Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
PresteStåndet. R. o. Ad. får genom oss sine Deputerade återbära dess första aktningsfullaste helsning och lyckönskan till det Den a4 J a n u a r i i f. m. 9 Högv.
Ståndet vid det nu församlade Urtima Riksmötet. R. o. Ad. förenar sig med det Högv.
Ståndet i en innerlig bön till Försynen om bistånd vid öfverläggningarne af och besluten om de vigtiga äf ender, en faderlig och om Landets framtid omtänkt Konung nu kommer att förelägga Rikets Ständer, öfvertygad, att den rätta och båtande upplysningen meddelas af den Allvishet, som leder verldens händelser. R. o. Ad. utbeder sig det Högvörd.
Ståndets vänskap och försäkrar det om sin högaktning och tillgifvenhet.
Till Yällofl.
Då R. o. Ad. genom oss, sine Deputerade, återbära till Yällofl.
BorgareStåndet dess upprigtigaste helsning, lifva?
R. o. Ad. af den fosterlandskänsla och den på erfarenheten grundade förhoppning om likstämmighet i tänkesätt med sine MedStänder, som säkrast skall befrämja hufvudändamålet af detta Urtima Riksmöte: stadga i penningeväsendet, grundvalen för allmän och enskild förmögenhet. R. o. Äd. emotser med fullt förtroende, att allas förenade bemödanden, örn ock med uppoffring af någon enskild fördel, icke skola blifva fruktlösa. R. o.
Ad. får härtill lyckönska det Vallöf!.
Ståndet, och ber detsamma vara försäkradt om R. o. Ad:s aktning och vänskap.
Till Hederv.
BondeStåndct. R. o. Ad. får genom oss, sine Deputerade, återbära till Ilederv.
BondeStåndet en vänskapsfull helsning och lyckönskan.
Ständer gå nu att vid detta Urtima Riksmöte företaga sine öfverläggningar under yttre och inre lugn, en lycka, som många andra Länder sakna och för hvilken vi, näst den Allsmägtige, håfve att tacka en vis och kraftfull Styrelse samt vårt redan stadgade Statsskick. R. o.
Ad. möter alltid med ny tillfredsställelse de Utsedde af ett älskadt Fosterlands Hedervärde Allmoge, och försäkrar dem om sin aktning och vänskap.
Grefve Cronhjelm anförde skriftligen:
Vid ett tillfälle som detta, då vi förvänta, att publicitet vid RiksStåndens sammanträden snart skall komma att äga rum, och således hvarje yttrande lättare kan blifva underkastadt möjlig misstydning, bar jag trott mig böra uttrycka min tanka om de ifrågavarande talen, hvarföre jag sammanfattat det anförande, hvartill jag förutsett, att dessa tal skulle gifva anledning.
Under afläggande af min skyldiga tacksamhet til!
Grefve Lewenhaupt, som haft den godheten efterkomma min vördsamma anhållan; under förklaring, det jag värderar i II.
2 Den »4
Ja nu af ii f. m. den stilistiska talang, med hvilken de uppläste talen äro uppsatta, och att jag är förvissad, det Hr Gr. vid deras författande i allo följt sin öfvertygelse samt sökt uttrycka den opinion, som Hr Gr. ansåg närmast öfverensstämmande med R. o. Ad:s; under förklaring, det jag inser det svåra, att icke säga omöjliga, uti att författa ett tal så, att det icke lenmar något öfrigt att önska för det Stånd, hvars opinion det skall uttrycka, torde det likväl vara mig tillåtet att vid detta tillfälle få yttra en med Gr. Lewenhaupts skiljaktig opinion.
Jag anhåller likväl först på det högsta, att Hr Gr. uti det yttrande, jag nu går att aflemna, icke måtte se något personligt; att Ilr Gr. måtte vara öfvertygad, det min vid detta tillfälle med Herr Gris olika öfvertygelse likväl fullkomligen kan stå tillsammans med den personliga aktning, jag är Hr Gr. skyldig, och med den tacksamhetskänsla, som under det sista lialfseklet fästat min slägt vid Lewenhauptska namnet.
