Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefve Hamilton j Jacobf anförde skriftligen» Erfarenheten har ofta visat oss, att stölder blifvit begångne af yngre personer mera af obetänksamhet, än af vinningslystnad eller uppsåt att skada.
Det unga sinnet har vanligen knappast 'hunnit sansa brottet, förr än ångern inställt sig; men fruktan för det svåra straffet, jemte medvetandet att i följd deraf ej sedermera åter blifva upptagen i Samhället, tvingar nästan, om jag så får säga, brottslingen att, mot sitt samvetes böjelse, förtiga brottet.
Och det är med anledning häraf, mina Herrar, som jag vördsammast tar mig friheten föreslå följande jemkning i vår Lag, nemligen: att en person, som första gången begår en stöld, och, inom två gånger 24 timmar derefter, sjelf anmäler stölden, och återlemnar det tillgripna godset, må befrias från det nu brukliga straffet af uppenbar kyrkoplikt.
Grefve Frölich j
David > hade inlemnat följande, som upplästes:
Jag vågar härmed ödmjukast föreslå, att StalsUtskottet måtte åläggas till Rikets Ständer inkomma med nytt Förslag till Inslruction för Rikets Ständers Revisorer, i hvad som rörer deras befattning med Statsverket.
Det hufvudsakliga felet, efter min tanka, i så väl Instructionen af år 1812, som i det Förslag till ny, som StatsUtskottet vid 1823 års Riksdag uppgjort, och Rikets Ständer antagit, ligger deri, att icke blifvit observeradt, det denna Instruction borde, enligt 68 §.
Riksdagsordningen, utfärdas af Pukets Ständer och icke af Kongl. Maj:t, på sätt som skett förmodligen i anledning deraf, att Ständerne i underdånig skrifvelse sådant begärt.
Då likväl rätta förhållandet behörigen iakltages, blir ock nödigt att redactionen derefter i allo lämpas, t. ex. i stället för orden af Nya Förslagets 2 §. ”ajlägges Räkenskap” bör det heta: affordre Revisorerne Räkenskap I stället för orden i 3 §.
"täckes Kongl. Maj:t lill Revisorerne låta öfverlemna" bör stå: begäre Revisorerne i underdånighet — I stället för orden i Förslagets 5 §.
"böra Revisorerne äga tillgång" bör stå: sake Revisorerne tillgång — — io8 Ben i5 December f. ra.
I stället för orden i 6 §.
"Kongl. Maj:t förordnar i Nåder" bör stå:
Revisorerne anhålle i underdånighet , att Kongl. Maj:t ville i Nåder f örordna I stället för orden i 7 §.
”Skola jemväl vara för Revisorerne att tillgå” bör det heta: skola Revisorerne jemväl granska och öfverse — — t stället för ordet i 8 §. af Förslaget,: ”aflemnande” bör sättas ordet: emottagande.
I stället för meningen i g ”hör Secreteraren i Kongl. StatsContoiret Revisorerne tillhandagå” boi de ställas: må Secreteraren i Kongl. StatsContoiret Revisorerne tillhandagå.
I 10 §.
Böra orden: "med anledning af 3o §.
i Riksdagsordningen” såsom 01'- verfiödiga och förvillande utgå.
Det är i min tanka högst angeläget tillse, att icke sådane oljenliga ordalag inflyta 1 Instructioneu, hvarigenom den Konungen och Ständerne hvar för sig tillhörande rätt liksom blandas med hvarannan.
Rikets Ständer kunna icke utfärda föreskrifter till Kongl.
StatsContoiret, sorn detta Verk är skyldigt åtlyda, och vinna således ingenting vid att söka åtkomma ett dylikt välde genom ordalag i en Instructiou Den i5 December f. m. till sine Revisorer.
StatsContoiret har endast att lyda Kongl. Maj:ts i öfverensstämmelse med Grundlagarne utfärdade befallningar; att förvexla begreppen härom, leder endast till oreda och missräkningar; sådant bestyrkes af erfarenheten.
Derföre är nödigt hålla dem distincta.
Instructionen, den Rikets Ständer höra utfärda, vidltommer endast Revisorerne, och desse böra således få sådane föreskrifter i öfverensstämmelse med Grundlagarne, sorn bäst leda till de ändamål, Rikets Ständer vid hvarje Riksdag, efter förändrade förhållanden i Statsskicket, finna för sig angeläget att ernå; och jag förbehåller mig alltså att framdeles, i den mån Riksdagsärenderne utvecklas, få vidare föreslå sådane tillägg eller ändringar i den blifvande Instructionen, hvartill omständigheterne kunna föranleda, hälst jag härmed endast velat hålla min motionsrätt öppen, genom ett försök att utstaka principerne.
