Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sammanhang med de af Grefvarne De la Gardie och von Rosen väckte motioner ota vissa förmoner för Stockholms och Götheborgs Sparbanks inrättningar egentellgen genom medlens insättning i Banken eller Discontverket till förräntande, får jag till enahanda förmån anmäla den vid 1822 års början i Mannestad organiserade Sparbank , hvilken under loppet af samma år samlat en fond af omkring 5000 R:dr Banco, och sorn fortfar a<t begagnas till insättningar af atbetsclassen och andra både i Staden och kringliggande ori; hvarjemte hem* ställes, om ej samma förmån borde med lika skäl tilläggas alla de inrättningar af nämnde egenskap, som hittills blifvit eller hädanefter blifva organiserade, på det sätt, att deras rättighet att genom något af berörde penningeverk få sine fonder förräntade bestämdes antingen till viss ande! af samma fonder, såsom hälften eller tredjedelen, eller ock till någon viss summa för hvarje Sparbank, lämpad efter dess nu varande fond, hvilken för Marias* stads Sparbank framdeles skall till Vederbör-, ligt Utskott närmare uppgifvas.
Icke utan anledning öfverklagas pennin - 43o Den 3 Martu, geförlågenhet och inskränkta penningetilJgin* gar, men, ibland orsakerne dertill tror jag icke att man fästadt uppmärksamhet vid de större summor, som årligen utgå till främmande länder i synnerhet till Finland för victualie och andra varor, som vårt eget land bör kunna producera, och hvilken, utan beräkning af allmän nytta, utsträckta importhandel, medverkat att minska tillgångarne i den inhemska penningerörelsen.
Det medgifves att för vidtagande af prohibitiva författningar, eller så höga tullafgifter, som medlöra samma följder
# betänklighet kan skäligen i allmänhet uppstå, men då fråga är om inhemska producter och deras uppdrifvande till en sådan production, att den kan uppfylla landets behof, påkallar likväl vidtagande af de stadganden , som bereda ett så vigtigt ändamål, och om, i fölgd af tractater med Ryssland, som flere gåoger blifvit förnyade, det blifvit Finland tillåtit att för obetydlig tull, hitföra sina producter, och riket derigenom måst vidkännas flere år en betydlig underballance.i Finska handeln, beräknad till minst en half million Riksdaler årligen som i Finland qvarstadnat, så torde det vara att förmoda, att desse för Sverige i detta afseende icke förmånliga handelsförbindelser måtte snart erhålla ett önskadt slut.
Med afseende härpå och då landtmannanäringen, icke fordrar några kostsammare, och för Staten betungande anstalter för dess upprätthållande, utan blott trygghet för afsättning och skälig betalning, torde jag icke sakna anledning föreslå, att underdånig anhållan måtte göras det Den 3 Martii.
431 aådane victualie och andre varor sorn Sverige till eget behof
Kan producera med undantag af ved allena, antingen efter en viss föreskrifven tids förlopp, förbjudas till införsel, eller beläggas med sådane tullafgifter, att de icke kunde här säljas under de pris hvartill de, i jemförelse till öfrige förhållanden, här böra uppgå Om skäliga pris å landtproducter kunna med trygghet påräknas, skola innan kort tid behofven af inhemsk production fyllas och förhållandet blifva enahanda, sorn med spannemålen, hvarå den för några år sedan, säkra afsättningen , och skäliga betalningen, beredt en sådan production att brist derå, och öfverdrifna pris, aldrig mera blifva att befara-, och om i följd af höjda Tullafgifter, de öfriga Landtmannavaroroe skulle för någon tid stiga i pris, skall deremot, innan kort en ymnogare tillgång nedsätta prisen, sorn det händt med spannemålen och det på säkra grunder, då det blifvit en följd af ökad production, samt Riket dessutom vinna, i finnacielt afseende, då penningar derföre icke behöfva till främmande länder utgå; hvaremot, om nu varande bandelssysféme får fortfara, att Landtmannaproducter såsom potates, bränvin, kreatur, kött, fläsk, humla, ull m. tn- få mot en obetydlig tull från Finland och andra främmande länder bitföras och säljas till underpris emot hvad vara borde, ekall inhemska productionen ännu mera aftaga och fö! jderne deraf fallatungt på handelsvågen, och Rikets financielle förhållanden.
