Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru skulle val desse kunna uteblifva när, med de nu fallne Sädespriser, 75, 72 ja icke mer än 5a &\Ar 21 sk. 2 r:ft. ofta utgöra, jemte 20 tunnor Spannmål af bostället, en SubalternOfficers kela ärliga inkomst, samt Capitainsr finnas, som tjena Konung och Fädernesland med 191 Rtdr 37 Sk. 8 r:st. oberäknade icke tillfyllestgörande 20 sällan 30 tunnor af sine innehafvande, genom bristen uti anslagen till ersättande af utdömde caracters hus, mindre emot ändamålet svarande, boställen.
Då understundom misslyckade författningar och afsigter med dem, Den 7 Martn, aotingen genom arrendatorer eller vederbör^ ligen godkände löftesmäns bristande ansvars— föi måga, ytterligare minska de påräknade små inkomsteroe och förordsaka alltid kännbare efterräkningar, såsom för husröta med mera dylikt, ökas tyngden af de eftersinningar jag lem$ nar en hvar att med mig dela, fastän jag, för att ej för länge pröfva edert tålamod mine Herrar! icke vidare utvecklar dem.
Må likväl den enda tillåtas mig, att tjenare i allmänhet och sådane dagdrifvare, som man i vissa förhållanden icke kan vara utan, i synnerhet, oansedt flere varors minskade pris måste vedergällas af enskildte mera än dubb
It emot medborgare, som, drefne af, i vårt land alltid kraftigt verkande, känsla för heder och fosterland, aldrig tveka när det gäller att med lif och blod trygga det sednares ära och säkerhet, skola icke desse oegennyttige, äfven i yngre graderna äga rätt att fordra åtminstone så bergelig utkom fl att de icke ovillkorligen trugas uppsöka utvägar, som i förtid beröfva Arméen all medverkan af deras mod, nit och skicklighet, samt för dem sjelfve alldeles/örinta den framtida befordran, hvarom hop, pet ensamt kan väpna emot förevarande lidelser till dess sådan, ofta dyrköpt, belöning vankar.
Må äfven i anledning af allt detta den slutetiga anhållan icke vägras mitt deltagande
I vanlottade vapenbröders ställning, att detta anförande får åtfölja Herr Hjertås memorial
Den 7 Martil. 623 till Vällofl.
Statslltskottet, hvars välvilja och urskiljning, att, så vidt tiligångarne medgif_ va, behjerta föreslagne omständigheter, vare sig med jemnktiingar af andra löner eller rent af tillökningar, jag icke kan misskänna.
Herr Boij, Johan Fredric:
Fråga har väckts uti detta stånd om, att Riksens Ständers revisorer skulle äfven granska den under Kongl. Krig Coliegii vård stälde PassevotanceCassa; det är med anledning deraf jag tager mig friheten att underställa detta vördade samfund, ipine åsigter uti ämnet.
År 1778, inrättades mbtespassevolanceCassan för Indelta Cavalleriet och 1812 den för Indelta Infanteriet.
Dessa båda Cassör äro nu förenade och utgöra för mötena ett belopp af 34000, efter dem ungefärligen 250,000 R;dr Banco, vid hvilken summa Cassan biber; hållit sig under de sednare åren.
Mötas PassevolanceCassan är stäld under Kongl. KrigsCollegium.
Den revideras äfven af det samt undergår vidare ånyo granskning uti KammarRätten.
Mig synes, att en sådan Controll är tillräckelig
Och all vidare öfverflödig om ej fkcdligi grunderne för ett sådant förslag kunna ej heller af mig gillas, då Cassans uppkomst och 6 24 Den 7 Martil. närvaro är framkallad genom en enskilt öfverenskommelse, med Kongl. Maj:t och Kronan å ena, och rust- och rotehållare å andra si* dan,samt på sammagrund som Riksens Ständers Revisorer skulle förses med rättighet att granska denna Cassa, borde de äfven öf verallt kunna intränga på Passevolancens område och till och med komma uti befattning med Ecsqva?- drons- och CompagnieChefers egna Cassör.
