Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Anekarsvärds yttrande ang:de min äganderätt till förslaget att rådfråga tjufvar oell skälmar, får jag erinra, att detta icke är min egendom, utan en viss tidningsskrifvares, på hvilkens område Hr Grefven visserligen vill akta sig att göra några ingrepp.
Spens: Som jag förut anmärkt, har hittills icke varit fråga om att välja emellan nåd och ådömdt straff, i andra fall än just i afseende på lifsstraff.
Det skulle således blifva en stor förändring om, sedan delinqvent sökt och erhållit nåd, det sedermera skulle bero på honom att antaga den eller icke göra det. R. o. Ad. biföll att lill Lag-Utsk. finge remitteras det nu af Gr. af Ugglas afgifna anförande i fråga om Hr von Hartmansdorffs motion ang:de ändring af nu gällande straffstadganden, tillika med de i anledn. af detta anförande afgifne yttranden.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf:
På sätt 29 §.
Reg.F. föreskrifver, får jag anmäla: det är anledn. till anmärkn. emot följande Konungens rådgifvare, nemi.
Stats-rådet och Just.- Stats-ministern, Utrikes Stats-ministern, chefen för landtförsvars-depart:tet, chefen för sjöförsvars-depart:tet, chefen för finans-depart:tet och slutligen chefen för ecclesiastik-depart:tet; och anhåller jag att dessa anmärkn:s-anledn:r, hvar för sig, måtte remitteras till Const.- Utsk., för hvilket desamma skola närmare uppgifvas.
Hr Munck af Rosenschöld allemnade härjemte 6 förseglade konvolut, med adress till R.
St:s H. Const.Utsk.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att jemlikt 29 §.
Riksd.-Ordn. de nu anmälda 6 anmärkn:s-anledn:ne komme att remitteras till Const.Utsk. Gr. Spens, Jakob Melcher:
Jag anhåller att genast få justera mina nyss hafda yttranden, ronde den i grundlagen omnämnda benådningsrätt.
Jag har nu tagit närmare kännedom af 25 § Reg.F., hvilket jag visserligen förut bordt göra innan jag tog till ordet.
”Konungen äger att i brottmål göra nåd, 74 Den 8 Januari. mildra lifsstraff .
Pä den brottsliga skall sedermera ankomma alt emottaga den nåd, Konungen honom förunnat, eller undergå det straff, hvartill lian blifvit dömd.” Orsaken till mitt misstag torde härleda sig derifrån, att denna optionsrätt hittills aldrig varit ifrågasatt annat än vid lifsstraff.
Nu inser jag alt fråga derom likaväl förut kunnat uppsta vid alla andra fall, dä Konungens benådningsrätt utöfva».
Medan jag liar ordet ber jag emellertid att fä omnämna en ytterligare omständighet, som gjort att man icke ansett lämpligt att öfverlemna ål delinqventen sjelf att göra ifrågakomne val, icke ens genom begagnande eller icke begagnande af erbjuden nåd.
Ty dä man allmänt föreställer sig alt de nya fängelsestraffen äro svårare än de gamla nu gällande, sä skulle man genom den föreslagna åtgärden, försätta högsta makten i den svära belägenhet, att såsom nåd bevilja en skärpning i straffet.
Sådan bar deras öfvertygelse varit som haft sig uppdraget handläggningen af kriminal-lagförslaget och derföre hafva de icke velat tillstyrka något experimenterande.
Remitterades till LagUtsk., likasom den föreg:de diskussionen i ämnet.
Upplästes följande af Hr von Hohenhausen, Mich.
Silvius, inlemnade anförande:
•lag hade uti det plenum, uti hvilket Gr.
Anton Gyldenstolpes motion om vidtagandet af betydliga förändringar uti det rent financiclla af bankoverkets förvaltning biet till BankoUtsk. remitterad, anhållit att framdeles fä afgifva och lill Ulsk. jemväl fä remitterade de anmärkmr som jag fann mig befogad göra vid demina motion, och flir i stöd deraf nu äran att desamma framställa.
Premisserna till motionen lyda, att bankens verksamhet har 2:ne hufvudföremäl, det lista och vigtigaste, alt med silfver besörja den oafbrutna inlösen af sina sedlar, det 2:dra föremålet, det lista underordnadt, att banken må kunna af sin rörelse draga den högsta möjliga lagliga vinst, hvarvid dock, sä länge banken är en Slatsanstall, billigt afseende bör göras pä hela landets stora och nyttiga närings-, handels- och penningeintressen, hvilka banken väl må styra, men aldrig undergräfva.
