Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
”Genom hvad nu blifvit anfördt, anse Utsk:n sig hafva ådagalagt, att utgifterne skulle i betydlig mån komma att öfverstiga elen i förslaget upptagna summa, och att inkomsterne på långt när icke kunna antagas uppgå till det i beräkningen uppgifna belopp.
Den vinst 731,947 r:dr, som genom förslagets sättande i verket ansetts skola uppkomma, torde således, om icke helt och hållet försvinna, åtminstone i högst betydlig mån förminskas.”
Genom hvad i föregående blifvift anfördt, anses fullkomligt vederlagdt, hvad Utsk:n yttrat angående inkomsternas för höga beräkning.
I afseende på den uppgifna besparingen af 731,947 r:dr för statsverket, hänvises till hvad i föregående blifvit anfördt.
(Se pag. 247).
”Men dertill kommer att i förslaget icke blifvit framlagd den ringaste beräkning öfver alla de kostnader, som åtfölja öfvergången från det nuvarande lill ett med detsamma så fullkomligen olika system, som det i förslaget förordade, — kostnader, så myckel betydligare, som större delen af nu tjenande personal endast kan successivt förafskedas.
Ej eller finnas några kostnadsförslag öfver den mängd kaserner, stallar och öfriga etablissementer, som för den nya kasernerade stamtruppen skulle erfordras.
Temligen summariskt föreslås väl, att dertill använda krigskollegii kassor och arméens pensionskassas samlade fonder.”
Att uti förslaget upptaga huru öfvergångssättet skulle komma att ske, från den närvarande till den föreslagna organisationen, har jag ansett obehöfligt till dess systemet komme att antagas.
Det en - 254 Den 2S Juni f. m. da som jag trott härvid bordt åtgöras och tagas i betraktande, är anvisandet af ett för detta ändamål erforderligt penningebelopp, hvilket äfven blifvit gjordt med en, efter mitt förmenande, tillräckeligen stor summa, nemi. 3,394,692 r:dr. ”Men Utskrn hafva den mest grundade anledning att förmoda, det arméens personal, äfven emot förespegling af ökade pensioner från statsverket, likväl icke skulle medgifva, alt en fond, samlad under snart ett sekel, genom kännbara afdrag å egna och företrädares löneinkomster, öfverlätes till annat ändamål, än som dermed är afsedt.”
Hvad afståendet af arméens pensionskassa till staten vidkommer, emot förbindelse af statsverket att gälda ej allenast ackordsamorteringslånet (nära nog lika stort med pensionskassans kapitalfond) utan ock att efter gifna grunder och den i Förslaget bestämda tariffen utbetala pensionsbeloppen, så tror jag icke att någon af arméen skulle tveka att ingå på bytet, synnerligast sedan man erfarit af sista krigsbefälet, huru svårlöst problemet varit att bibehålla pensionerne vid sitt nuvarande belopp.
Hvad i öfrigt arméens pensionskassa beträffar och sättet att af densamma pensionera arméens befäl, så kan man icke anse detta förhållande annat än i högsta måtto abnormt, då kassan uppkommit och underhålles på det sätt, att staten visserligen på papperet bestämt en viss summa som lön för hvarje individ, men på samma gång föreskrifvit att vissa procent af denna lön, ej af individen får disponeras och af hvilka han ej kommer att skörda någon fördel, så framt han ej tjenar till uppnådda pensionsår; kassan kan härigenom mera anses uppkommen och underhållen af statsbidrag, än genom afdrag å befälets löner, efter som dessa afdrag ej äro frivilliga.
”Den tredje stora fördelen, som genom tillämpningen af Hr Stjernsvärds förslag skulle vara att vinna, vore förbättring af det lägre befälets löner, — en förbättring, så betydlig, att, efter årliga afdrag samt beklädnads- och underhållskostnader, en kapten skulle i behållning kunna påräkna 496 r:dr 32 sk., i stället för nu egande öfverskott af endast 23 r:dr 24 sk., samt en löjtnant ett belopp af 94r:dr 2 sk., i stället för en ärlig brist af 373 r:dr 30 sk.; men härvid bör dock anmärkas, att ehuru, vid beräkningen af lillgångarne för den blifvande organisationen, afkastningen af arméens samtliga boställen blifvit i förslaget upptagen till femtio procent utöfver deras uppskattningsvärde, vid beräknandet af befälets lönevilkor för närvarande, samma boställens afkastning likväl upptagits endast efter uppskattningsvärdet, äfvensom att ett belopp af 133 r:dr 16 sk. b:ko såsom motsvarande kostnaden för rum och ved, afdragits å alla nuvarande löner från och med kaptenens till och med underlöjtnantens, då deremot i den nya organisationsplanen något sådant afdrag icke egt rum, af orsak, som det heter, att inqvartering in natura bestås: att i detta sistnämnde hänseende anmärkningar med skäl kunna göras, såsom t. ex., att kompagnicheferne vid den indelda arméen äro försedde med boställen, och att således någon hy - Den 28 Juni f. m. 255 reskostnad åtminstone icke bordt för dem i kalkylen upptagas: och att dä kompagniofficerarne, enligt den nya organisationsplanen, nödgas att 3 år af 4, antaga 288 dagars ärlig permission, hyresafdrag ä deras löner med samma skäl kunnat beräknas.
