Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågar med anledn. af Gr Sparres yttrande erinra derom, att hvad vi nu här besluta, icke blir, såsom Gr. t\ckes antaga, af civil-lags natur, utan blott grund för den propos., Den 7 November e. in. som sedan väntas.
Tills denna propos. blifvit B.
St:r delgifven, bör frågan om dessa undantag upskjutas.
Sprengtporten och yrkar afslag på Utskins framställning.
Hr Frih. o. Ordftden framställt att under öfverläggningeu blifvit yrkadt, dels att Utsk:s ifrågav:de anmärkn. måtte godkännas, och dels att K. o. Ad. med underkännande af Utsk:s anmärka, måtte lemna förev:de punkt i K. M:s Nåd.
Skrifvelse utan någon anmärkt!., blef propos. till godkännande afUtsk:s anmärkt), först framstäld och besvarad med starka Nej, .blandade med Ja, hvarefter Hr Frih. o. Ordfrdeu hemstälde om R. o. Ad. med underkännande af Utsk:s anmärkn., ansåge ifrågav:de punkt i K. Mrs Nåd.
Skrifvelse böra lemnäs utan anmärkn., samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Fortsättningen af förevtde ärendes pröfning upskjöts till eftermiddagens plenum.
Höglofl. B. o. Ad. åtskiljdes kl. | på 3 e. m.
Lördagen den 7 IVovemSjer 1857.
Frih. Aderhjelm, Johan Carl, fortfor att i Hr Gr. o. Land tm :s ställe föra ordet.
Justerades pleni-prot. för den 13 sisth September.
Fortsattes pröfningen af Sammansatta Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Utlåt.
Skrifvelse med det af särskilde Koraiterade afgifna underd.
Utlåt, och Förslag, angide åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning, dels ock af väckta motioner i samma ämne och dermed gemenskap egande frågor.
Den 7 November e. m. 439 Härvid förekommo nedannämnde punkter af de i K.
Mis ifrågav:de Nåd.
Skrifvelse meddelade bestämmelser: 5:te punkten, äng de rälligheten till begagnande af boställs skog.
Efter föredragning, i sammanhang härmed, af Utsk:s emot denna punkt gjorda anmiirkn., yttrade Gr. Sparre, Erik: R, o.
Ad:n täcktes finna, att Samman satta Utsk. i denna del endast i så måtto förändrat K.
Propos., att då denna innehåller att samma rätt till fritt användande af skogens årliga afkastning, som tillkommer innehafvare af kronohemman och lägenheter, äfven må tillkomma boställsinnehafvare, »derest boställets sl;ng ej öfversliger SOU tunnland», så har Utsk. föreslagit, att detta maximum af 500 tunnor måtte utgå.
Utsk. ansåg nemi., att en a?eal af 5 00 tunnland på den ena orten ar af helt olika betydenhet emot på en annan, samt att det derföre vore skäl att i lagstiftningen dröja med bestämmelser i detta at’s:de, tilldess vid en indelning af skogen, densamma befunnes öfverstiga boställets behof af skogsfång.
Jag får således vördsamt tillstyrka bifall till Utsk:s hemställan.
# Erih.
Ehuru jag visserligen icke kan underlåta att anse Utsk:s förslag bättre än det, K.
M. i detta afs:de aflåtit, hvilket sednare bestämmer det maximum af skog, öfver hvars årliga afkastning' boställsinnehafvare skulle ega att fritt förfoga, till 500 tunnland, och ehuru jag äfven (inner det bättre än Skog'sKomitéens förslag, hvilket fastställer detta maximum till 1000 tunni, för vissa boställen och 2000 för andra, får jag likväl förklara, att den rätt, som genom förevule förslags antagande blefve åt boställsinnehafvarne uplåten, detta oaktadt synes mig vida större än som vederbör.
