Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är 2 helt olika saker, och jag kan för min del åtminstone ej finna att, derföre att det ena må anses rättvist, det andra ej kan vara fullkomligt orättvist; hvarföre jag upprepar min anhållan om återremiss.
Jag tager mig friheten erinra, att det icke är under alla förhållanden som detta äger rum, utan blott då inga barn finnas; och då tycker jag, alt en man med skäl kan önska sin efterlefvande hustru denna lilla förmån, sorn morgongåfvan lemnar henne.
Jag hade föreställt mig, att det var tillräckligt tydligt, att med orden: under alla förhållanden, ej kunde förstås annat än antingen boel vore rikt eller fattigt.
Sedan öfverläggningen nu ansetts fulländad, samt H r L a n d t m:s först till bifall och sedermera till återremiss af Utsk:s betänk, framstälde proposu- blifvit besvarade med blandade ja och nej, förklarade Hr Landtm., det han ej kunnat uppfatta huruvida härvid ja eller nej varit öfvervägande; men efter sedermera förnyad propos. till bifall och denna propos:s besvarande med starka ja, blandade med nej, tillkännagaf Hr Landtm., att han nu trott sig finna att ja öfverrösta! nej.
Gr, Lagerbjelke begärde votering.
Den 9 Februari f. m. 391 Upplästes till justering och godkändes följande voterings-propos.:
N:o 16, voterar ja; den det ej vill, voterar nej:
Vinner nej, varder berörde betänk., på grund af de deremot gjorda anmärknir, af R. o. Ad. återremitteradt.
Sedan denna votering försiggått, befunnos rösterna hafva utfallit med: Ja — 46.
H. R. o. Ad. åtskildes kl. ] till 3 e. m. lii (idem prolocolli, Albert Munck.
Onstlagen (leii 9 Februari 1848.
Ekon.Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagda betänk: n: N:o 17, i anledn. af väckt motion om fyr-anläggningar å Agön samt å skäret Skomakaren ; och N:o 18, i anledn. af väckt motion om beredande utaf fyr-anstalter i sjöarne Mälaren och Hjelmaren.
N:o 19, i anledn. af väckt motion om stapelstads-rätt för staden Sölvitsborg, yttrade sig Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Vid hvarje riksdag då fråga uppstått om vidtagande af strängare bevakning emot lurendrejeri och tullförsnillning, har man alltid anmärkt, att stapelstäderne vore för mänga.
Men då man, för någon af dessa städer, vill inskränka rättigheten att införa vissa varor, så klaga stadens innevånare genast öfver obehörigt intrång i deras fri- och rättigheter.
Under sådane förhållanden är det svårt att göra det rätta gällande.
Men är det väl skäl att nu, dä man ännu icke kommit så långt i handelsfrihet att all bevakning kan undvaras (och äfven om frihandels-grundsatsen antages torde man icke kunna, för uppbördens skull, vara den förutan), är det dä skäl, säger jag, att medgifva och förorda inrät - 39?
Den 9 Februari e. m. tandet af ännu flere stapelstäder.
Ekon.Ulsk. har här, pä grund af motionärens uppgifter, anfört att staden Sölvitsborg skulle behos af 18 handlande, 16 handtverkare och 34 näringsidkare med tillsammans 771 r:drs bevillning, ägande 10 större och mindre fartyg som begagnades till utförsel af beck, tjära m. m.
Alla dessa uppgifter visa att stadens vigt såsom handelsort är sä ringa, att om hon funnes i något annat land än Sverige (der släderne i allmänhet åro obetydliga) skulle hon icke ens fä namn af stad.
Hvad utförseln beträffar, sä befarar jag all hon hufvudsakligen består af en vara, som man icke omnämnt, eller bränvin, och denna kan framdeles, lika väl som hittills, utan stapelrätt skeppas till Stockholm och andra städer, som dermed olyckligtvis belastas.
