Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härigenom vinnes det åsyftade ändamålet, utan att genom ett svårt verkställbar vilkor tillintetgöra den hufvudsak ihan velat befrämja.
Jag tillstyrker bifall till Utskts betänk.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, framställde H r Gr. o.
Landtm, alt i afseende på BankoUtskis ifrågavar. mern. hvarå flera ledamöter yrkat bifall, Hr von Hartmansdorff före - 202 Den 25 Joli. slagit, att R. o. Ad. matte bifalla detsamma med den förändring att uti 4:de mom. efter orden ”2,500,000 r:dr b:ko” skulle tilläggas: ”och såsom fond för de sedlar, banken genom infriande af ofvanberörde assignationer, kan komma att utgifva, anskaffas metallisk valuta, motsvarande halfva beloppet”.
BankoUtsk:s förevar, mern. N:o 72.
Föredrogs Exped.Utsk:s d. 22 dennes på bordet lagda mern.
N:o 11, ang:de medels anvisande lill gratificationer för extra biträden vid Utsk:s kansli.
Det exempel Utsk. bar anfört ifrån 1840—1841 årens riksdag är icke här fullt tillämpligt.
Vid den riksdagen likasom vid hvarje föregående utskrefvos af hvarje mern. ett original-exemplar, hvilket underskrefs af ordf. och sekreterare i Utsk., för att sedermera förvaras i riksarkivet.
Dessa original-exemplar utgjorde vid 1841 års riksdag 5000 tätt skrifna ark.
Vid 1845 års riksdag beslöto R.
St. att icke några sådane original-exemplar vidare skulle utskrifvas, utan att dertill i stället skulle användas ett tryckt exemplar, hvilket underskrifves i vederbörligt Utsk.
Följden deraf blef att Exped.Utsk. vid förra riksdagen fick en ganska betydlig lindring i sin kanslipersonals göromål, samt att vid samma riksdag icke några extra anslag begärdes eller erhölles för ärendernas bedrifvande vid riksdagens slut.
En åtgärd som då vidtogs och som nu ganska lätt kan vidtagas är den att, då kanslierna på öfriga ställen blifva lediga emot riksdagens slut, de samma användes för Exped.Utsk.
Sålunda fick Exped.Utsk. vid förra riksdagen låna BondeSt:s kansli.
Jag tror icke något hinder skulle möta att sådant äfven nu kunde ske; hvarföre jag anser den begärda tillökningen i Utsk:s personal icke behötlig, synnerligen som icke något bättre skäl derför kunnat anföras än exemplet af 1840—1841 årens riksdag.
Jag anhåller derföre om återremiss af betänk.
Det är visserligen sannt att det är svårt för en för Utsk. främmande person att bedömma göromålen inom Utsk.; men de i Utsk:s meni. anförda skäl tyckas åtminstone icke ådagalägga behofvet af någon tillökning i personalen.
När man känner den mängd af ärenden som uuder Riksdagens lopp förevarit och än vidare lära förekomma, så begriper jag icke huru man nu skulle kunna undvara den begärda tillökningen i Exped.Utsk:s personal vid riksdagens nu ganska snart förestående slut.
Jag anser Utsk:s förslag väl grundadt och bifaller det.
Det må visserligen ega sin riktighet, såsom Gr.
Lagerbjelke anmärkt, alt Exped.Utsk. är befriadt ifrån den skyldighet, som det egde vid 1844 års riksdag att utskrifva originalexemplar af samtlige Ulsk:s betänk., äfvensom alt detta i någon och till och med icke obetydlig mån minskat
Den 25 Juli. 203 kansliets göromål, men deraf följer likväl ingalunda, på sätt Gr:n tagit för afgjordt, att icke Utsk. nu mot riksdagens slut är i behof af tillökad e. o. betjening.
Det torde vara Gr:n bekant att Exped.Ulsk. ännu icke kunnat till R.