Jag ber att få erinra hvad jag i förmiddags yttrade att ett af de vigtigaste behof för framtiden är att hafva tillgång på större timmer; att det icke vore att förvänta, det så dan timmerskog, som fördrar en större växtlighet, skulle i fred få upspira i våra enskilda skogar, eller en så beskaffad lagstiftning komma till stånd, hvarigenom egare af enskilda skogar nödgades iakttaga den för vinnande af sagda ändamål nödiga vården.
Vid sådant förhållande ligger det stor makt uppå att Kronan söker bevara de återstående skogarne, och obestridligt är väl att boställsiägenheternes skogar tillhöra Kronan, enär boställsinnehafvare endast fått sig uplåtet att af skogen taga hvad han till husbehof kräfver.
Jag vet väl, att ett afsteg från denna grundsats är gjordt i 1830 års boställsordning med afs:de på indelad skog; men ännu hafva högst få boställsinnehafvare kommit i åtnjutande af denna fördel.
Jag vet också att till sednaste R.
St:r uti underd. skrifvelsen af den 5 Dec. 1854 antydts, att boställsinnehafvare under vissa förhållanden skulle få begagna skogen till afsalu; men jag skulle likväl tro, att, såvida man för framtiden vill bevara Sveriges skogar, det vore nödvändigt att icke göra några afvikelser från nyssnämnde grundsats.
De skogar, som i detta hänseende kunna ut Ren 7 November e. m. vara att påräkna, äro häradsallmänningar och boställsskogar.
Dessa sednare ligga spridda uti hela landet oell böra efter hemmantal utgöra ungefär -j^-del af liela vårt skogförråd; och det vore af ett omätligt värde att göra sig försäkrad om att dessa skogar framdeles må kunna upnä tillräcklig växtlighet eller storlek för att såsom timmer användas.
Det husbehof, som tillstädjes indelningshafvare att begagna, är ett mycket elastiskt ord; livad detsamma betyder, igenfinues lätt, då jag kan bestyrka, att en båtsman i Calmartrakten erhåller 15 famnar till husbehof, under det i Halland en person anser sig hafva öfverloppsskog, då han eger vackra plantager på vallarne kring sin åker.
I samina mån som skogarne stiga i värde, i samma mån stiger ock husbehofsqvantiteten, och om då boställsinnehafvare!) sjelf får hushålla med skogen, är det att befara, att detta husbehof utvidgas i oändlighet.
Jag tror visserligen att då våra embets- och tjenstemän sjelfva bruka sina boställen, de hafva nog hederskänsla att icke förderfva skogen för efterkommande; men sällan eger detta förhållande rum, utan vanligen bo de aflägse från boställena och finna då sin räkning vid att utarrendera dem; och jag vet specielt att arrendatorerne hufvudsakligen afse att rikta sig genom bortplockande af boställenas skog.
Om nu äfven skulle inträffa att en skogsbetjening komme att taga vård och hafva upsigt öfver dessa skogar, anser jag dock omöjligt, att en verklig hushållning dervid kan ega rum, med mindre än att skogarne komma direkte under skogsbetjeningens förvaltning.
Det är ur sådan synpunkt och under förutsättning alt vi i boställsskogarne hafva ett kapital tillräckligt att för framtiden aflöna den personal, som kan ifrågakomma för desammas skydd, i hvilket afs:de jag åberopar en reservant i SkogsKomitén
Hr Wanris utsago, hvilken uplyst, att i Wermland funnes 100,000 tunni, boställsskog, som jag föreslår följande förändring i Utskrs förslag att »derest boställets skog vid densammas indelning befinnes öfverstiga boställets behof af skogsfång, den i sådant fall må af skogsbetjeningen särskildt vårdas och förvaltas, samt afskiljas det som boställsinnehafvare!) skäligen bör tillkomma».
Sedan må det blifva It.
St:rs enskilda sak om de åt boställsinnehafvare vilja tillstädja afkastningen af skogen; men derigenom blir man säker på att boställsskogarne komma att vårdas.