Det, som för mig vid öfvervägandet af närvarande ämne först förekommit, är, huruvida de tal, som på R. o. Adis vägnar hållas till de öfrige Stånden, åsyfta antingen att uppfylla blott en betydelselös etikett och således innefatta endast ett förökande af de många mindre angelägna, men tidsödande, former, som utmärka nuvarande Representations arbetssätt, eller om dessa tal skola uttrycka en allvarlig opinion om de vigtigaste ämnen, för hvilka R. o. Ad. önskade verka och önskar få påräkna sina MedStänders biträde.
I förra fallet skulle talen blott innefatta en kort helsning och begäran från R. o. Ad. att i MedStändernas aktning få vara inneslutne; i sednare fallet borde talen, enligt min tanka, utan att vidröra medel och sätt, likväl i allmänhet omfatta de för Fäderneslandets väl mest maktpåliggande frågor; och i båda fallen torde man få taga för afgjordt, att den tid är inne, då det icke iängre anstår R. o. Ad. att inför den eller dem Ståndet talar kringströ en mängd blommor, nog mycket liknande dem, som innan aftonen hopfalla till ett intet från ett ögonblicks förbländande; att tiden är inne för att med allvar och lugn framställa sak.
— För mig sjelf har jag sökt linna en ledning vid afgörande! af hvilketdera alternativ vore det rätta.
Jag har naturligtvis icke kunnat ensamt på min enskilda öfvertygelse stödja beslutet härom.
Inom andra representativa Stater äro de tal, som hållas på hela eller en del af Representationens vägnar, föremål för de sakrikaste debatter, och man anser dessa tal, då de slutligen af Representationen blifvit antagna, såsom en måttstock, hvarefter Styrelsen kan bedöma Nationens behof och hvarefter Nationen kan bedöma den mer eller mindre rigtiga och fosterländska ståndpunkt, från hvilken Representationen vetat uppfatta sitt kall.
Discussionerne och besluten öfver talen väntas der med otålig uppmärksamhet.
Ben 2| Januari i f. m. 11 Meri, mine Herrar! jag vill icke göra mig saker till förebråelsen att söka utan urskilning hos oss införa främmande bruk, som tilläfventyrs icke inpassa på vårt representationssätt eller vårt folklynne.
Det är således på närmare håll jag måste hemta ledningen vid detta tillfälle.
Jag tillbakagår då till 1809, den aflägsnaste tidpunkt, hvarifrån vi kunna hemta ledning vid bedömandet af vårt nya statsskick.
Jag finner der, huru icke allenast Landtmarskalken, under förklaring af det ditintills ovanliga deruti, anhöll att, innan han till den, som förde Riksrodret, på R. o. Ad:s vägnar höll tal, han måtte få inför Ståndet uppläsa detsamma, naturligtvis för att inhemta, huruvida det öfverensstämde med Ståndets tanka.
Jag finner huru detta tal innehöll R. o Ad:s uttryck af bekymmer öfver Rikets ställning, ett gillande af hvad som skett, och en opinion om det tillkommande.
Men låtom oss taga ett ännu mera bevisande exempel.
Dåvarande Friherre, sedermera H. Ex. StatsRådet Grefve Fleming anförde R. o.
Ad:s Deputationer till de andre Stånden.
De tal, som han på Ståndets vägnar dervid höll, utmärkte sig icke allenast af det vackra språk, som tycktes vara Gr.
Fleming medfödt, utan äfven genom uttrycket af R. o. Ad:s opinion öfver den vigtiga tidpunkten, och genom yttrande om det biträde, R. o. Ad. af sine MedStänder påräknade.
Äfven vid de sedermera inträffande Riksdagarne hafva de, på Ståndens vägnar, hällne tal alltid innefattat någon mer eller mindre bestämd opinion, ehuru Riksdagsförhandlingarne efter år 1809 icke varit, hvad de då voro.
