Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, då man utgår från den praemissen, alt något resultat af pröfningen icke kan upkomma, — då är slutsatsen ganska riklig; men del är just riktigheten af denna prtemiss, som jag vågar bestrida.
Öfverrätlens granskning af målet kan mången gång leda lill ett helt annat domslut, än det, hvartill Underrätten kommit, och så sker icke sällan i verkligheten.
Omständigheter, förbisedde tilläfventyrs af Underdomaren, anlingeu af bristande skarpsinnighet eller af likgiltighet, men upmärksammade i Hofrätten, föranleda till förnyade undersökningar, och samme domare som friat, kan sedan vid deu anbefalda ytterligare pröfningen komma att fälla.
Talrika exempel derpå kunna företes; och då så förhåller sig, torde med skäl kunna frågas: om del är räll all borttaga en sådan granskning, eller om det kan antagas ali rättvisan eller allmänna säkerheten skall vinna derpå, att ärenden, som röra samhällets moraliska hälsa, icke på det mest noggranna och sorgfälliga sätt vårdas?
Man har sagt, att det finnes andra medel att tillhålla
Domaren alt fullgöra sin pligt.
Det är möjligt att sådane medel kunna utfinnas, och det vill jag ej bestrida; men alt ett vigtigl correctiv ligger i underslällningsskyldighelen, torde ej heller kunna förnekas.
Dä Underrätts undersökningar i mål, som ej äro af underställnings egenskap, icke följa med den öfriga domboken då den renoverad lill Hofrätten insändes, sä lärer äfven någon kännedom icke komma att der förefinnas om Underrättens förfarande i alla dessa mål, och således någon kontroll deröfver ej eller vara möjlig.
Det är likväl eli högst betydligt antal mål, i afseende på hvilka fråga är att nu borttaga all sådan kontroll.
Jag medgifver visserligen ali underställning f. n. eger rum i en del mindre vigtiga mål, och skulle gerna bill ädl LagUtsk:s förslag, om dess Dea 30 Juli.
33 majoritet inskränkt sin åtgärd lili att utgallra så beskaffade mål, men i den allmännelighet, som förslaget nu förekommit, anser jag vådligt att biträda detsamma.
Dessutom qvarstår äfven, efter delta förslag, många sådane händelser der underställning kan komma i fråga fastän de äro af en jemförelsevis obetydlig natur.
En handling har t. ex. genom felaktig rubricering af åklagaren fått en svårare karaktär ån som derpå borde tillämpas, och derigenom blifvit flyttad inom en helt annan kategori än dit den rätteligen hörer.
T ex. huru ofta rubriceras icke som rån, gerningar, som vid domarens undersökning reducera sig tilläfventyrs till snatteri.
Således gifver en oriktig rubricering af en sak, en svårare karakter deråt än den eljest skulle hafva, och möjligen skulle förslaget komma alt framkalla flere sådane oriktiga påståenden, enär en åklagare kunde finna tjenlig!, alt för att vinna större upmärksamhel åt den anhängiggjorda saken, gifva densamma en svårare rubrik.
Det är icke endast den tilltalades befriande som är af vigt, utan äfven ganska ofta att behörig uprältelse för ett obefogadi tilltal beredes den anklagade.
Afven detta kan och bör blifva föremål för Öfverdomstol pröfning.
Jag kan ej af de skäl, jag här höll åberopas, finna mig föranlåten frånträda mitt förut gjorda yrkande om afslag på detta betänk.
Det är icke allenast den tilltalades frikännande som erfordras, sade den siste värde talaren, utan äfven behörig uprältelse, men jag tillägger: äfven snar rättvisa fordras; och alla de åtgärder som tjena till ett obehörigt förlängande af den tilltalades lidande äro oriktiga, och böra borttagas.
Den tilltalade har ovillkorligt anspråk pä snar rättvisa, — men huru skall den honom kunna vederfaras, då han, i en stor del af här utpekade fall skall sitta i häkte under den tid ransakningen pågår?
Efter densammas slut har Uuderdomaren en månads tid på sig för inskickande af ransakningen till Hofrätten och denna åter en månad till målets handläggning innan expeditionen Utkommer.
Den tilltalade, som möjligen är alldeles oskyldig, blir i följd af en måhända enfaldig anklagelse, mer än 2 månader qvarhållen i häkte utöfver den eljest erforderliga tiden!
