Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således ganska klart, att man icke bar för afsigt att dessa företag skola vara fullbordade inom eli år, ulan hvad sorn för dessa enskilda personer och cor - D en i A p r i 1 f. m. porationer blifvit af R.
St. anslaget, är dem medgifvet, intilldess företaget blifvit fullbordadt, och kan dem ej frånrycka?.
Jag måste för min del anhålla derom, att för tydlighets skull bela 1110111. mätte oförändrad! bibehållas.
Wig synes också vara ganska naturligt, att de besparingar, som uppkomma, måste reserveras till blifvande Stunders disposition.
Hvarföre icke då uttrycka en mening, som hvar och en måste medgifva och sorn i alla fall skall komma att göra sig gällande?
Hr Lefren, Joh. Pehr:
Jag är ej af den tanke, som Frih.
Cederström, att hela delta mom. bör utgå; men jag tror lika med Hr von Hartmansdorff, att de sista orden, nemi., ”utan oafkortade reserveras lill kommande Ständers disposition/’ böra utgå, emedan jag anser dessa ord vara (ifverflödiga och uttrycka hvad StalsUlsk. tvifvelsutan ej bar afsett.
Om t. ex. jag, som har mig anförtrodd en del af de byggnader, hvartill medel blifvit anslagna, skulle på grund af i mom. ställa arbetet så, att jag gjorde alla förberedelserna under loppet af ett eller två år nied mindre forcerad styrka, för att kunna på en gång med full kraft fullända det arbete, som kan verkställas med det af R.
St. gifna anslaget, men R.
St. under tiden skulle komma tillsammans, så skulle jag ej få disponera de medel, som ännu vore qvar af anslaget, och således arbeta i fåvitsko.
Deremot skulle jag då, för att undgå detta, vara nödsakad att arbeta upp hela anslaget hvarje år, för alt ej riskera alt blifva af med det anslag som är gifvet.
Jag skulle således derigenom nödsakas att i år an vända de medel, som eljest kunnat för ett annot år med mera nytta disponeras.
Då ifrågavar. tillägg ej behöfves för det ändamål, som StalsUlsk. hufvudsakligen afser, nemi. alt K.
M. ej må disponera dessa medel till annat föremål än det, hvartill de blifvit af R.
St. afsedda, så anser jag att detsamma kan saklöst utgå och anhåller om Hr Frih. o. Landlmts propos. derå.
Leijonhufvud, Abrah.:
Sprengtporten bar yttrat hvad jag velat säga.
Det återstår' mig således blott att förena mig med honom och yrka bibehållandet af ' 3 inom. oafkortadt.
Om det är oskyldigt och ingenting betyder, så upplager det blott tre rader, och mig synes det innebära en säkerhet, en controll för medlens användande till sitt rätta ändamål.
Jag vet ej, hvarföre man i denna fråga, mer an i alla andra, skall vara rädd att R.
St. sammankomma i förtid.
Jag vet icke af någon riksdag förrän om 4 år och anslagen äro beräknade för 4 år, men om det blir riksdag förut, så äro då medlen reserverade.
Jag anhåller om propos. på mom:s bibehållande i dess helhet.
Lika med de värda ledamöter af StatsUtsk., som redan yttrat sig, linner jag, med afse - Den i April f. m. seenile på StatsUlskrs mening, att anslagen skola särskildt för hvarje föremål reserveras, att det vore alldeles ingen våda vid att bibehålla det 3 moro. oförändradt; men jag kan likväl ej neka , att de ledamöter, som yttrat sig deremot, kunna hafva någon anledn. för sina yrkanden , derföre att vi alltför val känna, att statsregleringsfrågor stundom afgöras genom en slump uti ett förstärkt StatsUtsk., der en ganska ringa majoritet, måhända t. o. m. en enda röst, skulle kunna gifva en helt annan tydning åt detta förklarande af nuvar.
Ständer, lin som rimligt vore.
