Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Colltm föreställer sig alltså, alt med räntegifvares och räntetagares ömsesidiga bästa vore förenligt, om, i stället att priskuranter för särskilda tider af vänteåret nu uppgöras och samlas till ledning för bestämmande af samma års markegångspris, dessa så beskaffade uppgifter blefvo påbjudna till aflemnande qvartalsvis, först för October, November och Dec. månader näst före ränteåret, och vidare för hela tiden af påföljande året intill och med September månad, för att vid markegångsättning i början af October månad samma år, då priserna i förhållande till föregtde årets skörd öro allmänt kända, och jemväl löpande årets pris tagit åt sig den icke ringa inverkan, som beror af kännedom örn ungefärliga förhållandet med skörden samma år, tjena deputerade till ledning och rättesnöre vid fastställandet af de pris, efter hvilka årets räntor kunna lösas; och vore, om så förfores, och i följd deraf hvarje års markegångspris kunde obehindradt vara stadgade af depute - D c n 15 Juli f ra. rade sami, i Iiändel«e af besvär, profvare af collini en manad tidigare än för närvar, later sig göra, ej allenast bebofvet undanröjdt , alt tillvägabringa förändring i nuvarande förhållande genom uppoffring af andra maktpåliggande fördelar å både räntegifvares och räntelagares sida, utan ock den nytta dermed vunnen, att hvad uppböidsförfaltningarna stadga rörtde uppbördsbokens upprättande och E. K.
Mls Bef:h:des pligt alt före folsta uppbördsstäinman i November månad densamma lill uppbörd beordra saint debelsedlarnes ulfärdande i öfverensstämmelse dermed kunde å landet sättas i utöfning i afseende på årets alla ulskylder, såsom det ock synes påkalludt af de skattskyldiges lätt, att före upptiördstenninen veta af debetsedeln med visshet hela beloppet af sina, dels- utaf taxeringen beroende, dels efter skattläggning, förvandling oell markegång utgående utlagor, samt att vid första uppbördsstämma!! få utgöra till Staten hvad de kunna och vilja af de u Isky Ider, som lör året dem åligga; då deremot uppböidsboken och debiteringen derefter hvarken såsom conlroll å uppbördsmanncn eljer såsom rättesnöre för de skattsky bliga kunna uppfylla åsyftadt ändamål för närvar, eller så länge inarkegången icke är slutligen fastställd före uppbördsstäminan och vid sådant förhållande jemväl det med samma slämma afsedda lilldal le till utlagornas afbördande är i sjelfva verket inskränkt till den del af desamma , som icke af markegångspriset beror.
Hvad angar rättigheten lill besvär öfver mnrkegångssältningen, är för närvar, stadgadt, atl de ändringar lili laxan, hvilka i sådan ordning äga ruin, skola gälla endast i afseende på den räntegifvare eller räntetagare, hvilkens klagan dertill föranledt.
Det kan således hända och har icke sällan inträffat, att räntegifvare inom samma ort och grannskap lösa sina räntor efter olika markegångspris; och om iletta pris blifvit förhöjd t uppå en räntelagares besvär, mäste den, hvilkens ränta utgår dels till honom och dels till annan icke klagande indelningstagare, vidkännas för lika ränlepersedlar olika lösningspris.
