Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag känner ingen författning som nekar Kyrkoherdar, som äro Adelsmän, att välja och väljas till Riksdagsmän inom PresteStåndet; och när då hvarje - Den 27 Maji. 335 je Kyrkoherde, vid alla Riksdagar, inom PresteStåndet antingen representera eller representeras, så anser jag oformligt, att samma man, som är representerad inom ett Stånd, sjelf representerar inom ett annat.
Jag skulle alltså önska en sådan rättelse i detta missbruk, att hädanefter blef stadgadt, det ingen Prest finge vara Ledamot af Riddarhuset.
BorgareStåndets representativa grundprincip ligger i närings-interesset, som bör representeras; men Närings-interesset och Embetsmanna-interesset äro likväl två alldeles olika ting; och till en principenligrepresentation af det förra, fordras följaktligen, att den icke utöfvas af Embetsman.
Detta skäl har Betänkandetantagit, i frågan om BondeStåndet, som också representerar ett Närings-interesse, och mig synes, att det bör gälla lika till BorgareStåndet.
Man känner det inflytande, som oftats vänskapen och aktningen, synnerligen i små Städer, lägges på de väljande, att ej neka Borgmästaren, att blifva Riksdagsman; men om saken är oriktig, så borde man frigöra de väljande från ett sådant inflytande, och jag tror derföre, att den rättelse borde antagas, att hädanefter hvarken Borgmästare eller Magistrats-personer finge väljas till Riksdagsmän.
Då man gifvit en påökning åt BondeStåndet af alla ägare till Krono- och FrälseSkatte Ridd. o. Ad.
II Afd. 49, 5o 586 Den 27 Maji. jord ; så ser jag icke hvarföre man nekat ägarne af Säteri och Frälsejord att också der ingå5 och jag nekar ej att jag tjcker mig här också finna någon brist i principhållning.
Anses frälseskattejorden hafva gått utur sambandet med Adelns serskildta ideala rätt, och icke af Adeln representeras längre, än den af Adeln äges; och anses BondeStåndet vara det Stånd, sorn skall representera för jorden, så att Ståndspersoner, derföre att de äro jordägare, böra inträda i BondeStåndet; så synes inig, att hvarje Säteri- och Frälse-jordägare, som ej är Adelsman eller Embetsman, också bör ingå i BondeStåndet.
Dess erinringar öfverlemnar jag till Ridderskapets och Adelns högre omdöme.
Jag gör ej anspråk på någon påföljd å dem; men jag tror mig hufva fullgjort min pligt, då jag framställt dem.
Herr CederskjöldPehr Gustaf:
Lika med den värde Ledamoten som nyss yttrat sig i detta ämne, tycker äfven jag mig af det under öfverläggning nu varande Betänkande finna , att Högloft.
ConstitutionsUtskottet föreslagit, ej hvad det skulle hafva velat, utan blott hvad det ansett möjligen kunna utföras.
Men äfven vid detta, hvartill Utskottet inskränkt sig, äfvensom vid hvad Herr Friherre Boije nu behagat yttra, ser jag mig föranlåten att göra några anmärkningar.
— Både Utskottet och Friherren anse Ridderskapets och Adelns talrikhet böra inskränkas.
Jag för min Den 27 Maji. 387 del tror tvärtom, att. just Ledamöternas talrikhet, är en af de väsend teligaste orsakerne, hvarföre Höglofl.
Ridderskapet och Adeln alltid vid Riksdagarne så fördelaktigt utmärkt sig framför de öfrige Stånden; och hvarföre detta Stånds Protocoller alltid äga ett så ojemförligt högre värde än de öfrigas.
Under samtal väcka nämligen alltid den ene Talarens ideer nya ideer hos andra, så att ju flere men niskor, som deltaga i ett sådant samtal, desto flere ideer måste också blifva uppväckte och yttrade, samt saken fÖljakteligen så mycket bättre utredd.—Menniskosjälen liknar i visst afseende en eldgnista: och ju flera gnistor, som på ett ställe sammanträffa, desto större blir lågan.
Man synes ej hafva någon ting annat att påminna mot Ridderskapet och Adelns talrikhet, än blott, att öfverläggningarne blifva långvarigare, och årendemas behandling derigenom uppehållen.
Men ju vidlyftigare öfverläggningarne äro, och ju stridigare meningar derunder blifva yttrade, desto fullkomligare böra också sakerna blifva utredda, och sanningen desto säkrare ådagalagd.
Den satsen står nemligen fast: att sanningens gnista frambryter vid sammanstötningen af motsatta meningar.