Den sista strofen , som man här velat utesluta, skulle måhända, om den finge stå qvar, kunna gifva anledn. lill en tvist emellan de håda statsmakterna, om begränsningen af deras dispositionsrätt; ty i händelse det inträffar hvad Hr Lefren sagt, att medlen verkligen äro besparade eller reserverade, och tvist kunde uppkomma, huruvida medlen vore det ena eller andra, så kunde det verkligen inträffa hvad jag anat, nemi. attén majoritet af förstärkt StatsUtsk. skulle kunna anse för besparadt hvad som endast är reserveradt.
För att nu förekomma en sådan misstydning, skulle jag äfven för min del kunna medgifva, att den sista strofen af 3 morn., nemi. orden ”utan oofkortade reserveras till kommande Ständers disposition, ” må utgå.
Om dessa ord stå der eller ej, så finner jag det vara en gifven följd, att när ingen disposition kan ske till andra behof än de anvisade, så är det klart, att de öfverskott, som ej verkligen äro besparingar, blifva reserverade för statsverkets behof.
Jag tillstyrker således att den sista strofen må utgå.
Hr von H a r t m a n sd o r f f : Sedan Gr.
Horn yttrat sig, har jag föga att tillägga.
Det är ganska klart, alt, när medlen stå i Riksg.cont. och skola derifrån uttagas, det ej får ske lill större belopp, än som för behofvet är oundgängligen nödvändigt.
I 2 punkten , som redan är af R. o. Ad. bifallen, står: att medlen endast i mån af behof må reqvireras.
När det då i 3 punkten dessutom stadgas, att de ej få disponeras till något annat behof än det, hvartill de varit af R.
St. afsedda; så är det gifvet, att de hvarken få utgå fortare än behofvet kräfver eller till något annat ändamål lin det, för hvilket de varit afsedda.
När de således ej kunna gå ut på någoldera sättet, är det klart , att om anslagen lemna någon behållning utöfver behofvet, så och enär K.
M. icke kan disponera öfver de medel, som stå i Riksg.- eont.; så äro äfven behåiIningarne qvar till R.
St:s disposition vid deras nästa sammanträde.
I sådant fall finnes ingen tvetydighet; men om de anmärkta orden bibehållas, så kan tvetydighet uppkomma, i händelse R.
St. sammanträda förr än de 4 åren äro förlupna.
Hvarföre skola vi då utsätta oss för denna tvetydighet och den deraf uppkommande 23 n. 6 4'
Den i April f. m. fruktan lios de förvaltande myndigheterna att mista penningarna?
Jag har liört berättas, huru man, af fruktan alt mista gifna anslag, köpt bläckhorn och sanddosor, för att åtminstone hafva något gagn af dem.
Skulle man nu på förhand väcka fruktan för mistning of de till extra-statsreglerrn anslagna summor, så kunde det icke lända till annat an en skadlig brådska med deras användande.
Hr von Hohenhausen, Michaöl Silvius:
Till de herrars yttranden, som velat bevisa nödvändigheten af att dessa ord borttagas, får jag ytterligare bifoga, alt det ej endast är för att förekomma en möjlig tvist emellan statsmakterna, utan äfven för att gifva säkerhet i arbetsföretagen åt de corporationer, hvilka erhållit anslag, som borttagandet af dessa ord är af behofvet påkalladt.
Det är endast Strömsholms bolag, som då kunde vara säkert att få bibehålla sitt anslag; alla andra kunna ej veta huru kommande maktägande
Ständer skola besluta om dispositionen af deras reserverade medel, enär dessa ord tyckas innefatta och kunna så lydas, att de reserverade medlen af de kommande Ständerna kunna användas, äfven på annat håll, hvarigenom dessa arbeten i brist af medel måste lemnäs halffärdiga.
