Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
T)et har redan blifvit anmärkt att denna fråga har lörevarit vid föregående riksdagar, men alltid fallit.
Då, vid 1854 års riksdag, fråga väcktes att på statens bekostnad anlägga stambanor, så koni den nu förevarande saken icke under öfvervägande.
Den kunde det så mycket mindre, som frågan om jernvägars byggande var alldeles ny och sorn landets innevånare ännu icke kunde inse de stora fördelar en trakt tillskyndas deraf att en jernbana genomstryker densamma.
Vid föregående riksdag hafva icke så få röster inom Riks-Stånrien höjt sig för att något sådant beslut skulle fattas, hvarigenom innevånarna i de kommuner, sorn jernvägen genomgår, skulle på något sätt få bidraga til expropriationskostnaderna för densamma.
Jag påminner mig att vid 1856 års riksdag hade en del ledamöter från de fyra Stånden ett sammanträde på Börsen, der denna fråga ganska lifligt diskuterades.
Den har likväl hitintills icke kunnat och icke bort kunna af R.
St:r godkännas.
Vid sisllidne riksdag har det dåvarande Stats-Utsk:t i ett afgifvet Utlåt, angående denna fråga yttrat att »Stats-lltsk:t visserligen ansåg billigt att de orter, genom hvilka stambanor framgå, och hvilka af dessas anläggning draga fördel, äfven borde i någon mån bidraga till de för anläggningen erforderliga betydliga kostnader, men att Utsk:t, då inga nya stambanor vid samma riksdag ifrågakornrno att anläggas, samt de redan beslutade och påbegvnta stambanornas utförande icke kunde göras af ett dylikt vilkor beroende, ansåg förslaget, med hänsigt till nämnda banor, vara mindre verkställbar samt derföre till detsamma afstyrkte bifall».
Det var nemi. enligt min tanka alldeles klart, att då redan en stambana var till större delen godkänd och då en del af denna bana var byggd utan att ett dylikt vilkor blifvit gjordt, så borde det icke heller göras lör fortsättningen af denna bana.
Dessutom fanns det en mängd hinder för att sätta ett sådant beslut i verket, isynnerhet i de större kommunerna.
Jag tror således att R.
St:r hafva gjort fullkomligt rätt, då de icke vid föregående riksdagar hafva etablerat denna grundsats.
En annan fråga blir om densamma nu bör etableras.
Jag vill icke bestämdt påstå att detta bör ske; men jag anser att Sats-Utsk:t haft orätt, om det icke vid denna riksdag hade underställt frågan R.
St-rs pröfning.
Förhållandena äro nemi. väsendtligt förändrade, emot hvad de förr voro; dels är här nu fråga om anläggande af en bibana till södra stambanan, dels har kommunallagstiftningen nyligen blifvit införd och dels hafva landets innevånare börjat att i allmänhet inse de stora fördelar, som tillskyndas de orter, genom hvilka en jernbana framgår; och det intresse, de hysa för denna sak, visas genom de frivilliga bidrag som nu hafva blifvit lemnade, icke blott för de omtvistade hanorna, utan äfven lör den Wermländska sträckningen mellan Porla och Christinehamn.
Det gifves ett skäl, och delta erkänner jag, som kanske i sig sjelf skulle visa att den ifrågavarande åtgärden vore olämplig, och det är, att de kommuner, som redan blifvit lyckliggjorda med en bana, icke hafva behölt lemna några dylika 180
Den 9 Maj e. m. bidraga Till följe häraf befinner jag mig i den ställning, att jag hvarken kan eller bör bestämdt yrka bifall till Utskits hemställan.
Man har bär påstått att förslaget icke skulle låta verkställa sig och man har klandrat litskit derför, att det framlagt ett förslag utan att uppgifva några bestämda grunder, enligt hvilka det skulle genomföras.
För min del tror jag att Utsk:t i detta hänseende handlat både klokt och rätt, ty jag anser att kommunernas deltagande i jernvägsanläggningen hvarken kan eller bör formuleras efter en gifven regel.
Detta kan nemligen, i min tanka, verkställas på många sätt, och jag tror att man gjort orätt, om man blott uppgifvit ett.
Det sätt, sorn passar lör en ort, passar kanske icke för en annan.
Bland de många sätt, på hvilka jag föreställer mig att den ifrågavarande saken kunde åvägabringas, ber jag att jag får föreslå ett.
