Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om deremot dessa ord borttagas, så minskar del icke i någon mån Statens rättighet att icke allenast ega tillsyn öfver jernbanan, utan äfven utöfva förvaltningen dervid.
Det lägger icke något hinder i vägen för hvad man åsyftar, men deremot lemnar del rum för möjligheten ali medgifva flera utvägar för den enskilte att få associera sig i företaget, och det är just derföre och på det alt företaget må fä framgång inom landet, som jag önskar dessa förändringer, hvilka jag ber eder att behjerta, och som jag vågar anhålla om Hr Gr. o. Landtm:s propos. på de förändringar jag här föreslagit.
Då jernvägsfrågan framkallat det oförmodade förhållandet, alt den man, som i denna fråga hufvudsakligast representerar de återhållande grundsatserne, är Hr Hjerta, Lars ; så hemställer jag lill enhvar af Ståndet, om vi ej äro stadde i en hänförelse, der 'öfverilade beslut måste befaras.
Det är derföre jag tillåter mig yrka, att R. o. Ad. icke må antaga den l:sla punkten, sådan han är.
Jag erkänner med flera andra talare vigten deraf, att jernvägarnes stambanor må anläggas under Statens ledning och alt han må bestämma deras rigtning; samt ätt de må stå under hans tillsyn.
Men det är öfverdrift att vilja utesluta enskilda personer från delaktighet i kostnaderne och förvaltningen.
När man i Irsla punkten säger, alt hanorna skola blifva Statens tillhörighet, så utesluter man den möjlighet, som i 2:dra punkten är öpnad för enskilde att på sin bekostnad' utföra vissa andelar af stambanorna.
Men 0111 de det få, och följaktligen erlägga sina penningar, hvarföre skulle man utestänga dem från förvaltningen.
Tillåtes ej enskilta deltaga i kostnaden, så mäste Slaten tillskjuta desto mera.
Nu då man be finner sig i jernvägsifvern, föreställer man sig icke den tid, då Svenska folket kan ledsna vid jernvägarne.
Men han kommer förr, om man för hardt anlitar Statens krafter.
Derjemte hör man ihågkomma, att om enskilte får deltaga i kostnaderne och i förvaltningen, så blifva, på sätt Frih.
Raab nyss anmärkt, utgifterna efter all anledn. ringare, emedan man sköter saken med större sparsamhet.
Om än kostnaden icke varder mindre, så tror likväl allmänheten, att man hushållat bättre, hvilket naturligtvis är gagneligt, både, för del allmänna förtroendet till dessa företag och för möjligheten att dera fortsätta.
Fä enskilte deltaga, så undvikes tillika den misstänka, som vanligen vändes mot Statens embetsman, när de hafva penningar om händer.
Jag säger med full öfvertygelse alt jag tror våra embetsman vara ärligare än i de flesta andra länder, och att vi, hafva mindre skäl, ån andra, att misstänka försnillningar.
Men säkert är dock, att om enskilte jemväl få deltaga i förvaltningen, så blifva misstankarne mindre.
Om Staten finge, såsom Hr Waern föreslagit, veto i förvaltningsfrågorna, och Rikets embetsman sålunda kunde hindra enskilte delegare från obetänksamma förelag, eller från sådane, som Styrelsen icke gillade, så vore det ju ingen fara att hafva de enskilta 158 Den 22 S&p.t ernber f. m. med.
Hvarföre skall rnao då skjula dem ifrån sig?
Blifver förhållandet sådant Frih, Haab nämnt, och jag t. ex. vill antaga, att banan från Jönköping lill Skåne ansåges höra till stambanorna, alt Smålänningar och Skåningar erbjöde sig alt lemna en stor del af kostnaderne, blott de finge banarbelet i gång, borde då Slaten säga nej, helldre än tillåta någon enskilt man hafva ett ord att säga?
Borde då Staten hellre tillsläppa alla medel, som för en annan bana erfordrades?
Om sådant nu på förhand beslöles, kunnen J tro, Mine Hrr, att våra beslut på detta rum skulle blifva lag härutinnan?
Nej, vi måste gifva vika för skäl.
Det år äfven derföre Hr Gripenstedt haft efter min tanka ganska rätt, all säga, det man icke bör på förhand binda sig genom antagande af grundsatser, hvilka gå allt för mycket i detalj.
Hr Bildt yrkar att vi skola antaga afdelningens förslag.
