Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta efterdöme af de större fastighets - Den 37 Fcbruarii. ägarna liar icke blifvit utan efterföljd af allmogen, som icke skådar nog långt in i framtiden, för att inse de skadliga följderna af ett sådant jordbruk.
Bland orsakerna till landets förlägenhet räknar jag äfven Styrelsens misstag att i detta Län, som har knapp tillgång på skog, men god åkerjord, med ifver befordra bosättningar på skogarna.
Följderna deraf kunde icke blifva annat, än hvad de blifvit, nemligen skogarnas sköfling, tjenstehjonsclassens förminskning, församlingarnas uppfyllande med fattighjon, som måste födas på allmän bekostnad, och slutligen nybyggarnes förvildande.
Jag har med egna ögon sett personer, som skytt att träffa menniskor och hvilkas bostad varit uppförd af gärdsel.
Men ehuru jag tror, att dessa omständigheter hufvudsakligen bidragit till landets försämring, finnér jag dock den egentligaste orsaken till dess närvarande tillstånd böra sökas i de fördomar, som gått i arf från förfädren och rotfästat sig uti allmogens sinnen.
Dessa måste undanrödjas och kunna det, om man bibringar allmänheten upplysning om dess verkliga fördelar.
Genom hvad Hr Gyllenhaal föreslagit kommer man ett godt stycke på vägen; och jag tillstyrker så mycket hellre antagandet af detta förslag, som jag inser möjligheten att derigenom om några år erhålla ett väl organiseradt Jordbruksinstitut, och sjelf i sådant ändamål öfvertalat
Hr Nonnen att bosätta sig i Länet samt lemnat sysselsättning åt eleven Jonsson, hvilkens beröring med allmogen varit högst fördelaktig derföre, att han är en bondeson från Länet, sorn i Skottland erhållit undervisning i landtbruket.
Hr Nonnens system, som i början var föremål för klander och anmärkningar, för att icke nämna skadefröjd, har sedermera blifvit antataget af flera, isynnerhet yngre jordbrukare i hans ort.
De åtgärder K.
M. vidtagit att dels på Kronans parker låta införa en ordentlig hushållning och dels låta tilldela dubbel utflyttningshjelp åt dem, som på enskiftad mark vilja införa en sådan hushållning, dessa åtgärder hafva visat allmänheten, att en förbättring är af behofvet påkallad och kan åstadkommas; och jag troi-, att den sinnesstämning, som derigenom uppkommit, icke bör lemnäs obegagnad, helst hvar och en torde inse, huru ringa ifrågavarande anslag är i jemnförelse med det dermed åsyftade ändamålet, att bringa till full fruktbarhet en af Rikets betydligare provinser, som äger en förträfflig jordmån och har sjöcommunication med hela verlden.
Lifligt deltagande i allt, som kan befordra landets förkofran, får jag tillstyrka anslaget och hyser det hopp, att jemväl Utsk. skall finna skäl dertill.
Jag tror dock, att Utsk. icke bor ingå i några detailler om medlens an-, vändande, utan att sådant bör bero på de upplysningar, K.
M. torde infordra från vederbörande embetsverk, hvarefter de nödiga åtgärderna af K.
M. kunna bestämmas, på samma sätt som iakttogs vid organisation af Bergsskolan i Den 27 Februari i. i83 Fahlun.
Oaktadt denna min åsigt anser jag likväl nyttigt, att Ståndets ledamöter erhålla fullkomlig kännedom af Hr Nonnens förslag, på det hvar och en må blifva öfvertygad om ändamålets nytta; och jag anhåller derföre, att H. R. o. Ad. måtte jemte mig begära, det Hr Gyllenhaal ville befordra förslaget till trycket, för att sedermera utdelas.
Posse i anhållan, att det uti Hr Gyllenhaal motion framställda förslag till institutets organisation må genom trycket göras allmänt bekant.
Posse har så tydligt ådagalagt fördelarna af ifrågavarande inrättning, att ganska litet vid hans framställning synes vara att tillägga; men jag önskar dock få nämna, att det icke allenast är fördomarna i orten, som vållat den låga ståndpunkt, på hvilken jordbruket i Westergöthland qvarstår, utan att detta jemväl härrör af förändrade förhållanden i de angränsande provinserna, uti hvilka Westergöthland fordom fann afsättning för sin spannmål, och det till temligen högt pris.