Jag tror mig sålunda hafva, åtminstone för min egen Öfvertygelse, bevisat, att de tal, som idag skola till MedStånden hållas, hade bort uttrycka någon R. o. Ad:s opinion om landets och Nationens behof.
Den naturliga frågan näst härefter blir således, om denna opinion skall meleher mindre bestämdt uttryckas, och hvilka ämnen den skall omfatta.
För min del har jag, såsom Representant, trott, att denna opinion bör och kan vara bestämd åtminstone i afseende på Nationens behof.
Jag finnér mig så mycket mera derom öfvertygad, som alltsedan år 1809 troligen icke Nationen med så spänd uppmärksamhet följt sina Representanter, som denna gång.
De stora verldshändelserne hafva likasom uppväckt Nationerne.
Nationens intresse för det allmänna har ock hos oss, mera än någonsin, nu låtit förspörja sig.
Under fredens lugn och under en i mänga fall oss särskildt tillhörande lycka hafva vi på afstånd kunnat åse händelserna, och af dem, för vår erfarenhet, kunnat utplocka hvad oss kan vara till ledning nyttigt.
Yi hafva ock sett, huru flere Representanter denna gång, mot vanligheten , hitkommit med bestämda uppdrag och instructioner af sine Principaler.
För Fäderneslandets skull , och med afseende på dessa sednare tilldragelser, tillhör det, i ia Den 24 Januarii f. m. min tanka, 11. o. Ad. att vid detta tillfälle äfven bibehålla sin egenskap af Rikets första Stånd, och således uttala landets behof, om annars R. o. Ad. deraf kan anses vara ett uttryck.
Likaså origtigt det skulle vara, om Styrelsen ej för Representationen uttalade öppet sina behof, lika origtigt skulle det i min tanka vara, om Representationen underlät att sins emellan uttrycka sina.
Jag anser derföre, mine Herrar! att de tal, som i dag hållas till MedStAnden, bort innefatta främst R. o. Ad:s underdåniga tacksamhet för det K. M. Iemnat folkets Representanter tillfälle att sammankomma och afhjelpa de oredor i myntväsendet, som så länge och tungt tryckt Nationen ; att R. o. Ad. förväntar af MedStånden ett lugnt, men ändock allvarligt medverkande till ordnandet af myntväsendet, till verkställighet af Konungs och Ständers gemensamt, vid sista Riksdagen, i detta afseende fattade beslut, en verkställighet, som skall sprida lif åt alla grenar af den inre hushållningen och bereda möjlighet till allmän välmåga.
Vidare skulle man påkalla MedStåndens biträde till andra för Nationen vigtiga steg, till förändring eller, örn man så vill, blott förbättring af vårt representationssätt, så att Representationen å ena sidan kan blifva för Regenten en verklig Rådgifvare i afseende på Nationens behof, och å den andra sidan tillvinna sig af Nationen det förtroende, hvarförutan ett beständigt missnöje med statsskicket skall äga rum, till störande af den harmoni och den enighet emellan Styrelse och Folk, som under dessa händelserika tider äro mera angelägna än någonsin.
Vidare behöfva vi biträde att ordna vår tryckfrihet, så att, då den å ena sidan lemnar full frihet åt pressen, den å andra sidan lemnar kraftiga medel att hämma sjelfsvåldet och de verkliga missbruken; då den å ena sidan betager pressens organer möjlighet till ett godtycke utom lagen, den å andra sidan betager maktens innehafvare samma möjlighet af godtycke.
Vidare behöfva vi biträde till antagandet af ett lagverk, som kan innebära borgen för rättvisa, skyndsamhet och kraft vid lagarnes tillämpning, som öfverensstämmer med tidens höjda upplysning och förfinade seder, utan att strida mot nationallynne! och utan att genom en öfverdrifven liberalitet snarare verka till förökning af brotten, un till deras förekommande.
