Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härigenom vinnes, att låntagaren får utur första hand den behöfliga summan, utan att tredje och fjerde mans biträde blifver nödigt.
Låntagare och långifvare känna alltid hvarandra, och negociationer, hvarvid billighet och consideration förekomma, blifva möjliga.
Jag anhåller vördsamt om remiss lill Lagutskottet. 2:0 5i 5. i i83o års Concurslag har följande redaction: ”Förekomma emot gäldenär bindande o m s t ä 11 d i g3 H. 21 i6i Den i Mars e. ra. ”heter och liknelser till vårdslöst eller bedräg”ligt förhållande, då skall han i allmänt häkte ”insättas.”
Då på intet ställe uti någon af Sveriges gällande författningar och lagar bevisningstheorien är på ett mörkare och oriktigare sätt framställd, för att göra en menniskas personliga frihet helt och hållet beroende af det mest otyglade godtycke hos en känslolös domare, föreslår jag vördsamt, att omförmälde §. må upphöra att vara gällande, eller ock att den må få följande redaction: ”äro fulla skäl emot gäldenär, att han bedrägligt sig förhållit, då skall han i allmänt häkte insättas.
Om remiss till LagUtsk. anhålles vördsamt. 3:o
Då ingen ting är billigare, än att menniskan må på redligt sätt få föda sig med hvad hon kan, har det väckt allmän förundran, om ej förvåning, att enskilda medborgare kan förvägras rättighet att uti hufvudstaden anlägga theatear och derå gifva representationer.
Jag har undersökt våra lagar, men uti dem icke funnit någon grund för ett dylikt prohibitivsystem.
Den enda theater, som finnes i hufvudstaden, har nu för tiden ingen medtäflare; för några och tjugo år tillbaka, under envåldstideri, funnos likväl härstädes 3:ne publika theatrar, och det bar sig ganska bra.
Jag vet icke, hvarföre theaterväsendet nu, under vår constitutionella tid, skall vara fjettradt; och, det är tid, att det tillstånd af godtycke, hvaruti theateranläggningar befinna sig, må upphöra, samt att lagen intager sin plats.
Jag föreslår altså vördsamt, att det må vara hvar och en medborgare af ett oförvitligt uppförande tillåtet att uti hufvudstaden inrätta theatrar och derå gifva offentliga representationer, emot den bevillning, som derför kan blifva påförd; anmäle sig den hugade dock först hos Hr Öfverståthållare!! i Stockholm, hvilken har att meddela tillståndsbref i4 dagar efter det skriftlig anmälan blifvit gjord.
Att denna min motion må blifva till Lagsamt Allm. Besv.- och OeconomiUtskotten remitterad, derom anhålles vördsamt. 4:o Genom K. Brefvet d. 14 Maj 1789 har det blifvit ålagdt dem, som i landsorterna uppföra skådespel m. m., att vid de nio första representationerna till dåvar. dramatiska theatern erlägga en tredjedel af inkomsten, och genom K.
Brefvet d. 3o Juli 1831 har blifvit förordnad!, att dylika skådespelare skola, såsom bidrag till K.
Hofcapellets pensionsinrättning erlägga, från 1833 års början, 2 R:dr B:co för hvarje dag, som de, efter gjorda anslag, gifva theatraliska representationer.
Grunden för eller rättvisan i ett så beskaffadt tryckande beskattningssystem omförmälas icke i de K.
Brefven; och besluten lära således vara utgång - Dea i Mari e. m na frän insinuationer, som hos Konungen i lind. blifvit gjorda , för att åt några vissa personer bereda fördelar på andra personers bekostnad.