Hade denna motion blifvit väckt utaf någon annan än af en R.
Stis fullm. i banken, skulle jag visserligen icke hafva påkallat II.
BankoUtskis uppmärksamhet att fästa sig redan vid dessa premisser, men nu är förhållandet annorlunda, det är här icke blott den enskilde riksdagsman öfvertygelse, stödd på hans oftast endast theoretiska kunskaper, som här uttalar sig, utan jemväl ett resultat af den erfarenhet en fullm. praktiskt förvärfva! under utöfningen af sin befattning med bankens förvaltning, hvilket naturligtvis kan föranleda många i saken mera främmande att lyssna till hans råd.
Dessa råd, eller rättare sagdt förslager, synas mig ock i ett afseende väl förtjenla af uppmärksamhet, nemi. derigenom alt de äro om icke uteslutande sä dock (ill största delen byggda på den erfarenhet sorn kunnat vinnas under den tidsperiod motionären deltagit i Den S Januari» 75 bankens fösvaltning; en tidsperiod af sällsynt lyckosamma förliållanden uti vår handelsslällning till utlandet, oell deraf följande gynsammaj förhållande för banken.
Vid premisserna får jag då först anmärka, att bankofullm. icke äga någon förbindelse till, ej heller förmåga att förmedelst banken, pä något sätt som rätteligen ma benämnas styrande, aktivt och med framgång för det allmänna ingripa uti styrandet af rikets närings-, handels- och penningeintressen.
Att genom upprätthållandet af myntvärdet gifva näringarne en fast beräkningsgrund att stödja sig vid, och lättnader i penningelransaktioner är allt hvad banken kan lill deras fördel åstadkomma.
Huru i framfarna tider de fruktlösa försök aflnpit, att styra kursen under tider då myntet var grundad! på koppar eller på silfver, men utvexling af sedlar inställd oell hvad dessa försök kostal, upptages fullständigt i bankens och riksg.-kont:s böcker.
Allt annat styrande genom penningeverken af näringarne, om än någon gång svagt oell fåviskt försökt, bar än mer misslyckats.
Förderfvande! af nämnde, intressen, utom ett elida hvilket oek icke underlåtits, kunna R.
St. ieke heller genom banken fullborda, men väl lill någon del skada dem alla, fast än uli en ojemförligt ringare grad hvad närings- och handels-, än penliingeintresset beträffar.
Bevisen derpå åro allmänt veterliga, skadar dock icke för sina orsaker skull att derom påminna.
Oansedt R.
St., då de öfverlogo styrelsen af banken år 1668, utlofvade ‘'att bankoverket försvara, beskydda och handhafva, sä att den som antingen sjelf några penningar i banko insätter, eller oek af hvarjehanda tillfälle bekommer deri någon avance, skall ofelbart och utan någon invändning kunna deröfver efter sitt goda nöje råda” — så hat detta löfte dock till efter annan, till penningeintressets stora skada, blifvit brutit, och det till den grad att, då enda ler s:mt år 1696 motsvarade j r:dr silfver, så var dess värde vid realisationen år 1830 nedsjunket till blott en sextondedel (5'6) af 1 silfver-ralr, hvilket värde den nu innehar.
Minnen från det framfarna uppkallas af tilldragelser under det närvar, och af tankarne pä det kommande, för hvars närmaste tidskifte motionären vill reglera bankens verksamhet.
Rundtomkring R.
St:s bank, som grundlagen allena tillerkänner rätt att utgifva sedlar som för mynt i riket må erkännas, bar uppstått en mängd bolag för lifgifvande af sedlar på låga värden, som löpa man och man emellan såsom penningar.
Dessa bolag, ehuru stödjande sig på riks-banken, åro benne likväl i sjelfva verket, i sin egenskap af medtäflare, afvogt sinnade; deras delägare befinna sig lill stor del bland dem som skola besluta öfver riks-bankens förvaltning.
Delta förhållande föranleder mig att äfven fästa uppmärksamhet på de af motionären jemväl i premissen sagde orden, i den yttrade meningen derom att, vid beredande af högsta möjliga vinst för banken, bör billigt afseende fäslas på landets stora och nyttiga intressen deribland penningeintresset: ”så länge banken skall vara en Statsanstalt.