När nu icke ett enda skäl kan anföras eller minsta anledn. uppgifvas, hvarför det skulle vara ett behof alt låta dessa ord qvarstå, så kan jag ej annat än högligen tillstyrka att de måtte uteslutas.
— Här är sagdt, att besparingarne ”icke må i annat fall, än der sådant uttryckligen ijr medgifvet , kunna disponeras till något annat behof.” Jag vet icke hvarföre R.
St. härefter skulle bifoga en sådan reservatio mentalis, som gör en osäkerhet hos de privata i alla deras företag, likasom hos de förvaltande verken, hvilka skola disponera dessa medel.
Jag får således hufvudsakligen förena mig med dem, som önska att dessa ord må utgå.
Det förhållande, som Hr von Hohenhausen sednast vidrört, nemi. att de anslag, som nu lemnäs åt enskilda corporationer till arbetsföretag enligt contiacter, skulle kunna rubbas af kommande Ständer, kan aldrig inträffa, så länge det finnes Svensk lag; ty så länge If. St. till K.
M. öfverlemna vissa summor till vissa företag, och contracter på grund deraf upprättas, så skola dessa conIracter, så väl å Statens som å de enskildes sida, respecteras och kunna ej rubbas genom något beslut af en efterkommande riksdag.
Således kunna i min tanke dessa ordalag i afseende på säkerheten omöjligt medföra någon slags våda.
Denna punkt kan icke heller komma att medföra någon otydlighet vid tillämpningen eller någon tvetydighet om hvad som menas med besparingar och reserverade medel.
I den första punkten har man talat om de medel, som ej användas under ett år, för att kunna disponeras under ett påföljande.
Dessa må kallas reserverade medel.
Hvad ater an - D c n i April f. tn.
43 ■giti' besparingarna, sfi monäs dermed något helt annat, nemi. sådana anslag, som aldrig komma alt utgå, vare sig att K. M. underkänner R.
St:s anslag, att ett företag af annan anledning e] kommer att ilga rum, eller också, alt ett företag kostar mindre än som varit påräknadt.
Detta är besparingar, oell derom Sirö särskilda föreskrifter gifna.
Jag tror visserligen, att det är ganska nödigt, att man bushållarmed Statens medel så mycket som möjligt, men att någon särdeles fördel skulle tillskyndas
Staten derigenom, att lill nästa riksdag sfoia reservationer skola uppkomma, kan jag ej inse; ty när det är fråga om samhällets försvar och andra inrättningar för samhällets bästa, så är det dess intresse, att de blifva utförda så fort och så skyndsamt som möjligt, ehuru det kan komma att förhålla sig annorlunda, om en betydlig summa, t. ex. af anslaget till fängelsebyggnader, vid nästa riksdag skulle komma att slå alldeles obegagnad.
Huruvida R.
St. då kunna komma att afsäga sig rättigheten alt disponera om ett sådant anslag, tror jag mig ej fyra år förut här tillåtet att beräkna, utan detta iemnar jag derhän.
En alldeles oinskränkt rättighet tror jag att K.
M. måste äga alt disponera anslagen för det ändamål, hvartill de blifvit af It.
St. beviljade, äfven om K.
M. ej kunnat använda dem före nästa riksdag.
En sådan rättighet tror jag kan vara tvist underkastad och anser på sådana skäl redactionen i tredje punkten böra bibehållas, så väl i afseende på de reserverade medlen, som i afseende på besparingarna.
Jag yrkar att det 3:dje mom. må bibehållas sådant det är.
Jag vågar ej tro, äfven omförhållandet med våra embetsverk varit sådant, som Hr von Hartmansdorff uppgifvit, att våra embetsman äro så sinnade, att de hellre än att gifva tillbaka anslagen, så att de kunde komma Staten till godo, skulle gifva dem alldeles till spillo genom att inköpa bläckhorn och sanddosor, på sätt Hr von Hartmansdorff uppgifvit.
