Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer tillika sjelfva önskade nederlagshandelns utvidgande.
Man anmärker som ett fel, att Tullafgiften den tiden icke blef förhöjd3 men den erfarenhet, andra handlande Nationers förhållande lemnar, och flera Publicisters tankar, sammanstämma derom, att utöfver ett visst förhållande, som efter min tanka varierar imellan 10, 15 och till högst 25 procent af varuvärdet, är tullafgiften olämplig och som sådan skadlig.
Den varan, som är så umbärlig, att 568 Den 28 Juni. den anses kunna draga en högre tull, må.hellre rent af förbjudas till import så val som till bruk.
Man bör ej glömma, att Coönialvaroma de ifrågavarande åren voro i lågt pris, oeh att en förhöjning i tullen hade ökat disproportionen i denna del, och i samina mån frestelsen till missbruk.
Man besinne i öfrigt, att iörhöjning i tullen är en beskattning pä Samhället, och att, vid hvarje sådant steg, man dessutom har att vänta sig represailler vid egna producters försändning till de främmande platser, hvilkas alster eller tillverkningar nian sålunda betungat.
Å Tabellen X, bilagd Grefve Schwerins Betänkande och tjenande sorn bevis på hvad Riket förlorat genom underlåtandet af förhöj* ning i tull, upptages afgiften för t sk:pd Caffe att hafva bordt utgöra 3 sk. i silfver eller 6 sk. i sedlar.
Den tiden så Ides likväl 1 sk pd oförtulladt Caffe för omkring 8 sk., och tub
Du skulle således hafva utgjort 75. procent emot värdet.
Uti hvad som bland orsakerna till peoninge-förlägenbeten, under rubrik Administra« tinn af Pmnivgt,verket, uppgifves, instämmer jag i hufvudsakligaste matto.
Jag har alltid ansett de hastiga ombyten uti representativa myntets qvantitet vara skadliga för Samhället.
De kunna ej annat än skaka allmänna välmågan i sina grunder.
Men var väl arinat att göra, • vid de tillfällen då förbunden varande yådc-r kräfdé dessa beslut ?
Den 28 Juni. 569 Jag är deremot af alldeles motsatt tanka med Herr Grefve Schverin , i fråga om företrädet imellan 1810 och iSf2 års Bevillning»- Förfatf ningar.
Hade Bevillningen år 1-3 12 fått, på sätt då uti ett utarbetadt och afgifvet förslag biet tillstyrkt, stanna vid 4 procent af egendomsvärde och rörelseafkastning, i stället för 5 procent som fastställdes, och skuld fått afdragas vid progressiva afgiftens beräkning, sorn äfven var föreslaget, så hade Bevillningen gått jemnt upp till det calculer3de belopp t och hade 1 j lemnat något öfverskott. lalla fall är noten uti Yttrandet, pag. 40, alldeles origtigt tyder säges: 18 to års.
Bevillning, beräknad, till 2,500,000, utgick endast med (fmkring 2 millioner. 18 j 2 års Bevillning, beräknad till 3,200,000, lärer hafva utgått med nära 4 millioner.
Hätta förhållandet är deremot följande: 1812 års Bevillning, beräknad och fasiställd, enligt 14 § i KiksdagsBeslutet, till 2,650,000, har utgått, enligt RiksgäldsContoirets tryckta summariska Extract, med 3,1 80,520: 27. 6.
Således i beräkningen 550,000 R:dr mindre, och i produeten omkring 800,000
R:dr mindre än som blifvit uppgifvet, hvilket icke obetydligt lärer inflyta på de statistiska slutsatser, som man häraf velat draga, Vid teckningen af orsakerna till den när* varande förlägenheten, sorn påstås hafva uppkommit af administrationen i afseende på conrrmvciella och oeconomiska åtgärder, anlägger Herr Grefve Schwerin sedan sjelfva grunden med nog starka färger, då han säger:
Elakt i.- 57© Den 28 Juni. ”ga, illa beräknade eller illa utförda commer5’ci lia och eeconomiska anstalter ibland dessa ”äfven intaga ett utmärkt rurh, är otvifvelak^tigt”.