” Dessa ord, och hela meningen skulle kunna tydas, säkerligen emot motionärens afsigt, vara utsagda med hänsyn på nämnde bolag, dertill anledn. kunde bernias af de flera för dem gynsamma 76
Den 8 Januari. förslag som i motionen förekomma.
Jag bör derföre icke tillbakahälla hvad jag och troligen många med mig härom tänka, som torde vara nyttigt, då mängden ännu saknar fullt rediga begrepp i denna sak, synnerligen som offentligheten uti hankens förvaltning är en garanti fullt jemgod med 11.
St:s och ett oumbärligt supplement till densamma, men likväl, om denna garanti genom offentlighet något skall gälla, så måste den stödja sig på en allmännelig kännedom af den sak som bedömmas skall.
Hade hypotheksföreningar, lika lätt som enskilta banker, vanligen kallade privatbanker, kunnat stå upp, liksom svampar, öfverallt i riket (men dermed häfver det sig icke sä lätt, ty de erfordra upplåning af stora belopp i verkliga penningekapital; de kunna icke såsom privatbankerna uppträda med 10 procent till förlagskapital af teckningsumman), skulle man längesedan fått höra, utan afseende på att bolagen drifva rörelsen för sin enskilta vinning och icke såsom R.
St:s bank för hela allmänhetens, en gemensam korus frän alla dessa nyuppstådda bolag, att riks-banken med sin lånerörelse undergräfver dem.
Hypotheksföreningar skulle dertill kunnat hafva något skäl, emedan fastighetsbelåning icke är en bankmässig rörelse, allraminst der, hvarest ehvad skuldförbindelserna än medgifva, lånen dock blifva ouppsägbara, emedan till dryg del det är läntagarne sjelfva som öfver uppsägningen skola besluta.
Emellertid, och det är angeläget att utsäga det, dessa bolag tillhöra icke det verkliga penningeintresset, det visar sig redan derutaf, att de kunna väl frodas i länder med ett vacklande och osäkert penningevärde, ehuru de derstädes ofta, af snikenhet förledde, genom öfverdrift i sin rörelse vålla en allmän katastrof af kredit-löshet; brist på förlags-kapital åt näringarne, och såsom följd deraf en utomordentlig hög penninge-ränla.
Faller penningen i värde förlora sådane bolag intet, ty de få då utlåna en större numerär papper, men verkligt mynt eller dess fullgiltiga representativ utlåna de al drig, endast sin kredit.
Af mynt hafva de aldrig mer än hvad ovilkorligen fordras till denna kredits uppehållande, och skulle för sig mest vinstgifvande finna, om de sluppo att hålla alls någon kassa af verkligt mynt, utan endast ett förråd af egna och andra privat-bankers papper.
Till ett sådant oefterrättlighets tillstånd kail det dock lyckligtvis icke komma i Sverige, der Konungens garanti för myntvärdets upprätthållande vunnits genom lagarne för R.
St:s bank och för myntbestämningen.
I England har man under sednaste år, för att skaffa allmänheten trygghet och reda i den brokiga mångfalden af den stora massa papper som circulerade såsom penningar, velat och till stor del lyckats att undergräfva, d. v. s., bortskaffa en stor mängd privatbanker, likväl återstodo tillräckligt många för att, ännu sistförflutna år, få i tidningar läsa om deras faslissementer.
Af de i andra länder inrättade och privilegierade hypotheksföreningar, ensamt i ändamål att trygga ägare af stora egendomar med höga värden från oförtänkta uppsägningar af stora lånesummor, svåra att hastigt anskaffa, (egendomar af icke höga värden få ej i dessa ingå, emedan lånesummor som för dem erfordras öfverallt Den 8 Januari. 77 äro att tillgå, sä väl hos enskilta kapitalister som i de allmänna kassorna, hvilka utrikes likasom hos oss äro fastighetsägares tjenstvilliga och tjenstskyldiga tjenare, och aldrig uppsäga lemnade lån, när räntan ordentligt betalas), har exemplet tagits till sådane föreningars upprättande i Sverige.
Hypotheksföreningar äro alltså bolag, ingångne af lånebehöfvande fastighetsägare, hvilka, pä förbindelse af gemensam ansvarighet, upptaga lån af verkliga penningekapital med lång återbetalningstid, för att samma lån till delegarne utdela, samt af dem uppbära och till långifvaren utbetala den fastställda årliga afbetalningen jemte räntan.
Detta är hypotheksföreningars rätta natur och det enkla sättet för deras verksamhet.
