Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mången skulle till och med kunna tro, att ett bland hufvudsakliga skälen till bifallet varit enskilda personers önskan, att draga 6in enskilda under förutgående period till stor del förvärfvade egendom ur spelet och sättet för afgörningen skulle innefatta full anledning att vänta ett helt annat resultat än som åsyftades.
När en gång allmänna viljan af Regering och Ständer mera öfverensstämmande tolkas till bifall af detta förslag , dä först anser jag det vara tid, att uppgöra den liqvid, och uppgöra det nya Conto i Financeafseende, som nu mera sedan Creditsystemets grundvalar halva blifvit skakade, icke i längden kan undvikas.
Jag för min del kan icke instämma i den tanka, som Utskotten i det med detta moment sammanhängande Betänkandet Lit- B. framställdt, att realisationens möjlighet med något skäl kan fästas vid antingen det uppgifna förhållandet af tvåtredjedelar, eller något annat sifferförhållande emellan Bankens företrädesvis så kallade reela fond , och dess skulders belopp.
Silfverutväxlings-åtgärden kan i ett land, hvats alla penningeförhållanden så länge hafva haft en enda medelpunkt, misslyckas och blifva högst vådlig, äfven om den så kallade reela tillgången vore lika flor med Bankens ut gifna sedelstock- Jag vet väl, att den - Den 28 Junii e. rn, 3°9 na paradoxa satts skall nekas af dem, som stå eller vilja stå, endast på synpuncten af Bankutredning j den är icke destomindre ostridig.
Sjelfva siifrets bibehållande sorn mynt i rörelsen beror på creditförhållande i vissa afseenden äfven så väl som pappersmyntet.
Är na-, tionen van att uppgöra sina beräkningar i ett egentligen så kalladt Creditmynt, är det afgjordt erkändt, att sjelfva afståndet medborgarne emellan i ett vidsträckt och mindre folkrikt land gör pappersmyntet alltid användbarare än ett metalliskt, och finnes det således skälig anledning, att förutse ett snart återtagande af Statspapperssysteuict och dervid möjligen öfvergång till ytterlighet genom enskilda interessens inverkan, så leder realisationen, eller kan leda sjelf, till speculationer på en sådan supponerad framtida händelse, och dessa speculationer kunna och måste kunna åstadkomma möjligen, att den åtgärd, som till ett godt ändamål var vidtagen , slutar med att fråndraga landets rörelse allt mynt, emedan pappersmyntet utbytes mot siifvermyntet, och silfvermyntet upphör att äga myntnatur, för att i stället bli en vara , som sjelf är föremål för handcdsspeculationer, och, lika länge dessutom , är en i national-economiskt afseende oproductiv egendom, ty silfret såsom vara, är vid nästan ingen production af vigt användeligt.
Correctiv häremot, så snart misstroende hunnit fästa sig vid realisationsidéens fortfarande burskap inom landet, finnes aldeles icke deruti , att denna idées verkställighet för ögonblicket kan med ziffior bevisas vara möj - Den 28 Junti s. m, Jig5 spcculationerne blifva endast derigenom mera säkra, de kunna så mycket mindre uteblifva, och ju större allmänna förlägenheten blir, ju mer vidsträckta blifva de.
Deremot är det aldeles ingen möjlighet, utan vitsordas tvärtom af många länders erfarenhet, att Banker kunna realisera, äfven med en i proportion mindre metallisk fond, äa Sven* ska Bankens närvarande.
Borgen för möjligheten af en framtida för landet förmonlig rea-J lisation finnes således på långt när icke i det 6uccessiva närmandet till så kalladt bättre förhållande mellan reel fond och sedelstock, den ligger ensamt i upphörandet af den häftiga kamp emellan motsatta finsnciela interessen inom landet, som antingen är verklig , eller som med skäl befaras, och hvaraf man , likaledes med skäl, grundade påtheori och erfarenhet , förutser att följden blir ett ständigt vacklande i idéer.
Det är härvid af ganska liten betydenhet, om, såsom mången yrkat, man i Grundlagen intager bibehållandet af ett vist system, eller fäster stora svårigheter vid frångåendet deraf; crediten fäster sig icke vid ord^ stadganden , och det närvarande fosterlandets Grundlag, lemnar icke åt penninge-juden någon antaglig borgen , ty hans rätta fosterland är hans Cassakista , och det lås , hvartill han sjelf förvarar nyckeln, är den i hans tanka högsta säkerheten.
