Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter angar antalet af Beväringen, så är 8,000 man väl mycket; men jag tror likväl, alt deras exercerande kunde ske af mindre än ^5 Officerare, örn Beväringen indelades i flere districter, som efter hand exercerades.
Att en vida större personal behöfves, när man går mot fienden, inser jag ganska väl; men när högsta befälet öfver Krigsmagten är i samma Persons hand, som leder våra politiska förhållanden, lärer Han ej underlåta att till Gottland commendera nödigt Befäl, när ett anfall på
Ön kan vara att befara.
Jag tror, att rlet finnes flere delar af Sverige, der det kan komma i fråga att gå ut man ur huset, för att utkasta eller förstöra en inbruten fiende.
Skåne t. ex. lärer lika lätt kunna angripas som Gottland.
Då kunde
Skåne uppställa 5o,ooo man.
Likväl skulle hvar och en finna olämpligt, att i fredstid inom provincen underhålla allt del Befäl, som kunde erfordras för att manövrera dessa för en korrt tid uppbådade massor.
Herr von Troil har uppgifvit folkmängden till 38,000 personer; den utgör nära 4°>000* Han har yttrat, att Beväringen kunde exerceras af Den nt Maji e. m. mindre än y5 Officerare, derföre att exercisen kunde ske i olika districter successivt.
Detta visar, att han ej beräknat att den personal, som utgör Beväringen, just arden arbetande folkclassen, och att den ej kan frånryckas sina näringar.
Exercistiden måste derföre väljas så, att arbetarne då kunna undvaras, och detta inträffar ej mera än några få dagar om sommaren.
Då måste alla på en gång exerceras.
Hvad åter blifvit anfördt omändra punkter af Sverige, så är förhållandet ej lika emellan en provins, sorn är sammanhängande med sjelfva Landet, och en isolerad Ö, som kan vara en längre tid utan communication med detsamma.
I öfrigt är delta ettämne, som ej hörer till frågan.
Då jag nu kommit till ordet, anhåller jag äfven, att StatsUtskottet måtte upplysa, af hvad anledning det förmodar en förändrad organisation af Beväringen på Gottland komma i fråga.
Uppå derefter af Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställd proposition, blef StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Företogs till pröfning Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den i5 sisth April under N:o io afgifne, och den 21 i samma månad e. m. på bordet Den *21 Maji e. m. lagde, Utlåtande, i anledning af Kgl. Maj:ts Nådiga Proposition om anslag till förmån för Undervisningsverken i Riket.
Grefve FrölichDavid:
Jag var en Bland dem, som andra gången begärde detta Utlåtande på bordet.
Jag hade verkligen ock ämnat, att, när det förekom, gå in i någon utförligare granskning af det Betänkande, som Committe'eu för Undervisningsverkens öfverseende afgifvit, enär det blifvit lagdt till grund för Konungens Proposition till Ständerne, om anslag till Undervisningsverken, och enär Stats- samt EkonomiUtskotten åberopat delta Betänkande, såsom grund för det tillstyrkte anslaget.
Jag bar likväl sedan funnit, att, för att ingå i granskning af detta Betänkande, en större vidlyftighet hade blifvit nödvändig, och att om jag uppläst ett Anförande på i5 å 16 skrifna ark, hvilket jag förmodar härstädes med föga uppmärksamhet blifvit afhördt, så bade jag i alla fall med för mycken korthet behandlat ett så rikt ämne, och lupit fara att bli missförstådd.
Jag har derföre beslutit att inskränka mig till några få anmärkningar, hufvudsakligen i afseende på anslaget.
Jag skulle tro det vara i sin ordning, att, när det är fråga om att anslå medel till en sak, göra sig reda för ändamålet.
Af Konungens Proposition finner man, att Cornmitterade för Undervisningsverkens öfverseende föreslagit en summa af Den 21 Maji e. m. 2l5 168,000
R:dr årligen, och Kongl. Maj:t har funnit, att 60,000 R:dr årligen deraf borde nu anslås.
Jag linner ej, huru nian kan ingå i pröfning om nödvändigheten af detta anslag, utan att man genomstuderat Committerades Betänkande af 5oo sidor i qvart.
Väl har jag gjort det; men jag finner der den stora frågan ganska litet utredd: huruvidt Staten bör sträcka sin befattning med Undervisningsverken; om det är rätt, atti den väg, som insamling af allmänna medel sker till andra Statens ändamål, fonder samlas till bekostande af Uppfostringsverket!; och slutligen, om
Statsmagterne ega uteslutande rätt att reglera undervisningen.