Jag tror att Riksens Ständers Revisorers vida och besvärliga omfattning ej bör tröttas vid ändamålslösa öfversigter, och är äfven öfvertygad att den säkerhet denna för Landtarméen så angelägna Cassa nu äger, bestående deri: att ej lån på annat sätt beviljas, än att de sorn bifallit dessa Lån, äro äfven ansvarige att balaneer ej få uppstå, skulle genom förenämde åtgärd af Riksens Ständer försvinna.
Denna Cassa bidrager till Arméens rörlighet, och få af denna natur, hafva under dess närvarande Jorm, varit mera gagnande, inom deras bestämda gränsor; dess styrelseoch förhållande utgör ingen hemlighet.
Contracten för dess bestånd, stälde under 15 år upphöra 1827.
Under Mötespavolence Cassan, har Hans Maj;t Konungen i nåder funnit för godt att tills vidare ställa LöningsCassan, utgörande en fond af too,ooo Rtdr Banco, sorn af Hans Maj.ts tnfhilta uppoffrade tillgångar, är uppkommen.
Den 7 Martti. €-5 Häraf utgå årligen 6,000 R.dr Banco, tillför-; ökande af 6 särskilte Regementets aflöning.
Att detta mitt vördsamma anförande får åtfölja Herr von Hartmansdorff* memorial anhåller jag ödmjukast.
Herr Hegardt, Christian Bernhard; T anledning af Herr Gripenstedts yttrande om fÖljderne af en i frågagtäld Realisation af Rancosedlarne, uther jag mig vördsamt att få göra några erinringar.
Öm med Realisation förstås endast och allenast en bestämning af BancoSedetns värde, enligt dess nu varande förhållande till det metalliska mynt den skall föreställa, samt en anstalt, syftande att upprätthålla det, och förekomma dess ytterligare försämring, så väl som dess lörhöjning, så synas ingalunda de olägenheter deraf Vara att befara, uppå hvilka Herr Gripenstedt velat fästa uppmärksamhet.
Han befarar att capitalisten eller fördringsägaren skulle deraf foranlåtas, att till betalning uppsäga sina utlånte penningar.
Jag tror att just motsatsen bör efter all sannolikhet förväntas, och att Capitalisten, genom se° Bil. till Ridd. 0, Ad.
Pr. II Band. 40 628 Dm 7 Martil. delvärdet^ bestämning tryggad emot den förlust, för hvilken han nu genom dess obestämdhet och ombytlighet är blottstäld, skall deraf fast mera hemta en nu och iänge saknad anledning både att låt* sina penningar innestå hos låntagaren, så framt de för öfrigt äro säkert placerade, och att äfven utlåna sådan* penningesummor, sorn han för närvaran* de låter ligga ofruktbara; enär han kan hysa en grundad förhoppning att de vid återbetalningen skola äga lika redbart värde som vid utborgningen.
Jag fruktar tvertom, att om den ifrågavarande så önskliga myntbestämning ej sättes i verkställighet, så torde man snart få förnimma att betydeliga penningelån uppsägas; emedan Capitalisten då måste blifva betänkt på, att i tid rädda sin förmögenhet, och på ett eller annat sätt realisera sina fordringar, innan myntrepresentativerne ytterligare försämras och närma sig till likhet med värdelösa assignater.
Beträffande vidare den yttrade farhåga; att, i följd af VexelBankers öppnande till ledlars invexling, Bankens silfverfond skulle utömmas och föras ur landet, samt de oinlöste i omlopp qvarblefne sedlarne derefter sakna allt värde eller åtminstone betydligen förlora i värde; så får jag först och främst anmärka, att om Realisationsoperationen blifver någorlunda väl beräknad, hvilket jag har någon anledning att förmoda, skall den händelse icke inträffa att Bankens silfverfond till den grad uttömes, att
Banken icke förmår fortfara
Den 7 Martii. med sedlars invexling vid anfordran; och så länge denna invexling fortgår eller icke vägras» kan sedlarnes silfvervärde icke förminskas.
