Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 31 De c e m ber e. m. gifven.
Jag motionerar således att 8:de § må erhålla följande lydelse: 8 §.
Konkurs skall anses börjad när gäldenärs afträdesansökning, med iakttagande af hvad, enl.
1 och 3 §§ föreskrifves, ingifven är, eller, om borgenärerna sjelfva sökt att hans egendom afträdas må, å den dag, då Rätten dertill bifall gifvit. §§:ne 47, 48, 49 och 52.
Dessa §§ innehålla håde alltför stränga och mot sitt ändamål stridande föreskrifter, ang:de säkerhet å gäldenäs person, då derigenom stadgas att gäldenär, sorn gjort cession, vare sig frivillig eller tvungen, skall hålla sig inom sitt hus intilldess första dom i saken gifven är, och att han ej, utan borgenärernas medgifvande, får vistas derutom vid andra tillfällen än då han å helgedag bevistar gud-ajenst eller af gode män eller syssloman kallas lill uplysningars meddelande, hvarjemte domaren bemyndigas all, der någon borgenär påslår större säkerhet å gäldenärs person, förordna om bevak- - ning i gäldenärens hus på borgenärens bekostnad.
Den olyckliga och för hans medborgerliga existimation menliga belägenhet, hvari den gäldenär redan befinner sig, hvilken, urståndsatt att kunna betala sina skulder, nödgas afstå all sin egendom till borgenärer, synes icke böra, då emot honom ej förekommer aniedu. lill brottsligt förhållande — i hvilket fall 51 § i Konkurslagen är uppå honom tillämplig — än ytterligare försvåras derigenom att hans personliga frihet inskränkes mera, än behofvet oundgängligen påkallar, eller göres beroende af en borgenärs blotta godtycke eller hämndlystnad.
Att gäldenären, intill dess han besvurit bouppteckningen och öfverlemnat boet till förvaltning af borgenärernas gode män ,ej bör få begifva sig från sitt hemvist vid andra än de i Konknrslagen nämnde tillfällen, är onekligen i sin ordning; men längre synes icke inskränkningen af hans personliga frihet böra utsträckas.
Af sådan anledn. föreslår jag att 47, 48, 49 och 52 §§ i Konkurslagen måtte ändras till följande lydelse: 47 §.
När gäldenär gjort ansökan om egendomsaflräde, må han ej begifva sig från sitt hemvist vid andra tillfällen, än då han besöker offentlig gudstjenst eller skall, efter kallelse inställa sig vid Rätten till förhör, eller annorstädes till uplysnings afgifvande ronde konkursmassan. 48 §.
Sedan gäldenären besvurit boupteckningen och öfverlemnat boet till af borgenärerna utsedde gode män, uphöre den inskränkning i hans personliga frihet, som i 47 § stadgas; dock må han ej vistas längre bort, än alt han kan, vid Rätten till förhör, eller annorstädes inom Rättens domsaga till uplysnings afgifvande rör:de konkursmassan, personligen inställa sig åtta dagar efter kallelse; vare ock skyldig att för Rätten upgifva stället der han vistas och, om del ligger utom domsagan, viss inom domsagan bosatt person, till hvilken kallelse å honom lemnäs må. 49 §.
Begifver gäldenär sig från sitt hemvist, utan alt Rtn 31 December e. m. 407 hafva iakttagit hvad honom åligger efter 48 § vare bysättl ning underkastad lill dess han sådant åliggande fullgjort.
Uteblifver han å tid då han, efter kallelse sig inställa bordt, och är kallelsen åtta dagar förut meddelad honom sjelf eller den person han lill emottagande deraf upgifvil; varde han genast hemtad.
Afviker han från det ställe dit han kallad eller hemtad blifvit, medan hans närvaro der fordras; varde i bysättningshäkte förvarad, till dess första dom i konkurssaken faller, om någon af borgenärerna del påstår. 52 §.
Aflrädes gäldenärs egendom genom laga tvång; ställe han sig till efterrättelse hvad i 47 § föreskrifves, så snart Rättens beslut om egendomens afträdande honom kunnigt blifver.