Hvilken Landtman skulle val, under sine hushållsföretag och beräkningar, hafva anat, att 432 Den 3 Martii, ullproduction, hvilken man i förflutne tider med prarinier uppmuntrat skulle genom concurrance af utländsk import af ull förmodeligen till icke mindre, än omkring femtiotusen» de pund årligen, blifva för Landtmannen så ringa lönande att knappt tredjedelen, nu för spansk ull betalas af hvad den för trettio år sedan gälde, sorn har den påföljd att fårafvel» inskränkes, och ett större behof af utländsk ull derigenom torde uppkomma, hvilket behof deremot aldeles icke korner att äga rum, om genom förbud eller högre tull, ullvärdet återkommer i sitt förra skick.
Jag anhåller vördsammeligen att detta anförande må till OecQnomie- och BesvärsUtskottet remitteras.
Grefve Gyllenborg, Johnn Henningi Då det bör vara Lagstiftarens åliggande att, så vidt möjeiigt är, inskränka kostnader och besvär för rättsökande, vid rättegångars utförande, med hänsigt til! olika locala förhållanden, äfvensom att undanrödja, de svårigheter och hinder, sorn, för desammas, be. höriga fullföljande uppstå, torde jag icke sakna anledning att föreslå, så vidt lämpeligt vore, några ändringar i den nu, i allmänna lagen, stadgade rättegångs ordning, i följande omständigheten
Det har icke undfallit allmänna uppmärksamheten, att föreskrifter för civila måls behandling i Rättegångars uppi komet Den 3 Martii, 433 komst tarfvade förändring, i afseende hvarå frågor uppstått om inrättning af förlikningsdomstolar, äfvensom om permanente Häradsrätter, men, då förslag i förra afseendet saknat en önskad framgång, och då afgörande! af den sednare frågan, beror på en aflägsnare tids pröfning, hemställer jag vördsammeligen om icke föreskrifter först kunde vidtagas, sorn inskränkte besvär och kostnader, i synnerhet för dem, hvilka genom stämning blifva tvungne till svaromål, i tvistemål, som underställas HäradsRätts pröfning.
Till åtydnad af nu gällande stadgar, böra alle som stämt eller blifvit stämde till HäradsRätt, genast vid tingets början sig infinna; en mängd af folk samlas således, för obestämd tid, utan att känna tiden då, dem angående mål kunna förekomma,, och utan sysslosättning; och af detta förhållande skall ofelbart uppstå en betydelig moralisk skada hvartill kommer att den rättsökande allmogen måste, med dryga kostnader söka biträde på stället af halflärde och olärde sakförare, koitnader som en svarande part aldrig kan få ersatte, då rättegångskostnadsersättningen beror på HaradsRätten och nästan aldrig uppgår till verkliga kostnader, som ea svarande part, under ofta uppskjutne tvistet vid HäradsRätten måste vidkännas, .
Med anledning deraf, och föreslående af det tillägg til! 11 Gap. i § Rättegångsbalken, a»t i stämningen, skulle påståendet fullständigt innefattas, tillstyrkes vidare, att föreskrifterne till person - Bil, till Ridd. o. Ad, Pr. 2 Band. 2S 434 Den 3 Martil. lig inställelse eller fullmägtiges ställande viå Domstolarne torde undergå en sådan granskning, att i de fleste fall, inställelse för svarande parter personligen , eller genom full_ mäktige kunde undvikas, och parterne vid HäradsRätterne vara berättigade, att efter, af svaranden vid uppropet afgifven stämning och skrifteligt eller munteligt yttrande till besvarande deraf, kunna, utan ansvar vara ifrån tinget frånvarande, med förbindelse likväl, om HäradsRätten i afseende på vittnesmål eller nödige upplysningar ansåg begge parlernes närvaro nödig, för svarande parten att på HäradsRättens kallelse, och på kärandens förskjutande kostnad, sig inställa.
1 sammanhang härmed föreslås vidare att tiden för vads erläggande emot Och besvär öfver HäradsRätt och LagmansRätts domar, samt för anmälan i Hof-Rätt att få hos Kongl Maj;t söka ändring i HolRätters dom och utslag, måtte förändras, och den vinnande partén, i alla tnstaniier vare pligtig på Den 3 Martti, 4?S lämpeligt sätt lemna vederparten del af det meddeldte beslutet, samt, fatalietiden till vadeW penningars erläggande och ändringssökande g beräknas ifrån detta delfående, och icke blifva mycket inskränkt, äfvensom, att, i anseende till tidsutdrägten, för höjda vadepenningar, kunde i Landtränteriet i provincen få nedsättas, samt beviset öfver den i föreskrifven tid verkställte nedsättning bifogas de, till nästa Instantien; ingifvande handlingar.