Hvartill skulle det då båta att tillvexla sig silfvermynt emot sedlar som, så beskaffade, äro ett vida beqvämligare och lättare bytes- och circulationsmedel?
Men antagom, hvad jag ej anser för sannolikt, att misstroende till Bankens förmåga, och fruktan för, att den i längden ej skulle kunna uthålla profvet, föranledde till dess nu varande silfverfonds uttömning.
Lat denna Silfverfond utgöra till exempel 5 millioner R;dr Specie, och Bankens sedelstock, må hända något högt beräknad, 30 millioner R:dr Transportsediar.
Banken bade då efter 120 sk.
Cours invexladt 12J million R;dr sedlar, och således voro J7J millioner i rörelsen qvarblefne.
Jcke saknade desse ett verkligt värde?
Ägde icke Banken såsom underpant alla de hypothequer, hvaruppå dess till 28 millioner beräknade säkra fordringar nu grunda sig, att förtiga Riksens Ständers garantier och skulle med en sådan egendom, så mycket öfverstigande dess skuld, Banken icke vara i stånd att förskaffa sig det silfver som ytterligare till sedlars invexling erfordrades?
Förutsatt till och med, hvad som ej bör förutsättas, att Banken icke i förväg dragit försorg derom, utan väntat på, och låtit det komma derhän, att hela dess nu varande silfverförråd blifvit uttagit.
Vöre icke i värsta fallet, hvilket blott såsom en möilighet är tänkbart, de öfrig blefne i7§ millioner
R:dr i förhållande åtminstone lika myc - Den 7 Mart ii. ket värde som hela den nu utelöpande sedelstocken af 30 millioner R:dr, och har denna kunnat, utan utvexling af silfver, så länge bibehålla ett värde sällan lägre än efter en Curs af 120 sk.: så vet jag ej hvarföre en till 175 millioner R:dr minskad sedelstock skulle
Vara underkastad ett större äfventyr att till sitt värde försämras.
Tror man dä att hela vår sedelstocks värde grundar sig blott på den mening man hyser, att Banken äger i sina hvalf ett silfverförråd af 5 millioner SpecieRiksdaler, som aldrig kan utbekommas, och som således nästan lika så nyttigt kunde ligga outbrutit i grufvorneP Jag är fullt och fast öfvertygad, att den här blott suponerade händelse, att Bankens silfverfond aldeles uttömdes, icke skall inträffa, då nemligen, jag, såsom ett oumgängligt vilkor för myntbestämningen och den fria silfverutvexlingen, förutsätter, att Banken erhåller en sådan organisation som skyddar den för missbruk af dess Credit, och som för alltid frånskiljer den sådane befattningar som äro qförenlige med naturen af en sedelbank, hvars ovilkorlig! åliggande och första syftemål är och måste vara att noggrannt uppfylla sina förbindelser.
Det skall då icke hända, att man till någon betydlig del uttager dess silf— verförråd; ty hvad skulle man väl göra med speciemyntet ? återgifva det såsom mynt i handel och vandel?
Man skulle då blott hafva gjort sig ett onödigt besvär att tillvexla sig det.
Nedsmälta det för att deraf låta till ver - Den 7 Mertii. *
Sädant finnes detförutan och kan köpas af den som har råd och lust dertill, utan utvexling af Bankens mynt; och att uttaga det i denna afsigt vore en illa beräknad speculation.
Slutligen; det som man mest befarar; man kunde sända speciemyntet ur landet»
Man medgifver, hoppas jag, att det icke sändes ut för ro skull och för intet.
Alltså för att betala en ökad import af utländska så kallade öfverflödsvaior.