Vidare behöfva vi biträde till ett utvidgadt, med tidens kraf öfverensstämmande, uppfostringsverk, ihågkotnmande, att den frihet, som icke är stödd på sann upplysning, förr eller senare urartar, och att det endast är genom upplysningens spridande till mässan af Nationen, som vi skola söka en borgen för befästandet af vårt nya statsskick och af den älskade Dynasti, som gjort upplysning och frihet till tbronens grundval.
Den 24 Januarii f. m. i3 I Vidare behöfva vi biträde till förenkling, i möjligaste måtto, af en för vårt land för vidlyftig, illa sammansatt och dyrköpt administration, qvarstående sedanden tid, då Sverige hade nära dubbel vidd och Nationen ej nog upplysning att genom väl ordnade municipal-inrättningar, i möjligaste mån, sjelf sköta sina närmaste angelägenheter.
Vidare behöfva vi biträde vid införandet af en näringsfrihet, som, då den lemnar fullt skydd åt egna näringar, likväl uppmuntrar handeln och icke framkallar brotten; ett system, som icke längre fåfängt söker förbjuda medborgare en ärlig åtkomst af främmande länders produeter, dem tidsandan och välmågan påkalla och dem den enskilda vinningslystnaden ändock alltid vet att anskaffa.
Vidare behöfva vi biträde vid förminskandet af skatterne, såvidt Rikets försvarsverk och den yttre sjelfständighet, som för den inre är en conditio sine qva non, det tillåta.
Åtminstone behöfva vi biträde vid skatternas jernxiare fördelning, vid lindrandet af det förtryck, som hvilar öfver jordbruket genom tillfälliga skatter, sedan längre tider och genom orättvis häfd qvarstående såsom permanenta.
Dessa punkter, mine Herrar! tror jag innefatta Nationens angelägnaste behof och hade, enligt min tanka, bort, visserligen i kortare och lämpligare uttryck, finnas intagna i de tal, som i dag, å R. o. Ad:s vägnar, skola till McdStånden hållas.
Vi kunna här, med bibehållande af aktning för hvarandra och med hofsamhet och lugn i uttryck, vara af olika öfvertygelse om medlen alt ernå det goda; men, mine Herrar! jag är öfvertygad, att de punkter, jag här uppräknat, hos hvar oell en af Eder utgöra ömma föremål för våra Riksdagsmanna-bemödanden.
Dessa punkters omnämnande skulle således icke vara ett uttryck af något visst parti eller partisinne, hvarifrån jag ber Gud bevara vår Representation, utan ämnen, för hvilka vi alla nitälska, lemnande åt de kommande öfverläggningarne att afgöra medlen.
Mången har kanske trott, att inom R. o. Ad. finnes en viss motvilja för en representationsförändring eller förbättring.
Nå väl! om den bär linnes, så hyser'jag äfven aktning för denna, mot min tro rakt stridande öfvertygelse; men må det då ursagtas, att jag uppmanar dessa den åldriga Representationens försvarare att visa, det denna Representation kan uttrycka landets opinion, och att jag tror, att bästa beviset vid detta tillfälle kommer att blifva, om de här församlade Representanterne önska till MedStånden frambära uttrycken af hvad vi tro vara landets intressen.
Jag anser denna stund vara för oss och för vår representation, såsom R. o. Ad., högst vigtig.
Den opinion, i4 Dea 24 J a n u a r i i f. m. vi här yttra, torde inför Nationen blifva gradmätaren å It. o. Ad:s förmåga att uppfatta Nationens behof, dess mod att uttrycka dem.
Jag inser mer än väl, mine Herrar! att tiden icke tillåter oss nu utarbeta och discutera andra tal i stället för dem, Grefve Lewenhaupt uppläst.
Men derpå ligger icke heller någon vigt.
Den opinion vi nu till vårt protocoll yttra, örn än alldeles olika med de tal, som komma att hållas, sprides innan aftonen till MedStånden och inom några dagar till Nationen, och bevisar vida mera än de tal, som tid och former nu hindrat oss få efter välönskan.
Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, Frih. Rantzou, Johan Albert och Hr Hallenborg, Garl Johan, förenade sig med Grefve Cronhjelm.
Grefve Lewenhaupt:
Vid uppsättningen af de korta tal, jag ämnar hålla till de andra Stånden, har jag sökt följa förra tiders bruk; och får jag derföre till Hr Gr. o. Landtnäs samt H. R. o. Ad:s bedömande hemställa, huruvida de få tankar, som i talen finnas uttryckte, äro öfverensstämmande med It. o. Ad:s öfvertygelse.
Jag underkastar mig likväl gerna, att Jtidd.-Secreteraren anmodas att, å Ståndets vägnar, uppsätta andra Tal, i fall It. o. Ad. så beslutar.
Grefve Cronhjelm: Herr Grefve Lewenhaupt har missförstått mig, om han trott min afsigt hafva varit att tadla de tal, han går att hålla.
Jag är öfvertygad, att min framställning icke gifver anledning att förmoda en sådan syftning, och har jemväl gjort rättvisa åt det stilistiska i talens uppfattning.
Då nu måhända en förgätenhet vid stadgandet af våra former vållat, att talen, först några minuter förrän de böra hållas, blifvit uppläste, och fastän jag yttrat en annan tanke i afseende på de ämnen, talen kunna omfatta , tror jag någon förändring i de uppläste talen hvarken vara nödvändig eller kunna medhinnas, och med denna förklaring har jag äfven slutat mitt förra anföraade.
Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gustaf:
Efter den förklaring Gr.
Cronhjelm afgifvit, att han anser tiden nu icke medgifva omarbetning af dessa tal, borde jag kanhända icke upptaga II. o. Ad:s tid med att förlänga öfverläggningen härom; men med anledniug af de grundsatser, som här blifvit framställde för dessa helsningstal, torde jagfå hänvisa Gr.
Cronhjelm till ?5 §.
"Stånden utsi- derjemte
Deputationer, att inbördes hvarandra helsa och lyckönska."
I Grundlagen stå inga andra ord; den omtalar inga opinionsyttringar.
Jag medgifver väl, att man kan helsa och lyckönska på särskilda sätt; men jag tror icke, alt deruti böra inbegripas sådana frå - Den 24 Januarii f. m. i5 gor, som Gr.
Cronhjelm framställt; ty flera af dessa ämnen äro af beskaffenhet, att de icke lagligen kunna väckas på detta sätt.
Jag anser mig likväl icke nu böra antyda dem, emedan jag vid ett annat tillfälle torde blifva mera berättigad att derom yttra mig.
Jag vill nu blott nämna, att jag icke känner några Kamrar, der Representanterna lielsa hvarandra med tal, hvilka förut blifva underkastade pröfning.
Jag vet väl, att både. i England och Frankrike Throntal besvaras med lyckönsknings-adresser och att dessa adresser discuteras samt innehålla opinions-yttringar.
Vi hafva ännu icke kommit till detta bruk, och jag tror oss göra bäst, att följa de i Grundlagen lemnade föreskrifter.
Grefve Cronhjelm: H.
Ex. Hr Gr. af Wetterstedt har åberopat
Grundlagen såsom typ för de ifrågavarande talen, öm R. o. Ad. vill, att dessa tal skola inskränkas till livad stadgandet i Riksd.Ordn. antyder, har jag ingenting deremot att invända; men då böra talen innefatta endast en helsning, hvarvid R. o.
Ad. innesluter sig i de andra Ståndens välvilja.
Så har likväl saken icke ifrån år 1809 blifvit ansedd, i hvilket afseende jag torde få hänvisa till samma års Riksdagsprotocoll, hvaraf synes, att R. o.
Ad. för de öfrige Stånden uti helsningstalen mer och mindre uttryckt sin opinion om landets behof.