Emellertid har Utsk. sagt, att del icke sä noga vet om del vore skäl, bevilja den begärda stapclstads-friheten eller icke.
Men dä en motionär likväl önskat det, har Utsk. ansett sig böra föreslå R.
St. att hos K. 51. anhålla om undersökning i ämnet, samt alt K. 51., om något hinder icke mötte, ville förunna staden Sölvitsborg stapelstadsrätt.
Detta är en indirekt rekommendation.
51en är det väl riktigt alt R.
St. lemna någon sådan?
kan man misströsta derom, att K. 51. icke skall bevilja staden stapelstadsfrihet om innevånarne sjelfva i behörig ordning derom anhölle och K. 51. finner bifall lill deras begäran hafva skäl för sig?
Efter min öfvertygelse skulle R.
St. handla mycket orätt, om de befattade sig med sådane småsaker.
Om de likväl gjorde det, hvad månde följden blifva?
Jo den, att det blefve mycket lättare att uti sådane frågor, som denna, fä ett förord af den högsta myndigheten i riket näst Konungen, eller R.
St., hvilka deruti icke hafva mycken sakkännedom, än det vore att få det af vederbör, embetsmyndigheter, såsom landslur och collegier, till hvilkas befattning det hörer att deröfver utlåta sig.
Jag anser således R.
St. böra inskränka sig till att endast förorda sådane frågor, som äro behörigen utredde, men icke besvära K. 51. med framställningar i ämnen, sådane sorn delta, och af större vigt.
På grund af hvad jag nu yttrat, afstyrker jag bifall till Utsk:s hemställan i förevar. fall. Gr. Gyldenstolpe, Ant.
Jag medgifver visserligen att Hr von Hartmansdorff har rätt deruti, alt R.
St. i allmänhet icke böra besvära K. 51. med framställningar uti ämnen af mindre vigt; men jag anser det icke vara oriktigt att på grund af en utaf ett stadssamhälle till R.
St. ställd formlig begäran om R.
St:s förord i detta afseende, bevilja detsamma, så vida skäl dertill förefinnas.
Jag inser icke för min del, hvartill det egentligen tjenar att fortfarande bibehålla den gamla skilnaden emellan uppstäder och stapelstäder.
Enligt min öfvertygelse borde den stad, som vill drifva handel, fä göra det pä det sätt dess innevånare finna lämpligast och för sig nyttigast, utan att deruti begränsas af större eller mindre privilegier, Och dä nu staden Sölvitsborg har ett fördelaktigt läge för handel samt andra skäl förefinnas som, på sätt Utsk. antydt, tala för den sökta frihetens beviljande, inser jag icke, hvarföre staden icke borde få den, så vida icke några okända hinder deremot möta.
Den 9 Februari e. m. 393
Och du nu ett sådant förbehåll finnes inryckt uti Utsk:s tillstyrkande, kan jag icke inse hvarföre R.
St. sknlle vägra sitt bifall till förordandet af denna sak, isynnerhet dä den lemnat det i sä många andia långt obetydligare frågor.
Jag får derföre anhålla om bifall till Utsk:s utlåt.
Min tanke i detta fall öfverensstämmer med den som Hr von Hartmansdorff nyss uttalat.
Jag anser nemi., att då ärendet icke är i det skick, att R.
St. kunna deröfver fälla något bestämdt omdöme, så göra de orätt uti att skicka detsamma på Regeringen, vare sig med ett bestämdt förordande, eller med något annat mera sväfvande yttrande, som likväl alltid kommer att innebära ett understueket förord.
Utom det, att enskilde böra afvänjas från att besvära R.
St. med dylika rent administrativa ärenden, hvars rätta väg är att gå genom Styrelsen, vore äfven ett afslag ä alla så beskaffade frågor ett helsosamt medel att afvänja motionärer inom RiksStm från den allmänna och tidsödande oseden, alt i lid och otid framkomma med omogna förslag.