Detta förhållande har under de sista 20 åren så förändrat sig, att Westergöthland hvarken i Wermlands, Götheborgs och Bohus eller Elfsborgs
Län kan afsätta den spannmål, som förr med mycken fördel producerades; och det är följaktligen angeläget, att jordbrukssystemet undergår förändring.
Denna angelägenhet har väl de sednare åren af några få blifvit insedd; men på den stora massan verka endast exempel, och om dessa exempel utgå från försök, erfordras en lång tidsföljd, innan de kunna bereda den nytta i stor senia, som vore önskansvärd för provinsens stigande i välmåga.
Endast ett institut, som hvilar på sådana rationella grundsatser, hvilka under praktiken funnits passande förorten och cliinatet, kan uppfylla ändamålet; och de anslag, som tillgångarna medgifva att bestämma, vore inom ganska kort tid fruktbärande.
Det är med särdeles tillfredsställelse jag hört en röst höja sig inom detta lius till förmån för landtbruket, och jag gör mig det hopp, att innan Riksdagens slut få höra flera nitälska för samma ändamål.
Jag kan icke annat än egna den största gärd af tacksamhet åt de talare, sorn yttrat sig för allmänt understöd åt Hr Nonnens förtjenstfulla företag; men jag betraktar detta företag icke så partielt som de, — icke såsom åsyftande fördelar endast för Skaraborgs Län, utan såsom verkande på hela Sveriges Rike och dess jordbruk.
Jag anser nemligen åkerbruket i Sverige, med få undantag, stå på en så låg ståndpunkt i jemnförelse med det öfriga Europas och framför allt Englands och Skottlands, att vi ännu länge hafva mycket att i afseende derpå från dessa länder lära.
För ett sådant ändamål anser jag sålunda ingenting *84 Den 1-] Februarii. lämpligare, än att en landthushållare, som i dessa länder hemtat sin praktiska bildning, blifver vår vägledare; men lika med de talare, som före mig yttrat sig, anser jag nödigt, att han erhåller understöd af allmänna medel, så vida hans företag skall få framgång i stort.
Jag önskade dock få fasta det Utskrs uppmärksamhet, dit motionen blir remitterad, derpå, att det skulle kunna blifva en möjlighct att, utan särskildt Statsbidrag, vinna ett sådant understöd från LandtbruksAcademiens icke obetydliga fonder.
Om jag å ena sidan icke kan neka, att denna institution i sin mån bidragit till jordbrukets nytta, kan jag dock å den andra icke undex-trycka min öfvertygelse, att den kunnat och bort med dessa tillgångar göra mera, än den hittills gjort; och jag vill derföre nu fästa Utsk:s uppmärksamhet på möjligheten att, genom en öppnad communication med Academiens styrelse, uppmana henne att factiskt bevisa sin håg och förmåga att komma landtbruksyi’ket till ledning genom understöd till ett större praktiskt Landtbruksinstitut, än som hittills varit föremål för Academiens omvårdnad.
Jag bygger denna min framställning på den öfvertygelse jag äger, att de små försök, som ske på Academiens inskränkta local på Djurgården, icke lemna säkra resultater för deras tillämpning i större scala, utan att det just skulle vara uti en landsort, der ägo vidd, jordmån och climat gynnade företaget, som det borde sättas i verket.
Jag anhåller, att dessa mina uppgifter må få åtfölja motionen till vederbörligt Utskott.
Äfven jag vågar tillstyrka
Hr Gyllenhaal motion.
Jag hade icke tänkt yttra mig i detta ämne, men har blifvit dertill föranledd af den sista värda talarens framställning.
Jag erkänner visserligen den nytta, som skulle uppkomma genom användandet af LandtbruksAcademiens döda fonder till ifrågavarande ändamål; men jag fruktar, att det vackra ändamål, man här vill vinna, skulle motarbetas genom antagandet af Frih. Ehrenborghs förslag.
Antingen skulle en hos K.
M. gjord ansökan i ämnet afslås eller bifallas.
Afslås den, då Stäxiderna äro åtskiljda, blifver Hr Nonnen utan understöd och landet utan jordbruksinstitut; bifalles den åter, skall LandtbruksAcademien icke tillskjuta några medel med annat vilkor, än att Academien får tillse deras användande, hvarigenom institutet skulle komma att stå under Academiens öfverinseende; och då vi genom erfarenheten känna, att sällan några institutioner äga framgång, då de administreras af Academier, inser man lätt, att följden af ett sådant öfverinseende blefve olika med den man kan förvänta, om institutet ställes under en enskild mans uppsigt och möjligen - Den 2j Febr uar i i. gen under ledning af en mindre complicerad Öfverauctoritet.