Detta sätt att helsa MedStånden har jemväl sedermera af de betydande män, som anfört R. o. Ad:s Deputationer, blifvit iakttaget, och jag tror, att samma princip, hvilken också i det nu uppläste talet till BorgareSt. är antagen, kan bibehållas, då Grundlagen icke lemnar någon deremot stridande föx-eskrift.
Hr Gr. af Wetterstedt har vidare sagt, att mitt anförande omfattar ämnen, hvilka, enligt Grundlagen, icke vid detta tillfälle kunna förekomma.
Jag vet, att åtskilliga frågor icke få uti Ståndens Plena väckas; men jag har icke i Grundlagen funnit någon §., som förbjuder opinionsyttringar i tal till MedStånden.
Hr Gr. har äfven sagt, att bruket icke är sådant i andra länder.
Jag medger det; men orsaken dertill torde vara den, att Representationen i andra länder icke är delad uti fyra Stånd.
Vi måste lämpa våra former icke endast efter bruket hos andra Nationer, utan efter vårt statsskick, samt lemna upplysningen den gärd, som tiden, om jag så vågar uttrycka mig, likasom pålägger R. o. Ad., äfven emot dess vilja.
Jag har dessutom i främsta rummet förklarat, att det icke varit från andra länders bruk, jag hemtat skälen för mitt anförande; det är endast min egen opinion, jag nu velat få uttryckt i Protocollet, och det skall vara mig likgiltigt, om den i detta fall vinner något större bifall, emedan jag icke uttalat den i sådan förhoppning, utan derföre, att jag ansett som en pligt att uttrycka min innerliga öfvertygelse.
Jag har ingen rätt och ingen lust att påtvin - i6
Den 24 Januarii f. m. ga andra min opinion; och det skall icke hos mig väcka någon förundran,* om R. o. Ad. låter min framställning förfalla.
Enligt Ridd.Ordn. kan jag icke finna Ståndet ännu vara organiseradt, och jag anser oss derföre nu icke kunna ingå i en öfverläggning, hvarunder R. o.
Ad:s ännu icke antecknade Ledamöters rätt kan vara beroende.
Jag tior derföre, att detta ämne bör hvila på bordet.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Riksd.- och Ridd.-Ordningarnes föreskrifter på intet vis i de af Gr. Lewenhaupt uppläste tal blifvit öfverskridne eller uraktlåtne, trodde H. Ex. nämnde tal icke kunna föranleda till någon anmärkning, utan hemställde, om R. o. Ad. behagade dem gilla.
Börjades uppläsning af R.
H, St:s till Stats-, Bancooch RiksgäldsVerkens öfverseende utsedde Revisorers Berättelse, angående den år i832 förrättade granskning af RiksgäldsVerket, General-Assistance-Contoret, samt Götha Canal-Bolags och Malmö f. d.
Discont-Inrätiningar.
Läsningen afbröts genom ankomsten af en Deputation från Yällofl. BorgareSt., under anförande af Rådmannen i Stockholm samt Ridd. af K.
Carl XIII:s Orden, Lars Johan Lundgren, hvilken yttrade:
Till H. R. o. Ad. frambär BorgareSt. genom oss, dess Deputerade, den första vördsamma helsningen och en uppriktig välönskan vid detta Urtima Riksmöte, hvartill R.
St., i underdånig följd af K. M:s Nådiga vi 1 ja, sammanträdt.
Det hufvudsakligaste föremålet för öfverlägga ingarne är uti det Kongl.
Påbudet om Riksdagen antydt; och, inseende vigten deraf, erkännande inflytelsen af de beslut, som fattas, på samhällets väl, är BorgareSt. öfvertygadt, att R.
St., hvar i sin mån, skola med allt det allvar, som ämnet påkallar, söka att bereda öfverläggningarne till en med Fäderneslandets bästa öfverensstämmande utgång.
Med dessa tänkesätt anhåller BorgareSt. att få vara inneslutet uti H. R. o. Ad:s ynnest, vänskap och förtroende. H.