Att detta är en angelägenhet, som rörer hela samhället, är visst; men om Statsmagterne äro de Autoriteler, som böra förvalta, leda och styra denna sak, är en annan fråga.
Utredningen af denna fråga är, i min tanka, ej fullständig eller nöjaktig i Committera* des Betänkande.
Jag anser den likväl böra utredas, innan man går in på att anslå medel.
Om man sedan skulle finna det vara emot princip, att bevilja ett sådant anslag, så vore det orätt att på förhand anslå det.
Ilär förekommer dessutom den märkvärdighet, att, i frågan om anslag hafva Committerade och Konungen endast fästat sig vid de högre Läroverken, Aeademierne och Gytnnasierne; men alldeles icke vid FoIkSkolorne, eller föreslagit någon den ringaste penning, hvarmed Staten skulle befordra 2l6 Den 21 Maji e, m. eller underhålla sådane.
Det finnes dä, att den stora massan eller Allmogen, som eger lika behof af att upplysas, får skatta tilt de högre Skolorne, och dessutom serskildt underhålla och bekosta sina egna, eller FolkSkolorne.
Vid ett sådant förhållande kan jag ej finna, att något anslag hör för de högre Skolorne bifallas; ty är det en riktig princip, hvarefter anslag till Folkskolor ne blifvit nekadt, så måste den gälla allmänneligen, eller oek orsakerne till undantagen klarligen demonstreras.
När nu dessutom det resultat, hvartill Committeen slutligen kommit, i anseende till undervisningsmethoderne, ej har till afsigt, att förbättra ■våra- Undervisningsanstalter, hvaröfver elt långvarigt klagomål egt rum; ja, jag upprepar det, när ej är fråga om någon förbättring, utan Kongl. Maj:t tvertom förklarat, att den saken bör hvila, så förstår jag icke, huru man ändock kan samtycka till att bifalla grofva anslag?
Hvad anledning har man väl att tro, att de nya anslagen skulle användas till förbättring af Läroverken, innan man är ense onr, huruvida någon och hurudan förbättring borde ske?
Då jag ej heller kan tro, att förbättring uppkommer endast genom nya löner, så tillstyrker jag afslag.
Endast i en enda fråga, hvilken jag finner sammanhängande med denna, ville jag göra undantag, nemligen i afseende på anslag af en måttlig summa för Läroböckers och lärda Afhandlingars utgif - Den 21 Maji e. m. vande.
Detta är ett ärende, sorn kunde verka på upplysningen, och som vöre allmänt för alla classer i samhället, samt ej uteslutande för någon viss.
Man har salt i fråga, huruvida det anslag, som här är föreslaget, borde beviljas, emedan det skulle vara en oafgjord fråga, huruvida Regeringen borde befatta sig med att förvalta de offentliga Läroverken, och man har trott denna först böra afgöras, innan medel gåfvos.
Jag får dervid erinra, att sådan som vår samhällsinrättning sig nu befinner, är det verkligen Styrelsens sak, att vårda den allmänna uppfostran.
Det igeniinnes till och med i vissa §§. af vår Regeringsform, t. ex. der en viss StatsSecreterare är bestämd för dylika mål.
Vill man förändra detta, så måste man derom väcka fråga i ConstitutionsUtskottet.
Stats- och EkonomiUtskotten hafva endast föreslagit, att gifva medel åt Läroverken, sådane de äro.
Ett enda nytt, nemligen Profskolan, är det, för hvilket anslag tillika är hegardt.
Allt det öfriga skulle fördelas på de gamla Läroverken.
Ett skäl, hvarföre icke något borde dem beviljas, har en värd Ledamot trott vara, att inga medel i Betänkandet blifvit föreslagna åt Folkskolorne, utan endast åt de högre Läroverken.
Jag bör dervid vördsamt fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att
LäroverksGom - t 2l8 Den 21 Maji e. m. jnittéen , enligt hvars åsigter Konungen framställt sin Proposition, ansett undervisningen i folkskolorne vara en sak, som tillhörde hvarje menighet för sig, och ej Staten i det hela att besörja, icke allenast med afseende på denna undervisnings innehåll, utan ock derföre, att erfarenheten i mägtigare Riken, än vårt, visat omöjligheten för Staten att med sina bidrag besörja den allmänna folkundervisningen, om ej föräldrarlie inom hvarje hus, eller der de ej sjelfve kunna, för fattigdom, undervisa sina barn, menigheterna draga försorg derom.