Då det derföre bör vara af hogsta angelägenhet, att ärenderna blifva väl afgjorde, om det också skulle gå något långsammare; synes man alldeles icke böra söka förminska talrikheten af Ridderskapets och Adelns Representanter.
Alt genom val minska 388 Den 37 Maji. denna talrikhet skulle dessutom kunna föranleda till betydliga oredor och de största missbruk.
Hvad det angår: ”att ingen borde få vara Representantj som ej uppnått 35 år” så får jag först anmärka, att med bibehållande af de öfrige nu gällande ordningarne, och isynnerhet rättigheten att utgifva Fullmagt, skulle representanternas antal härigenom alldeles icke nödvändigt förminskas, emedan det i Sverige utan tvifvel finnas mer än 5 eller 600 Adelsmän som upphunnit denna ålder.
Men dessutomkan jag alldeles icke gilla Friherre Boijes mening, ”att ett slikt stadgande skulle på den grund vara nyttigt, emedan man före den åldern äTj i hans tanka, mer corruptibel, än då man blir äldre.”
Jag skulle snarare vilja tro, ätt det förhåller sig just tvärtom.
I den unge mannens bröst torde nemligen det, för hvarje ädel känsla, öppna hjertat klappa varmast för Fosterlandet; och man i denna, de ädlare passionernas, ålder känna sig färdigast till sjelfförsakelse samt i sjelfva verket mer sjelfständig, oberoende och incorruptibel, ändå hjertat med åren börjar afkylas, och känslorna gemenligen att riktas mera åt egennyttan.
För öfrigt synes just talrikheten vara det säkraste correetivet mot curruption.
Hvad Utskottets förslag beträffar rörande de öfrige Stånden, då anser jag det ganska nyttigt alt Preste- och BorgareStånden kunde blifva något talrikare.
Jag fruktar likväl, att
Univérsiteterna ej skola blifva mycket Den 27 Maji.
389 smickrade af den erbjudna representations-rätten: de komma åtmindstone, i anseende lill Contribuenternas fåtalighet, att betala den dyrare, än någon af de öfrige Medborgare-classerne, hvilka vid Riksdagarne sammanskjuta lill sina Ombuds underhåll.
Men härom må det Vördige PresteStåndet sjelf påminna.
Jag inskränker mig blott till hvad sorn rörer Ridderskapet och Adeln, och får ödmjukast hemställa, ora ej Högloflige Ståndet skulle täckas förena sig i den gemensamma tanka, att representationssättet för Ridderskapet och Adeln bör förblifva eförändradt.
Jag har vid 1809 års Riksmöte uti ett Memorial af den 3 Julii, hvilket Högloflige Ridderskapet och Adeln behagade till då varande ConstitutionsUtskottet remittera, sökt visa väre ofrälse Ståndspersoners, såsom till intet RiksStånd hörande, missöde, då de icke åtnjuta den Svenskmanna-rättigheten tilli godo, att beskatta sig sjelfve, och dock mera contribuera till Staten, än tvenne Stånd tillsammans; Jag fann lika med Högloflige Constitutionslltskottet, att desse aktningsvärde Medlemmar af Samhället, hvilkas lidande man nu ändtligen velat behjerta, hörde till flere Stånd, ehuru mest, såsom Jord- och Bruksägare, till det Hedervärda BondeStåndet; men kan ingalunda finna; att, om någre af dem skulle vara Embetsman, desamma derföre borde förklaras oskicklige till Riksdagsmän: huru många tjenstemän finnas icke inom Riddarhuset 390
Den 37 Maji. och i Vällofiige BorgareStåndet; och Högvördige PrästeStändet består helt och hållet af Embetsman.
Det Hedervärda BondeStåndet skulle ej mindre än de öfrige RiksStånden, vinna upplysning af dessa i Riksförvaltningen kunnige och erfarne Tjenstemän.
Jag hade i samma Memorial tillika tillstyrkt ett återupplifvande af Sveriges, sedan äldsta hedentimma, intill i3:de Sedet, oafbrutit rådande Grundlag, som bevarade folkets medborgerliga frihet och sjelfständighet, såsom ock Konungens öfverhusbonde-myndighet att upprätthålla de öfverenskomna Stadgar.
Under det andra Stater undergingo många Riksomlivälfningar, och förnedrades till slafveri, så bevarades ifrån allt öfvervåld och iubördes mannamon detta sjelfständiga rike genom sitt uråldriga och naturliga Göthiska regeringssätt, och hvilket, i nära öfverensstämmelse, intill denna dag underhåller och befordrar våra befryndade Britters lyckliga enighet och sjelfbestånd.