Det enda sättet att minska striden emellan partier, eller der man tror, att en sådan bela - Dm s§ Junti e. m. fxf ras; speculationerna på dess utgång, ligger i afväpnandet af dessa verkliga eller möjliga antagonister, derigenom, att sannolikheten för dem minskas, att kunna vinna något betydligt med lätthet, eller genom begagnandet af en momental seger.
En sådan proba bi iitets beräkning gäller nemligen äfven från myntspeculantens synpunkt, ty Köpmannen tilltror och måste tilltro, det enskildta interesset allt, och således äfven den klokheten, att icke utsträcka sin verksamhet åt andra håll, än der vinsten är probabel.
Jag tror således för min del, till exempel, att långt ifrån det möjligheten att återbringa det förhållande, till hvars försäkrande inom landet Bankens inrättning var afeedd , 6kulle påskyndas genom hvarje åtgärd, som gör Bankens tillgångar, utöfver den så kallade reel», lättare disponibla, som man säger; vore tvärom det rätta medlet, att fästa dem så mycket möjligt är, på det att en allvarlig vilja, att utföra det som angifves, må vara för allom synbar, och lättheten minskas , att efter ögonblickets ingifvelse i en framtid ändra system.
Detta är efter min åsigt den egenteligen enda myntbestämningen , när ajla de förhållanden, som med penningeverket äga sammanhang, äro så innerligt sammanflätade med en sådan mängd menniskors serskilta interessen , att rubbningsprojectets genomdrifvande kan anses vara en orimlig förhoppning.
Det är i det afseendet, jag finner Utskottens myntbestämningsförslag, att i ett RiksdagsBeslut fixera ett silfver växlings agio, och att köpa \jtei 312 Den 28 Junii e, m, räcfeeliga, när man vid samma Riksdag vidtaa ger åtgärder till Bancotillgångarnes större disponibilitet , till rörelsecapitalets indragning, med flere detailler, och så snart man derigenom lemnar rum för den förmodan, att dolda planer äro vid beslutens tagande verksamma, sådana man hittills med skäl trott sig se, om också kanske ingen plan rätteligen varit, emedan resultaterne, efter hvilken allmänheten måste döma, varit de samma, som om dessa planer funnits 2\dra Momentet innefattar förslag om årligt silfverköp af en del af Bankens behållna årliga vinster, och 3:dje Momentet, om illimiterad silfverinväxling genom utvidgande af Bankens sedelrörelse , äfven utöfver det belopp, hvarföre Banken enligt 2:dra Momentet skall köpa silfver.
Betänkandet Bilagan Lit.
B. upplyser, att Utskotten anse 266,666-|:dels R:dr Banco vara det minsta, som af Bankens inkom~ Jler årligen bör användas- Utskotten hafva således både föreslagit att köpa silfver för en del af Capitaiintraderne, och för endelafräntorne, tillsammans minst 266,666|tdels R:dr.
Serskildt är i Betänkandet Lit.
D. föreslagit , att använda en ingående Capitalintrad från StatsVerket af 150,000
R;dr ärligen till silfverköp efter samma grunder som för Bankens silfverköp af d^-ss vinstmedel bestämmes.
Det synes tydligt, att om således alla Utskottens beslut bifallas nu, är summan för silfverköpet fastställd till 150,000 af capitalintrad och minst r j 6,666|;delar af räntemede! eller vinster- För Den 28 Juni i e. m. 513 växlingen är enligt Bilagan Lif. A. ett agio faststä 1 dt.
Jag anhålkr att öfver dessa ämnen få yttra mig i ett sammanhang, efter som de verkligen äga ett ganska intimt sins emellan.
Ändamålet, hvarföre Banken köper silfver, och bör köpa det, måste, efter min tanka, likasom vid all åtgärd af en RiksBank , åtminstone innan något egentligen definitift beslut om fullständig in- och utväxling tages , vara näriogarnes trefnad och nationens bibehållande vid financiel välmåga; en ensidig Bancoförkofran kan möjligen aflägsna tidepunkten mer , än den ens kan anses närma den.