Men all import har sin gräns och bestämmes af afsättningen, och denna åter af en verksam efterfrågan, nemligen Consumentemes åstundan och förmögenhet att köps; och jag kan icke inse huru denna verksamma eller effectiva efterfrågan skulle ökas genom tillåtelsen att i Banken tillvexla sig Speciemynt för Bancosedlar.
Deraf ökas icke Consumentemes inkomst; om så hände voro det lyckligt och bevisade Nationalvälmågans tillväxt.
Men torde man säga, väre Cepitalister skulle utsända Speciemyntet för att insättas uti främmande Statsfonder.
Vi håfve ganska få rika Cspitalister, och jag tror icke att de skulle vilja äfventyra sin förmögenhet på desse vidtutseende speculationer, eller att utländske
Statsobligationer skola framdeles mer än hittills i Sverige vinna någon synnerlig credit, utan snarare tvertom.
Att yttra den tanka, att vi skulle kunna utan realisation upprätthålla silfvervärdet af väre myntJeckeOj Bancosedlarne, endast vi 630 Deri i Mar lii t kunde bibehålla jemvigt eller vinna öfvervigt i utrikes handeln; är 1 det närmaste att påstå, att vi kunna efter behag tillskapa penningar och i oändlighet öka Sedelstocken, utan att dess värde skulle i förhållande till egendomar, produeter och arbeten inom Landet förändras och minskas; endast vi icke behöfde köpa vexlar, eller kunde umbära utländske öfverflödsartiklar.
Vår höga vexelcours är icke en följd af väre handelstransactioner eller af det tankspöke, som under namn af Handelsbalancejförbryllat så många hjsrnor ochalstratså mångaonyttiga och skadliga författningar- Hvad som kallas Cursskillnad är i sjelfva verket intet annat än skillnad emellanBancosedel och silfverRiksdalern, emellan myntet och mynttecknet; det är agio.
Så snart förhållandet dem emellan blifvit stadgadt, måste också VexelCursen blifva jemn; det vill säga, sällan afvika mer än några procent öfver eller under pari, som då, nemligen i hän; delse af den i frågavarande myntbestämning, Liefve 120 sk. per R;dr Hamburger
Banco; undantagne få tillfällen och utomordentlige händelser, som kunde för kort tid verka en betydligare Cursförädring; hvilket hvarken kin förutses eller förekommas; men i alla fall icke medföra någon varaktig inflytelse på pen» ningeverket inom landet.
Huruvida vi håfve hvad man kallar öfvervigt eller undervigt i utrikes handel, är mycket omtvistadt.
Det torde vara omöjligt att med visshet utröna, och föga nyttigt vore att veta det.
Dessutom bestämmes icke ens den egentliga VexelCur - Deri 7 Martii, 631 sen hf handelstransactionerne allena.
Mlngfalldiga omständigheter medverka till dess stegring och sänkning, och man kan deraf icke draga någon slutföljd till en Nations tilltagande eller aftagande välmakt och rikedom.
Jag ber om benägit öfverseende för det jag uppehållit Höglofl.
Ridderskapet och Adelli med dessa reflexioner och om jag misstagit mig i minaåsigter.
Jag vet ganska väl att det ämne jag vidrört är af en så stor omfattning och af en så invecklad beskaffenhet, atf de skarpsinnigaste och sakkunnigaste tänkare åro deröfver af olika meningar; och att ingen har anspråk på ofelbarhet.'
Frågan om en Realisation bör ske, lär för öfrigt vid ett annat tillfälle i hela sin vidd förekomma; och jag tviflar ej att talare då skola uppträda, för att med öfvertygande skäl yrka den moraliska nödvändigheteten och ekonomiska nyttan af denna realisation, samt pä ett tillfredsställande sätt visa medlen till dess verkställighet, och Imer än sannolikheten af dess framgång.
