Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Underhållet af icke allenast de vid armeen och för beväringsmanskapet utevarande gevär och pistoler, uppgående, utom sablar och huggare, till ett antal af omkring 45,000 st., utan äfven af de uti förråden upplagda hand- och sidogevär af särskilda modeller Anskaffning och underhåll af de för gevärsreparations-verkstäderna erforderliga verktyg och instrumenter , äfvensom uppköp af jern, stål, kol, smergel, olja m. m. för gevärsreparationerna ....
Räntan å köpeskillingen för Mariebergs egendom, dess underhåll, aflöning åt lärare vid läroverket derstädes, resekostnader för eleverna till och från Marieberg, uppköp af instrumenter, böcker, char tor, ved, ljus m. m., samt öfriga för inrättningen oundgängligen nödiga kostnader ',000. 9,000. 4g,c 4» 100. 18,000. 4,3oo. 15,ooo.
Summa 197,000.
De för kruttillverkningen erforderliga medel kunna 1 det hela endast anses som ett förskott och icke såsom en utgift, enär inkomsten af krulförsäljningen tillfaller statsverket, och denna inkomst, som per medium årligen uppgår till 84,000 rtdr, betydligt öfverstiger kruttillverkningskostnaden (saltpetern oberäknad).
Stockholm d. 26
Maj i834* Claes Breitholtz, Gr. Lewenhaupt, Mauritz, uppläste följande:
StatsUtsk:s pluralitet har funnit för godt att i sitt betänk.
N:o 8i fullkomligen afstyrka, ej mindre den af Ko7 H. 3a Den a 7
Maj. nungen proponerade öfverflyttning å allra, indragningsstaten af f. d. Lifdrabaut-corpsens ännu å Lifbevär:s-reg:tets stat årligen uppbärande löneförmåner, än ock den af mig väckta motion om nytt anslags beviljande utöfver hvad H. M. nådigst täckts R.
St. föreslå.
StatsJJtsk. anför såsom skäl för detta sitt afstyrkande följande (se StatsUtsk:s betänk. N:o 8i, pag. 18, mom. i3).
Jag har dels uti min motion, dels ock uti besvarandet af de anmärkningar, som af en värd ledamot af detta Stånd blifvit mot densamma gjorda, utvecklat de skäl, som, efter min tanka, böra tala för en löneförbättring för Lifbevärtsregttet.
Att åter nu här upprepa dem, vore att onödigt upptaga en dyrbar tid, helst H. Ex. Gen.Adjutanten för Armeen så tydligen ådagalagt de billighetsgrunder, på hvilka en sådan begäran fotar sig.
Utsk. har ej heller i sitt utlåt, jäfvat behofvet af en sådan, och flera af dess ledamöter hafva uti bifogade reservationer tillstyrkt den.
Utsk. grundar sitt afstyrkande dels på statsverkets otillräckliga tillgångar, dels deruppå, att då Lifbevär:s-reg:tet framdeles kommer, i mån af f. d.
Lifdrabant-coi;psens afgång, i åtnjutande af den begärda löneförbättringen, Utsk. anser regrtet böra vara belåtet med en sådan småningom och plockvis skeende förbättring i officerscorpsens lönevilkor.
Jag hade verkligen vågat hoppas, att StatsUtsk. skulle mera fäst sin uppmärksamhet vid ett ämne som detta, på hvars utgång större delen af en hel class medborgares väl eller ve beror; och jag har svårt att föreställa mig, att en årlig summa af ej större belopp än r:dr 12 sk. b:co med derunder inbegripna 340 t:r spannmål, hvilka dessutom, efter naturens ordning, småningom och kanske årligen amorteras, skulle för statsverket blifva synnerligen känbar; åtminstone blir den det säkerligen mindre för detsamma, än för de individer, som, enligt Utskrs tillstyrkan, derutaf skulle blifva i mistning och hvilkas hela framtid beror på utgången af denna fråga.