Ty föräldravården kan, i detta fall, icke af Staten ersättas hvarken i moraliskt eller pecuniairt hänseende.
Napoleon gjorde ett fåfängt försök med primair-skolorne i Frankrike, men det fanns så kostsamt att det ej kunde utföras.
Man har sagt, att intet borde gifvas, emedan man ej föreslagit förbättring, der den bäst behöfdes.
Hvar den bäst skulle behöfvas, är icke uppgifvit, så vida man ej menar folkskolorne, och derom har jag redan yttrat mig.
I Committerades mening var det ElementarLäro verken , som bäst beliöfde förbättring, och för dem har Konungen ock föreslagit det mesta, eller 42>00° R:dr af 60,000 R:dr.
Således synes Konungens Proposition vara i öfverensstämmelse med deras mening, som voro Ledamöter af Committeen.
Att de kunnat hafva orätt, är en sak, som visserligen bör tagas i öfvervägande.
På min egen röst inom Corn - Den ii Maji e. m. 219 mitteen begär jag icke att Ridderskapet och Adeln skall göra något afseende; men någon uppmärksamhet torde Ridderskapet och Adeln väl böra fästa på en mängd Lärares röster, valde inom Universiteten och ElementarLäroverken, och hvilkas namn äro sådane, att Fäderneslandet vid dem fästat stort förtroende redan förrän de syntes under Committéens Betänkande, hvarå jag yrkar bifall.
Den sista värde Talaren har sagt, att jag fastställt den princip, det Staten eger skyldigheten, att lemna bidrag till folkskolorna.
Jag har deremot sagt, att jag nu ej vill ingå i utredandet af denna princip; att den är outredd, men borde praeliminärt utredas.
Jag har sagt, att när man vill yrka den princip, att Staten skall underhålla och bekosta de högre UndervisningsVerken, så bör denna princip äfven utsträckas till folkskolorna.
Principen bör ej användas mot en viss dass medborgare, och för en annan dass, den bör vara generel.
Så var min mening, men kanske uttryckte jag mig något mörkt.
Visserligen är det ett alltför ofantligt företag för Staten att bekosta Folkskolorna, man häpnar för den dermed förknippade stora kostnad, och derföre är det också troligen som Committeen i sitt Betänkande ansett, att Gommunerna sjelfva böra besör - 320 Den al Maji e. ra. ja Folkundervisningen.
Der liar Committeen stölt på elfecten af en princip, som tålL litet närmare undersökning, men som, då den en gång blir etablerad, äfven bör utsträckas till andra Undervisnings verk ; jag bar ansett, att jag vid detta tillfälle icke borde fördjupa mig i utredandet af det rätta eller orätta i denna princip.
Denna fråga är dock af så mycken vigt, att jag icke kan begripa, burn man, innan densamma blifvit afgjord, oell således innan mankommit till något resultat, kunnat af oss begära några medel.
Ibland de Undervisningsverk, åt hvilka man begäranslag, äro Aeademierne och ElementarSkolorne.
Dessa Undervisningsverks löner utgå i spannemåL
Klagan öfver desse löners otillräcklighet är en följd af spannemåleus fallna värde, hvilket åter till stor del torde härröra af Nationens minskade förmögenhet, af minskad consumtion, minskad rörelse.
Är det val billigt, att en lönetillökning i synnerhet af sådan art skall beviljas, då Nationens egen förmögenhet aftynar.
Stiger den sednare, så stiga äfven spannemålsprisen, och då öka sig lönerne i samma mån, som Nationens förkofran fortgår.
Att lemna uppfostran alldeles kostnadsfri, såsom Committeen yrkat» då den begärt, att Staten skulle underhålla Undervisningsverken utan några bidrag från dem, som njuta undervisningen, är en annan stor principfråga, underordnad den förra, men som nödvändigt borde afgöras, in - Den 11 Maji e. m. 221 nan några bidrag beviljas.
Dessutom må vi.ihogkomma, att om vi bevilja de begärde 60,000 R:dr, så synas vi erkänna de facto sjelfva de principer, som ännu äro opröfvade.
Vi gifva derigenom en slags sanction åt Committeens åsigter, som Kongl., Maj:t förklarat tåla närmare skärskådas, och måhända blir det dä en gifven följd, att vi vid nästa Riksdag fä bevilja alla de 168,000 R:dr B:co, som Commilteeu föreslår.