Jag erkänner det fosterländska i Frih. Ehrenborghs förslag, så mycket hellre som det åsyftar en besparing, men tror det endast vilkorligt böra tillstyrkas af TJtsk., nemligen så, att, i fall K.
M. bifaller användandet af LandtbruksAcademiens medel till detta ändamål, institutet' icke må komma under Academiens ledning, och att om K.
M. icke kan lemna dessa medel, R.
St. må besluta tillskott af statsmedlen.
Hr Ramsay, Otto Joli. Henr.:
Jag känner det förslag
Hr Nonnen afgifvit och vill derföre upplysa, att det icke partielt afser nytta för Skaraborgs
Län, utan är af riksgagnelig syftning.
Han vill antaga i5 bildade elever och i5 sådana af den arbetande classen; och jag tror, att fastän institutet blefve litet i början, det likväl skall komma att motsvara hvad man önskar för hela Riket.
1 andra länder finnas institut, som hafva färre elever, men hvilka dock haft ganska fördelaktig verkan.
Posses framställning om förslagets tryckning, på det en allmännare kännedom af förslagets syftning må vinnas, hvilken bäst erhålles af Hr Nonnens eget anförande.
Enskildt känner jag personen och vill åtaga mig garantien för, att han till företaget är passande, hvilket dessutom fullkomligt ådagalägges af de framsteg, hans jordbruk gjort.
Jag har begärt ordet endast för att besvara några anmärkningar af Gr. Cronhjelm.
Jag har icke yttrat eller velat antyda den mening, att det nya institutet borde stå under LandtbruksAcademiens inseende.
Jag vill icke här inlåta mig i en undersökning, om det skulle vara nyttigt eller icke; endast det ville jag här antyda, att Stiftaren af denna Academi säkert med glädje skulle se, att de betydliga summor, som han förärat den, blefve använda till ett så stort ändamål, som det jag åsyftat.
Dä jag af allmänna tidningar sett, att Academien har så betydlig fond, att den kunnat utlåna 80,000 R:dr till en fabrik, hvars föremål är alldeles främmande för Academiens, hade jag trott, att hon ändamålsenligare kunde använda dem til! det jag föreslagit; och jag är öfvertygad, att om Representationen framställer en sådan önskan till Konungen, skall H.
M. med nöje gå dem till mötes, för att bringa Sverige till samma punkt i landthushållning som den, hvarpå en stor del af Europa sig befinner.
Vi hafva sett, huru välgörande sådana institut varit i Preussen, och jag har sjelf erfarit, i den provins jag bebor, de landthusliållares företräde framför oss, som derifrån kommit och till oss medfört sina kunskaper uti yrket.
Det är på denna grund jag anhåller, alt Utsk., dä det kanske kommer i förlägenhet om 2 H. 24 i8t> Den 27 Februarii. medel till detta ändamål, icke må förbise, att sådana finnas på den väg jag antyd t.
Jag anhåller, att äfven dessa anmärkningar må få åtfölja remissen.
Hr Gyllenhaal motion lades på bordet, hvarjemte R. o. Ad. beslöt anmoda Hr Gyllenhaal att låta till trycket befordra det samma motion åtföljande förslag till inrättande af ett Åkerbruksinstitut.
Hr von Kraemer, Rob., uppläste följande:
Jag har mycket tvekat att ännu ytterligare öka mängden af redan väckta motioner; men ämnets vigt har segrat öfver mina betänkligheter.
Mycket har blifvit ordadt så i tryck som tal, i sednare tider och isynnerhet vid denna Riksdag, om behofvet af en jemnare beskattning af jorden, om lindring i skattebördox-, och framför allt om brännvinets skadlighet samt medlen att minska och fördyra productionen af denna yara.
För min del anser jag, att en välordnad spannmålshandel säkrast kan uppfylla dessa ändamål.
Ägde spannmålen ett någorlunda jemnt värde och lätt afsättning, följde timligen dei-af, att de flesta jordbrukare helh-e afyttrade denna vara, än att deraf, oell stundom med förlust, tillverka brännvin.
Min öfvertygelse är, att intet ki-aftigare medel finnes att förekomma nuvarande missförhållande i spannmålsprisen och de förluster dei-af uppstå, hvilka med skäl öfveiklagas, än att befordi-a riors anläggande och begagnande.
