Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva dessutom genom regeringens bemödande fått införsel-tullen på denna vara ett öre högre än Norge, ehuru Sverige sjelf producerar sin spanmål, då Norrmännen deremot måste köpa en stor del af sitt behof Den 8 Februari e. m. 453 oell derlill betala, om jag ej misstager mig, ända till 1 specie för hvarje tunna korn uti s. k. maltskatt.
Dessa, och kanske många andra af mig nu förbisedda fördelar äro tillräckliga lör att. säga, att traklaterne hafva en obestridligt stor betydelse lör vårt lands sjöfart oell export oell för den förbindelse, hvaruti de ställt oss till en af Europas mäktigaste stater.
Regeringen är i följd häraf, genom denna sin åtgärd, värd icke allenast icke förebråelse och klander, utan äfven tacksamhet af hvarje tänkande fosterlandsvän.
Det är också derföre sorn jag icke kari förena mig med Bevilln.-Utsk:ts vilkorliga bifall till den uppgjorda handelstraktaten, hvilket innebär en mindre passande opinionsyttring emot och ett alldeles oförtjent kiander af regeringen och de sednast församlade Ständer.
På anförda skäl vågar jag vördsamt föreslå att R. o. Ad., med uteslutande af Ulsk:ts yttrande, helt enkelt godkänner de af K. M:t med Frankrike afslutade handels- och sjöfarlstra k later.
För min del är jag varmt och lifligt ölvertygad om nyttan för fäderneslandet af den utaf K. M:t med Frankrike afslutade handels- och sjöfartstraktat, liksom om nyttan af hvarje steg framåt, sorn försigtigt uttages i handelsfrihetens rigtning.
Jag anser mig ej behöfva framlägga grunderna till denna min öfvertygelse, då desamma af föregule talare redan blifvit uttalade; jag ber blott att få yttra nåera ord med anledning af Frih.
Schulzenheims anförande.
Hr Frilen har liknat den Svenska och Franska industrien vid 2:ne riddare, hvilka strida med blanka vapen för att söka döda hvarandra.
Flnligt min tro är industrien i sin täflan icke så mordisk.
Den strid, som på denna valplats utkämpas, består i en täflan att, i mensklighetens och civilisationens tjenst, söka åstadkomma produkter för det lägsta priset, och om så är, svnes mig de begge riddarnes strid snarare vara att förlikna vid en kapplöpning än vid ett envig; och under sådana förhållanden, måtte riddaren med den blågula skölden, som aflagt harnesk, sköld och benskenor, vara långt fördelaktigare utrustad än den trefärgade riddaren, som endast aflagt sina handskar, hakfjällen på sin hjelm oell några andra prydnader.
Det slut, hvartill F r i Ii.
Schulzenheim kommit, är ett yrkande om bifall till Utsk:ts förslag.
Att den, som med mig hyser en motsatt öfvertygelse om Franska traktatens nytta, vill alslå denna traktat, det kan jag val fatta, men jag kan ej begripa den invecklade tankegång, som finnes uttryckt i Bevilln.-LTtsk:ts förslag till beslut.
Detta förslag lyder ungefär på följ:de sätt:
St:r icke godkänna traktaten och ehuru R.
St:r hade väntat någonting annat, så gokänna R.
St:r traktaten.
Aktningen för logiken synes mig hafva bort uppmana Bevilln.-Utsk:t att åtminstone införa en mellanmening, som förklarar den besynnerliga motsägelsen att godkänna hvad ruan ej gillar.
Hvad Bevilln.-UtskUs lörväntningar deremot beträffar, så menas dermed, antingen att 454 Den 8 Februari e. m. R.
St:r skulle haft raft att vänta en annan behandling af traktaten och således grundlagen vore trädd för nära, men om detta är meningen, är Bevj|ln.-Utsk:t obefogadt att deröfver yttra sig, ty grundlags-frågor skola på Konst.-Ulsk:ts föredragning af R, Sl:r behandlas, — eller ock menas någonting annat, hvad?
-—det vet jag ej rätt; det måtte vara någon gåta, sorn Bevilln.- Utsk:l velat framlägga lör R.
St:r att gissa nå.
En annan åsigt, hvarå visserligen ej något yrkande blifvit framsläldt. men som dock under föregående diskussion blifvit vidrörd, är alt traktaten borde godkännas på ett år.
M:t framlagt traktaten alt i dess helhet godkännas, svnes mig det ej böra komma i fråga att t ex. godkänna sjöfarlslraktatnn, men afslå hamlelstraktaten, och lika litet att godkänna traktaten med undantag af en §, den som handlar om traktatens giltighet tor 12 år.