St. expediera nästan alla de frågor, som röra Statsregleringen, derföre att definitiva beslut i alla dessa frågor ännu ej af Ständerne blifvit fattade.
Deraf följer ju helt naturligt att Utsk:s göromål skola vid riksdagens slut blifva allt mer och mer ökade, hvilket Utsk. förutsett och om riktigheten hvaraf vi i dag blifvit öfvertygade då vi ifrån Hr Gr:n o. Landtm, fått emottaga underrättelse om K.
M:s nåd. vilja att riksdagen skall afslutas inom den första veckan af Augusti månad.
Det är vid sådant förhållande temligen klart att Utsk. icke kan undvara ett biträde, som eljest icke skulle hafva kommit i fråga.
Jag kan för öfrigt försäkra R. o. Ad. derom, att vid utdelande af gratifikationer, som kunna ifrågakomma, Utsk. icke skall underlåta att iakttaga den yttersta sparsamhet och med all sorgfällighet bedöma i hvad mån sådana böra äga rum.
Jag anhåller derföre vördsamt att R. o. Ad. täcktes bifalla Utsk:s betänk.
Uppå härefter framställd propos. blef Exped.Utsk:s förevar, mern.
N:o 11 af R. o.
Ad. bifallit.
Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s d. 22 dennes på bordet lagda mern.
N:o 261, i anledn. af från BondeSt. erhållen återremiss å vissa delar af betänk.
Föredrogs StatsUlshs d. 22 dennes på bordet lagda utlåt.
M:s nåd. skrifvelse, ang:de öfverste löjtnanten m. m.
Gr. A. E. von Rosens und. ansökning om understöd från statens sida till anläggning af en jernväg emellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern.
Jag anhåller att detta betänk, måtte ytterligare få hvila på bordet, och att det måtte sättas först pä föredragms-listau till nästkommande Lördag.
Cederström, Claes Rud., m. fl. ledamöter hördes häruti instämma.
Land tm. förklarade att StatsUtsk:s ifrågavar. utlåt., till följd af flere ledamöters derom gjorda begäran komme att ytterligare hvila på bordet, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. ansåge detta utlåt, böra på sätt Frih.
Tersmeden föreslagit uppföras främst å föredragms-listan för nästa lördag.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 22 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 263, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, i fråga om befrielse för förre departements-cheferne i general-tullstyrelsen, presidenten J. P. af Billbergh och Canslirådet J. D. Valerius, samt Kamereraren, Kammarrätts-rådet Winroth och Kontrollören Middendorff 204 Den 25 Juli. från ådömdt ersättnings-ansvar i målet, ronde den efter aflidne tullförvaltaren Finér yppade balans.
Den vid delta utlåt, af Frih. von Kraemer fogade reservation upplästes på begäran af Hr Sandströmer.
Anders Petter, som derefter anförde:
Lika med hvad StatsUtsk. yttrat anser jag det visserligen vara af största vigt att man strängt förfar, när fråga är om embelsmäns försummelser och att således, om genom en sådan Staten kommer att lida någon förlust, ersättning derför strängt måtte af den felande utkräfvas.
Den strängaste rättvisa kan likväl äfven någon gång gå får långt.
Man mäste äfven taga i betraktande de mildrande omständigheter, som kunna förekomma.
För hvar och en som tagit närmare kännedom derom är det uppenbart alt hvad som ligger presidenten af Billberg och kanslirådet Wallerius i egenskap af departements-chefer till last, till betydande del ligger endast deruti att de icke varit i stånd att upptäcka det fel som af underlydande tjenstemän blifvit begångna och hvilka derjemte varit af beskaffenhet att de svårligen kunnat af de högre embetsmännen upptäckas.
Det ligger också i sakens natur att den högre embetsmännen har svårt att se om några förfalskningar begås af de underlydande.
Det är kändt att dessa balanser uppkommit derigenom att förhållanderna varit oriktigt uppgifna tvertemot sanna förhållandet.
