Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Iakttager man denna pligt af rättvisa, så kan mail icke heller vägra ali Ursägtlighet åt författningens syftemål* äfven då mati måste högligen ogilla dess obestämda och derigenom olyckliga fedäctionj men då jag således för min del, å end sidan, anser författningen* såsom i olaglig väg tillkommen, böra undanrÖdjas* är jäg likväl* ä den andra* af den tanke* att en annad, lika angelägen förbindelse åligger oss, deni nemi., att icke gifva tillfälle för den misstydning af vår afsigt, som skulle vi, genom detta undänrödjande, vilja gifvd ostrafflighet åt brottsliga beröringäi' emellan Svenska medborgare och f. d. K. Familjen \ och jag tillstyrker alltså* att LagTJtsk* må inkomma nied förslag till en författning* innefattande förbud emot, samt bestraffning för alla sådana föfetägj och jag sätter icke i fråga att ju fjäsk, skulle gifva oss ett förslag i denna Syftning* förnuftigare än i8iä års författning* som lätteligen kan få den olyckligaste tillämpning, och göra menniskor olyckliga* som icke hvarken tänkt eller drömt om någon brottslighet.; R. o.
Ad. beslöt* alt detta yttrande skulle till LagUtsk^ fä åtfölja den i dag på förmiddagen beslutade remissen af Gr.
Anckatsvärds motion, om UpphäfVande af K. påbudet den 10 Dec. 1812* emot gemenskap med f. d. K.
Familjen.- fusterades pleni-proftn för den 7 dennes f. och e. m.
Ifr Eden hjelm* Gillis!
Sorn jag i förmiddags icke attendefade lill, när Hr Hjertås motion angtde upphäfvande' af den författning, som stadgar om Svensk mans skyldighet att sätta borgen eller ock deponera en Viss summa penningar, då lian vill resa utrikes* förevar, så anhåller jäg att få tillägga några' ord.
Hvad nytta denna författning har med sig, känrfer jag icke, men väl mångfalldigä olägenheter* hvaribland jag må nämna, att den resande icke känner denna författnings tillvaro, och derföre icke' förse t T sig hvarken med penningar eller borgen för det ändamål författningen afser.
Jag tillstyrker således Hr Hjertås motion och författningens upphäfvande, hvarvid jag endast tillägger, alt de, sorn äro i beväringsåren, måste ställa säkerhet för sig.
Den 18 Mars e. m. 3o5 Remitterades till LagUtsk., i sammanhang med Hr Hjertås på förmiddagen remitterade motion, om upphäfvande af förbuden emot enskild mans rätt att resa utrikes.
Oundvikliga hinder hafva vållat, att jag ej kunnat vara här, du Hrr Dalmans och von Troils motioner, i afseende på vägfrågan, förevar, oehsanhuIler derföre att nu till dem få lägga några ord.
Ett ämne, som från alla håll bringas å bane till öfverläggning, och som dock frigör sig från all politisk färg, botman kunna antaga att innebära ett af landets lifligaste intressen.
Ett sådant ämne är visserligen communicationer, ej mindre landsvägar iin vattenleder.
Emedlertid torde den allmänna opinionen, i detta afseende, behöfva utredas i någon större detalj, än som finnes uttryckt i Hrr von Troils och Dalmans väckta förslager, i afseende på communicationer, med ändamål att gifva dem en ytterligare styrka vid behandling hos Utskottet.
Den seger öfver tidsutdrägt och afstånd, som vårt århundrade vunnit, har allmänneligen gifvit en annan form, så väl åt individens förkofran, som åt massans försvar.
Det är ej mera socknens, häradets eller det angränsande länets marknad, som röjer behof och bestämmer pris, utan det är verldsmarknaden, som, i mer eller mindre mån, låter känna sin mäktiga inflytelse.
Försvaret likaledes vinnes cj mera genom det stora envig, som fordom, likasom på ett schackbräde, utfördes med konstiga manövrer, utan det är stora stridskrafters förflyttande och användande inom kortaste tid på aflägse punkter, sorn gifver öfverlägsenhet.
Förkofran och försvar hafva ingått den intimaste 'förening, ej mindre i omfång än medel.
Det är numera knappt någon tecknisk färdighet, som ej kriget förstår att använda, och det är ej mera åt vindens tillfälliga gunst, som sjömannen ensamt anförtror sig, eller med begränsade djur-krafter, som formannen sig åtnöjer; utan det är ångans conseqventa och hittills obegränsade expansion, som gifver en tillförene otrolig måttstock för fortkomsten.