Herr Lefrén, Johan Pehr: Sedan Friherre Franc Sparre i anledning af Grefve Cronhjelms motion om förändringar 1 nu varande militairundervisningsverken redan lika klart som sakrikt utredt ifrågavarande ämne och jag till 3]la delar instämmer i Herr 7 Martu.
Friherrens åsigter, samt med honom på närs håll haft tillfälle att lära känna styrelsens fortsätta bemödanden att låta äfven militairundervisningen framskrida till förbättringar enligt tidehvarfvets fordringar; så anser jig öfverflödigt stt i anledning af Herr Montgotneries motion orda något i hufvudfrågan.
Jag utbeder mig blott att få anföra några ord i anledning af åtskilliga i motionen förekommande allmänna yttranden.
Från längre tid personligen bekant med den värde talaren, skall det visserligen ej blifva jag som i några dess, sorn det vill syras mig, mindre valda talsätt, vill uppleta nå. gon afsigt att förnärma någons billiga ömtålighet; men den som ej äger annan ledning för sitt omdöme än ordalydelsen kunde möjligen misstaga sig om Författarens mening.
Jag uppträder ej för att, vore det äfven i vänskapens namn, söka förmå talaren att återtaga ett ord af hvad han sagt, ty jag har ej rättighet att förnärma hvarken hans egen, eller deras sjelfkänsla hvilka han synes strängt: hafva bedömt.
Men då talaren sedan han först påstått, ”att ingen uppfostringsanstalt i så hög grad ”sorn Krigs A i ademien bär stämpel af ensidighet ”i bildning,” i allmänna ordalag yttrar sig: , ”att den falska äran, flärden och fåfängan, Den f Marlit, 63? ”äro redan från barndomen, genom ynglingaåren, ofta, till Konungs Och Fäderneslandets ”föga båtnad, äfven vid mannaåldern, de kraftigaste , de mest lockande driffjädrar till vå. ”ra strälvanden och företag: länge hänförde af ”desse bländverk, finna vi ej sällan för sent ”vår sanna bestämmelse; men hvad annat är ”oraken dertill än den oss meddelade ensidigt ”uppfostran? passionerne. omdömet, ja sjelfva ”grundsattserne, få vanligen under vår första ”och i afseende påföljderna vigtigaste lefnads”period, en förfelad rigtning.
Våra naturliga ”anlag undersökas icke. utvecklas icke till det ”beståndande sanna och ädla, och om denågon ”gång hos en kraftfull yngling det oaktadt yttra ”sig, qväfva» de likväl under deras utveckling, ”ofta i sjelfva gryningen, genom föräldrars och ”lärares mindre uppmärksamma ledning, ej säl.
”Ian af stånds intresse, fördomar, fåfänga och ”sådan slags ensidig bildning som den blott ”militairiska.”
Och då han sedan tillägger; ”Hvilken (nemligen ensidiga bildning) icke ”blott enskildt olyckliga utan äfven för Staten ”vådliga följder deraf ägt och äger rum, är ”lätt insett och behöfver icke en kanske smär"tande, om icke sårande bevisning;” så vågar jag tro att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ej skall anse en förklaring i eget och vapenbröders namn vid detta tillfälle otillbörlig.
Äfven jagar uppfostrad vid det ifrågavarande läroverket och känner mig derföre i detta ögonblick ganska brydd.
Men det gifves vissa tillfällen i lifvet då det är en 634 Den i Martu. skyldighet att gifva sina känslor fritt utrymme, och jag känner att ett sådant för mig nu är för handen.
Nära |:dels århundrade är förflutit sedan jag ifrån en aflägsen, nu för Sverige förlorad Provins, inträdde i den glada ynglingakretsen sorn jemte mig delade det allmännas omvårdnad.
Jag förstod då ej hvad ordet Fädernesland betydde, men jag lärde det.