Så snart derföre
Bankens ställning redan är sådan att äfven med afdrag af alla de fonder, hvars afskrifning framdeles kan komma i fråga , emedan de icke innefatta någon verkelig tillgång, ett betydligt öfverskott ändå finnes, ser jag tor min del icke något skäl, att använda någon del af Bankens behållna vinster till silfverköp; den ställning, som deraf skulle uppkomma till slut , vore att Banken , under sin jernbrefsperiod , hann samla så stor tillgång, att, då dess skulder ers gång inbstalas, den hade alla sina fordringar bos enskildta öfver, och detta öfverskott bletve sjelf ett betydligt ondt, såsom det för ett land alltid kan anses vara, när en större del af den verkliga egendomen rätteligen är utan ägare och således länder till ingens båtnad- Olägenheten af ständigt växande Cassör, har vid denna Riksdag blifvit anmärkt och bevisad, och jag tror på grund af 014 Ben a 8 Juni i e, m, dessa bevis, att det vöre bättre, att till det föreslagna silfverköpet för någon del af Bankens intrader , endast använda medel som af capitaler inflyta.
Ordsaken, hvarföre den ofvannämnde dubbla meihoden att inskaffa Silfver i Bankens hvalf nu kan och bör antagas, synes mig hufvudsakeligen vsra den, att tillfälle för silfvers förvandlande till Svenskt mynt, icke må felas, äfven när conjuncturen sjelf inställer den egentliga Silfverinvexlingen, hvilken såsom illimiterad till sitt belopp, i det stället måste begränsas genom en viss bestämd siffra af agio.
Silfvervinst är, så länge Silfvermynt är det, hvaruti verldshandelns strskilta kuster afsluta sina transactioner, det egentliga fenomenet af ett Lands vinster på utlänningen; kan således den omnämnde Silfverafsättningen tryta, så kan man med skäl säga, att landets egna näringar, alla tillsammanstagne, drifvas utan ändamål, och att, oagtadt många enekildta kunna hvar för sig förkofra sig, det hela likväl alltid skall vara stillastående, och således vid första åverkan af en menlig conjunciur vara i aftagande.
Bankens Silfverinsamling är således att anse som en slags Sparbanksinrättning för Nationen; då conjuncturen medför det agio, som för realisationsperioden tillärnas, är således med skäl silfverväxlingen obegränsad till belopp; i motsatt fall bibehålles dsn, på det att äfven då, utvägen, attconsumera det man kunde använda till capital-:
Den 38 Jiuiii e. m.' förkofran, Icke må blifva för Rikets alla medborgare tillsammans den enda.
Om således vid denna serskilt» anstalt, som genom benämningen silfverköp skiljes från den egentliga silfverinvexiingen, beloppet af det, som ovilkorligen årligen skall köpas, fastställes högre, än hvartill man med skäl kan anse, att landets årliga vinst alltid minst uppgår, åstadkommer blott en onaturlig silfverhandel, som likasom allt onaturligt straffar sig sjelf och hvars följder på coursen snart skola göra den ihogkommen af dem, som nu icke påminna sig hvad den medför eller kan medföra.
För min del tror jag, att 150,000 R,dr Banco är det högsta, hvartill i landets närvarande ställning, vinsterne på utlänningen kunna säkert förmodas uppgå, så framt ej in^ dragningssystémet äfven vid denna Riksdag följes: ty då skall man snart hinna hanhända den tid, då Rikets hela sammanlagde rörelse aflöper utan förkofran, eller i de mästa åren med förlust, till dess, genom en ny brytning och rubbning, ett annat förhållande törberedes.
Helt annorlunda kunde man fortgå till det ändamål som åsyftas, om önskan att förkofra Banken kunde få vara den enda, eller i något afseende annat än underordnad.
Men då vöre åter insamlandet af 100,000 å 200,000
R;dr årligen mycket för litet, emedan hoppet om en Financeställning icke det minsta verkar på crediten, då perioden för förändringen är hela 4 mansåldrar aflägsen. ji6 Den 2J Junii e, m.
I sammanhang med dessa silfverinsamlingsanstallter är föreslagit, ehuru icke inom Utskottet bifallit, att tillåta insättaren af silfver enligt det fastställda agiot, att sjelf eller genom ombud återtaga lika etort belopp emot Bancotransportsedlar af motsvarande värde.
Detta Förslag, kanske det mäst genialiska af alla under denna Riksdag framstäldta myntbegiämningsplaner, synes vid första påseendet hvila på mycket goda grunder.