Det är numera ej nog, att råämnenas väg till sina förädlingsställen, eller producentens väg till eonsumenten, utgöres af den vidgade getstigen, som, genom sitt oeftertänkta läge, spiller tid och kraft.
Menigheterna utkräfva sin rätt till topographiskt biträde för sina landl-communicalioners förbättring.
Det är ej numera ensamt by-kartan, som begagnas vid statistiska frågors afgörande i länestyrelsen, eller provins-kartan, som gör tillfyllest, vid undersökningar om de mer vidtomfattande intressen, som utbreda sig från den ena landsändan till den andra: general-kartan äfvensom de topogra4 H. 39 3o6 Den 18 Mars e. m. phiska detaljerna måste först, hvar för sig, sammansättas och ordnas, och derefter rädföras, vid de mera allmänna frågorS besvarande.
Landsliöfdingarnes verkningskrets, äfvensom häradsrätternes, är således, hvarken till omfång eller beskaffenhet, tillräcklig för detta större behof, och den vidgade sysselsättning, som hvarje auetoritet fatt vidkännas genom det nya statsskicket, leinnar ej full ledighet åt dem till sådana särskilda studiers och färdigheters inliemtande.
Local-auctoriteterna behöfva således, likasom öfver-domstolen, en erfarenhet att påkalla vid meranämnda tillfällen.
Det är hög tid att lyssna till det vigtiga förslag, som Hr von Troil gjort i detta afseende, ehuru jag tror, att ändamålet möjligen kan vinnas enklare och mindre kostsamt än det anförda förslaget föranleder.
För communicationernas scientifika angelägenheter, vare sig af ena eller andra slaget, hafva hittills blifvit begagnade personel', antingen från Sloramirals-embetets tredje afdelning eller från Topographäska corpsen.
Det torde således vara skäl, att inom någondera af dessa corpser göra den utvidgning på stat, sam en gemensam behandling af communicationernas angelägenheter kan erfordra.
Troligen skulle 8 ä 10,000 rtdrs årligt anslag härtill vara nog.
För denna ringa kostnad, i jemförelse med det stora ändamålet, kunde man bland annat påräkna, att för dylika allmänna arbeten, som erfordrades, vore alltid beredelse på förhand gjord, genom fullständiga undersökningar och bestämmelser, så att för verkställigheten kunde, vid behof, utan tidsutdrägt, användas de arbetskrafter, som under missvextår blifva i öfvermått tillgängliga, äfvensom nytlig sysselsättning kunde vinnas för arbets-compagnier af försvarslösa personer.
Andra civiliserade länder hafva längesedan inrymt ett fack af administrationen åt denna vigtiga stats-angelägenhet.
Framlidne H. Ex. Hr Gr.
Platen organiserade ett sådant fack för vatten-communicationer uti Storamirals-embetels tredje afdelning, och derföre hafva också dessa slags communicationer vunnit ett afseende och en utveckling, som landets vägar sakna.
Så länge Gr.
Platen lefde, så utgjorde hans personlighet en föreningspunkt för dessa annars skiljda angelägenheter, derigenom att han tillika var ledamot af corniteen för väganläggningarna i de norra provinserna.
De betydliga vägarbeten, som under hans tid, efter 1810, beslötos och börjades, blefvo under denna comites inseende sedermera fullbordade under 11. Ex. m. m.
Rosenblads ordförandeskap.
Platen dog, äfvensom alla de andre ledamöterne af comileen, med undantag af 11.
Ex. Hr Gr, Rosenblad, som länge ensam varit den kraftiga driffjäder!! för utförandet af det nyttiga, som i afseende på landt-communicationerna hittills blifvit gjordt.
Emedlertid blefvo de först anslagna medel, 20,000 r:dr b:co årligen, från de beslutna landl-communicutioncrna undandragna, och ehuru Den 18 Mari e. m. titeln pä ett bestämdt stats-anslag lydde och lyder ännu:
'Till vatten-communicationers och andra allmänna a r"betens befrämjande’’, blef dock bela detta anslag nära uteslutande disponeradt af Storamirals-em betets tredje afdelning, just derföre att landt-communicationerna saknade sitt motsvarande förv-altningsfack inom deri bestående statsadministrationen.