Detta är det hufvudsakliga motivet, hvarföre jag önskar att R. o. Ad. mätte afslå ifrågavar. betänk.
Gyldenstolpe, får jag yrka bifall till Ekon.Utskis förevar, betänk.
Hr von Hartmansdorffs hufvusakligasle argument emot detsamma, lag uti den af honom yttrade farhåga att lurendrejeri skulle föröfvas i staden Sölvitsborg, ifall stapelstadsfrihet förunnades den.
I motsats emot honom tror jag att tullförsnillning och lurendrejeri äger rum i större skala uti de städer, der tullhus äro inrättade, än der de icke finnas.
Hr Prytz, Lars Adolf:
Till de skäl, som af Hrr von Hartmansdorff och Gripenstedt blifvit anförde till afslag å förevar, betänk.
, ber jag få lägga ett, som jag anser icke böra helt och hållet förbigås, nemi. del, alt ett så beskaffadt förordande af en liten stads ansökning om en fördel för sig, möjligen skulle kunna innebära ett å R.
St:s sida medgifvet intrång uti andra städers redan förvärfvade rättigheter.
Det är nemi. tydligt, att om Sölvitsborg finge stapelstadsrätt, sådant skulle inverka på Christianstads och Carlshamns rättigheter, hvilka städer redan hafva stapelstadsfrihet.
Jag anser lika med Hr Gripenstedt målet äfven i detta hänseende vara i allt för outredt skick för alt kunna blifva föremål för någon R.
St:s åtgärd, hvadan jag instämmer uti den af honom och Hr von Hartmansdorff gjorda anhållan om afslag å betänk.
Hr von Engeström, Jonas Fredr.
Math.:
Jag tager mig friheten vördsammast hemställa om bifall å Ekon.Utsk:s nu föredragna betänk.
Hr von Hartmansdorff har visserligen sagt, att det skulle föranleda till ökade utgifter å statens sida i och för tillökad tulltjenstepersonal; men detta argument emot beviljande ät staden Sölvitsborg af den sökta stapelstadsfriheten torde bortfalla, då man besinnar att motionären, efter hvad Utsk:s betänk, gifver vid handen, å stadens vägnar förklarat densamma beredd alt icke allenast anvisa 394 Den 9 Februari e. nu tomter för erforderlige byggnader, utan. äfven att, i händelse tullinkomsterne icke skulle räcka till tullljenstemännens aflöning, af egne medel fylla bristen.
Dessutom lärer det vara allmänt bekant, att stäpelstadsfrihet blifvit under dylika vilkor förunnad åtskilliga andra mindre städer i Sverige, hvarföre jag anser att det skulle innebära en orättvisa att förmena Sölvitsborg enahanda rätt.
Finnas icke några andra hinder än det af Hr Prytz anförda, eller att städerne Christianstad och Carlshamn deraf skulle lida intrång, anser jag frågan derom gerna kunna bifallas. Gr. Gyldenstolpe:
Jag finner mig uppkallad af det yttrande Hr Prytz fällt, att genom bifall till det gjorda tillstyrkandet af stapelstadsrätt åt staden Sölvitsborg skulle ske intrång uti de privilegier, som voro 2:ne uppgifne städer förunnade.
Detta argument kan jag icke fatta, enär, mig veterligen, dessa städers privilegier icke äro så beskaffade, att de kunna fordra att inga andra närgränsande städer må förunnas enahanda rättigheter.
För öfrigt torde Sölvitsborg, såsom sjöstad och ägande en god hamn, vara mera lämplig till stapelstad än Christianstad, hvilken ligger inuti landet.
Denna sistnämnda stad utöfvar också „ egentligen sin stapelstadsrätt uti den vid kusten belägna köpingen Alms, hvarest Christianstad äfven har lastageplats.
Här har blifvit sagdt, att förhållandet med tullbevakningen vore bäst på de ställen, hvarest ingen tullbevakning finnes.