I sammanhang härmed och då det synes ingalunda billigt att borgenärer, som redan äro lidande genom gäldenärens oförmåga att fullgöra sina ingångna förbindelser, skola, till ytterligare förlust för dem sjelfva, gifva af boels afträdda tillgångar underhåll åt gäldenären och hans familj under en längre tidrymd, som ej beror på dem alt bestämma, eller till dess konkursdomen fallit, anser jag tiden för underhållet höra inskränkas endast intilldess gäldenär besvurit boupteckningen och öfverlemnat boet till gode mannen; honom likväl förbehållet att för sig, hustru och oförsörjda barn behålla nödiga gång- och sängkläder, äfvensom han hör vara berättigad till ersättning för resa och uppehälle vid de tillfällen då han, efter kallelse, inställer sig vid Rätten till förhör eller annorstädes till uplysuingars afgifvande ronde konkursmassan.
1 enlighet dermed föreslår jag följande lydelse af 55 § i nuvande konkurslag: 55 §.
Gäldenär, som ej lön, fordran eller annan tillgång eger, hvilken ej går i betalning för gäld, njute af konkursmassan nödigt underhåll för sig, husfru och oförsörjda barn, under den lid han ej må begifva sig från sitt hemvist; efter ty som i 47 och 52 §§:ne sägs ; så ock hvad som erfordras för resa och uppehälle, då han efter kallelse har att inställa sig vid Rätten till förhör eller annorstädes, lill uplysnings afgifvande rör:de konkursmassan, dock ej mer, om han vistas utom domsagan, än som tarfvades om han derinom, å ort der han sist vistades sig uppehölle.
För öfrigt eger lian undantaga nödige gång- och sängkläder för sig, hustru och oförsörjda barn.
Kommer tvist upp i anledn. af hvad nu stadgadt är; pröfve Rätten hvad gäldenären skäligen beslås eller tilldelas må: finnes gäldenär hafva, utan laga skäl, dröjt med boupleckningsedens afläggande eller boets öfverlemnande lill goda män; äge Rätten- inskränka tiden för det underhåll han njuta skall, efter ty som omständigheterna dertill föranleda.
Varder gäldenär efter 49:de § i bysättningshäkte insatt; gånge kostnaden derför ur konkursmassan ut.
Den 31 December f. m Stadgandet i 87 §, att äfven den s. k. duppleltaklen i konkursmål skäll qvarstanna hos Rätten för att der af borgenärerna läsas, föranleder flera olägenheter såväl för Rätten som borgenärerna.
Det tyckes derföre vara vida mer lämpligt alt dupplettaklen ullemuas till den som erhållit förtroendet att vara borgenärernas gode man, med hvilkeu de följaktligen hafva närmare beröring och som dessutom för egen räkning behöfver hafva jemn tillgång till handlingarna i konkursen.
Jag föreslår således att 87 § må ändras till följande lydelse: 87 §.
Allt hvad af gäldenär och borgenärer i konkurssak skriftligen anföres, med dertill hörande bevis, skall tvefallt ingifvas, och låte
Rätten sammanhäfta afskrifierna, och ntlerane dem, der så äskas, till gode mannen eller syssloman att hållas parterna tillhanda.
Uplästes en af Hr Celsing, Lars Gustaf, inlemnad sålydande motion:
Frågan om lämpligaste sättet ali skydda omyndigs rätt i afseende å bevarandet af dess egendom har länge utgjort ett af de vigtigaste föremålen för Lagstiftningens bemödande i vårt land.
Många olika förslag hafva i denna fråga tid efter annan blifvit upgjorde och förkastade.
Men det oaktadt har man hitintills ej kunnat härutinnan förena sig i annan åsigt, än den, som lärer vara temligen allmän, alt omförmälte problem ännu icke vunnit någon fullt tillfredsställande lösning.
Det medges visserligen att den vid 1845 års Riksdag beslutade lagförändring, aog:de Förmyndares redovisning m. m. i sin nion kau vara nyttig.
Att icke dermed hela det åsyftade ändamålet vunnits är dock uppenbart.
I öfrigt är äfven till omyndiges betryggande stadgadt att desse skole äga en s. k. tyst förmånsrätt i förmyndares egendom; och det är egentligen om lämpligheten af delta stadgande den största skiljaktighet i åsigler sig visat.
A ena sidan har man, som mig synes, med fullt skäl anmärkt, att samma stadgande endast på ett högst ofullkomligt sätt bereder den trygghet man velat den omyndige erbjuda.
Det slår t. ex. icke i Lagstiftarens makt alt förhindra en förmyndare att afhända sig större eller mindre del af sin egendom och emot den nya ägagaren blir myndlingens tysta förmånsrätt betydelselös.