Ett exempel i stort må anföras, nemligen i83i års skörd.
Före och rinder skördetiden var solvärmen nämnde år så stark och jemnt ihållande, att den inbei'gade säden fick nära egenskap och godhet med i-itoi-kad.
Den blef derigenom tjenlig att magasinera, och följaktligen begärlig i handeln, hvaraf åter följde höga spannmålspris, oaktadt brännvins - bi-änningen en del af året var inställd.
Med sistlidet åi-s skörd är förhållandet alldeles motsatt.
En fortfarande regnig och missgynnande väderlek under skördetiden gaf den inbergade grödan en sämre beskaffenhet, hvaraf följden också blifvit, att sädesprisen nu äro minst en -j^del lägre än år i83i, ehuru afkastningen ungefärligen uppgick till lika belopp, och oaktadt en redan i 5 månader stai-kt drifven brännvinsbränning fortgått.
I Finland, der all säd xätoi-kas såväl i skogsti'akt som å slättlandet, vid minsta torpslägenhet som vid stöi-sta egendom, är brännvinsbränningen endast tillåten 3 månader om åi-et; men det oaktadt bibehålla sig spannmålsprisen dervid en här alldeles okänd jemnhet.
Den invändning, man vanligen gör mot riox-s anläggande, att nemligen i de sädesrikaste orter ofta tillgång på ved saknas, försvårar visserligen deras allmännare begagnande; men då till ritorkning af 100 tunnor råg endast åtgå 3 famnar gran- eller tall ved, Den 27 Februari i. kunde lätteligen detta vedbehof fyllas genom någon tids inställd eller minskad brännvinsbränning.
Regeringen har nyligen bestämt betydliga belöningar för uppfinning af de tjenligaste och minst vedödande rior.
Härigenom torde visserligen förbättringar vara att påräkna i deras byggnad; men då i Finland flera seklers erfarenhet i detta afseende kan rådfrågas, helst riorna i sednare tider derstädes undergått många förbättringar och och de isvnnerhet utmärka sig genom enkelhet och föga kostnad i uppförandet, anser jag uppmärksamheten icke så mycket behöfva fästas på, huru en lia skall vara beskaffad, som icke mera på huru deras allmännare begagnande, isynnerhet bland mindre jordbrukare, i vårt land skall uppmuntras och ti11— vägabringas.
Till vinnande af detta vigtiga ändamål finnas, efter min åsigt, tvenne utvägar, hvilka jag endast i korthet vill antyda, nemligen:
St. bevilja en bestämd summa, t. ex. 100,000 R:dr B:co, till byggnadshjelp för riors uppförande, helst efter den enkla Nyländska methoden (hvarå, om så skulle fordras, jag på stället förskaffat mig fullständig beskrifning).
Vid hvarje års slut skulle det åligga Landthushållnings-Sälskapen i Länen att uppgifva och med besigtningsinstrument styrka, huru många lior blifvit uppförda, samt från StatsContoret af ifrågavarande anslag reqvirera och sedermera till ri-ägarna utdela den byggnadshjelp, dem tillkommer; börande högsta beloppet för 2,:ne rior med loge blifva 100 R:dr B:co, samt för en ria med loge 5o R:dr B:co.
St. icke finna sig vara i tillfälle att bevilja ett statsanslag för denna nyttiga inrättning, föreslås, såsom alternativ, följande lindring i bevillningen efter 2 Art., nemligen: att under de 10 första åren, då ri-byggnaden bevisligen till sitt ändamål begagnas, jordägaren, i stället för 2 R:dr för hvarje tusende af dess egendoms uppskattade värde, endast komine att erlägga 1 R:dr, likvist med vilkor, att högst 10,000 R:dr B:co egendomsvärde af samma ägare finge denna lindring tillgodonjuta, hvarigenom äfven i detta fall byggnadshjelpen kommer att högst blifva 100 R:dr B:co.
Förena sig flera jordägare eller en hel by 0111 uppbyggandet af en gemensam ria, skulle äfven de tillgodonjuta deras egendoms sammanräknade uppskattade värde, dock ej öfver ofvannämnde maximi-summa.
Detta ämne är vigtigt och djupt ingripande i många nu öfverklagade förhållanden.
Måtte det således behjertas af hvar och en, som älskar jordbrukets sanna interesse.
Ty stadgar sig en gång öfvertygelsen mera allmänt om nyttan och behofvet al' att ritorka spannmålen, utan alltför kostsamma åtgärder, skola snart belöningar blifva öfverflödiga.