Odalfolk eller besutne jordägare representerades af ålder genom ett enda RiksStånd, under det erikla namn af Rikets Allmoge:, som i Britannien kallades the Commons.
De samlades J i bägge dessa länder, okallade och beväpnade, årligen på en viss dag, och omgåfvo under har himmel Konungathronen, och inom ringen suto Konungens män, Jarlar (på Engelska Earls) och Lagmän, samt efter Christna lärans införande lörökte med Biskoparne, som utredde och granskade de förelagde öfverläggningsmål, till Riksmenighetens antagande eller förkastande.
De inom ringen sittande Herremän kom - Den 27 Maji.
391 mo i eftertiden att utgöra det verldsliga oell andeliga Frälset, som ej sällan, under namn af Herredag', sedan såsom RiksStånd ensamt kallades, men ibland tillika Allmogen, och efterhand Borgerskap och Prästerskap ifrån Capitlen, dock ej uti serskildta Samlingsrum, eller Kamrar, förrän på i^ide Seklet, hvarefter ock större söndringar och omväxlingar i besluten handt, och äfven en önskan om en förbättrad och mera stadgad Representation af det gemensamma Svenska Folket uppstått.
Britternas årliga möten fingo efter de Franske Normännens ankomst namn af Parlament, eller allmänna Samtal som efterhand fördeides i Underhuset (the Hous of Corn mons) och Öfverliuset, bestående af verldsliga och andeliga Lorder, Högloflige
ConstitutionsUtskotsets nu uppgifne förslag, att alle Rikets Inbyggare, som frambära en gärd till den allmänna skattkistan, skulle få efterse hushållningen dermed, och deltaga i Lagstiftningen, anser jag såsom en förberedelse till slutliga antagandet af rikets gamla sjelfständighets grundlag; och anhåller, att detta mitt yttrande må ConstitutionsUtskottet, såsom en erinran om 1809 års Hietainen i samma ämne, meddelas.
En värd Ledamot af ConstitutionsUtskoltet har gjort den framställning, att våra privilegier måtte annihileras.
Jag vet i sanning icke, hvarföre sådant skett, synnerligen vid detta Riksmöte, dit vi ingalunda för ett slikt ändamål blifvit kallade.
Lika litet jag ser någon orsak, att I gg2 Den 27 Maji. upplåta de få återstående spillrorna af våra rättigheter, lika-mycket är jag öfvertygad om skäliglieten, att både nu och vid kommande Riksdagar bibehålla och försvara dessa spillror, såsom ett bevis på hvad vi fordom ägt.
— Hvad den föreslagne National-representation. angår, så, långt ifrån att klandra det minsta af Betänkandet, bar jag med mängden, med största nöje, läst och afhört så väl detsamma, som Friherre Ehrenheims särskilta yttrande, hvilket, örn möjligt är, än mera ökat vår beundran för hans snille, redlighet och förträffliga bjerta.
Men jag tror icke att tiden ännu är inne till antagande af detta nya representationssätt, likasom jag vågar försäkra, att, om ock Ridderskapet och Adeln skulle detsamma gilla, de öfrige RiksStånden dock aldrig uti lika beslut iugå.
Jag har redan i ConstitutionsUtskoltet reserverat mig mot Dess förevarande förslag, som jag icke tror uppfylla Nationens väntan, och tidehvarfvets fordringar.
Jag är således' icke pligtig alt nu försvara detta förslag.
Men det må dock tillåtas mig besvara de af Herr Friherre Boijes anmärkningar emot detsamma, i afseende på hvilka jag ej är af lika mening med honom.
Herr Friherren anser bästa medlet till förminskande af den representerande Adelns talrikhet vara, att stadga en ålder af 35 år, som vilkor för inträdet på Riddarhuset.
Han förmenar, att vid 25 år äro passionorne mycket starkare, och svagheten för lycksökeri Den 27 Maji. m större.
Men det finnes en passion, som man torde önska aldrig minskades, och det är den för Fäderneslandets interesse.
Denna passion ar merendels lilligare vid 25, än vid 35 års ålder; sedan öfvergår denna känsla ofta mera lill raisonnement.
Hvad lycksökeriet beträffar, så fruktar jag, att det vanligen ej ännu vid 35 år hunnit aftaga, utan tvärtom oftast är större, än vid 25 år, samt äfven förlorat sin ädlare sida, om det någonsin kan hafva en sådan.
