Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kaptenen vid Väg- och Vattenbyggnads-corpsen Hr Leijonancker anlitades och undersökningen försiggick några få månader derefter, men ty värr befanns förelaget f. n. allt för dyrt för att med dåvarande förhoppningar och med tillskott inom orten kunna åstadkommas.
Man ville dock ej genast upgifva alla tankar på denna väg förr än man noga sett sig före hvad denna fråga på olika sidor sedd och granskad kunde gifva vid handen; dock till följd af ännu fortfarande ovana vid nedläggandet af kostnader af dylik art, de der endast gifva en indirekt vinst, äfvensom möjligen af andra skäl, kunde man ej, ehuru allmänna sympalhien var för saken, hoppas vinna dc pekuniära medel, som fordrades för dess bedrifvande.
Naturligt är att vid denna sakernas vändnind måste frågan om den ena kanalen hvila lill dess att allt rörande den andra Den 31 December e. m. 389 blifvit utageradt.
Af detta är en följd alt, utom det att intressena blifvit delade, äfven genom undersökningen betydligt tid gått förlorad och således ej återstått tillräcklig sådan för att åter sammanjemka meningarne och med den kraft som behöfdes arbeta för den först anlagda planen; om jag dertill lägger att en tid af omkring 2 år ej bör anses för stor i vårt för dylika företag ovanda land, för att hinna åstadkomma vana vid en utgift som, ehuru ämnad till en god och nyttig sak, dock för en ort blir så betydlig som denna, så tror jag att R. o. Ad. jemte öfrige RiksStm benäget skola finna alt saken ej kunnat gå annorlunda än den gått och dymedelst ej neka mig sitt bifall då jag härmed ödmjuk!, anhåller, för länets och min orts bästa, att R.
St. täcktes bevilja bibehållandet till nästkommande Riksdag af de redan anslagne ett hundra tusen R:dr b:ko i och för samma ändamål som förut och hvilka nu annars egenteligen äro, till följd af bristande fullgöranden af förelagde vilkor, förverkade.
Då Nyköpings län är ibland dem, hvilka minst kommit i åtnjutande af allmänna bidrag och dock, som kändt är, ej stått tillbaka i utveckling och äfven vid denna Riksdag föga eller intet för detsamma är begärdt, så vågar jag hoppas att R.
St. skola bifalla denna min motion, hvilken jag vördsamt här framställt.
Slutligen vågar jag ytterligare i ödmjukhet bifoga, att den frihet vid begagnandet af de äskade medlen, i fall de bifallas, medgifves, att summan må, utan direkte fästadt afseende på den plan som här blifvit framlagd, om så skulle behöfvas och finnas vara vid noggrannare undersökningar med omständigheterne öfverensstämmande få användas äfven i annan rigtning, blott samma bestämda ändamål, som här blifvit anfördt, vinnes; och blir således vilkoret för anslagets användande i alla fall, att det må begagnas till lättad kommunikation inom upgifne ort och inom båda här omnämnda linier, af hvilka möjligen den ena eller den andra efter blifvande förändrade förhållanden kunna få mer eller mindre faveur för sig.
Hr Cederschiöld, Rob. Theophron, upläste 2:ne motioner af följande innehåll: l:o Ingen klagan torde vara mera allmän än den öfver tillväxten uti fångarnes antal och uti kostnaderne för deras underhåll, ty denna klagan höres snart sagdi från hvar mans mun, Men hvartill tjena väl dessa klagovisor?
Månne vi ej vida bättre gagnade både det allmänna och oss sjelfva om vi anställde en allvarlig undersökning om orsakerne till detta på statskroppen frätande kräftsår för att såmedelst finna rätta botemedlet deremot.