Jag tackor emedlertid
Hr von Hartmansdorff för den upplysning han lemnat, då den innefattar den länge sökta claven till den gåta, som Svenska folket så länge förgäfves sökt utgissa, nemi. hvad orsaken kan vara, att med de många och stora anslagen så litet uträttas.
Gederström; Då det ej lärer vara afsigten, att R.
St. skola, vid öfverlemnandet af sina beslut till K.
M. rör:de de anslag, som få användas till allmänna ändamål, bereda tvistefrön emellan statsmakterna vid en kommande riksdag, utan helt enkelt bestämma de förhållanden, hvarunder anslagen skola utgå och användas; så skulle jag tro, alt, då Reg.Fms 64 § tydligen innehåller, att de till K.
M:s disposition ställda medel skola användas till de af R.
St. pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas, och då den nästföljande 65 §:n ålägger Statsrådets ledamö - 44 Den i April f. m. ter ansvar för att medlen ej blifva annorlunda använda, detta 3 morn. är alldeles öfverflödigt, emedan de bestämmelser, som deruti finnas, redan äro stadgade i grundlagarna och således ej behöfva upprepas uti den ifrågavar. underd. skrifvelsen.
Om således de företag, som R.
St. afsett och lemnat anslag lill, kunna fullbordas med mindre kostnad än som varit påräknad; så följer af sig sjelf, att den erhållna besparingen är reserverad till kommande Ständers disposition, emedan de ej kunna komma under cathegorien i första punkten, eller medel som reserveras för att kunna ett annat år med större fördel användas, ty ändamålet är här vunnet och företaget fuilbordadt.
Jag skulle derföre tro, att hela det 3:dje mom. kunde vara borta.
Första delen deraf kunde visserligen, ehuru öfverflödig, utan våda bibehållas, emedan den är oskyldig och öfverensstämmande med grundlagarna, men de sisla orden måste i min tanke nödvändigt borttagas, såvida man ej vill tillställa möjliga tvister emellan Styrelsen och kommande Ständer.
Sedan medlen blifvit disponerade för ett visst ändamål, så är det ganska naturligt, att den, som har dessa medel om händer, måste uppgöra en plan, huru medlen skola användas på det för Staten förmånligaste sätt, och denna plan måste vara ställd på flera år; ty hvad som det ena året med förmån kan göras, måste stundom beredas under det föregående året.
Deraf synes mig ganska gifvet, att, på sätt Hr Lefre'n anfört, en riktig hushållning fordrar, att man kan af det ena årets anslag bespara medel till det andra, för att då kunna disponera dem till det arbete, som är tillämnadt.
Vid många arbeten äro äfven dessa dispositioner grundade på contracter, och då är ett sådant anslag garanteradt genom Sveriges lag; men vid många tillfällen äro ej sådana contracter afslutade, ulan det beror på andra styrelseåtgärder, såsom upphand lingsauctioner m. m., hvilka möjligen kunna rubbas genom antagande af detta mom. oförändradt, om man förutsätter, att nästkommande
Ständer träda tillsammans innan medlen blifvit använda.
Man kan ganska väl föreställa sig en förändring i dispositionen, som ej ens varit afsedd af nuvar.
StatsUtsk., eller dem, som nu beslutat anslagen, men som fikväl i en oviss framtid ganska väl kunde finna plats, oaktadt man nu liar satt sig deremot så mycket som möjligt.
Således synes mig att man ej bör vara alltför frikostig på ord.
Jag önskar ej att sådana fraser begagnas, emedan de synas mig öfverflödiga å den ena sidan, och å en annan sida kunna leda till misstydning.
Jag inser således intet skäl, hvarföre man skulle behålla den sista alldeles öfverflödiga frasen.
Väl har man i den i punkten medgifvit, att hvad som ett år reserveras kan under ett följande år disponeras; men om R.
St, komma tillsammans, så säga de, alt det är D c 11 i April f. ra. 45 de, som disponera medlen, och ingalunda de personer, hvilka hafva sig uppdraget att leda sjelfva arbetet.
