswärd anmälde anledning till anmärkning komme, enligt 2g § Riksdagsordningen, att till ConstitutionsUtskottet afgå.
Da jag icke ansett lämpligt, att genom en missbrukad tryckfrihet taga kännedom af yttranden från Riddarhuset, såsom i intet afseende påliteligt uppfattade, har jag icke förr än i dag kunnat inhemta någon verklig kunskap derom; men då denna discussion i anledning af dessa yttranden uppstått, hvartill jag ännu hade hoppats 8 dagars rådrum, för hvad jag deröfver ville anföra, och dervid inträffat, att Friherre Anckarswärd i dag uti sitt svar framkommit ir.ed några theser, som genast fordra ve - Den j8, Noverober f. m. 485 derlägguing, så måste jag nu yttra mig.
Herr Friherren har ansett, att i Sverige den parlamentariska formen bordt komma till den utveckling, att inga öfveiläggningar om yttranden skulle afgifvas vid justeringen»
Den värde Ledamoten har dervid förbisett de former, som äro uti Grundlagen föreskrifne, att
Representanten är skyldig att ansvara efter lag för hvad han bryter emot fö res kr ilna former, och en dis-. cussion derom kan icke förr än vid justeringen uppstå.
Herr Friherren har bland annat yttrat sig om 1809 års verklige
Mäns handlingssätt och förhoppningar.
Det var icke 1809 års verklige
Män, som försökte att Rikets Ständer i förväg påtvinga Svenska folket en Grundlag; men det var 1809 års verklige
Män, som hindrade detta och beredde Rikets Ständer tillfälle att gifva sig sjelfve den Grundlag vi nu äga.
Jag har blott i förbigående velat nämna detta förhållande, som för Friherrens medvetande troligen ej är främmande, dag reserverer min rätt, att få framdeles ännu en gång yttra mig i detta ämne, då den rättigheten icke lärer kunna betagas mig, att, om jag finner Herr
Friherren hafva åsidosatt formerna för yttranderätten, derföre ställa honom till lagligt ansvar.
Hans Excellence Herr Grefve af Watterstedt:
Jag tänkte utbedja mig några ögonblick af Ilöglofl.
Ridderskapels och Adelns 486 D e 11 38 November f. m. tid, för att besvara, med några ord, Friherre Anckarswärds sista yttrande; men då han i det hufvudsakliga gått min önskan till mötes, genom det upp vista AnmärkningsMemorialets öfverlemnande, tror jag allt ytterligare svar för närvarande vara öfverflödigt.
Det är icke uti frågan om RiddarhusOrdningen, icke uti sjelfva hufvudsakeu, jag ämnat yttra mig.
Min öfvertygelse i denna sak hade jag den äran framställa vid den förra discussionen.
Det är endast i anledning af hvad en värd Talare yttrat, angående allmänna opinionen hos Nationen, samt derom att lagstiftningen icke har den gång, den borde hafva, ock att Nationen är utarmad, som jag ber, att få säga några ord.
Hvad först lagstiftningen beträffar, så har jag trott rätta orsaken dertill, att den till Svenska Lagens omarbetning förordnade Committee icke hunnit inom den tid man väntat fullborda sitt verk, böra sökas i sjelfva Committe^ns organisation.
Jag känner icke hvems felet är; men jag tror, att om man utan tidsutdrägt velat hafva en utarbetad och färdig
Lag, hade man icke bordt till Ledamöter sätta sådane Embetsman, som tillika fortfarit uti förvaltningen af sina vanliga Embeten; då hade man bort ditsätta sådana Ledamöter, som varit lediga från annan sysselsättning och icke D e ii 28 November f. ni.
4S7 ensamt utgått från nya juridiska theorier, utan äfven tänkt sig tillbaka uti den gamla Svenska Lagstiftningen, stödd på folkets känsla, vanor och tänkesätt.
Jag anser för en lycka, att dessa nya Lagar icke blifvit oss förelagda till antagande, emedan jag tror, att de förmycket afvikit från de gamla, dem vi under Secler åtlydt, och öfvergått lill nymodiga juridiska principer, mindre öfverensstämmande med Nationens uråldriga begrepp, än med några yngre Juristers utur utländska Böcker hämtade Theorier.
Det bar blifvit sagdt, att Landet genom Ministerens åtgärder är utarmadt.
Jag* uppstiger icke såsom någon Talare för Ministeren; jag tror att den bör och kan försvara sig sjelf; men jag motsäger, att Landet utarmas.
Den, sorn bor på landet, måste medgifva, att om nöd finnes på några ställen, går dock vårt Fädernesland i allmänhet till förkofran och förbättring.