Jag går väl icke så långt i motsatsen, att jag vill kalla dem alla ielfria, väl beräknade eller väl utförda; men jag åtager mig dock att bevisa, att Herr Grefvens uttryck i denna del äfven kunna classificeras bland de felaktiga eller åtmindstone bland de mindre väl valda.
Nu är icke tillfället att afhandla detta mer omfattande ämnet; men det skall framdeles ske.
Sjelfva den så ofta klandrade Brännvins.införseln, den jag visst icke anser hafva varit nyttig i ali den utvidgning deraf som ägt rum, föranleddes till sin början af krigsbehofven.
Det lörijenar törhätida också att anmärkas, att hela importen af denna vara för åren 1812, 1813 och 1814 icke utgjort mera än omkring två månaders consumtion för Riket, uti en vanlig tid, och när man afräknar hvad som inkommit för krigsbehofven, ej en gång så mycket.
Jag har följt den fulländade taflan; och jag har, lika med den värda Ledamoten, ansett en bekymmersam förlägenhet vara förhand, oaktadt icke af en sådan art, att jag kan nyttja hans liknelsevis anförda ord, det man redan år 1812 bort blifva varse den graf, sorn sedan några år tillbaka börjat grufvas får det allmänna välståndet.
Besynnerligt är, att från samma epok man å ena sidan daterar Sveriges tryggade sjelfständighet, och dess, att jag så må uttrycka mig, återuppflyttande i rangen af fria Den 28 Juni.
Nationer, räknar man å den andra ett tillstånd, som liknas vid det allmänna välståndets be. gräfning; och Riks-administrationen har dock icke varit delad i tu, utan oafbrutet varit en.
Intet särdeles öfvervägande synes äga rum, huruvidt det varit möjligt att undanrödja anledningarna till för handen varande vådor, utan att i stället hafva stadnat uti ännu större; Ringa uppmärksamhet har sannolikt blifvit fästad på det nödtvång hvari Styrelsen varit försatt, att gynna importen af Säd för att förekomma hungersnöd, att icke motsätta sig import af andra varor, för politiska fördelar skull, som verkligen ernåtts.
Frälsta medborgares tacksamhet vittnar dock i tysthet, att den förra åtgärden icke var skadlig för alla.
Ett vunnet Konungarike vittnar om klokheten af den sednare.
Bland flera talande bevis, att i administrativa fall, bekymmersamma förhållanden ofta inses, utan att annorledes än i loppet af tiden och efter hand kunna afhjelpas, må det tillåtas mig anföra blott ett:
Rikets Ständer samlades vid ingången af Mars månad: nödvändigheten att förskjuta medel till uppköp af inhemsk
Stid synfes allmänt erkänd: motioner derom väcktes genast af flera värda Ledamöter inom detta Riksstånd, och snart äro 4 månader förflutna, utan att ännu någon påföljd ägt rum.
572 Örn 2 g ffnm.
Jag utbeder mig nu att i största korthet få föija den egentliga delen av ämnet, som handlar om botemedel emot förlägenhet en.
Jag erinrar härvid å nyo vördsamt, att inskränkt rådrum och ämnets vidd icke medgifva en planmässig behandling deraf vid detta tillfälle: må det tills vidare unnas mig att, blott i strödda delar, upptaga hvad mig härvid förekommit:
Botemedlen indelas i 2:ne slag, ständiga medel och provisionella mede!.
Om den värde Ledamoten såsotn allmän regel hade anfört, att vilkoret för förlägenhetens successiva och varaktiga häfvande vore en fullständig förbättring af de vidtagna administrativa åtgärderna, som befunnos hafva dén vållat, så skulle jag af allt hjerta med honojn hafva instämt; men då han, utan någon inskränkning, anser förbättring nödig utaf de hittills vidtagna administrativa åtgärderna, må han åtmindstone tillåta mig, att med upprigtighet uttrycka mina tvifvelsmål om användbarheten eller nyttan eller möjligheten i utförandet af en del utaf dem han i stället uppgifvit.