Jag skulle våga tro, att delen sådan uppstår, statsverket som hjelpare bör mellankomma, — en princip, som, tills datum af R.
St. hyllad, i närvarande casus skulle blifva, om jag ej misstager mig, det första beviset på motsatsen.
Jag hade så mycket mera vågat smickra mig med hoppet om bifall till min begäran, som Utsk. tillstyrkt löneförhöjning för Gottlands Nationalbeväring.
Der t. ex. äro alla capitainerna uppförda till 4oo r:dr btco lön, en summa, som blott 4 capitainer vid Lifbevär:s-reg:tet uppbära (de 5 andra hafva 'endast 34o r:dr), ehuru väl dessa för sina platser betalat ett accord, stort 2,066 r:dr 32 sk., då vid Gottlands Nationalbeväring inga aecorder deremot finnas.
Jag anser visserligen ej den för Nationalbeväringen på Gottland för obillig eller för högt upptagen, snarare tvärtom, men vågar tro, att en förbättring i Lifbevärts-officerarens X) c ii 27 Maj. lönevilkor lika mycket, om ej ännu mera, af billighet och rättvisa är påkallad.
Må man läsa min motion i ämnet och pröfva den contanta behållning, hvar och en af dem har, sedan alla afdrag blifvit gjorda!
Slutligen appellerar jag till XJtskrs rättskänsla, huruvida det är billigt, att en enda officerscorps, sorn med den öfriga armeen täflar i nit att uppfylla sina pligter, uteslutes från den löneförbättring, som blifvit alla andra beviljad, helst då, sedan Utsk. upplyst och åberopat statsverkets knappa tillgångar och jag således anser mig böra för närvar. afstå från det anslag utöfver hvad H. M. Konungen för reg:tet proponerat, som min motion innehåller, den återstående summan 4)561 r:dr 12 sk. b:co, utgörande hvad H. M. täckt? i nåder proponera, ej kan såsom nytt anslag anses, utan blott ett förskott af hvad en gång, fast långsamt, skall komma reg:tet till godo.
Under åberopande af såväl* de skäl, min motion innehåller, som dem jag nu anfört, än ock de reservationer, som Hrr Lundgren, Eckerman, Gyllenhaal, Thyselius och Santesson afgifvit mot StatsUtsk:s betänk., rörtde denna fråga, anhåller jag om återremiss i denna del af betänk.; äfvensom att Utsk., vid en ytterligare pröfning af detta för reg:tets befäl så magtpåliggande ämne, benäget behagade f»åminna sig det visserligeh vulgära, men dock sanna gama Svenska ordspråket: ”att medan gräset gror, dör ofta hästen.”
Hr Grip, Carl Gabr,, uppläste följande:
Vid StatsUtsk:s nu afgifna utgiftsbetänk. kan man icke underlåta alt göra den generella anmärkning, att StatsUtsk. utgått från en alldeles oriktig synpunkt, då det, utan att företaga någon egentlig eller hufvudsaklig granskning af de i K. M:s nåd. propos. uppgifna behof, eller utan att försöka vederlägga deras nödvändighet, följt den visserligen beqväm liga, men derföre icke alltid antagliga grundsatsen att afstyrka anslag, som det heter, i anseende dertill, att tillgångarna dem icke medgifva.
Man ser Utsk. hela betänk, igenom hafva hållit sig vid den, i dess tanka, gyllene regeln, att man bör rätta munnen efter matsäcken; men det har icke betänkt, att detta är blott en nödregel och att sjelfva förnuftsregeln är denna: så många munnar, så många matsäckar.
Den skeppscapitaine, som ger sig ut till sjös ulan full proviant, beräknad för hela besättningen, är oförsigtig och obetänksam, elak, om det sker af karghet eller snålhet; och det är icke mycket att förtänka, om besättningen, då brist under farten uppstår, later honom hårdt umgälla det och öfvergifver honom, då land hunnits, ty han har då brutit emot den sednare eller förnuftsregeln.