Jag är visst icke af den tankan, utan bär tvärtom i Utskottet motsatt mig den, att Adelil genom val borde representeras.
Men jag kan ej medgifva, att sådant ej låter sig verkställas, ty alt det är möjligt, visar oss Stor-Britanniens exempel.
Sedan Skottland och Irland förenades med England, och deras Adel fick säte i Öfverhusct der, representeras denna genom val.
Men orsaken härtill är, alt Irländska och Skottska Adeln är mycket talrikare än den Engelska, hvilken sednare skulle således i Öfverhuset till antalet ligga alltför mycket under, om den förra, likasom denna representerades per capita.
Det är således en nödvändighet, att Irländska och Skottska Adeln representeras genom val.
Men samma skäl äger ej rum i afseende på Svenska Adeln.
Man bar nämnt ordet corruption, som, enligt min öfvertygelse, vid de sednare Riksdagar icke ägt ruin.
Men skulle corruption någonsin åter bos oss komma i fråga, så tror jag intet kraftigare bålverk deremot finnas, än en stor numeraire.
— Herr Grefve Carl Stellan Mörner, med hvilken jag önskade att alltid kunna län - m
Den 27 Maji. ka lika, liar tält om angelägenheten att bevara de privilegier som Ridderskapet och Adeln ännu har qvar.
Jag tror, att den medfödde representations-rätten är det enda privilegium som bör kunna ligga Ridderskapet och Adeln om hjertat.
Det är ock den enda uteslutande rättighet, som Englands Adel äger, och den är stolt deröfver.
Att vara befriad från onera och utskylder, är en förmon, som väcker andre Medborgares afund, men icke deras aktning.
Då jag med glädje hört Herr Grefve Mörner dela samma känsla af högaktning för Herr Friherre Ehrenheim, som jag och bela Allmänheten hyser för honom, så tror jag mig böra, till undanrödjande af den scrupel, som blifvit af Herr Grefven framställd, erinra, att Friherre Ehrenheim ej föreslår annat öfvergifvande af våra privilegier, än det som fordrades för att begifva oss till en förbättring i representation; och dertill hafva vi samtyckt, ifrån samma stund, då vi begärde en sådan förbättring.
— I anledning af tvenne värde Talares framställningar, får jag erinra, att då jag talat emot passioner hos representanter, så trodde jag, att man förstod mig; och således insåg, alt jag endast talade om skadliga passioner icke om goda.
Af skadliga passioner är lycksökeriels kanske, i detta tidehvarf, den allmännaste; men nog tordeman kunna antaga, att denna är starkare framför 35 års ålder, än derefter.
Den 27 Maji. 395 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, alt som åtskilliga anmärkningar af olika beskaffenhet, blifvit mot ConstitutionsUtskottets förslag till en förbättrad National-representation framställde, men 56 §. i Regeringsformen stadgade, att, om mot ConstitutionsUtskottets yttrande i sådane frågor anmärkningar göras, endast de, hvilka hvarje RiksStånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tanka, böra till ConstitutionsUtskottet hänvisas, ansåge Hans Excellence sig böra hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade, såsom dess gemensamma tanka, förklara den framställda anmärkning, att, i stället för det af ConstilutionsUtskottet föreslagne sätt, att genom val minska antalet af Ridderskapets och Adelns vid Riksdagar representerade Ledamöter, den nu befintlige rättighet, att genom fullmagt öfverlåta representations-rätlen på en annan, måtte upphäfvas, samt i anledning deraf ConslitutionsUtskottels ifrågavarande förslag till hemälte Utskott återförvisa, Ropades Ja} jemte några Nej.
Friherre Ehrenheim, Fredric:
ConstitutionsUlskottet har endast superficielt vidrört den delen af frågan, som angår Ridderskapets och Adelns répresentations-rätt, i förmodan, att Ridderskapet och Adeln ville, i detta afseende, infordra RiddarhusUtskottets yttrande.
Grefve Spens^ Jacob Melcher:
Den §. i 396
Riksdagsordningen, som handlar om Ridderskapet och Adeln såsom RiksStånd, innehåller endast, att Ridderskapet och Adeln infinner sig till Riksdag, och representeras, enligt RiddarhusOrdningen.
Om nu en ändring i det hittills gällande representationssättet för Ridderskapet och Adeln skulle finnas böra äga rum, behöfver endast RiddarhusOrdningens föreskrifter derom ändras; icke denna §. eller någon annan af RegeringsFormen eller Riksdagsordningen.