Jag anhåller, att denna Motion mätte med de öfrige Stånden communiceras, och till StatsUtskottet remitteras.
.Herr Hjerta, Gustaf , uppläste föl jande t Jag anhåller, att Rikets Ständers Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskott mätte undersöka alla de Författningar 3 som angå I IO Den i5 December f. m.
SeglationeJi sä viii i Rikets större Insjöar, sorn längs kusterne; att alla hinder derföre, vare sig i Fartygens construction och däckning; i afgifter, hvilka icke i och för sjelfva Seglationens bestånd tarfvas; i föreskrifter, som allenast afse controller å otjenligt uppburne pålagor; eller i onödige och hinderlige Tull- och Förpassnings-åtgärder, måtte lill upphäfvande anmälas, samt deremot föreslås allt hvad, genom lättade tillgångar å Lotsar, förbättrade Båk- och Landkännings-anstalter, Sjömärken och Sjökort, kan denna Seglation befordra; och att Utskottet, sedan det med StatsUtskottet samfäldt öfverlagt om nedsättning eller upphäfvande af alla Inrikes handeln betungande afgifter, måtte afgifva Förslag till Rikets Ständer, angående tvänne underdåniga skrifvelser i detta ämne, den ena innefattande de beslut Rikets Ständer, med deras beslutande rätt hvad Skattemedlen angår, funnit sig böra till Handelns lättnad besluta, och den andra, innefattande de önskningar angående Allmänna Inrättningar och föreskrifter, som Rikets Ständer i öfrigt finna nödigt att hos Kongl. Maj:t i önskningsväg anmäla.
Herr Hjerta, Gustaf, anförde skriftligen :
Vid sista Riksdag afgåfvo Rikets Ständer en underdånig Skrifvelse med anhållan3 att de Ekonomiska Författningarj som blifva utfärdade _, först efter en viss tid mätte sättas i verkställighet.
Moliverna till denna begäran voro deri fullständigt framställde.
De behöfva ej förnyas.
Men Rikets Ständers önskan har i flere vigtige fall icke uppfyllts, på sätt de begärt.
För att gifva ny kraft åt deras fattade beslut, åt Folkets rätt att genom sina Ri. presentanter begära Styrelsens uppmärksamhet till det allmännas väl, framför någre enskilte personers och localers fördelar; för att slutligen betaga äfven dét aflägsnaste tvifvel om oegennyttan hos en rådgifvande personal, som jag ej blott önskar, utan är öfvertygad, med varmt nit och ren pligtkänsla skall befordra Svenska Folkets ekonomiska välstånd, i bredd med dess politiska frihet; vågar jag att föreslå förnyandet af denna vigtiga anhållan.
Herr Hjerta j Gustafa uppläste följande :
Jag vågar vördsamt anhålla, att Rikets Ständers Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskott måtte granska allt hvad som blifvit vidgjordt sedan Riksdagen 1823, i anseende lill Skogshushållningen i Riket; 112 Den i5 December f. m. samt med anledning af Rikets Ständers då afiåtne underdåniga skrifvelse, så väl angående Krono-, Recognitions- och Ekeskogarne, som Allmäuningarne, inkomma med förnyade förslag till underdåniga skrifvelser, grundade uppå en bestämd beslutande åtgärd i de delar, Rikets Ständer, såsom Svenska Folkets Representanter, äga att utöfva dess rätt att sig allena beskatta; samt med en underdånigt förnyad anhållan i de fall, som allenast röra den ekonomiska Lagstiftningsrätten.
Lades på bordes.
Herr HjertaGustafa anförde skriftligen :
Som den af Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag aflåtne underdåniga Skrifvelse, rörande offentlighet vid Unde rD om stolar och Poliskamrar i Städerne j icke föranledt till någon förordnings utfärdande; får jag vördsamt föreslå, att Lagutskottet måtte till Rikets Ständer inkomma med nytt Förslag till stadgande i denna del.
Motiverne äro tillräckligt utförde uti den underdåniga Skrifvelse».
Herr Den i5 December f. m.