Redan från äldre tider hafva boställsinnehafvare egt rätt att till boställets behof använda afkastningen af dess skog. K. M. har sedermera, till en början på grund af enskilda ansökningar och för att befrämja trakthuggning i särskilda fall inedgifvit boställsinnehafvare att disponera skogen jemväl till afsalu, och principen har derefter blifvit utsträckt och erhållit en mera generel tillämpning.
Onekligen är det aldrarättast i princip, då boställsskogen icke är afsedd för något annat ändamål, än boställets nytta eller till afsalu, att det finnes en gräns för husbehofvet; men jag befarar, att denna grundsats i tillämpningen skulle möta stora svårigheter och göra förslaget om intet.
På denna grund och då det här icke är tillstyrkt, att boställsinne - Den 7 November e. m hafvare skall få disponera till afsalu någon del af sin skog, i annat fall, än då den i betydligare mån öfverstiger boställets behof, samt då han icke på annat sätt kan bereda sig någou utkomst deraf, än genom en bättre hushållning; så och enär det, är stadgadt, att skogen skall ställas under särskild vård, och jag föreställer mig jägeribetjeningens tillsyn i detta afs:de skall blifva tillräcklig, tror jag, att det iir skäl att bifalla hvad Utsk. härutinnan föreslagit, ehuru jag erkänner, att, då man icke känner vidden af skogarne, det varit riktigt, att icke alltför positivt omnämna den boställsinnehafvarne tillkommande rätt att disponera skogen.
Jag önskade derföre, att detta stadgande kunde erhålla ett mera vilkorligt uttryck sålunda, att i st. f. orden: »att samma rätt oell förmån äfven må tillkomma boställsinnehafvare», borde sättas »må leunna tillkomma boställsinnehafvare», d. v. s. att det mera tydligt utmärktes, att det kan bero på K.
M:s pröfning att sådan rättighet medgifva.
Med denna ändring vill jag antaga Utsk:s förslag.
Raab öfvertyga*! om, att skogarne i vårt land böra vårdas, men jag tror alldeles som den siste talaren, att ett lämpligt sätt derföre är att, genom att intressera boställsinnehafvaren för skogen, upmuntra honom till dess tillsyn och vård.
Jag instämmer med Frihrn derutinnan, att detta siitt är mera praktiskt än att sätta hvarje äfven obetydligare boställsskog om t. ex. 25 å 20 tunni, under vård af skogsbetjening, sorn icke kan hafva en ständig tillsyn öfver densamma, och hvaraf föijer, att den i mer eller mindre mån vanvårdas, hvaremot om boställsinnehafvaren under kontroll af betjeningen tillser skogen, den statsekonomiska fördel troligen beredes, att skogsproduktionen blir större.
Sprengtporten har så klart utvecklat detta, att jag dervid ingenting kan tillägga.
Derjemte då Jiomitén, sedan E.
St:r uttalat den åsigt, att boställsinnehafvare skulle bekomma hela afkastningen, likväl inskränkt denna rätt till de fall, der skogen understiger 2000 eller i vissa län 1000 tunni.; då K.
M. nedsatt detta maximum till 500 tunni, och Utsk. icke medgifvit ens denna siffra, utan föreslagit, att endast i det fall »derest boställets skog vid densammas indelning befinnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång, det i sådant fall bör ankomma på K.
M:s pröfning, om och under hvad vilkor skogen må af boställsinnehafvaren bibehållas och nyttjas eller ock af skogbetjening särskildt vårdas och förvaltas, roed iakttagande att af skogens behållna afkastning tilldelas boställsinnehafvaren hvad honom skäligen bör tillkomma», så har man verkligen gradativa gått så långt man kunnat gå, ty att gå ända derhän, att icke lemna boställsinnehafvaren någon rätt till skogens afkastning, det vore oklokt och i inkonseqvens med Ständernes förra förfarande.
Raab: Jag är Frih.