Men der slår, att hvarje slamhans-section kommer all omfatta en vägsträckning af omkring 15 till 20 mils längd, och derutöfver.
Hvarföre skall det vara denna siffra ?
Hvarföre kan det icke lika gerna vara 10 till 25?
Hvarföre inlåta sig i sådana bestämningar?
Han säger alt enskilde skola få dellaga i kostnaden med Hvarföre icke §:delar, om Ostgöthar eller Smålänningar eller hvilka som helst vilja dertill skaffa penningar?
Det är ju klart att man i denna punkt icke skall tala om Statens tillhörigheter; ty om ingen enskilt tillskjutit något, så är banan Statens.
Men hafva åter enskille gjort tillskott, så hafva de andelar i banan.
Att man icke vill blott låna penningar till jernvägsrföretagen, synes mig vara gifvit, såsom äfven Frih.
Baab sagt, I stället för att utestänga enskilde, borde man, än mera, för stora än för smärre, företag önska deras bidrag, emedan man kan vara förvissad att de ej vilja förspilla dem.
-Om man ej fordrar sådana, så får man vänta sig, att Regeringen mellan Riksdagarne och Ständerna under dem blifva öfverhopade med framställningar, af- de alkira vackraste skål, för nya .jernvägsaaläggningar, likasom vi nu höra sådana anföras så väl för jernvägen från Jönköping till Skåne, sorn från Fahlun till Gefle.
När detta redan är händelsen, hvarföre skall man ytterligare blottställa sig derför?
Sådant kan slå ut tvärt emot deras förmodan, hvilka mest ifra för jernvägarne, nemligen alt man, genom sin öfverdrift gör både Regering och Ständer så mycket förr ledsna vid alltsammans.
Detta skulle jag icke hafva någonting emot, om man icke dessförinnan bortkastade myckel penningar för Staten, hvilka jag önskar all -lian finge hafva i behåll.
Jag föreslår alltså, om R. o. Ad. vill genast besluta öfver lista punkten, att han måtte få följande lydelse, som icke vore mera bindande än skäligt är:
”Med hänsigt till ifrågakommande jernvägsanläggningar inom Sverige antages och fastställes den grundsats, att alla stambanor bestämmas, anläggas och utföras genom Statens försorg samt siå under dess tillsyn och förvaltning”.
Skulle R. o. Ad. icke vilja binda sig vid dessa ordalag, eller om mina motståndare misstänka mig hafva hemliga afsigter, att förstöra deras förslag, på anhåller jag att R. o. Ad. ville återförvisa lista punkten, emedan jag tager för gifvet, att det i alla fall måste ske med den Den 22 September f. m. 159 2:dra, och alt tidsulrägten sålunda icke blifver större om man låter bägge gå tillbaka, än derigenom att man endast återförvisar den ena.
Om det sker med bägge, så kan man sätta dem i riktigare sammanhang, än som blifver möjligt, om man godkänner första punkten och återförvisar den andra.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit ulfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Den långt framskridna (iden ålägger mig alt vara kort och jag skall således endast uptaga några ord af mina motståndares yttranden.
Del egna förhållande företer sig här, alt de, som i sitt hjerta icke vilja hafva några jernvägar, och de, som vilja att jernbanor skola fä uteslutande anläggas och underhållas af enskilta personer, de hafva slutit ett ömt förbund, och båda dessa åsigters förfäktare önska nu antingen återremiss eller förändring i förslaget.
Hvad beträffar del redaktionsförslag, som den siste värde talaren upgifvit, så kan jag icke erinra mig dess lydelse.
Jag upfattade endast en kort mening, nemi. att arbetet skulle ske under Statens ledning.
Jag ber då få fråga, hvad är detta annat, än hvad som nu sker med Köping-Hults banan I. ex. Har icke
Sta ten en ledning, en tillsyn deröfver?
Föreskrifver icke Staten vilkor, har icke Staten Ingeniörer, som vaka öfver verkställigheten?
Skulle derföre R. o. Ad. låta förleda sig, att ingå på ett dylikt förslag, så är det icke annat, än att kasta sig in på den grundsatsen, att stambanor skola af bolag inrättas.
Jag har ansett mig skyldig att uptaga ett yttrande,som en annan talare här haft, nemi att han tycker del; vara orättvist, att roan utesluter enskilta och kommuner från att sörja för deras eget välstånd.