Man anför, att sjelfva önskan att försäkra sina capitaler skulle bringa en högst obetydlig mängd capitalister, att begagna denna utväg, att således derigenom, och endast derigenom, man kunde anse sig säker, att något silfver kom in i Banken, och att det befarade allmänna uppsägandet af Capitaler skulle kunna undgås genom successivt användande af ett högst litet Capital, som flera gånger och så länge sorn silfver fanns att köpa, successivt omsattes från metall till sedlar och tvertom, och på sådant sätt försäkrade ett mångdubbelt större belopp.
Man har härvid icke märkt, att just denna succsessiva åtgärd ensamt af Stockholms Stads ständige invånare kan begagnas, och att,då misstroendet till ett icke genomsilfverinsättningsattest försäkradt Capital, nödvändigt snart skulle utsträckas till Rikets öfriga invånare, så snart de fingo höra talas om ett annat sätt, att hafva capitaler placerade, som hettes vara förmonligare, nödvändigt förr eller sednare dessa silfverinsättningsattester skulle bli en egen art af transportabel egendom, mycket efterfrågad af alla gäldenärer inom provincerna, för att der - Den 28 Junit e. m. 317 igenom tysta ropet om promptbetalning å sina fordringsägares sida Hela silfverinvexlingsanstalten skulle härigenom äfven i de onaturligaste missförhållanden kunna fortfara, utan att innefatta sitt eget conrectiv, och hela landets alla psnningeafhandlingar skulle blifva beroende af, eller sättas i sammanhang med steg, företagna inom Stockholm.
Sjelfva Hufvudstadens Capitaler skulle härigenom, till icke ringa mehn för dess egentliga näringar, dragas in i en af inga naturliga förhållanden påkallad handelsgren med silfver, och till en speculation på myntsorter, som, då den onaturligt griper ikring sig, är lika farlig för landet, som den kan vara riktande för den enskilda.
Jag kan vid detta tillfälle icke afhålla mig, att påminna de Herrar och män, hvilka, likasom jag, bevistade förra Riksdagen, om det öde ett financielt förslag då fick, som Herr Grefve von Schverin väckte, och som af mig sedan utvecklades under namn af Förslag till CreditCassor i provincerne.
HypotheksSysiemet förkastades då , utan att man ens ansåg mödan värdt, att söka förbättra det visserligen bristfälligt uppgifna reglementariska ; vid detta Riksmöte har samma system redan haft flera, ehuru ännu ej nog många, försvarare.
Men ibland skälen, hvarpå detta Förslag förkastades, var äfven, att det skulle vara dermed åsyftadt en tillökning af RörelseCapitalet hastigt med en tredjedel af hela landets fastigheters värde, som beräknades till 5i8 Den 28 Junii e. m, 75 millioner R:dr Banco, om jag mins rätt.
Då, en; ligt tryckta uppgifter, i Sverige nu finnes inteck-i nade lån till icke mindre belopp, än 56,567,000 R:dr, torde jag för min del iå hemställa nu, hvad belopp samma Rörelse-Capital skulle få, om för hvar och en af dessa inteckningar gäldenärerne skulle anmanas, att hastigt försäkra Capitalerne för sina borgenärer genom den silfverinsättning som blifvit föreslagen, hvilken anmaning skulle fortgå allt ifrigare och ifrigare till dess fullkomlig omöjlighet genom orimligen uppjagade silfverpris ändteligen sätter någon gräns för silfveriDsättningarne, men ej för pretentionerna och misstroendet fullkomlig omöjlighet genom orimligen uppjagade Silfverpris, ändteligen sätta någon gräns.
Om också aldrig sä successivt, skulle ingen summa hel och hållen kunna försäkras, 1 utan att lika stort belopp silfver alla gånger ne tillsammanstaget, vore anskaffadt, och lika stort belopp så kallade nya sedlar utkomne i landets penningerörelse, utan att vara påkallade af någon productiv näring, som genast uppfattade dem.