I sådant fall borde man medgifva stapelstads frihet äfven åt
Råå fiskeläge eller andra sådane för tullförsnillning beryktade ställen.
Men här är nu fråga om städer med större loflig rörelse och för dem erfordras tulltjensteman.
Man säger att i Sölvitsborg skulle dessa icke kosta staten något, emedan nämnde stad förklarat sig vilja aflöna dem.
Detta torde dock vara mindre lämpligt, emedan staden i sådant fall möjligen betraktade dem såsom sina tjenstemän och icke såsom kronans samt emedan de sednare måhända ansågo sig skyldige att närmast iakttaga deras bästa, sorn atlönade dem.
Följden häraf blefve väl den, att staten finge desto mindre tull.
Vidare har man sagt, att den ena staden bör hafva enahanda förmån, som blifvit andra beviljad.
Vill man utgå frän en sådan jemlikhetsgrundsals, så bör man ur våra författningar borttaga all den skilnad, sorn nu äger rum mellan våra städers rättigheter och icke göra undantag för något enda särskildt fall.
Detta anspråk på allas upphöjelse till stapelstäder vore ungefär detsamma, som om jag och andra Adelsmän skulle yrka på att samtelige blifva Baroner eller Grefvar emedan andra vore det och vi ansåge oss vara lika mycket dertill berättigade.
Hr Prytz anförde ett skäl, hvilket jag förmodar han närmare utvecklar när han får ordet, hvarföre jag afstår från besvarandet af hvad Gr.
Gyldenstolpe deremot anmärkt.
Jag fortfar att yrka afslag å betänk.
Hr Prytz: Gr.
Gyldenstolpe har missförstått mig eller hört mitt yttrande orätt, om han trott mig hafva talat om något uteslutande privilegium för städerne Christianstad och Carlshamn.
Jag har endast sagt, att genom förordande af Sölvitsborgs innevånares an - Den 9 Februari e. m. 395 hållan om stapelstadsfrihet, skulle intrång ske uti förstberörde städers rättigheter.
Måhända är ordet ”rättigheter” mindre väl valdt, jag menar dermed de fördelar som dessa städer nu draga af de dem förunnade slapelstadsfriheter.
Vidare har Grefven fästat sig dervid, alt sladen Sölvitsborg, såsom ägande hamn, skulle vara mera berättigad till erhållande af stapelstadsrätt än Christianstad, som ligger 2 mil in uti Ilandet, och hvars lastageplats är belägen vid byn, icke köpingen, Alius.
Delta sistnämnde förhållande torde dock föga göra till saken, annorlunda än alt man deri finner en ökad anledn. att taga i betraktande de större kostnader, som af staden Christianstads handlande i följd häraf måste vara nedlagda i magasinsbyggnader m. m. på det längre afslåndet från staden, enär det torde vara likgiltigt hvar stadens lastageplats är belägen blott att dess handelsförhållanden äro sådane, att de göra den förtjent af ifrågavar. frihet.
För bedömande deraf torde jag böra upplysa att tullkammarens i Christianstad årliga uppbörd bestiger sig till 38, å 40,000 r:dr, ett belopp, hvilket i och för sig ej obetydligt, sannolikt inom några år kommer att blifva ännu större.
Jag tror således icke att Hr Grefven genom sitt anförande vederlagt det af mig uppgifna skäl, och jag anser fortfarande att R.
St. icke böra genom den föreslagna tind. skrifvelsen lemna sitt förord åt ett enstaka intresses anhållan åtminstone ej förr än det blifvit i vederbörl. ordning undersökt, huruvida den sökta friheten icke möjligtvis skulle verka menligt för andra städers redan innehafvaude och pä bestånd af gällande förhållanden beräknade fördelar.
Jag torde få fästa uppmärksamheten derpå, att här icke är fråga huruvida Hr von Hartmansdorff skall blifva Baron eller Grefve.
Jag vet icke om fråga eljest derom uppstått; men i alla fall torde han böra derom vända sig till vederbörlig ort.