Jag ber då få erinra, att i 2:dra punkten af Utsk:s förslag har Utgik. hemställt, att det må vara enskilte obetaget, att, der de finna lämpligt, deltaga i anläggning af stambanor efter af Regeringen fastställda grunder, och att hvad alla bibanor beträffar, de kunna få byggas af enskilta.
Jag tror således icke att raan kan säga med billighet och rättvisa, alt SlatsUtsk. velat förneka enskilte att sörja för sitt eget välstånd.
Det är gifvet, att om den punkt gioge igenom, hvarigenom SlatsUtsk. velat ställa anslag till K.
Mds iNåd. disposition, med anhållan alt ett fullständigt system för Sveriges jernvägsanläggningar mätte upgöras, och för kommande Ständer framläggas, då blir tillfälle att bestämma hvad som med stambanor och hvad som med bibanor skall förstås, och under sådane förhållanden förfaller alla de anmärkningar, som blifvit gjorde emot Ulsk:s yttrande om bibanor och stambanor, och hvilka som äro af den ena eller andra naturen.
Det har varit nödvändigt för Utsk. att här uttala en grundsats, nemi. alt stambanorna skola anläggas af Staten, och det derföre, att en ganska stark påtryckning har från andra sidan egt rum, att enskilte skulle i vårt land få anlägga alla våra stambanor.
Utsk. har velat aflägga en protest deremot, och det är. den, som Utsk. hoppas alt R.
St. må godkänna.
Jag ber dessutom att få fästa uproärksamheten derpå, att, ehuru Slaten är egare och anläggare af Stambanorna, så hindrar detta icke upgörande af beting för vissa 160 Den 22 September f. m. delar af arbetet, och att lista §:n ingalunda hindrar
Staten alt öfverlemna arbetets verkställande ät enskilta kompanier; men deremot hindrar den i min tanka och bör hindra Staten alt öfverlemna hela bandelar åt entreprenörer eller enskilda.
J torde vela, M. Hrr! hur det tillgår på dessa entreprenad-auktioner.
Staten får på dessa auktioner betala tio gåuger mera än om
Slaten haft det förtroendet att sjelf utföra arbetet.
Vid dessa auktioner sammansätta sig spekulanterne, en af dessa spekulanter framträder med anbud; de andra underbjuda summan, men vinsten delas sedan emellan dem alla.
Sä går det lill vid våra öfriga entreprenadauktioner, och så kommer del att gå vid frågan om jernvägar.
Der skulle Bet a kompanier, i stället för att täfla, slå sig tillsammans, hvarpå de kunna skörda en ganska anständig vinst, och sedan skulle bolagen dela sig emellan denna vinst.
Jag har icke hört lill dem, sora delat åsiglerne i ITr Bildts reservation, emedan jag tror, att den lader endast till olägenhet och trassel, hvarvid jag icke nu vill uppehålla mig vidare, emedan denna reservation först vid nästa punkt förekommer, men jag får dock erinra derom, att afsigten med denna reservation och afsigten med afdelningens Betänk, var, att della skulle blifva en sporre för enskilta i provinserne, att genom bidrag till stambanornas utförande, så myckel förr påskynda deras anläggning, och det är icke något hinder för R. o. Ad. alt nu godkänna den lista punkten och sedan vid den 2:dra besluta öfver denna fråga.
Då jag var den förste, som uplrädde emot den af Ulsk. framställda princip, så bör jag icke förundra mig öfver att jag i de påföljande replikerna blifvit skarpt anfallen, och jag skulle icke bedja att få ytterligare uptaga R. o. Adis lid, om jag ej hade funnit, af de påföljande talarnes yttranden, att uttryck i mitt förra anförande hafva blifvit icke blott missförstådda, hvilket mycket lätt kan (tända, i. följd af mitt sätt att uttrycka mig, utan lill och med uptagne i motsatt syftning emot hvad jag yttrat dem.
Uti en fråga, som är så vigtig som denna, och der jag betraktar den enskilta representantens rättighet att yttra sig, böra begagnas egentligen med afseende på framtiden, då andra åsigter forde göra sig gällande än för närvande, så anser jag både för en pligt och för en rättighet att förtydliga mina yttranden, och visa, att de icke varit sådane, som de af vissa talare upfaltats.
Först har man sagt, att jag icke vill att stambanor skola få för Statens räkning anläggas.
Detta har jag icke yttrat, utan blott yrkat, alt detta icke mätte fastställas såsom någonting exklusivt, ty det är detta som jag önskat protestera och reservera mig emot.