Rior skola, likasom i Finland, blifva oskiljaktiga från en klok landthushållning, lätta spanmnålshandeln, stadga prisen å denna landets hufvudproduct, troligen minska bränn - i8S Den 27 Februarii. vinsbränningen samt göra en möjlighet att bespara en del af öfverproduetionen från de goda åren till de felslående, så att icke mer på oss må kunna lämpas en med skäl förut yttrad sats: alt det ena året bringar till undergång genom missvaxter och det andra bringar till undergång genom himmelens välsignelse.
Hr Hohenhausen, Mich.
Ehuru jag icke hyser det hopp, att anläggningen af lior kan verka till hämmande af brännvinsbränningen, emedan dertill i vårt land hufvudsakligast användes potates, medger jag likväl, att mången landtman nu genom en regnig skördetid tvingas till brännvinsbränning och kunde befrias derifrån genom en lia, dit sädén från åkern kan inköras mindre torr, än då den skall införas i ladan.
Jag tillstvrker högeligen den siste värde talarens förslag, men hufvudsakligast på de öfriga skäl, motionen innefattar, och anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att den föreslagna åtgärden icke allenast verkar på den inhemska spannmålshandeln, utan ock är ganska fördelaktig för den utländska handeln med spannmål, hvarunder långväga transporter under varm årstid förefalla.
Den som i Medelhafshamnarna sett den stora qvantitet spannmål, som importeras från Svarta hafvet, kan icke undgå att känna värdet af ritorkad säd.
Den transporteras under den varma årstiden; men man hör dock nästan aldrig, att den blifvit förskämd.
Ett annat lika vigtigt ändamål, som vinnes genom ritorkning, är den minskade kostnaden vid sädens magasinering.
Ett magasin för ritorr säd behöfver icke vara hälften så stort som det, hvari säden måste skyfflas.
Äfven vid soekenmagasinerna, derifrån säden uttages hvarje vår, måste särskilda personer antagas för att skyffla säden; hvaremot dea ritorkade kan lemnäs flera år utan någon skötsel.
Morna medföra äfven den fördel, att säden med slaga kan hastigare uttröskas; hvarföre det också i Finland anses såsom en skam, om sädén icke blifvit uttröskad före tjenstefolkets flyttningstid, sorn der inträffar den 1 Oet.
Man kan verkligen förundra sig öfver, att ett så länge i Sverige allmänt kändt, nyttigt bruk icke härstädes blifvit antaget, och mången torde på sådan grund föreställa sig, att orsaken dertill varit något annat än en tom fördom.
Må det derföre tillåtas mig att anföra ett exempel, som bevisar, huru man kan misstaga sig.
År i832 var det på Gottland ännu icke kändt, att bergtorsk genom mete kunde fångas på vestra kusten, fastän sådant mete i mannaminne öfvats på östra kusten af ön.
En artillerist gjorde då om sommaren försök dermed, och sedan den tiden är fisket allmänt och af stor fördel.
Det händer således ofta, att nyttiga saker icke företagas blott derföre, att försök dermed icke blifvit gjorda.
I afseende på hvad Hr v. Kraemer föreslagit till uppman
- Den 27 Februarii. tran för dem, som anlägga idor, synes mig, att denna belöning lämpligare kan utgå genom nedsättning af be vill— ningsafgiften fin från ett statsanslag, icke derföre att ett anslag till sådant ändamål icke vore väl an vändt, utan derföre att jag tror, att denna uppmuntran för de mindre jordbrukarna blefve mera väckande och mycket kraftigare, om den lemnades dem under en längre tid.
Till stöd för denna mening lår jag anföra ett annat exempel från Gottland.
Under General v. Segebadens tid utverkades en liten nedsättning i bevillningen för dem, som uppförde stenliusbyggnader, och följden af denna beviljade lindring blef, att bruket af stenhusbyggnader på Gottland blifvit så allmänt, att numera knappast en femtedel af byggnaderna äro uppförda af träd.
Skulle man i stallet bevilja byggnadsersättning för uppförandet af lior, (innes ingen garanti emot, att dessa byggnader icke blifva använda lill andra ändamål, då deremot behörigheten af en lindring uti bevillningen alltid blifver skarpt pröfvad vid Berednings- och Taxerings-Committe'erna.