Under sådana omständigheter, hade naturligtvis de högsta kontrollerande embetsmännen svårt att upptäcka bedrägeriet.
Jag tror derföre att allt skäl kan förefinnas att bevilja den eftergift, som K. M. i sin nåd. propos. har föreslagit.
Jag vill emedlertid icke derom nu framställa något vidare, utan blott fästa uppmärksamheten på de omständigheter, som anföras i Frih.
Kramers reservation, uti hvilken flera StatsUtsk:s ledamöter instämt nemi. att de tjenstemän, som i första rummet ålåg att ersätta den balans, hvarom nu är fråga, redan aflidit och att deras sterbhus icke ännu blifvit, beroende af konkurs, tredda, samt att endast denna utredning kan utvisa i hvad man brist uppslår hos dem att kunna godtgöra den balans, som sedermera i andra rummet skulle af kanslirådet Wallerius och presidenten af Billberg fyllas.
Under sådana omständigheter synes det mig vara för tidigt att af dessa embetsman utkräfva något innan det visar sig i hvad mån de förras tillgångar kunna lemna någon ersättning.
Jag hemställer således alt R. o. Ad. under förevarande förhållande ville fatta samma beslut, som Ståndet fattade vid förra riksdagen, nemi. alt med åtgärder för indrifningen af ifrågavarande medel måtte anstå till nästa riksdag och qvarsladen emedlertid fortfara emot rättighet för dessa personer alt fortfarande få uppbära sina pensioner.
Jemte det jag i allo instämmer med Hr Sandslrömmer, så anhåller jag fä nämna, såsom en svårighet för de aktade tjenstemän, hvilkas välfärd är i fråga, alt genom sin kontroll förekomma den yppade balansen, att om de Den 25 Juli. 205 skulle med dertill behöflig noggrauhet granskat alla de 81 tullkammares räkenskaper, som dem ålåg att genomgå så hade icke den mest utsträckta lid varit tillräcklig att sådant fullgöra.
Jag ber äfven att få återkalla i R. o. Ad:s minne de stora förtjenster som särdeles den ena af ifrågavarande tjenstemän, den åldrige presidenten af Billbergh haft om Konung och fädernesland, alt hans utmärkta nit, hans verksamhet och hans skicklighet på de platser der han varit ställd att bevaka kronans rätt vid arme'er der kontrollerna öfver honom voro nästan inga, för Svenska statsverket besparat milioner genom åtgärder, som af mången annan kunnat varda lemnade å sido, utan att han dervid det ringaste såg sin egen fördel till godo.
Derigenom, utom det alt han hade talrik familj och slägt, sattes han i nödvändighet att jemte det vigtiga förtroende-embete som hans Konungs förtroende lemnat honom, för sin utkomst emottaga delta embete inom tullverket.
Dertill kom att han lät öfvertala sig af sitt nit, förbiseende sina egna krafter, att vid 1834 års riksdag inträda i en verksam befattning för att gagna der, utan att likväl lemna den tjenstgöring han hade vid tullen.
Alla dessa omständigheter och dessa mäns förtjenster borde väl också tala något; och då man erinrar huru vid dylika tillfällen R.
St. med större undseende än som här är i fråga, i hvilket afseende jag vill erinra om landshöfdingen i Wermland vid 1820 års riksdag, behandlat sådana förtjente män, så får jag anhålla om R. o. Adis bifall till det förslag, som Hr Sandströmer framställt.
Jag uppträder ingalunda i ändamål hvarken att förorda bifall eller afslag å betänk, och således icke heller för att yttra mig öfver det ämne, som utgör föremål för K. M:s nåd. propos., men då Hr Sandströmer, för det tillstyrkande han gjort, anfört skäl som innefatta misstag om verkliga förhållandet, anser jag mig desto heldre böra rälta dessa misstag, som jag varit aklor i målet och således torde ega den närmaste kännedom om alla i detsamma förelupna omständigheter tillåter.