Då är den i punkten eluderad.
Hvad angar den 3 punkten, så är ändamålet med densamma, att i händelse icke alla de medel, som för visst ändamål uro anslagna, skulle dertill behöfvas, böra dessa öfverskott bibehållas till R.
Detta ändamål vinnes ju äfven, om man sätter punkt efter ordet behof och borttager den sisa delen af mom.
Jag får således för min del vördsamt föreslå R. o. Ad. att ej antaga StatsUtsk:s förslag sådant som det är, utan, i enlighet med Hr von Hai tmansdoi fifs begäran, sätta punkt vid ordet behof och laga bort det återstående af momentet.
Jag anhåller till en början att, såvida prot.utdr. om de öfriga Ståndens beslut i denna punkt kommit R. o.
Ad. tillhanda, de måtte blifva upplästa och att jag derefter får yttra mig.
R i d d. S e c r e t.
: PresteSt:s beslut lyder sålunda: "Enligt Ståndets, vid början af nu genomgångna utlåtanden, fattade beslut, återgick
Ståndet till pröfning af de allmänna villkor för de anvisade extra-statsanslagen, hvilka villkor, å pag. t/j ' utlåt.
N:o 435 under i:o, 2:0, 3:o och 4:0 upptagna, nu blefvo af Ståndet godkända."
BorgareSt:s prot.utdr. af den i3 Mais innehåller följande : "Föredrogs ånyo SlatsUtskrs under N:is 354 oc^ 435 afgifna och af bilagor under litt. A, B, C, D, E och F åtföljda utlåtanden, ang-.de anslag å extra-statsregleringen.
Härvid förekommo : ”1:0 yttrandet, pag. 1 i utlåt.
N:o 435 i anledn. af det framställda yrkande, att anslagen å extra-statsregleringen måtte, under sina vederbörliga titlar, varda uppförda å Rikets ordinarie stat.’’ ”Godkändes.’’ ”2:0 Tillstyrkandet pag. i4 i utlåt.
N:o 435, att, der ej annorlunda finnes särskildt föreski ifvet, de anvisade beloppen må komma alt utgå under årén i84i, 1842, i843 och 1844 med en fjerdedel årligen, dock alt de medel, som ett år reserveras, må kunna under ett följande år disponeras.’’ "Gillades."
Hvarefter komma besluten ang:de de med 1 i Heris utmärkta utlåtanden.
Angående BondeSt:s beslut rör:de den nu föredragna punkten är ännu ingen underrättelse ankommen.
Så vidt jag fattat prot.utdr:n, lära de 2:ne Stånden hafva bifallit denna punkt, och jag förmodar alt samma förhållande äfven ägt rum inom BondeSt., från hvilket intet prot.utdr. ankommit.
Under sådana för - 46
Den i April f. ra. liållanden tager jag mig friheten hemställa till P,. o. Ad.
, huruvida det kan verka till någon förändring, om R. o.
Ad. borttager dessa ord, på den grund att de anses vara öfverflödiga; emedan, om de borttagas, jag befarar att det skulle komma att gälla såsom ett uttryck af R. o. Ad:s mening, som skulle R. o. Ad. gilla motsatsen af hvad här står och således anse att kommande Ständer ej skulle få disponera reserverade medel för Statens behof.
Jag tror dessutom för min del, alt det ej är alldeles öfverflödigt att det står der, ty det innefattar egentligen ingenting annat, än ett svar på K. M:s nåd. propos. K.
M. hade uttryckligen förbehållit sig en sådan dispositionsrätt, att Han skulle kunna disponera besparingarna till andra behof.
Vi hafva likväl tänkt oss statsregleringen på ett annat sätt, och i följd deraf kunna vi ej bortgifva denna dispositionsrätt.
Jag anhåller om propos. på Ulskrs förslag.