Den, om jag så må säga, allmänna hufvudorsaken lill detta onda, står ock efter mitt förmenande att finna just deruti, att man icke velat göra sig mödan att allvarligt eftersöka och med roten bortrycka de lill det onda bidragande orsakerne, utan då någon af 390 Den 31 December e. m. dessa i dagen framlagls, i stället begagnat den hos oss lika vanliga, sorn olycksbringande halfhetsmelhoden, hvarigenom man för någon tid skjutit frågor ifrån sig, men på ett sätt, som ej sällan förvärrat det onda man velat minska eller afhjelpa.
Då jag nu tager mig friheten att påpeka några af de orsaker, som, efter min öfvertygelse, mest verksamt bidraga att öka fångarnes antal och kostnaderne för deras underhåll, förbigår jag den väsendtligaste, eller den som ligger uti en vanvårdad barnaupfostran enär det är påtagligt att en bättre omsorg ät det upväxande slägtets vägledning, ehuru af yttersta vigt för bibehållande af det lyckliga resultat som jag åsyftar, likväl ej kan förr än i framtiden visa sina välgörande verkningar.
Min afsigt är deremot att framlägga några af de orsaker, till det ifrågavarande onda, hvilkas undanrödjande skulle hafva en betydlig minskning uti fångarnes antal och uti utgifterne för fångvården till omedelbar följd och såmedelst bereda äfven den närvarande generationen glädjen af att se sina önskningar i nämnde afseende till en väsendtlig del upfylda.
Dessa orsaker stå efter min öfvertygelse att finna: l:o uti fattigvårdens felaktiga handhafvande; 2:o uti brottmåls-lagskipningens och det dermed sammanhängande fängelse-systemets felaktighet; 3:o uti det olycksbringande försvarslöshets-systemet; och 4:o deruti att l:sta mom. 7 § uti 11 Kap. af Kongl.
Krigsartiklarne erhållit en tillämpning, aldeles stridande mot lagstiftarens tydligen uttryckta afsigt.
Som jag hvad den första af dessa frågor beträffar redan vid 1847 års
Riksdag framlagt ett förslag lill fattigvårdens ordnande så att den med minsta möjliga kostnad skulle npfylla rättvisans och mensklighetens alla billiga fordringar; men jag då icke ens lyckades att för alla de bland R. o. Ad:s Hrr ledamöter, hvilka borde förutsättas hafva något tänkt öfver detta vigtiga ämne, göra fatiligt, att det, ej allenast utur allmänna moralens och rättvisans utan äfven utur statsekonomiens synpunkt betraktadt, måste vara bättre att i det fria tillståndet bereda arbetstillfälle åt den, som, i saknad deraf, var nödlidande, än att för denna hans nöd döma honom till tvångsarbete, och såmedelst bereda tillökning i fångarnes antal och i utgifterne för dem; så anser jag det vara ändamålslöst att nu åter rörande denna fråga uttala min åsigt, helst jag vid nämnde förhållande naturligtvis bör anse mig ej ega förmåga att så klart framlägga, mina tankar derom att de kunnat riktigt fattas.
Dä vidare jag har för afsigt att väcka serskild motion i afseende på brottmåls-lagskipningens och det dermed sammanhängande fängelse-systemets felaktighet så har denna min motion egentligen endast till föremål att bereda ändring uti tillämpningen af försvarslöshets-systemet och af 7 § i 11 Kap. af Kongl Krigs-artiklarne.
Ett fullkomligt frånträdande af det olycksbringande försvarslöshets-systemet anser jag mig dock ej nu böra föreslå enär ett sådant förslag, redan år 1845 af Fångvårds-Styrelsen i underd:het framstäldt, ej vunnit Nådigt bifall och enär tron på nödvändigheten Den 31 December e. m. 391 af ett sådant system så rotfästat sig-i allmänna opinionen att detsammas frånträdande ännu icke lärer anses såsom möjligt; — men då de mest skadliga följderne af detta system enl. min öfvertygelse, upkommit derigenom att den uti 1802 års VärfningsStadga befintliga föreskrift, enligt hvilken försvarslös person kunde åläggas tjenstgöringsskyldighet vid Arméen, sedermera blifvit uphäfven, enär den försvarslöse derefter ifrån soldal förvandlats till fånge, så vill det synas mig mer än sannolikt att de skadliga följderna af försvarslöshets-systemet ånyo skulle kunna förminskas genom ett återgående till det förra förhållandet, särdeles om detta blefve tillämpligt för alla försvarslöse manspersoner, utan afseende på beskaffenheten af deras förut begångne förbrytelser.