Herr Hjerta, Gustaf, uppläste följande:
Jag anhåller, att StatsUtskottet måtte uppdragas att afgifva yttrande till Rikets Ständer, huruvida Rikets Ständers Beslut, angående vården och förvaltningen af Kjrkornes fastigheter och medel samt granskning af Redogörelsen derföre , blifvit i verket stäldt, och om den af Kongl. Maj:t under den 12 April i8i5 utfärdade Instruction, angående särskild Revision af KyrkoRäkenskaperne, blifvit upphäfven.
I fall sådant ej skett, anhåller jag, att Utskottet måtte med förslag till ny Skrifvelse inkomma, och Rikets Ständer i detta fall utöfva Folkets rätt att sig allena beskatta, samt iakttaga Församlingarnes rätt, att om Kyrkomedlen disponera, och sjelfva genom Revisorer verkställa granskning öfver deras användande.
Herr Hjerta, Gustaf, anförde skriftligen:
Med Rikets Ständers beslutande rätt i allt hvad till Skatteväsendet hörer, torde det böra räknas till de missförstånd, sorn. man i sednare tider ganska ofta sett förnyas, att en deruti så ingripande åtgärd, som den Rikets Ständer sistlidne Riksdag 5 H. 8 Den «5 December f. m. vidtogo genom underdånig Kongl. Maj:t, angående ändring af Kongl.
Förordningen den 22 Julii i8o3 om Tiondeoch Räntegifvares- samt tagares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, icke lärer föranledt någon Regeringens Kungörelse.
Jag anhåller alltså, att StatsUtskoltet mätte derom till Rikets Ständer inberätta, samt ny skrifvelse föreslå.
Skulle dervid förefinnas, att något Embetsverk vågat tillstyrka, att nämnde Rikets Ständers Beslut icke skulle i verket sättas; förmodar jag, att Höglofl.
Utskottet, enligt sin pligt, föreslår Rikets Ständer den åtgärds vidtagande, som är förenlig med deras värdighet, såsom det sig sjelf beskattande Svenska Folkets Representanter.
Herr Hjerta j Gustaf j uppläste följande:
Jag får vördsamt föreslå, att till Kongl. Maj:t mätte förnyas Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 10 November 1823, angående rättighet för Extra Roteringsskyldige, att för sine nummer anställa legning inom Be vä rings-åldern.
Då Rikets försvar har ett oåtskiljeligt sammanhang med Folkets förmåga alt det - Den i5 December f. m. u5 samma anordna och underhålla; då Skattebördan vid ett
Krigs-utbrott synes blifva i alla fall nog betungande, samt då Extra Roteringen dervid delar alla Öden lika med den Ordinarie, samt sålunda icke synas böra blifva eftersatt i en så naturlig rätt som den, att på samma sätt få lega Soldater; vågar jag förmoda, att denna begäran af Rikets Ständer, såsom noga sammanhängande med Beskattningsrätten, icke skall lemnäs ouppfylld.
Remiss till Stats- och EkonomiUtskotten begäres.
Jag anhåller, att StatsUtskottet måtte undersöka, huruvida indragningen af det så kallade AfräkningsContoiret kunnat föranleda till mindre fullständighet i controllen å Räntekammaren, samt i sådant fall vidtaga nödige åtgärder till en dylik controlls återinförande.
Jag anhåller vördsamt, att StatsUtskottet måtte anmodas att innan medlet af näst - ii6 Den «5 December f. 111. kommande månad inkomma med det så kallade InkomstBetänkandet, hvarvid, på sålt vid sista Riksdag skett, de så kallade Extra Ordinarie Bevillningar äfven böra vara upptagne; i följd hvaraf Bevillningsutskottet innan den tiden bör hafva till StalsUtskottet uppgifvit dessas ungefärliga belopp.
Äfven anhåller jag, att i sammanhang härmed StatsUtskottet måtte uppställa UtgiftsBetänkandet sålunda, att för hvarje Titel samtlige Rubrikerne, på samma sätt som i RiksStaten, blifva synlige, och att detta, för fullständighets skull, ulföres så, att så väl det nu anvista anslag för hvarje sådan rubrik, sorn det af Kongl. Majit begärda, jemte det af Utskottet föreslagna måtte kunna utredas.
Som tryckning af Allmänna IndragningsStaten är vid anslags-tillfället af vigt, anhåller jag, att Utskottet måtte sådant hos Rikets Ständer föreslå.