Emot den grund, att markegångstaxan, sådan den af deputerade blifvit upprättad, bör lika med beslut i allmänhet gälla för en hvar, som dermed sig
Al nöjt, odlingen njuta fördel af en ändring, den lian icke i laga ordning sökt och vunnit, kunna likväl, efter collegii åsigt, gilltiga inkast aga ruin; tv utom det att samma grund ej kan i sin helhet tillämpas, om, uppå besvär af person, som är både räntegifvare och ränteägare, markegångspriset varder nedsatt, hvarigenom den eller de, som till honom gifva ränta, vinna fördelen af ett lägre pris, hvilket de icke sjelfve sökt, synes det ock vara mera rättsenlig! att betrakta markegångssatlningen i länet såsom ett för alla räntegifvare odd räntetagare derstädes gemensamt beslut, sorn, ehvad det af Den 15 J u 1 i f. ni. 45 en ellei' flera öfverklaga?, icke bö’r kunna på en gång, både undergå ändring till den enes efterrättelse oell bibehållas vid tillämpning mot den andra, utan bör markegångspriset, sådant det varder antingen gillndt och faststäldl , eller ändradt oell rättadt, gälla lika för alla, desto hellre sorn, derest flera anföra besvär öfver taxan i en oell samma del, beslutet måste för alla blifva enahanda , oell således förändringen i den hittills stadgade ordning egentligen skulle innebära endast ett afhjelpande af den vidlyftiga, onyttiga omväg, som synes bestå deri, att för vinnande af t. ex. rättelse uti ett markegångspris , genom hvilket länets räntegifvare i allmänhet voro förnärmade, icke en hvar af deni behöfde draga taxan under collegii pröfning, oell med utslags lösande besväras; men i den händelse en så beskaffad förändring af hvad nu härom gäller skulle vidtagas, hvilket colbm för sin del ansett sig böra till E. K. M. i lind. hemställa, lärer ock i sammanhang dermed föreskrift böra äga rum, alt Kammar-collegii beslut, uppå anförda besvär öfver markegångstaxan, skall icke allenast tillställas besväranden i vanlig ordning, utan ock, på lika sätt sorn markegångstaxan inom hela länet, skyndsamligen kungöras, på det att ej mindre besvärande!!, om collegii utslag gått honom emot , än afven, derest colltin markegångspriset ändrat, en hvar, hvilkens rätt derunder beror, må äga tillfälle lill tind. ändrings sökande lios E. K. M., i hvilket afseende, enär nu gällande forfattningar ej något derom innehålla, men en sådan besvärsrättighet,
som ock hittills varit begagnad, desto mera bör vara öppen, om verkan af collegii utslag utsträckes, på sätt ofvan är hemsläldt, E. K. 1YI. i nåder loide täckas finna lämpligt, att för underd. klagan öfver collegii utslag b stämma lika lång besvärstid, sorn för klagan bos K nininarcolltm öfver markegångssältningen eller femton dagar, att räknas ifrån den dag collegii beslut blifvit vederbörligen kungjordt i länet, och med rättighet för klaganden att hos E. K. Sits Bef:h:de i länet de underd. besvären inom nyssnämnda tid ingifva , för alt derifrån genast insändas till Kainmar-cnlltm, sorn borde med all skyndsamhet besvärshandlingarna, jemte eget und. utlåt., lill E. K.
” Genom en sådan förändring i markegångssätlningen är det möjligt att komma till visshet derom, att markegångspriset blir i det närmaste öfverensstämmande med gångbara spanmålspriset.
Efter närmare kännedom 0111 det und. utlåt. af Kammar-collrm, hvaraf jag nu uppläst en period, hade StatsUtsk., såsom jag förmodar, bort komma till annat resultat i förevar, hänseende.
Vidare förekommer uti betänk, följande mening: ”Vidkommande åtel' sådana inrättningar, som äga indelta räntor sig anslagna; så, enär i afseende på deni icke inträffar samilia förhållande, sorn med enskilda personer, hvilka efter nå - 46 Den i5 Juli f. ra. gon tids förlopp afgå, hvarvid de nu befintliga rättsanspråken upphöra, saint berörde inrättningar måhända icke skulle finna sig belåtna dermed att de indelta räntorna, hvilkas belopp lämpas efter förändrade varuvärden, utbyttes emot conianta anslag, som för all framtid bestämdes efter nuvar. förhållanden, torde det vara angeläget och billigt att för de ersättningar, hvilka dylika inrättningar skulle komma att erhålla, stadga sådana beräkningsgrunder, hvarigenom berörde betänkligheter må varda undanröjda.
I delta fall gälla, efter min öfvertygelse, alldeles enahanda grunder, sorn för indelta räntornas förvandling till contant.! penningar.
Enda rättsenliga utvägen anser jag vara den, att så väl spanmålen soin persedlarna beräknas i penningar efter de 5 eller 10 nästföregtde årens medeltal, hvarefter dessa penningar efter samma medium förvandlas till tunnor spanmål, hälften råg och hälften korn , som sedermera af Staten årligen qvartalsvis löses med penningar efter årets gällande markegångspris.
Denna beräkning måste jemväl gälla för de allmänna inrättningar, till hvilka hemmansräntor eller tiondespanmå! äro anslagna, emedan de icke kunna begära mer än markegångspriset med förhöjning af forlön.