Våra rum voro prydde med bilderne af Gyllenhjelmar, Banérer, Engelbrechtar, Oxenstjernor, Dahlbergar, Torstensöner, Wranglarj, Helmfeldtar, Homar Stenbockar, Königsmarkar, våra lärare tydde deras bedrifter och värmde våra bröst, och sannerligen! vi fingo en ensidig uppfostran, men Fäderneslandet var föremålet för denna ensidighet.
Många af mina fosterbröder hafva stupat på ärans bana, de efterlefvande skola anse sig lyckliga att i fall det gäller, följa dem och denna anda, den må vara ensidig eller ej, har icke utslocknat, och skall icke utslockna så länge nationen förstår att värdera sina förfäders bedrifter och ej med vanvördnad för deras stoft med isade sinnen trampar deras grafyari Min Konungs förtroende som lemnat mig närmaste vården öfver det ynglingalag i hvilket jag fordom deltog, min bestämda öfvertyg Den 7 Martil.
S35 geise att alla raina vid KrigsAcademien uppfostrade vapenbröder med mig dela outsläcklig kärlek till Konung och Fädernesland och lika bestämd afsky för all söndring i tänkesätt medborgareclasser emellan, hafva uppmanat mig till denna varma, men, som jsg vågar hoppas, förlåtligt varma förklaring, hvilken jag anhåller måtte få motionen åtfölja.
Herr Nordenankar, Gujlaf-.
Rusthållen i Småland äro, jag tror ej att jag deruti misstager mig, i allmänhet goda Hemman, och Augmentsräntorne, med måhända ganska få undantag, så tillräcklige, att någon billig anledning till missnöja eller klagomål öfver tryckande rustningsskyldighet i de provincerne aldrig varit, och troligen aldrig förekommer.
Sparre nämner om att återuppsätta den afsuttne Bataillonen af Smålands Dragonregemente och att de fleste af Rusthållarne önska det: jag medgifver gerna att många af dem dermed skulle vara väl belåtne; men säkerligen äro för närvarande äfven många, som ej deruti skulle finna någon fördel.
Rusthållarnes vinst eller förlust genom contractet om afsittningen, beror ondast på Spannmålspriserna.
Är Markegången hög så är vinsten ingen, är den åter låg, torde någon fördel dervid vara; likväl förenar jag mig med Friherre Sparre i den anmärkningen, att 63s
Den 7 illarlii. de summor sorn för Hästvacancesafgiften utgå, ej i någon väg återkomma, utan äro för provincen förlorade.
Men någon vidlyftig discussion i detta ämne anser jag ej vara lämpelig.
Det var genom öfverenskommelse med de rustande, contractet uppgjordes om Batailloneos afsittande för 30 års tid; hvaraf jag menar att 12 nu äro förflutne.
Skulle Kongl.
Maj:t i nåder för godt finna desses återuppsittande innan de 30 årens förlopp är jag fullkomligt öfvertygad om, att det ej anbefalles utan likaledes Rusthållarnes samtycke och begifvande dertillj hvadan jag finner denna fråga ej annorlunda kunna anses, än som endast beroende af Kongl.
Majit, och de rustande sjelfve.
Herr Rothlieb t Axeli Både med anledning af egen kännedom, såsom boende > den ort der Smålands Infante* rieBataillon, till följd af indelningsverket är förlagd, och äfven genom de upplysningar jag hämtat »f samtal i ämnet med Riksdagsmän från Calmar, Kronobergs och Jönköpings
Län, kan jag icke medgifva, att en uppgifning, af Smålands InfanterieBataillon, till Cavallerie, skulle, för närvarande tillskynda de rustande någon båtnad, helst öfverklagade penningeförlägenheten, är i nämnde ort, så stor, om ej större än i någon annan i Riket, och jag vet sannerligen ej, hvar medel skulle kunna fin - Den 7 Martil, 637 nas till uppsättande af häst med mundering äfvensom ny beklädnad för karl.