Hr Sandströmer har nemi. yttrat att det hade varit omöjligt för de tjenstemän, för hvilka eftergifter nu blifvit föreslagna, att kunna upptäcka de balanser, som de blifvit dömda att ersätta.
Detta eger i viss mån sin riktighet för så vidt det afser den del af balansen som härrör från den s. k. tulluppbörden; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå att balansen består af två slag, nemi. de jag nu nyss nämnde och en annan, som härflyter från den s. k. kassörsmedlen.
Den har tillkommit icke genom svek å de underordnade tjenstemännens sida, utan på det sättet att vederbörande har hos öfverstyrelsen för tullverket reqvirerat förskotter för nödiga utgifters bestridande, utan att öfverstyrelsen, jemlikt föreskriften i 150 § af tjenstgöringsreglementet för tullverket, infordrat kassa-förslag, som visat huruvida de äskade förskotterna voro af behofvet påkallade.
Det är denna försummelse hos generaltullstyrelsen, som gjorde det möjligt för uppbördsman - 206
Den 25 Juli. nen, att åtkomma medel utaf tullverkets kassa långt utöfver hvad som erfordrades och som derigenom föranledt kassabalansen; så att man ingalunda der kan lill dessa tjenstemäns försvar anföra hvad som i fråga om uppbördsbalansen verkligen var händelsen.
Då här icke var fråga om närmare pröfning utaf alla de omständigheter som rörde den ifrågavar. balansen, så har jag icke trott det vara nödigt alt göra den skillnad, som nu af Hr Printzensköld här är framställd.
Hufvudsaken af hvad jag anfört eger i alla fall sin riktighet, och jag torde i afseende på kassabristen blott få nämna att den kamererare, som skulle vara kontrollör öfver verkställda utbetalningar, så vidt jag minnes, vid alla de tillfällen då förskotter begärdes af uppbördsman, tillstyrkte dem, och således blef vederbör, departements chef vilseledd genom kamrerarens tillstyrkande af en utbetalning, som icke borde ega rum.
Frih. Boije, Fredr.:
Jag ber att få förena mig i den åsigt som Hrr Sandströmer och Rosenblad i detta ämne framställt.
Landtm, framställde, att Hr Sandströmer i afseende på StatsUtsk:s förevar, utlåt., hvartill ingen yrkat bifall, föreslagit att R. o. Ad. måtte i öfverensstämmelse med Frih. von Kramers reservation, .bifalla att den till Statens säkerhet å af Billberghs och Walerii fasta och lösa egendom lagda qvarstad må fortfara, med rättighet för dem båda att under deras återstående lifstid åtnjuta de dem tillerkända pensioner.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå att min framställning var alt R. o. Ad. skulle besluta i öfverensstämmelse med det beslut, som fattades vid föregående riksdag, eller att till nästa riksdag uppskjuta vidare behandling af ärendet, på det att det emedlertid måtte varda utredt huruvida och i hvad mån de aflidne tjenstemännens sterbhus kunde ersätta bristen.
Jag har visserligen ingenting emot ett sådant beslut, som Frih. von Kraemer föreslagit och det så mycket mindre, som jag förut har yttrat att jag skulle gerna vilja tillstyrka bifall, men jag befarar att de öfriga RiksStm svårligen lära gå in på något mera än hvad som vid förra riksdagen beviljades och derföre har jag icke ansett mig böra sträcka mitt förslag längre.
Diskussionen är visserligen slut, men jag får blott tillkännagifva att jag fattade Hr Sandströmers framställning så, som hade det varit bifall till Frih. von Krsemers förslag, medan diskussionen var öppen.
Min öfvertygelse är att afsigten med det nu gjorda förslaget måtte vara att låta den gamla mannen dö bort och K.