Sprengtporten tacksam, emedan han erkänt, att den princip jag förfäktar, är den rätta och att det vore mycket betänkligt att nu, då man är på väg att ingå på en ny skogslagstiftning, såsom grundsats erkänna rättigheten för bo - 442 Deri 7 November e. m. ställsinnehafvare att sjelfva använda sina skogar; men jag måste beklaga att Frih:n, detta oaktadt, icke velat understödja min mening.
Jag ber att få svara Gr.
Sparre, som orätt förstått min afsigt, dä Gr:n sagt, att flera boställen finnas sorn icke kafva mer än 15å.20 tunni, skog, och att det således skulle blifva ett stort besvär för skogsstyrelsen att taga dessa lappar om hand.
Jag har icke påyrkat något sådant, ty i mitt förslag har jag uteslutit de boställen sorn icke hafva större skog, än som erfordras tili husbehof, och jag är temiigen säker på att i allmänhet ganska stora rymder blifvit boställena tillerkända såsom husbehof.
Vidare har Glan ansett det vara en orättvisa att fråntaga de boställsinnehafvare, som genom 1836 års boställsordning hafva rätt att till afsalu begagna boställets skog, denna dem tillkommande förmån.
Detta har jag icke heller velat, utan min mening har endast varit att stifta en lag för framtiden och stadga en princip; och i detta hänseende kan man fastställa såsom grundsats att
Staten skall taga vård om boställsskogen, men undantagsvis föreskrifva, att de boställsinnehafvare, som enligt 1836 års boställsordning hafva rättighet att i viss mån sälja boställsskog, må under sin tjenstetid denna rättighet bibehålla.
Jag har ytterligare velat framhålla, att vi i framtiden måhända kunna komma derhän, att ganska få privata skogar finnas, att icke allenast exporten minskas, utan landet till och med råkar i förlägenhet för eget byggnadstimmer.
Vi veta äfven, huru svårt timmer är att transportera, det kunde derföre vara af omätlig vigt, om Kronan i åtskilliga delar af landet egde skogar, och om vi då erhölle en skogs-styrelse, som sorgfälligt skötte sitt kall samt K.
St:r derjemte måhända beviljade medel till inköp af hemman med stor vidd, der man kunde göra skogsplanteringar, skulle vi möjligen på så sätt kunna återfå, hvad som 1824 förstördes.
Gå vi deremot in på den grundsatsen, att
Staten skulle lemna från sig de enda skogar den har, vet jag icke hvar.
Staten skall få skogar i framtiden, och jag kan icke dölja den farhåga jag hyser, att landet kan blifva utan byggnadstimmer.
Det är nemligen klart, att då de trän, som äro färdiga att förvandlas till byggnadstimmer, ge tredubbel ränta, är frestelsen att hugga dem alldeles för stor, att man skall kunna påräkna det de lemnäs i fred.
Derföre är det af vigt att erhålla mindre skogar spridda i landet, när man icke kan få större sådana passande till byggnadstimmer, och härtill hafva vi en resurs i våra boställsskogar.
Jag tillåter mig visserligen icke att tvista om betydelsen i lagstil af ordet »må», och det är möjligt, att det icke har någon annan sådan än ordet »kunna»; men jag är vid hufvudsaken, som jag fäster mig, och den är, att innan ännu någon allmän reglering af boställsskogen egt rum, synes mig något oförsigtigt att bortskänka den åt boställsinnehafvaren.
Jag skulle föreställa mig, att när det en gång blir fråga om en allmän skogsreglering, denna icke bör försväras derigenom, att man lår diktera sina rättigheter.
Jag har blott velat framställa min åsigt i detta hänseende. 1) e ii 7 November e. m.
Hvad för öfrigt beträffar afkastningen af bostiillsskogen, så, när den är så stor, att fråga upstår om dess förvaltning, kan nian visserligen tänka sig två sätt derför, nemligen antingen att detta bestyr öfverlemnas åt boställs-inneliafvaren sjelf, eller också åt skogsbetjeningen, allt efter en viss grund.