Jag skulle då anse att af den summa, som jernvägsstyrelsen förslagsvis uppgifvit till expropriationskostnadernas betäckande, skulle innevånarne i de kommuner, som af jernvägen draga någon direkt nytta, betala hälften och landstingen den andra hälften.
Jag tager för alldeles afgjordt, att landshöfdingen, med den kännedom af länet, som han bör ega, måste kunna uppgöra en tablå, utvisande hvilka socknar, som af jernvägen hafva mesta nyttan.
Sedan en sådan tablå blifvit uppgjord, skulle jag vilja att i densamma äfven upptogs taxeringsvärdet å jordegendomarne inom dessa socknar.
När man har socknarne så klassificerade och äfven uppgift på egendomarnes taxeringsvärde, så bör det falla sig ganska enkelt att uträkna huru mycket af expropriationssumman som belöper sig på 1000 rdrs taxeringsvärde.
Sedan sålunda förberedande åtgärder blifvit vidtagna, så har jag föreställt mig att ordförandena i samtlige kommunalnämnder i de socknar, sorn skulle betala expropriationen, borde sammankallas, för att med länets styresman rådgöra i denna fråga.
Sedan dessa ölvervägt saken och gjort de ändringar, sorn de funmt lämpliga, så skulle de utse ett visst antal personer, hvilka skulle utgöra en interimsstvrelse oell ännu ytterligare genomgå förslaget och deri göra de förbättringar, som kunna vara af behofvet påkallade.
Derefter föreställer jag mig alt saken lättast skulle genomdrifvas, om samtlige kommunalmännen inom de ifrågavarande orterna distriktsvis sammankallades och den bildade interimsstyrelsen sammanträdde med dessa kommunalmän på olika ställen, för att afgöra saken.
Lyckas det denna direktion och landshöfdingen att öfvertyga kommunalmännen om riktigheten af förslaget, så betviflar jag ingalunda att det blir bilället, ty jag är ölvertygad att när en sak är rättvis och billig och den framställes på ett ändamålsenligt sätt, så går deri igenom.
Skulle äfven den första eller andra kommunalstämman gifva ett alslag, så hindrar icke detta att en ny kommunalstämma kunde sammankallas, der direktionen kunde närvara för att ytterligare utreda frågan; men om det nu ändå skulle inträffa att en eller annan kommun sade Den 9 Maj e. m. 181 nej, så återstår ju alltid en utväg, hvilken äfven Frih. af Ugglas omnämnt, nemi. subskription.
Jag har nu framställt ett sätt, hvarpå, efter min öfvertygelse, denna expropriation bör kunna verkställas.
Jag anser att Utsk:ts förslag har billighet för sig, och att, om det skall godkännas, så bör det ske nu, då man skall börja en ny stambana.
Alven ber jag att lä fästa uppmärksamheten på den icke obetydliga besparing för statsverket, som häraf skulle uppkomma.
Jag har icke framställt detta förslag för att bestämdt yrka på bifall till detsamma, utan egentligen endast för att utreda de skäl, hvarpå Stats-Utsk:t stödt sin hemställan, samt för att visa på livad sätt detta skulle kunna verkställas.
Jag anser nemi. att jag mindre än någon annan kan yrka på bifall till Utsk:ts hemställan, just derför att den ort, som jag tillhör, har fått sin jernbana utan att blifva underkastad liågon utgift för expropriationskostnaderna.
Under sådana förhållanden får jag öfverlemna frågan till R. o. Ad:s egen pröfning.
Efter de föredrag, som redan äro hållna i detta ämne, så hvarken vill eller behöfver jag vara vidlyftig, utan vill uttrycka mig i största korthet.
Jag anser det vara skäl att tillse, nu, när man är på väg att bygga så många stambanor, om icke de orter, som erhålla de stora lördelarne af att lå en stambana, böra i någon mån bidraga dertill genom expropriationskostnadernas bestridande.
Att detta är billigt, hafva alla medgifvit; men man har invändt två saker, först att det vore en orättvisa, om de orter, som nu först finge en jernbana, skulle få lemna detta bidrag, då andra orter, som förut fått banor, varit derifrån befriade.
För det andra har man sagt, att förslaget vore overkställbar^
Hvad det första beträffar, så är det icke alltid sagdt, att rättvisan gör sig gällande genast, och det är icke att undra på i nu förev:de fall, ty när de första stambanorna anlades, voro fördelarne af jernvägarne icke så allmänt insedda som nu.
Nu deremot hafva på många ställen innevånarne skyndat att tillkännagifva att de skulle lemna frivilliga bidrag, om de finge jernväg.