Jag yrkar alslag å Utslcts förslag och bifall till llr Wistrands reservation.
Under den redan mycket långvariga diskussionen har ämnet blifvit så mångsidigt behandladt och invändningarne emot traktaten så fullständigt vederlagda, alt jag val kail inskränka mig till bedömande af några få, hittills af traktatens försvarare förbisedda eller endast i förbigående behandlade anmärkningar.
Dessa sönderfalla i 2:ne grupper: allmänna och speciella.
B and de förra framställdes af en talare (Frih. B.
Cederström) att traktaten väl skulle för Norge medföra stora fördelar, men lör Sverige deremot vore af löga gagn.
Det förljenar anmärkas att traktatens få motståndare inom Norska Stortinget påstodo alldeles motsatsen eller alt traktaten synnerligen gynnade Sverige.
Man försmår således icke ens att lill bundsförvandt söka till lifs uppkalla den lyckligtvis mer och mer bortdöende national-afunden.
Det sanna är, att Norge för sin betydligare sjöfart och Sverige för sina ofantligt öfverlägsna exportvaror, måste hemta oberäkneliga fördelar af denna traktat, som liir de förenade rikena öppnar det mäktiga och lölkrika Frankrikes hanmar och marknad.
Och vill man silka afväga fördelarne efter de förenade rikenas i olika riglningar utvecklade industriella verksamhet, så torde svårligen kunna förnekas, att, luiru betydlig vinsten för den, som transporterar varorna, än må blifva, kan dock vinsten för varuegaren af en lättad transport och afsättning icke lili mindre.
Dessutom är det otvifvelaktig! ett stort misstag att vilja uppskatta fördelarne för Svenska sjöfarten af den betydliga nedsättningen i Franska tonnage-afgiften efter det lästetal Svenska fartyg, som hittills i den direkta farten besökt Frankrikes hamnar.
Det är just genom npphafvandet af de tryckande afgilter, hvilka hittills förhindrat en sådan sjöfart, som denna beredes möjlighet af tillväxt.
Om Svenska fartyg hittills varit alldeles utestängda från Frankrikes hamnar, Den 8 Februari e. m. 455 skulle, efter motsidans sätt att uppskatta fördelarne af dessa hamnars öppnande, dessa fördelar blifvit lika med noll.
Samme talare anförde jemväl såsom en allmän anmärkning emot traktaten och de derigenom heviljade tullnedsättningar å öfverflöds- och lyxartiklar, att dymedelst endast uppmuntrades njutningslystnaden oell förvekligades Svenska nationen från Spartaner till Nordens Athenienser.
Detta talesätt, med hvilket man sökt tillintetgöra betydelsen af det ovedersägliga faktum, att tullinkomsten efter traktatens tillämpning ingalunda, såsom man så gerna önskat, visat sig otillfredsställande, detta talesätt skall således innebära, att tullinkomsten bibehållit sig olörminskad hufvudsakligast genom ökad import af öfverflöds- och lyxvaror.
Mycket beklagar jag, att ur det nyss slutade fjolårets vidlyftiga tulljournaler ännu omöjligen kunnat medhinnas de sammandrag, som ensamme lemna fukt iska upply-ningar angule de varuslag, hvilkas ökade införsel utjemna! tullinkomsten; men det ges en annan viig, att med ganska stor visshet sluta sig till verkliga förhållandena i delta hänseende, och jag heder att derpå få lästa R. o.
Ad;ns synnerliga uppmärksamhet.
För en hvar al eder, Mina Hrr! som närmare känner förhållandena i sin ort, kan det icke vara obekant — hvad dessutom här ganska olta erinras — att landet under sistlörflulna året ingalunda halt att glädja sig (ifver en lycklig ekonomisk och financiel ställning.
D t vitsordas fastmera från alla landsdelar, att ställningen varit högeligen he tryckt, och den kan icke hafva varit annorlunda efter flera års svaga skördar.
Svår missväxt har hemsökt hela Norrland, förut hardt lidande.
Under så ogynsamma omständigheter har för folket blifvit en oafvislig nödvändighet att i det aldra yttersta inskränka sina utgifter, och jag vädjar till eder.
Mina Hrr. om icke detta också allmänligeu iakttagits bland den stora massan al folket, på hvars förbrukning tullinkomstens belopp egentligen beror.
