Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är dessutom en annan orsak, som skulle föran - Den j3 Mars f. m. leda dertill, att man icke inginge i föreningen, utan att den vore upprättad inom provinsen eller i närheten deraf; denna orsak är den, alt hvarje delägaie säkerligen sjelf ville deltaga i valen i afseende å inrättningens förvaltning.
Sådant kunde dock icke stå tillsammans med Riksg.Cont:s befattning dermed.
Jag anser motionen till sin ide', att åstadkomma hypotheksföreningar, ganska god; men jag tror, att förslaget i afseende å tillämpningen är misslyckadt, emedan det ej låter verkställa sig.
Jag beklagar, att den siste värde talaren icke hört mitt anförande; han skulle då på förhand funnit sig vederlagd uti hvad han nu yttrat.
Jag har föreslaget en allmän hypotheksinrättning, icke förening; och jag har, till stöd för mitt förslag, åberopat 1023 års
FinanceCommitte's betänkande.
Jag har åsyftat, att behofvet för hela landet måtte afses och icke blott för en och annan provins.
Säkerheten vore naturligtvis större, då delägarne hemtades från alla provinser i hela Sverige, än då de endast utgjordes af jordbrukarne i hvar och en provins särskildt.
Några län kunde väl etablera särskilda föreningar, men de flesta kunde det icke; och jag är säker, att om en allmän inrättning grundades, skulle den blifva flitigt anlitad såväl af den ena provinsens possessionaten som af den andras.
Ehrenborgh, Casp. Vilh.:
Jag skulle ej nu höja min röst, om jag icke hört fråga väckas, att det skulle vara omöjligt att verkställa Hr Giinthers förslag.
Jag tror att hvarje stor ide' bör ses från alla sidor, betraktas på alla sätt.
Jag har sett denna på ett; Hr Gunther på ett annat; Hr v. Troil på ett tredje, som likväl är nära nog öfverensstämmande med Hr Giinthers åsigt.
De hafva stödt sig på 1023 års
FinanceCommitte's betänkande, och detta är en så stor auetoritet, att jag knappt skulle våga bestrida deras satser, om jag icke i den provins, der jag har min egendom, satt mig i spetsen för en hypoteksförening efter andra åsigter.
Det är erfarenheten, som skall visa den ena eller den andra ide'ens företräde; men jag tror, att vi måste visa mycken fördragsamhet emot alla opinioner, för att komma till de säkraste resultater.
Jag har trott, att enahanda princip, som ligger till grund för sparbanker, jemväl kan utgöra bas för hypotheksföreningarna, och efter denna princip är Skånska hypoteksföreningen inrättad.
Men ehuru jag är öfvertvgad, att denna princip är den säkraste och mest ledande till målet, vill jag ingalunda bestrida verkställbarheten eller den möjliga fördelen af lillämpningen utaf den princip, 1823 års FinanceCommitte' antagit; ty jag tager mig än en gång frihet fästa uppmärksamheten derpå, att det är af största vigt att i denna fråga, af en så stor och ingripande natur, taga allas opinioner i noga öfvervägande.
Jag tror, lika med Jfr Gunther, att hypotheksinrättningar, väl ordnade och 3s8 Den 13 Mars f. m. klokt förvaltade, skola bilda det säkraste stöd för den realisation , vi alla så lifligt önska.
Jag vill ej nu yttra mig i sjelfva hufvudfrågan onr nyttan eller vädan af hypotheksföreningar.
Då jag anmälde mig, hade vi ej hört den siste talarens åsigter i ämnet.
Jag instämmer deruti, att något hör göras för saken; men jag anser icke Riksg.Cont. böra träda j förening med enskilda, utan dessa sluta sig till redan stiftade föreningar.
Mina enskilda åsigter i detta ämne har jag redan haft tillfälle att Jemna till allmänheten, och de äro således kända.
Nu ville jag blott yttra mig i anledning deraf, att man åberopat 1823 års FinanceComraitte' såsom nära nog återförande begreppet till en enda centraliserad hypotheksinrättning, t. ex. i Riksg.- Cont.
Jag får då erinra, att denna Committé' yttrade sig i en tid, då begreppen i detta ämne voro allt för nya, för att ännu kunna till någon verksamhet derför väcka enskilda personers uppmärksamhet.
Då framställdes projectet af framlidne Gr, Wirsen mera för att grundlägga begreppet, än egentligen i beräkning på någon verkställighet då.