Men om, genom storm och vidriga vindar, farten hämmas eller kosan måste förändras och förlängas, och en långsam - 252 Den 27 Maj. marc och längre resa, än som möjligen kunnat förutses, deraf blir en följd, då bjuder klokheten att minska portionerna, att hushålla med vattentillgångarna, med ett ord, alt följa den första eller nödregeln, och ingen har skäl eller rätt att sig deröfver beklaga.
Men är då fäderneslandet stadt i en sådan nöd, att dess verkliga behof icke kunna fyllas?
Man får ej medgifva det, ej ens tänka det; ty då vore republiken i fara.
Men man vill till stöd för liusliållningsprincipen uppställa liknelse emellan staten och enskilda familjer.
Nå väl! jag medger den; men den måste, för att vara tillämplig, icke göras med en familj, som lefver af ett visst fruktbärande capital, utan vilja eller förmåga att genom särskild industri eller arbete öka sina tillgångar; icke heller med en familj, hvars chef är embets- eller tjensteman, som endast har sin stone eller mindre lön och icke har tid att (och i allmänhet icke heller bör) befatta sig med särskilda industriösa förelag.
Öfverskrida dessa sina årliga tillgångar, blir den naturliga följden, att den förra måste tillgripa capitaiet och blir slutligen bankrutt, och alt den sednare måste börja att skuldsätta sig och sedan på gäldstugan.
Om detta sker, oaktadt all möjlig hushållning, till följd af oskäligt knappa löningsvilkor, hvems är väl felet, och kan det förlåtas den, som dertill varit orsaken?
Af menniskor icke!
Liknelsen bör ske med en arbetande familj; ty såsom staten består och uppehälles genom medborgarnes gemensamma bidrag, eller derigenom, att de till densamma afstå en del af producten af deras flit, arbetsamhet och industri, hvarförutan de sjelfva, hvar för sig, icke kunna upprätthålla sig, så mäste äfven chefen för en arbetande familj af medlemmarnes samlade arbetskrafter upphemta, hvad han behöfver till det helas underhåll, under alltid bibehållen belåtenhet och trefnad inom kretsen.
Huru gör en sådan familjchef?
Börjar han med att på höft bestämma det arbete, som af hvar och en skall förrättas, utan afseende på behofvet, hvilket är detsamma som att först säga, till den eller den summan, hvarken öfver eller under, få statsverkets inkomster uppgå eller bör bevillning bestämmas.
Nej! han gör det icke; ty det kunde måhända blifva för litet, hvarigenom familjens bestånd äfventyrades, eller kunde det blifva för mycket, till lika men för det hela, emedan för mycken ansträngning under ett år kunde medföra slapphet, orklöshet och tröghet under flera påföljande.
Huru gör han då, om han handlar förståndigt?
Han börjar vid slutet af året att noga beräkna, hvad han för familjens underhåll behöfver fr. o. m. d. t Jan. t. o. m. d. 3i Dec. påföljande året.
Sedan han funnit detta, då först företager haft frågan örn beskattningen, d. v. s. han öfverslär, huru många timmar om dagen hvarje medlem i familjen måste arbeta för att inbringa, hvad sålunda under årets lopp erfordras.
Han Dea 27 Maj. a53 kungör derefter resultatet af sin beräkning för familjens medlemmar.
Det behöfliga arbetet (skatten) måste då presteras.
Men om familjen är delibererande, torde föreställningar om dess dryghet icke uteblifva, eller, örn den är beslutande, torde den rakt utaf vägra utgörandet af någon del deraf.
Få föreställningarna gälla eller beslutet stå fast, blifver naturligtvis resultatet förr eller senare familjens upplösning.
Men troligen söker chefen att återföra de vilseförda, att varna dem för en sådan följd.
Den delibererande församlingen torde ock lyssna till varningen, underkasta sig de nödiga uppoffringarna och skall då finna sig väl deraf; men den beslutande torde fortfara att besluta så länge, tills nödvändighetens lag hindrar den att någonsin mera besluta.