A andra sidan åter har man med lika stort fog anmärkt, alt nyssnämnde slags förmånsrätt, sådan den i 1111 gällande lag är bestämd, jemte ålskillige andra lysta förmånsrätter, i en särdeles betänklig grad förnärmar real-kredilen, då i vissa fall inteckningsrält i fast egendom mäste vika för oinlecknade fordringar ; och alt den sålunda antagne grundsats i afseende å panträtt i fast egendom svårligen låter förena sig med det stadgande, enl. hvilket panträtt i lös egendom alltid bereder företräde framför betalningsanspråk för barnagods eller upbördsmedel.
De väsendtliga olägenheter, som förorsakas deraf att värdet af en intecknad fordran mången gång tillintetgöres af den omständighet
Den 31 December e. m. 409 att gäldenären innehar förmynderskap eller upbördsmannabefattning, om hvars tillvaro långifvaren, oaktadt all möjlig försigtighet, ej kunnat förskaffa sig kännedom, hafva också blifvit allmänt insedde och erkände; hvarför ock vid flere Riksmöten särskilde Nåd.
Propos:r och en mängd enskilde motioner i detta ämne blifvit afgifne; dock utan alt något hufvudsaklig! resultat ännu följt deraf.
De hinder, hvilka sålunda hitintills mött försöken att åstadkomma en förbättring uti omförmälde hänseenden kunna visserligen anses vara afskräckande.
Men frågans stora vigt och del allmänt öfverklagade behofvel af en sådan förbättring föranleda mig likväl att än ytterligare taga upmärksamhet på detta ämne i anspråk.
.lag hyllar obelingadt den af begge Statsmakterne erkända grundsats, att ”Staten bör med all möjlig omsorg, genom en klok ”lagstiftning, söka bevara de omyndiges rätt, den de sjelfva icke äro ”i tillfälle att bevaka.”
Och jag vill således icke ifrågasätta alt den fördel omyndige kunna äga i nu gällande lagbestämmelser, ang:de deras lysta förmånsrätt, skall dem betagas, utan att deras rätt på annat ä mpligt sätt betryggas.
Men jag har redan förut antydt, huru ullkomlig nämnde fördel är.
Den nuvarrde lagen motverkar t. o. m., på sätt K.
M. anmärkt, ”uti mer än ett fall just det än”damäl den skulle befrämja, såsom: dä vederhäftige och till för”myndarekallet skicklige män undandraga sig detsamma af orsak att ”de äro eller kunna komma i behof af lån emot inteckning; eller ”då förmyndare utlånar omyndiges medel emot inteckning i annans ”faslighet, men panten, i anseende till någon okänd tyst förmåns rätt, icke medförer den påräknade säkerheten.”
Jag hoppas att lagstiftningen på samma gång den genom nedflyttning af omförmälde tysta förmånsrätter befriar vära kreditlagar från en af dess väsendtligaste brister, skall kunna erbjuda de omyndige en större och säkrare fördel i stället.
Jag hoppas nemi. att idéen om lämplige förmyndarekamrars inrättande skall kunna på ett antagligt sätt realiseras.
Denna förhoppning grundar jag icke allenast på den åsigt, som hos R.
St:r gjorde sig gällande vid 1834 års Riksmöte utan ock på K. M:s Nåd. yttrande till Rikets år 1844 församlade St:r: ”att K. M. delade Ständernas år 1834 uttryckte önskan, an”g:de inrättande af ändamålsenliga förmyndarekamrar, och ville åt ”detta ämne egna en fortfarande omtanka, men ansåg möjligheten ”af framgång i väsendtlig mon bero af de kommunala förhållande”nas utveckling.”
Sedau delta yttrande afgafs har nära ett tiotal af år förflutit och under tiden bör kommunalväsendet i vårt land hunnit utveckla sig, icke obetydligt.
Numera hafva jemväl i de fleste provinser bildat sig Hypotheks-föreningar, Sparbanker, samt andre dylika kassor, och snart hafva vi måhända alt i anledn. af jernvägars anläggning förvänta räntebärande Statspapper.
Sålunda är redan och blir än vidare en betydlig lättnad beredd i fråga om att med bibehållande af fullkomlig säkerhet förränta omyndiges kapitaler.
Med anledn. af hvad jag nu anfört, och då i fremmande länder allmänna inrättningar för vård om omyndiges egendom kunnat bildas på ett sätt, som visat sig vara fullt ändamålsenligt, lager jag mig friheten föreslå att Rikets nu församlade St:r måtte lill K.. M. HO Den 31 December e. m. ingå med underd. anhållan, det K.