Vidare och till bera-t dande af nödigt rådrum och trygghet för rättsökande , föreslås, att den kortare tid, som i 25 Cap. Rättegångsbalken är töreskrifven för ändringssökande hos HofRätten, måtte beräknas ifrån delfåendet af dom eller utslag, mea icke ifrån dagarne af dess utfärdande:
Jag har kändt en händelse för flera år sedan, då parten så sent erhöll HäradsRättfttis utslag, att rådrum ej var öfrigt till ändringssökande i HofRätten och då ingen controll till förekommande deraf kan äga rum mot domare, som stundom icke utgifva expeditioner och utslag förr än en längre tid efter tingets slut, så synes det nu föreslagne stadgande, i flere afseendea vara nyttigt och nödigt.
Ytterligare, får jag, till förändrings föreslående, anmärka det stadgande i 30 Cap. 1 §.
RättegångsBalken, ”att den som söka vill, att Konungen må pröfva Hof.
Rätts dom och utslag, som i hufvudsakea fallit, gifve det skrifteligen tillkänna i HofRätten innan klockan tolf å sjunde dagen, den oräknad då utslaget föll, och sätte det tillika in stoa daler, eller så mycket i guld el^ 43§ Den 3 Mar iii, ler silfver som deremot svarar.”
Då man besifi - nar vigten. af, att kunna fullfölja sin rättegång j till pröfning i högsta Instantien och kostnaderne dervid, genom nedsättning af Revisionsskil* ling, och jämförer dermed det korta rådrum * som i detta lagstadgande dertill lemnäs, torde man icke sakna anledning till en billig förundran, att en sådan föreskrift, utan att vara af nödvändigheten påkallad, kunnat i längre tid få förblifva oförändrad och då man jämförer principer för rättsfrågors behandling, sorn allestädes böra vara enahanda, förekommer det värkeligen anmärkningsvärd^ de skiljagtige föreskrifter, ätt för rättsfrågors dragande till Konungens pröfning uti KammafCollegium harden tappande partens dertil fyra månaders tid, neni. ligen ejter deljåendet af utslaget, utan kostnader, men deremot HofRätten blott sex dagar hemligen ejter anslag, med förbindelse derjemte till nedsättning af revissionsskilling; då likväl förbindelserne i lika instantier böra vara lika, och är det svårt att inse skälen hvarföre icke en vinnande part i HofRätten skall stå i samma förbindelse till sin vederpart, son» en vinnande part i KammarCollegium.
Jag hemställer derföre om man saknar anledning till den öfvertygelse att flere föreskrifter till förbindelser och fatålieberäkning efter anslag, för ärenders behandling i HofRätt mera tillhöra forntidens rättegångs-formaliteter än de af nödvändigheten äro påkallade och hvari så tnycket mera inskränkning och förändring synés vara nödig, som föreskrifterne synas varå Den 3 Martil, 437 för- rättsökande stundom högt besvärande, då de, för egen säkerhet, nödgas dageligen efterse anslagens innehåll, och det under en obestämd tid, hvaremot det på HofRätts godtfinnande beror, stt förr eller sednare, vid ett mål någon åtgärd vidtaga,' och vill det synas, att till sådane mindre nödige anslag, skulle äfven kunna hänföras föreskrifterne vid vitén, för svarande parter, i 27 Cap. i och 2 §. §.
RättegångsBalken, hälst den mindre vidlyftige proredure till completterande af ett mål, son\ i Collegier följas, synes äfven kunna i HofRätt tillämpas, utan inskränkning i. någons rätt; eller för målens utveckling.
Då föremålet för denna motion hufvudsakligen ät att, genom meddelande af ett säkert och längre rådrum betrygga rättsökande , för försittande af fatalier, efter erhållen kännedom örn domars, innehåll, får jag i sammanhang dermed fästa uppmärksamhet å föreskriften i Kongl, Förordningen den 2 Februarii 1807 om enskiftet att nemligen fatalierne af sextio dagar, till ändrings sökande i Landshöfdingen utslag, beräknas ifrån utslagets datum enär det likväl kan hända att denna korta fatalietid, framskri* der under utslagets qvarliggande i LandsCan^ celliet, och hvarom den tappande parten icke äger kännedom, särdeles, sorn, någon Författning icke föreskrifver att sådane utslag efter anslag vid LandsCanceUjet skola utgifvas.