Hvad som blifvit önskadt om nödig varsamhet uti ingåendet af Handelsförbindelser med främmande Nationer, är jag alldeles öfvertygad vinner sin fullbordan; men säkert lärer ej heller den Magt, med hvilken man Den 28 Juni. afhandlar, glömma den regel, sant här uppgifves, att nemligen Utta exporten af egna, men :cke importen af främmande produetert och således kunne vi i förhand antaga som afgjordt, att inga sådana handelsförbindelser uppstå, om de ej kunna byggas på ömsesidiga iördelar.
De generella förslag till rättelse, som i öfrigt blifvit framställda, (pag. 52) kunna anses så^om mål för det Allmännas önskningar, nemligen så vidt skadligheten af de nu existerande förhållanden blifvit bevist; och un» der sådant vilkor instämmer jag alldeles deruti, då jag för öfrigt går att följa den väg sorn den värde Ledamoten sig banat till föreslående af nödiga förändringar i den inrikes Administrationens hittills vidtagna partiella åtgärder.
Dervid förekommer först frågan om det felaktiga uti sjelfvaNäringarnes Administration.
Om Import. handeln.
Spannmåls. handeln:
Jag förbigår alldeles hvad i denna del framställdt blifvit, emedan jag, som Ledamot i Kongl, Allmänna MagazinsDirectionen, haft tillfälle att yttra mina tankar om detta ämne, i en allmännare åsigt.
Deras resultat blifver alltid, att sedan Riket formerat sådana Reserv* Magazin af torr säd, som trygga folket för hungersnöd vid påkommande missväxt-år, må man gerna vidtaga stränga mått och steg mot importen af detta första lefnadsbshof.
Erla - 574 Den 28 Juni. renheten skall dock öfvertyga, å ena sidan, att vårt luftstrecks hårdhet förhinder oss, att mången gång eftergifva denna stränghet, och å den andra, att vårt genom upplag beredda oberoende gor importen af utländsk
Säd mindre lönande; ty all industri som ej lönar sig, måste af sig sjelf upphöra.
/ I denna stund är detta tillfälle inne, ty, efter säkra Calculer, har den Säd, som från utrikes ort införts, redan en längre tid icke kunnac säljas utan förlust mot inköpspriset.
För öfrigt tror jag, att sedan Reservlager aro formerade, bör Staten så litet som möjligt, och heldst alldeles intet inblandas i Spann'målshandeln, utan så vidt dessa Lagers omsättning kräfver.
Victualie handeln.
Helt och hållet instämmer jag i förslaget, att Victualie- och Kreaturs - handeln inom Riket må blifva alldeles fri.
Deremot tillstyrker jag aldrig förbud emot sådana artiklars införsel från främmande ort, som till lifvets förnödenheter kunna räknas.
Det är i allmänhet vid ganska få tillfällen jag anser prohibitiva mesurer i längden nyttiga för näringarna: de lifva dem ej, utan de söfva dera.
Undantag gifvas dock, särdeles vid fråga örn Manufacturer, hvilkas an - Den 28 Juni. 575 läggning och drift fordra stora förlag, och som således, utan uppmärksamhet lemnade, kunde ruinera sina idkare; men medelst lämpliga Tullafgifter å främmande varor kan, efter min tanka, de inhemska näringarnes trefnad i allmänhet tillräckligen bevaras.
Ett steg längre, i fråga om lifsmedel, jemte andra förnödenheter, som från Finland inkomma, vore ej allenast en orättvisa mot den consumerande Allmänheten, utan vöre äfven vådligt.
Idan. delsförhållandena mellan Sverige och Finland, Ut) deras nu varande skick, löpa snart till ä"da, och Kongl Majit har äfven redan utnämnt vis a personer, för utarbetandet af försD-get till nödiga ändringar deruti.