Jag föreställer mig, att detta sednare sättet är det riktigaste, och att boställs-inneliafvaren ma få årlig utsyning efter faststäld beräkning.
Hvad då angår den boställsskog, som visserligen öfverstiger boställets eget behof, men är för liten att ställas under en kostsam förvaltning, tror jag att det är bäst, att låta innehafvaren sjelf förvalta denna skog, likasom det ieke kan vara något ondt uti att låta honom försälja hvad som icke är för bostället nödvändigt.
Detta är det mest praktiska; men ur hvilken synpunkt eljest som helst, tror jag att det är vådligt att medgifva alltför mycket, innan hela frågan blifvit fullständigt skärskådad.
Det är derföre som jag icke tror att man bör i alltför absoluta ordalag tillägga boställs innehafvare den här ifrågav:de rättigheten.
Med den siste värde talaren instämmer jag i det hufvudsakliga af hvad han yttrat.
Det kan icke gerna på för hand bestämmas, att alla boställsskogar utan undantag skola ställas under SkogsStyrelsens omedelbara vård och förvaltning.
Att den medelbarligen må taga befattning dermed, deruti är jag öfverens med den värde talaren; men att, det skall ske omedelbart, tror jag icke vara görligt.
Ty, mine Hrr, det finnes en mängd boställen med så små skogar, att de blott utgöra 20 å 30 tunnland; och det vore väl icke skid, alt jägeri-betjeningen skulle med dessa lappar, belägna här och der inom landet, taga omedelbar befattning.
Det är omöjligt, och skulle medföra stora kostnader samt svälja all afkomst.
Det kan således, enl. min öfvertygelse, icke vara annat än till bo ställets nytta, som Utsk. föreslagit, att det må bero på pröfning i hvarje särskildt fall, om och på hvad vilkor boställs-inneliafvaren må nyttja skogen.
Utsk. har hemställt, att »derest boställets skog, vid densammas indelning, befinnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång, det i sådant fall bör ankomma pä K.
M:s pröfning och afgörande, puder hvad vilkor skogen må af boställs-innehafvaren bibehållas och nyttjas» etc.
Utsk. har valt dessa ord, derföre att det finnes boställen, hvilkas innehafvare till stor del hafva sm inkomst af skogen; och att nu på en gång beröfva dessa boställs innehafvare denna inkomst, vore viii icke rimligt.
Jag kan således icke för min del finna annat, än att Utsk. gått på en gång försigtigt och ändamålsenligt till väga i sitt förslag; och 11.
St:r hafva också vid sednaste Riksdagen uttalat samma åsigt.
Det skulle i sanning se högst inkonseqvent ut, att, efter det R.
St:r uttalat en sådan allmän grundsats, och K.
M. funnit sig böra följa den, Ständerna nu skulle säga: »vi vilja icke att någon ringaste del af skogen skall tilläggas boställs-inneliafvaren.
Raab har sagt, att husbehof är ett mycket svagt uttryck; det är sannt, och det förekommer också icke i Utsk:s förslag; men jag tror, att man i ,en lag icke kan försigtigare uttrycka det be - m
Den 1 November e. m. grepp, sorn ligger i detta ord, än här skett, och hvarigenom blott i det fall att skogstillgången i någon betydligare man öfverstiger detta behof, Skogsstyrelsen eger att taga omedelbar disposition af skogen.
Gör den icke det, så är ©tvifvelaktigt den enklaste och minst depensiva åtgärden, att innehafvaren lår hafva vård derom, under kontroll af Skogsstyrelsen.
Sprengtportens förslag vill jag icke bestrida; jag hemställer dock, om ordet kunna är ett mera bestämdt uttryck än ordet må, och derest så befinnes, vill jag icke motsätta mig detsamma; jag tror dock att ändringen är öfverflödig
Sedan härefter Hr Frih. o.