Hr rätta ordnandet af det väg-näf, som öfver bela landet utgör lifsprincipen för all industriel rörelse ocb för fyllandet af de flesta individuella behof, långt vigtigare, än de mera inskränkta vattenledernas befrämjande.
Dessa omsorger, utsträckta till hela Riket, öfverstiga gränserna för en tillfällig comite's verksamhet.
Jag tror derföre icke, att det går an att förfara med detta vigtiga ärende, på sätt en värd ledamot i JlorgareSt., llr Rydin, föreslagit.
Genom antagande af sådana spridda local-auctöriteter, som efter hans mening skulle hafva communicationsbestyret sig uppdraget, skulle vi stå på samma punkt, sorn förut, ej allenast i afseende på bristande enhet i ärendets behandling, utan jemväl i afseende på bristande kunskap om dess scientilika natur, så väl i uppränningen, som i det teckniska utförandet.
Ej heller tror jag, att menigheterna skulle vilja åtnöjas med öfverlåtelsen af den absoluta makt, som han vill tillägga dessa local-auetoriteter, i afseende på ej mindre utskrifning af skatt, än bestämmelse om vägars nödvändighet, så väl i nybyggnad som förbättringar.
I en stat, der hela tyngden af väg-underbållet träifar jordbruket, är af vigt att tillse, det allmogen ej öfver höfvan dermed betungas; och derföre anser jag allt skäl vara, att bibehålla allmogens nuvar. andel i bestämmelserna derom, och alt sålunda väg-ärendenas gamla juridiska fora, nemi. häradsrätt, Landsh.-embete, Katnmar-colflm och slutligen K. M. genom Dess Civil-expedition, må blifva allmogen äfven allt framgent förunnade.
Det enda tillägg, sorn jag i detta afseende skulle vilja föreslå, vore, att de topographiska upplysningar m. m-, som borde framkallas i sammanhang med de speciella företagen, skulle äga samma rätt att af dessa auctoriteter bedömmas, som de andra skäl, hvilka inom communerna kunna göra sig gällande.
Då jag, så väl af företeelserna vid riksdagen, som af ställningen i landet, har trott mig böra antaga, att ärendets vigt är allmänt erkänd, skulle det vä! kunna synas öfverflödigt, att genom speciella framställningar öka intresset
Andess behandling från en vettenskaplig synpunkt.
Men då Hr Dalmans vidsträckta uppfattning af ämnet vidrört åtskilliga sådana detaljer, anser jag mig äfven böra derom anföra några ord.
— Den åberopade Engelsmannen Telfords, i min närvaro, till Gr.
Platen stäldta yttrande om vägar och om den officiella instruction, som honom ålåg att i detta afseende iakttaga inom Skottland, innehöll, att maximum af väglutning der var inskränkt till i på 3q eller, som är detsam - 3o3 Den iS Mars e. m. ma, till 3^ på roo, men visserligen ingalunda till a på roo; en så beskalfad allmän föreskrift, nödvändig endast för ångmacliiners användande såsom fortskalFningsmedel på jernväg, skulle för -våra vanliga fordon och dragmedel tillskapa en alltför stor omväg, medförande icke ringa förlust af tid.
I det principmessiga Preussen innehåller den officiella föreskriften, såsom maximum, i på 18.
Detta antagande har sin grund deri, att på en lutande plan, sorn gör 3 graders, 26 minuters och 23 sekunders vinkel mot horizonten, eller lutar 6 på 100, börjar först ett vanligt väl gjordt åkdon att sjelfmant visa benägenhet för rullning utföre.
Emedlertid är redan 1 på 18 icke ringa lutning: och ehuru det förenämnda factum om lutande planets verkan på ett stillastående åkdon är theoretiskt rätt; så är dock dervid likaledes att observera den verkan, söm uppkommer vid åkdonets fortsatta förande utföre, äfvensom den större ansträngning, som erfordras för dess framskaffande uppföre höjden, än som behöfves på horizontelt plan.
Med afseende härpå, har jag, vid undersökningarna för anläggning af nytt vågplan emellan Westerås och Fahlun, förlidet år, antagit såsom högsta väglutning 1 tum på alnen, eller 1 på 24, som är midtemellan de Preussiska och Engelska föreskrifterna i samma afseende, och som vi här i landet icke ens vilja tillerkänna benämning af backe å väg. —•
I afseende på undvikandet af backar och deras medgifna högsta lutning, har man mycket theoretiserat och experimenterat.