Herr Hjertas Gustafj anförde skriftligen :
Som det är af stort inflytande, att redan uti Ynglingaåren kännedom uti vapnens bruk meddelas, och att de bättre Classerne, hvilka vid ett Krigstillfälle vanligtvis
Den 15 December f. m. 117 intränga sig i Befälet, sålunda då kunna lätt uppöfvas uti sina åligganden; vågar jag föreslå, att Rikets Ständer anslå medel till en Lärare för Exercis , Målskjutning och Gymnastik vid hvarje Gymnasium, samt 2:ne vid hvarje Universitet; hvarefter Rikets Ständer böra lios Kongl. Maj:t anhålla, att skicklige Lärare måtte på Constitutorialer förordnas, intill dess fördelarne af en sådan inrättning hunnit pröfvas och af Riket Ständer godkännas.
Som Dans-, Rid- och Fäktkonst deremot icke synes mig vidare böra vid Universiteterne af Staten påkostas, kunna dessa Lärares löner föreslås till indragning., och medlen användas till upphandling af nödige exemplar af Grundlagarne, Allmänna Lagen, KrigsLagen och ExercitieReglemen.- ten; hvarefter återstoden synes mig bäSjt användas till Universiteternes nu illa försedda Laboratoriers iståndsätlande och fullkomnande.
I hopp, att Rikets Ständer i framliden skola finna sig belåtne med JustitiasOmbudsmanna-Embetet, oaktadt jag visserligen räknar mig till deras antal, som anser dess organisation kunna på ett ändamålsenligare sätt inrättas; anser jag mig likväl, enär n8 Den i5 December f. m. grundlagsenliga Institutioner icke kunna så snart förbättras, och under tiden det är af stor vigt, att Rikets Ständer må kunna i detta Deras Embete använda utmärkte och kunnige män, böra föreslå: att JustiticeOmbudsmannens
Lön mätte fastställas till Fem Tusende Riksdaler om året.
Herr Anckarsvärd> August j anförde skriftligen:
Undanrödjandet af anledningar till split och fiendskap samhällsmedlemmarna emellan bör utan tvifvel alltid, der sådant låter sig göra, vara ett af lagstiftningens förnämsta åligganden och syftemål, hvarförutan allt påstående, att civilisationen är i stigande, vore ett meningslöst ord.
Med tillämpning af denna allmänna sats på det förhållande, sorn ännu äger rum med Presterskapets aflönings-sätt på landet, förvånas man, att i detta fall ännu stå sekler tillbaka med i alla andra afseenden ändrade former, rättade efter tidens kraf och samhällenas förändrade skick.
Vi lefva ej mera i en tid, då Prestvärdigheten uttryckte det samma som helighet, och då vidskepelsen trodde sig offra till det högsta Väsendet, när gåfvorna lemnades till Presten; icke dess mindre äro gåfvorna bibehållna, fast de nu benämnas med rättighet, till förmån för dem, som emottaga Den i5 December f. m. dem, ocl» skyldighet för dem, som gifva dem.
Men det är just denna bibehållna form, som så ofta väcker oenighet emellan lärare och åhörare.
Den sednare tror sig så ofta finna en uppenbar strid emellan lärorna, som förkunnas, och tillämpningen utaf dem; lian tror sig så ofia se de vackra föreskrifterna af oegennytta, sjelfförsakelse och ordhållighet af Presten sjelf förbises, när egna intresset sättes i fråga, och om äfven bedömmandet häraf sker med ensidighet och obillighet, så äro verkningarna deraf lika förderfliga; och torde med skäl få antagas, att den öfverklagade, tilltagande kölden för Moralens bud från delta förhållande emellan Prest och Församling födes och underhålles.
Vanligen är första bekantskapen med en ny Pastor ett tillstånd af fiendtlighet och spänning.
Sällan är den nya Pastorn nöjd med att inträda i den afgångnes lönevilkor, och vid fordringarna å högre rättigheter möter motstånd å den andra sidan att underkasta sig sådant, och härifrån ovilja och oförsonlighet just der,, der friden och endrägten borde vara störst.
Min mening är ingalunda att gifva Presterskapet hela skulden, jag tror fast mer, alt många bland dem frivilligt efterskänka mycket, emot bvad de enligt författningarna kunde hafva rätt att fordra; men jag anser äfven, att ett strängt fordradt uppfyllande af dessa författningar vöre omöjligt och säkert ledande till de iso Den i5 December f, m< största vådor och oordningar; ty den procent af odaljordens afkastning, sorn för vid pass etthundrade femtio år sedan ansågs behöflig för Presterskapets tillräckliga aflöning, visar sig nu alldeles olämplig, och vida öfverstigande behofvet för samma antal Pastorer, jemnfördt med närvarande tids framsteg i jordens bearbetning, och den så kallade odaljordens areal nu emot för etthundra femtio år sedan, utan att de egentliga nyodlingarne tagas i beräkning, hvarå väl äfven esomoftast pretentioner göras till tionde-inkomst.