Det torde väl i afseende härå invändas, att desse officerare hafva rum sig anvisade i kaserner; men då man af 52 veckor är tvungen att begagna permission 41 veckor med betydlig minskning i sine löneinkomster, så torde det, med hänseende till beliofvet att söka ersättning för denna löneförminskning, blifva en ren nödvändighet att utbyta kasernen mot annan bostad.
Oaktadt af mindre vigt, torde det dock jemväl böra anmärkas, att såsom afdrag å nuvar. löner upptagits de frivilliga bidragen lill musikkorpsernes underhållande, utan att det blifvit ifrågasatt, att dylika afdrag äfven för framtiden kunde komma att ega rum.
Afven uppgiften å lönebeloppen fordrar alltså troligen en icke så ringa jemkning; och ur sigte får ej eller lemnäs, att en stor del af befälet vid den nuvar. arméen genom jordbruk och andra sysselsättningar, är i tillfälle att förskaffa sig biförtjenster, hvartill det föreslagna garnisonslifvet skulle lemna föga eller intet tillfälle.
En stor del af indelta arméens yngre officerare, vanligen provinsens barn, erhålla till en stor del hos vänner och anförvandter både bostad och uppehälle, och det är endast delta förhållande, som förklarar möjligheten deraf, att de, med sine små otillräckliga löner kunna draga sig fram”.
”Utsk:n tro sig i det föregående hafva visat, att, i afseende på numerisk styrka och försvarsförmåga, det är särdeles problematiskt, huruvida det föreslagna systemet är fördelaktigare än det nu gällande; att i afseende på kostnaden, stora jemkningar mäste göras i de framlagda beräkningarne, och att det dernäst är tvifvelaktigt, huruvida ens någon besparing skulle komma att ega rum; att, i afseende på den af författaren framlagda jemförelse emellan officerarnes löner efter den nuvar:de och efter den föreslagna organisationen, äfvenledes rättelser äro af nöden, och att, ehuru lönerna i alla fall utfalla fördelaktigare efter det nya systemet, vår armées egendomliga förhållanden likväl orsaka, att skilnaden ej blir så stor, som den på papperet synes.
Utsk:n kunna alltså för sin del ej antaga, att några särdeles stora fördelar skulle i dessa afseenden stå att erhålla, genom den föreslagna förändringen; men frågan torde derjemte böra betraktas under synpunkterna af den ökade personliga tjenstepligten och den tvungna permitteringen”.
Utsk:n hafva anmärkt, alt ehuru arméens boställen blifvit i inkomstberäkningen upptagne till 50 procent öfver uppskattningsvärdet, så har likväl, vid jemförelsen emellan lönerne vid den nuvarande och föreslagna arméen, endast normal-staten blifvit upptagen.
Detta förfarande torde vara så mycket rigtigare, som, med undantag af kompanicheferna, ingen af de i jemförelsen förekommande officerare hafva boställen; dessutom har jag hvarken påstått eller vill påstå: att hvart och ett af kompanichefernas boställen afkasta 50 procent utöfver uppskattningsvärdet, utan kan detta resultat endast erhållas genom hela massans utarrendering pä minst 30 år.
I den omnämnde jemförelsen tror jag således att uppskattningsvärdet varit 256
Den 28 Juni f. m. det enda rigtiga som bort komma i fråga.
Att för närvarande afkastningen å utarrenderade indragna boställen utdelas på regementernas löntagare, inverkar ingalunda till ändring af hvad som blifvit anfördt, ty dels kan hvarje tillökning öfver normalstaten försvinna, medelst föreskriften att öfverskottet ä densamma skall ingå till statsverket, dels eger det förhållande rum, att vid åtskilliga regementer inga boställen finnas alt utarrendera, och vid andra äter, t. ex. de norra, kommer ej ringaste öfverskott i fråga.