Det är denna exklusivitet, som flera talare och sednast Hr von Troil omfattat, hvilken jag önskar ej mätte komma att läggas till grund för de beslut, som R.
St. skola fatta.
Den andra omständigheten, hvaruti mitt yttrande blifvit upfalladt på ett oriktigt sätt, är det, alt Hr Bildt trott det vara min mening
Den 22 September f. m. 161 mening, att icke andra än de, som hafva Ingeniörskunskaper, skulle lå yttra sig i detta ämne.
Han har rätt deri, att i sådant fall skulle det icke tillkommit mig att här uplräda, men det har icke varit min mening, att yttra någonting sådant, utan jag har velat fästa upmärksamheten på, att ibland dem, hvilka såsom ledamöter af Regeringen, eller ledamöter af StatsUtsk., hittills hafva handlagt denna fråga, äro ganska få, som hafva en sådan praktisk kännedom af ämnet, att jag tror dem böra föreslå en så exklusiv princip, som den, alt Staten skulle befatta sig med jernvägsanläggningar, utan andras deltagande.
För det tredje har man missförstått mig, då Frih. Klinkowström sagt, att jäg visat alltför ringa förtroende till de embetsman, hvilka utfört publika byggnadsföretag här i landet.
Jag ber då att få erinra, att jag verkligen har reserverat mig emot den tydning, som skulle mitt förra yttrande innefatta något klander emot embelsmännen.
Jag ber alt få återuprepa de uttryck jag hade.
Jag sade, att’ när man sett alt åtskilliga af dessa byggnadsförelag icke kunnat upföras för beräknade kostnader, så måste man fråga sig, äro de använda embetsmännen oskickliga eller odugliga, och jag yttrade, alt man derpå måste svara ett högtidligt nej, att man har den fullkomligaste aktning för dessa personers kunskaper och för deras karakter, men att det sålunda måtte finnas något annat, sade jag, som ofta (jag har icke sagt alltid) gör, att sådane företag, som utföras af Statens Embetsman, blifva dyrare än som från början påräknats.
Se-. dan har en annan talare velat förklara hvad jag härmed menat, så att jag har föga att dertill lägga, men i afseende derpå vill jag uptaga ett argument, som är anfördt emot hvad jag i detta hänseende yrkade, men der jag ansett just del, som anfördes emot mig, tala till förmån för min sats.
Det är frågan om National-Miiseum.
En värd talare har sagt, att kostnaden för detta Museum visserligen kommer att öfverskrida det förslag, som varit framsläldl lill R.
St,, men icke det, som sedan upgjordes.
Delta bestrider jag icke på hagot sätt.
Hvar och en vet, alt det är en utmärkt skicklig chef, som förestår delta arbete, hvilket utföres med den största noggrannhet, men det står likväl ännu fast, Mine Hrr! att man begärde ett anslag af R.
St. lill National-Museum af 500,000 R:dr B:ko, alt stora invändningar gjordes deremot, att frågan gick ända till förstärkt Statslltk., att de, som vid det tillfället förde Regeringens talan, verkligen funno sig till en viss grad förnärmade af det misstroende, som hystes emot förslagets tillräcklighet, men alt delta oaktadt arbetet likväl icke blifvit utförd! efter förslaget.
Det är endast detta enkla faktum jag velat framdraga, utan att häraf draga någon slags för någon individ förnärmande slutsats.
Jag skulle tro, att snarare de ledamöter, -som velat göra jemförelse emellan hvad som förr och nu ägt rum, hafva härigenom, möjligen utan att vilja det, kastat en skugga på de embetsman, "sorn utfört dessa företag, hvilket dessa embetsman icke förtjena, ty hvarken vid fängelse-byggnader eller Garnisons-sjukhus eller Musei-byggnaden, hvilka jag omtalat, är såsom jag tror fallet det, att denna inskränkning, eller olikheten emellan 12 H. 11 162 Den 22 September f. m. de först framställde proposme om penninge-förslag och de. verk liga bostnaderne för sjelfva arbetet, hafva varit en följd af arbets-chefernas oskicklighet, utan det är en följd, som alltid kommer att inträffa, när Staten befattar sig med industriella och kommerciella företag.
Jag anhåller att derpå få anföra ett annat exempel.
Det valen handels-expedition till medelhafvet, för att realisera åtskillig, Kronan i raagasinerna behållen spanmål.