Under 3o års besinning och jemförelse af inländsk med utländsk erfarenhet, har den öfvertygelse hos mig vunnit stadga, att då ångkraften användes förmånligast på det horizontella vägplanet, är det ingalunda så med djurkraften.
Bibehållandet af dess spänstighet sker deremot bäst på e!t vågplan så beskaffadt, att en något ökad ansträngning skiftevis utbytes emot den hvila för dragaren, som inträder, när lasset sjelfmant går framåt utföre ett lagom lutande plan.
En motsvarande naturlag uttrycker sig i den skiljaktighet, som vi alla erfarit, vid jemförelse af tröttheten, som uppkommer genom att länge stå stilla, emot att gå under en lika tid.
I förra fallet bär hvartdera benet ej mer än halfva kroppens l)’ngd och tröttas dock förr än i sednare fallet, då hvartdera benet skiftesvis bär hela kroppen.
IIvad beträffar omvägens längd, som bör medgifvas för backars undvikande, har man såsom maximum på lastväg icke velat antaga mera än i5 gånger höjdens verticala stigande; resten af den antagna proportionen, 1 till 18, har i Preussen måst till vägabringas medelst utgräfning genom höjder på ena stället och fyllning på det andra.
Våra urväder förbjuda oss här det förra förfarandet.
Urgräfna vägstycken, eller hål-vägar, hafva till och med i Preussen varit utsatta för en der sällsynt stagnation och vållat stor arbetsförlust under 1828 års starka »nö-vinter.
Vi hafva således Den i S Mars c. m i delta afseende, äfvensom vid källossningen, flera omständigheter mera alt observera hos oss, än inom de länder, hvilka annars utgöra vår föresyn i väg-frågor.
Den ofördelaktighet, som våra vintrar sålunda tillskynda oss, 'ersättes i mångdubbelt mått af de fördelar, som communicnlionerna vinna genom våra s. k. vintervägar.
XJti dessa hofva vi, åtminstone för en viss tid af året, ett ringa kostsamt surrogat för andra länders jernvägar oell cliausseer.
Om vi förslå att ordna dessa vintervägar, med afseende på industriens behof, till hvad de kunna och böra vara-, så skola de förskaffa oss fördelar, som hittills varit alldeles förbisedda.
Pded inträdandet af den tillökning i väg O O administrationen, som nu blifvit föreslagen, blir lätt att ordna till sammanhang, enhet och fullständighet deri vinterstråt, som näringarna sjelfva i detta afseende utpeka, ofta alldeles i skiljaktig riktning emot sommarvägen.
Stora backar öfver s. k. ed nedsätta nu för tiden ganska betydligt vintervägarnes gagn på många ställen.
Äganderätten till en liten åkertäppa förvisar ofta vintervägen godtyckligt lill en för communicationen högst olämplig local.
I saknad af en Kitt åstadkommen bro öfver ett ringa sund, som icke lägger sig, måste vintervägen stundom göra en betydlig afvikelse från rätta directionen.
Vintervägens sammanförande med en planerad sommarväg, eller närmande dertill, gör dem hegge successivt mera användbara; stundom kunna de till och med samtidigt begagnas styckevis och med hjuldon, när slädföre på landsvägen tryter, endast kälen öfverallt är qvar.
Vintervägens förbättring, der den genom ett ringa töväder hastigt blir besvärad af stockade vattenmassor, bör under den blida årstiden beredas genom nödiga åflopps-ti 11 fä11en, och i allmänhet bör vintervägens bestämmelse och beredelse ske under sommaren.
Sammanförandet af smärre vintervägar till en enda större gemensam lättar underhållet vintertiden på dubbelt sätt; ej allenast genom besparing af direct arbete på en ringare vägyta, utan jemväl genom den ökade trafikens egna inverkan derpå.
Vintervägens förflyttande från sjö inpå skogbeväxt strand, eller ock ur en snösamlande däld till ett friare fält, undanrödjer eller minskar olägenheterna af urväder.
Snöbrist, i en alltför flack local, kan förekommas genom häck-plantering eller tillställning af annat- passande lä för en måttlig snösamling.
Vintervägarnes rätta och temporära -midmakthåliande, med afseende på det utbyte mot sommarväg, som olika årstider framkalla, är öfver hela landet outredt.
— Alia dessa och mångfalldigt flera omständigheter äro föremål för afseende vid ordnandet af landets vägar under alla tider af året; men dertill fordras en väg-administration, som förstår att uppfatta, så väl det helas, som delarnes communications-behof, och som förenar sakkunskap med en local-kännedom, som icke är begränsad af socknens, häradets eller ens länets 3io Den 18 Mars c, m. kringskurna områden.