Då det likväl synes vara nog liårdt, att den ena medborgaren skall skatta till den andra, utan att det på minsta sätt kan utrönas eller visas, hvarföre denne förstnämnde är dertill skyldig eller denne sistnämnde ar dertill berättigad, då han icke gör Staten och det allmänna mera gagn och nytta än den, som sålunda beskattas, samt härtill kommer, att skådespelare i landsorterna erlägga en vanligen ganska dryg bevillning till K. M. och Kronan; altså och då dessa personer dessutom måste vidkännas en mängd andra kostnader och utgifter, hvarifrån deras vederlikar här i Stockholm äro helt och hållet befriade, anser jag billigheten och rättvisan fordra, hvad jag härmed vördsamt föreslår, att de genom högstberörde K.
Bref anbefallda dryga och alltför tryckande afgifter må varda afskaffade, såsom alldeles oförenliga både med sjelfva sakens natur och det oberoende, hvaruti skådespelare i landsorterna befinna sig till skådespelare och musici i Stockholm, oberäknadt, att dessa befinna sig uti en vida bättre belägenhet och hafva långt större och tillräckligare inkomster, än deras vederlikar i landsorterna.
Det kan för öfrigt icke påstås, mindre bevisas, att skådespelare i landsorterna på något sätt inskränka eller taga förtjensten från hvarken skådespelare eller musici härstädes; och hvad slags rättighet kunna då väl dessa personer hafva att dela förtjensten och borttaga en del af det knappa bröd, som deras vanlottade medbroder genom deras arbete och mödor kunna på ett lika tungt som vanskligt sätt förtjena.
Jag anhåller vördsamt, att denna motion må till Allm. Besv.- och OeconomiUtsk. remitteras. 5:o
Då i hvarje välbeställd Stat, till och med der lagstiftningen utgår endast från suveränitetens absoluta vilja, Regeringen Städse fäster uppmärksamhet uppå, att lagarna varda så tydliga och bestämda, att icke vid deras tillämpning något spelrum lemnäs hvarken åt godtycket, eller åt oerfarenheten eller okunnighetens misstag, bör en dylik uppmärksamhet på ett så vigtigt föremål ännu mindre saknas uti ett
Rike, der lagen är den enda suveräna magien.
Folkets frihet och välstånd är derstädes för mycket beroende under lagen, för att genom tvetydighet deruti kunna äfventyras; och följaktligen måste alla så beskafFade ofullkomligheter afhjelpas och rättas.
Ibland lagparagrapher hvilka äro mörka och otydliga samt altså i tillämpningen tydas, icke efter behof eller partens önskan, utan endast efter domarens eget godtfinnande, oaktadt detta sednare rätteligen bör, i fråga om friheten 164 Den i Mars e. m. att begagna fullmägtig, vara underordnadt det förra, förekomma r och i §§. uti i5 Cap.
Rätteg.-balken.
Enligt i §. är det domaren, som har rättigheten att pröfva, om en i brottmål anklagad person tarfvar hjelp i rättegången.
Som likväl en dylik pröfningsrätts utöfvande af domaren icke bör vara lagmeningens syftning, då ingen kan bättre, än den tilltalade sjelf, pröfva ett slikt behof, föreslår jag vördsam!, att orden "pröfvar domaren, att han (den anklagade) hjelp i rättegången tarfvar, må förändras och få följande lydelse:
Anser han sig behöfva hjelp i rättegången.
Jag finnér dessutom denna förändring i lagtexten så mycket mera nödvändig, som här i Sverige, åtminstone bland den obildade hopen, den tanken, tvärtemot hvad i alla andra civiliserade länder är antaget, ännu är rådande, att om det just icke är vanhederligt, är det åtminstone icke lika hederligt att vara fullmägtig i brottmål som i tvistemål, oaktadt den händelse lätt kan inträffa, att en för brott tilltalad person är alldeles oskyldig.