Med anledning häraf, och då de nu befintlige kompanier af Krono-arbets-corpsens fästningsklass, sammansatt af försvarslöse personer, till största delen äro sysselsatte med arbeten å Rikets fästningar under Ingenieur-corpsens ledning, samt jag af K. M:s Nådiga Propos. om Statsverkets tillstånd och behof inhämtat, att Svenska Arméen har behof af ännu felande Ingenieur-trupper, så får jag vördsamt föreslå: l:o alt nödigt antal kompanier under benämning af Sappörseller Fästnings-artilieri-kompauier, eller hvilken annor benämning, som finnes lämplig, måtte organiseras för att mottaga de försvarslöse manspersoner, som önska att der blifva anvärfde; 2:o alt med ändring af nu gällande stadga rörande försvarslöse personers behandling och med uplifvande samt vidare utstakning af ofvannämnde föreskrift uti 1802 års Värfnings-stadga, de försvarslöse manspersoner, som enl. nu gällande föreskrifter kunna för bristande laga försvar dömas till allmänt arbete, i stället böra åläggas att såsom soldater tjena 2, 3, eller 4 år vid nyssnämnde värfvade kompanier; samt 3:o att de nuvarande Krono-arbets-kompanierna må, antingen genast förvandlas till så beskaffade värfvade soldat-kompanier, eller ock uplösas i den mån det dervid nu anställde manskap derifrån afgår.
Uti förut åberopade lista mom. i 7:de § af 11 Kap. i Kongl.
Krigs-art:ne stadgas att den af manskapet, som, oaktadt undergångne bestraffningar fortfar i liderlighet eller sturskhet, må af befälhafvaren öfverlemnas till annat inom fästning förlagdt Reg:te, der tillfälle gifves att sätta honom under nogare tillsyn och aga.
Detta stadgande, som, tillämpadt i enlighet med lagstiftarens tydeligen uttryckta föreskrift, onekligen både kunde vara af behofvet påkalladt och skulle medföra goda frugler, har deremot sedermera genom förändrade föreskrifter blifvit tillämpadt på ett sätt, som medfört de mest skadliga resultater.
I st. f. att den soldat, som, oaktadt varningar fortfarit i liderlighet eller sturskhet, enligt krigs-art:s föreskrift borde öfverlemnas till annat å Fästning förlagdt Reg:te, för att der sättas under nogare tillsyn och aga, öfverlemnas han nu lill Krono-arbets-corpsen för att der uttjena återstående delen af sin kapitulation.
Genom anställningen vid denna corps är karlens hela framtid O 392 Den 31 December e. m ej sällan förstörd.
Sedan han en gång blifvit öfverlemnad till fångvården blir det svårt och ofta omöjligt för honom att finna en säker återgång till det fria samhället, ty blotta namnet af f. d.
Krono-arbetskarl lägger ett stundom oöfvervinneligt hinder deremot.
Kan det då vara rätt och billigt, eller är det icke snarare omenskligt att på sådant sätt utan att något begånget verkligt brott dertill gifver laglig anledning, från den militära banan utstöta och till fångvårdens område öfverflytta dem, som åtagit sig det ansvarsfulla och vigtiga kallet att för fäderneslandets försvar offra lif och blod?
Svaret härå kan svårligen blifva annat än nekande, men sådant oaktadt npgår dock antalet af dem som, på nyssnämnde sätt från de värfvade Regtrne till Krono-arb.-corpsen öfverlemnas till nära 100 årligen, och må man då ej förundra sig öfver att fångarnes antal tillväxer och att mer än en femtedel af Tångarne förut tillhört militärståndet.