Ringa afsättning och tryckande penningebrist hafva nödgat köpmännen alt i möjligaste mån inskränka sina varulager.
Med hvad sannolikhet kan man väl under sådana förhållanden påstå, att ökad import af öfverflöds- och lyxartiklar egt rum, under det folket saknat tillgångar för tillfredsställandet af vida angelägnare behol?!
— Helt annan förklaringsgrund till den oförminskade tullinkomsten, under tillämpning af betydligt nedsatta tullafgifter, måste finnas och den finnes också just i lullafgifternas nedsättning från de förra orimligt höga beloppen.
Icke stigande förbrukning, icke heller större införsel, utan större lörtullning är den naturliga förklaringsgrunden, hvilken vårt lands och andra länders erfarenhet alltjemt tydligen gifver vid handen, men vännerna af skvdds-systemet och af öfverdrifna tullsatser ändock aldrig synas, kunna lätta.
Annu en annan anmärkning i afseende å traktatsfrågans behandling tillåter jag mig att bemöta.
Man har förebrått den komilé, sorn lörberedde denna stora fråga, äfvensom man förebrått regeringen, att frågan icke blifvit med nödig fullständighet utredd och i sådant skick för R.
St:r framlagd; och för jemtö - 456 Den 8 Februari e. m. relses skull tiar man erinrat derom, att förhandlingarne rörande den Fransk-Engelska traktaten upptagas i 7 tryckta volymer.
Jag hade äran leda nämnde komilés förhandlingar och förebråelsen skulle således i främsta rummet drabba mig.
Det torde då tillåtas mig upplysa, att komité», efter måttet af sina krafter, egnade träget och omsorgsfullt arbete åt fullgörande af sitt maktpåliggande uppdrag.
Angående hvarje särskild artikel, som kunde beröra Svensk fabriks- eller handtverks-industri af någon betydenhet, sökte komité» tillgängliga upplysningar både hos Svenska industri-idkare och hos köpmän, hvilka sysselsatte sig med handel med dylika artiklar.
Dessa industri-idkare och köpmän hördes hvar för sig inför komité», rörande äfven de minsta detaljer.
Värderika och noggranna uppgifter meddelades af många, ehuru de funnos, som iakttogo en viss förbehållsam!»*!, och andra, som väl lemnade upplysningar, men dervid gjorde till förbehåll att icke personligen bli namngifna.
En viss ovana vid dylika, i andra länder oltare förekommande förhör och måhända äfven förlägenhet för yrkesbröder vållade sådane förbehåll.
Kommitterade sammanställde de icke alltid sins emellan öfverensstämmande uppgifterna och sökte ur dem frandeta verkliga förhållandena.
Icke dessa speciella undersökningar, men de resultat, som derur framgingo, framställdes i koinmitterades underdåniga betänkanden, hvilka till trycket befordrades och blifvit till R.
Sl:r öfverlemnade.
Huruvida det är ett fel, att dessa betänkande» icke gifvits vidlyftigheten af flere volymer, torde kunna hetviflas.
Visst är emellertid att komilén efter siri förmåga sökt torskälla sig alla tillgängliga och erforderliga upplysningar, och att äfven den sammandragna form, under hvilken komilén framlagt resultaten af sitt arbete, ändock synes hafva lörekommit åtskilliga traktatens motståndare alltför vidi'ftig, att sluta af åtskilliga speciella anmärkningar, till hvilka jag beder att nn få öfvergå.
1 detta hänseende har en talare, som skall hafva egnat icke mindre än 15 års studier åt hithörande frågor, klandrat komiténs förslag att under en gemensam rubrik och tullsats sammanföra till värde och beskaffenhet mycket skiljaktiga slag ylleväfnader, genom hvilket, enligt den värde talarens påstående, »orimliga» förfarande mycket grofva, tunga och hilliga ylleväfnader komma att draga lika tull pr fk, som de finaste och dyrbaraste.
Om nu denne talare haft tillfälle att egna någon uppmärksamhet åt komiléns betänkande!!, skulle han deri funnit upplyst att komilén till stöd för det med förut gällande tulltaxor öfverensstämmande förslag i detta hänseende åberopat det ganska ovanliga, men för frågans bedömande högst vigtiga förhållande. att ylleväfnadsfahrikanterna sjelfva enträget begärt denna tulltaxeform och att erfarne tullijenstemän samt köpman enstämmigt vitsordat företrädet af denna enkla och derigenom mot missbruk och misstag betryggande form framför hvilken uppställning sorn helst.