Då Upsala Academi, oberäknadt sitt döda capital, eger hvarjehanda inkomster lill ett belopp af omkring 80,000 R:dr B:co årligen, en summa som efter \ procents ränta svarar mot ett capital af 2 millioner, och ändock fordrar mycket större bidrag, än Utskottet nu oss föreslagit, så hemställer jag till Er, mine Herrar, om icke vi der hafva ett haf öppet, i hvilket vi kunna kasta våra håfvor, utan hopp att de någonsin bottna.
Innan man tagit närmare kunskap och kännedom af de speciella anslagens behof, anser jag mig ej så lättsinnigt kunna uppoffra en så stor summa, då jag ej vet, hvad resultat, i och för en förbättrad undervisning, deraf skulle följa, hälst då Betänkandet, i enlighet med pluralitetens åsigt, egentligen ej tillstyrker några förbättringar, utan hufvudsakligen innehåller, att allt redan .är godt förut, men att nya löner behöfvas.
Jag nekar dock icke att i detta Committeens Betänkande finnas många förträffliga materialier och många an - 111 Den ai Maji e. m. ledningar till nya forskningar för deni, sorn interessera sig för en så vigtig sak, sorn uppfostran; Fäderneslandet står i mycken förbindelse för de lemnade upplysningarne och för de afhandlingar, i synnerhet rörande nyare undervisningsmetoder, sorn i Betänkandet och i synnerhet i en af Reservationerne äro att igenfinna.
Men då Kongl. Maj:t sjelf funnit resultatet ej vara annorlunda, än att frågan borde ytterligare hvila, vet jag ej, huru man kan komma till den conclusion, att utan någon vidare undersökning och utredande vi blott skulle bevilja stora anslag.
Friherre A nekar swärd, Carl Henrik:
Utan att ingå i principfrågan, om Staten bör företrädesvis lemna undervisning åt de högre Classerna i samhället framför Folkbildningen, tror jag mig dock ej kunna bifalla Utskottens ifrågavarande Utlåtande på grund deraf, att
Styrelsen ej funnit sig kunna lemna annat resultat, än att frågan i sin helhet bör hvila, till dess allmänna opinion hunnit mera utveckla sig.
Då jag eger den innerliga öfvertygelse om vissheten utaf de nyare metodernas företräde i undervisningssätt framför det gamla, skulle jag fela i min pligt, såsom FolkRepresentant, om jag tillstyrkte ett anslag, som ej skulle medföra annat ändamål, än att fördröja opinionens utveckling i denna del.
För mig visar det sig besynnerligt, att Den 2i Maji e. m. • 223 man för öfvertygelsens vinnande, om hvilkendera methoden vore fördelaktigast, beliöft anlägga en Profskola.
Jag trodde, att erfarenheten redan kommit till den stadga i det afseende, att man utan denna Profskola kunnat ernå något resultat.
Jag gör det lill en pligt, emedan jag vid andra tillfallen yttrat mig emot KrigsAkademien, och då grundat delta på den erfarenhet jag ifrån denna undervisningsanstalt hämtat, att nu förklara, det KrigsAkademien genom den utveckling af bättre undervisningsmethoder, som nu dagligen derstädes visar sig, godtgjort allt det onda, som den förut åstadkommit.
Men jag hade trott, att vissheten, sorn man der inhämtat om de nyare methodernas förträfflighet, varit mer än tillräcklig för att stadga omdömet i denna del, och jag finner således kostnaden för Profskolan vara alldeles ändamålslös, så mycket mer som jag tviflar, att man derifrån erhåller ett så praktiskt resultat, som vid Carlberg.
Jag finner det föröfrigt högst besynnerligt, att då allmänna omdömet ännu ej är stadgadt om undervisningssättet, man dock tror det vara så stadgadt om behofvet af förökta anslag, att man i tillskottsväg lemnar oss ett perspecti v af 168,000 Piidr.
Man begär väl nu blott 60,000 R:dr, men för att vara så mycket säkrare att nästa gång erhålla fyllnaden.
Jag är dock öfvertygad att genom planmässiga förändringar mer än tillräckliga medel finnas, Den 21 Maji e. m. uti de redan egande inkomsterna, för att tillvägabringa långt större resultat än dem man nu synes vilja vinna.
Om Elementarskolorna sammanslogos med Gymnasierna, skulle man kunna förminska Lärarepersonalen under hälften; och jag är till den grad öfvertygad om tillräckligheten af de medel Läroverken redan ega, att jag tror, att man, genom planmässiga och kloka beräkningar af dessa medel, icke allenast skulle erhålla tillräckliga tillgångar, utan äfven öfverskott, med hvilka man kunde anskaffa böcker och instrumenter för undervisningen.