På grund häraf får jag vördsamt föreslå dels att l:sta mom. uti 7 § af 11 Kap. i Kongl.
Krigs-artiklarne måtte lill sin fulla kraft och verkan åter nplifvas dock så att den, som enligt detta stadgande å annat till fästning förlagdt Reg:te eller kompanier förflyttats, skall vara berättigad att, så snart han under sex månader eller ett års tid oafbrutet ådagalagdt ett pålitligt förhållande, åter inträda i tjenstgöring vid det Reg:te eller den corps, karlen tillhör; dels ock att 2:dra mom. af samma § ändras så att deruti bestämmes, ej allenast hvilka förseelser må föranleda lill soldats utstrykande ur rullorne, ulan ock att sådan utstrykning ej må ske förr än vederbörande KrigsRätt undersökt och pröfvat att soldaten verkligen dertill gjort sig förfallen och bestämt hvarest han skall uttjena återstoden af sin kapitulationstid.
Det torde ej undgå någons upmärksamhet att bifall till hvad jag nu föreslagit skulle hafva lill omedelbar följd följande vigtiga fördelar, nemligen dels en betydlig minskning i fångarnes antal och i Statens utgifter för deras underhåll; dels att de af K.
M. såsom nödiga ansedde
Sappör-kompanier skulle kunna organiseras ulan någon ökad utgift för Statsverket utöfver det, jemförelsevis mindre betydliga belopp, sorn kunde erfordras till bestridande af kostnaden för en något bättre beklädnad än den, som åt Kronoarbetskarlarne -bestås samt dels slutligen, hvad som är vigtigast af allt, att tusentals individer, som, till följd af det nu beskrifna förfaringssättet, hemfalla under fångvården ofta för hela lifstiden, deremot skulle kunna räddas derifrån, och bevaras såsom nyttige medlemmar för det fria samhället.
Om remiss af denna min motion lill vederbörligt
Utskott anhålles vördsammeligen. 2:o.
Under åberopande af det förslag jag nyss afgifvit till åtgärders vidtagande för att förhindra ytterligare tillväxt uti fångarnes antal och i kostnaden för fångvården, får jag, enär en af dessa åtgärder bör hafva till föremål att afhjelpa brotlsmålslagskipningens
393 och det dermed sammanhängande fängelse-systemets felaktighet, uu vördsamt föreslå: — dels att riket indelas i större distrikter, hvardera omfattande ett helt län, eller flere domsagor, och försedt med ett för distriktet gemensamt cellfängelse, vid hvilket af dertill särskild förordnad domstol, eller domstolen i den stad, der fängelset är beläget, ransakas och dömas må ang:de inom distriktet begångna gröfre brott, eller sådane, för hvilka de anklagade blifvit i häkte inmanade, dels ock att hvarje fängelse-distrikt göres så stort, som det möjligtvis kan vara utan att lägga hinder i vägen för brotlsmåls-lagskipningens orubbade gång, samt att ransakningscellfängelser af mindre storlek än nu antydt är, ej' vidare må på Statens bekostnad upförås.
Till stöd för denna min motion, får jag vördsamt åberopa de motiver, som utförligt blifvit framställde dels uti mitt vid sista Riksdag afgifne förslag ang:de verkställandet af cellfängelse-reformer, öfver hvilket förslag Stats- och LagUtsk:n uti Betänk.
JY$ 15 sig utlåtit, dels ock uti LagUtsk:s Betänk.
J\fs 26, i anledn. af väckt fråga om särskildt brottsmålsdomstolars inrättande.
Om denna motions remitterande till LagUtsk. anhålles vördsammeligen.