Det är lagstiftningens pligt alt tillse att icke den tilltalade tillfogas ett obehörigt lidande, och om underställning af vissa mål, jemförelsevis af mindre vigt, vore nödvändig, hvarföre ålägger man ej underställning af alla möjliga mål, hvarföre låter man ej alia gå till den högre instansen.
Finnas då inga andra utvägar alt tillse det Underdomaren sköter sin pligt, utan serskilda kontroller äfven om alla parter äro med domslutet nöjde, hvartill skall det tjena alt för de fall, då bevis icke förefunnits för den tilltalades fällande, hålla honom qvar i häkte, då icke åklagaren sjelf ansett saken vara af beskaffenhet att han tilltror sig kunna få den tilltalade fälld genom målets dragande under Öfverrätts pröfning? 3* 36
Den 30 Juli.
Om man nu erkänner och vet hvad hela landet vet att Hofrätterne äro till den grad öfverhopade med arbeten alt 100, ja, 1000-tals mai vänta på handläggning, är det då skäl att uplaga deras för landet dyrbara tid med behandling af en mängd sådane små mål, hvarom här är fråga.
Alt svara på de spörjsmål, som den siste talaren framställt, hvarföre icke en till orimlighet utsträckt underställning borde införas, anser jag vara alldeles öfverflödigt, enär fråga derom icke blifvit väckt och jag gerna undviker att fäkta mot väderqvarnar.
Beträffande åter den frågan hvarföre jag lägger vigt på bibehållandet af utslagens underställning i svårare brottmål ulan afseende på resultatet af domen, så kommer det sig deraf, att jag anser hvad, som rörer individerne i samhället, såsom sådane och deras inbördes rättsförhållanden, vara lika vigtigtsom det, hvilket rörer deras pekuniära och ekonomiska ställning och förhållanden.
En lagstiftning, som går ut på att eftersätta de menskliga rättigheterna för de ekonomiska fördelarne, (och af sådan egenskap äro dock de civila frågor, hvarom den siste talaren nämnde), anser jag ingalunda hafva rätt upfyllt sin bestämmelse; och jag kan följaktligen icke ingå derpå, att för undanrödjande afolägenheterne utaf den tillökning af mål, som blifvit en följd af den sednast gjorda förändringen i Domstolarnes organisation, en förminskning i antalet nu skulle till vägabringas derigenom att sådane mål, som förut ansetts företrädesvis vigliga, nemi. de, som röra individerne i samhället som menniskor och medborgare, att desse mål säger jag, skulle sättas i andra rummet.
Jag anser individens rättigheter vara lika vigtiga som den siste talaren, och just derföre har jag bibehållit underställning i aila de fall då den anklagade skall undergå straff, — det är mitt korta svar!
Så fort det är fråga om att den tilltalade skall undergå straff, är underställning bibehållen men icke då anklagelsen befunnits vara ogrundad.
Denna underställning är i sådant fall äfven onödig derföre att det gifves andra och bättre utvägar att tillhålla domaren att sköta sin tjenst, serdeles som åklagaren kan draga målet under Ofverrätts pröfning.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, och II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. lill bifall å Utsk:s betänk., besvarades denna propos. med blandade ja och nej; hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. behagade afslå samma betänk., samt då dervid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig linna att ja varit öfvervägande.
Sparre begärd votering, uplästes till justering och godkändes följande voter:spropos.:
Den 30 Juli. 37
Den, som bifaller LagUtskrs betänk.
N:o 37 voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder förenämnde betänk, af R. o. Ad. afslaget.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva alfallit som följer:
Ånyo föredrogs LagUtskis d. 26 och 29 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 38, i anledn. af gjorde anmärkmr emot Utskis betänk.
N:o 6, öfver väckt motion om rätt till jord och lägenhet för anläggande af elektriska Telegrafer.
På sätt min delta förslag vidfogade reservation innehåller, anser jag detsamma vara verkligen olämpligt och för den enskilde eganderätten vådligt.
Jag tror nemi., pä sätt jag i reservationen baft äran anföra, att Staten kan fordra af den enskilde att lian afstår sin egendom för det allmännas behof, men Staten kan icke fordra att, om han bibehålles vid denna egendom, han i sin eganderält skall tåla sådan inskränkning, att han icke skulle vara skyddad för intrång från andra.
Del vore, för att använda en något trivial liknelse, som skulle jag-få behålla min rock, men vara tvungen att bära den full med stenar.