Riktigheten af den nu uppgjorda liknelsen lärer väl svårligen kunna bestridas; och det blir dä en sanning, att det folk, som, derföre att det icke vill eller icke kan, vägrar fylla de behof, hvilka för dess bestånd och förkofran erkännas nödvändiga eller nyttiga, måste omsider; gå under och genom förlusten af frihet och sjelfständighet upphöra att vara ett folk.
Måtte ingen ibland Representationen, Adelsman, Andelig, Borgare eller Bonde, måtte ingen Svensk misströsta, att vi kunna bestå, hvad Staten fordrar, om vi det vilja.
Jag har nu medelst jemnförelser, hemtade både från sjö och land, sökt visa, att Utsk. gjort orätt, då det till hufvudsaklig grund för sin föreslagna statsreglering antagit en regel, som endast är nödregel, och som dessutom rakt strider mot tydliga föreskriften i sista punkten, 2 mom. af 3o §. i Riksd.Ordn., hvilken börjar med statsreglering och slutar med bevillning, alldeles så, som min förståndige familjchef här ofvan företager saken.
Jag vill icke heller lemna ovidrördt, hvad likväl andra talare närmare torde utveckla, att Utsk. vid tillämpningen af sin egen grundsats gått nedanom densamma, då det föreslagit dels upphörandet af vissa inkomsttitlar, dels en minskad beräkning deraf, vida under hvad, efter vunnen erfarenhet, bör kunna calculei’as, äfven med utsigt till öfverskott derutöfver.
På detta sätt har brist på tillgångar uppstått, som icke fanns eller kunde beräknas, då K.
M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof författades.
Då K. M., efter tagen kännedom af de uppgifna beliofven, endast ville till R.
St. framställa de mest nödvändiga, skedde det derföre, att K.
M. ville undvika en högre beskattning, enär K.
M. fann de då beräknade statsinkomsterna tillräckliga att dessa behof betäcka, om derjemte till vissa af dem, som voro af beskaffenhet att möjligen kunna ett eller annat år mer eller mindre inskränkas, en del af påräkneliga öfverskott å inkomsttitlarna finge användas; men K.
M:s mening var icke, och kunde icke vara, att någon del af statsinkomsterna skulle borttagas, utan att ersättas, eller att 254 Den 27 Ma}. desamma genom för låga beräkningar skulle nedsättas, och på detta sätt brister för oeftergifliga behof skapas. Jag öfvergår nu till detaillerna: 1:0 Utsk. har gjort rätt, då det tillstyrkt uppförandet på stat af en presidentslön för KrigsCollan, samt då det bestämt innehafvarens pensionsrätt, men icke så, då det förklarat sig hvarken kunna tillstyrka beviljandet af de tillökade i63£ t:r spannmål under lönerna eller uppförandet på stat af de för löneregleringen erforderliga 497 r:dr 3 sk. 2 r:st., pä annat vilkor, än att de arfvoden, som af särskilda cassör till krigsråden utgått, icke hädanefter dem tilldelas.
Utsk. har, förmodligen derifrån af hållet af summornas ringhet, icke här åberopat sin allmänna regel för afslag: bristande tillgångar; det har i stället ansett, att spannmålsberäkningen bort ske efter samma grunder som vid sista lönereglering för Hofrätterna.
Skälet är icke uppgifvet; mig synes rättast, att spannmålen för KrigsColbm beräknats lika sorn för StatsCont.
Begge verken äro Collegier; och orättvist samt principlöst vöre det, att, så länge staten består spannmål under lönen för den ena tjenstemannen, en annan bans vederlike inom samma verk skulle deraf vara i saknad.
Derför, att arfvodena skulle upphöra emot uppförandet på stat af ofvannämnde 497: 3. 2., är intet skäl uppgifvet.