Det är således på grund af alla sakkunnigas sammanstämmande omdöme och redan under längre tid vunQen erfarenhet, som komitén tillstyrkt bibehållande af den Den 8 Februari e. m.
457 nu klandrade uppställningen; och trots den värde talarens mångårifia Studier, vågar jag således tillbakamöta anmärkningen såsom obefogad.
Samme talare har beklagat, att den »känslopolitik», sorn vid en föregående riksdag genomdref tullfrihet vid ullörsel af ben och lumpor, icke lålt göra sig gällande vid traktats-bestämmelserna för artiklarne blommor och tagelarbeten, hvilkas fattiga tillverkare här i landet, enligt talarens förmenande, bort tillgodoses med högre skyddstullar, flen värde talaren synes hafva förbisett, alt den förra öfverdrifna skyddstullen å blommor genom sin öfverdrift icke innebar skydd, men att den betydligt nedsalta införselstullen å delar af konstgjorda blommor deremot just innebär en lättnad och förmån för de behöfvande qvinnor, som sysselsätta sig med blomtillverkning.
Emellertid lärer hvarken denna tillverkning och icke heller tillverkningen af tagelarbeten skola anses vara af någon egentlig betydelse inom vårt land, i följd hvaraf föga gagn för landets behöfvande skulle genom tullsatserna å ifrågavule artiklar beredas.
Långt verksammare och allmännare skola landets behöfvande tillgodoses genom nedsättning af de höga tullafgifterna å deras förnödenheter; och väl vore om den ärade talaren härutinnan läte sin känslopolitik göra sig gällande.
Den värde talaren har vidare fästat sin uppmärksamhet vid ett inom Frankrike, ej långt elter traktatens afslulande, väckt förslag om allmänt upphäfvande af de höga torinage-afgifter och protektiva stadganden, som hittills varit till förment skydd för Frankrikes sjöfart gällande; och han utbrister i beröm öfver Franska regeringens strälvan att sålunda lindra sina undersåtares bördor, under det han på samma gång klandrar vår regerings bemödanden att lindra Svenska folkets.
Sådane äro de slutsatser, till hvilka den värde talaren efter 15 års nationalekonomiska studier kommit!
En annan talare, som nogsamt ådagalagt sin förkärlek för volymers vidlyftighet, har bland en mängd andra, redan vederlagda anmärkningar, erinrat om den enligt hans tanka synnerligen skiljaktiga omtänksamhet, med hvilken traktatsbestämmelserna å Frankrikes och Sveriges sida blifvit betingade, hvarom jemförelse emellan artiklarne 2 och 3 i handelstraktaten skulle lemna bevis.
I den förra inskränktes de af Frankrike medgifna lättnader endast till sådane Svenska och Norska varor, som infördes direkte till Frankrike i något af de kontraherande makternas fartyg; då deremot 3:dje artikeln, beträffande införseln af Franska varor till Sverige och Norge, helt och hållet lemnade utan afseende nationaliteten af de fartyg, genom hvilka inlörseln verkställes.
Aninärkaren har härvid förbisett de helt och hållet skiljaktiga grundsatser, efter hvilka tullagstiftningen i de respektive staterna är ordnad.
De förenade rikena hafva långt lör detta och visserligen på goda grunder öfvergilvit det differentialsystem med hänsigt till så väl fartyg som produktionsorter, 458 Den 8 Februari e. m. hvilket ännu i Frankrike är gällande, men från hvilket man älven der sdker alt frigöra sig.
Vidare har han klandrat såsom anmärkningsvärd hrist, atl traktaten väl bestämmer samina förfaringssätt, beträffande forti 11 In i (ig ad valorem, sorn genom andra åberopade traktater vore bestämdt, men deremot icke ålergifver innehållet a1 sjelfva föreskriften i dessa amira traktater, hvilket, enligt talarens förmenande. skulle hafva varit för våra trafikanter af stor vigt.
Det är återigen vid I y ft i gliet e n, som icke blifvit nog stor.
Den ärade talaren torde likväl inse, att traktater hvarken kunna eller bora vara fullständiga liandels-lexica och att våra köpmän måste sjelfva förskaffa sig kännedom om de närmare föreskrifter, hvilka i andra länder gälla till efterrättelse för varulörtullningar m. m.; hvarförutan i detta särskilda fall förekommer, att de af talaren såsom nya och särdeles vigliga föreskrifter, rörande sältet att bestämma varuvärdet, anförda äro alldeles desamma, som i underrättelserna till vår tulltaxa länge varit antagna och äro våra köpmän väl bekanta.