Emedlertid har detta begrepp nu hunnit utveckla sig och hemta ett säkrare stöd uti erfarenheten från andra länder; och det gifves intet land, hvarest Staten uppträdt såsom omedelbar hypothekslångifvara, utan privata, understödda af Staten vid inrättningarnas anläggning och fortgång, hafva åtagit sig denna rörelse.
Sålunda hafva nu jemväl hos oss hypotheksföreningar bildat sig i Skåne och Westergöthland.
Jag vill ej upptaga frågan, huruvida sparbanksprincipen bör med hypotheus) nrättningarne förenas eller icke.
Jag tror, att båda äro välgörande, fast jag ej anser dem nödvändigt behöfva vara förenade med hvarandra.
Då emedlertid de inrättningar, som bildat sig, tillämpat denna princip, kommer erfarenheten att säkrast afgöra frågan.
Men emot ideen att centralisera den ifrågav. inrättningen förekommer den omständighet, att det är ett hufvudsakligt och vigtigt vilkor för beredande af förtroende för dessa inrättningar, att de stå under allmänna lagen, och att inga hinder möta för möjligheten att på executiv och skyndsam väg göra sin rätt gällande, Men om man uppdroge inrättningens functioner åt ett R.
St:s Verk, ägde man, i händelse det icke fullgjorde sina åligganden, ej den fullkomliga visshet att kunna lagligen uttaga sina rättigheter, sorn är af så stor vigt.
Af denna anledning anser jag, att Hr Giinthers motion ej med fördel låter verkställa sig, Jäg anhåller, att dessa anmärkningar må åtfölja remissen.
Hr Gunther; Till svar på den anmärkning, att det vöre bättre, att enskilda förenade sig om inrättningar af ifrågavarande slag, än att Slaten dermed ginge i befattning, får Den i3 Mars f. m. jag blott invända, att det icke är tänkbart, att hypotheksföreningar kunde uppstå i alla provinser, och en stor del af Sverige skulle sålunda ej komma i åtnjutande af det fördelaktiga amorteringssystemet.
Att det af mig föreslagna sättet icke i andra länder blifvit iakttaget innebär intet skäl emot mitt förslag, emedan förhållandena här, både i anseende till landets vidd, befolkning och tillgång på capitaler, äro helt och hållet olika emot i andra länder.
I afseende å den anmärkta svårigheten att indrifva sina fordringar från ett publikt verk, får jag förklara, att jag tvärtom anser det lättare kunna verkställas från ett sådant, än från en privat inrättning, helst capitalet aldrig skulle kunna uppsägas, utan frågan endast vore om räntans betalande, och hvilket åter ett allmänt verk synes böra kunna lättare fullgöra än en enskild association.
Jag fortfar således att yrka bifall till mitt förslag, på det att hvar och en må komma i åtnjutande af de påräknade fördelarna.
Tvenne den siste talarens framställningar får jag upptaga till besvarande.
Den ena är den , att han förmenat, att allmänna verk innebära större grad af säkerhet och förtroende än enskilda.
Jag tror tvärtom, att i alla länder är den enskilde, som står under allmänna lagen, bättre accrediterad, än publika inrättningar, som icke lyda under denna lag.
Den andra den värde talarens erinran valden, att de mindre provinserna svårligen skulle kunna etablera egna hypotheksforeningar.
Jag erkänner det; men jag
Ser inga svårigheter dervid, att ju dessa mindre provinser kunna sluta sig till de föreningar, som ligga dem närmast.
Jag linner intet interesse för dessa att förskjuta ett sådant erbjudande.
Om t. ex.
Norrland, der det visserligen blefve svårt att tillvägabringa en egen förening, slote sig till Gestrikland, Upland eller Nerike, så ser jag inga hinder för, att icke det kunde låta sig göra.
Jag kan således icke inse den fara, motionären tyckes frukta.
Remitterades till BancoUtskottet.
Föredrogs ånyo Frih. Kantzous, Joli. Alb., den 3 dennes e. m. på bordet lagda motion om inbjudning till enskilda actieägare att deltaga i R.
St:s Bank och dess rörelse.
Jag har redan en gång föruttalat emot det ifrågavarande förslaget, då det vidrördes i en annan motion.
Nu får jag först fästa Ståndets och Utsk:s uppmärksamhet på ett hinder, som jag finner för motionens upptagande. 72 §.
Reg.F., om hvars oförändrade bestånd någon fråga numera icke äger rum, stadgar nemi.: ”ägande lt.
St. allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas.” R.
St. äga således denna j-ätt uteslutande, och den utgör en väsendtlig del af Bankens functioner.
Ordet ”allena” skulle genom antagande 23o * - D c ri 13 Mars f. m. af motionärens förslag ej hållas i tillbörlig helgd; och jag hemställer således, om något annat än Constit.Utsk. kan upptaga frågan.
Men då jag är oviss, huru denna formfråga bedömes, öfvergår jag till några anmärkningar i hufvudsaken.
Jag har bestridt privata actieägares intagande i Banken; och må det nu tillåtas mig att uppgifva, huru jag föreställer mig, att dermed skulle kunna komma att tillgå.
Jag ber motionären emottaga min försäkran, att jag icke tror hans mening hafva varit sådan; men lagstiftaren är skyldig att förutse och taga i pröfning, hvad som kan hända.
Den angifna fördelen för Banken skulle bestå deri, att dess x-eella fond vunne tillökning och styrka genom enskilda insättningar af silfver.
Detta är visserligen ett sätt; men det gifves ett annat, som vigare leder till samma mål, och det är, att låta Banken sjelf förse sig med dét silfver, hon kan behöfva.
En person sätter t. ex. in i Banken iooo R:dr i sedlar och uttager derför silfver.
Nästa dag bär han det åter till Banken och erhåller derför en actie, som han tredje dagen belånar i Banken till fulla beloppet.
Han är då actieägare, men Banken har ej bekommit ett korn silfver mera, änden hade förut; och genom täta förnyanden af en sådan operation får speculanten så många actier han behagar, utan att Bankens silfverfond i ringaste mån förökas, hvilket dock. skulle vara ändamålet med actieägares intagande.
Jag förutser, att Banken genom den föreslagna åtgärden kan få utländska capitaler; men jag kan ej inse någon nytta deruti, att räntorna gå ur landet, om ej denna förlust motväges af en utaf capitalerna framkallad stigande industri, och sådant är alltid problematiskt.
Slutligen får jag framställa en betänklighet, som jemväl torde vara förtjent af eftersinnande.
Det förefaller mig nemligen oförklarligt, att då vi äga en lag, som berättigar hvar och en att stifta privatbanker, hvarföre capitalisterna icke hellre söka draga nytta deraf.
När de försmå detta, men föreslå att komma in i Statens Bank, frågar jag, om det icke ser ut, som skulle de vilja draga vinst på Statens penningar Jag fritager motionären för en sådan afsigt, men har trott mig skyldig fästa uppmärksamheten på detta förhållande; och jag hemställer till motionären, om icke de capitalister, som eftersträfva att i StatsBanken inträda såsom delägare, vunne samma ändamål, om de i stället upprättade en privatbank vid sidan af Statsbanken.
Jag tror, att allmänheten derför skulle vara den högligen förbunden.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må åtfölja till vederbörligt Utsk., så framt formfrågan ej lägger hinder i vägen för en remiss.
Då jag begärde motionen på bordet, var det för att bestrida remiss derå, emedan den, i dess dåvarande skick, var grundlagsstridig.
Nu är den deremot sålunda förändrad, att motionären derifrån uteslutit sitt Den i3 Mars f. ni. förslag om actieägares ombutls deltagande i Bankens styrelse.
Motionen innehåller nu ej ett ord, sorn kan gifva anledning till livad den siste talaren derom yttrat i afseende å formen; ett är sedlar och annat är actiebref.
Hvad sjelfva frågan beträffar, vill jag endast framställa ett exempel.
Om jag hos en handlande, hvarsgiörelse drifves med 12 procts vinst, insätter 10,000 R:dr smetl rättighet att til! fullo hos honom belåna depositionsbeviset mot 6 procts ränta, och jag sålunda för detta uttager ett lika belopp, som jag dagen förut insatt, men får beräkna del i vinsten för hela året i mån af de insatta penningarna, som jag likväl icke varit utaf med mer än en dag, skulle 6 proc. blifva min fordran vid årets slut.
Om jag sålunda fortsätter insatserna och genast belånar actiebrefven, kan jag ju snart innehafva en högst betydlig summa i sådana och få beräkna mig del i vinsten efter 100,000-tals R:dr, oaktadt jag i sjelfva verket icke har användt derför mer än en obetydlig valuta.
Hos enskild man eller Banken är förhållandet lika, om den enskilde äger lika soliditet.