I. anledning deraf föreslås den ändring att fatalietiden af sextio dagar, äfven måtte efteE d.elfåendet beräknas; äfvensom, i anseende till Den 3 Martil. föreskriften, att den som i KammarColiegu utslag, hos Konungen ändring söker bör besvären bilägga bevis, när han*' af Collega utslag del erhållit, den synes i så måtto böra ändras att denna förbindelse bör åliggå den vinnande partén, hälst den tappande parten, om han till exempel får utslaget sig tlllsändt i ett recomenderadt bref, derom icke erhåller bevis, men saknar mnjelighet att verkställa Lagens föreskrift; -Och känner jag en sådan händelse, som lagt hinder för en saks fullföljande till högsta Instantien.
Sluteligen anser jag mig böra nämna att visse delar af denna motion blifvit, älven sista Riksdag, framställte, men af Lagutskottet afsiagne, dels såsom Tubbande nu stadgade rättegångsordning, dels såsom innefattande ämnen, som lämpeligasfc böra komma under pröfning vid omarbetning af allmänna lagens stadganden, sorn af en Comittée nu föredaIvis, hvarvid jag får anmärka, i förra afseendet att rubbning af det gamla icke bör allena antagas såsom skäl till afslag, utan vederläggning, örn man kan föreslå något båttre i stället; varande då, som nu, hufvudsakliga föremålet för min motion, till beredande aj Enhehprintiper vid alla högre och iågre Embetsverk i förening med trygghet för rätts• sökands till bevarande af fatalier och rådrum att hinna få kännedom af ett utslog och dom innan de voro förpligtade deri söka ändring-, att delfående af dom eller utslag, skulle gotton ett allmänt stadgande blifva tiden ifrån hvilken fatalier borde beräknas, i stället för doms eller utslags ntgifningsdag3 Den 3 Mardi,] 439 hvarjemte jag, i anseende till LagUtskottets förenämnde hänvisning till LagComitéens omarbetning af lagen, får yttra den öfvertygelse, att nyttiga lagförändringar icke böra uppskjutas till en aflägsen framtid, i afseende på LagComitéens åtgärder, helst nu vidtagande stadganden, icke kunna lägga hinder i vägen, för kommande generationer att njuta fördelarne af Lagsystemets omarbetning, jag anhåller vördsammeligen att detta anförande må till Lagutskottet remitteras.
N:0 4 SS ^ Grefve Sparre, Erici Bland de medel man föreslagit till afhjelpande af penningeförlägenheten i handel och rörelse, ha nästan alla hittils åsyftat ett förökande af Bankens myntrepresentativer, antingen omedelbart, genom utgifvandet af flere
Bancosedlar,eller påen omväg medelst utgifvande
Diseontassignationer, grundade på lånerättighet i Banken; med ett ord, Banken dess fond och dess credit, har nästan alltid lagts till grund för förbättringarne, och dessa merendels föreslagits på bekostnad af Bankens Fond och Credit.
Jag arnar ej nu ingå i någon undersökning öfver nyttan och nödvändigheten af hvarken Banken eller Riksens Höglofl.
Ständers derigenom etablerade Creditrörelse^ men om 440 Den 5 Martii, afsigten är att på ett eller annat sätt realisera Bankens obligationer, sa är det klart att dessas antal ej vidare, utan ny fond, bör okas, hvarken medelbarligen eller omedelbarligen.
Jag tror också att mot penningeförlägenheten finnes ett annat botemedel, nästan lika verksamt, men onekeligeh säkrare.
Detta medel består blott i undanrödjandet af hindren för d?n enkildta CreditrGrelsen, jag kan icka finna denna rörelse obehindrad, så länge t. ex. den af allmänna lagen, i 4 Cap. 6 §.
UtsökningsBalken förutsatta assigneringsrätt, är genom andra Författningar inskränkt till skrifna invisningar eller assignationer; och jag kan å en annan sida ej heller anse den obehindrad, så länge all uttryckligen föreskrifven ränta är till sitt maximi belopp bestämd af lagen; men jag är öfvertygad att om dessa och andra hinder bortskaffades, så skulle denna rörelse, ensam och snart afhjelpa penningeförlä gen heten, blott genom lossandet af det stora belopp i Bancosedlar, sorn nu, för att ersätta bristen på privat
Creditrörelse ligger fjettradt i köpmannens och Capitaiistens Cassäkistor.
Hjel-J pen vöre således gifven utan behof, att föröka Bankens Sedelbelopp eller tillskapa nya Discont-sedelmassor.
I anledning af denna öfvertygelse anser jag för min pligt, att föreslå det Riksens Högloft.
Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om upphäfvande af alla de Lagar »ch författningar, som lägga något hinder\i vägen för enskildt man3 att, ensam eller i bolag, och pä hvad Den 3 Martii.
441 sätt han vill och mägtar, begagna den credit han ager.
N o 43/ Herr Stjernstam, Ludvig
Enligt äldre stadganden böra sådana upp,, bördsmanna räkenskaps-handlingar som benämnas afkortningslängder af redogöraren ingifvas till Tingsrätterne, för att derstädes uppläsas, granskas och medelst
Domarens påskrift verificeras.
Denna anstallt om än annan väsendtlig nytta, än säkerhet emot möjlig förfalskning, dermed ej vunnits, medger jag varit nödvändig, på en tid då någon annan controll icke medförde denna magtpåiiggande säkerhet i re. dogörelseverket.
Ständer uti nu gällande Bevillningsstadga etablerat en controll, som i alla afseenden uppväger den förr omnämnde, nemligen derigenom, att afkortningslängderna böra i Socknestämma granskas, och af Sockneberednings Taxerings ledamöter verificeras och underskrifvas, så anser jag den. förra ännu qvarstående handläggningen af silke räkenskaper vid Tingsrätterne aldeles ono - 442 Den 3 Martti. dig och öfverflödig, särdeles någon dubbel coDtroll nu mera än förr icke synes behöflig.
Denna min anmärkning anhåller jag må till BeviUningsUtskotfet remitteras, på det Utskottet t den blifvande nya redactionen af Bevillningstadgan , må, efter pröfning häraf, kunna intaga ettupphäfvande af förberörde äldre föreskrift.
N:0 44* Grefve Snoilsky, Nili:
Vid bestämmandet af ansvar äfvensom vid förvandling af böter för vissa fall af qvalificerad tjufnad, halva Under-Domare icke sällan råkat i villrådighet huru lagen och de deröfver till förklaring eller tillägg utfärdade Författningar rätteligen skola förstås och tillämpas; och erfarenheten har visat, att skiljaktiga meningar i dessa frågor, äfven inom Öfverg rätt ägt rum.
Det är af sådan anledning, jag trott mig såsom föremål för en lagförklaring böra anmäla 2:ne händelser, där bestraffningens qvan.' titet icke synts mig vara i lagen nog bestämdt uttryckt och dessa händelser äro: då en person hvilken lidit straff för enkel tjufnad sedermera begår stöld från husbonde; samt då någon föröfvar sistnämnde brott andra gängen. 42 Cap 1 § Missgerningsbalken stadgar.
Den 3 Martil, 443 Stjäl, snattar, eller uppsåtliga förfar, eller undandöljer tjenstehjon eller annan betjent, något af dess husbondes egendom j det ligge allt j tveböte mot annat snatteri och tjufnad. 40 Cap 3 §. i samma Balk.
Varder tjuf för stöld andra gängen lagförd , bote fyradubbelt tjuf— nadens värde.
Orkar han ej böta, plikte med kroppen som sagdt är (i 1. §) och då ökes straffet med fern par spö eller fyra par ris j och Kongl. Brefvet den 20 December 1737, meddeldt i anledning af underdånig förfrågan om rätta förståndet af 42, 43 och 46 Cap. MissgerningsBalken, innehåller, att då lagen ansett hustjufnad svårare än annan tjufnad och stadgat, att de böra ligga i tveböte emot annan stöld, så kunde deraf) ej annat följa, än alt när böterne vore dubbla, kroppspjikten jemväl Loide för den som ej orkade böta fördubblas.
I afseende på den första händelsen, har det understundom inträffat, att Domare, under åberopande af dessa stadganden, fällt den brottslige att böta 8 gånger tjufnadens värde, eller i brist af böter, att, utom kroppsplikt, uträknade efter tjufnadens dubbla belopp, undergå straffet för iteration, utgörande 5 par spö, dubbelt med 10 par, hvaremot andra Domare ansett böterne för hvad som från husbonden blifvit tillgripit, ej kunna bestämmas till mera än 7 gånger, eller 4 för andra resan stöld, och 3 gånger, såsom dubbelt mot enkel tjufnad första gången, samt att ansvaret för iteration ej kunde fördubblas, och har denna se3 444 Den 5 Martii, nare straffbekännelse synts mig mäst öfverensstämmande med lagstiftarens mening, hälst derigenom iagttages ett rättvist förhållande i bestraffningens stränghet mot hvad för enkel stöld i allmänhet äger rum.