Om vi, sorn förr varit skattdragande tili Ulländningen för nödvändig brödföda, nu till honom kunna sälja Spannemål; om vi, som förr af honom måste köpa Rudimalerien till vårt behof af linne, nu producera lin tilIräckeligt, och derigenom beredt oss ytterligare utvägar till export af Pressnings-Linfrö; om man närmare undersöker förhållandet i våra Bergslager och Skogsbyggder; om man ser huru Allmänheten nu bygger sina hus, och huru den bor, kläder sig och lefver bättre än förr, så 488 Den 18 November f. m. tror jag ieke, att man skall finna bevis på någon utarmning, ehuru enskilta undantag finnas bär, som i alla Länder.
Jag tror icke att Allmänna opinionen, ännu så de~ eideradt förkasta det Svenska representationssättet.
Visserligen finner äfven jag, att det behöfver förbättringar, men jag vågar icke föreslå dem, och jag önskar att de, som förkasta detsamma, ville framlägga något Förslag till ett bättre; men att de likväl må påminna sig,, huru det gått med de föreslagna PappersGonstitutionerne och Representationerae i Spanien, Neapel och Portugall, der sådane blifvit införda, innan Nationens utbildning och upplysning mognat, att emottaga dem.
Der hafva de åstadkommit anarchie och blodsdomstolar, och jag tror derföre, att man icke bör lättsinnigt blottställa Medborgare för den fara, som af förhastadt nyhetsbegär kan uppkomma.
Det är icke den rätta fosterlandskänslan, sora vill egeamägtigt påtruga sina Medborgare inrättningar, dera pluraliteten icke önskar eller begär, ock hvilka derföre snarare kunna ordsaka Samhällsbandets upplösning, än dess belastande..
Friherre Sprengtporten, Jaeob Wil~ helm:
Jag värderar för högt vår fria yttraroderätt, för att kunna likgiltigt se den våda, som den kan vara underkastad, genom sia •I Den 28 Ko v ernber f. m. 489 egen öfverdrift.
Det är ett bruk i andra Representativa samhällen, att man, med det allmänna utropet: till Ordningen j hälsar den, som med ett lagstridigt uttryck sårat Husets känsla.
Jag beklagar, att vi sakna dessa former, och instämmer i den reservation emot ett uttryck af ordet osanning i Friherre Anckarswärds yttrande, som af Herr Lefren blifvit gjord.
Talaren har vid alla tillfällen sjelf yrkat på iakttagandet af Parlamentariska Former.
Jag hemställer således nu till hans egen rättskänsla, om detta uttryck är Parlamentariskt och jag är öfvertygad, alt lian besvarar denna fråga så, som jag önskar.
Cederström har till mig och mitt medvetande ställt en anmaning, som jag alldeles icke förstår.
Jag vet mig år 1809 icke hafva deltagit i något försök, att påtruga Rikets Ständer någon Regeringsform.
Det är visst sannt, att jag kännt personer, som vid sjelfva timman, då det gälde, att utveckla Revolutionen, kännt de obotfärdigas förhinder; men jag vet mig icke hafva med Friherre Cederström , i afseende på någon Regeringsforms påtrugande, delat den minsta åtgärd.
Jag ber, att detta måtte blifva tagit lill Prolocollet.
Hvad Friherre Sprengtporten yttrande vidkommer, så anhåller jag, alt få veta, 4 go Den 28 November f. m. om det ullrycket osannings som jag i milt anförande nyttjat, icke innefattar en sanning.
Kan det bevisas mig, att jag är den, som sagt en osanning, så är jag den förste, sorn skall återtaga det.
Men om jag med ordet osanning uttryckt en sanning, så tror jag, alt vi äro på den punkt, att det är meningarna, som skola bestämma uttrycken, och då detta ord är både det lindrigaste och det korrtaste jag för min öfvertygelses uttalande kunnat nyttja, så kan jag icke ändra något deraf.
Det kan icke vara obekant för flere bland dem, som deltogo i Vestra Armeen, att försök gjordes, alt få en Grundlag af den anlagen; men delta försök misslyckades, emedan man fann, alt det tillhörde Rikets Ständer, och icke Armeen, att stifta Grundlagen.
Herr Anckar sw är d, jdugust:
Äfven jag var vid Vestra Armeen år 1809 deltagande i dess företag och rörelser.
Jag var då så nära den högste Befälbafvaren, nu mera Herr Grefve Adlersparre, att jag tror mig med fullkomligt skäl kunna bestrida Friherre Cederströms yttrande; och att der alldrig var fråga om, att proclamera någon Coustitution, det kan jag heligt och på mitt samvete bedyra.