Banken skulle på det sättet förlora sin vinst, utan att den ringaste fördel henne i stället tillskyndades.
Ty hvad styrka bereddes väl Banken genom insättningar mot actiebref, som några dagar efter linge till fulla beloppet i Banken belånas?
— Förslaget för den händelse, att
Banken gjorde förluster, så att insättningar af actieägare ifrågakomme, låter, som skulle motionären dock i något velat gagna; men hvar skulle man väl träffa actieägaren, då actiebrefven naturligtvis skulle ställas på innehafvaren, eller viss man eller ordres?
Banken kunde således af den föreslagna åtgärden aldrig påräkna någon vinst, men väl en säker förlust.
Jag afstyrker altså förslaget.
Frih. Rantzou, Joh. Al b.:
En hufvudsaklig anmärkning vid min motion är den mot dess behörighet till remiss.
Jag bestiider en sådan åsigts riktighet och vågar tro, att Hr Gr. o.
Landtm, så mycket mindre kan dela densamma, som min motion icke allenast till R. o. Ad. framställts utan något af Hr Landtm, gjordt tillkännagivande, alt den vore mot grundlagen stridande, utan äfven blifvit till förnyad föredragning på bordet begärd och således redan undergått den genom våra former fastställda första behandling.
Då jag dessutom vid motionens första föredragning opåmindt anmält min, af R. o.
Ad. jemväl bifallna, anhållan , att ur mitt anförande få borttaga den mening, som skulle syfta att medgifva enskilda actieägares ombud inträde i Bankens styrelse och förvaltning, såsom icke förenlig med nuvarande 72 §.
Reg.- F., och derjemte lillkännagifvit mig ämna i annan väg väcka nämnde fråga, ser jag ej, huru jag grundlagsenligt kan betagas min rätt alt få till BancoUtsk. meddelade de åsigter, Sorn innefattas i min motion, och hvilka, utan en enda bokstafs förändring i grundlagen, kunna, derest de godkännas, 23a
Den i3 Mars f. m. i reglementarisk form communiceras Bancostyrelsen till efterrättelse.
Innan jag upptager till besvarande de ytterligare anmärkningar, som blifvit framställda mot min motion, anhåller jag att genom Hr Gr. o. Landtnäs proposition till R. o. Ad. få blifva förvissad, att jag icke förnärmas i min yttranderätt och att min motion äger egenskap att kunna remitteras.
Jag kan ej förmå inig, att så straxt öfvergifva min mening i afseende å formfrågan.
Jag får dock på förhand förklara, att jag skall vara nöjd med det förklarande, Hr Gr. o. Landtm, behagar meddela; men jag anselmina åsigter icke vederlagda.
Bland de skäl, man anfört för actieägares intagande i Banken, förekommer liufvudsakl. det, att Banken skulle komma att innebära en större säkerhet derigenom, attactieägarne korame att stå under allmänna lagen.
Gud skall veta, att detta skäl förefaller mig jemmerligt svagt.
Jag har förut sagt, att jag ej kan begripa, huru man skall få rätt på actieägaren, när Banken behöfver honom; och man torde likväl medgifva, att man måste få rätt på honom, om han skall kunna tvingas att betala.
Ett annat skäl, som blifvit anfördt, är det, att Bankens fond genom det föreslagna inträdandet skulle förstärkas; men om man antager, hvad Frih.
Cederström påstått, att motionären ej begärt del i Bankens styrelse, så följer deraf, att actieägarne ej kunde anses skyldiga att ansvara för sedlar, som utan deras hörande blifvit utgifna, och hvilka de således icke förbundit sig att godkänna.
Jag åsyftar reda i begreppet, då det deremot vill synas, som man å andra sidan endast söker intrassla det.
Så länge ordet "allena” i 72 §. står qvar, skola actieägare antingen uteslutas från allt deltagande i sedelutgifningen, eller ock är motionen olaglig.
Hvad formfrågan beträffar, kan man väl ej tvifla, att ju icke motionen är grundlagsenlig, enär Hr Gr. o. Landtm, upptagit densamma, låtit bordlägga den och nu föredragit motionen till öfverläggning.
Jag har genomläst motionen och finner den, i det förändrade skick hon nu äger, fullkomligt laglig, enär den blott åsyftar att få i Banken insätta capitaler, för att, i mån deraf, med henne dela vinst eller förlust.