Här diskuteras om huruvida sladen Sölvitsborg bör erhålla stapelstadsrätt eller icke, och i det afseendet förnyar jag min anhållan om bifall lill betänk.
Hr von Engeström:
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, alt det icke är ifrågasatt, att R.
St. skulle ingå till K.
M. med en und. anhållan om obetingad! beviljande af slapelstadsfrihet åt staden Sölvitsborg.
Ulsk. har endast föreslagit R.
St. att hos K. M. anhålla, det K.
M. ville, i händelse några hinder efter verkstäld undersökning icke skulle möta, bevilja staden en dylik förmån.
En sådan hemställan vore alldeles icke bindande för K. M.; utan är jag fullkomligt öfverlygad, att K. M., i händelse en så beskaffad skrifvelse skulle komma att beslutas och afgå, endast i det fallet beviljar staden Sölvitsborg den sökta friheten, att berörde rättighet, efter skedd undersökning, befinnes vara öfverensstämmande med så väl stadens, som statens fördel i det hela.
Man kan visserligen säga, att R.
St:s hemställan lill K. M., i afseende på stapelstadsrätts beviljande 396
D e n 9 Februari e. nr. för Sölvitsborg, icke är på något sätt bindande för K. M.; ulan alt frågan i alla fall beror på K.
Al:s pröfning af förbållandet dermed.
Men då kan man väl också icke neka, att berörde hemställan bell och och hållet vore ett öfverflödsarbete.
Den skulle då blott utgöra en af de många skrifvelser, som R.
St. aflåta lill K.
M. ang:de ärenden, hvarmed R.
St. icke bordt upptaga sin tid, och hvilka icke tjena till annat än att onödigtvis förlänga riskdm, om icke möjligen dertill, alt gifva deras förord, åt saker, som endast deraf erhålla någon vigt, alt R.
St. dermed sig befatta.
Jag kan icke se saken från någon annan synpunkt, än att dylika skrifvelse!- till K.
M. äro icke allenast öfverflödig», ulan äfven mindre passande, euär R.
St. endast böra sysselsätta sig med vigtiga ärenden och derutinnan framställa deras meningar och önskningar, men alldeles icke befatta sig med frågor om lokala förhållanden, hvilka af K.
M. kunna och böra afgöras endast pä grund af enskildes eller vederbör, aukloritelers gjorda framställningar.
Hvad den nu förevar, frågan speciell beträffar, kail jag icke finna den vara af någon särdeles vigt, enär Sölvitsborgs rörelse icke kan vara särdeles betydlig.
Det uppgifves att den har 18 handlande, 16 handtverkare och 34 näringsidkare m. m., men dessa personer erlägga i be vi 11 n. sammanlagdt icke mer än 771 r:dr, d. v. s. endast omkring 3 gånger mer än jag under denna titel till staten betalar.
Jag anser R.
St. således icke böra befatta sig med att söka förskaffa stapelstadsfrihet åt en starl med så ringa rörelse, hvadan jag också afstyrker antagande af hvad Utsk. i sitt betänk, hemställt.
Hr von Engeström har velat fästa uppmärksamheten derpå, ali den föreslagna skrifvelsen icke innehåller något bestämdt förordande, utan blott den allmänna termen alt K. M. ville, i händelse något hinder icke mölle, bevilja ilen sökta förmånen.
Men just deri ligger, efter min öfvertygelse, eli skäl för afslag å Ulsk:s tillstyrkande; ty då R.
St. icke haft sä mycken ledning för sitt omdöme, att de tilltrott sig att afgifva eli bestämdt förordande af saken, så är skrifvelsen öfverflödig och olämplig.
Jag upprepar ännu en gång, att jag tror alt genom afslag å denna och dylika motioner vinnes det dubbla ändamålet att afvänja ej allenast enskilde personer och korporationer alt i så beskaffade frågor besvära R.
St., utan äfven riksdagsmän alt väcka motioner i dylika för R.