M. emedlertid vid hvarje riksdag förnya sin propos. af eftergift.
Mitt första tillstyrkande var verkligen sådant, jag nyss hade äran uppgifva, och motivet var det som jag
Den 25 Juli. 207 då jemväl nämnde; men då Frih.
Tersmeden önskar bifall till hvad Frih. von Kraemer föreslagit, så vill jag afstå ifrån hvad jag först yrkat och instämmer deruti.
Afven jag fattade Hr Sandströmers yttrande på det sätt, som Frih.
Tersmeden tillkännagifvit, och då Hr Sandströmer nu medgifvit att proposm får sålunda framställas, så har jag ingenting vidare att anföra.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, sedan nu Hr Sandströmer medgifvit den tolkning af Hr Sandströmers förslag, som af Hr Landtm, blifvit framställd, finge ånyo hemställa om R. o.
Ad. behagade i afseende på StatsUtsk:s förevar, utlåt, fatta det nyss upplästa beslutet, som innefattades i Frih. von Krsemers reservation.
N:o 264, ang:de uppförande å Upsala läns landsstat af anslag till löner för 2:ne slottsknektar.
Sedan härvid Hr Gr. o.
Landtm, afträdt samt Hr Ulfsparre, Georg, hvilken såsom fullmäktig för Grefliga ätten Creutz N:o 68. var den främste bland R. o.
Ad:s närvar, ledamöter, emottagit klubban, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Jag anhåller att få begagna Hr Gr. o. Landtnäs tillfälliga frånvaro för att göra en framställning, från hvilken hans trägna närvaro hittills hindrat oss, nemi. om att R. o. Ad. såsom ett vedermäle af sin aktning för det af oväld och reda utmärkta sätt, hvarpå vår nuvar.
Landtm, leder våra öfverläggningar, måtte besluta målandet af hans porträtt för att uppsättas ibland de öfrige aktade män, som fört ordet hos oss.
Om R. o. Ad. härtill samtycker, så torde Ståndet med detsamma besluta att ål Ridd.Direktm uppdraga verkställigheten deraf med uttryckligt förständigande att låta målningen förrättas af den skickligaste hand som i vårt land finnes, på det att minnet af vår landtmarskalk äfven måtte vara ett minne af den inhemska konstens ståndpunkt på denna lid.
Hamilton, Hugo m. fl. ledamöter hördes häruti instämma.
Jag instämmer fullkomligt i det yttrande Hr von Hartmansdorff här afgifvit: men vill likväl fästa hans uppmärksamhet derpå att det vilkor han föreslagit i afseende på målningens beskaffenhet kan hafva en så vidsträckt tydning att det kan åstadkomma en alltför stark påkänning på riddarhuskassan, enär denna redan bekostat en guldmedaljs slående och det tillika inträffar att tvenne Landlmarskalksporträtter måste målas.
Det kr nemi. förhållandet att den som sednast haft sig uppdraget att måla ett sådant porträtt har derföre uppburit 400 r:dr b:ko, 208 Den 25 Juli. men den skickligaste målaren här målar icke under 1200 r:dr tuko.
Jag hemställer derföre om man icke borde göra någon inskränkning i det förslag
Hr von Hartmansdorff hemställt.
Det har varit mig och troligen äfven Ståndet ganska okärt att få höra talas om prutning.
Ståndet icke måtte göra afseende derpå, utan bifalla min framställning, sådan hon är.
Jag instämmer så mycket heldre i det förslag
Hr von Hartmansdorff uppgifvit som det är min fulla öfvertygelse att, i händelse, mot förmodan, riddarhuskassan skulle genom målning af detta porträtt tillskyndas en större utgift än kassan kan bära, hvarje ledamot af R. o. Ad. skall finna tillfredsställelse uti att på sin debetsedel finna en förhöjning i afgiften lill riddarhuskassan i ändamål att ersätta den utgift som riddarhuskassan i detta fall kan få vidkännas.