Afsigten och ändamålet med fullmägtig i brottmål är dessutom icke, att han skall skydda brottet, ulan rättvisan; och detta kall, då det på ett rättskaffens sätt utöfvas, är alltid aktningsvärd!, äfven om fullmägtigen talar för en brottsling, hvarföre det icke mera i brottmål, än i tvistemål, bör vara domaren tillåtet att vägra rättegångsbiträde. 2 §:n i ofvannämnde Cap. åter handlar om hvilka personer må för andra tala och svara inför rätta; men äfven i detta lagrum är både partens rättighet att antaga och begagna fullmägtig, samt jemväl denne sednares rättighet att utöfva fullmägtigskapet, öfverlemnad åt de dömandes godtycke, endast med den skillnad, att då i §. lemnar godtycket åt domaren ensam, tillhör enl. 2 §. samma godtycke liela rätten.
Dessutom förekomma i denna §. några mörka, tvetydiga och otydliga ord, hvilka, till betryggande af såväl partens som fullmägtigens säkerhet, både böra och kunna annorlunda och rättare uttryckas.
Ordet allmänneliga kan tagasiden bemärkelse, att det än betyder offentligen, än i allmänhet.
I hvilketdera fallet som helst, i synnerhet om en domare vill chicanera och blifva qvitt en fullmägtig, som antingen råkat stöta sig med honom eller ock genom sin skicklighet och skarpsinnighet anses kunna blifva besvärlig för domaren eller lägga hinder i vägen för honom att efter sina egna åsigter leda rättegången, är ordet alluiänneliga olämpligt och opassande, helst då det sammanbindes med orden: ej godkänd är, och lof ther till fått.
Detta godkännande bör af ofvan uppgifna skal icke tillhöra rätten, utan parten, som behöfver och för sin rätts utförande antager fullmägtigen; och lof eller tillåtelse att föra andras talan inför rätta bör aldrig få komma i fråga, då fullmägtigen är oberyktad, ärlig, redlig och förståndig
Den i Mars c. m. l65 nian.
Ordet eljest kan uttydas med ömsom vid andra tillfällen i andra fall, oell ömsom af andra orsaker.
Detta sista är lagens mening, och jag föreslår altså en så lydande redaction af 2 §. 15 Cap.
Rätteg.-balken:
"The, som för andra må tala och svara, skola vara af "en oförvitlig frejd, ärliga, redliga och förståndiga män.
Vill "partén till sin fullmägtig bruka sin skyldeman, eller then i "hans tjenst är, eller then han, af hvad annan orsak thet "vara må, häfver förtroende till, stånde thet honom fritt.
"Ej må fullmägtig af domaren eller rätten ogillas, när sak"ägaren i fullmagten eller muntligen inför rätten förklarat "sig hysa förtroende till fullmägtigen, och rätten antingen "har sig bekant eller ock genast utrönt, att fullmägtig kan "rent skrifva Svenska språket, och äger the i thenna §. uppräknade egenskaper.
Then, som är lagliga antagen till full— "mägtig, må icke af domaren eller rätten dömas ovärdig "eller förlustig rättigheten att föra andras talan inför rätta, "utan så är, att fullmägtigen varder med fullt bevis öfver"tygad, att hafva retat eller förledt någon till oskälig rättegång, eller emot bättre vett drifvit orättfärdig sak, eller "brukat veterlig falskhet, eller hindrat sin hufvudman att "saken genom förlikning afsluta.
Rätten äger magt att vid "sakens slut fälla then fullmägtig till böter fr. o. m. 10 d:r "t. o. m. 100 d:r, hvilken i sina skrifter inblandat hvad till "saken ej rätteligen hört; på ett oförståndigt och oredigt "sätt sin hufvudmans talan utfört, brukat vanvördeliga ord "och åthäfvor emot domaren eller parten, och skrifvit eller "talat, thet han vet ej sannt vara, hvilket allt, då therföre "till böter fälles, skall af domaren i utslaget tydeliga ut"märkas och till innehållet beskrifvas; sker thet för Hof"eller Öfverrätt, ökes böterna fr. o. m. i5 d:r t. o. m. i5o "d:r; hos Konungens Högsta Domstol, ligge i tveböte.” "Konungens betjente, som Kronans uppbörd ej hafva, "äfvensom chartaesigillatae-ombudsmän vare ock obehindrade "att som fullmägtige för enskilda parter brukas, när de sin "tjenst ej thermed försumma eller thet mot theras embets"pligt ej strider."