Det tillhör sedermera communerna att, genom verkställighet, göra sig anordningarna till godo, l afseende ensamt på verkställigheten har i flr von Sydoiv’s från trycket ntgifna skrift:
O in allmänna arbetens nytta och nödvändighet, sorn med allt skäl blifvit remitterad till Utsk:s ledning i detta afseende, föreslagits en årlig utgift till vägarnes förbättring af 25q,ooo r:dr.
Måhända kunde denna summa något inskränkas eller ock ställas i behörigt sammanhang med det redan befintliga mindre anslaget lill allmänna arbeten, samt roed creditivet för understöd vid infallande missvexl-år.
Jag anhåller vördsamt, att dessa mina erinringar måtte . ställas i gemenskap med Hrr von Troils och Dalmans, Fredr.
Willi., motioner i samina amne, genom remiss till vederbörligt Utskott.
Remitterades till StatsUtsk., i sammanhang med Hrr Dalmans och von Troils lill samma Ulsk. remitterade motioner, den förra, ang. medel till befordrande af vägarnes i Riket förbättrade omläggning, den sednare, om inrättande af ett särskildt embetsverk i och för alla land- och vattencom ani nica tioner.
Hr af Ekenstam, Israel, uppläste vidare följande:
Sedan inlemnandet af min motion , rör:de försäljning af kungsgårdar, har jag sökt förskaffa mig underrättelse om i hvad skick detta ärende står, med anleda, af Ständernes vid sisth riksdag aflåtna nnderd. skrifvelse till K. M. i ämnet.
Jag har dervid förnummit, att K.
M. deröfver, genom K.
Kaminar-colkm, låtit höra samtliga landshöfdingar, hvilka till samma colkm inkommit med skiljaktiga yttranden.
Dessa alla hafva sedermera såsom bilagor åtföljt collegii eget lind. utlät, i ämnet till K. M., der målet lärer vara under föredragning.
Kammar-collegii utlåt, i ämnet går hufvudsakligen derpå ut att jäfva de local-auctoriteters åsigter, sorn, på grund af deras hvar inom sitt omfång ägande erfarenhet, speciel t föreslagit några få smärre kronolägenheters försäljning såsom gagnelig för Staten, på sätt R.
St. i den omtalade und. skrifvelsen förutsatt.
Bland annat yttrar K. collini, att landshöfdingarne ej allenast missförstått, utan jemväl alldeles förbisett K.
M;s nåd. mening med deras hörande.
Emot uttrycket af en sådan tillvitelse har referenten i målet reserverat sig, biträdande de ifrågavar. landshöfdingars åsigt.
Ändamålet med min i ärendet afgifna motion är att härigenom få tillegna mig referentens i K. Kammar-coil:m framställda mening, under vördsam anhållan, att den und. önskan, som förra riksdagen blifvit af Ständerna gjord, måtte äfven vid detina riksdag förnyas, med likväl ett tillägga Den 18 Marg e. ro. sorn rörer dispositionen af de medel, hvilka genom sådana krono-lägenheters försäljning kunna blifva tillgängliga.
Lika väl som jag af erfarenhet känner, att vissa kronolägenheter äro af den natur, att genom deras försäljning skulle Staten tillskyndas ömsom en direct fördel genom köpeskillingens nominella välde, ömsom en indirect, genom undgående af de med bibehållandet i vanlig form förknippade förluster, äfvensom genom de försålda lägenheternas förbättrade skötsel och odling under brukarens äganderätt; lika väl är jag öfvertygad, att ett rikes egentliga domäner bora sparas till framtida oförutsedda och tvingande behof, och alt de troligen äro lättast sparade, om de allmänneligen få förblifva Kronan behållna.
— Utgående från denna åsigt, heder jag alt till förra Ständers i tind yttrade önskan få häfta det amendement, att för de kronolägenheter, jagtplatser, fiske-lägenheter, eller landlbiuk med inskränkta hemmantal och utrymmen, som skulle genom försäljning realiseras till Statens förmån, i ett eller annat afseende, borde den erhållna köpeskillingen insättas på depositions-conto i R.
St:s Bank, för att der orubbadt reserveras till inköp af annan större egendom, som genom sin beskaffenhet kunde bereda sådan förmån, som med Statens bibehållna domäner är åsyftad.