Hvad för öfrigt denna discussion beträffar, får jag öppet förklara, att jag vid Den 28 November f. m. voteringen den 18 tillhörde minoriteten.
J;ig liar sedan reserverat mig emot majoritetens beslut, enär jag derigenom nödgas lyda en Riddarhusordning, sorn, efter min tanka, är i olaglig form tillkommen.
Jag delar Friherre Anckarswärds tänkesätt i detta fall, och har icke af de sedermera här fällde yttranden blifvit rubbad i min tro, att han har rätt uti hvad han anfört, samt får således helt och hållet förena mig uti allt hvad han yttrat, så väl förra gängen, sorn nu vid justeringen.
Herr af Forsell_, Carl:
Äfven jag var en bland dem, som deltog i Vestra Armeens rörelser, och jag kan sålunda jemväl intyga, att Vestra Armeen och dess Befäl icke kan tilläggas den beskyllning, att någon öfverläggning derstädes uppstått, om att påtruga Rikets Ständer en ny Stats-Författning.
Må det tillåtas mig vördsamt enima Ridderskapet och Adeln, att våra öfverläggningar redan kommit allt för långt på afvägar.
Hvad sjelfva saken beträffar, bör jag yttra, att det är min åsyftning, att vara stark i sak och hofsam i uttryck, och alt jag städse ogillar ett annat förfarande.
Nu är det icke nog, att Ridderskapets och Adelns tid redan blifvit upptagen med dessa justerings-debatter; en Ledamot har dess - l r %2 Den 28 November f. m. utom botat oss, att vi än en gäng skola återfå detta ämne, då han vill yrka lagligt ansvar, för hvad en annan härstädes yttrat.
Det förundrar mig alt höra sådant, från Friherre Cederström; ty, icke aldra än jag är, kaij jag minnas en dag, då lian stod inför Ridderskapet och Adeln i samina ställning, sorn Friherre
Anckarsvärd nu befinner sig.
Det var år 1812, då Friherre Cederström hörde till minoriteten.
Han gjorde då starka invändningar emot olagligheten af det sätt, hvarpå förändringar infördes i TryckfrihetsFörordningen; och han gjorde det i skarpa ordalag.
Då, såsom nu, begagnade man. justerings-dagem, att derföre antasta honom och yrka lagligt ansvar.
Men en af Konungens nuvarande Rådgifvare uppträdde då och tillstyrkte, att frågan måtte nedläggas, och Ridderskapet och Adeln gjorde så.
Har Friherre Cederström förglömt, huru skonsamt
Ståndet då behandlade honom?
Och får juan icke hoppas, att han ville förskona oss från all vidare fortsättning af detta ämne.
Min* net af hvad som vederfarits honom sjelf lefver ännu, icke blott hos mig, utan flere, som voro närvarande på Riddarhuset den 26 Junii och den 3 Julii 1812, och min känsla finnér sig sårad deraf, att det just varit han, som i en lika beskaffad sak nu uppträdt såsom åklagare mot en annan.
Åtskilliga yttrade härtill dölas bifall.
Den 28 November f. m. 49I Hans Ejccellence Herr Grefven och Län dt Marskalken yttrade, det lian ansåg
Discussionen nu mera hafva afvikit från det egentliga ämnet, samt erinrade om nödvändigheten att hålla sig dervid.
Efter den anmaning Herr Grefven och LandtMarsknlken lemnat Ridderskapet och Adeln, vill jag uppskjuta att svara Herr von Hartmansdorlf, tills hans yttrande kommer att justeras.
Jag tror mig då kunna fullständigt göra det.
Jag anhåller blott, att med några ord få förklara, det jag icke appellerar till någon skonsamhet.
Jag är öfvertygad om den rättskänska, som råder hos Ridderskapet och Adeln.
Blott rätt kan komma i fråga, och således är det snarare en ytterlig stränghet, jag för min person påkallar.
Anmältes och emottogs Herr HofCanzleren m. m.