Samma förhållande är det om jag finge behålla min eganderält, men icke skulle kunna förhindra att genom anläggning af en telegraflinea man upgräfde jorden, och sålunda förstörde den provenyjag trott mig af densamma kunna draga, och derjemte tillfoga mig det obehaget att se min gårdsplan, min trädgård eller min åker upgräfd och förstörd.
Det ligger i sakens natur att jag såsom egare till jord har rätt att från densamma afhålla alla andra; men enl. detta förslag skulle främmande personer i hvarje ögonblick ega rättighet alt inkomma på mina egor, och upgräfva min jord för anläggning af en telegra f-1 i nea.
Jag hemställer till en hvar af eder, Mine
Hrr, om ni skulle lycka om att midt för er gårdsplan uppsattes en lelegraflinea, eller om den lägges under jorden, skullen J väl tycka om att man upkastade barikader så att
J icke kunden komma in i edia egna hus?
Jag bar i anledn. af detta förslag och efter återremissen af det förra betänk, i detta ämne, skrifvit till åtskillige personer, med hvilka jag gjort bekantskap under resor i flera af Europas länder, för att göra mig underrättad huruvida der en sådan lag finnes, och fått del svar, att man numera icke finner lämpligt att anlägga telegrafer öfver jorden, ulan att de vanligen läggas under densamma, samt att, vid sådant förhållande tillämpning af någon annan lag än expropriationslagen ej kunnat komma i fråga.
Delta svar har jag erhållit dåde från Tyskland och Frankrike.
Jag tycker det vara 38 D e n 30 .(ii I i. besynnerligt ock djerft alt i ett land, der raan ännu saknar erfarenhet örn telegrafers nytta man är betänkt pS stiftandet af en lag sådan som denna, onder det alt i länder der telegrafer redan linnes, man icke ansett sådant vara af nöden.
Det är naturligt att om lagen icke medgifver rättigheten att använda den främmande jorden, så blir telegraf-anläggaren nödgad att gä omkring, oell ingenting hindrar att gå med telegrafen i krokar.
Man kan således för en telegraf-anläggning öfverenskomma med jordegaren om Iiniens dragande genom trakter, som för anläggningen blifva minst obeqväma, och det är icke tänkbart att mängden af menniskor skulle vara så ogina att de blott för oginhetens skuld skulle neka en sådan anläggning öfver utägor, då anläggaren icke eger rätt att draga linean öfver de ställen som för jordegaren vore olägligast.
Jag vågar således anhålla om propos. på afslag, förvissad som jag är att ingen omöjlighet skall upstå för dem som vilja anlägga telegrafer att vinna det ändamål, som afses genom öfverenskommelse med vederbörande jordegare.
Jag gör mig sä mycket säkrare förvissad derom, sora jag har mig bekant att en utländning, hvilken begärt och erhållit K.
M:s tillstånd att anlägga en sådan telegraflinea icke satt i fråga något annat i sin ansökning, än alt, med begagnande af expropriationslagen, fä jord mot ersättning, och den K. resolutionen, hvilken med bifall härtill meddelades sistlidet år, innehåller också att berörde lag skall användas der så nödigt finnes.
Hr v. Heland, Isak Fredr.:
Den siste värde talaren tyckes se saken från en mörk synpunkt.
Jag skulle föreställa mig, alt om en telegraf kommer att anläggas, så är det icke förenligt med anläggarens intresse att föra linean genom någon trådgård eller gårdsplan, ty ersättningen till jordegaren blefve för stor, hvarföre också linean komme alt föras öfver oländig mark, ty del är klart alt icke kunna grafvar gräfvas för telegraftrådens nedläggande, eller stolpar nedslås i den bördigare jorden, utan deremot svarande ersättning till egaren.
Den föreg:de talaren har yttrat sig om lagstiftningen i detta fall utomlands; men vi skola påmiuna oss ali der finnes ett vida större antal innevånare på qvadratmilen än hos oss, hvarigenom kostnaderna för dylika anläggningar betäckas i följd af den betalning som erlägges för de underrättelser som genom telegraferne spridas.
Här är det nödvändigt att företaget göres med minsta möjliga kostnad, ty skulle anläggningen ske med vilkor att behöllig jord derför inlöses, sä fruktar jag alt aldrig någon telegraf-inrättning i Sverige skall komma lill Stånd.