Vidare anmärka Utsk:n, att af befälets löner vid indelta arméen blifvit, ä hvar och en frän och med kapten till och med underlöjtnant, afdragit 133,' r:dr för rum och ved, men deremot detta afdrag ej skett för motsvarande grader af den föreslagna arméen.
Al t så förfarits torde dock ega sin riktighet, dä man tager i betraktande, att, enligt förslaget, hvarje officer är tilldeld antingen inqvartering in natura eller och motsvarande ersättning i penningar; men hvilken föreskrift utsk:n tyckts helt och hållet hafva förbisett, ehuru tab. N:o 31 likväl till delta ändamål upptager ett anslag af 100,000 r:dr. Hvad Utsk:n äter säga derom, att för nuvarrde kaptener, såsom försedda med boställen, borde något sådant afdrag som detta ej ega rum, kan ej annat än väcka en billig förundran, då det för det första ej bör vara Utsk:n obekant, att ganska många kaptensbostället! icke äro bebyggda med karaktershus, och hvilkas innehafvare derföre undfå i inqvarterings-ersättning 60 r:dr årligen; och för det andra, att löne-jemförelsen utvisar det denna ersättning blifvit för kaptenen i inkomsterna upptagen.
Ytterligare anmärkes, att det bordt vara så mycket nödvändigare att göra detta afdrag å lönerna för officerare af den föreslagna arméen, som de äro tvungne att under 3 år af 4 årligen taga 288 dagars permission, och det således för dem vore nödvändigt förse sig med rum.
För det första får härvid upplysas, att förslaget icke säger hvad anmärkt blifvit, utan att en del officerare årligen, vid de korpser som hafva längsta permitteringen, skola hafva 216 dagars permission, och vid de öfriga, såsom hela artilleriet och kavalleriets gendarmer, endast 144 dagar; för det andra, att den officer som qvarstanna!- i garnison, bebor de honom tilldelade rum eller åtnjuter motsvarande ersättning i penningar.
Det torde ej eller böra lemnäs utan afseende, att officerare, enligt förslaget, äfven efter afdrag för ofvannämnde permittering, befinna sig i en högst förbättrad ekonomisk ställning, och hvilket, relatift till närvar:de förhållande, Tab. N:o 36 fullkomligt tydliggör.
— Denna jemförelse är enligt mitt förmenande uppgjord enligt den enda rättvisa grund, som stått att erhålla, derigenom att den, så väl inom den nämnde som den föreslagna arméen, antagit till beräkningsgrund de sämst aflönade.
Hade jemförelsen blifvit gjord med dem för hvilka ingen ofrivillig permittering förekommer, såsom gardet och vissa grader inom arméen, eller en kortare, såsom vid artilleriet och kavalleriets gendarmer, hade löneförbättringarne, enligt förslaget, vida fördelaktigare utfallit.
Vidkommande Utsk:ns yttrande om nuvar. officerares tillfällen till biförtjenster, så har jag just velat, genom lönernas förhöjning, gö - Den 28 Juni f. m. 257 göra (let mindre nödvändigt för löntagarne att behöfva sådana biförtjenster, och nekas får väl icke, att då, såsom nu är fallet, dessa biförtjenster äro nödvändiga, individen ej kan så egna sig åt sitt yrke som behöfligt är, om han i behofvets stund skall kunna uppfylla sitt maktpåliggande kall.
Hvad följden blir af dessa för bergängen nödtvungna binäringar, synes nu dagligen i tidningarne under rubrik: beviljade afsked.
Vidare säga Utsk:n, att en del af arméens yngre befäl endast genom erhållande af gästfrihet hos slägtingar och vänner kunna draga sig fram med sina små löner, då detta erkännes, frågas, om det är billigt att ålägga någon, synnerligast den som egnat sig åt fäderneslandets försvar, en så härd lott som den att äta nådebröd?
— Något som för en sjelfständig karakter är förödmjukande, och som derjemte bidrager att hos den i tjensten inträdande ynglingen förhindra utvecklingen af den sjelfständighetskänsla, hvilken, enligt min åsigt, utgör ett af vilkoren för ett rätt uppfyllande af krigarens pligter. ”1 förra afseendet är föreslaget, att hvarje medborgare, med vissa bestämda undantag, skulle, från och med fyllda 21, till och med fyllda 50 år, deltaga i landets försvar, de första sex åren tillhöra arméen, de derpå följande landtslormen.