Men vid så olika förhållanden nu emot den tiden, då Presträttiglieterna fastställdes, stå dessa emedlertid oförändrade fast, förnämligast verkande sorn ett oenighetsfrö och ämne för allmänheten till farhågor, och deraf ansedt behof af intriger och försigtighetsmått vid hvarje ledighets ersättande.
Detta onda har äfven vid Riksdagarna alltsedan 1809 blifvit framstäldt till öfverläggning, och sednast vid 1823 års
Riksdag föranledt en underdånig skrifvelse till Konungen med Rikets Ständers anhållan, att Konungen täcktes i Nåder förordna, det föreningar om
Presträttigheterna vid hvarje ledighet helst innan nytt val borde tillvägabringas, till förekommande af alla förut uppräknade olägenheter; men någon verkande åtgärd i detta fall har sedermera ej försports, utan är förhållandet alltjemt fortfarande detsamma, ehuru det synes som om alla intres - Ben i5 December f, m, 12! sen borde förenas i en nödig jemnkning af denna angelägenhet, helst det väl aldrig varit eller kan blifva satt i fråga, att beröfva någon dess välförtjenta och redan fullt åtnjutna inkomst, utan blott att bringa ordning och bestämdhet i föråldrade former efter närvarande tids skick, till nytta för det allmänna så i religiöst som borgerligt afseende.
Jag vågar derföre föreslå såsom en på rättvisa grundad fordran, att alla nu gällande, emellan Pastorerna och Församlingarne ingångna föreningar om rättigheterna mätte blifva fastställda såsom en stadig stående och under 5o år oföränderlig lön, så framt ej under den tiden någon allmän lönereglering gjorde ett upphäfvande nödvändigt, samt att vid de Pastorater, der ingen sämja finnes, sådana ovägerligen skola tillvägabringas genast vid inträffad ledighet, och innan nytt val till (Pastor förevarit.
Herr Thanij Wolrath> uppläste föl Att uti Kongl. Majrts Nådiga Proposition om
Statsverket saknades förslag till anslag för de Kongl. ArfPrinsarnes apanage, uppfostran och oumbärliga Hofhållning, var åtminstone för mig lika oväntadt J22 Den i5 December f. m. sorn smärtande; o väntad t, då behofvet deraf är gifvet, och smältande, så vida det skulle kunna utvisa misstroende till Nationens beredvillighet, att häruti med nöje möta Kongl. Majrls
Nådiga framställning.
Alt hushålla med Statens medel är en skyldighet, den Representanten aldrig bör förbise; men denna skyldighet låter sig alltid väl förena med erläggandet af de bidrag,, som äro nödvändiga för ett älskadt Konungahus.
, Mine Herrar! jag behöfver icke påminna Eder med hvad glädje vi i8a3 emottogo underrättelsen om Hans Kongl. Höghets
Förmälning,, med hvilken fört usning hela Nationen såg en Prinsessa ankomma, som tillvunnit sig en odelad hyllning af hvarje Svensk Medborgare.
Hoppet är uppfyldt att inom oss se en Furstestam uppväxa* som, till födseln Svensk, uppfostrad med Svenskmanna allvar, skall vidmagthålla den sällhet, dess höga Farfader och Fader oss. bereda.
Dessa minnen, känslor och förhoppningar föranleda min förmodan, att Ridderskapet och Adeln skall med välvilja anse, att jag nu föreslår, det Högloft.
StatsUtskoltet anmodas, att till Rikets Ständer inkomma med Förslag till Apanage för de Kongl.
ArfPrinsarne, hvarvid StatsUtskottet icke lärer underlåta att, i afseende på Den i5 December f. m. 123 Summans belopp, förskaffa sig ledning af livad Nationen fordom vid dylika tillfällen anslagit, samt genom jemnförelse af olika liders olika myntvärde.
Om remiss af denna Motion till Höglofl.
StatsUtskottet och communication med respective MedStånden anhålles.
Herr Tham j Wolrath> anförde skriftligen:
Ännu har icke tystnat den klagan, som länge varit förd öfver oreda i Sveriges allmänna Finance-ställning.