Man kunde i afseende på den föreslagna uppmuntran framkasta, huruvida det icke vore skäl att göra afseende på skogstillgången; och visserligen synes uppmuntran böl a göras större för de orter, der flera svårigheter möta.
Jag skulle derföre tro, att om hälften af fastighetsbevillningen i allmänhet anslås, bör en större proportion stadgas för skoglösa orter.
Maximum af 10,000 R:dr fastighetsvärde synes mig kunna nedsättas till 6,000, emedan en uppmuntran egentligen endast borde hehöfvas hos Allmogen.
Jag anser denna sak vara af så stort inflytande på landets framtida inre spannmålshandel och den jemnt stigande productionens deraf ingående uti den utrikes handeln, att jag på det högsta tillstyrker bifall å motionen; hvarjemte jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen till Stats- och Bevilln.-Utskotten.
Jag har begärt ordet för att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ett formelt förhållande i afseende på sättet för Riksdagsärendernas behandling.
Det brukas vanligen icke att göra anmärkningar vid motioner, förrän de företagas till remiss, hvarigenom tid vinnes till deras nogare begrundande.
Vid detta tillfälle är det isynnerhet angeläget att följa denna praxis; ty af motionstiden återstår endast ett plenum, och mångens motionsrätt kunde gå förlorad, om man nu ville genast discutera hvarje motion.
Jag får derföre hemställa till Hr Gr. o. Landtm, samt Högh Ståndet, om det icke vorg bäst, att alla anmärkningar nu sparades, till dess motionerna skola remitteras.
Delande de åsigter om rims nödvändighet, sorn blifvit framställda uti Hr v. Kraemers motion och uti de upplysningar, hvilka dervid af Hr igo D c n 27 F e b r u a r i 1. v. Hohenhausen blifvit lemnade, vill jag blott anföra tvenne omständigheter, sorn bevisa, huru nödigt det är att fästa uppmärksamhet vid detta ämne.
Det är en betydlig vinst, som uppkommer genom rior, att de stridaste kornen icke, såsom hos oss, förspillas på åkern, utan qvarstadna uti axen; och detta förklarar, hvarföre Finnarna kunna sälja sin ritorra spannmål för samma pris som det, hvarmed vår spannmål betalas.
Dessa korn betala fullt ut kostnaden för rians eldning.
Den andra omständigheten är den, att hvad här år 1812 inträffade och jemväl sistlidet år var att befara, nemligen, att man icke kunde få in säden, förrän den grott, aldrig kan hända i Finland.
Man lägger der säden i stora stackar af 2 tunnors uttröskning, hvilka ligga orörda hela månader och icke skadas af ett aldrig så starkt regn, eller hvilken väderlek som helst.
Dessa 2!ne omständigheter äro så vigtiga, att Sveriges åkerbruk till följd deraf måste stå 100 år tillbaka uti den utveckling, det eljest kunnat vinna.
Hr von Krsemers motion lades på bordet, och H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att H. Ex. icke ansåg sig kunna göra proposition å Hr Cederschjölds sednaste framställning, men trodde sig likväl, då så liten del af motionstiden nu återstode , böra yttra den önskan, att Ståndets ledamöter, så mycket möjligt vore, undveke att yttra sig öfver de motioner, som framställas, tills de å nyo föredragas, för att till Utskott remitteras.
Hr af Sillen, Georg Axel, uppläste följande: ”Det är en ädel strid att täfla om det allmänna bästas befrämjande,” yttrade en gång en Colbjörnsson i Danska HushållningsSälskapet, Öfvertygad om sanningen häraf, är det jag uppträder, för att utbedja mig It. o. Ad:s uppmärksamhet på ett ämne, som jag anser vara af vigt för Riket.
Såsom conseqvens deraf, att Säteriernas friheter sedan 1809 upphört att vara ett ståndsprivilegium, väcktes af mig sisth Riksdag fråga om upphörande af de särskilda friheter, hvilka åtfölja säteri- och frälsejorden, emedan de medföra ett orättvist betungande för den skattlagda jorden.
Denna motion förvisades, tillika med Frih. Jac. Cederströms om ett annat system för jordens beskattning, af de manga sammansatta Utskotten till en evig förgätenhet.
Det är icke jag, som skall väcka den skendöda ur sin slummer; det må vara någon annan förbehållet, om den förtjenar att lifvas.
Men då jag, såsom medel att icke orättvist och samvetslöst ingripa uti äganderätten, jemväl föreslog, att, med undantag af vissa de Kongl, och Furstl.