Man har talat om alt tillstånd för anläggningen af en sådan blifvit meddelad: har den väl blifvit utaf?
—Ingalunda, och sannolikt emedan kostnaderne äro för stora att inlösa erforderlig jord. ■lag vill icke vidare uppehålla R. o. Ad. med att uprepa de bevis för tel egra fl i n iers nytta som förra gången ärendet förevar, bär framställdes.
Hvar och en känner huru de utgrenat sig öfver bela Frankrike och Tyskland, ända derhän alt en fabrik i Berlin Den 30 Juli.
39 är ensamt sysselsatt med att tillverka trådar lill tusendetals alnar dagligen.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter lill bifall å Ulsk:s utlåt, framställda propos. besvarades med starka ja, blandade med nej; hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Den, som bifaller LagUtsk:s ullål.
N:o 38, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, anses förevarande utlåt, af K. o. Ad. afslaget.
Vid voleriugeus slut befunnos röslerne hafva utfallit sålunda:
Föredrogs ånyo StatsUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlät.
N:o 262, i anledn. af erhällne ålerremisser å betänk.
N:o 167, ang:de dels af K.
M:s nåd. propos. om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, om förändring i nu gällande sladganden i afseende på indelta räntors och kronotiondes upgörande och om de årliga markegångsprisens bestämmande, dels enskilde i samma ämnen väckte motioner.
Härom upstod icke någon diskussion, och R'. o. Ad. beslöt, att med vidhlifvande af i afseende på punkterne Litt. A. och C., samt N:ris 16, 17 och 21 af betänk.
N:o 167 förut fattade beslut, bifalla det af Utsk. nu tillstyrkta tillägg till dess rörande priskuranternes bestämmande afgifna förslag, att endast de priser, som äro gångbara vid s. k. kontant försäljning böra läggas till grund för priskuranterne äfvensom för de från Kronofogdarne deröfver afgifvande anmärkntr, hvarjemte förevar:de utlåt, i öfrigt ansågs icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Föredrogos och biföllos SlatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagde utlålm:
N:o 263, i anledn. af väckt motion, ang:de anslag till inköp af en Kansli-rådet
Krutmeijer tillhörig gravyrsamling; och N:o 264, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, ang:de understöd åt Öfverste-Löjnanlen J. Z.
Dunckers enka, Maria Charlotta Tuderus.
Föredrogs men bordlädes ånyo på begäran af Gr.
Lager - 40
Den 30 Juli. bjelke, Gust.: oell Gr. Taube, Henning Edv., SlalsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagde nedandämnde utlåt:n: N:o 265, i anledn. af erhållne ålerremisser å betänk.
N:o 44, ang:de utbetalning af stadgad ersättning utaf allmänna medel till vittnen i brottmål, då den tilltalade saknar tillgång, eller ersättningsskyldighet icke kan honom åläggas; samt N:o 266, i anledn. af erhållne ålerremisser å utlåt.
N:o 81, ang:de uphörande af s. k. vakans- och förslags-liggetids- samtbegrafningshjelps besparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensionskassor, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta.
Föredrogs och lades lill handlingarne StatsUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern.
N:o 267, i anledn. af erhållen återrerniss å utlåt.
Föredrogs StalsUisk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern.
N:o 268; i anledn. af erhållen ålerremiss å utlåt.
N:o208.
Del kan naturligtvis icke falla mig in ali vilja lägga något hinder i afseende på en fråga, som är af Ständerna afgjord, men jag anhåller endast alt till pro!, få förklara, att jag icke deltagit i R. o. Ad:s i afseende på denna fråga fattade beslut.
SialsUlsk:s förevande mern. lades lill handlingarne.
Föredrogs den af Hr Tham, Casper Wolrath, väckta i gårdagens plenum på bordet lagda motion, ang:de statsbidrag till allmänna Barnhuset i Stockholm.
Jag anhåller alt få understödja Hr Thams motion, med några förändringar.
Utom de skäl, som tala för densamma af angelägenheten att icke lemna handlöst en välgörande inrättning med de ömmaste föremål och af stor omfattning, förekommer ännu ett annat skäl, som gör ett understöd af Staten så mycket af rättvisa påkallad.
När Sverige genom Freden i Fredrikshamn 1809 nödgades afträda Finland, afsloddet äfven alla Svenska statsverkets fordringar och tillgångar.
Deremot försäkrades åt enskilda verk och inrättningar, deras der egande tillgångar.