Visserli-ge 1 är Handels-balancen till Finlands fördel, och det uti en ganska betydlig mån3 men de flesta produeter från Finland äro och blifva annu i mänga år af den nödvändighet för Riket, att ökade Importations afgifter på dem bleive ingenting annat än ökade Consumtionsafgifter lör Svenska Medborgare.
Herr Grefve Schwerin medger, att hvarje näringsgren har lika rätt till beskydd, att omsorgen för Samhällets särskilta delar innefattar omsorgen för det hela.
Hufvudstaden synes också verkligen hafva någon rätt i detta afseende, ty den ingår temligen betydligt i beräkningen af det hela: sådant visar, bland annat, äfven den andel som den tager uti allmänna Bevillningea. 5 76 Dftt ;8 Juni.
Om artiklarna Hampa, Lin, Ull och Stenkol blifvit föreslaget, tror jag för min tiel i hufvudsaken vara alldeles riktigt.
Nödigt är emedlertid att T u 11 fö r,h ö j n i n g a r n e ske succestve och med den varsamhet, att de Näringar, som af nämnde Rudimaterie!' bero, och hvilka äro bland devigtigare, såsom Skeppsfarten och KlädesManufactureina in. 11., icke deraf förnärmas.
Hvad deremot fruustälies om artikeln Ved, motstrider min öfvertygelse.
Hutvudstaden har icke ett förment, utan ett verkligt behof af omkring ioo,ooo famnar
Ved årligen.
Må vi bespara våra Skogar så länge det kan ske, och icke gifva anledning till mindskning ii t: det biträde, vi i denna del från Finland erhålla.
Man torde kunna fråga ii varjeomtänksam Landthushållare i Riket , om han ej i allmänhet fördelaktigare kan använda sina Skogs producter, än att upphugga dem till
Ved och transportera den till Stockholm, för att der försäljas till det pris, hvartill denna vara nu i hamnarna levereras; och det oaktadt den tullfria införsel, hvartill han så mycket mindre behöfver någon ny tillåtelse, som, hvilket icke bort vara obekant, någon Tull afgift för inhemska produeter icke mera äger runi. (se pag. 65).
I anledning af hvad som blifvit anfördt om importen af öfverflöd:; varor sorn tillhöra vällefnaden, och i sammanhang dermed 0111 Tullstyrelsens - IV* Deni 28 Junu 5?? styrelsens förändring m. m., får jag den aran förklara, ätt jag anser ämnet i den framställd* omfattningen af för mycken vigt och betänklighet, att deröfver nu våga fullständigt yttra mig.
I min föreställning hade jag hoppats och trott, att national espriten skulle kunna rigtas till sjelfvilliga beslut om de töremål, som man genom prohibitiva författningar nu vill vinna.
Må handa har jag misstagit mig: jag vill äfven medge det; och ehuru i sådant fall dessa slags lörfattningar ej heller blifva af fullkomligt verksam nytta, uträttas dermed dock något:
Det var förmodligen också under en så dan åsigt, som Regeringen vid förlidet års slut törböd importen af Rum, som betydligt tryckte handelsvågen.
Jag erkänner, att Rikets ställning i allmänhet påkallar inskränkning uti consumtionen af främmande varor.
Herr Grefve Schwerin upprepar den erinran i denna del, som den 3 Juli 1811 af Kongl.
Maj:t utfärdades.
Jag vågar tro mig förvissad, att Kongl.
Maj ts tänkesätt i denna stund äro oförändrade: hvad sorni detta ämne,nu anföres, är allt* så icke något nytt, utan längesedan erkändt och högt yttradt.
Maj:t har, efter Riksens Ständers önskan, nedsatt en Comité för Tulltaxans omarbetning och i allmänhet de Tullverket rörande författningars granskning.
De deri till* förordnade Embetsmännen understödjas af efRidd. 0. Ad.