En talare före mig har anmärkt, att den forlön, som räntegifvare nödgas utbetala för den spanmål, sorn löses, skulle komma att upphöra i händelse Kronan komme ali uppbära dessa räntor.
För min del tillstyrker jag denna uppoffring, som samhället kommer alt vidkännas, hvilken jag anser obetydlig i jemförelse med vinsten af ordning i förening med lindring uti beskattningen.
Att bestämma lönen för all framtid för nuvar. indelningshafvare efter tio års medelinarkegång, anser jag icke rättvist eller billigt, einedan räntetagarne äro berättigade alt, derest priset på räntepersedlarna i en framtid skulle höjas, erhålla sina löner lill högre belopp, i den mån Staten erhölle mera; likasom, å andra sidan, 0111 räntepersedlarne föllo i värde, Staten icke borde vidkännas större uppoffring än tillhandahållandet af förvnndlingssumman jemte iti sk. forlön, emedan en större uppoffring för Staten skulle leda till ett besynnerligt förhållande vid allmänna bevillningens bestämmande.
Det som Utsk. föreslagit måste således förfalla, samt årets markegångspris tjena till lösningspris för räntorna.
Med Utsk. instämmer jag fullkomligen tili dess yttrande angrde Riksg.- contls functioner.
Förslaget blir icke verkställbar!, med mindre Riksg.cont. ager ett sådant åliggande, och en sådan function kan Riksg.cont. med lätthet verkställa.
I afseende å hvad Utsk. dernäst yttrat angtde en lämpligare lönereglerings tillvägabringande. och att R.
M. skulle göra und, anmälan, får jag fästa Utskts uppmärksamhet derpå, att tjenster med samma benämning äro ganska olika, så väl i afseende på arbetets beskaffenhet och deraf följande behof af arbetsbiträde, sorn äfven hvad Den 15 Juli f. m. 47 Jefnadskostnaden beträffar på olika orter, så ntt vidtagandet af en lönejerokning, hvarigenom lönen för tjenste!' roed lika benämning blefve lika för alla, vore en verklig oforståndighet, endast ledande till missbelåtenhet; ty endast den kunde vara belåten dermed, hvilken bodde i en ort , der lefnadskoslnaden vore mindre dyr och hvars tjenst gåfve mindre sysselsättning än de öfriga Ijenslemännens of samma grad.
Utsk. yttrar sid. 2i: ”Viii afgörandet af frågan derom, huru roed beräknandet af lösningsprisen i öfrigt hör tillgå, och om de årligen eller för längr e lid skola fastställas, anser Utsk. jemväl i betraktande böra tagas det betydliga besiar, som de indelta räntornas debitering genom de derför erforderliga uträkningar medför, samt det dröjsmål, som dervid uppstår om densamma skall af skalteårels markegång blifva beroende.
Genom verkställighet af det vid sista riksdagen fattade beslut, alt lösen borde erläggas efter medium af skatleårets och näslför eg:de nio års mar kegång, blefve dessa olägenheter oförändrad! qvarstående , enär nya uträkning,ar hvarje år erfordrades, och debiteringen icke skulle kunna verkställas, förrän årets markegång blifvit satt; hvarförutan dervid förekommer, att markegångssättningen, om nämnda beräkningssätt antoges, svårligen skulle kunna framflyttas till den derför lämpligaste tid, i anseende till del ytterligare dröjsmål med debiteringen, som deraf blefve förorsakad!.
Deremot skulle nyssberörde olägenhet tindanrödjas genom antagande af den utaf Gr.
Spens föreslagna modilication lili R.
Sits vid sisth riksdag fattade beslut eller att lös— ningspriset bestämmes för fem år i sender på grund af nästJöregtde to års markegång, hvarigenom, ulan någon förlust för de skattdragande, vunnes de väsendtliga fördelar, att nya uträkningar endast hvart femte år erfordrades, och att debiteringen kunde verkställas så tidigt på året som helst, hvarjemte ej mindre Statens inkomster än de skattskyldiges utgifter blefvo mera bestämda.
Och har Utsk. derföre så mycket mindre tvekat alt nämnda förslag biträda, som det jemväl finnes instämma med dc åsigler, hvilka blifvit yttrade uti II.