Ordf-.den framställt, att under öfverläggningeu blifvit yrkadt, dels bifall till Utskis ifrågav:de anmärkn.
, och dels den förändring deri, att, i st. f. orden: »men att, derest boställets skog, vid densammas indelning, befinnes i betydligare mån öfverstiga boställets behof af skogsfång, det i sådant fall bör ankomma på K.
M:s pröfning, om och under hvad vilkor skogen må af boställs-innehafvaren bibehållas och nyttjas, eller ock af skogsbetjening särskildt vårdas och förvaltas», utbyttes emot orden: »men att, derest boställets skog, vid densammas indelning, befinnes öfverstiga boställets behof af skogsfång, skogen i sådant fall bör af skogsbetjening särskildt vårdas och förvaltas»; blef propos. till bifall å Utsk:s ifrågav:de anmärkt), framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordhdeu förklarade, att han funnit
De härefter följande 6:le t. o. m. ll:te punkterna ansågos icke föranleda till någon anmärkn.
Då sedermera förekom 12:te punkten, kreditiv lill erforderliga utgifter för Skogsinstitutet, lägre SkogsSkolor, samt SkngsSlyrelsers inrättning, jemte dess och öfriga till SkogsStalen hörande tjenstemäns aflöning, samt i sammanhang dermed föredrogs Utsk:s i afs:de på denna punkt gjorda anmärkn., yttrade: Gr.
I betraktande deraf, att under det kommande året sannolikt icke tillräckligt antal sökande till de ifrågav:de tjensterna kommer att anmäla sig, och att således det af K.
M. begärda kreditivet icke heller skall komma att användas, ansåg Utsk. detsamma skäligen kunna något nedsättas.
För att likväl sätta K. M. i tillfälle att af besparingarna använda så mycket sorn kan erfordras, i händelse kompetente sökande skulle sig anmäla, trodde Utsk., att det äskade kreditivet borde beviljas under form af reservationsanslag, och för sådan händelse, samt i betraktande af Statens redan hardt medtagna tillgångar, ansåg Utsk. en summa af 100,000 Jidr Ernt f. n. vara tillräcklig; hvarföre jag tror att denna punkt bör bifallas.
Utsk:s ifrågav:de anmärkn. blef, uppå härefter framställd propos. , af 11. o. Ad. godkänd.
Den 7 November e. m. 445 Vidare förekommo och biföllos Utskis i 8 särskilda punkter afgifna yttranden öfver åtskilliga motionärers förslag, Föredrogs och företogs punktvis tili afgörande Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 24 och 28 sisth Okt. på bordet lagda Mern.
Nio 32, i nnledn. af återremisser å Utlåt.
N:o 15, ang:de en fyr-anläggning på Gottska sandön, samt åtgärders vidtagande för förbättringar i Fyr-, Båk- och Lotsväsendet: lista punkten, ang:de anslag för anskaffande och utläggande af eli fyrskepp pä Finngrunden; och 2:dra punkten, ang:de anslag för upförande af en fyr på Agön.
Dessa punkter bilöllos. 3:dje punkten, ang:de anslag för upförande af en fyr på Brämön.
Hr Skogman, Carl:
Jag hemställer vördsamt, huruvida icke det här ifrågavide anslaget må stiillas till K.
M:s disposition, på det att omständigheterna måtte visa, om fyren kan upföras på Brämön eller på något annat ställe.
Det är möjligt, att en mindre fyr kan vara tillräcklig; men om en större kan upföras, så torde sådant kunna ske på något förmånligare ställe.
Jag anhåller derföre om den förändring i Utskis förslag, att E.
St:r måtte ställa en summa af 40,000 Rdr Ernt till K.
M:s disposition, för upförande af en fyr på något ställe, som af K.
M. kan anses mest lämpligt.
Hr Montgommerie, Eob.