Hr Gripenstedt, Johan Äng.:
Det är icke på minsta sätt min mening att opponera mig emot det förslag, som Hr von Hartmansdorff gjort om sältet för målande af vår nuvar.
Landtmarskalks porträtt; men då jag icke var närvar, när R. o. Ad. fattade sitt beslut om målning af förre Landtmarskalkens H. Ex. Hr Gr.
Sparres porträtt, så torde det upplysas mig, huruvida enahanda tillägg, som det nu föreslagna, äfven då gjordes, ty om det icke så är, så anhåller jag att i det beslut äfven måtte få ingå att hans porträtt skall målas af samma skickliga hand.
Det skulle eljest få utseende deraf, som skulle R. o. Ad. velat uttrycka olika grad af aktning för sina båda ordförande:-, då jag likväl är öfverlygad om att detta icke varit R. o. Ad:s mening.
Jag minnes icke huruvida jag var tillstädes då förslaget gjordes om Gr.
Sparres porträtt.
Om ifrågavar. tillägg icke gjordes då, så instämmer jag i Hr Gripenstedts anhållan att detsamma nu måtte beslutas.
Min framställning föranleddes af det obehag jag haft vid åsynen af de begge sista landtmarskalkarnes porträtter sådane de äro.
Man har också hört huru de af konstgranskare blifvit ansedda.
Hr Ordf:n hemställde om R. o. Ad. bifölle
Hr von Hartmansdorffs ifrågavar. förslag, med det tilläg att äfven förre landtmarskalkens H.
Ex. flr Gr.
Sparres porträtt borde målas af samma skickliga hand, som kunde få sig uppdraget, alt förfärdiga nuvar.
Hr Landtims porträtt.
Uppå sedermera framställd propos. blef StalsUtsk:s nyss föredragna utlåt.
N:o 264, af R. o. Ad. bifallet.
Hr Gr. o. Landt m, återkommit och intagit sin
Den 25 Juli 209 sin plats, föredrogs StatsUtsIcs ri. 22 dennes på hordet lagda utlåt.
N:o 205, i anledn. af väckt motion om låneunderstöd af allmänna medel för hamnanläggningen vid Warberg.
Det synes mig som SlatsUtsk. har i sitt förslag väl hardt behandlat denna stad.
För ali fullborda den hamnbyggnad, som flere år varit under arbete, har det behöfls etl statsanslag af 30,920 r:dr, hvilket likväl icke kunnat beviljas.
Då har motionären inskränkt sig lill anhållan om all fä eli län af 15,000 r:dr, icke fullt utgörande halfva beloppet af det begärda anslaget, emot 4 proc. ränta och 2 proc. kapitalafhelalning för arel, d. v. s. under de vilkor, som blifvit andra hamnar medgifna.
Linder sådana förhållanden synes mig hafva varit mycket skäl alt bevilja detta län, synnerligen då, ulan alt öka beloppet af de län som riksg:s-konl. skulle upptaga, tillgångar derlill hafva yppats genom del afslag som egt rum vid voleringarne i förstärkt Statsölsk.
Deremot har, sorn jag för sakens nytta skuld hvarken varit mot, än mindre klandrat, inom samma Utsk. för en helt ny hamnanläggning blifvit tillstyrkt och i förstärkt SlatsUtsk. beviljarit eli län på 22,000 r:dr (om jag mins rätt) till Westerås stad.
Här är nu ett låneanslag lill en hamn i fråga, der byggnaden pågår och der det är behof all dermed skynda.
Staden är ringa både i afseende pä folkmängd och rikedom jemförelsevis med Westerås.
Om billighet får räda, så bör dä väl beviljas ät Warbergs stad detta län af 15,000 r:dr.
Af ven andra hamnbyggnader, t. ex.