Jag får deremot anmärka: att det väl icke vöre mycket vunnet med att erhålla 497 r:dr 3 sk. 2 r:st., emot att afstå 1600 r:dr, eller arfvodenas belopp; att det är skäl, att cassorna bestrida sina förvaltningskostnader; att krigsråden visserligen icke kunna anses för högt lönade med 2000 r:dr, helst då det besinnas, att de tjena hela året igenom utan semester och hafva lika trägna som ansvarsfulla göromål.
Således, och då anledning icke är att betvifla organisationens ändamålsenlighet, men den deremot blifvit verkställd med all möjlig hushållning såväl i det afseeudet, att personalen blifvit till den minsta möjliga inskränkt, som ock att lönerna icke blifvit bestämda högre, än behof och rättvisa kräfva, anser jag, för piin del, Utsk. hafva bort tillstyrka, att ofvanberörde 497 r:dr 3 sk. 2 r:st. i penningar och i63j t:r spannmål under lönerna må å stat uppföras, äfvensom de för presidenten föreslagna 3o4 t:r spannmål under lönen; ty så länge spannmål under de öfriga presidentslönerna beräknas, vöre det orätt att derifrån utesluta KrigsCollegii president, den mest sysselsatte af dem alla, 2:0
I frågan om öfyerflyttning på allm, indragningsstaten af den genom regleringen såväl af KrigsColkm som KrigsHofrätten öfverflödig blifna personalens löner anmärker jag endast, att en sudan öfverflyttning visserligen vore ledande till ordning och reda i räkenskaperna, samt att skälet till nya statens för KrigsHofrätten tillämpning från detta års början påtagligen varit, att, sedan öfriga embetsverk kommit i åtnjutande af den högre aflöning, hvilken genom Den 27 Maj. a5S sednare regleringen blifvit dem tillagd, det hade varit orättvist att låta KrigsHofrätten längre och under obestämd tid vänta på den, som redan 1825 blifvit densamma tillerkänd. 3:o Topographiska och Ingeniör-corpserna:
Här åberopas
Hr Gyllenhaals m. fl. väl grundade reservationer. 4» 4:o Gardesreg:ter na:
De tillökningar för dessa reg:ter, hvilka nu kommit i fråga, äro hufvudsakligen föranledda genom den förändrade organisation, K.
M. funnit lämpligt och nyttigt att åt dem gifva; löneförhöjningar för befälet hafva hufvudsakligen endast ägt rum för reg:tsbefälet och stabsofficerare.
M. närmast och bäst lärer kunna bedöma, huru en militärisk corps för uppfyllandet af sin bestämmelse bör vara organiserad; då en rundare aflöning för befälet vid corpsen, som skola vaka öfver hufvudstadens säkerhet, och der tjenstgöringen, både i anseende till local och öfrig beskaffenhet, föranleder till högre utgifter än annorstädes, synes af billighet påkallad, och då äfven i allmänhet måste medgifvas, att i tidens längd staten icke vinner genom karghet i lönanslag för dess tjenstemän, utan att snarare någon, ehuru icke utöfver behofvet sträckt frikostighet mångfaldigt medför sin egen ersättning, hvarom förhållandet i andra stater vittnar; så hade jag önskat, att Ulsk. tillstyrkt de begärda anslagens beviljande. 6:0
Detsamma gäller om Kronprinsens Hussar-regite.
TJtsk. hade här icke bort underlåta att anmärka, att då, enligt 17 punkten i betänk.
N:o 81, å anslaget för cavallen- och artilleri-hästarnas cementering m. m. saint fotlrragering, genom de vidtagna regleringarna, uppkommit en besparing af tillsammans 562 r:dr 8 sk., hvaraf för Kronprinsens Hussar-reg:te 558 r:dr, arden egentliga tillökningen för detta Reg:te, i stället för i32i r:dr 3g sk., endast 763 r:dr 89 sk.