I händelse detta förslag vinner bifall, torde ock 5, 7 och 8 §§. i4 Cap. Rätteg.-balken samt i4 §. i i5 Cap. samma balk böra undergå en efter den sålunda föreslagna lagtexten jemnkad ändring.
Remiss till LagUtsk. begäres vördsamt.
Dessa 5 anföranden lades på bordet.
Adolph, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Propos. till R. St., angående
Statsverkets tillstånd och behof å andra hufvudtitein, innefattande civila staterna, har löneregleringen blifvit föreslagen
Dtn i Mart e. m. för Justitie-RevisionsExpeditionen och öfriga StatsExpeditioner samt Rikets Collegier och andra i hufvudstaden varande högre Embetsverk, utom för Svea Hofrätt, enligt hvilken föreslagna reglering alla dessa Embetsverk skulle erhålla bättre lönevilkor, än tillförne.
Både rättvisa och billighet synas högt påkalla, att Svea Hofrätt, som hittills, hvad angår till en del lönebeloppen och i allmänhet den under lönerna begripna spannmål, varit sämre lottad än de öfriga Embetsverken, för att icke hädanefter blifva det än mera, äfven bör komma uti åtanka till åtnjutande af enahanda förmåner som dessa Embetsverk, med hvilka Hofrätten i alla afseenden åtminstone kan jemn föras.
På denna grund och för att löneregleringsfrågän på en gång, uti hela dess vidd eller för alla deruti lika berättigade, må till pröfning och afgörande förekomma, får jag vördsamt väcka motion derom och i följd deraf hemställa att, vid den af Stats-Utsk. företagande allmänna reglering af Riksstaten, aflöningen för K. Svea Hofrätts embets- och tjenstemän i alla grader måtte bestämmas till likhet med hvad för öfriga ofvannämnda i hufvudstaden varande högre Embetsverk kan varda anslaget.
Om remiss till StatsUtsk. får jag vördsamt anhålla.
Gr. Cronhjelm, Otto Au g., uppläste följande g motioner: 1:0
Näst de anslag, som utgifvas för Nationens bildning, torde inga i så hög grad förtjena uppmärksamhet och återgälda sig mångfaldigt som de, hvilka utgifvas för stora vattencommunicationers beredande.
Dessa framkalla i mångfald olika industriföretag och productioner samt bilda omkring sig bördiga landsträckor och välmående invånare på områden, som förut voro nästan öde.
Vid förra Riksdagen ifrade jag, tvärtemot många af mina vänner, för fullbordandet af Götha canal, äfven med statsanslag.
Den lifliga rörelse, jag på denna canal föreställde mig, har redan första året, som naturligtvis gifvit långt under hvad framtiden skall gifva, visat sig öfver all förmodan.
Trafiken å Trollhätte- och Götha canalerna år i833 har varit 3,ooo fartyg, med ett varuvärde af 7 millioner R:dr, och canalafgifterna sammanlagda nära 100,000 R:dr B:co.
Om man än ganska lågt beräknar den besparing i transportkostnad, som godsägarne haft af denna vattencommunication, uppgår den till 1 million R:dr B:co.
Considererar man ytterligare fartygsägarnes vinst af frakter, besparingen för jordbruket af karl-och ökedagsverken, samt att t. ex.
Westergöthland fått till Östersjöhamnar transportera och sälja 16,000 t:r säd samt Östergöthland en lika qvantitet; beräknar man, att säd, som i Westergöthland såldes för en ringa penning, då säden i de norra provinserna noterades ovanligt högt, nu skeppas directe Den i Mars c. m. 167 till Norrland, med manga andra dylika förhållanden; så skall man finna, att, redan i sin början, den visserligen dyra canalen ger anledning till många industriföretag och mycken välmåga.