Denna handels-expedition slutades så, att man icke allenast icke fick något i behåll deraf, utan äfven fick skjuta till kostnader, och likväl var personen, som hade med sakeir alt göra, känd för ett mycket godt hufvud.
Vid frågan om företrädet af Statens mellankomst såsom egare och förvaltare af banorne, så hafva Hrrine, efter hvad mig förekommer, mycket grundal sin öfvertygalse och sina framställningar öfver den saken, på den tanken och förutsättningen, alt det är en stor del af jernbanor utomlands, som förvaltas för Statens omedelbara räkning.
Jag har tagit mig friheten att förra gången bekänna min okunnighet i detta afseende, och i anledn. deraf hafva ett par talare citerat flera stora utländska hanor, som skulle så förvaltas, och bland andra de, som blifvit anlagda i Ryssland.
Derpå har Gr. von Rosen svarat, alt hvad angår den stora hanan emellan Petersburg och Moskwa, sä är del icke förhållandet, utan den tillhör enskilte.
Jag kan möjligtvis irra mig, men jag skulle tro, att förhållandet i Preussen är sådant, som jag nu upgifver, nemi., att af de banor, som gå från Berlin, så är blott en bana Statens och de öfriga förvaltas äf privata bolag, ehuru Staten utöfvar tillsynen derå, och oaktadt
Regeringen har gjort åtskilliga förfoganden dervid, som föranleda att de stå under dess kontroll.
Om nu icke den premissen skulle få existera, på grund hvaraf dessa
Hrr gjort den framställningen, så önskar jag blott, att man icke skall hafva så brådlom med, att för en framtid stänga vägen för allt annat, utan att man kan på förhand hafva tillräcklig kännedom om de föremål, på hvilka en sådan princip skall användas’.
Hr von Troil har talat om de svåra förvecklingar med enskilta, som skulle upstå derigenom, att enskilta bolag förvaltade jernbanorne.
Jag vill icke advocera för, att del skall vara uteslutande enskilta bolag som förvalta dem, ulan alt det må gerna vara Slaten, om man finner det tjenligt.
Del är blott det exklusiva i det ena eller det andra, som jag icke anser lämpligt.
Men då man talar om sådane förvecklingar, så hemställer jag, om icke stora förvecklingar kunna upstå emellan Staten och allmänheten.
Då klagan upstår emellan enskilde, så hafva de tillfälle att gå till Domstolen.
Vi hafva sett i Tyskland, Frankrike och England huru dessa stora och mägliga bolag blifvit dömda till enorma ersätlnings-summor.
Om en bana eges endast af Staten, och det begås fel i tjensten, så förefaller mig åtminstone, som det skulle vara möjligt att stora förvecklingar skulle kunna upstå, och att den enskilte då icke hade den regress till de tjenstemän, som begått dessa fel, som han kan hafva till ett enskilt bolag, eller att fortsätta sin klagan vid domstol.
Det bildar sig ofta vid sådane tillfällen byråkratiska förhållanden, som skapa en magt, under hvilken den enskilte står, och om Den 22 September f. m. 163 tjenstefel begås, så måste man då klaga först hos förmännen och slutligen hos K. M., för att få rätt vid sådane tillfällen, och då tror jag, att det kan upstå större förvecklingar, än som möjligen kunna upkomma med ett bolag.
Man har slutligen citerat Norbergs-bolaget, såsom ett bevis på det förderfliga deri, att enskilte få deltaga i banorna; men detta exempel anser jag icke betyda det alldra ringaste, ty det är ju R.
St. medgifvet alt afslå detta bolags anhållan, och då nu bolaget gör konkurs, så lärer man väl i stället få att göra med ett annat bo lag, som öfvertager de färdiga jernvägsanläggningarne och fullföljer dem.
Jag skall icke vidare förlänga debatten och, för att icke åstadkomma alltför mycket uppehåll i tiden för frågans slutliga afgörande, så vill jag gerna begifva mig till att förena mig uti den propos., som Hr von Hartmansdorff framställt, emedan jag anser den innefatta en tillräcklig antydning på den nu öfvervägande åsigten hos R.
St., och att den tillika är billig, utan att likväl derföre utestänga eu framlida möjlighet för Staten att begagna tillbud af enskilte bolag, om sådane skulle komma med offerter, som vore antagliga.
Sedan ärendet har blifvit så fullständigt utredt, skall jag blifva ganska kort.