Med anledn. häraf framställde Svenska Regeringen hos den RyskFinska allehanda fordringsanspråk, bland andra för Stockholms Allmänna Barnhus för dess kronotionde spanmål i Finland.
Fordran bestreds å RyskFinska sidan, då detta anslag betraktades såsom ett statsanslag, hvilket med Finlands öfriga tillgångar öfvergått till den nya Regeringen, som det ålåg bestrida dess föremål inom Finland.
Men raan lyckades för saken intressera Kejsarinnau Maria, mor till Kejsarne Alexander och Nicolaus, varm beskyddarinna af de stora Hiltebarnhusen i Petersburg och Moskau, och intresserad för alla dylika välgörande stiftelser.
Deri - Den 30 Juli. 41 genom lyckades man vid skuldliqviden få af Ryska Regeringen utbetalde 50,000 r:dr b:co för Stora Barnhuset, såsom kapitalersättning för dess Kronotionde i Finland.
Denna summa tillhörde Naturligtvis Allmänna Barnhuset i Stockholm, och Regeringen föreslog ock i en propos. 1828, att den skulle till denna inrättning utbetalas, men R.
St. lemnade endast ersättning för afkastningen de 3:ne åren 1807 och 1809 då Finland ännu de jure var Svenskt, och behöllo för statsbehof kapitalet.
Detta är således en Barnhusets fordran hos Statsverket, med några och 20 års räntor.
Ar 1815, då Kortstämplings-afgiften var 2 sk. b;co, anslogs hälften deraf inom Stockholms stad till Allmänna Barnhuset.
Afkastningen var dock under en lång följd af år obetydlig.
När denna afgift efter hand förhöjdes 1841 till 8 sk., ökades dock ej Barnhusets andel.
Afkastningen har dock på sista 10 åren mångdublats, hvartill jag tillåter mig räkna en del af förtjensten, då efter vidtagande af de af mig föreslagna kontroller, men endast en tillökning af 33^ procent i afgiften, afkastningen mångdubblades.
För det närvarande utgöres kortstämplingen öfver hela Riket 8 sk. b:co för hvarje lek, hvaraf i Stockholm 1 sk. tillkommer Allmänna Barnhuset, 3 runstycken Frimurarebarnhuset och 3 r:st.
Serafimerlazarettet, samt i landsorterne 1 sk. dervarande Barnhus eller Fattigvårds-inrättningar.
Nu föreslår jag:
Att utom den vanliga kortstämplingsafgiften af 8 sk. b:co, skall vid kortstämpling öfver hela riket för hvar lek erläggas för Stockholms Allmänna Barnhus 4 sk. b:co, som aflemnas till Riksg:skont., hvarifrån de jemte det gamla anslaget af alla i Stockholm stämplade kort godtgöres Barnhuset, dock med vilkor alt härigenom Barnhusets fordran för Finska tionde-ersättningen må anses vara godtgjord.
Då härigenom utan någon tunga för Statsverket och endast med en ringa afgift å spelare eller rättare å de spelsällskapet-, som draga inkomster af kortpengar, en helig skuld betalas och välgörande inrättning hjelpes ur trångmål, hoppas jag att mitt förslag ej skall möta några betänkligheter.
Min mening år icke alt vilja ingå i bedömmande af denna motions nytta i sak, utan endast, huruvida den är lagligen väckt.
Jag anser nemi, denna motion helt och hållet olaglig, såsom tillkommen efter motionstidens slut, och icke stödjande sig på någon under riksdagen inträffande händelse, som kan gifva anledn. till väckande af motion.
Den händelse, på hvilken motionen skulle stödja sig, är nemi. att K.
Sig icke vilja ingå med nåd. propos. till Ständerna i delta ämne.
Nu frågar jag Eder Mine Hrr, kan detta vara en under riksdagen inträffande händelse, som får gifva anledning till väckande af motion?
Att motionen så otroligt det låter dock stödjer sig på denna händelse, ber jag alt få ådagalägga genom upläsning af en del af densamma.
Den lyder nemi.: ”På sätt be - 42 Den 30 Juli. rörde skrifvelse oek utvisar, har Direkt., pS grund af omförmälde förhållande, underd;st anhållit, att K.
M. mätte alläla nåd. framställning till Rikets nu församlade Ständer om beviljande af Statsanslag, dels utaf 16,000 r:dr för en gäng, till iståndsättande och förbättring af Barnhusets byggnader, och dels af 39,466 r:dr 24 sk. årligen för innevarande och näsiföljande två år, men K. M. har, under d. 7 nasti.