St:s egentliga verksamhet främmande ämnen.
Derigenom förekommer man äfven, att de från R.
St. utgående skrifvelser icke urarta till ett småskrifveri, som är denna statsmakt föga värdigt; utan att, när R.
St. en gång uttrycka en önskan, denna då må hafva så mycket större kraft och verkan samt R.
St. kunna göra anspråk på att den hos K.
M. må vinna afseende.
Hr Gr. o. Landlm:s härefter till bifall å Utsk:s betänk, framstälde propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarefter Hr Landtm, hemslälde om R. o. Ad. behagade afslå detta betänk., samt, sedan svaret derå utfallit med starka ja blandade med åt - Den 9 Februari c. m. 397 skilliga nej, förklarade, det han funnit denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja.
Ekon.Utskis d. 5 dennes på bordet lagda tillåt.
N-.o 20, i anledn. af väckt molion om stads- och köpings-rättighcter för Höganäs i Skåne.
Vid föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis d. 5 dennes bordlagda betänk.
N:o 21, i anledn. af väckt motion om transito- och nederlagsrätt för Slitö-hamn på Gottland, blef detta betänk, ånyo bordlagdt, på begäran af Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, och Hr Munck af Rosenschöld, INils Rudolf.
Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagde betånkm:
Nio 22, i anledn. af väckt motion om förbud emot utländska ords begagnande uti Svenska skrifna eller tryckta handlingar ; och Nio 23, i anledn. af väckt motion om Svenska inskrifter å medaljer m. m.
Då nu föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis d. 5 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 24, i anledn. af väckt motion om bildande af fögderi- och länsvis sammanträdande municipal-auktoriteter för behandling af för fögderiet eller länet gemensamma angelägenheter, blef detta betänk, ånyo bordlagdt på begäran af Hr Gripenstedt, Joli. Äng. och Hr Bibbing, Bengt.
Ekon.Utskis d. 5 dennes på bordet lagda betänkm:
N:o 25, i anledn. af väckt molion om förbud för hästhandlare och ”så kallade skojare,” alt på deras resor genom landet medföra qvinnor och barn; samt Nio 26, i anledn. af väckt motion om förändrad reglering af nämnde- och fjerdingsmans skjutsskyldighet.
Föredrogs, men lades, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., och Hr Gripenstedt, Joli. Aug., ånyo på bordet Ridd.Utsk-.s d. 5 dennes bordlagda mern.
N:o 7, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs motion om en förändrad ordning för utseende af R. o. Adis Electorer.
Anmältes och lades på hordet nedannämnde från Utskm inkomne utlåtm, mern., berättelse och betänk., nemi. från 398 Den 9 F e b r u a ri e. m.
Stats-Utskoltet:
Nio 37, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster; N:o 37, Litt.
A. i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de nedsättning uti den af Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparränta från hvart 10 till hvart 30:de
Skia af tillverkningen, samt upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora Kopparbergs län skyldighet att in natura till bergslaget leverera sina hemmans-ränte- och mantals- eller qvarnlulls-kol; Nio 37, Litt. B, i anledn. af väckt motion om upphörande af tionde-afgift ä Alun; Nio 37, Litt. C, i fråga om upphörande af de bland statsverkets ordinarie inkomster upptagne gerningsören; Nto 38, angtde regleringen af utgiflerne under riksstatens lista hufvudlitel; Nio 39, angide regleringen af utgiflerne under riksstatens 2:dra hufvudtitel; Nio 40, angide regleringen af utgiflerne under riksstatens 3idje hufvudtitel.
Banko-Utskottet:
Nio 11, med hemställan om afskrifning af ett utaf grosshandlaren A. Broberg
Andersson i lifstiden uti banken upptaget lån; Nio 12, i anledn. af väckt motion om skyldighet för bankens tjenstemän att afsäga sig tjenstebefatlningar i andra verk; Nio 13, i anledn. af väckt motion om ersättning af banken för 3:ne falska bankosedlar; Nio 14, angide verkstäld undersökning om styrelsen och förvaltningen af B.