Som jag vid granskning af borlistan i Ståndets kansli påträffat tvenne Mem:r af Just.-Ombudsm:n, det ena om ersättning för resekostnader och förhöjning i anslaget för sådana kostnader och det andra om förhöjning i aflöningen för personalen i Just.-Ombudsm:ns kansli; men som dessa mem:r icke blifvit på föredragmslistan upförda, såsom jag förmodar af det ganska giltiga skäl, att de enl. grundlagarne icke utgöra föredragningsämnen hos RiksStm, så har jag, som delar de åsigter, hvilka uti dessa Mem:r innehållas, nu uptagit dessa förslager såsom mina motioner, med anledn. hvaraf jag anhåller att de måtte blifva uplästa och till vederbörligt Utsk. remitterade.
Just.-Ombudsmannens ifrågavar:de skrifvelser voro sålydande:
Redovisningen för de till kostnadernes bestridande för R.
H. Stms Just.-Ombudsm:s embetsresor anslagna medel utvisar, att utaf det för min tjenstetid belöpande anslag 6,000 R:dr b:ko blifvit dels utbetalta och dels använde följande belopp: l:o.
St:r, för år 1848 » 1849 » 1S50 » 1851 till mig utbetalte af mig använde 1,000: — — 1,033: 975: 41. 8. 975: 41. 8. 1,000: — — 1,009: 8. 5.
1,000: — — 1,111: 24. — 304 Den 31 December e. m. för år 1852 884: 33. 2. 884^33. 2.
» 1853 1,000: 1,022: 42. 6. samt för sista året utaf föreg:de års anslag använde till fyllnad i årets utgift .... 22: 42. 6. eller tillsammans 5,883: 21. 4. 0,037: 5. 11. hvaraf alltså upstått besparing i utgift. . 116: 26. 8. samt användning utöfver anslag — — — 37: 5. 11. 6,000: — — 6,000: — — Skillnaden emellan det från R. 11.
Sl:rs Riksg:skont. utbetaldta, och det använda beloppet består således af de tvenne ofvanskrifna beloppen eller besparingen . . . . 116: 26. 8. och överskjutande utgiften 37: 5. 11. eller tillsammans 153: 32. 7.
Häraf har den överskjutande utgiften ej kunnat komma i fråga att ersättas.
Endast på besparingen, såsom i anslaget innefattad och understigande det använda kostnadsbeloppet, har jag trott mig kunna äga ett anspråk, hvilket dock H:rr Fullmäktige i Riksg:skont. icke godkänt, och hvarom R:rr Fullmäktiges beslut gillades af StatsUtskottet vid sista Riksdag, så vidt frågan då genom mina besvär kom under pröfning.
Jag vill icke nu bringa å bane en dylik fråga, i afseende på det enahanda förhållande, som efteråt upstått.
Men jag har trott mig äga fog till en hemställan hos R.
H. St:r, om icke i allt fall ofvanstående besparing 116
R:dr må mig tillerkännas i afräkning på de 153 R:dr, hvarmed kostnadsbeloppet öfverstigit summan af de utbekomna medlen.
Att nämnde besparing icke kommit mig till godo, har härrört deraf, alt uti Riksg:skont:s Reglemente ej funnits uttryckligen medgifvit, det besparingar af anslaget må användas till godtgörande äfven af redan utgången resekostnad för ett föregående år.
Ett sådant stadgande under vissa vilkor och förbehåll, såsom jag vid sista Riksdag föreslog, synes mig icke mindre behöfligl än det som då meddelades, att hvad af ett föregående års anslag är besparadt, får under ett följande år användas, så framt icke anslaget i stället skulle blifva förhöjdt.
För en resa till rikets mest aflägsna orter upgår nemligen kostnaden, efter gällande Resereglemente och den i de flesta orter bestämda skjutslega till mer än 200 R:dr utöfver ett års anslag.
Om en sådan resa bör företagas på ett år, då besparing från föregående år icke finnes, så tyckes det mig svårligen vara i sin ordning, att medel, som då af Just.-Ombudsmannen förskjutas, för att icke lemna resan ogjord, ej skola fä af efterföljande års besparingar honom godtgöras.