Det torde således vara omöjligt tillstyrka bifall å Utlåtandet, synnerligen som
Lagstiftaren bör gå lika långt i försigtighet som Committéen och Styrelsen gått, för att stadga sitt omdöme, rörande förbättringar af hvad som nu är i så eländigt tillstånd, att om speciela fall vore lämpliga, att här uppgifva, man skulle finna sig förvånad öfver den vårdslöshet, som nu eger rum vid vissa af våra Undervisningsverk; och att under sådane förhållanden tro sig genom ökade anslag kunna afhjelpa det onda, är en omständighet, som för mig åtminstone icke är fattlig.
Det är väl sant, alt detta hitintills har varit enda utvägen i våra organisationer, och det är äfven den lättaste, att bara begära penningar, och tro, att man dermed kan uträtta allt.
Man bar sagt, alt löneförbättringar voro nödvändiga, att Den 21 Maji e. ra. 225 att man i eli e borde tvifla derpå, och man liar, såsom skäl anfört, den mängd af Lärare, som deröfver yttrat sig.
Jag hemställer, om detta skäl är serdeles bevisande, eller om inom vår representation det skulle vara ett bevis på behof af lönelillökningar, att Embetsmännen, sorn just sjelfve skola tillgodonjuta denna förökning, vitsorda bebofvet af densamma.
Det ligger inom menskliga svaghetens område, alt man gerna önskar sina egna fördelar; men det tillhör Lagstiftaren, att se på det allmännas fördel; och det är på denna grund, som jag tager mig friheten utbedja mig Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten att afslå Utlåtandet, emedan bifallet lill de Go,ooo R:dr, som nu begäras, blott skulle blifva ett bifall till de 168,000 R:dr, som i Utskottets Utlåtande äro lemnade oss i perspecliv.
Jag anhåller således om afslag på Utlåtandet.
Jag får bedja om ursägt, i fall jag kommer alt omnämna det förut, som bort komma efteråt, men jag ämnar följa samma ordning, som de värda anmärkarne.
Man har sagt, att den grundsats Committeen yttrat, angående det Allmännas vård om undervisningen, äfven hade bordt omfatta Folk-Skolorne.
Den, som genomläa5 H. j5 Den 2i Maji e. m. ser Committeens Betänkande från början, skall finna alt
FolkSkolorne äfven stå under en allmän uppsigt, nemligen Presterskapets.
Allmänna bidrag har Committén äfven ansett böra deråt lemnäs, när menigheterne voro oförmögne, att sjelfva anskaffa undervisning åt sina barn; samt slutligen att Staten borde underhålla en Normalskola för bildandet af Lärare åt FolkSkolorne, så vida desse ej kunna bildas inom vederbörande menigheters Skolor, eller, med ett ord, enskild försorg.
Man har sagt, hvartill skola dessa anslag tjena, då man ej vet gränsen för ytterligare anspråk.
Detsamma gäller om alla anslag, gränsen kan ej förutses; ty så länge Samhället stiger i odling och välstånd, fordras nya bidrag, och kunna i samma mån äfven utgöras.
Man har sagt, att Committe'en velat göra den grundsats i allmänhet gällande, att undervisningen skulle vara kostnadsfri för de högre folkclasserna, och att denna grundsats skulle leda derhän , att Staten blefve oförmögen att bekosta hvad som nödtorftigast erfordrades för de lägre.
Jag får då uppisa, att Staten bestrider ej hela undervisningskostnaden för någon folkklass.
Föräldrarne måste utom kläder, föda och honing, anskaffa läroböcker, bidraga till Lärarnes underhåll, o. s. v. Men den del af allmänna uppfostran, som är kostnadsfri, är det lika för alla folkclasser, Den 21 Maji e. m. 227 eller för hvilkens barn, som vill begagna Läroverken.
Att afvika frän denna grundsats, vore måhända betänkligt, innan man närmare undersökt saken.
Den fria undervisningen i vårt land har gjort, att de lägre folkclassernas barn städse uppstigit bland de högre, hvarigenom dessa sednare allt jemt blifvit rekryterade från en frisk grund.
Hyddans son har hos oss derigenom, oftare än i andra länder, uppstigit till granskapet af Thronell.
När man på en gång säger alt Läroverken äro i ett eländigt skick, och med detsamma vägrar, att anslå medel till Undervisningsverkens förbättrande, så synes man ju vilja bibehålla eländet i stället för att afhjelpa det?