Med skäl har man yttrat denna klagan under Tidehvarfvet emellan 1809 och i823; med mindre skäl liar man fortsatt samma klagan för de efter i8a3 passerade åren.
Måhända hade Rikets Ständer 1809 kunnat påfinna en bättre utväg till penningars anskaffande för Statens oundgängliga behof, än den som då vidtogs; men det är lättare att efteråt klandra, än att i nödens stund påfinna det bästa räddningsmedlet.
Om man under åren 1810 och 1812 betänkt, att en stor peuningemassa, på en gång utsläppt, och som förändrat alla egendomars och varors värden, icke åter kan indragas, utan att störta en stor del af de innevånare i olycka, hvilka icke äga nog financiella kunskaper att \7.\
Den i5 December f. m. beräkna följderna, såväl af Penninge-utsläppningen sorn indragningen; om man med afseende härpå, i stället för att utur rörelsen årligen indraga en betydlig del af de 1809 från Banken utgifna Millioner, genom inrikes Statslån förskaffat sig tillgångar att betala Bankens leinnade förskott, och förordnat, att de sålunda till Banken influtne medel genom Silfverinköp, eller andre för Landet och Banken gemensamt nyttiga åtgärder, åter i allmänna rörelsen utkommit.; så hade troligen största delen af de öfverklagade oreclorna icke inträffat.
Att deras tillvaro vid i8a3 års
Rikdag skulle orsaka en häftig strid emellan olika enskilda intressen, var en både vanlig och af förutgående händelser väntad följd.
Ett inritadt ondt botas icke lika fört och lätt, sorn det genom oförsigtighet kan uppkomma; för att med säkerhet kunna deremot skaffa hjelp, fordras att lära känna det ondas orsaker och de tillgångar, man med visshet kan påräkna till dess botande. 1823 års
Ständer valde denna kloka medelväg emellan de ytterligheter bland åsigter, som enskilda intresset då framställde.
Det första steget var publicitetens införande i Banken.
Ifrån den stund hvarje medborgare ägde rättighet att göra sig underrättad om dess ställning, borde Bancosedlens värde i allmänna opinionen vara bestämdt, så vida man icke vill föreställa sig, att Rikets
Den i5 December f. m. 125 Sländer med öppna ögon skulle kunna förledas alt våldföra en inrättning, hvilken dem åligger, att till allmänt väl skydda och vidmaglhålla.
Det andra ändamålsenliga och kraftiga steget Rikets Ständer vidtogo, var heslutet om Silfver-upphandling och Silfverinvexling.
Det hör vara öfverflödigt att för Eder, mine Herrar, ingå i detail om en åtgärd, för hvilken grunderna ligga öppna i i8a3 års Riksdagshandlingar, och om hvilkens lyckliga resultater 1825 och 1827 årens Revisions-herättelser tillräckligen upplysa.
Mig torde endast tillåtas nämna: i:o
Att den så ofta upprepade skräckbilden, UnderBalance i Svenska Handelrij icke existerar; 2:0
Alt genom den öfvervigt Svenska Handeln under de 5 sistförflutna åren sammanlagdt visat, oaktadt den svåra missväxt, hvarmed Riket ett af dessa år varit hetnsökt, den glada erfarenheten erhållits, att Sverige äger egna hjelpkällor till sitt välstånds förbättrande, då de med klokhet användas; 3:o
Att den ifrån och med början af år 1825 medgifna, och 1826 något mer utvidgade, frihet i handel icke medfört någon menlig följd; och 4:o
Att den under dessa år inträffade höjning och sänkning i coursen alldeles 126
Den i5 December f. m. icke härrört af misstroende till Bancosedelns värde, utan helt enkelt varit en följd af mer eller mindre tillgång på vexlar, hvilket åter beror af mer eller mindre lycklig handel.
Jag kan derföre icke derom öfvertygas, att de klagomål man ännu hörer ljuda öfver fortfarande financiel oreda, äro något annat än theoretiska uppställningar utan grund af verklighet, och må bända någon gång enskilda intressets förfelade förhoppningar, att i en eller annan väg kunna vinna på andras skada.
Utan att tilltro mig djupa insigter i Finance-läran, vågar jag dock tro, att, såsom en följd af de kloka beslut Ständerna fattade 1823, rätta tidpunkten nu är inne, att för kommande tider bygga Nationens Allmänna Financer på en säker grund, helst jag bör förmoda, att Nationen nu icke mera kan vara i okunnighet om de hjelpmedel, den till detta ändamåls vinnande äger.