Om man icke skulle godkänna det nu föreslagna vilkoret, så vore sådant deremot en orättvisa mot alla de rikets öfrige innebyggare, som förut hafva betalt och vidare komma att betala till dessa stambanor, af hvilka de icke få någon direkt nytta.
Det vore vidare en orättvisa mot de orter, som lemnat frivilliga bidrag, då man mottager dessa, men icke äskar något af öfriga orter.
Det vore kanske icke skäl att yttra något härom, om det bara gällde en bagatell; men, Mina Hrr! vi få betänka hvilka summor det gäller.
Endast expropriationskostnaderna för de banor, som äro vid denna riksdag föreslagna, gå till öfver två millioner. 182 Den 9 Maj e. m.
Det är nemligen för den östra banan . » » södra » » Stockhom—Giresta 105.000 rdr. 100.000 » 283,550 » » Giresta—Upsala 112,750 » Således är det måhända icke förspilld tid att undersöka huruvida man skall efterskänka allt anspråk på dessa medel eller icke.
I fall, såsom vi hafva anledning att förmoda efter det yttrande, som Finans-Ministern afgifvit på förmiddagen, man icke har lnst alt upplåna mera medel än K. M:s Propos. uppgifver, så skulle det lätt kunna hända att en eller annan bibana blir utan anslag, derför alt man icke fästat nog uppmärksamhet på denna fråga.
Hvad verkställigheten beträffar, så har man å ena sidan anfört, att det skulle vara svårt att reglementera derom, och detta medgilves villigt.
A andra sidan har man likväl redan försökt alt uppgöra regleinentariska stadganden och dessa halva alla visat sig mera eller mindre misslyckade.
Jag är för min del öfvertvgad om att denna sak reder sig bäst, om man icke reglementerar alls. utan låter den verkställa sig sjelf.
Bifaller man Ulsk:ts beslut, hvilket jag icke vill förstå så, som det här blifvit tolkadt. nemi. att man skulle kunna ålägga någon en beskattning, — ty kan det så förstås, så skulle jag motsätta mig denna sak och anhålla om punktens återremitterande, — utanom man tager den så, som Frih. af Ugglas sagt att Ulsk:ts mening varit, så tror jag, att om saken får reglera sig sjelf genom Irivilliga bidrag, så går det lira.
Afven skall då den jord, som erfordras och som skulle betalas af kommunerna, fås för mycket bättre pris, än om staten skulle expropriera den, i hvilket fall de enskildta jordegarne nästan alltid uppskörta staten på ett skamligt sätt.
Genom att antaga Utslcts förslag, skulle man, enligt min öfvertygelse, h. o. h. slippa ifrån ett sådant prejeri.
Frih. af Ugglas har sagt. att om staten ville bygga en bana, men några enskildta jordegare satte sig på tvären, så skulle byggnaden blifva inställd.
Detta medgilves, och om staten har något stort ändamål, hvarför den vill bygga en bann, så måste jord till sådan b. na exproprieras, om kommunerna eller enskildta ej godvilligt afstå den; men för närv:de vet jag ingen bandel, som det brådskar så med, att den icke i nödfall kunde uppskjutas en statsregleringsperiod, under hvilken tid man kunde göra experiment med att tillämpa förslaget.
Expropriation kan blifva mycket dyr, när vissa byggnader skola bort, isynnerhet i städer; men äfven på landet, t. ex. då » Giresta—Sala . . . » Stockholm—Upsala . » Stockholm . . . . » Porla—Christinehamn » Arvika—ltiksgränsen 218,230 » 333,000 » 602,242 » 153,900 » 1 S1.4U0 » Summa 2,039,872 rdr.
Den 0 Maj e. m. 183 vattenverk eller qvarnar skola rifvas.
Vid sådant fall anser jag billigt, alt staten lemnar bidrag, dock med det förbehåll att staten aldrig skulle betala mera, än hvad åbyggnaderna verkligen äro värda.
Delta är redan mycket och vår expropriationslag borde för längesedan varit ändrad enligt det förslag, som lagberedningen uppgjort.
Detta skulle på mångå ställen förekommit tvister, sorn i vissa trakter uppstått, t. ex. den om att få banan till Clara sjö eller till Ladugårdslandet, för att få 50 proc. vinst för de hus, som borttagas.
Jag skall icke längre upptaga tiden, utan anhåller blott, på grund af hvad jag anfört, om bifall till Betänkt.