Jag vågar derföre allerödmjukast hemställa om icke R.
H. St:r skulle finna godt, antingen att bevilja en förhöjning i anslaget med minst 200 R:dr b:ko årligen eller ock att tillåta, det besparingar må användas till godtgörande äfven af hvad å föregående års resor blifvit utöfver anslaget användt; dervid torde såsom Ben 31 December e. m. 395 försigtighetsmått böra iakltagas de förbehåll jag förra gången föreslog, nemi. att efterräkningarne hvarje gång ej finge upgå lill högre belopp, än sorn svarade mot hälften af ett års anslag, ej uttagas för längre tid tillbaka än näst föregående är och såsom fordringar ej kunna af en Just.-Ombndsman öfverlåtas på hans efterträdare eller annan person.
Stockholm af R.
Sers Just.-Ombudsmans Exped. d. 27 Dec. 1S53. S. L.
Theorell. 2:o. Till Rikets Höglofl. St:r.
Den aflöning, som finnes anslagen för R.
H. Stms Just.-Ombudsmans Exped., eller de till biträde vid embetets förrättande bestådde tjenstemän, en Sekreterare och två Kanslister, har alltifrån inrättningens stiftelse icke blifvit förhöjd, ehuru sådant skett i alla andra embetsverk.
Då de kongliga Collegiernes Sekret:re, med hvilka Sekret:n i Just.-Ombudsmans Exped:n från sjelfva början ställdes i bredd, nu i allmänhet innehafva 1,600 R:dr i lön, och de fleste dessutom större eller mindre sportler; qvarstår deremot den senares arfvode vid 800 R:dr, utan all sportelinkomst.
I stället är det vanligt och jemväl påräknadt, att med tjensten förenas Sekreterarebefattningen i tryckfrihets-komitéen, hvilken befattning varit ansedd för en sinekur, och väl kan så anses, om ej trägnare göromål påkomma, än som under min tjenstetid förefunnits.
Men tryckfrihelskomitéens Sekreterares arfvode 400 R:dr, sammanlagdt med förenämnde 800 utgör dock 400 R:dr mindre, än hvad i ständig lön en Collegii Sekret, bestås.
Härförutan saknas all bestämd befordringstur i .
Statens tjenst, och innehafvaren kan endlledigas utan ransakning och dom.
Emot dylika vilkor är icke att begära, det någon utmärkt förmåga egnar åt tjensten sin odelade verksamhet.
Tjenstens vigt är likväl sådan, att den högsta skicklighet hos en civil tjensteman för ingen del är dervid öfverflödig.
Omfattningen af Just.-Ombudsm:ns verkningskrets kräfver ej blott hans egen arbetskraft, utan ock allt det biträde han af en så qvalificerad person kan erhålla.
Men att för en sådan göra tjensten antaglig kan jag ej föreställa mig annan utväg än dels en jemngod aflöning med den, man i jemngod tjenst har att vänta, och dels rättighet att, med fortfarande befordringstur njuta ledighet från innehafvande tjenst, emot afträdande af de till en vikaries aflöning nödiga fördelar; hvaremot afsättligheten icke lärer kunna försvinna, utan att ett större oberoende af förmannen upkommer, än som med tjenstens fordringar vore förenligt.
Behofvet fordrar således, att arfvodet förhöjes till 1,600
R:dr b:ko, inberäknadt Sekreterarearfvodet i tryckfrihets-komitéen, med särskild tillåtelse att njuta ledighet från förut innehafvande tjenst, utan förfång af dermed följande befordringsrätt och med bibehållande af de löninkomster, som öfverskjuta hvad vikarien anses berättigad att erhålla.
En sådan tillåtelse lärer ej vägras vid förordnanden till befattningar un - 396 Den 31 December e. m. der Riksdag hos Rikets flöglofl.