M. täckles låta genom en kommité af sakkunnige män, med ledning jemväl af andra länders erfarenhet, derom nplysning bäst torde kunna på stället inhemtas, utarbeta och till Ständerna vid nästa Riksmöte framställa ett fullständigt förslag till förmyndarekamrars inrättande här i landet och i sammanhang dermed lill en lämplig förändring i lagstiftningen, rörande de tysta förmånsrätterna.
Till bestridande af utgifter för en sådan komité och deribland kostnader för en eller annan komilé-ledamots resor till utrikes orter i ofvanantydde ändamål, erfordras dock särskilde medel; och jag föreslå derför tillika, alt Ständerna må för detta ändamål ställa en summa af 10,000 B:dr till K. M:s Nåd. dispostn.
Gr. von Platen, Baltzar, upläste en motion af följande lydelse:
Den allmänna undervisningen har på sednare lider blifvit i nästan alla länder utvidgad, alt omfatta allt flera grenar af vetande.
Vetenskapsmännen hafva allt mer och mer varmt upfattat sin höga kallelse, att sprida det vetenskapliga ljuset, de updagade sanningarne, i allmänfaltligt språk ned till det allmänna lifvet, bland alla dess yrken.
Öfver allt öpnas ock nya och kortare vägar emellan jordens alla folk.
Utbyte sker icke mera endast med köpmannens gods; men i tankar och nplysning, till förmildring af sederna och till ömsesidigt biträde, att uphämta nya skatter ur naturen, och att fredligt skifta dessa, till fyllande af samhällenas behof under olika luftstreck, för uppehälle och välbefinnande i alla vilkor inom samfundsbyggnaderna.
* För att deltaga i nationernas framgång på denna den allmänna uplysningens och arbetets väg, är undervisning i de grundsanningar, som i praktiska lifvet finna sin tillämpning, oumbärlig ända hos handarb et arein oumbärlig i hvarje land, som icke vill stanna efter, att endast fostra slafvar åt mörkret.
Så är slöjdidkarens ställning i vår tid redan i grunden skiljd från förra tiders.
Det förädlingsarbete, genom hvilket idogheten bereder för menniskans behof de råämnen, hvilka naturen lemnar, men som icke kunna begagnas i deras naturliga form, var länge bundet inom en träng krets af enahanda, så väl till råämnen, som idoghetens alster.
Delta arbete kuode då ofta utföras genom endast färdigheter, sorn voro innötta af åren, och aflöste hvarandra i samma spår, utom hvilket ingen väg kunde finnas, der endast vanan var ledare.
Den nya tiden har ordnat detta annorlunda.
Ban ställer allestädes begreppet i spetsen för arbetet, och hvad sorn främst utmärker denna tids slöjd är, att vetenskapen upmärksamt leder dess rörelser, och att konsten gläder sig att kunna teckna med handtverkarens hand.
Den 3) December e. in - fil
Med dessa krafter banar nu slöjden ouphörligen nya vägar, der den maschinmässiga, omdömeslösa färdigheten ej kona af stället; och tydligt är, att det land, hvars konstflit icke följer denna tidens riktning framåt, är ovilkorligen dönult alt gå tillhaka.
1 samma mån som menniskosnillel och vetenskaper ouphörligen skapa machiner, att iklädas det tyngsta arbetet, den osjäliga verksamheten, i samma mån som dessa machiners välde utvidgas med hvarje dag, ändra sig ock förhållande derhän, att arbetarens möda endast derigenom kan mäla sig med machinens kraft, att menniskan sjelf uphör att vara machin, derigenom att hennes förständsgåfvor med fullt lif biträda handen, alt omdömet och kunskapen hjelpa ögat att fullt se och leda, och att känslan, hyfsad, renad, förädlad, utvecklar sig i det andliga, i lifvet hos tingen, hvilka handen i konstens tjenst skapar, med smak och skönhet till allt högre förädling.
Pä denna väg, och snart blott på denna enda, skall machinen allenast tjena slöjdarbetaren, men aldrig göra intrång i hans arbete.
Den andliga utveckligen, som vårt tidehvarf har ställt på en omätligt större bas än alla föregående, då hon nu, med oändligt utvidgade medel och krafter, Omfattar hela folket, har framför allt i det industriella lifvet visat sitt inflytande och siu fruktbarhet.