Skulle de deremot börja, hvartill tecken redan visa sig, att utgifva sedlar eller invisningar pä småsummor, för att få dem liksom privat-bankssedlarne löpande, sä inträda de på privat-bankernes gebit.
Det här i landet uppgifna ändamålet för hypotheksföreningar är, att minska den skuld hvarmed jordegendomen är belastad, ehuru stadgandet i reglementet att, när sådant skett till halfva beloppet, ny skuldsättning får ske, synes tyda på permanens.
Den allmänna verkan som hypotheksföreningar åstadkomma, genom den från dem så betydligt underlättade förmågan att köpa, är stegring af egendomarnes värden, utan åtföljande den allra ringaste förmåga att kunna höja värdet utaf afkastningen; fördelen häraf tillfaller således dem som taga arf ur eller sälja jordegendomar och i flesta fall upphöra att vara jordbrukare.
Svårigheten i vårt land, att bilda hypotheksföreningar, härrör från ringheten af de verkliga penningekapital här finnas, hvilket ock redan tvingat en del af dessa bolag, att upptaga utländska lån, hvarå ränta och afbetalning, måste gäldas genom öfverskottet i värde af landets varuexport öfver importen.
Den genom räntans hastiga fall skenbara rikedom af ökade penningekapital i landet, är blott och bart ett sken, som uppstått genom de till riket indragne lånesummorne, som föranledt uppsägning af inhemska lån, men än mera af de öfverallt län i kredit-papper utbjudande privat-bankerne.
Denna synvilla tager dock en ända med förskräckelse när handelskonjunkturen blifver oss emot, då svamparne, för sin egen bergnings skull, nödgas åter insuga en stor del af de lån, som de under den lyckliga konjunkturen kunnat utsläppa.
Det verkliga penningeinlresset (innes endast hos dem som ega egentliga penningekapital och hos dem som såda ne genom besparingar å sina inkomster samla.
På dessa kapitals tillvext allena beror en stadigvarande nedsättning i räntan, helt olika med den oregelbundna ebb och flod som ett utsträckt kreditväsen vållar, hvilket dock behagar så många eftersom det är ett spel, och osäkert som sådant tillskyndar vinst eller förlust af lyckans gudinna.
Det är handelsslällningen till utlandet som här är afgörande; denna beror äter på goda eller felslagna skördar, årets pris å exportartiklarne samt importvärdets belopp, med ett ord på värdet af exportens förhållande till importen, eller det der utdömda hjernspöke! handelsbalansen, som man fåviskt sökt bortresonnera, men likväl står lifs lefvande qvar såsom hvarje sanning, och låter eftertryckligen känna sin tillvaro. 78 Dea 8 Januari.
Något annorlunda än motionären skulle jag vilja definiera bankens hnfvudföremål, och torde min definition närmare öfverensstäm-'* ma med lydelsen at bankens statuter, nemi. sålunda:
Att i egenskap af depositions-bank bereda lägenhet, mot lindrig afgift, till ett säkert förvarande af anförtrodda summor, och lätt utväg att, utan flyttning fran förvaringsrummet, transportera äganderälten af depositionen, hel eller till större eller mindre del, från en person på. en annan, äfvensom att när som helst låta rätter man det deponerade återtaga.
Att i egenskap af vexel-bank till beqvämlighet för allmänheten utgifva papperspenningar, vill säga myntrepresantativer, och att dem vid anfordran till sitt åsätta värde med mynt invexla.
För fullgörandet af dessa förbindelser fordras icke annat, än att tro och lofven icke svikes; det är ock för det allmänna nytta nog.
Utom dessa hnfvudföremål, åligger jemväl il.
St:s bank i sin egenskap af låne-bank, att, utan tryckande villkor, vara en säker tillflykt der de lånebehöfvande som drifva näringarne kunna finna understöd.
Af denna låne-bank har icke blott tillförne varit, utan fortfar ännu för långlig lid, kanske alltid, att göras behof; ty bankoverket hemtar af densamma sina största inkomster och näringarne äga i den sitt tillförlitligaste stöd i låneväg; samt slutligen, att den behållna vinsten af alla dessa*bankens rörelsegrenar blifverjemlikt statuterne använd till K.
M:s och fäderneslandets heder och nytta ”ad publieos usiis”.