Men ännu återstår ett stort hinder i systemet, det nemligen, att Trollhätte-canal och slussverk är för smal och för grund.
Trollhätte-bolag är likväl troligen defc förmögnaste bolag i Riket, enär actieägarne hafva 9 proc. på sina utlagda penningar och ändock årligen, enligt octrojen, afsätta öfverskottet, som för sistlidet år utgjorde ytterligare 10 proc.
Dessa öfverskott skola användas till fartens förbättrande.
Alla undersökningar för en ombyggnad äro gjorda, bolaget kan lätteligen, om det mot ränta och amortisseraent i lån erhåller nära 1 million, som ombyggnaden kostar, på i5 år och kanske vida förr återbetala detsamma. K. M. lärer sistlidet år tillfrågat bolaget, om det ville besörja ombyggnaden, i händelse lån dertill erhölles; i anledning hvaraf bolaget förklarat sig väl vilja emottaga lånet, men ej tillåta Regeringen genom ett ombud i Directionen tillse användandet.
Af denna anledning har saken, sorn likväl för hela landet är af mycken vigt, afstadnat.
Jag reserverar härmed min rätt att längre fram under Riksdagen få i vederbörlig ordning, då grunderna för låne- och myntfrågorna äro reglerade, om så fordras, inkomma med förslag i ämnet lill StatsUtsk., till hvilket jag anhåller, att denna min motion nu må remitteras. 2:0
Ehuru grundlagen stadgar, att inga monopolier få finnas, finnes ändock ett monopolium, som står qvar oaktadt många deremot gjorda anmärkningar och många yrkanden om dess upphäfvande.
Jag menar K.
Theaterns monopolium.
Det är besynnerligt, att hufvudstaden är den enda ort i Riket, der ingen enskild får uppföra skådespel, och nästan ännu besynnerligare, att alla enskilda theatrar måste contribuera till K.
Theaterns pensionscassa.
Dessa i ett lagbundet samhälle, der monopolier äro förbjudna, alldeles oförklarliga förhållanden hafva alltid tyckts mig förtjena ändring; och försök äro äfven gjorda under sista Riksdag att få detta genomdrifven Aldrig hafva dock omständigheterna varit så gynnande för en förändring, som de i denna stund äro; och det är således med verkligt hopp om framgång, som jag får framställa ett förslag i frågan.
Konungen har i en offentliggjord skrifvelse förklarat, alt den K.
Theaterns upplösning är i fråga.
Mig svnes således tiden vara inne alt försöka ett nytt system i theatérväsendet.
Må monopoliet och statsanslagen ändtligen upphöra och en fri theater uppkomma.
Jag är öfvertygad, att bolag genast skola bilda sig, som förskjuta fond till en privaltheater, vid hvilken den nuvarande skådespelarepersonnlen ganska säkert vore hugad att ingå.
Då skall en hushållning och en styrelse uppstå, sorn säkert skall bära sig, så i68 Den i Mars e. m. att Rikets representanter för alltid slippa att directe eller indirecte beskatta liela landet för hufvudstadens nöjen.
Jag är öfvertygad, att de nya theater-entreprenörerna till och med skulle kunna betala i arrende en ej obetydlig summa för theaterhuset, machineriet och öfriga materielen.
Min motion är således, att enskilda må erhålla rättighet att i hufvudstaden gifva skådespel, och att, om den K.
Theatern upphör, dess nuvarande local må kunna bortarrenderas.
Fordom har hufvudstaden haft enskilda theatrar (sjelfva dramatiska theatren var på visst sätt privat); och jag ser icke, hvarföre det ej skulle kunna ske nu.