Sprengtporten har sjelf vederlagt sitt första yttrande, nemi. att tillägget vore oskadligt.
Han har förut sagt, att så länge Sveriges lag gäller, så måste också ett contract gälla.
Contract om lån äro omtalade iUtsk:s flerfalldiga betänktn, men contract ang:de anslag har jag ej hört omtalas, och sådana lära väl ej heller kunna omtalas, emedan anslagen icke äro gifna för att återfås, med mindre de öfverskjuta behofven.
Det enda, som rör:de anslag kunde vara att conlrahera om, är sättet och ordningen för deras användande.
Sprengtporten har gjort en ganska riklig skilnad emellan reserverade medel och besparingar, sägande nemi., att reserverade medel äro sådana, som qvarstå ifrån ett år till ett annat, så länge det åsyftade ändamålet ännu icke är uppnådt, men besparingar deremot sådana medel, som blifvit öfver, sedan ändamålet är vunnet.
Om denna åtskilnad behörigen iakttages, säger Frih.
Sprengtporten, så kunna förevar. ord utan fara qvarstå.
Men Frihrn har medgifvit, att det kunde hända, att K.
M. icke ville använda t. ex. hela anslaget för fängelsebyggnaderna inom tiden före nästa riksdag.
Om fängelserna då ej vore färdiga, så vore ändamålet icke vunnet, utan medlen läge reserverade och kunde otvifvelaktig! af nästkommande Ständer begagnas.
Det har ej blifvit af mig bestridt.
Men det är just derför jag anhåller 0111 de ifrågaställda ordens uteslutande; ty om ett extra anslag, bestående i en gifven summa för ett visst ändamål, kunde nedsättas eller borttagas, innan ändamålet vore vunnet; så nödgas Regeringen, eller hvem som får anslaget, möjligen förhasta sina åtgärder, för att ej äfventyra ti11- gångarnes mistning.
Jag får till en början svara Hr voii Hartmansdorff, att jag ej linder denna discussion frångått den tanke, sorn jag från början yttrat, och jag är Den i April f. m. 47 i öfrigt så till vida af olika tankar med honom, att jag anser, att när It.
St. hafva öfverlemna! till K.
M. att uppgöra contracter eller entreprenader om allmänna arbeten, summorna må vara hurti stora som helst; så finnes intet sätt att undandraga sig lagens påföljd, i händelse .contractet ej respecleras.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna 3 punkten.
Hr Landtm, yttrade att den från Utskts skiljaktiga mening, som här blifvit framställd, vore, att sista meningen i Utsk:s förslag, nemi. orden :—"utan oafkortade reserveras till kommandeStänders disposition” — skulle uteslutas, men det öfriga af Utsk:s förslag i 3 punkten antagas; och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla denna mening.
Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. 4 punkten.
TJ t s k: s slutliga yttrande ang:de innestående medels utlåning.
Jag anhåller att få veta, huru de öfriga Stånden beslutat i detta afseende, och att sedan få yttra mig. lindert.
R id d.Secr e t.:
PresteSt:s beslut lyder sålunda: ”Äfvenledes godkände Ståndet den för fullmäktige i Riksg.cont. föreslagna föreskrift, att de till extra-slatsreglelingen afsedda tillgångar böra, om möjligt, göras fruktbara, äfvensom sältet derför; hvarjemte Ståndet gillade den af Utsk. gjorda hemställan om underd. anhållan hos K. M., det måtte vederbörande erhålla befallning att lemna fullmäktige i Riksg.cont. underrättelse om vid hvad tid de anvisade anslagens lyftning erfordras," m. m. — BorgaréStrs prot.utdr. innehåller ang:de StatsUtsk:s utlåt.
N:o 435 utan särskild littera ingenting annat, än hvad jag nyss hade äran i anledn. af en annan punkt för R. o. Ad. uppläsa, och äfven i de sednare ang:de extra-stalsregleringen från BorgareSt. ankomna prot.utdr. finnes ingenting ang:de den fråga, som nu är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Jag anser StatsUtsk:s förslag, att ifrågavar. medel må göras fruktbärande, vara ganska riktigt.