Af hvarje års första beväringsklass skulle så stort antal, som erfordras för att fylla afgången inom stammen, uttagas, dels efter vederbörande mönsterherrars godtfinnande, dels genom lottning.
De öfriga skulle utgöra beväringsrekryter.
Stammens tjenstgöring är bestämd till sex år.
Beväringens öfningar föreslås till: l:sta året 21, andra äret 14 och 3:dje året likaledes 14 dagar, in- och utryckningsdagarne oberäknade.
Utsk:n anse sig, efter att hafva framlagt dessa förhållanden, knappast behöfva deröfver yttra sitt omdöme.
Det är ej troligt, att nationen frivilligt skulle underkasta sig en så ytterst tryckande personlig tjenstepligt, hvarigenom individen, utan kallelse för militärtjensten, skulle under 6 hela år slitas från hem och yrke för att utgöra en del af härens stam, eller ock, i lyckligaste fallet, förpligtas exercera under 3 på hvarandra följande är.
Inom de länder, der folkbeväpningssystemet med så utsträckt tjenstgöringsskyldighet, som här blifvit föreslagen, finnes infördt, beklagar man sig öfver detsamma, såsom den tyngsta af alla bördor, och hos oss skulle man utan nödtvång underkasta sig detsamma”.
Hvad Utsk:ns anmärkning vid den till 50 års ålder utsträckta värnpligten vidkommer, så kan ej inses, hvarföre den inom det öfriga Sverige skulle blifva mera betungande än inom en af dess provinser (Gottland), der den redan existerat sedan 1812.
Hvad som åter säges om det tryckande deruti, att kunna utlottas till stammens rekrytering, så ber jag att få fästa uppmärksamheten derå, att en sådan utlottning, under den otroliga förutsättning att inga frivilliga anmäla sig och att ingen soldat rekapitulerar, likväl icke årligen skulle utgå till högre belopp än 10 man på hundrade, men hvilka 10 man alltid egde rättighet att, genom frivillig öfverenskommelse, byta med dem bland de återstående 90, som vore benägne att ingå 6 H. 17 25S Den 28 Juni f. m. i stammen.
Kan man likväl antaga ett sådant förhållande, då för nämnde en armé af 34,301 man ej saknar nödigt antal rekryter, sorn alla frivilligt ingå i krigstjensten?
Jag för min del tror, att ntlottnig aldrig skulle komma i fråga, men jag har icke desto mindre föreslagit den i organisationen, mera för att gifva en slags lyftning åt stammen, och för att sätta den i jemnbredd med det beväringsmanskap som lill densamma skall ansluta sig.
Skulle likväl, i motsats till min åsigt, det anses allt för tryckande att på föreslaget sätt verkställa stammens rekrytering, så kan det mycket väl bestämmas utan att i ringaste mån i öfrigt förändra förslaget, att stammen uteslutande skall rekryteras med frivillige, oeh hvilka ingalunda komma att fattas, då det ej är att antaga, att den klass af samhället som nu rekryterar arméen, har samma antipati för det af mig föreslagna system, som åtskilliga personer inom de nuvarande Stats- och Ekon.Ulsk:n.
Utskrn säga, att nationen ej torde vara villig att underkasta sig 49 dygns vapenöfning, fördelte på 3:ne år.
— Derpå torde endast böra svaras: vill man kunna påräkna ett försvar i nödens stund, så torde man ej fä undandraga sig de för detsammas ernående nödiga uppoffringar; och att sådane äfven af regeringen ansetts oundvikliga, bevisar K.
M:s vid denna riksdag aflåtne nåd. propos. om förlängda öfningar för beväringsmanskapet.
”En annan icke mindre väsendtlig olägenhet, som systemet innebär, är den tvungna permitteringen.
Efter slutade öfningar, skola, enligt förslaget, 5762 korporaler och soldater årligen permitteras till början af påföljande årets exercistid, d. v. s. under loppet af 288 dagar.
Öfningarne räcka i 11 veckor och kunna, åtminstone i medlersta Sverige, icke gerna börja förr, än i Maj månad.
Permissionstiden vidtager således först i medlet af Juli, då höskörden redan är i full gång.