Då likväl ingen lag för theatrar finnes, som stadgar straff mot sjelfsvåldet, föreslår jag, att, intilldess en sådan hinner i vederbörlig väg tillkomma, hufvudstadens privat-theatrar må komma att stå under samma censur, som landsorternas theatrar.
Om remiss häraf till OeconomiUtsk. anhåller jag vördsamt. 3:o Jag vågar föreslå, att, i likhet med hvad vid förra Riksdagen, ehuru utan framgång, ägde rum, R.
M. anhålla om det uttryckliga stadgande, att föreläsningar öfver Rikets grundlagar skola hållas af vederbörande lärare vid Academierna och examina derutinnan anställas med alla de studerande, som egna sig ut tjenstemannabanan.
Om remiss häraf till Oecon.TJtsk. anhålles. 4to Jag får föreslå en underd. anhållan till K. M., i likhet med hvad som sista Riksdag ägde rum, om verkställigheten af R.
St:s beslut, att den indragna CancelliStyrelsens handcassa må till Riksg.Cont. öfverlemnas.
Om remiss till StatsUtsk. anhålles. 5:o Jag föreslår vördsamt, att R.
St. i en underd. skrifvelse till K.
M. mätte anhålla, att alla nedsatta Committeer eller ordinarie Embetsverk, på hvilkas utlåtande en del af R.
St:s vid sista Piiksdag framställda önskningsmål beror eller hvilar, måtte genom Nåd. påminnelse anbefallas att skyndsamligen målen handlägga, på det R.
St., innan de åtskiljas, må blifva i tillfälle känna, hvad afseende Nådigst blifvit å de underd. önskningarna fästadt.
Om remiss häraf till Oecon.Utsk. anhålles. 6:0
Jag föreslår en underd. anhållan hos K. M., likasom vid sista Riksdag, att, då en prestman af vederbör.
Direction är antagen lill lärare vid en Lancasterskola, hvarest minst j5 barn undervisas, K.
M. mätte i Nåd. tillägga en sådan prestman rättighet att fortfarande tillgodonjuta den enkla tjenstårsberäkning, han förut innehar, samt förklara, att Den i Mars e. m. att han icke utan eget samtycke ma kunna af Consistorium från den tillträdda lärarebefattningen missiveras eller skiljas.
Om remiss häraf till Oecon.Utsk. anhållcs. 7:0
Det barbariska skick, hvaruti våra bysättningsförfattningar qvarstå sedan äldre tider, har föranledt mig att deruti yrka några förändringar, hvartill moral och naturrätt föranleda: 1) Må domstol i några särdeles ömande fall, såsom då personen är känd för alldeles utfattig och fader eller moder till en stor oförsörjd familj, samt, om man så vill, en tillkallad jury eller nämnd, vald af kärande, svarande och domstol, förklarat bysättningen ändamålslös, döma svaranden från bysättning fri.
Dessa fidi skulle, genom lagbestämmelserna derför, högst sällan förekomma. 2) Underhållstraktamentet, som nu är till den grad lågt, i förhållande till möjligheten att dermed föda sig, att den bysatte nästan svälter, bör ökas från 5 sk. 9 rest.
B:co till iö sk. 15:eo. 3)
För att blifva bysatt, måste skulden uppgå lill ett visst belopp, bestämdt efter gäldenärs lefnadsförhållanden, så alt t. ex. arbetskarlen ej må kunna bysättas för en summa, understigande en månads arbetsförtjenst o. s. v., på det alt icke, såsom nu bänder, en menniska kan långa tider vara bysatt för några få It:dr, som hon på några dagar kunnat förtjena', jag medgifver, alt dessa minimihestämmelser äro svåra att tillämpa; men något bör häruti stadgas. 4)
Ingen bör få i sitt bus eller hem gripas och bysättas, men väl, så snart han träder ett steg utom det hus, der han bor.
Så tillgår det i England, och hemfriden är i Sverige lika gammal.