Om StatsUtsk. framställt ett bestämdt anslag till vissa väganläggDingar vid denna Riksdag och dervid framställt det sätt, hvarpå StatsUtsk. önskat att detta skulle tillämpas, så hade man kunnat undvika den nu pågående striden om principer, hvilkas tillämpning man icke vet om den behöfs komma i fråga.
Örn nu StatsUtsk. tillstyrker, och beslut på grund deraf kommer att af R.
St. fattas, att vissa jernvägar skola före nästa Riksdag utföras, så är klart, att om de komma att utföras på Statens bekostnad, så har det visat sig före nästa Riksdag om den nu antagna principen vore den rätta.
Om detta då befunnes, så är lika tydligt, att man skulle komma att fortgå på samma bana, som det är säkert, att man förespeglar olägenheter af att frångå densamma.
Jag erkänner också att Staten icke bör inlåta sig uti industriella företag, men å andra sidan torde förhållanderne med jernvägsanläggningar i detta afseende vara af egen beskaffenhet.
Dä enskilta- personer upträda för att deltaga i industriella företag, och dertill gifva penningar, så är det för att deraf draga en motsvarande vinst.
Afven de varmaste anhängare af jernvägar påstå icke att dessa vägar lemna ränta på kapitalet.
Det är således uppenbart, att inga enskilta personer inlåta sig i dylika företag såsom aktie-egare.
Dessa jernvägar kunna således icke till vägabringas annorlunda än på Statens bekostnad.
Om man nu beslutar, alt de enskilta, som lemna siua penningar, blott skulle tillförsäkras en viss ränta, så blifver delta blott ett entreprenad-bolag, ty den ränta, som försäkras, är icke tillräcklig för att inleda Dågon enskild i företaget.
Då tror jag för min del, att, ur denna synpunkt betraktadt, det är vida lämpligare alt
Slaten förskaffar sig entreprenörer och på bästa sätt utför företaget.
Jag tror att del på sådant sätt skulle 11 * 164 Den 22 September f. m. kunna ske med största hushållning.
Om det vore möjligt att provinsvis anlägga banor, eller fråga upstod om att anlägga bana inom en viss provins, så tror jag, alt man kunde få enskilta deltagare af andra skäl, nemi. med afseende på de fördelar, som genom lättade kommunikationer skulle komma att tillskyndas deras provins och de egendomar, som skulle göra upoffringen.
Detta kan väl gå au för mindre banor, men möjligheten alt tillämpa della system förfaller, då fråga blir om stora stambanor, som skola genomlöpa flera provinser.
Vid sådant förhållande tror jag för min del, att det icke gifves någon annan utväg än alt Slaten måste upträda och sjelf besörja banorna.
De största betänkligheter, som kunna möta, när Staten skall verkställa arbetet, och som föranleda större kostnader, än som med enskilt omtanka kunde blifva behöfliga, ligga icke i bristande nit hos dem, som på Statens vägnar hafva dermed att göra, derom tror jag alt alla äro ense, utan de måste sökas uti de former, hvarmed embetsmannaverksamheten omgjordas.
St. skulle besluta-, att anläggandet af stambanor skulle ske på Statens bekostnad och derjemte besluta att öfverlemna utförandet af dessa förelag åt dem, som hade Konungens förtroende, och således icke vore bundne af vanliga embetsmanna-former, så föreställer jag mig att del icke gerna skulle vara möjligt att ju sådane personer fun»• nos, och att icke dessa skulle upbjuda all sin förmåga att motsvara ett så stort och dyrbart förtroende.
Jag är öfvertygad om, att de största betänkligheterna skulle nå det sättet blifva undanröjda.
Om enskilte, på ett eller annat sätt, kunna deltaga i anläggningarne, så medgifver jag att det skulle kunna medföra stora fördelar, dock under förutsättning, på sätt åtskillige talare här förut framställt, att icke för de beslut, som komma att fattas vid 2:dra punkten, må läggas hinder i vägen genom de beslut, som fattas vid den l:sta.
Då nu, sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, Hr Gr. o. Landtm, framstält, hurusom Hr von Hartmansdorff och Hr Hjerta, som först yrkat återremiss, afstått derifrån och förenat sig om ett förslag till förändrad redaktion, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Då jag redan hört huruledes Hr von Troil offentligen uttvdt mina ordalag, så hemställer jag, att mitt förslag lill redaktion måtte förfalla och inskränker mig till begäran om återremiss.