Prat. N:o 73, 74.
578 Den 28 Juni. farna och kunniga handlande, skeppsredare och manufacturister, sorn i Comitéen äro Ledamöter.
Norrska StatsRådet medarbetar der äfven i de delar, som angå handelsförhållandena imellan Kongl. Maj:ts bägge Riken.
Jag tager för gifvet, att vigtigare resultat för Riket, i afseende på dess Tull administration, i följd af Comiterades arbeten, skola uppstå, än de sorn uppräknas i de 8 punkter af Herr Grefve Schwenin yttrande i ämnet, som han anser innefatta materialierna till en högst nödvändig, total förändring af h la Tullinräitningens organisation, ram sora jag åter för ruin del tillåter mig betrakta af mindre värde än mycket annat.
Den Forsta puncten: kan i allmänhet vara nyttig; men bör ej vara en ofelbar Lag.
Den Andra är en detaille sak af ringare värde än man synes förmoda.
Den Tredje är mycket obestämd genom de orden efter ett visst faststcilldt förhållande, och utgör i alla fall en mindre nödig detail; beldst de brött eller tjenstefel, sora vid Tullverket förekomma, vanligen äro af den art, att, äfven om militaire personer dem begå, allmänna strafflagarne, men ej några särskildta militairiska, kunna dervid tillämpas.
Vid den Fjerde får jag nämna, att, ehuru jag en tid varit Ledamot af Tullstyrelsen, känner jag dock inga andra befordringslagar Iden 28 Juni. 579 inom Tullverket än dera sora gälla inom andra allmänna Verk.
Är åter meningen den, att Tullverkets betjening borde, i stället för constitutorial, med fullmagt på tjensten förses; tror jag att sådant vore mer skadligt än nyttigt.
Den Femte medgifver intet yttrande, erne» dan den stöder sig på ett ännu olormadt ämne.
Den Sjette vore ej allenast onyttig, utan ock skadlig; ty, efter den ordning, som nu ä* ger ruin, skall Tulluppbörden vara levererad i Banken, för hvarje månad, inom viss utsatt dag , och Bancoattesten till Verket öfverlemna® vid äfventyr af suspension.
Hvilken onödig omgång, att först låta dessa medel inlevereras i LandtRenterierna, med kostnad af dubbla remissiagen o. s v. Den Sjunde kunde må hända Vara nyttig i statistiskt afseende, men är utan direct sammanhang med den vigtiga premissen.
Den Åttonde är af något större vigt, och . så vidt jag förstår äfven vigtig.
Herr Grefve Schwerin kommer ifrån detta ämne till frågan om de anstalter, som böra vidtagas till reglerande af vårt penningeverk, och öfvergår i och med detsamma till den dermed i oskiljaktig gemenskap stående , om de provisionella medlen att upprätthålla jordbrukaren och de inhemska näringsclasserna, under den tid som förflyter innan allmänna förlägenheten genom verkningarna af de stätta diga hinner häfvas.
Den 28 Juni.
Härvid framställes till eftersyn Fredric den Stores anstalter efter 7:åriga krigets slut, sådana de af FinanceMinistern Struense aniöras.
Sverige är, Gudi lof, ej i det tillstånd hvaruti Sehlesien befann sig vid slutet af sjuåriga kriget.
Detta utesluter dock ej förslagets användbarhet, om det i öfrigt profves nyttigt
I allmänhet ina jng likväl få yttra min öf vertygelse, att, erkännande alltid Fredric II. som en Stor Man, anser jag honom likväl för en hård Statsman.
Hans cassör blefvo fyllda, det är sant; men medborgaren suckade, under militairedespotisrr.en, i fattigdom.
Sijfrets utmyntning med tillsats, af sämre metaller, utgjorde hans financeoperationer, jag medger att nöden kräfde dem; men Regier och Monopolier riktade Statscassan på medborgarnes bekostnad; och Palats upprestes för de af Folket utsugade penningar, emedan hans ätelystnåd sådant kräfde.