Jag tror, att de arne sista talarne, som yttrat sig emot motionen, egentligen fästat sig vid de möjliga missbruken; och jag fruktar, att motionären sjelf dertill gifvit anledning, då han föreslagit, att de erhållna actierna för gjorda silfverinsättningar må få till fulla beloppet belånas.
Häraf synes missbruk kunna uppkomma; och det vill föx-efalla, som skulle man derigenom utan capitaler kunna förvärfva sig actier i Banken, Men för detlel ak - Den i3 Mars f. m. 233 aktigheter kunna upptäckas, bör man icke förkasta det goda, utan endast afskilja misstagen.
Min öfvertygelse är den, att realisationens bestånd säkrast tryggas derigenom, att Banken , i förening med det enskilda interesset, ställes under lagen.
Man har undrat öfver, att de, som söka inträde i Banken, icke lika gerna kunna finna sig vid att inrätta privatbanker.
Jag finner det icke underligt, att man i Statsbanken vill använda små silfverqvantiteter, som icke äro tillräckliga för att bilda enskilda banker; och dessutom kunna flera pä detta sätt vilja begagna sina capitaler, utan att kanna tillfällen att med hvarandra associera sig.
Derjemte är det klart, att såväl låntagare sorn långifvare hellre begagna en äldre och solid inrättning, än desöka nya, som icke kunnat binna stadga sig.
Man har såsom skäl mot motionen vidare anfört, att man ej kunde få rätt på actionärerna, i fall Banken behöfde fordra något af dem.
Jag föreställer mig, att det är tydligt, att actionärerna skulle behörigen inmatriculeras i särskilda böcker, på samma sätt som delägare i enskilda bolag; att actierna, ställda på viss man eller ordres, ej utan Bancofullmägtiges tillstånd finge transporteras på annan viss man, och att det således skulle visa största oaktsamhet, om ej Banken kände sina actionärer.
Hvad angår anmärkningen, att actionärerna icke skulle kunna förbindas deltaga i Bankens möjliga förlust, derföre att de ej deltaga i dess styrelse, får jag erinra, att actieägaren uti det insatta silfret redan lemna!
Banken en pant, som den vid inträffande behof, i fall actionären icke framställer sig, kan i förhållande till beloppet använda; och det sålunda disponerade afskrifves i actieägarens enskilda räkning med Banken.
Man bar sagt, alt actieägarne skulle vinna på Bankens penningar.
Jag vet ej, huru det skulle gå till, att utdelningarna blefve större än i mån af det insatta silfret; och en sådan utdelning åter vore väl icke mer än billig, då actieägarne tillsläppt del i den fond, hvarpå Banken grundar sin rörelse.
Jag tror, att åtgärden är af högsta vigt, emedan den bringar Banken under allmänna lagen; ty om försök gjordes af en större sedelutsfiippning, skulle actieägarne säkerligen instämma Bancofullmägtige inför vederbörlig domstol, der dessa ålades ansvar, i fall fonden funnes försämrad.
Jag tillstyrker bifall till motionen, likväl med den inskränkning deri, att yrkandet om belåningsrätts medgifvande åt actierna ur förslaget må försvinna.
Man synes helt och hållet förbise sjelfva ämnet och sväfva efter en hop nya rättsförhållanden, der sådana icke behöfvas.
Hvad är väl hvarje sedelinnehafvare annat än en actieägare i Banken?
Men han fälej multiplicera valören genom att insätta den ena dagen och 4 11. 3o a34 Den i3 Mars f. m. uttaga den andra.
Ilan äger icke att uttaga mera, än hvad lian en gång insatt, oell detta mot samma sedlar, som han då bekommit.
Enligt förslaget kunde actieägaren, på sätt jag förut omtalat, multiplicera sin insats, utan att derför tillskjuta nya capitaler.
Man har ansett det lätt att få lätt på actionären och sagt, att actiens öfverlåtande på annor man skulle bero af Bankstyrelsens pröfning.
Sådant låter sig icke göra, ty actien blefve då icke belånbar eller antaglig i enskilda rörelsen; och detta är dock grunden för all actierörelse.
Actierna måste således vara ställda till innehafvaren eller ordres och kunna transporteras på hvem som helst, emedan actien, lika med sedeln, måste vara en gällande representant af det insatta myntet.
JNar nu dessa actiebref få belånas, inträffar icke annat, än hvad ända från 1668 ägt rum, att nemi.
Bankstyrelsen äger rätt att belåna silfver, men icke skyldighet att återlemna mer, än hvad sorn blifvit insatt.