Dock jag vill icke längre uppehålla mig vid detta Förslag, då det af Utskotten är afstyrkh jag har emedlertid för min räkning velat hafva infört i Protocollet; att efter min tanka Stockholms Stads invånare skulle komma, eller kunna komma genom nämnde Förf slags antagande, i densamma ställning till det öfriga af Sverige, i hvilken man länge påstådt Judarne vara till hela den näringsidkande
Den 23 Junii e, m. verlden; och att just derföre man aldrig skulle kunna lita pä det således insatte silfrets qvarblifvande i Bankens hvalf, emedan alla de, som genom dessa anstalter hunnit samla en betydlig förmögenhet, likasom alla de, som på penningevingel riktat sig, skulle af litet eller intet band vara fästade vid sina fattigare fäders land, utan, så snart Riksdagskallelsen eller något annat, bragte dem att befara förändringar i landets financiela ställning, skynda sig med den här förvärfvade rikedom till andra länder, för att draga nytta af andra lagstiftares misstag; att vidare de som egenteligen eller med största lätthet kunde på ofvannämnde vis vara landtboernes mäklare istockholm, under det successiva silfverköpet, icke ens behöfde vara personer med egen egendom utan ContoirsBokhållare, CassaFörvaltare med flera sådane, hvilka alla så längessilfver fanns att köpa, kunde lika lätt, utan risque och till och med klanderslöst, vinna på de sedlar, som de nu så ofta i sitt namn på Bancotransport. räkningen insätta; och sluteligen att denna anstallt icke skulle corrigera sig sjelf förr, än 6ilfverpriset genom häftig efterfrågan, blifvit alldeles orimligen uppstegradt, då Jikväl med detsamma hela den till utmärkande af 1823 års
Riksdag föreslagne myntbestämniogsåtgär - den, voro gjord alldeles Om intet.
4;de Momentet.
Af de här föreslagne alternativer, tillstyrker jag för min del antagandet af det första.
Åtgärden af myntbestämningen utan full eilfverväxling, är väl i sig 520
Ben 28 Junii e. m. , \ sjelf en ganska obetydlig åtgärd, men den innefattar åtminstone något mer, i händelse detta alternativ , ån i händelse det andra, antages, hvilket sednare icke ens gör pretention på namnet myntbestämning.
Då dessutom, efter hvad jag tror, ändamålet med alla Financeåtgärder, sådana som de nu föreslagna; endast kan vara, att minska hettan af den kamp, sorn nu i flera år pågått, dels emellan olika interressen, dels med nästan samma resultat emellan olika åsigter; och detta ändamål, så snart man ej kan göra en egentlig realisation, endast kan vinnas i den mohn, som sannolikheten minskas för begge partierne att kunna vinna något genom stridens fortsättande; är det i sanning afstorvigt, att man fixerar någor, örn'ock i det hela förhållandet kunde påstås vara, att man blott tror sig fixera.
Jag skulle likväl på det ifrigaste afstyrka att bestämning, så väl vidt ro som 128 skill ingars agio, om jag ej i sanning ansåg sorn högst sannolikt, att Svenska Ständerne kunna och skola uppfylla den nu till åtagande föreslagna nya förbindelsen, att liqvidera Bankens sedlar efter 128 skillingars agio.
Bankens nu offentlig gjorda ställning, och öfverskottets oberoende af hvarje osäker fordran, så snart man tager detta förhållande till grund för Silfverfondens beräkning till värde, lemnar till detta hopp full anledning; utan sådan anledning vore första alternativets antagande högst olämpligt, emedan ju flere gånger Den 20 Junti e. m. 3'Å gånger Statens representanter utgifva löften; sorn sedan til! någon del lemnäs öuppfylldå; ju mer bryter
Stäten emöt sin eger. övilkorli-, ga skyldighet emot medbcrgarne.
Härvid åberopar jag likväl, hvad jag förut har till Protocollet förklarat: att det är häringarhés och landels förkofran, icke Bankens ensidiga, som ensamt kan göra verkställbar den lofvade 1 iqviden, så väl i händelse 120, sorn i händelse 128 skiilingars agio anä tages; emedan ett alldeles serskildt förhållande inträffar vid utredningen af en gäldenärs affairer, då samma gäldenär redan har ett till tiden obegränsadt jernbref, och dess interessen tillika till alla delar äro sammanflätade med de authoriteterg morn Fäderneslandet p* hvilka fortfarandet, eller icke fortfarandet af detta jernbref anses komma att bero och äfven ovilkorligen måste bero.
Den egenteligä garantien för den föreslagna myntbestämnin-, gen hör således till stor del till de ämnen soni förekomma i Betänkandets andra afdelning, el-* ler den om pekningerörelfen
Det är alldeles ofelbart, att ingen myntbestämning lyckas, så framt på samma gång näringarne afmattas och välmågan aftager; sådant är den ovilkorligen säkraste grunden för vacklande i alla förhållanden.