St:s bank under tideu från nästförflutna riksdag; Nio 15, med hemställan om förhöjning i de åt kommissarien vid pantlåne-expeditionen anslagne missräkningspenningar; Nio 16, i anledn. af kamreraren A. VV. Wäsströms ansökning att komma i åtnjutande af kamrerare-lön efter nya atlöningsslalen, samt att derå undfå fullmakt; Nio 17, i anledn. af väckt motion om ökade löneförmåner för bankens tjenstemän inom 3:dje graden; Nio 18, i anledn. af kammardrängarnes i banken ansökningar om löneförhöjning.
Lag-Utskottet:
Nio 17, i anledn. af väckta motioner, angide rättighet för qvinna att vid viss ålder blifva myndig.
Upplästes och lades till handlingarne från de öfriga RiksStin ankomne prot.-utdr., nemi. från PresteSt. af d. 22, 26 och 29 sistl.
Januari samt d. 2 och 5 dennes samt från Borgareoch BondeStin af d. 29 sisth Januari samt d. 2 och 5 dennes.
Den 9 Februari e. m. 399 Herr Ribbing, Arvid, anförde skriftligen:
Under ett föreg:de plenum har R. o. Ad. tillåtit mig att fästa dess uppmärksamhet på huru lagens förfall och uraktlåtenhet i fråga om våra vigtigaste samhällsangelägenheter, nemi. kyrkan, religionen och folkundervisningen menligt inverkat och möjligen skall komma alt göra det på moraliteten och den deraf ytterst beroende allmänna säkerheten i landet.
Jag heder nu att få framställa huru underlåten noggrannhet vid verkställigheten af en gällande strafflag, om än i ringare, dock i betydlig mån, kan, genom uppkommet förakt för straffet, hafva skadliga följder och huru de böra afhjelpas.
Om hvarken staten sparar sina bidrag eller embetsmannen sin möda att med yttersta noggrannhet bestämma huru ett brott lagligen skall bestraffas, så tjenar allt detta till föga, om, vid verkställigheten af straffet, en fångknekt eller annan person kan få utföra och äfven utföra det med flathet.
Så långt jag minnes tillbaka, har man ansett det straff, som kallas fängelse vid vatten och bröd, af ringa betydenhet, ehuru lagligen ulfördt det, enligt läkares intyg, i sig sjelf är så svårt och plågsamt att det t. o. m. kan vara farligt för Iifvet.
Om under 30-åriga omsorger för brottmåls- och straff-lagstiftningen, hvars resultat Konungen nu i nåder framlagt, och deruti vatten- och bröd-slraffet är borttaget, man liksom bortglömt att låta lagligen verkställa detta straff, eller om man tyckt del icke löna mödan, i anseende till de gamla fängelsernes ofullkomlighet, så har emellertid den ordning som iakttagits vid de nya lärl, att vissa förfoganden kunna äga rum, som äro oberoende af fängelsets byggnad och inredning, ledande lill alt hindra missbruken vid verkställigheten af vatten- och brödstraffet.
Hade det nya lagförslaget i sin helhet kommit ali antagas, som K.
M. vid denna riksdag i nåder förordat, så hade man kanske kunnat lemna å sido de gamla straffsälten och deras missbruk, men då Regeringens främste ledamot och enskildte riksdagsmän bär förklarat benägenhet för att åter upptaga vatten- och bröd-slraffet och då i delta straff, sedan år 1841, man lagt nästan allt hvad som skolat motväga och afskräcka från brott, emedan spöstraffet för det mesta dä borttogs och vatten- och brödstraffet sattes i stället; så synes i sanning tiden vara inne att, till skydd för en allt för mycket aflagen allmän säkerhet, skaffa tillsyn derå att vatten- och bröd-straffet med kraft och efter lag verkställes.