Rörande andra händelsen, eller straffets utsättande för den person, sorn begår hustjufnad andra gången hatva meningarne hos Domare varit än mera delade, så att somlige, med antagande af den grundsatts, att den bot lagen för iteration af tjufnad bestämdt icke kunde, genom det tjufnaden jemväl i öfrigt vöre q valificerad, undergå någon förändring eller tillökning, utan sjudubbla böter för ifrågavarande förbrytelse, och om dessa ej kunde erläggas, dubbel kroppsplikt efter stöldens värde, med tillägg af fern par spö eller 4 pär ris för iteration, en del åter förklarat de i 3 §. af 40 Cap MissgerningsBajken omförmälte böter böra fördubblas, men i händelse af bristande tillgång, iterations-ans varet i spö eller ris icke skulle förändras j andre åter ansett både kropps fdikten efter stöldens värde och iterationsstrafet böra fötdubblas; samt ändteligen några Domare trott, att böterna böra blifva dubbla emot för hustjufnad första gången och således 12 gånger stöldsumman, samt enahanda förvandling sorn sistnämndt är, böra iagttagas.
Af dessa meningar synes mig den vara ^ättast, sem, äfven, för andra gången hustjufnad, fastställer blott 7 dubbla böter och ingen tillökning i iterationsansvaret, i händelse Den 3 Martti.
445 fried kroppen pliktas skall: ty den bot, som särskildt blifvit bestämd för det ett brott förnyas, bör skäligen ej vara underkastad förändring för det, att samma brott, i anseende till stället der det blifvit föröfvadt, eller tjufvens förhållande till den person hvarifrån tillgreppet skedt kan vara qvalificeradt.
Jag vågar derföre vördsamt föreslå, att fett bestämdt stadgande måtte meddelas i afseende på bestraffhingsgrunden för ifrågavarande 2:ne särskildta händelser, till beredande af enhet i Lagskipningen, hvarvid jag tillika får hemställa, att sådant äfven måtte afse de uti 43 och 46 Cap. MissgérningsBalken befinteliga med hustjufnad lika bestraffade brott.
LagUtskottets Utlåtande varda remitteradt. t4;0 45» Friherre Stjerncrona, David:
Vid Kongl. Skånska DragbnRegementet åtnjuta 13 SubaltérnOfficerare af Statsmedlen penningelön med 200 R;dr Banco.
Häruti inbegripes likväl 10 tunnor Spannmål beräknade i värde efter årets markegång, hvarigenom én obetydlig förhöjning åstadkommes.
Otillräckligheten af en sådan lön för en CavallerieOfficer uti närvarande tid är så påtaglig, att 44*6 Dea 3 Martil, jag anser den icke behöfva ledas uti bevis.’ StabsCornetterne vid Hans Kongl.
Höghet Kronprinsens HnsarRegemente sorn är stationeradt uti samma provins, erhålla uti lön 405 R:dr 16 sk.
Banco oberäknadt den förhöjning som uppkommer genom uti lönen inräknade 20 tunnor Spannemål, hvilka utgå efter RiksmarJ kegångspris.
Fänrickarne vid de tvenne uti Skåne befintlige Indelta fnfanterieRegementerne åtnjuta enahanda lönevilkor med penninge löntagarns vid Skånska DragonRegementet, ehuru tjenstgöring vid Cavalleri nödvändigt m^dförer större utgifter.
Genom denna jemi förelse synes tili hvad grad SubalternOlficerarena vid Skånska DragonRegementet äro vanlottade.
DragonRegementet måtte blifva förhöjde till 300 R:dr B:co, samt häruti inberäknas 15 tunnor Spancemål som böra utgå efter Riksmålkegång.
Herr Ankarsparre, Ingemar August; Vid 1S15 års
Riksdag ingofvos åtskilliga förslag till förbättrande af den då gällande Bevillningsförordning, hos Ridderskapet och Adeln i synnerhet af Friherrarne Rudbeck; Den 3 Marti i. 447 Wrangel, Cederström och Herr von Törne, jemte anmärkningar af Friherre Wrangel.
Nu då det är af nöden att få se beslutet värkställt torde vara skäl få upplysning huruvida den värde Ledamoten, som åtagit sig det nämnde besväret, erhållit de nödiga handlingarne och bör redovisning af honom äskas för hvad afgjordt blifvit och huru Statsanslaget för detta ändamål blifvit användt.
Detta memorial jemte bragde tryckte Beviilningsförslag och anmärkningar dervid anhålles må till vederbörligt