Beviljandet af denna ringa tillökning, hvarifrån dessutom bör afgå skillnaden emellan det verkliga och stats2>riset för besparade 268 t:r spannmål in natura, de år då spannmålen är i högre värde, synes icke böra dragas i betänkande, då den för en af K.
M. nyttig ansedd och icke såsom sådan af Utsk. bestridd organisation uppkommit. 7:0 Wermlands Jägare:
De 3o t:r spannmål under lönerna, hvilka här ifrågakommit, hafva erfordrats för vinnande af likhet inom staten.
Intilldess att generelt beslut om indragning af denna afloningsförmån kan tagas, bör väl icke inom samma stat den ena få beräkna sådan förmån, den andra icke.
Jag har redan anmärkt detta.
Då lönen för cheferna för Lifreg:tets och Smålands Grenadier-batailloner är bestämd till 25oo r:dr, synes väl både billighet och rättvisa kräfva, att chefen för Wermlands Fältjägare, som är i saknad af boställe eller inqvarteringsförmåner, kommer i åtnjutande af lika belopp.
Vid förra riksdagen begärdes väl blott 2000 r:dr; men meningen var väl utan tvifvel då, Den aj Maj. att lian derjemte skulle få på besparingarna behålla de 5oo r:dr, han särskildt förut såsom taffelpenningar uppburit.
Jag förmodar detta, eller också, att ett verkligt förbiseende härvid ägt rum. gro Om de af Utslc. vid Artilleriet afstyrkta löneförhöjningar för befäl och irste constaplar gäller hvad redan är sagdt om nyttan för det allmänna, att icke alltför mycket må hushållas vid lönebestämmelser.
Behofvet af de ifrågavar. är af II. K. II., G-eneralFälttygmästaren nogsamt ådagalagdt.
Att en informations-officers-lön icke skulle bestås vid Wendes Artilleri-regrte, lika väl som vid de tvenne andra Artilleri-regrterna, dertill är väl icke något giltigt skäl.
Förhöjningen i medicamentspenningarna grundar sig på redan uppgjorda och framdeles motseende contract.
Naturen af ett contract medgifver intet tvång; det måste grunda sig på frivilligt åtagande.
Att directe genom Kronans försorg besörja artilleri-manskapets sjukvård, utom härpå allm. garnisons-sjukhuset, skulle otvifvelaktig! leda till drygare kostnader.
Utgiften är således nödvändig och hade bort tillstyrkas.
Hvad Raketcorpsen angår, har Utsk., med frångående af sin antagna princip, att inga aflöningsstater må ställas på besparingar, tillstyrkt, att densamma med sin nuvar. personal skulle aflönas med disponibla tillgångar, d. v. s. besparingar.
Om också detta till en tid skulle låta sig göra, vore ej dermed mycket vunnet, ty med en så ringa styrka skulle corpsen i activt krig göra föga nytta; och då hvad Utsk. välbetänkt yttrat pag.
11 om nödvändigheten att under freden bilda artilleristen måhända i ännu högre grad gäller om raketieren, så synes, då nyttan af en sådan corps icke kan bestridas, det anslag icke böra vägras, som för dess organisation till bruk och gagn i krigstid erfordras. 10:0 Indelta Infanteriet:
Utsk. har förbisett, att R.
St. vid förra riksdagen på långt när icke beviljat, hvad K.
M. för indelta armeens lönreglering då äskade.
Då dagliga erfarenheten ådagalägger, huru ofta skickliga unga officerare måste lemna tjensten, dertill föranledda af nöd och brist; då medborgare af alla classer bland det yngre befälet hafva söner eller nära anförvandter, som detta öde, hvilket vanligast medför fullkomligt elände, kan drabba, borde man väl här kunna räkna på Representationens rättskänsla, om icke frikostighet.
Om man föreställer sig att en ung fänrik första året måste sätta sig i 5o r:drs skuld, de följande likaså, tills han blir lieutenant, så inser man lätt, att den tillökning i Ion, han då erhåller, icke förslår att betala den skuld, han under tiden med räntor på räntor sig åsamkat.