För att eclairera ämnet, utan att vara vidlyftig, har jag endast summariskt uppgifvit ärendets behandling hos fandshöfdingarna och hos K.
Kammar-colhm, men också derföre aktat nödigt, att härvid foga, ej mindre samma eoliegii Utlåt., utan jemväl den dervid afgifna reservation af referenten.
— Dessas uppläsande här torde anses onödigtvis tröttande, då de såsom åberopade bilagor alltid äro till— gängliga.
Att denna utveckling af min motion om kungsgårdars försäljning måtte få sammanhang med sjelfva motionen genom remiss till vederbörligt Utsk., derom får jag vördsamt anhålla.
A. i83g den 3o December.
Underd. utlåt., ang:de ifrågaställd skatteförsäljning af kungsgårdar och andra Kronans lägenheter. S. A. K.! I underd. skrifvelse af den 3o Oct. 1834 hafva Rikets sednast församlade Ständer anmält, att hos dem särskildta förslag blifvit framstäldta om försäljning under skattemannarätt af kungsgårdar och andra kronolägenheter; och ehuru 11. St., vid öfvervägande häraf, funnit, dels alt några förändrade omständigheter ieke inträffat, som kunde föranleda R.
St. alt frånträda deras vid 1823 års riksmöte, i afseende å förevar, ämne, till E. M. i underd. yttrade åsigt, eller att kungsgårdar och kungsladugårdar icke må för alltid från E. K.M. och Kronan afsöndras, eller officers-bostullen till skat - 3ta Den i 8 Mar» e. ra. te försäljas, hade R.
St. likväl trott, alt, derest förhållandet med någon Kronans egendom skulle finnas sådant, att fördel för Kronan nppkomme genom egendomens försäljning till skatte i stället för densammas utarrenderande, efter de af E K. M. och R.
St. bestämda grunder, sådan försäljning ock borde kunna äga rum ; hvarföre ft. St. i und. anhöllo], att, i händelse någon kungsgård, kungsladugård, eller annan lill boställe icke anslagen kronolägenhet skulle finnas af den beskaffenhet, att verklig fördel lör Staten uppkomme genom försäljning till skatte af sådan egendom, E. K.
M. matte i nåd. låta vederbörligen utreda förhållandet och förslag i ämnet derefter till R.
St:s pröfning öfverlemna.
Sedan Kammar-colltm, genom nådig remiss af den 3 Juni 1835, erhållit befallning, att häröfver inkomma med und. utlåt., har colkm redan den 5 i samma månad genom circulär-bref förständigat E. K. M:s samtlige Befthtde i Riket, att, efter föregången noggrann utredning om kronolägenheter af nyssomförmälda beskaffenhet inom länet funnos och af de särskilda omständigheter och förhåHanden, i grund hvaraf E. K. M:s Bef:h:de ansåg hvar och cd af dern med mera förmån för Staten kunna och böra till skatte försäljas, än efter nu bestämda grunder fortfarande utarrenderas, med uppgift å alla sådana lägenheter till colhm inkomma, och dervid icke allenast föreslå efter hvilka grunder och på hvad sätt den grundränta lämpligast må bestämmas, som, med hänsigt till egendomens framtida bestånd, innehafvareus skäliga utkomst, samt Statens belåtenhet, borde fastställas att framgent af egendomen, efter skatteförsäljningen, utgå, utom den köpeskilling, som särskildt komme att erläggas och af högsta anbudet vid auctionen skulle bero; utan ock uppgifva till hvad belopp E. K. M:s_ Bef:h:de funne berörde grundränta för hvarje särskild kronolägenhet, som kunde komma i fråga att skatteförsäljas, böra uppskattas och beräknas, i mån af lägenhetens kända beskaffenhet, åkerjordens och ängsmarkens större eller mindre vidd och bördighet, samt deraf beroende afkastning, och med afseende på öfriga förmåner, som vid lägenheten förefunnos, på det jemförelse sedan måtte kunna anställas emellan en sådan, efter skedd skatteförsäljning, påräknad grundränteafgift, och den inkomst, som nu i årligt arrende Staten tillfaller; så hafva E. K. M:s Bef:h:de sedermera, hvar för sitt län, fullgjort de sålunda erhållna föreskrifter, pä sätt närlagda från dem tid efter annan inkomna yttranden, samt de vid en del af dem fogade handlingar närmare upplysa; och lärer E. K.