Det är blott vid sättet jag har något att anmärka.
Här är föreslaget, att Riksg.cont. må köpa vissa 48 Den i April f. m. räntebärande papper, för alt derigenom göra medlen frukt bara.
Samma förslag har iifven BancoUtsk. gjort, för alt bringa Bankens grundfond till det belopp, som den bör utgöra.
Följden deraf torde blifva, att Banken och Riksg.con(. komma a t,t tafla om samma pappers inköp, alt dessa följaktligen stiga i varde, samt alt både Banken och Riksg.cont. förlora derpå.
Mig synes derföre bättre vara, om det t. ex. öfverlåtes åt fullmäktige i Banken alt förränta de medel, som för Riksg cont:s räkning stå inne i Banken, utan alt af Riksg.cont. behöfvas.
När Riksg.cont. i alla fall har ett creditiv på Banken, så har det derigenom alltid tillgång för smärre utgifter; om de större kunna bancofullmäktige på föihand underrättas.
Då upphörde täflan emellan tvänne R.
St:s verk, och förebyggdes de förluster, som eljest kunde uppkomma.
Skulle R. o. Ad. ej vilja, vid detta tillfälle, deröfver besluta, utan afvakta det förslag, som BancoUtsk. i detta hänseende tillstyrker; så hemställer jag, att denna fråga måtte uppskjutas intill dess reglementet för Riksg.cont. inkommer, dit hon egentligen hörer.
I sådant fall äfventyrade ej R.
Stts verk att arbeta emot hvarandra.
Jag erkänner att den siste värde talaren haft fullt skäl för sitt yrkande på uppskof med beslutet i denna del , men då han såsom hufvudsakligt skäl för detta uppskof har anfört, att man borde invänta förslaget till reglemente för fullmäktige i Riksg.cont., så tager jag mig friheten göra den värda talaren uppmärksam derpå, att detta reglemente just grundar sig på den stora frågan, huruvida riksg.fullmäktige komma att aga ett sådant åliggande i afseende på dessa medel, och att StatsUtsk. svårligen kan inkomma till R.
St. med förslag till ifrågavarande reglemente, förrän denna punkt blifvit afgjord.
Jag erkänner att för mig visar det sig vara stora svårigheter vid att Riksg.cont. skulle förränta dessa medel hos enskilda, utom de många invändningar och betänkligheter, sorn kunde uppstå emot alt i iner eller mindre mån förvandla Riksg.cont. till en sådan disconAnrättning, som med full säkerhet, emot inteckning i fast egendom, skulle utlåna Statens medel; ty om denna utlåning skulle ske på kortare tider, sä skulle deraf ej uppkomma något särdeles gagn för den enskilde, och följaktligen torde svårigheter möta att på detta sätt utlåna medlen.
Skulle det åter vara på längre tider, så hade statsverket svårt all kunna disponera medlen, emedan de under en. sådan längre tid kunde blifva för statsverket behöfliga.
Detta har utgjort ett öfverläggningsämne inom StatsUtsk., och man Ilai* dervid insett svårigheten att kunna anordna medlens förvaltning på sådant sätt, och ehuru ifiågavar. publika papper visserligen uro mycket eftersökta och böra lali
Iva det ännu Den i April f. m. 49 ännu mer, när Banken och Riksg.cont. komma att täfla derom; så liar StatsUtsk. likväl ej kunnat göra något annat tillstyrkande än det, sorn har blifvit gjordt, grundande sig hufvudsakligen på den föreställningen, att en sådan lätthet för hypotheksföreningarna att erhålla lån i Banken emot 4 proc. ränta sannolikt skulle framkalla nya sådana associationer, och att det således skulle blifva en möjlighet för Riksg.cont. att förränta sina penningar.