Dessutom får jag dock anhålla att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propos:n så. att l:sta och 2:dra rnomma hlefve föremål för särskildt beslut, och att en särskild propos. framställes ang:de det 3:dje monv.t, som egentligen handlar om en skrifvelse till K. M.; ty om R. o. Ad. afslår de två lörsta motnma, så hindrar icke detta att det tredje kan antagas.
Hr af Burén, Didrik Pontus, anförde skriftligen:
Det af Stats-Utsk:t i punkten N:o 7 gjorda förslag, att, innan jernvägsarbete! påbörjas, den till banbyggnaden och nödiga stationer erlörderliea jord skall vara af vederbörande kommuner kostnadsfritt upplåten, anser jag, med hänsyn till alla de banor, hvilka kunna komma under rubrik Statens stambanor, från grundsatsernas synpunkt fullkomligt oriktigt.
För att inse det oriktiga i förslaget, är det nödvändigt att göra för sig klart och tydligt hvad som företrädesvis afses med en stambana.
Generelt taladt, afses med dem landets stora och allmänna intressen, dess politiska, militäriska och statsekonomiska.
Dess politiska t. ex. i förbindelsebanor med utlandet, dess militäriska t. ex. i att gifva dem den riktning, att arméen, i händelse af ett fiendtligt anfall, med snabbhet och lätthet kan förflyttas till och koncentreras å erforderliga punkter, och dess statsekonomiska i att sammanbinda vigtiga och aflägsna aflarspunkter, hvarvid naturligtvis jemväl afseende måste lästas på mellanliggande orters industri och rörelse, genom att på en och samma gång såväl bereda dem nya kommunikationsmedel, som ock att derigenom tillskynda sjelfva banorna trafikfördelar.
Om denna uppfattning af stambanornas betydelse är riktig, och för min del tror jag alt den det är, — kan man väl då med något anspråk af rättvisa och billighet fordra att kommunerna, öfver hvilkas mark banorna framgå, skola bekosta all den till byggnaden erforderliga jord?
Alla de större eller mindre arbeten och företag, som företrädesvis riket i sin allmänhet njuter fördelarne af, vare sig i politiskt, militäriskt eller statsekonomiskt hänseende, böra uteslutande af riket bekostas.
Denna grundsats synes mig vara alldeles oafvislig.
Lika gammal, som samhället sjelft, tror jag icke att några theorier — aldraminst den, hvarå Stats-Utsk:t grundar sitt beslut — kan rubba densamma.
Utstakandet af 184 Den 9 Maj e. m. ett lands, på statens bekostnad byggda jernvägsnät förutsätter en förutgången pröfning och uppfattning af dess allmänna behof.
Der dessa behof bjuda bano-nas anläggande, böra de, oberäknade de stridiga enskilda lokalintressena, äfven anläggas.
Endast dymedelst kunna banorna komma att rätt uppfylla och motsvara det ändamål, som man med dem afser; endast dymedelst kan landet i sin stora helhet med tillfredsställelse bära de nya skattebördor, hvartill anläggningskostnaden alltid måste föranleda; endast dymedelst äro de såsom statsbanor befogade, — utgöra de faktiska vittnesbörd om ett allmänt samhälleligt framåtskridande, — försvara de, i statens intresse, sin tillvaro och betydelse.
Ofvergifver man dessa grundsatser och gör stambanorna per och mindre beroende af de enskilda orternas mer eller mindre benägenhet att sjelfva på ett eller annat sätt bidraga till banornas anläggningskostnad, så ofvergifver man äfven statens högre intressen och förirrar sig i en labyrint af andra intressen, som ej allenast skola förvrida stambanornas stora allmänt gagnande uppgift, utan äfven inveckla förhållandena på ett sätt, att något hvar skulle få svårt att reda sig derur.
Utsk:t säger, att allmänna meningen vid flera tillfällen uttalat sitt ogillande deröfver, att egare af jord, som lör jernvägens behof upplåtes, icke sällan erhållit en ganska högt beräknad ersättning, jemte det att samma jernväg, för hvars anläggande öfver hans mark han sålunda undfår en ansenlig betalning i penningar, tillskyndar honom betydliga fördelar och förhöjer värdet af hans egendom; men antager Utsk:t i sammanhang dermed, att expropriationskostnaden skall blifva mindre dryg, i fall kommunerna åläggas att verkställa den.