Jag tror för min del att den af Herr Friherre Sparre projecterade uppsittningen ej för närvarande vöre för Rusthållarne förmånlig utan snarare en motsatts deraf, men jag tror derjemte, att då contracter blifvit slutade emellan Kongl. Maj:t och Kronan och de rustande, och då de sednare säkrast sjelfve kunnat bedömma hvad för dem kan vara fördelagtigt eller menligt, och då tiden icke är tilländalupen då nämnde Batalion åter bör remontera, utan contracterne ännu äro gällande, så förmodar jag det vara en serskildt sak Kongl. Maj:t och Kronan och de rustande emellan , låta contracterne äga bestånd eller ock genom ny afhandling förändra eller upphäfva dem.
N:0 7* Herr von Heijne, Georg:
Då flere värda ledamöter trodt, att bland de åtgärder som kunde lätta landets bördor, och Konungens bekymmer för beredandet af försvarsanstallter utan nya anslag för detta beredande , vore någon indragning af indelta Arméens nummertal under fredstid, och då Herr Haij, Friherre Sparre, jemte flere afRidderskapets och Adelns ledamöter häröfver yttrat sina tankar, torde det tillåtas mig att äfven framställa mina åsigter i denna fråga.
6.38 Den 7 Martn, Tidigt beträdde jag den militaira banan och fortsatte den under krig och fred i 20 år intill dess en svår Blesurs följder nödgade mig att blott till jordbruksyrket inskränka min verkningsförmåga.
Jag vågar dock tro, att jag uti mitt första eller det militaira yrket ej saknar all erfarenhet.
Denna har öfvertygadt mig att recruter kunna ganska snart danas, örn ej till utförande af eleganta paradmaneuvrer, dock till goda och tappra försvarare af sitt fosterlands ära och sjelfständighet.
Men jag vågar åberopa en himmelsvidt större; erfarenhet som ligger för Europas ögon.
Napoleonsoch Bernadottes härar huru förvånade de icke verlden med sina segrar, och huru liten del af desse härar voro gamla soldater.
Men anförarne voro snillen och hjelrar, det högre så väl som lägre underbefälet hade kunskaper, erfarenhet och öfning.
Carl Johan, den älskade och frejdade fältherren, har en sednare tid fört extra roteringens och beväringens oexercerade Batailloner under ett kunnigt och öfvadt befäl till segrar och ära, på samma gång som den gamla
Ärméen af hvilken ett ganska stort antal äfven då bestod af recruter.
Det torde må händaäfven af mångå minnas att recruter utgjorde en stor del af den Annee hvarmed Gustaf III vann 1789 och 1790 årens segrar.
Af dessa korrta uppsattser torde finnas att ea indragning af Arméens nummertal lätt kan i behofvets stund ersättas, men att lika lätt åstadkomma det saknade i materialer, jag menar flottor, fästningsverk och andra krigsbehofver borde väl anses omöjligt.
Att genom indragning af Den 7 Martti, 639 manskap under fred bereda en möjlighet för danande af flottor och andra krigsbehof, anser jag således långt ifrån att minska, uti betydligaste nriån öka Sveriges försvarskrafter vid ett utbrytande krig.
Att Rust- och Rotehållare med nöje skulle ingå uti ett sådant förslag vågar jag tro, då ingen lärer kunna bestrida att Rustnings- och Roteringsbesväret är det tungaste af Landets onera, synnerligast desse sednare tider då så många uniforms- och andra förändringar, fäster en beständig omtanka för desse ämnen vid Landtmannens öfrige tunga omsorger.
Sverige» läge i ekomiskt och fysiskt afseende är ej det fördelaktigaste; vi hafva att kämpa med ett härdt climat som fordrar större ansträngning för frambringandet af jordens alster än många andra länder.
Men i Geografiskt afseende äro vi ojemförligt lyckligare ani de fleste Europas Folk, och Scandinavien skall må hända sist af alla behöfva blanda sig i de strider, som synas färdige att utbryta i andra Länder till frihetens förtryck och dess försvar.