Man har sagt, att actieägaren kunde stämma Banken, om han icke fick sin rätt.
Hvarföre kan icke hvarje sedelhafvare lika väl göra det?
Hvarföre skulle actionären äga prioritet?
Hvad först angår frågan om motionens remiss, får jag, i detta afseende förenande mig med motionären, endast fästa uppmärksamheten på ett härtill lämpligt prejudicat, det nemligen, att, då K. M. vid 1823 års Riksdag till R.
St. öfverlemnade den då nedsatta FinanceCommitteens betänkande, samma betänk., undertecknadt bland andra af vår nuvarande Hr Landtm., hänvisades till Stats- och BancoUtsktn, ehuru deruti hemställdes, icke blott att enskilda actieägare skulle inträda med sina capitaler i Bankens rörelse, utan äfven deltaga i dess styrelse och förvaltning, för hvilken händelse till och med de reglementariska föreskrifterna voro i betänk, upptagna.
Då således 1823 års financeförslag, i enahanda, ehuru långt vidsträcktare syftning, än Hr Frih.
Kantzou’s, icke ansetts involvera någon förändring i 72 §.
Reg.F., så lärer ock Hr Gr. o. Landtm, finna den emot motionens behörighet till remiss gjorda anmärkning böra förfalla.
Beträffande sjelfva saken, har deruti endast en enda anmärkning af vigt blifvit framställd, den nemi. mot actiernas belåning.
Jag kan ej finna annat, än att denna dansid kunde borttagas och likafullt allt det öfriga af Frih. Kantzous förslag qvarstå, utan att derföre förslagets princip i någon mån rubbas eller är vederlagd.
För min del kan jag likväl icke inse de stora vådorna af den ifrågasatta belåningsrätten.
Den skulle naturligtvis icke äga rum under andra vilkor, än belåningen på öfriga publika papper, mot revers, mot borgen på viss tid och med ränta.
Bancostyrelsen skulle väl, i detta som i andra fäll, äga rätt att vägra belåningen, om Bankens tillstånd ej tilläte den.
Om deremot Banken ägde penningar oförräntade inne, synes det Den i3 Mars f. m. a33 icke vara farligare att utlåna dessa till en participent i Bankens egen fond och emot hypothek af en räntebärande actie, än till någon annan, helst då man derjemte genom reversen hade säkerhet i låntagarens öfriga egendom och i hans person.
Styrelsen skulle dessutom kunna ställa dessa belåningar på kort tid och efter omständigheterna samt, derest missbruk dermed skulle idka, indraga desamma.
Men äfven om jag förutsätter, att de flestas actieägare skulle belåna sina actier i Banken, qvarstode dock alltid den fördelen, att Bankens silfverfond ökades med actietillskottet och rörelsecapitalet i förhållande dertill.
Man har sagt, att
Banken kunde sjelf draga fördel af en utvidgad lånerörelse och ett ökadt rörelsecapital och att den ej behöfde dela vinsten häraf med enskilda actieägare.
Men hvarmed skulle då Banken anskaffa sig silfverfond för ett ökadt rörelsecapital?
Hvarmed skulle den köpa det nya silfret?
Hennes enda tillgång härtill är banco vinsten; men huru långt förslår väl den?
Och om man vill öka penningestocken i större förhållande, finnes ingen annan utväg, än enskildas tillskott emot actier.
En annan fördel, och en ganska vigtig, är det inflytande, de enskilda actieägarnes ombud säkerligen skulle komma att utöfva på Bankens förvaltning.
Jag kan ej annat förmoda, än att Frih. Rantzou uti grundlagsenlig väg föreslår, att gifva de blifvande actieägarne del i Bankens styrelse.
Deruppå lägger jag stor vigt.
Jag tror nemligen, att om sunda förvaltningsprinciper skola lyckas att göra sig gällande uti Bancostyrelsen, måste methoden att sammansätta denna sednare medelst fullmägtige från alla fyra RiksSt:n, förändras, och R.
St. icke tvingas att välja styresmän i Banken, utan afseende på deras för detta värf erforderliga egenskaper.
Om deremot actieägarnes ombud komme att deltaga i denna styrelse, så är det att hoppas, att personer skola der placeras med vana att sköta affärer; och detta är för en bankförvaltning af en oberäknelig nytta.
Man har sagt, att missbruk skulle blifva en följd deraf, att Bancostyrelsen icke finge reda på actieägarne.