Sedan jag nu granskat premisserna till motionen, och dervid gjort de reflexioner hvartill denna granskning föranledt, kan jag utan stor vidlyftighet företaga pröfningen af de förslager som motionen innehåller och skall dervid följa den ordning,- i hvilken de blifvit framställda.
Jag delar icke tillfullo motionärens yttrade belåtenhet med nu gällande föreskrifter för metalliska kassans förstärkning, har ock derföre väckt motion derom, att icke allt det silfver sorn anskaffas uteslutande må ske för nya sedlar, utan att framdeles jemväl en mindre del af den årliga bankovinsten i förening med skattebidrag från privatbankerna härtill måtte användas.
Derigenom vinnes verklig förkofran att, med minskadt äfventyr, motstå kommande kriser, som säkerligen icke uteblifva och hvilka påfordra betydliga uppoffringar om banken derunder skall kunna handla icke blott för sin egen säkerhet, utan jemväl göra afseende på näringarnes bästa.
Mot förslaget att äfven inköpa vexlar med 90 dagars sigt, som visserligen är äfventyrligare än att hälla sig till dem som löpa på 67 dagar och derunder, vill jag ingen anmärkn. göra, ty allt ankommer ändock på den försigtighet, med hvilken denna handel drifves.
Deremot måste jag så mycket mera ogilla förslaget, att fullmäktige icke mera skulle få underlåta att inköpa vexlar då desamma erbjudas af välkända och solida trassenter och endossenter.
Det är ju både äfventyrligt och motbjudande att uppdraga fullmäktige att utfärda testimonium på motsatsen genom sin vägran att köpa?
Dessutom har man ymnigt med silfver i kassan och sedlar uti allmänna rörelsen; må de, som önska mera af densamma utbekomma, Den 8 Januari.
79 sjelfva draga försorg om silfvcrs införskaffande och det bekosta.
Bytesmedlet kan icke öfver ett visst belopp, i förhållande till hvad dermed omsättas skall, användas och trifvas i den allmänna rörelsen; ingen klok man samlar skatt i sedlar.
När tiden kommer alt banken måste sälja vexlar, kan dera inga köpa.
Skall försäljningen fortgå, mäste banken bekosta silfrets uttransportcrande.
Det torde således icke vara skäl att utan behof vålla banken dubbla kostnader.
Beträffande förslaget, att inköpspriset å vexlar på 90 dagar aldrig får understiga 126 sk. så, förutom alt ty värr sällan torde uppstå lägenhet att förbudet tillämpa, frågas hvad rättsgrund eller allmän nytta förefinnes deruti, att banken till sin och allmänhetens skada skall förhindra denna allmänhet att köpa utländningens varor till så lågt pris, handelskonjunkturen det kan medgifva?
Man förhindrar ju derigenom årets exportvärde att gälda sä mycket det kunnat.
Maline i något annat land en slik åtgärd vidtagits?
Det deisi yrandet, bör banken afhålla sig ifrån; låt silfret inkomma, när det tillfälligtvis så vill, på samma naturliga väg och den banken ej kan förhindra, som det utströmmar under motsatt förhållande; båda delarne genom de handlandes försorg.
Förslaget alt öka, lill en milion (1,000,000) r:dr Hamburger b:co, den permanenta silfverfond banken må, hos handelshus å utrikes ort, äfven annan än Hamburg, hafva deponerat, afråder jag för dess äfventyrlighcts skull.
Ar motionären fullt säker på att, derest deposition fått äga rum i England, sådan icke varit gjord hos någon af de stora handelshus som derstädes under sistförfluten år galt öfver ända?
De handlande kunna icke, hvarken genom sitt skattebelopp till Staten eller sitt bidrag till bankovinsten, göra hilliga anspråk uppå att det allmänna för deras tillfälliga fördel skall äfventyra sin, bankens, förmögenhet.
Om någon särdeles väsentlig nytta häraf skulle kunna dragas så väl för de handlande som för banken i afseende å silfverköp och vexelförsäljning samt Franska och Engelska bankerna, i Paris och London, i motsats mot den i Hamburg, mottaga på deposition utländska kapital, må det ske med uppoffring af vinsten på deposition hos handelshus och bekostande af depositionsafgiften, vida hellre än att äfventyra hela kapitlet.
Det synes mig vara för mycket, att af Hrr fullmäktige i banken påfordra en noggrann kännedom af soliditéen hos främmande handelshus på mera än en utrikes ort, och på längre afstånd än Hamburg.