Stts här förut omförmälda nild. skrifvelse af den a5 Januari i83oJ’
I detta hänseende mäste man rådfråga hvad så väl allm. lagen, som gällande författningar föreskrifva.
Man finner då, alt 17 cap.
Jorda-btn bestämmer, att afradsdagen är Thomasdag före Jul.
De författningar, som sedermera utkommit i afseende på uppsägning af räntor och deras leverering in natnia, föreskr ifva, att den uppsägning, som sker före Thotnaedag, skall gälla, ehvad det är räotegifvaren eller räntelagaren, sorn uppsagt.
Detta lagbud är icke ändradi och lär icke kunna blifva det, då man betänker, att det afser icke blott K. M. och Kronan behållna utan ufven alla andra räntor i Svea land.
En framflyltning af tiden för markegångssättningen till Januari eller Fe - 43 Den i5 Juli f. m. bruari månad är således icke förenlig med hvad lagen bjuder ang:de uppsägningstiden, emedan ingen kan uppsäga spanmålen “till leverering in natura, innan han känner, hvad lösningspriset blifver; ty, om räntegifvaren uppsagt och det sedermera bestämda markegångsprisel blefve lågt, skulle han naturligtvis blifva missnöjd.
För öfrigt anser jag stridande mot 73 §:n Reg.Frn, att bestämma en markegång, som skulle gälla för fem år.
Nämnda §, innehåller nemi.:
”De årliga inar”kegångstaxorne skola upprättas genom deputerade af alla ”RiksSt., nämnda på det sätt hvarje Stånd särskildt för sig ”föreskri Iver; hvad desse fastställa, tjenar till efteilefnad, ”såvida ej ändring deruti i behörig ordning sökes och vinsnes.
Det är således årliga markegångstaxor, som skola finnas.
Dessa kunna visserligen uppgöras efter medium af fem, tio, eller huru många föregrde år som helst, ty det strider icke emot den upplästa §:n; men att bestämma medium utaf tio eller fem år såsom markegång för fem följande år, är rakt stridande mot föreskriften, att de årliga markegångslaxorna skola upprättas på sätt §:n nämner.
På 11 sidan vttrar sig Utsk. sålunda: ”bland de frågor, som under förevar, ämnes handläggning hos Utsk. uppstått, har äfven varit, huruvida stadgandena ang:de de indelta räntornas lösande borde utsträckas till (fe rusthållare anslagna augmentsi antur, hvilkas indragande till statsverket icke kan ifrågakomma; — och liar Utsk. dervid ansett, att, då innehafvare af rusthåll icke skäligen kunna äga anspråk att uppbära dem, lill hjelp vid rustningen, anslagna augmentsräntorefter andra grunder, än som för utgörande af hemmansräntor i allmänhet varda stadgade, allenast någon nedsättning tili sjelfva räntan icke äger rum, samt för öfrigt förhållandet allmännast lär vara, alt angmentsräulorna lösas efter markegång, helst ruslhållart»e, såsom sjelfve afsältande enahanda producter, hvaraf dessa räntor beslå, föga skulle vara belåtne att dem in natura utfordra, för att sedan med deras afytlrande belastas, augmentsränlorna böra till rusthållarne contant erläggas, efter enahanda lösningspris, som för öfriga hemmansräntor liqviderande till statsverket är för året gällande.” Härvid erinras, att då Utsk. erkänt, att 'indragning till statsverket af dessa räntor icke kan ifrågakomma, man har svårt att leda sig till det resultat, hvartill Utsk. kommit, att dessa räntor böra lösas efter bestämda pris, i stället för att bibehållas vid de förhållanden räntegifvare och räntetagare emellan, hvilka efter gällande Jagar och författningar existerade, då räntorne anslogos.
Hvad här blifvit stadgadt afstyrker jag således helt och hållet.
Utsk. borde jemväl hafva tagit i betraktande, att, om någon rättsgrund gifves i afseende på det stadgande Utsk. här föreslagit i afseende på augmeulsräntorna, densamma äfven gäller för frälseräntorna man och man emellan, emedan begge - Don i5 Juli f. m. 49 ge dessa räntor utgå af jordbruket och erläggas af den ena medborgaren till den andra.