Vid 7:de artikeln af Handelstraktaten bar denne talare, med åberopande af notarial-attest rörande öfversältningen, anmärkt, att endast den bär stadgade tillverkningsafeiflen lör bränvin, jemte den bestämda surtaxen, skulle drabba Franskt, drulbränvin, men att detta deremot skulle vara fritaget från de accisalgilter fi*r försäljning af bränvin, som nu äro och framdeles kunna varda här stadgade.
Om talaren icke förbigått 6:te artikeln af samma traktat, skulle han der funnit fullständig och tydlig föreskrift derom, att icke blott accis- och konsumtionsalgilter lör inhemsk produktion, utan alla kostnader, hvilka i följd af accis-syslemet drabba inhemska tillverkare, jemväl skola kunna vid införseln påläggas utländska varor.
Många talare hafva redan så fullständigt gendrifvit de för Svenska hränvinslillverkningen lörespeglade vådorna af täflan med det Franska drufbränvinet, att jag, ehuru äfven försedd med pålitliga uppgifter och kalkyler öfver kostnaderna vid införskrifning af drulsprit, ådagaläggande att någon våda alls icke är för handen, nu icke anser mig böra med framläggande af dessa siffror öka diskussionens vidlyftighet.
Såsom ett nytt bevis till de många redan anförda derom, att det under år 1865 oerhördt låga priset å Franskt drulbränvin, 50 francs per hektoliter. ingalunda kan läggas till grund för trovärdiga och på normala förhållanden byggda beräkningar, vill jag dock upplysa, att enligt (örliden gårdag ingången underrättelse från ett akladt handelshus i Celle, sista noteringen för drulbränvin (trois-six) var 53 å 54 francs per hektoliter med stigande tendens, hvarom jag här har bevis i min hand.
En allmän anmärkning, med anledning af denna nu mycket omtalade våda för vår bränvinsbränning, kan jag dock icke lillbakahålla.
Det är snart ett år sedan Franska traktaten afsbits.
Under den sedermera förflutna tiden har denna traktat, såsom en hvar nogsamt känner, varit föremål för den mest nitlulla Den 8 Februari e. m. 459 och ingalunda skonsamma kritik.
Man har nagelfarit med dess bestämmelser, rörande de mest obetydliga artiklar; undersökningen liar bedrilvits mikroskopiskt.
Men under bela denna långa till och sirid, derunder anmärkningarne bliI\it puukt för punkt vederlagda, afhördes icke ett ord om lara flir den Svenska hränvinsbränningen.
Het är fiirst pä aldra sista liden, som traktatens vedersakare frammanat della spöke, med hvilket landtbrukets vänner— bland hvilka jag icke är den minst varme — skulle skrämmas.
Kunnen .1 dock tro.
Mina Hrr! alt om någon den ringaste fara i della hänseende verkligen fiirelunnits, man skulle hafva till sista stunden dröjt med framställningar derom!
Nej, der finnes icke någon lara, och derföre har man först lillgrpit detta skrämskott, sedan alla löregående blifvit fåfängt försökta.
Man liar påstått, att traktatsbestämmelsen angående Franskt drulbränvin innobure elt monopol, i strid mot vår grundlag.
Men detta påslående
Ii v ilur helt och hållet på en begreppsfnrvillelse.
Det är helt enkelt en differential-tull, som blilvit bestämd för ilrågavarande artikel, och della på de skäl, sorn Tullkomilén i sitt Betänk, angilvit och emot hvilka åtminstone protektionisterna icke borde hafva anledning att protestera.
Vidare har man föregifvit, att genom ökad införsel af Franskt drulbränvin, Svenska statskassan skulle göra förlust i minskad bränvinsskatt och kommunerna i minskade försäljningsafgilter.
Då det Franska bränvinet dock alltid måste betala högre inlörselalgift. än som motsvarar bär gällande tillverkningsalgiit, och lika lörsäljningsafgift med det Svenska bränvinet, finnes läll, att dessa föregifvande» sakna all grund.
Bättre förhåller det sig icke med anmärkningarne emot traktats- och tullbestämmelserna för vin.