Jag finner således ej, att ConstitulionsUtskottet, som blott har med Grundlagarne, icke med Ståndsordningarne att göra, kan befatta sig med de anmärkningar, som nu blifvit det tillskickade, utan hade trott, att de väckte frågorna härom bordt till RiddarhusUtskottet remitteras.
Hans Eoccellence Herr Grefven och LancltMarskalken förklarade, att sedan den af Hans Excellence nyss framställde proposition blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen, finge det bero på ConstitulionsUtskottet, att,i anledning af den beslutade återremissen afgifva det Utlåtande Utskottet funne lämpeligt.
Herr von Haussvolff\
Carl Gustaf Reinhold:
Det torde väl vara nödvändigt, att få någon mera tydlighet i detta ämne.
Jag kunde ej fatta, att frågan var örn annat än att ingen hädanefter skulle för fullmagt få intaga säte på Riddarhuset, men jag förmodar likväl, det Ättemäns rätt, att sitta, blir bevarad.
Den 27 Maji. 397 Friherre Boije: Herr Hauswolff torde tillåta mig anse dess anmärkning för ett missförstånd.
Representations-rälten inom hvarje familj har icke att skaffa med rättigheten, att gifva eller taga fullmagt till Representation.
Då Caput uteblir å andra uppropet, behöfver hans närmsta man inom familjen ingen fullmagt för att inträda i representations-rättigheten: och på sådant sätt är rättigheten bevarad hvarje medlem i familjen, utan att fullmagt derföre kommer i fråga.
Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken förmodade, att den af honom nyss gjorde proposition icke på något sätt minskade Ättemäns rätt att, enär hufvudman ej tillstädeskommer, intaga familjens säte å Riddarhuset.
I detsamma Hans Excellence framställde propositionen till återremiss, hvilket med Ja och Nej besvarades, anmälde sig Herr Friherre Ehrenheim, och yttrade en tanka, hvari jag så mycket heldre instämmer, som jag icke tror det tillhöra de öfrige RiksStånden, att afgöra Ridderskapets och Adelns representations-sätt, hvilket blott genom dess eget gemensamt med Konungen fattade beslut kan förändras.
För alt nu få på behörigt sätt afgjord en så magtpåliggande fråga, och hvarom jag förmodar att de fleste icke tagit all den kännedom, sorn ämnets vigt klafver, hemställer jag, att denna fråga må särskilt till RiddarhusUtskottet remitteras.
Som jag icke 398 Den 27 Maji. hunnit öfvertänka ConstitutionsUtskottets förslag i det hela, har jag ända hitintills, undvikit att yttra mig derom: men då en Talare i dag anmärkt, huruledes det skulle lända till den önskade minskningen af de representerande Adelsmännens antal, att en ålder af 35 år stadgades för hvarje Adelsman, som på Riddarhuset finge intaga säte, en ålder, som samme Talare ansett lämplig just derföre, att de menskliga passionerna då svalnat, att lycksökeri då vore mindre att befara, kan jag ej underlåta förklara, det jag så mycket mindre kan dela hans öfvertygelse, sorn jag är förvissad, att den, som icke vid 25 års ålder äger nog lugn, nog mognad för att i allmänna rådslag deltaga, icke heller förvärfvar det vid 35 år, eller efteråt.
Det är sant, att förra tiders exempel nogsamt utvisa, huru vissa personer i sin ungdom, med förgätande af sin pligt och sitt Fädernesland, sålt sitt biträde till gerningar, som för evigt stämplat dem med det förakt dylika handlingssätt förtjena, och hvilket, med antagande af hvad masque som helst, aldrig låter sig fullkomligen utplånas, men detta är ej allenast tillämpligt lill ynglingar, utan äfven till äldre och mognade män, hvilka vid särdeles tillfällen lånat sina namn till sådane underskrifter, hvarifrån äfven det svagaste begrepp om heder och ära bordt dem afhålla.
Huru är det tänkbart, att hos den, för hvilken heders- och pligtkänslan ända till 25 års ålder varit främmande, samma känsla sedermera någonsin skall kunna uppväckas.
För min del tror jag alt ändamålet skulle lättare tillvägabriu
- Den 2 7 Maji. 399 gas om Ridderskapet oell Adeln, sedan det har blifvit samladt, ibland sig utsåge 200 personer, att representionsratten utöfva, och hvilka med ett passande Iractamente borde förses.