— Tredje punklen af Utsk:s tillstyrkan i detta fall lyder sålunda:
"Att början göres år 184-1 j då, efter uppgjorda sammandrag af de åren 183 t — i84o bestämda markegångspris, medium deraf eller y^rdel, jemnad till fulla skillingtal, på det salt att 6 runstycken ej beräknas, och hvad sorn går derutöfver upptages till full skilling, kommer att utgöra det för åren 184 i —i845 gällande lösningspris, hvarefter nytt lösningspris, enligt samma grunder, för nästföljande fem år bestämmes och så vidare fortgår. ’’ I afseende på beslammandet af priset har jag redan yttrat mig och inskränker mig således endast till frågan om årtalet 1841 - Jag t'01' nemi., att detla ärende icke kan hinna fullständigt beredas så tidigt, att detsamma kan sättas i verkställighet 1841 - Dermed torde sålunda lämpligen böra anstå till ränteåret 1842.
Det är nemi. icke välbetänkt alt så brådstörta med förändringens införande, att just denna skyndsamhet gör det omöjligt att erhålla K.
M:s bifall till förslaget.
Med Utsi. instämmer jag uti dess tillstyrkande, att tills vidare uppskjuta frågan 0111 räntepersedlernes förenkling, hvilket utgjort föremål för åtskilliga motioner.
Jag anhåller att härvid få uppläsa hvad Kammar-collrm uti dess förenämnda und. utlåt, i detta hänseende yttrat.
Colhen säger nemi.: ’’Sedan under Hera föreg:de riksdagar hemmnnsräntornes reduclion till färre persedlar blifvit ansedd såsom ett medel att åt Kronans räkenskaper och controllen öfver kronouppbörden bereda större enkelhet, reda och säkerhet, samt lättnad i göromålen för dem, som med kronoskatternas debitering och uppbörd hafva befattning, äfvensom för de skattskyldiga såmedelst kunde blifva möjligt att sjelfve närmare bedomma debiteringen och beloppet af deras ulskylder; och efter det Kammar-coll:m, uti und utlåt, härom den 8 December 1829, framställt ett på exempelvis upprättade uträkningar grundadt förslag, huruledes hemmansränlorna skulle kunna förändras och förenklas sålunda, att, i stället loide hittills brukliga flerfalldiga ränteartiklar, nya persedlar, efter ortcrnes särskildta förhållanden, lill minsta möjliga antal uppfördes; att hvarken öke- eller dränge-dagsverken, såsom utgörande en för jordbruket tryckande tjenstbarhet , eller hö och halm, som vid de flesta hemman icke utan afsaknad kynde umbäras, eller skogsprodueter, hvilkas forslande folie sig alltför kostsamt, skulle bibehållas, ulan dessa persedlar deremot dels i spanmål, dels i ladugårdsprodueter förvandlas; samt atf, vid hemmansräntornaS omsättning, skilnad icke gjordes emellan jordeboks- och hemmantafsräntor, utan dessas kronovärdi och förvandlingsbelopp sammanräknades efter hvarje oris särskilda undervisning och gällande författningar; hvilket förslag, af E. K. M. i nåd. lill R.
St. 10 H, 7 Den i5 Juli f. m. viii förra riksdagen öfverlomnadt, då af'Ständerna ansågs väl beräknadt och sä ändamålsenligt, att ifrågavnr. reglering eller förenkling borde till verkställighet befnrdrns: så hade E. K. M,, enligt Dess nåd. propos. till R.
St. vid sist afslutade riksdag, funnit det räntepeisedlarnes omsättning och förenkling skulle medföra flera lättnader vid kronoräiilornes debitering och utgörande, samt kunna, ulan förnärmande af någons rätt, verkställas; hvadan E. K. M. i nåder till R.
Sits pröfning och bifall framställde: 1:0 alt räntepersedlarne måtte sammanslås och förenklas i öfverensstämmelse med Kammar-collegii förslag den 8 Dec. 182g; 2:0 alt denna omsättning verkställdes på den allmänna grund, att ingen räntegifvare skulle erhålla högre eller mindre grundskatt än förut, och att den räntegifvare, sorn ansåg sig på ett eller annat sätt härutinnan förnärmad, finge i behörig ordning deri söka ändring, hvilken rättighet ock borde Kronans ombud förbehållas; oell 3:o alt åtgärderna för 1 äntepersedlarnes förvandling måtte efter fastställda grunder handhafva.?
af särskilda comiterade i hvarje län, under ordförande afE. K. M:s Bef:h:de, hvilka comiterade skulle äga, att, efter räntcgifvarens hörande, bestämma för hvarje hemman dess blifvande förenklade grundskatt, med rättighet för så väl räntegifvare, som räntetagare eller kronoombud att deri hos Kammar-coll:m söka ändring; börande alla åtgärder för räntepersedlarnes omsättning fullbordas så skyndsamt, att kronoräntorne för år 1837 kunde öfver hela Riket debiteras och utgå efter den nya metoden.