Dock jag återkommer till ämnet.
Under sju särskilta afdelningar framställas de utvägar, som anses till vidtagande angelägne, för penningéverkets reglering.
Längre fram yttras, 1 sammanhang härmed, följande: ”Om antagandet af ett nytt system i he”la sin vidd, kunde inskränkas till antagandet af vissa dess delar, så vore detta redan ”ett bevis, att det saknade den egenskap som ”ensam utgör väsendet af allt systemc en* Dm 28 Juni. 581 ”heten.
Men der denna finnes, der finnes Ock ”endast valet att förkasta allt eller att anta”ga allt.” / Erkännande i allmänhet sanningen af denna grundsats, har jag, vid en så sträng tillämpning deraf, i frågan om hela Riksadministrationen, ansett för en skyldighet, att med dess större varsamhet öfver de gjorda förslagen fälla ett omdöme.
Uti flera omständigheter instämmer min öfvertygelse med den värde Ledamotens, och jag har fiågat mig sjelf: är det då ej möjligt, atc en del kan antagas, fastän icke allt, och att det nyttiga derigenom vinnes ?
Jag skall göra redo för de betänkligheter, som hos mig uppstått, Om den föreslagna första åtgärden, den, att genom en Författning bestämma, att alla liqvider, så väl enskilta imellan, sorn imellan dessa och Staten, böra ske efter den begagnade myntsortens förhållande till
Silfvermyntet den dag skulden tillkom eller förbindelsen gafs, hade blifvit vidtagen från början af den tid då man satte creditmynt i gång, så tror jag visserligen , att effecten deraf varit nyttig för enskilta förhållanden, ehuru säkert bidragande till ett hastigare vanvärde af samma mynt; men att nu göra det, vore hvarken billigt eller lagligt, och dessutom ofelbart förstörande för många.
Det blefve nemligen obilligt isin tilläinp ning, emedan, om till exempel en creditor för 582 Den 28 Juni. 10 år sedan hade utlånt looo
R:dr till hvardera af 2:ne särskilta personer, och den ena derå utfärdade skuldse lein ännu vore i sitt primitiva skick, men den andra, för en eller annan omständighet skull, för några månader sedan blifvit omskrifven, så skulfe härigenom d n besynnerliga skiljaktigheten inträffa, att den ena Gäldenären måste återbetala Capitalet med loco R:dr i silfver och den andra sluppe med 433 R:dr 16 sk.3 eller omvändt, den ena betalte sina låntagna 1000
R.dr med 2415 R dr i Bancosedlrr, den andre med jemt 1090 R:dr
Den rectroactiva tillämpningen af en sådan författning blefve nuancerad i obillighet ter, sn^rt sagdt efter hvarenda casus.
Olaglig kallar jag en sådan mesure, derföre att den skule innehålla en tolkning af fö bindelser mellan enskiha Medborgare, som desse sjeitve sig icke åtagit eller förbehålJit, ‘och således göra ett ingrepp i allmänna säkerhetenj och jag frågar, huru skulle d n Medborgares ställning bli, som i dessa 6 dnare år köpt Egendom, deri exempelvis halfva köpesumman ännu stöde qvar intecknad af gammalt, då Bancosedeln var pari med silfret? skulle retroactiv liqvid börjas med säljar. n eller skulle köparen, genom en åtgärd, som aldrig kunnat förmodas eller beräknas, blifva tocalt ruinerad?
4:de åtgärden innehåller: att på tvänne år sirpmd ra Creditorens rätt att utkräfva sina, emot inteckning i fastighet, utestående fordringar.
Den 2 3 Juni. 583
Den invändning mot detta förslag har blifvit föresedd, att det är kränkande för den allmänna Crediten j men nödvändigheten har öfvervägt det afseende denna invändning förtjent.
Låtom oss då för ett ögonblick antaga en sådan nödvändighet som absolut.