Men om detta oaktadt det är att förmoda, att permitterade, under den återstående delen af sommaren och hösten, kunna finna arbetsförtjenst i sina hemorter, hvarmed skola de under vintern lifnära sig?
Hvar finna medel till kläder och uppehälle under hemmarchen, dä aflöningen upphör med sista exercisdagen.
Månne de ej under denna tvungna permitteringstid skulle komma att i ej ringa mån ligga fattigvården till last? och månne icke den nödställda belägenhet, hvaruti de otvifvelaktigt, i saknad af arbete, skulle räka, komme att gifva anledn. till ett ännu större ökande af brotten, än som nu allmänt öfverklagas”.
För att kunna fullständigt besvara Utskms anmärkningar angående den ofrivilliga permitteringen, så blir det nödvändigt att utveckla skälen, som föranledt densammas antagande.
Förslaget afser nemi. den minsta möjliga och minst dyra fredsorganisation i förening med den största möjliga utveckling af betryggande försvarskrafter för kriget; i följd häraf måste äfven ett visst förhållande ega rum mellan dessa 2:ne reorganisationer, så vida den sistnämnde skall kunna uppfylla sin bestämmelse.
Hvad befälet vidkommer, så måste det, linder båda förhållanderne, vara till antalet lika, i anseende till den längre tid som erfordras för dess bildande.
Hvad åter manskapet angår, så måste följande tagas i betraktande: l)ea 28 Juni f. in. 259 1:0
Att dess numerär bör vara sä stor, att den erbjuder ett tillräckligt antal, såväl till ledare (instruktörer) för beväringsmanskapet, hvilket enligt förslaget utgör den egentliga massan af arméen, som till den inre ordningens upprätthållande. 2:o
Att de erhålla den öfning som erfordras för att uppfylla ofvan antydda ändamål.
Då likväl stammens befattning som ledare för beväringsmanskapet endast tages i anspråk en kortare tid af året, följer häraf obehöfligheten att betunga densamma med längre tjenstgöringsskyldighet, än som erfordras för vidmagthållandet af dess härföre erforderliga egenskaper och skicklighet.
Till denna för permitteringen uppgifna grundorsak, komma vidare de fördelar den tillskyndar statsverket genom besparing af onyttiga utgifter; och torde det vara öfverensstämmande med fullkomlig rättvisa och billighet att under permittering ej samma aflöning erhälles som under aktiv tjenstgöring.
Efter att sålunda hafva redogjort för skälen till den föreslagna permitteringen och afdraget å aflöningen, kan man ej underlåta att skärskåda hvad Utsk:n säga om den ofrivilliga permitteringen, hvilket bevisar en förundransvärd obekantskap med nuvande förhållanden, emedan, hvad manskapet angår, ofrivillig permittering redan eger rum inom den värfvade arméen, (den med förslaget mest jemförliga) utan att härigenom någon af de olägenheter förmärkts, hvilka i betänkandet blifvit förespeglade.
Vid gardesregementerne och artilleriet skall nemi. en viss del af manskapet mellan exercistiderne vara permitleradt för kronans räkning; för detta antal upphör gaget med sista exercisdagen ena året och börjar ej åter förr än med första exercisdagen året derpå.
Vid kronprinsens husarregemente, permilteras pä samma sätt minst hälften af hvarje sqvadron, dock tillfaller här permitteringsvinsten sqvadronscheferne i följd af passevolanskontraktet.
Jag kan ej annat se, än att denna permittering är vida svårare under närvar, förhållanden, dä manskapet oftast äro från långt aflägsna provinser anvärfde, än den skulle blifva vid den föreslagna arméen, hvarest hvarje bataljon är stationerad inom den proviusn der den rekryterar.
”Åtskilliga anmärkningar af jemförelsevis mindre vigt torde äfven böra anföras, såsom t. ex. bestämmelsen att till gardet och gendarmerne öfverflytta arméens utmärktaste manskap.
Om å ena sidan syftemålet, att af dessa corpser bilda elittrupper, derigenom onekligen uppnäs, uppstår å andra sidan den olägenheten, att hufvudstyrkan beröfvas de elementer, som hufvudsakligen grundlägga den duglighet, och hvaraf saknaden i farans stund bittert skulle kännas” ”Kavalleriets och artilleriets öfningar äro, i afseende på tiden, ej utsträckta öfver infanteriets”.