Vill ej Staten bidraga till goda uppfostringsanstalter, så skola vi få odugliga Embetsman, dåliga Lärare, klena Vetenskapsidkare, och illa uppfostrade barn.
Staten skall få göra i det hela, såsom en vårdslös fader inom sitt hus, d. ä. att på sjukhusen, fängelse och förbätti ingshusen få upphemta sina förlorade söner; och sådant kostar mera och gagnar mindre, än att genast uppfostra dem väl.
Man har sagt, att Upsala Academie är så rik, att, om den ej sjelf kunde löna sine Lärare, det ej vore skäl för Staten att kasta sine bidrag i ett så bottenlöst djup.
Jag kan ej ingå i bestridande af de uppgifter, som här blifvit gjorda, emedan de ej äro med facta bestyrkte, och emedan jag ej i5* Den a i Maji e. m. liar Committéens Betänkande här; men jag vill blott erinra, att Staten hitintills gjort så godt som intet för denna Academie, utan det är en stor Konung, som af sin årfda Fäderne-jord allt hittills underhållit detta Lärosäte.
Den ringa skärf, som Svenska StatsYerket lemnat, är föga värd att räkna.
Man har sagt, hvartill behöfves en profskola?
Man känner ju redan tillräckligt de nya methodernes förträfflighet?
Om någon varit öfvertygad om deras företräde, så är det visserligen jag, som i ett halft
Ar tvistat med mine närmaste vänner, för att försvara dem.
Men det skulle dock hafva varit högst förmätet af mig, att tro mig ega en så djup insigt och ofelbar insigt, att jag skolat yrka, det de genast måtte öfverallt införas utan att lemna erfarenheten tid att tala.
En hvar, som önskar, att sanningen mätte segra, mäste äfven lemna den tid att pröfvas, om man ej skall äfventyra, att förhasta sig.
Derföre och då de fleste äldre SkoleLärare varit emot förändringen, tror jag att Svenska Folket borde med tacksamhet anse det af Kongl. Maj:t bestämda dröjsmålet.
Man har sagt, att KrigsAcademien, genom de verkningar den visat, gjorde nog för ProfSkola, och att man ej behöfde någon annan.
Men förhållandet är icke så.
Vid Carlberg emottagas ynglingarne vid i3 Den a t Maji e. m. är och derutöfver, Vid offentliga Skolorne inträda barnen vid 8 år, och tvisten har just varit om hvilken method, som un t m 7 der de mellanliggande 5 åren skulle vara tjenligast.
Vid KrigsAcademien lefva ynglingarne under ett Militäriskt Befäl, häfva mera uppsigt öfver sig och bo tillsammans.
Vid de allmänna Läroanstalterne äro de spridda i åtskilliga boningar, och nästan lemnade åt sig sjelfva.
På förra stället höra läroämnena till ett visst slag allena, och ynglingarne erhålla en viss riktning, ifrån början till slut.
I de allmänna Skolorna danas ynglingarne till alla yrken.
Man måste ihågkomma, att det ej är nog att säga, att de nya metlioderne skola införas.
Dertill fordras äfven Lärare, som känna methoderna, och hvar skola de bildas?
Dertill fordras läroböcker, hvar skola de författas, om ej i ProfSkolan?
En ny Skolordning, rättad efter de nya methoderne, måste införas; och denna kan ej på förhand efter blotta Tbeorien uppgöras; den måste grundas på erfarenhet, och kan följaktligen icke uppkomma förrän med och genom en ny Skola.
Man säger, alt om förändringarne göras, finnas redan så ömnoga tillgångar, alt om dessa användas, inga nya anslag behöfvas.
Men då man erinrar sig, att en Collega endast har a5 tunnor Säd, såskall man lätteligen inse svårigheten att för denna Den 2i Maji e. m. lön erhålla skicklige SkolLärare.
Vöre det ej vägen till goda Pastorater, så skulle Skolorne säkerligen stå öfvergifne af Lärarne.
Ridderskapet och Adeln torde derföre finna, att det ej varit, för att bereda en fördel åt Lärarne, utan åt Nationen i allmänhet, som Committe^n föreslagit den begärda löneförhöjningen.
Den J a n u a ri i f. m. 3or Grefve Horn:
Jag är skyldig förklara, att jag fästat mera afseende på Grundlagens helgd, än på böflighetsbetygelser, och jag förmodar, att Ridderskapet och Adeln äro öfvertygade, att jag ej brutit mot Grundlagen uti det af mig afgifne yttrande.