D. von Schulzenheim, hvilken, å Kongl. Majrts
Höga vägnar, aflemnade dels DessNådiga Propositioner till Rikets Ständer: 1:0
Af den 19 dennes, om anslag af medel till NavigationsSkolors inrättande. 2:0
Af samma dag, angående upplåtande af a:ne Tunnland jord på lotten N:o -Den 28 November 1'. m. 8 af Eskilstuna KungsLadugärds ägor, lill inrättande af en ny begrafnings-plats för Eskilstuna Stads- och LandsFörsamlingar. 3:o Af samma dag, angående Curliusafgiftens fortfarande. 4:o
Af samma dag, om rättighet för SparBankerne i Riket, att emot ränta i BankoDisconten insätta en del af deras fond, för att, i nion af behofvet, kunna åter derifrån uttagas och disponeras, m. m. 5:o
Af den 26 dennes, med öfverlemnande af förslag till ny PrestvalsFörordning. 6:0
Af samma dag, om fortfarande Anslag till Ström-rensningar och lättade vatten-communicationers befrämjande. 7:0
Af samma dag, om upphörande af Certe-Partiers chartering för Fartyg, som begagnas till inrikes sjöfart; dels ock Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelser till Rikets Ständer. 1:0
Af den 19 dennes, angående fördelningen af de, genom en med Kejserliga Ryska Regeringen afsiutad liqvidations-convention, influtne medel. 2:0
Af den 26 dennes, angående Myntvärdets upprätthållande.
Sedan Herr HofCanzleren blifvit på vanligt vis ulbeledsagad, tillkännagaf Hans Den 9.8 November f. m.
Excellence Herr Grefven och LandtMarskaiken, att Plenum komme klockan 6 i eftermiddag att fortsättas.
Fortsattes justeringen af PleniProtocollet för den 18 dennes f. m. intill slutet af Grefve Frölichs, David, deruti upptagne munteliga yttrande, i afseende å Riddarhusordningen, efter hvars uppläsning Grefve Frölich anmälte sig, och anförde skrifteligen:
Icke närvarande, då voteringens utgång rörande frågan om RiddarhusOrdningen lillkännagafs, har jag måst afvagta detta tillfälle, för att reservera mig mot det beslut, Ridderskapets och Adelns pluralitet åstadkommit.
Resultatet deraf, rigligt betragtarlt, lärer icke kunna blifva annat, än ett godkännande från Ridderskapets och Adelns sida af följande märkvärdiga förfarande:
Ett, från förutsättningen af Konungens oinskränkta pröfnings- och stadfästelse-rätt, tillkommit Utkast till en ny Riddarhusordning, emaneradt uti en af HofCancelleren contrasignerad Nådig Skrifvelse till LandlMarskalken, men hvaremot Ridderskapet och Adeln protesterat genom ett formligt beslut: detta utkast skickas icke dessmindre borrt lill Tryckeriet; der redigeras Ben 28 No vern ber f. ra. en ny Riddarhusordning, genom hopflickande af nytt och gammalt; med missbrukande af Konungens Höga Namn, sättes framför denna Riddarhusordning, såsom ingress, att den blifvit af Kongl. Maj:t stadfästad på Ridderskapets och Adelns underdåniga anhållan; en promulgations-åtgärd desto mera oformlig, som den coutrasignerande Embetsmannen på detta rum erkänt, att dertill icke finnes någon Original-handling, expedierad med Hans Maj:t Konungens Höga underskrift.
Det, på ett så vidunderligt sätt tillkomna Lagstifnings-fostret, blir af LandtMarskalken gi! lael t och besvuret, från Kongl. Tryckeriet spridt, och slutligen utdeladt.
I sådant skick och på sådant vis får Ridderskapet och Adeln en till dess framtida obrottsliga efterlefnad gällande Lag, närmande sig till naturen af Grundlag!
Jag erkänner icke att denna målning är öfverdrifven.
Den är sann, Mine Herrar! verkligt sann.
Och jag frågar: bar icke här ett RiksStånd, sorn kallas det första, låtit binda sig af något helt annat än Rikets Grundlagar?
Har det icke härigenom på sig erkännt, ett inflytande af magten, som denna, i lika beskaffade fall, icke vågat utöfva på PresteStåndets rätt att fastställa sättet för val af sine Electorer, eller BondeStåndets, att i deras enskilda Polis Stad - Den 28 November f. m. 497 Stadga besluta om främmande Åhörares inträde vid deras öfverläggningar.
Men saken är gjord, den kan ej göras ogjord.
I all annan väg, än den ministeriella ansvarighetens är ingen upprättelse möjlig.
Kastom då öfver taflan en slöja, den vi, för vår egen ära, må önska att våra efterkommande aldrig måtte upplyfta!
Jag är villig dertill; afvändom dock icke för hastigt våra blickar från Motiverne, från de directa orsakerne, som vållat ett sådant beklagligt resultat.
En granskning deraf torde för framtiden bli oss nyttig.
Månne jag misstager mig mycket, om jag säger, att näst böjelsen för cofisiderationer — en qvintessence i det förfinade sällskapslifvet, som dock blir ett gift för lagstiftande och granskningsskyldige