De åtskillige detaillerne i detta ämne fordra längre och vidlyftigare öfverläggningar, och som en värd Ledamot upplyst, att
ConstitutionsUtskoltet just derföre mera lösligen vidrört det, som angår Ridderskapets och Adelns representations-sätt, att Utskottet förmodat denna fråga böra af RiddarhusUtskoltet närmare utvecklas, vågar jag vördsamt anhålla, att den måtte till sistnämnde Utskott förvisas, men att målet i öfriga fall med dervid gjorde anmärkningar må till ConslitutionsUtskottet återremitteras.
Hans Excellence-j Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan han lemnat tillräcklig tid åt alla dem, hvilka anmält sig att tala i ämnet, och ingen vidare anhållit, att få något anföra, hade Hans Excellence fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på förevarande ämnes behandling, enligt 56 §.
RegeringsFormen, samt derefter framställt proposition, hvilken, efter hvad Hans Excellence fattat, jemväl blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Friherre Boije: Lika med Herr Påhlman tror jag ej, att ConstitutionsUtskottet, utan endast RiddarhusUtskottet kan taga befattning med frågan om vår representationsrätt; och lika med Grefve Spens, anser jag, att, om någon än - 400 Den 27 Maji. dring i frågan göres, så bör RiddarhusOrdningen derefter rättas.
Men. emot ett af Herr Påhlman framstäldt rättsbegrepp, ber jag att få förklara mitt ogillande.
Att antaga, det en ungdoms-förvillelse skulle fläcka en hel lefnad, vore att antaga den största moraliska orättvisa.
Att förebrå en gammal man någon ungdoms oförsigtighet, vore att begå en orättvisa, och ali orättvisa är föraktlig.
Det gifves, till äfventyrs personer, som bära länge och lyckligt larfvén af en låtsad patriotism; men han faller en dag denna larf.
Alt för tidigt framställa förebråelsen derföre, vore likväl icke mera orättvist, än att för sent förvandla en ungdoms förseelse till ett evigt brott.
Så obehagligt det är att framställa en tanka, stridande mot Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens, kan jag dock icke undgå, att, enär frågan, ehuru med Ja och Nej besvarad, dock anses för afgjord, mig deremot reservera.
Likväl skulle jag önska, att Riddarhus-Secreteraren upplyste, huru Propositionen blifvit besvarad.
Undertecknad upplyste, att, såsom han fattat och uti Memorial-protocollet jemväl antecknat, Hans Excellences ifrågavarande proposition blifvit af en ganska betydlig pluralitet med Ja, och endast med några få JSfej besvarad.
Friherre AnkarsvärdCarl Henric:
Jag vet ej Den 37 Maji, 401 ej om jng misstager mig deruti, alt jag anser Herr Påhlmans förslag, som endast går ut på, att, innan Ridderskapet och Adeln, 1 hvad dess representationssätt vidkommer, fattar ett definitivt Beslut, RiddarhusUtskottet måtte höras, gerna kunna Bifallas, enär detsamma ingalunda synes mig upprifva Ridderskapets och Adelns nyss tagne Beslut.
Jag kan ej annat än förena mig med honom, då jag tror det vara svårt för ConstitutionsUtskottet, att, i det som rörer detaillerne af Ridderskapets och Adelns representationssätt, afgifva något fullständigt förslag, och jag ser således ej något hinder, att Betänkandet i denna del öfverlemnas till Riddarhus-Utskottets handläggning, men för öfrigt tili ConstitutionsUtskottet återremitteras.
Då jag ej ensam vill Borttaga tiden för att ytterligare visa, hurusom en med Ja och Nej Besvarad framställning icke kan såsom ett oruBBligt Beslut anses, helst när någon, straxt efter det proposition Blifvit gjord, sig anmäler, för att få den annorlunda framställd; så åtnöjer jag mig nu med, att endast till protocollet emot detta sätt att fatta Beslut mig reservera.
Men då jag är öfvertygad att Högloflige Ridderskapet och Adeln icke med likgiltighet anser frågan, att bereda en förbättring i dess eget representationssätt, hvilken är af för mycken vigt icke allenast för detta RiksStånd, utan äfven för dess möjliga Ridd. o. Ad.
II Afd. 5l, 52. 402 Den 27 Maji. framtida verkan på Rikets angelägenheter, att jag skulle låta hela saken bero vid min blotta protest mot den behandling man nu egnat den, torde det tillåtas mig vördsamt få föreslå, huru målets behandling af RiddarhusUtskottet må kunna ske, utan rubbning af det såkallade beslutet, som redan skall vara fattadt.