Vid öfvervägande häraf hafva R.
St., jemte det de funnit E. K. M:s nåd. propos. innefatta hufvudsakligen de bestämmelser, hvilka vid räntornes reglering böra iakttagas, ansett närmaste bedömmandet utaf de för hvarje ort mest lämpliga räntepersedlar böra i någon vidsträcktare mån öfverlemnas åt länens innevånare, som skola desamma utgöra, äfvensom att något förtydligande uti vissa föreskrifter vore nödigt; i hvilka hänseenden och med fästad uppmärksamhet derå, att, ehuru E. K. M:s nåd. förslag allenast åsyftade förenkling och sålunda icke någon förändring i hvarken beloppet af utskylder eller sältet för deras utgörande, statsverket likväl, då andra räntepersedlar komme att emot spanmål utbytas, kunde genom leverering af större qvantum spanmål, än hittills fått in natura utgöras, blifva i förlägenhet för dess emottagande och användande, hvilket sannolikt skulle leda lill förluster vid tillfälle af den för statsverket öfverflödiga spanmålens försäljning, R.
St. för deras del beslutat; a) att räntepersedlarne ma sammanslås och i afseende å sättet förenklas i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kammar-collegii af R.
St. vid föregtde riksdagen godkända förslag af den 8 Dec. 1829; b) att omsättning af räntepersedlarna verkställes på den allmänna grund, att ingen räntegifvare derigenom erhåller D t n i5 Juli f. m. 5i hög>e eller mindie grundskatt än förut, och att den räntegifvare, sorn kari komma att på ett eller annat sätt härutinnan anse sig förnärmad, må äga att i behörig ordning deri söka ändring, hvilken rättighet äfven skulle vara Kronans ombud förbehållen; c) att åtgärderna för räntepersedlarnes förvandling må, elter fastställda gi under, obehindradt vidtagas och handhafvas af särskilda comiterade i hvarje län, under ordförande af E. K. M:s 13ef:h:de, hvilka comiterade ägde, att, efter räntegifvariies hörande, genom deputerade, socknevis valde, för hvarje hemman bestämma dess blifvande förenklade grundskatt uti sådana räntepersedel', som comiterade anse vara de lämpligaste, men hvilka dock för hvarje harad eller socken borde inskränkas inom ett antal af högst fern olika slag; och skulle comiterade härvid iakttaga, att det belopp af grundskatt, som hittills för hvarje hemman utgått utan förvandling eller efter kronovärdi, borde till lika belopp förvandlas uti penningar; d) att alla erforderliga åtgärder för räntepersedlarnes omsättning borde så skyndsamt vidtagas och fullbordas, att kronoränlorna, så vidt görligt är, för år 1837 må öfver hela Riket kunna efter den nya metoden debiteras och utgå; och c) att rättigheten alt in natura leverera räntespanmål till Kronan icke må sträcka sig till den, genom ifragavar. förenkling, i utbyte mot andra persedlar tillökade spanmålsskait, utan densamma, lika med öfriga hemmansräntor, alltid böra lösas med contant efter gällande tio års markegångspris; dock som det skulle blifva vidlyftigt och i en framtid medföra olägenheter, att för hvarje hemman särskildt hafva bestämt skilnaden emellan den gamla och den nya spanmålsskalten, ägde comiterade på det sätt bestämma huru stor del af den sednare, lika för hela länet, eller till det minsta för hvarje fögderi, borde i förhållande till gamla spanmålsskatten ovillkorligen med penningar lösas, att den del, hvilken färin natura levereras, borde, för helt hemman räknad, jernnäs till fulla kapptal och till det närmaste blifva svarande mot en tiondedel, en åttondedel, en sjettedel, en femtedel, en fjerdedel, en tredjedel,
en half, två tredjedelar, trefjerdedelar eller sju åltondcdelar.