Det torde icke hafva undfallit E. o. Ad., huruledes det sammansatta Utsk. i detta Betänk, tillstyrkt särdeles rundliga anslag, så att det t. o. m. föreslagit högre belopp än de, hvarom Lotsdirektören hemställt.
I afs:de på den ifrågavide fyren, har man höjt det af honom beräknade anslag, 1 5,500 Rdr, till 40,000.
Emellertid är det för den, som icke är en man af facket, ganska svårt att precist bestämma nyttan af dessa anläggningar, och då det icke torde kunna förnekas, att, i afs:de på fyrväsendet i Bottniska viken, är ganska mycket att göra, har jag icke velat upträda mot de föregide tvänne punkterna, isynnerhet som jag erfarit, att Belänk. redan i 3:ne Stånd blifvit bifallet.
; men i äfside på denna punkt vill jag likväl förena mig med Hr Skogman i det förslag han gjort.
Då förevide fråga sed nast här var under öfverläggning, återremitterades Betänk., derföre att Utsk. afstyrkt anslag till fyren på Brämön.
Bra eget vore då, om E. o.
Ad. nu afslog Betänk., sedan Utsk. rättat sig efter Ståndets önskan.
Jag anhåller således, att E. o. Ad. måtte bifalla Utskis hemställan, med den förändring som Hr Skogman föreslagit, så att 40,000 Edr Ernt ställas till K.
M:s disposition för upförande af en fyr på Brämön eller i dess grannskap. 446 Den 7 November e. m.
Så vidt jag kunnat npfatta or dalydelsen af B. o. Ad:s återremiss, innehåller den ingalunda, att det skulle blifva en fyr precist på Brämön, utan i den trakt der Brämön ligger, och 11. o. Ad. var således förra gången, i afs:de på fyrens plats, i samma ovisshet som nu, hvilken ovisshet snarare ökats sedan Hr Skogman yttrat, att dess anläggande på Brämön ingalunda skulle vara fördelaktigt.
Enl. de grundsatser R. o. Ad. följt vid stats-anslags beviljande, har man ansett, att icke några andra böra beviljas än de, som äro af nöden påkallade, och att följa en sådan grundsats torde vara af vigt, då statskassan är så hardt anlitad.
Att nu, då inan icke kan med säkerhet bestämma hvar fyren skall ligga, då man icke närmare känner till kostnaden derför, än att det officiela kostnadsförslaget upgår till 1 5,500 Rdr, Utsk. tillstyrkt ett anslag af 40,000 IIdr, visar att Utsk. haft ett särdeles begär att använda summor, hvarom det icke haft sig bekant om och hvar de skulle begagnas.
Skola dessa 40,000 Rdr beviljas, så hoppas jag att det åtminstone blir till fyrväsendets förbättring i Bottniska viken, och alldeles icke å Brämön.
Således anhåller jag om den modifikation, att orden »på Brämön» måtte utgå, och i stället insättas orden »i Bottniska viken», såvida summan skall beviljas, hvilket jag för min del icke förordar.
M on t go m m er i e: Meningen med R. o. Adis återremiss var icke, såsom Gr.
Björnstjerna förmodade, att få en sådan fyr, som bär är föreslagen, anlagd; utan meningen var blott att få en fyr anlagd på Brämön, enär det första Betänk afstyrkte anläggandet af alla de omnämnda fyrarna.
Händelsen är den, att förslaget om de här ifrågavide 40,000 Rdr är hemtadt ur Lotsdirektörens utlåt., der det afsåg anläggningen af en fyr utaf andra ordningen.
Men samma
Direktion har föreslagit en fyr å 15,000 Rdr, och det är den, hvarom här varit fråga.
Den nu föreslagna har Utsk. på egen hand framställt, och jag tror att man måhända gått mindre försigtigt till väga, särdeles då man tager i betraktande den icke obetydliga underhålls kostnaden för en så beskaffad fyr, som denna.