I fall expropriationskostnaden, sådan den hitintills utgått, kunnat anses vara för dryg och man med något skäl kan föreställa sig att densamma, ölverlåten åt kommunerna, skulle kunna blifva billigare, så bevisar detta förhållande ingenting annat, än att vår nuvtde expropriationslag måste hvila på oriktiga grunder.
I stallet för att få den rättad och jemkad förmedelst det sålunda föreslagna experimentet, synes del mig då snarare hafva ålegat Ständerna att föreslå och besluta nödiga förändringar och rättelser deri.
Föreställningen att kommunerna dervidlag skola förmå något, är orimlig.
Med ofelbar visshet lärer man kunna antaga, att alla jordegare — med möjligtvis ett eller annat undantag — taga sig den nuvtde expropriationslagen till godo.
Utsktt förmenar vidare, att, enär en mängd kommuner sjelfvillig! erbjudit sig att lemna bidrag till stambanornas anläggande, det vore en orättvisa emot dessa, orri andra er froilé jernvägsanläggningar, utan att derför behöfva på ringaste sätt göra några uppoffringar.
Utsktt förbiser här h. o. h. skillnaden emellan ett sjelfvillig! gjordt anbud och ett påtvingadt åliggande.
De stå, efter hvad jag begriper, icke i ringaste rapport med hvarandra.
Dessa sjelfvilliga anbud torde för öfrigt icke kunna anses ega så stort Bon 9 Maj e. m. 185 inre värde.
Jag föreställer mig att de i allmänhet hafva tillkommit i afsigt att liksom öfverbjuda en annan rivaliserande banriktning och på sådant sätt få banan, oafsedt statens högre mål, dragen till sin stugndörr.
Slutligen talar Utsk:t i några förbigående ord om att svårigheter stundom kunna uppstå att på ett fullt rättvist sätt emellan vederbörande fördela de bidrag, som anses böra af or ten erläggas; men tröstar sig omedelbart derefter dermed, att numera, sedan kommunalväsendet inom länen blifvit ordnadt, dessa svårigheter i väsendtlig mån torde kunna anses hafva förekommits.
Jag vill gerna medgifva att kommunalnämnder och landsting skulle kunna ganska mycket ingripa i IÖrev:de expropriationsfråga, notaberie så vidt de hade några allmänna grunder och föreskrifter att gå efter; men så länge dessa saknas, lära de få ganska svårt att fatta något beslut, som icke skall föranleda de största orättvisor och följaktligen äfven det största missnöje.
Då landsväg skall läggas, så är hvar och en skyldig att dertill lemna jord.
Möter åker eller äng, så fås för densamma ersättning af kronan.
Borde icke, när en jernväg skall byggas, samma förpligtelser ega rum?
En jernväg är åtminstone lika nyttig som en landsväg.
Då en bibana anlägges af ett bolag, så måste detta bekosta jords anskaffande till vägen, äfvensom sjelfva väganläggningen och tillskjuta allt hvad till densamma erfordras utöfver det låneanslag, som af staten lemnäs.
Skulle då den ort, som får den stora förmånen att få en jernbana anlagd, derför att denna bär namn af stambana, ..icke behöfva att släppa till något till densammas bekostande?
Ar det icke billigt att denna ort åtminstone bidrager till jordens exproprierande?
Vid anläggningen af de första jernvägarne kunde man icke ifrågasätta ett sådant vilkor, enär fördelarne af dessa nya kommunikationsanstalter då ännu icke voro insedda af allmänbeten; och om ett sådant vilkor då hade blifvit gjordt, så är det sannolikt att sådant hade ledt derhän, att vi icke hade fått några jernvägar.
Den, som har deltagit i de första striderna om jernvägarne, och vet hvilka svårigheter som mötte i afseende på räntegarantien lör den första större jernvägsanläggningen, han vet hvarthän det skulle ledt, om man dermed bade lörknippat det vilkor, hvarom bär är fråga.
Staten bör icke heller, enligt min tanka, tillämpa en annan grundsats för fortsättningen af de redan påbörjade stambanorna, men då man inlåter sig på byggandet af en ny grupp af jernvägar, om hvars slutliga utsträckning man icke har någon aning, så synes försigtigheten fordra att man icke allt framgent förbinder sig till utgifter, lör hvilka, enligt min åsigt, inga giltiga skäl numera förefinnas.
De svårigheter, som man förespeglat, med afseende på förslagets verkställighet, är jag öfvertygad skola vid tillämpningen försvinna.
Det låter icke tänka sig att en enskild person 186 Den 9 Maj e. m. skulle våga motsätta sig hela sin orts önskan och derigenom förhindra denna att komma i åtnjutande af fördelen att få en jernväg.