St:r; nien utan särskildt stadgande torde den väl icke kunna vidare utsträckas; och ett dylikt stadgande synes derföre vara af nöden, när fråga är örn tjenstgöring hos Rikets Höglotl.
St:rs Just.-Ombudsman.
Afven de till Exped. hörande två kanslister tjena för sämre vilkor, än som deras vederlikar i andra verk bestås.
Deras göromål åro icke derföre mindre, och då elen ene af dem såsom registrator och derjemte sysselsatt med utskrifning af utgående expeditioner, är härigenom mer och icke mindre uptagen, än som kan fordras emot hans lönevilkor, äfven om de voro jemngoda med kanslisters i allmänhet; är det endast af andra kanslisten, som biträde får förväntas vid granskningen af fånglistor, hvilken, oaktadt all använd flit, öfver ock icke under hvad af de dermed sysselsatta kunnat fordras, dock ännu står på den fot, som tillförene blifvit af mig anmäldt, nemi. att näst förflutna årets och en del af det föregåendes fånglistor alltjemt befinnas ogranskade.
Min första tanka, hvilken jag hos 1847 års St:r tog mig friheten alt hemställa, var att få antaga en tredje kanslist, utan förhöjning af arfvodesbeloppen; och då denna min hemställan icke bifölls; vågar jag nu allerödmjukast anhålla, det täcktes R.
St:r i stället förhöja arfvodesbeloppen för de befintliga tvenne kanslisterna till 600
R:dr b:ko för hvardera.
St:rs Just.-Ombudsmans Exped. d. 27 Dec. 1853. S. L.
Theorell.
Achates, upläsle 7 motioner af följande lydelse: l:o Den af Regeringen d. 13 sisth Juli utfärdade kungörelse ang:de bränvinsbränningens inställande under fyra månader af sex, var utan tvifvel en välmenad, ehuru beklagligen icke derföre en för ändamålet välberäknad åtgärd.
Det är nemi. numera allmänt bekant, att denna undantagslag haft till följd ej mindre att de gamla brännerierna under de nu förflutna två månaderna forcerats till det allrayttersta, natt och dag, heligt och söckent, utan ock att i de flesta af medlersta och södra Sveriges provinser 5 å 600 nya brännerier i hvarje län blifvit återuptagna eller anlagda.
Men icke nog med hvad som redan inträffat, och den öfverdrifna åtgång af de för den fattiga i allt fall så dyra födoämnena, hvilken redan under Nov. och Dec. månader egt rum; det ringa förutseende, som röjer sig i den nyssnämnda kungörelsen, hotar, efter hvad man erfar från alla håll, med ytterligare ansträngningar och försök att genom eludering af författningen eller med begagnande af de kryphål densamma lemnar öppna, söka åstadkomma en ännu betydligare produktion under den stundande bränningsmånaden i vår, hvartill frestelsen är desto starkare som, äfven derest öfverproduktion skulle inträffa (det enda som eljest, under vanliga förhållan - Den 31 December e. m. 397 den, visat sig kunna hejda bränvinsbränningsraseriet) man ändock, med afseende pä den högre skatt, som vid denna Riksdag troligen kommer att rättvisligen åläggas denna fabrikation, kan vara fullt tryggad mot prisfall å den förderfliga varan.
I betraktande af dessa förhållanden och då priserna pä spanmål redan äro så högt updrifna, att, t. ex. i Skåne, råg betalas med ända till 24 R:dr och korn med 15 å 16, hvilka pris, om bränvinsbränningen blefve, i den utsträckning, giriga spekulanter tillämna, under April månad bedrifven, otvifvelaktig! skulle än mera upjagas, samt elände, kanske hungersnöd, bland de arbetande klasserna derigenom upstå, är det en pligt af representanten att tillse, att de olyckliga följderna häraf möjligen må kunna, åtminstone i någon mån, förminskas.
1 detta hänseende föreställer jag mig, att det hvarken å R.