Ex. Hr Gr. och Landtm, svarade:
Med sann aktning och tacksamhet emottager R. o. Ad.
Vällofi.
BorgareSt:s första helsning vid detta Riksmöte.
Då de värf, för hvilka II. M. Konungen hufvudsakligen sammankallat denna Urtima Riksdag, röra Rikets Penningeverk och dess stadgande, ej endast för det närvarande, utan äfven för de tider, sorn stunda; då Ret allmänna målet endast kan vinnas i ett gemensamt medverkande, äger Vällofi.
BorgareSt, ett högt påkalladt interesse, att Den 24 J a n u » r i i f. m. ’7 att i det allmännas bestånd och säkerheten af penningeförhållandet, man och man emellan, se sin egen tryggad.
Må hos oss alla, i valet af medlen, allt enskildt vika och endast ett älskadt Fosterlands väl sökas. R. o. Ad. väntar det med lika tillförsigt af sine MedStänder, som uppriktigheten och öfvertygelsen hos oss skall blifva ledstjernan för våra handlingar, våra beslut, säkre, att det är endast derigenom framgången för Konungens och Folkets gemensamma önskan och bemödande kan vinnas.
R o. Ad. ber Hr Rådmannen och samtlige Deputerade till det V.
Ståndet återbära uttrycken af R. o. Ad:s uppriktiga högaktning och tillgifvenhet.
Deputationen på vanligt sätt blifvit utbeledsagad, fortsattes läsningen af Hrr Revisorers ofvannämnde berättelse öfver granskningen af Riksgälds Verket; och beslöt R. o. Ad., att samma Berättelse skulle med de öfrige RiksSt. communiceras.
Anmäldes och emottogs en Deputation från Högvörd.
PresteStåndet, anförd af Biskopen öfver Linköpings Stift, ÖfverHofpredikanten, Ridd. af K.
Carl XIII:s Orden, Doct.
Johan Jacob Hedren, hvilken yttrade:
Den vördsamma helsning PresteSt genom oss, dess Deputerade, inför E. Ex. och fl. R. o. Ad., vid början af detta Riksmöte, frambär, hoppas PresteSt. blifva med vanlig godhet emottagen.
Då, för nära fyra år tillbaka, Rikets St. åtskiljdes, hoppades vi att vid nästa sammanträde se fuilbordadt ett verk, som varit ett föremål för flere Riksmötens och Styrelsens gemensamma omsorger, en återställd ordning i Fäderneslandets myntväsende.
Om uti detta arendes vidsträckta omfattning och stora vigt egentliga orsaken må sökas till dessa förhoppningars fördröjda fullbordan, så torde äfven en deraf föranledd, förnyad öfverläggning böra anses såsom en vinst, om den förer lill en på säkra grunder byggd, varaktig verkställighet.
Konungens vaksamma blick har följt denna, likasom alla Fäderneslandets angelagenheter, med faderlig omvårdnad, och till följd deraf beslutat, så snart som möjligt, leda oss till det önskade målet.
Under de inhemska bekymmer för näringar, jordbruk och handel, som från ett vacklande mynt äro oskiljaktiga, må vi dock skatta oss lyckliga att vara skonade af de svårare stormar, som skaka sjelfva samhällsgrunderna i nästan hela den bildade verlden och dem vi i allmänhet känna endast genom berättelserna.
Utom den skyddsmur, hvarmed en vårdande Försyn kringgärdat vårt lugn, i vår af naturen lyckliga, 0111 icke alltid nog värderade belägenhet, har, genom en synnerlig nåd, ett i den nästförflutna hjeltetiden utbiidadt och derifrån ännu ensamt qvarstående 1 II. 3 lS Den 2 4 Januarii f. ra.
Tärn blifvit oss beskärdt i den ojemförliga Monark, som, med sin thron under polstjernan, står, som denna, oföränderlig under tidens ringlopp.
Yi göra oss förvissade, att Han skall veta gifva akt på de betänkliga tecknen och behålla sin ställning orubbad under alla deras skiften.