Så vida således, som tillräckligt RöreiseCapital är ett vilkor för sjelfva rörelsen; är det biand myntbestämningens oumgängli - BiL till Ridd. q. Ad.
Pr. V, Baude jjf 32J
Den 2$ Junii e. m. gasta vilkor, att man ej vid samma tid minskar RöielseC ipitalets belopp. Andra Afdelningens Första Moment, ”att de allmänna låneanstalterne komma att fortfara till den summa, med de vilkor, och pä de orter, som Rikets Ständer för hvarje serskildt del deraf kunna finna skäl att förordna;” kan icke blifva något ämne för klander, emedan det innefattar nästan ingenting; det är emedlertid icke illa, att Utskottens Ledamöter erkändt denna sats, och den kunde med skäl åberopas, vid granskningen sf de efterföljande föreslagne, hvilka efter allt hvad jag kan se, strida mot denna ofelbart rigtiga princip.
De begge sista momenterne torde böra i ett sammanhag omnämnas.
I det föregående har jag sökt framställa min öfvertygelse, att den gtörsta.förbättring i Bankens ställning som kan vin. nasinärvarande ögonblick, är minskad häftighet i den kamp, som föres, eller anses förås, emellan arne i financielt afseende hvarandra motsätta partier.
Äro alla Bankens Fonder så ställda, att det partie, som supponeras vilja indraga ett hittills rådande Creditsysteme, kan göra det ined stor framgång, så snart det för ögonblicket vinner seger, så är retelsen för detta interesse, om det år vaket, såsom vanligtvis alltid interessen icke underlåta att vara, allt för stort, äro Bankens
Fonder fixerade för längre Dett 28, Jutiii c. rn. 3?3 tid, så ksn man hoppas, att äfven det motsatta partiet, om det skulle anses en gång kunna segra, betänker sig, innan creditrörelsen ännu ytterligare ökas.
Jag kan i sammanhang härmed, lör min del icke anse något förfäran’ de vådligare för allmänna penningerörelsen i ett land, än om erfarenheten af lagstiftande magtens beslut flera gånger efter hvarandra och af de verkställande auctoriteternas åtgärder dess emellan, skulle gifva anledning till den förmodan, att en dold plan fanns, som ihärdigt och klokt följdes af män, utrustade med stor verkning-förmåga, och åsyftande något annat, än det mål, som de angåfvo.
Jag skulle'tro att man sorgfälligt bör undvika äfven skenet, att, i anseende til! innehåll och ordning hafva uppställt förslagerne så, stt, i fall det först förekommande blifver afgjordt, hafva de som antagit det, bundit händerne på sig sjelfve i afseende på det återstående, och att verkligen vigtiga frågor hafva blifvit uppskjutne till det så kallade reglementarisk»'.
Likaledes synes det mig framför allt nödvändigt, att ställa anstalten, gå att dea verkeligen till fullo blifver af och att icke en sfor del deraf uppdrages åt personer eller authofiteters prötvanden efter personliga öfvertygelse? och åsigter; ty i alla dessa fall kan misstänka möjligen uppkomma om beslutarne allvarsamt veiat, hvad de angifvit vara åsyftadt.
Hafva nu förenade Utskotten uppfylldt alla dessa billiga önskningar?
I motiverne står 1 \
Den 2ö Junii e. m, det, att ”å ena sidan måste man undvika* att det allmännas lånebiträden till enskilda icke ytterligare stora Backens egen credit, hvarigenom den förmenta bjelpen skulle hafva en alldeles motsatt verkan mot den sorn åsyftas; å den andrå mnfte, man tala de nuvarande låneinrättningarnes fortgående på det för ändamålet tjenligaste sätt men med hänsigt derå, att en återgång må vara möjlig, i den mån enskilda förtroendet kan varda återställt, och behofvet af dessa lånebiträden således minsksdt.’’ Alltså, äfven från en annan åsigt än den, att man ej vill störa Bankens Credit, tål man, endast derföre, att man må/le tåla, sjelfva det ändamålsenliga fortfarandet af lånetmgtalterna.
Kunde uttrycket väl hafva varit skarpare, r>m Författarne varit personligen lidande på låneangtajterne?
I Förslagen innehttas, att en Sedelstock bör bestämmas, att utgöra 30,000 000 R:dr Banco, då den på ett visst sätt beräknas.