Cimbritshamn, hafva förutom låneunderstöd fält särskildta förmåner under pågående hamnbyggnad, nemi. ökade statsanslag af de tillgångar som pä sednaste riksdag blifvit anslagna och afsedda såsom tillgång för hamnbyggnader i allmänhet, hvilket i förbigående sast icke varit händelsen med den deraf i stort behof varande Wisby stads hamnbyggnad.
Warbergs hamn har visserligen äfven fält några förmåner förnyade, men vid jemförelse med Westerås, håde med afseende på hamnarnes behöflighet och Städernes egen förmåga, sä finnes all billighet tala derför att R.
Sl. bevilja det begärdia läneanslagel af 15,000 r:dr under de vilkor som här blifvit framställda, och jag får således anhålla om Hr Gr. o. Landtm:s propos. derpå.
I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm, att 69 § R.F:n icke medgäfve RiksStm, alt dä eli frän SlatsUtsk. afgifvet förslag rörde riksg:s-konl:s utgifter första gängen förekom till pröfning, deruti besluta förändringar.
Jag vill gerna erkänna hvad Hr von Hohenhausen här anlydt, utan att uttryckligen omnämna det, nemi. att ifrån 1840 har man i allmänhet, vid sådana här anslags eller lånefrågors behandling, ingalunda förfarit efter några vissa antagna grundsatser, utan mera efter de så kallade sympatierna, d. v. s. att de som haft de bästa vännerna hafva baft största framgången; men det har likväl antagils i allmänhet sä7 H. 14 illo Den 25 Juli. sorn en grundsats, hvilken jag skulle anse borde följas alltid, nemi. att vid sådana frågor som dessa, Staten träder emellan för | af kostDadssumman dels i anslags- dels i låneväg, efter omständigheterne, och kommunen vidkännas den återstående | deraf.
Af betänk, är nu upplyst att Warbergs stads borgerskap redan bidragit till kostnaden för hamnbyggnaden derstädes med en summa af 35,600 r:dr, samt alt för arbetets fullbordande erfordrades ytterligare 4,400 r:dr, hvilket tillsammans utgör en summa af 40,000 rd:r.
Må det förlåtas mig alt jag bär i parenthes nämner, att jag för min del hade öuskat, att alla de medel, R.
St. velat anslå till sådana ändamål som dessa, hade blifvit till K, M:s disposition öfverlemnade; ty jag är öfvertygad derom att, med bästa vilja hos R.
St. och förstärkt StatsUtsk., det likväl icke är möjligt för dem att fördela dessa medel med den oväld, som det kunnat ske genom K. M., omgifven af sina ansvariga rådgifvare.
Nu utgör | af hela summan 26,666 r:dr 32 sk.
Deraf har staden Warberg ifrån riksg:s-kont. erhållit 20,000 r:dr och sedermera af K.
M. ett anslag af 4,000 r:dr utan återbetalningsskyl dighet.
Då brister en summa af 2,666 r:dr 32 sk. i nyssnämn de belopp, sorn skulle utgå i fall man åtminstone denna gången ville följa en antagen princip, som man sä ofta har lemnat åsido.
Om man således anser saken vara af den vigt alt uppskofvet af en återremiss bör komma i fråga, så skulle jag anse det billigaste vara att R.
St. beviljade 2,666| r:dr såsom ett ytterligare statsanslag utöfver de 4,000 r:dr som K.
M. redan bar gifvit ät staden Warberg lill hamnbyggnadens bedrifvande.
I händelse af återremiss anhåller jag att detta mitt yttrande mätte få medfölja.
Jag observerade icke alt det var en ny motion i denna staisreglerings-fråga om lane anslag som till afgörande för första gängen förekom och att den således mäste såsom sådan behandlas, hvarföre jag får inskränka mig lill anhållan om proposm på återremiss.
Hvad beträffar den princip sorn Hr Rosenblad omnämnt, så förhåller den sig sålunda, alt den icke kan vara annat än en generel sats som icke utan urskilning må tillämpas.