Skulle den stam, förslaget innehåller, ej äga flera utmärkta personligheter än det Iilla antal, som erfordras till gardets och gendarmernes rekrytering, vore den sannerligen ej mycket värd, och tvekes synnerligen denna anmärkning bevisa nödvändigheten af för 17* - 260 Den 28 Juni f. m. slagets pröfvande genom en kommitté at i yrket kunnige män, hvilka säkerligen aldrig skalle låta en sådan anmärkning komma sig till last, utan tvertom anse de föreskrifter, som med hänseende till gardets rekrytering äro gifna, gagneliga genom den stimulus till utmärkelse densamma innebära.
Hvad en brigad ena gången mister, återfår den ju föröfrigt en annan gång uti ett, om jag så får säga, förädladt skick.
Utskrns anmärkn., att kavalleriets och artilleriets öfningar icke, med afseende å tiden, äro längre utsträckta än infanteriets; torde väl endast gälla beväringsmanskapet!
Under denna förutsättning medgifves visserligen, att öfningstiden för beväringskavalleriet ej är tillräckligen läng för en fullständig kavalleribildning, men härvid torde det dock tagas i öfvervägande, att som militärmyndigheterna äga att bland beväringsmanskapet utvälja dem, hvilka skola tillhöra kavalleriet, vore det en stor orättvisa om man föreskref, att beväringskavalleristerne skulle hafva längre öfningstid än de öfrige.
Denna föreskrift är ej eller af nöden, då, enligt mitt förmenande, stam-kavalleriet enligt förslaget till sitt antal helt och hållet motsvarar vårt kavalleribehof och beväringskavalleriet egenteligen icke är att anse annat än som den rekryteringseskader för kavalleriet, hvaraf det nu har total brist.
Hvad åter beväringsartilleriets öfningstid vidkommer, så är den tilltagen i fullkomlig öfverensstämmelse med behofvet, för så väl ett fot- och fästningsartilleri, som äfven för åtskilliga vid åkande artilleriet behöflige servisnumror.
”Vi de tillfällen, då arméen mest synes vara i behof af själavård, under krig, är ej sörjt för närvaron af en enda prestman”.
Förslaget upptager ej sjelfva arméen tillhöriga prester utan anses truppens själavård böra besörjas af presterskapet i den församling, inom hvilken densamma är förlaggd.
— Tager man i betraktande stammens, den ständiga delen af arméen, förminskade antal, i förening med föreskrifterne, angående dess förläggning, så tror jag man icke kan finna skäl till anmärkn. i hvad förslaget med afseende å själavården innehåller.
Vid Kronprinsens husarregemente t. ex. finnes ingen regementspastor, och hvad gagn skulle han väl göra, då regementet ligger spridt i Malmö, Ystad, Helsingborg, Engelholm och Götheborg ? — på alla desaa ställen besörjes truppens själavård af församlingarnas presterskap, och någonting menligt har härigenom ej uppstått.
Vid Norr- och Vesterbottens fältjägarecorpser finnes ej heller några prester.
Någon olägenhet deraf har ej heller försports.
Massan af arméen (beväringsmanskapet) upphör ej att tillhöra sina församlingar, den fåtaliga stammen behöfver det ej eller.
Vid infallande krig i annat ändamål än eget försvar, något som förslaget visserligen ej af ser. så måste arméen förses med egna prester.
Deras underhållande komme i alla fall icke att betydligt öka krigskostnaderne, synnerligast då det i förslaget uppförde anslag för själavården härigenom kom att försvinna.
”En enda generalsperson, chefen för 5:te militärdistriktet, Den 28 Juni f ni.
261 skulle föra befälet öfver trupper, förlagda från Wenern till Haparanda”.
Vid indelningen i militärdistrikter liar största afseendet blifvit fästadt dervid, att desse skulle komma att innehålla enahanda antal trupper, egentliga grunden för det bestämda befälet.
Då derjemte nödigt afseende blifvit fästat derå, att generalbefälhafvarne erhålla ersättning för resor i tjensten, sä inverkar ej eller distriktens olika storlek på deras löneinkomster, såsom förhållandet nu är.
”Skyldigheten att hålla rusthållshästar blefve olika tryckande.
De hästar som anslogos till stammen, skulle årligen öfvas, vid kavalleriet i 54, oah vid artilleriet i 47 dagar, dä deremot de, som anslogos till beväringsrekryterne, öfvades 21 och beväringssoldaterne endast 14 dagar”.
Utsk:n påbördar i denna anmärkn. förslaget något, som det ej upptager, nemi. rusthållshästar för beväringsrekryterne.