Men i samma mån, som förståndets kraft mångdubblar handens, och det odlade skönhelssinnel med öfvad blick kläder det arbetade i behag, skall ock ingen annan hand, än den som är vägledd af kunskap och konst vinna ens sitt upphälle i slöjdernas tjenst.
Derföre höras ock nu öfver en hel verld ropen om industriel upfostran i skolor, och dessa rop äro högst i machinernas eget hemland, England, derföre, att vid verldsexpositionen i Loudon, Englands folk blef öfvervunnet i sitt eget land af Fransmännen, som inför alla folkslag bevisade, att konstens hand med sin beröring gifver åt handelsvaran ett så förökadt värde på marknaden, att machinernas stora förmåga af arbete för godt köp icke är stor nog, för att bära sig med ett smaklöst mönster på den frambragta väfnaden eller att upväga en saknad konstform hos det förfärdigade.
Man har sett att det icke är nog för verkstaden, att mästaren sjelf har nödig konstbildning ; utan att hvar och en af arbetarne mäste, när han skall väl utföra en ritning, begripa den, och med kunnigt öga leda sig i det verk han skall utföra.
Frankrike har förr än något annat Tand insett dessa sanningar, och haft Slöjdskolor, under namn af Teckningsskolor, hvaraf nu finnes en mängd öfver hela landet.
Det första undervisningsverk af denna art, och ännu en af statens i verksamhet varande skolor i Paris:
Ecole impériate de dessin el de mathémaliques, appliqués aux arts industriels, stiftades år 1763, af en målare vid namn Bachelier, hvilken offrade deråt omkring 60,000 livrés (
Konungen gaf derefter 1,000 louis (
Alla täflade nu Den 3) D ecembcr e. m. att följa del höga exemplet, hvarigenom en grundfond lill öfver 45,000 livres (
Icke förr än 71 är sednare, eller år I837, stiftade Regeringen i England sina Teckningsskolor för arbetarepå en gång i London och i landets förnämsta fabriksstäder;, och ännu 7 är dröjde det derefter, innan dessa skolor kommo lill någon egentlig verksamhet.
Dem fattades mycket och isynnerhet god ledning.
Men verldsexpositionen i London bragte behofvet af en förbättring härutinnan till allmänt och högljudt erkännande, och med Engelsk kraft greps verket an.
Med hvad värma denna angelägenhet omfattades, inhemtas bäst af Engelska Statsmäns ord, som jag här skall låna från komitérades för nämnde exposition, under d. 11 Nov. 1852 afgifna andra berättelse till Engelska regeringen.
Sedan i denna handling komilérade anfört, att de vigtiga manufaktur- och handelsstäderna Birmingham, Bristol, Halifax, Hull, Oldham, Sheffield, samt stenkälsfabrikerna i Staffordshire, lill dem irigifvit mem:r, rörande ”viglen af undervisningsanstalter för dem som iiro sysselsatta i handtverk och manufakturer, i de vetenskapens och konstens grunder på hvilka deras ömsesidiga idogheter bero'"', samt komilérade vidare omnämnt en allmän fordran på samband emellan de i landet redan befintliga undervisningsanstalter på denna väg, fortfara de: ”Grunden lill bildande af ett åstundadt samband, orterna emel”lan, synes redan vara för handen uti Provincial-Teckningssko”loma, hvaraf f. n. flera än 20 åro inrättade i delta land — i ”serskilda industriella stiftelser, såsom Konstskolan i Edinburgh, ”Bergsskolan i Newcastle etc. och i de åtskilliga Mechanics’ lu”stitutes, som finnas i städerna.
”Teckningsskolorna äro f. n. underhållna, dels genom Parla”inentsbevijloingar, dels genom lokala subscriptioner, och genom af”gifter från lärlingarne.
Bredvid dessa anstalter hafva de nämnde ”Mechanics1 Institutes under de sednare åren icke allenast be”mödat sig att utsträcka sin betydenhet såsom inrättningar för sy”slematisk undervisning; utan de hafva ock gifvit tillkänna en fast ”åstundan alt träda i samband med en central-stiftelse i London, ”hvilket har visat sig i ett vigtigt och inflytelserikt möte, som hölls ”i The Sociely of Arts d.
18 sisth Maj, och försiggick i enighet ”emellan mera än 220 stiftelser, som räkna omkring 90,000 leda”möter, alla i förbindelse med denna societet.”