Maj, af flere anförda skäl och deribland på den grund, att Barnhuset i Stockholm såsom välgörenhels-inrällning förnämligast skulle afse sådane ändamål, hvilka det numera, enl. gällande författningar, ålåg vcderbör:de kommuner att bekosta, i nåder förklarat
Sig ej vilja då aflåta nåd. framställning i ämnet till R. St., utan anbefallt (jfverstålh.Emb. att låta höra vederbörande församlingar i Stockholm, huruvida, för oundgängeliga reparationer å Barnhusets byggnader och till fyllande af den i öfrigt utaf Direkt, upgifna bristen för innevarande och påföljande tvä år, nödige medel kunde af staden afskaffas”.
Nu säger man, motionen stödjer sig icke alleuast på att K.
Sig icke vilja aflåta nåd. propus., utan äfven deruppå att församlingarne i Slockholm förklarat sig icke vilja gifva några medel.
Granskar man nu denna andra grund, så finner man, att K.
M. förklarat Stockholm vara skyldig att, såsom den kommun, hvilken i första rummet Ilar nytta af Stora Barnhuset, också underhålla detsamma.
Skall det då vara en laglig grund för väckande af denna motion, att nämnda kommun förklarat sig icke vilja gifva en styfver till ändamålet?
Denna sednare grund är således icke mera laglig än den förra, hvarföre, och då motionen sålunda icke är lagligen tillkommen, jag vågar anhålla att R. o. Ad. måtte vägra remiss å densamma, och endast lägga den till handlingarne.
Jag anhåller att få i min hand emottaga den ifrågavande motionen, för ali genmäla hvad Gr.
Lagerbjelkes, i detta ämne, Ståndet delgifna anförande innehållit.
Jag mcdgifver visserligen att det år nödigt icke vara allt för stäpphändt i afseende på motioners remitterande, och jag har äfven vid åtskilliga tillfällen bidragit till vägrande af en oell annan; men en dylik ä Ständernas sida visad allvarsam noggrannhet, får icke utsträcka sig till hvad man kallar likt och olikt.
Delta sednare blefve enl. min tanka förhållandet, derest Ståndet nu skulle följa Gr.
Lagerbjelkes upmaning ali å ifrågavaride motion vägra remiss.
Den 56 § är visserligen icke så lätt alt med full säkerhet i alla förekommande fall tyda; men om den skall medgifvas någon tillämplighet, så får man icke utesluta möjligheten att, af under riksdagens lopp inträffande händelser, leda sig till skäl för afgifvande af motioner.
Jag frågar dä om icke t. ex. de i Stockholms församlingars sockenstämmor afgifna förklaringar om deras obenägenhet att lemna något bidrag för ifrågavar:de ändamål, ju icke månde utgöra en under riksdagens lopp inträffad, ganska talande händelse, som gör det till en nödvändighet för den, som intresserar sig för Barnhusets bestånd, alt söka åvägabringa bidrag på annat sätt än det hittills begagnade?
Det torde vara R. o. Ad.
Den 30 Juli. 43 bekant, att just till följd af Barnhusets iråkade svåra financiella ställning, den nya Direkt, funnit sig nödsakad att höja inlösningspriset från 100 till 240 r:dr.
I della dess beslut lärer väl icke någon ändring vara möjlig på annat sätt, än att hjelp kommer annorstädes ifrån lill hands.
Stockholms församlingar hafva redan gifvit tillkänna deras tankar, hvad den utaf dem begärda bjelpen beträffar.
Jag lemnar derhän, om icke församlingarne bordt erbjuda något, del hade enl. min tanke varit riktigare och församlingarne mera värdigt; men å andra sidan kan jag derutaf icke härleda någon slutsats, syftande derhän, att Ständerna borde likaledes å sin sida undandraga sig allt kontribuerande till det åsyftade ändamålet.
Det lärer väl icke kunna nekas, att Barnhuset erhåller det största antalet barn icke frän Stockholms stad, utan fastmer, hvilket,, af aulheolika handlingar torde vitsordas, från landsorterna.
Ar det då rättvist att på Stockholms stad kasta underhållningsskyldiirheien, utom del bidrag som bör af föräldrarne betalas, och af desse sistnämnde kan förväntas?