Kan detta stadgande ej bifallas, bör åtminstone gäldenär vara fri uti sitt bus från kl. 9 om aftonen till kl. 6 nästa morgon, på det att icke gäldenär må, såsom nu stundom sker, ryckas utur sängen nattetid. 5) Folk af samma bildningsgrad böra logeras tillsammans, och alltid enskilda rum medgifvas den bysatte, så långt utrymmet tillåter. 6) Ingen, som är öfver 60 år gammal, må hållas bysatt. 7) Ingen bör längre än 2:ne år kunna för samma skuld hållas bysatt.
Är gäldenär för flera skulder bysatt, afräknas tiden på alla skulderna.
Under bysältriingstiden löper ej skulden med ränta.
Skulden är likväl efter de a:ne arens förlopp lika gällande till betalning sorn förut, i afseende på allt hvad som ärfves och förvärfves. 8) Om domstol pröfvar skäligt, på läkarebetyg eller ömande omständigheter, tillåta bysatt med bevakning utgå, äge fordringsägare deremot ingen rätt att protestera. 9)
Om under bysättning concurs ådömes till följd af 3 H, 22 Den i Mars e. ra. någon fordringsägares yrkan, vare bysatt genast fri, intilldess coueursdom faller.
Jag anhåller om remiss häraf till Lagutskottet. 8:0
Då enligt Sveriges grundlag petitionsrältigheten är medborgare betagen, har samma grundlag likväl ersatt detta derigenom, att hvarje representant äger i sin motionsrätt tillfälle att för Representationen framdraga hvad enskilda medborgare annars i pelitiousväg skulle hafva framlagt.
Af denna anledning anser jag grundlagens mening med representantens kall vara, att han icke heller bör undandraga sig att tala till förmån för sådana enskilda medborgare, som af tidsomständigheterna eller ett oblidt öde blifvit bragta derhän, alt billighet kan påkalla Representationens understöd.
Till dessa reflexioner har jag blifvit ledd af följande förhållande:
Vid den för vapnet utan tvifvel ganska nyttiga reglering, som på H. Ex. Gr. Cederströms förslag d. 1 Jan. 1825 tog sin början med K. M:s Flotta, blef Gr.
Cederström utrustad med en magt, hvilken ingen Svensk embetsman före honom haft, den nemligen att, efter godtfinnande, uppgifva förslag att från Officerscorpserna, om jag så får säga, utgallra hvilka individer som helst och uppföra dem på så kallad extra eller expectance-stat, hvilket ville säga detsamma som att dessa officerare (till antalet omkring 70 st.) icke vidare finge avancera, utan skulle, med då innehafvande löner, vara för hela deras återstående lifstid nöjda.
Denna åtgärd kan, såsom laglig, visserligen försvaras; man kan med fullt skäl äfven säga, att den för vapnets tjenstbarhet var nyttig; men man måste å andra sidan medgifva, att den för de individer, hvilkas framtida utkomst dem undanrycktes, var tryckande.
Dock — Statens fördel kan ej alltid vinnas, utan på bekostnad af några individers; sävar äfven här fallet, och det kan icke heller förekommas.
Bland den mängd officerare, som drabbades af det oblida öde att aldrig avancera, att aldrig erhålla högre löner, aldrig commenderas till sjös och derigenom något förtjena, samt att förlora rätt till inqvartering, men ändock, vid påfordran och synnerligen under krig, vara till tjenst redo, äro likväl frenne, som hårdare tryckas än de öfriga.
Den ena af dessa är Lieutenant Hård, hvilken, såsom sjelf representant, kunnat inför Ståndet andraga sin angelägenhet.
De tvenne andra äro icke representanter och sakna således samma tillfälle som Hr Hård; det är för dessa jag vid delta tillfälle tagit mig friheten påkalla R.
St:s, på rättvisa grundade, billighet.
Den omständighet, hvarigenom dessa trenne officerare hårdare trycktes än de andra, var, att de redan voro befordrade i högre grad; att löner till dessa högre grader