Han måste således fortfara med skuldsättningen, och när han blir capitaine, har han ändå icke mera än som fänrik, utan skulder.
Dessa komma att trycka honom hela hans bana Den 37 Maj. bana igenom, mina Hrr! låtom oss icke vara karga emot vära försvarare; sådant är icke vackert. i3:o Lif'beväringsreg:tet:
Hrr Lundgrens och Ekermans m. fl. reservationer, som fullständigt ådagalägga rättvisan af hvad K.
M. om detta reg:tes löneförbättring i nåder föreslagit. 18:0 och 19:0.
Jag kommer nu till anslagen för materiellen, ovedersägligen den vigtigaste punkten.
Då siffrorna här tala och tydligen ådagalägga behofven, dels grundade på passevolaneecontract, hvilka icke utan betydlig förlust för staten kunna upphäfvas, dels föranledda af varors och arbetslöners stegring och af den större mängd persedlar, hvilkas årliga anskaffning och underhåll genom bevär:smanskapets tillväxt i antal är oundviklig; då man känner, att bevär:smanskapets beklädnadspersedlar, bibehållna och reparerade så länge man kunnat, nu nästan totalt äro förslitna, der nytt ej kuenat anskaffas, och som är ganska litet; då man annu har i friskt minne åren 1808 och 180g, och således känner följderna af att hafva en arme' utan nödig utredning och beklädnad; då man ännu ihågkommer landtvärnets historia, måste man förundra sig, att TJtsk. afstyrkt bifall till det äskade särskilda anslaget af 90,000 r:dr utöfver de af öfverskotten, till fyllnad i KrigsCollegii departementers materiella behof, sedan sista riksdag utgångna 70,000 r:dr, utan att annorlunda än i allmänna ordalag om besparingar, hvilka här icke kunna äga rum, om klok och omtänksam hushållning, hvilken bevisligen aldrig uraktlåtits, söka vederlägga behofvets oeftergiflighet.
Möjligheten af det ena och frånvaron af det andra återstår för Utsk. att bevisa medelst bestämda uppgifter af hvad som kan besparas och huru bättre må kunna hushållas.
I annat fall måste anslaget beviljas, såvida armeens materiel icke skall råka i fullkomligt förfall, hvilket derefter skulle föranleda till oberäkneligt drygare utgifter.
Den hushållning, Utsk. velat bygga derpå, att manskapet sjelf skulle anskaffa sig rockar och byxor, är högst problematisk, stridande med 1812 års beväringsstadga, som på goda, lätt insedda grunder bjuder, att bevärtsmanskapet skall klädas lika med soldaten, och motverkande det med anskaffningen af reservförrådet afsedda ändamålet, att alltid tvenne munderingar för en dass beväringsmanskap må finnas, så att i behofvets stund tvenne classer, fullt beklädda, ehuru den ena med äldre persedlar, må kunna draga ut i fält, under det att nya omgångar af munderingar anskaffas.
Hemställan till K. M. om den af Utsk. i detta afseende föreslagna förändring torde derföre böra afstyrkas, men det äskade anslaget oafkortadt beviljas. 20:0
Indelta armeens vapenöfniflgar!
Utsk. hat' här förbisett, att endast soldaten får vid möten och vapenöfningar underhållas af passevolancecassor.
Står truppen 7 II. 31 a58 Den 57 Maj. utom reg:tets stånd, måste befälets aflöning m. fl. utgifter bestridas af statsmedel.
Nyttan af större öfningsläger har redan länge varit insedd och erkänd; skälen kunna hemtas utur K. brefvet till KrigsColhm d. 12 Nov. 1766.
Vill man hafva en arme' med vana och skicklighet, måste den val öfvas såväl i stort som smått.
Allt skäl för beviljandet af det begärda anslaget för detta ändamål synes derföre vara för handen. 21:0