Den talare, som isynnerhet, likt och olikt, sökt finna sak med traktaten, har såsom motsägelse framhållit, alt traktaten för vin under 21 proc. alkohol nedsätter tullen till hälften eller 7 öre per skålp. samt förklarar våtvaror af högre alkolioihalt icke skola anses såsom vin; men att deremot, enligt den på traktaten grundade nya tulltaxan, tullen lör vin af högre alkoholbalt än 21 proc. är bestämd till 14 öre skålpundet, utan att ens någon begränsning hindrar alt bränvin och sprit af hvilken hög alkolioihalt som helst skulle med någon tillsats af vin kunna såsom sådant införas emot vida lägre tull, än som lör bränvin och sprit är bestämd.
Den värde talaren har härvid förbisett, att traktatens tullnedsältning lör vin endast alser sådant af högst 21 proc. alkoholhalt och derföre rätteligen förklarar våtvaror af högre alkoholhalt icke inbegripne linder denna traktats bestämmelse; han har vidare förbisett, alt, då K.
M:t icke eger höja tullsatser, men icke heller egde anledning nedsätta tullen å starkare viner, deraf nödvändigt följde, att vin af mera än 21 proc. alkolioihalt i den nya tulltaxan måste bibehållas vid förut stadgad afgift ; och slutligen har den värde talaren lörbiselt, att alldeles samma fara för sprit-införsel under namn a[ vin, som han lörmenar nu vara för 460 Den 8 Februari e. ni. handen, alltjemt tillförne egt rum, emedan icke heller då någon begränsning med afseende å vinets styrka varit stadgad.
Mycket irrar sig emellertid denne talare i sin förmodan, att tulltjensteniännen, oaktadt saknaden af sådan föreskrift, skulle tillåta införandet af sprit emot vintullen.
De äro icke så godtrogna des-a tulltjensteman, att de utan undersökning låta varorna passera genom tullen, och de sakna alls icke erforderlig varukännedom, för att skilja emellan olika varuslag.
Mig veterligen har endast en gång försök gjorts att införa spritdryck under namn af vin; men försöket misslyckades just emedan tulltjenstemannen, sin pligt likmätigt, undersökte och qvarhöll varan, inskickade prof deraf till General tullstyrelsen, som, efter Teknologiska institutets hörande, förklarade varan, i anseende till dess högre alkoholhalt, icke vara vin.
Slutligen har samme talare, med afseende å den vigtiga artikeln socker, fällt åtkilliga yttranden, hvilka jag icke hör förbigå.
Såsom motsats till vår Regerings förfarande, har han anfört, huruledes Holland, Belgien, England och Frankrike skulle hafva ådagalagt sin synnerliga omsorg att skydda sina sockerfabriker; i hvilket afseende talaren åberopat de vidlyftiga undersökningar, som dessa Regeringar låtit verkställa, lör utrönande af det s. k. rendement eller afkastning förädlad vara, hvilken af olika råsockerslag kan erhållas.
Dessa undersökningar afsågo dock icke, såsom den värde talaren förmenat, att skydda sockerfabrikerna, utan fastmera att skydda statskassorna emot sockerfabrikernas ölverdrifria anspråk på drawback vid utförseln, dervid statskassorna tillskyndades desto större förlust, ju lägre rendementet beräknades.
Den i handelstraktatens 8:de artikel träffade öfverenskommelse, att tullen å raffinadsocker icke finge bestämmas högre än lill 50 proc. utöfver råsockertullen, har den värde talaren (örmenat innebära ett heklagansvärdl band på vår frihet att lindra sockertullarne, äfvensom han, med åberopande af Tanto sockerbruksbolags framlagda prospekt för nytt bolags bildande, påstått det vara omöjligt för Svenska raffinaderier alt med surtax af endast 50 proc. konkurrera med utlandet.
Att intetdera af dessa talarens bekymmer eger någon grund, är lätt bevisadt.
Huru mycket man än vill skydda sockerfabrikerna, måste man väl alltid ställa raffinadtullen i visst förhållande till råsockerliillen, så vida icke all konkurrens med utlandet skall omöjliggöras.
Den genom traktaten till 50 proc. begränsade surtaxen är också vida lägre än i något af de utaf talaren för sina skyddsomsorger prisade länder.
I England är denna surtax bestämd dels till 22,2 proc. för raffinering af gult mascovad dels till 37,5 proc. för raffinering af brunt mascovad, eller per medium till 29,8 proc.; i Frankrike till ungefär 28 proc.; i Belgien till omkring 30 proc.; i Norge till 33 proc.; men hos oss bar den hittills utgjort 62^ proc. och först med traktatens tillämpning från och med detta år nedgått till 50 proc.
Kan det val vid jemförelse af dessa fakta finnas troligt eller ens rimligt, att traktatbestämmelsen skulle innefatta någon våda?!