Komilérade anföra vidare: ”Undervisningsanstalter för industrien finnas i de flesta Kon”tinental Staterna, der de framgått med stigande utveckling pä da ”de sista 15 åren.
Den anmärkta tillvexten i kontinental-produk”lion tillskrifvas till en del den kunskap om naturkrafterna, hvilken ”genom nämnde anstalter blifvit meddelad ål de i industrien syssel - Den 31 December e. m. 413 "satte personer.
I länder der bränsle och råämnen för machinerier, "antingen alldeles icke finnas, eller ej äro i ymnighet, var det naturligt, att man måste mera bero af försländselementet i pro"duktionen, än hos oss, der nämnde ymnighet gaf en väckelse lill "arbete, och skapade mycken praktisk erfarenhet.
Det har länge"sedan blifvit grundsats i de främmande staterna, att tillämpningen "af vetenskap och konst vid produktionen mäste mera än upväga "godt köp på råämnen, och att den tilltagande lättheten i fortskaff"ningsmedel ställer den sistnämnde fördelen i mindre värde, såsom "element för manufakturen, medan denna lätthet sätter andra nationer i ständ att hastigare förvärfva erfarenhet, och skall, lill "följe deraf, med tiden förvandla den industriella täflan i en, som "förutsätter det mest hushållssamnra användande af naturkrafterna.
"Vi bedja att få hänvisa till några utdrag ur en föreläsning af 'n]):r Playfair, som nyligen utomlands besökt många anstalter för "industriel undervisning, och som beskrifver dessa såsom i allmän"het befinnande sig på ett högt steg af verksamhet.
Det bästa "prof på deras nytta för produktionen är, att från dem, som syssel-» "sätta sig med industri, det finnes en beständigt ökad ansökan om "rum för de lärlingar, som fostras bos dem; och att, till följe häraf, "antalet lärjungar öfverallt är i tillväxt.
Man har beräknat att, i ”Tyskland allena, 13,000 personer af mankönet årligen njuta den "högre teckniska och vetenskapliga undervisningen i slöjdskolor och "polyteckniska instituter, under det alt mera än 30,000 arbetare ”systematiskt inhemta elementerna af vetenskap och konst i skolor, "som meddela undervisning åt dem på deras lediga stunder."
Komiterade säga vidare om England: ”1 betraktande af hvad som af allmänheten i detta land redan "blifvit gjordt, för att bereda inflytande åt vetenskaper och konster, "samt sprida vetenskapliga grunder ibland dem, som äro sysselsatte "i deras praktiska användning, finna komiterade det ett stort nit "har uppenbarat sig i detta afseende, såsom skall synas af följande "lista på de stiftelser, hvilka med berörda ändamål, mer eller min"dre till syfte, nu befinnas allenast i och omkring hufvudstaden."
, Jag utelemnar dessa namn, och anförer vidare komiterades ord:
"Listan på dessa stiftelser, (omkring ett hundra till antalet), sannolikt långt ifrån fullständig, må tjena att ådagalägga den stora "utsträckning i hvilken allmänheten frivilligt taxerat sig för befrämjande af ofvannämnda syftemål.
"Det är icke lätt att upgöra ett noga öfverslag af den totalsumma, sorn i London årligen utgifves för sådane stiftelser, som "de nu ifrågavande; men från de uplysningar, som kunnat bernias "af de balansräkningar, hvilka ett stort antal af dem har offentliggjort, och från andra källor, hafva komiterade öfvertyga! sig det "man icke räknar för högt, om man upskaltar dem till 160,000 £ St."
"Utom de privata stiftelser och föreningar, som nämnas i ofvan "uptagna lista, finnes det åtskilliga af nationalkarakter, hvilka äro ”underhållna uteslutande genom allmänna medel och som det är "nödvändigt att uptaga i läkningen, om man vill se hvad som "f. n. är gjordt, i hufvudstaden allena, till befordrande af vetenskap 414 Den 31 December e. m. ”och konst.
Vi behöfva endast nämna Brittiska Museum, National”Galleriet, Museum för Didaktisk
Geologi och den dermed förbundna ”Bergsskolan samt Departementet för Praktisk konst (intill helt ny”ligen kändt under namn af Teeknings-skola).” ”Del belopp sorn är föreslaget att användas för hvar och en ”af dessa, under närvar:de finans-år, efter de kostnadsförslag^- hvilka ”blifvit förelagda Parlamentet under sista sessionen, och nu röstats ”af detsamma är: ”till Brittiska Museum (Inrättningen) 52,343 £.