Man har lagt mycken vigt derpå, att de närmaste trakterna kring Stockholm icke skulle hafva någon fördel af jernvägen vesterut.
Den, som har rest härifrån till Södertelje, tror jag dock har kunnat öfvertyga sig om motsatsen.
Den mängd passagerare, som färdats |>å denna sträcka, och det ökade priset på de egendomar, som ligga i närheten af jernvägen, vittna nogsamt om de fördelar, som dessa trakter haft af densamma.
Jag tror icke att det kan förnekas, att fördelen att slippa tungan af skjutsningshesväret är af den stora vigt att endast derför de, som bo omkring Barkarby eller Rotebro, borde vara benägna att släppa till jord, i läll de finge jernväg der framdragen.
Jag får derför förena mig med dem, som anhållit om bifall till punkten, och jag gör det så mycket heldre, som den redan lärer vara bifallen af Preste- och Bonde-Stånden.
Då Borgare-St. bilallit 3:dje mom:t af densamma, beror således frågans afgörande på B. o. Ad, och detta tror jag gör det så mycket angelägnare alt B. o. Ad. får riktigt klart för sig hvad densamma gäller.
Om jernvägarne skulle få den utsträckning, som jag hört somliga personer ifrågasätta, nemi. att de skola gå ända upp till Lappmarkerna, så blir det ganska dyrbart att anlägga denna väg, särdeles om jorden skall betalas elter det värde, som kommit i fråga i en landsort, hvarest nu en stambana framgår, till större delen öfver mark, om hvilken den resande, som lärdas der, bar ganska svårt att öfvertyga sig, att de hällar, som blifvit genomsprängda, och de mossar, som blifvit utdikade, kunnat lör egarne vara i någon mån dyrbara.
Då jag inom Utsk:t delat Frih. af Ugglas åsigter i denna fråga och äfven instämt i den reservation han algifvit, så får jag fiirena mig med de talare, som yrkat alslag på denna punkt af Utlåt:t.
Jag har hört sägas, att om detta vilkor, att jorden skall vara af vederbörande kommuner fritt upplåten, bade varit billigt och rättvist, då stambanornas bekostande af staten beslöts, så vore det rättvist äfven nu.
Det kan dock icke nekas att det ligger en ganska stor obillighet deruti, att då de stambanor, hvilka hittills blifvit byggda, icke förorsakat de orter, som de genomskära, någon uppoffring, så skulle de orter, som haft det missödet att få vänta, tillskyndas en ytterligare olägenhet och kostnad, derigenom att de nödgades lemna sin jord, utan att få någon ersättning derför.
Utsk:t omförmäler pag. 12, att förra riksdagens Stats-Utsk. icke kunde tillstyrka någon sådan föreskrift, emedan de då redan beslutade och påbörjade stambanornas byggande icke kunde göras af ett dylikt vilkor beroende, hvarför lörslaget föll.
Det synes mig dock att vilkoret är lika overkställbar!, antingen den beslutade banan är påbörjad eller icke.
Overkställbarheten ligger nemi. uti något, som finnes fullständigt utveckladt uti Frih.
Ugglas reservation.
Den ligger deruti, att sedan en del af ban - Den 9 Maj e. m. 187 sträckningen är färdig, så kan en eller annan kommun, genom sin vägran att upplåta jord, förhindra fullbordandet af hela sträckningen, och då står staten der med ett stycke jernväg, som icke kan fortsättas. Då nu, på sätt Frih. af Ugglas äfven har anfört, en rättvis beskattning inom kommunerna i och för expropriationskostnadernas bestridande är omöjlig att åstadkomma, när det icke finnes någon lag, som härom bestämmer, så gifves blott en utväg, nemi. subskription; men det är oantagligt att en sådan kan blifva tillfyllestgörande i hvarje fall.
Jag får af dessa skäl anhålla om afslag å Utsk:ts hemställan.
Ur Bohnstedt, Theodor Ludvig:
Denna punkt har blifvit så fullständigt utvecklad, att jag icke har mycket att tilllägga.
Jag vill blott nämna, att om jag å ena sidan anser att staten icke bör tvinga enskildta jordegare eller kommuner att afstå sin jord kostnadsfritt, så anser jag å andra sidan att lt.
St:r äro oförhindrade att fatta ett beslut, hvarigenom kommunerna skulle finna det med sin fördel förenligt att göra denna uppoffring.