Jag frågar då: hurudan blir väl ställningen om 2 år, då detta moratorium upphör? jag svarar: mångfaldiga gånger värre än nu.
Ingen Fordringsägare lärer, efter den erfarenhet han vunnit, undetlåta att genast upgsäga sitt Capital, innan Rikets Ständer hinna komma tillsammans för att prolongera suspensionen, och aldrig skall han derefter sät:a sin välfärd på ett sådant ytterligare vågspel åt godtycket.
Om crediten nu Rrankes af några Banqueroutter, skall den då af flera blifva kränkt, åtmindstone i progressionen som 10 till 1.
Vi erfare ju redan alla dagar, huru osäkerheten örn de financiella beslut Rikets Ständer ämna fatta, mera än något annat är orsaken till skärningen i Credit-väsendet, och föranleder till uppsägning af mot inteckning stående Lån.
Låt det här gjorda förslaget vinna afseende , och de återstående
Lånen skola vara uppsagda innan Rikets Ständers beslut hinner blifva expedieradt och kungjordt.
Då förekommer åter nödvändigheten att stiga tillbaka åt en förfluten tid med tillämpningen3 hvilket i allmänhet lärer vara emot grundregeln för en sund Lagstiftning.
Jag förbigår allt annat, som häremot kunde vara att anföra.
Mig synes detta redan göra nog.
Såsom 6 te åtgärden förestås upprättandet (tf fyra offentliga Lane-inrättningar i Landsorterna, tinder naum af Crcd tCassor, ämnade till biträde endast för Innehafvare af Landets jord.
Jag har trott mig finna Höglofl.
StatsUtskottefs Financeplan komma detta förslag täm3ig n nä a.
Utskottet vill nnnligen förstärka d- Utlånings fonder, som Staten kan lemna, med deni, som genom upplåningar af privata skulle, kunna erhållas, och fördela dessa Fonder i hjån för Jordbruket och Näringarna samt till O lings lån.
Utskottets tanka synes äfven vara, att Contoir borde finnas i orterna, till lä tnad i verkställigheten.
Skillnaden är säle les ingen annan, än att, efter Utskottets plan, sätter hela Staten sig i garanti för Capitalistens försträckningar, i stället att, efter Herr Qierve Schwerine tanka, skulle Jordägarne i v s^a Arrondissementer sjelfye utgöra denna säkerhet, genom allmän intecknings meddelande lill Egendomarnes halfva vården.
Detta var visserligen en nödvändighet i Schlesien, der allt var härjadt och till stor del brändt, och der den ena borde controllera den andia till förbindelsernas uppfyllande, så vidt Samhället åter skulle kunna upprätta^; hos oss tror jag denna controll och om’ gång kunna undviaas, Då Herr Grefven icke föreslagit mera än A sådana CreditCassor, säger han; ”man må härvid ej förebrå mig någon partiskhet e«
Den 28 Juni. 585 ‘*mot de Landsorter, som här ej blifvit nämn”de: jag önskar och hoppas” fortfar han, ”att rden tid snart måkomma då äfven de fä fagina sig af sådana inrättningar.”
Om mig i detta fall skulle tillåtas någon önskan och något hopp, vöre det, att desse landsorter måtte få fägna sig öfver att slippa sådana inrättningar: att dem icke behöfva.
Jag vill tro, att Höglofl.
Statsutskottets förslag är lättare i sin verkställighet.
Till bevis derpå torde jag få anföra blott följande; Flerr Grefve Schwerin* r af den tankan, att inteckningen, som lemnäs till Credit cassans säkerhet, alltid måste vara den första, eller äga en ostridig, af Lagen stadgad, eller på andra långi[vares medgifvande grundad förmånsrätt fram. för alla andra, i samma fastighet bevilljade inteckningar.
Jag måste tillstå, att detta utmärker en särdeles tanka om Svenska Capitalisters uppofFringsförmåga, ringa förenlig med den erfarenhet, somdagligen skall vinnas om deras ocker.