2:dra afd. af motionärens förslag, eller sättet att till högsta möjliga grad uppbringa bankens vinst, upptager i l:sta rummet, att metalliska kassan icke bör liållas till högre belopp än 4 millioner r:dr specie, vill säga, då en million Hamb. b:co skall vara deponerad utrikes, närmare 3 millioner i bankens hvalf.
Någon observance till utelöpande sedelstock skall icke göras härvid, utan för hela öfverskottet, då sig så göra låter, böra fullmäktige uppköpa säkra och i Europeiska penningemarknaden lätt säljbara skuldförbindelser, ställda i utländskt mynt — Engelska och Franska 3 procent Stats - 80
Den 8 Januari. papper gifvas företräde, men äfven Svenska hypotheksföreningars å utländskt mynt ställda obligationer kunna upphandlas.
Bankens metalliska kassa utgör för närvar, i det närmaste 8.300.000 r:dr silfver; att den härvid icke skall stadna, derest den lyckliga handelsställningen ännu ett år fortfar, är gifvet.
Utan någon öfverdrift kan för sådant fall antagas, att (helst om fullmäktige, i enlighet med förslaget, skulle ovilkorligen förpligtas dertill, att vid bestämd kurs vexlar inköpa, hvarigenom förebyggdes att de handlande någonsin skulle behöfva att för egna medel och egen risk och kostnad silfver införa,) inköpet af så beskaffade papper skulle komma att ske för 5 millioner r:dr silfver.
Dessa papper, löpande med minst 3 procent, skulle gifva banken en räntevinst af 150.000 r:dr silfver; visserligen en vacker summa, ehuru derifrån måste afräknas kostnaderne vid denna handel och den sannolika förlusten vid papperens försäljning; ty intet skäl förefinnes som berättigar till den förmodan, att fullmäktige med framgång, såsom medtäflare, kunna uppträda uti denna vanskliga och intrikata handel med kreditpapper.
Jag är väl icke af den tankan, att fördelen af en betydlig räntevinst ä ett ofruktsamt liggande kapital bör helt och hållit försmås, men då jag icke kunnat ibland hufvudföremålen för R.
St:s bank insätta sträfvandet, att till högsta möjliga grad uppdrifva bankovihsten, så måste jag med skyldigt afseende på dessa hufvudföremål råda till större försigtighet härutinnan, på det banken, öfverrumplad af ogynsamma händelser, icke hastigt må få nödtvång att sälja, (vanda köpare af statspapper hafva fin näsa att uppvädra säljaren) nemi. att icke mera än hälften af det belopp, hvarmed den metalliska kassan öfverskjuter 4 milioner r:dr silfver, må i denna pappershandel användas, och att fullmäktige ingalunda, såsom föreslagit är, böra genom föreskrift dertill bindas, att företrädesvis inköpa Engelska och Franska, ty det bjudes ovilkorligen af försigtigheten och tankan på möjliga politiska hvälfningar.
Hvad åter vidkommer uppköpet af Svenska papper för att desamma i silfverkassan inräkna, så får jag detta förslag på det högsta afstyrka; icke blott derföre att de äro mindre kända å den utländska penningemarknaden och således sannolikt betydligt skulle falla i värde vid deras nödtvungna försäljning, utan jemväl och synnerligast derföre, att deras utgifvare, till stor del, utgöras af riksbankens principaler med starkt intresse mot all försäljning af dessa papper, sä rida de sjelfva icke, händelsevis, blefvo i tillfälle att dem inköpa, som måste betviflas.
Bifölles saken, kunde kanske redan vid denna riksdag inslinka i någon § af banko-reglementet att, till besparing af transportkostnad så väl för banken som de bolag hvilka papperen utgifvit, tillåtas dem att i banken räntan erlägga; hvarigenom silfret skulle komma såsom vid fastighetslånen med inbetalning af silfver, som snart insågs vara ett öfverloppsbestyr, att utgå ur en lucka för att ingå uti annan.
Detta vore första steget, de andra komme efter, nemi. alt sådane papper i sista rummet skulle för - Del) 8 Januari. 81 försäljas, och slutligen att de ifrån silfverkassan böra afgå och inräknas i fonden för fastighetsbelåningen.
De särskilta förslag sorn i motionen här efter följa, synas, om icke alla, dock de flesta vara föranledda af bemödande att tillfredsställa, åtminstone lugna, alla större intressen, som de föreg:de förslagen icke lofvade någon vinning, och således kunde befaras alt de skulle finna betänkligt att dem antaga.