Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans Eocccllence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottens förevarande Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
Föredrogs ånyo Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskollens den 17 sistlidne October under N:o 83afgifne, och den 38 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens Under N:o 35 förut meddeldte Betänkande, angående VacanCeafgifls erläggande till Krigsfonden aFdeRusl 4p H. 12 A 17S Den 11 November e. m. och Rotehållare vid Båtsmanshållet, hvilkas Båtsmän under krig afgå.
Herr Hjerta} Gustaf: Detta Utlåtande hvilar på samma oriktiga grunder, som förut vid denna Riksdag blifvit tillämpade i afseende på grundskatternas bibehållande.
För min del anser jag både billigt och oundvikligt, om
Riket skall kunna bestå under krigstillstånd, att åtminstone de prestationer, som göras till Rikets försvar, af folk, hästar och munderingspersedlar, såvidt möjligt lindras genom allmänna bidrag.
Denna angelägenhet är så vigtig, att jag icke kan skilja mig från begreppet om orättvisan, att kasta på jorden alla bördor, och icke fördela dem på nationen.
Jag bestrider således den tanka, att ålägga Båtsmanshållet att äfven bekläda karlen under krig utöfver hvad förr vanligt varit.
Jag frågar, hvad slags känsla skall uppstå hos dessa medborgare under krig, om de se sig vara de enda, som, utan förhållande till öfrige Statsmedlemmar, skola nedtryckas, och om delta kan vara statsklokt, billigt och rättvist.
Jag kan icke undertrycka den känsla, som uppstod hos mig, då vi emottogo den Kongl.
Propositionen, hvilken visade, att saken icke var så afvägd, som en korrt krigserfarenhet skulle lärt oss.
Hos Herr Grefven och LandtMarskälken får jag derföre anhålla, att saken måtte företagas punktvis, emedan Utskotten icke besvarat den begäran jag gjorde vid remissen Den ir November e. m. r79 af propositionen, att överskjutande behållningen skulle insättas på Krigsfonden.
Friherre Cederström j Jacob: Herr Hjerta har helt och hållit misstagit sig, så väl i sak, som form.
Del är icke Utskottens förslag att ålägga jorden någon ny börda, och icke ett ord derom finnes i Utlåtandet.
Frågan är endast, huruvida de rotar af Båtsmansliållet, som under krig blifva vacanta, skola undgå att fullgöra de prestationer, hvilka dem åligga under krigstid.
Enligt KneckteContracterna skall Båtsmansrote!! i krig och fred bekläda karlen.
Skall då en Rotehållare, som, om karlen lefver, har denna beklädnadsskyldighet, befrias derifrån, för det karlen dör och ersättes af beväringen.
Då frågan förra gången förevar, var det en inblandning af några termer, som gaf anledning till olika begrepp om saken, och till den förvillelse, alt hvad som gäller för Båtsmansliållet, äfven skulle gälla för Rust- och Rotehållare.
Långt ifrån att lägga på jordbruket en skatt, som icke tillhört detsamma, åsyftar detta förslag således icke annat, än att bibehålla hvad som förut varit stadgadt.
Jag skulle derföre tro, alt Betänkandet är väl grundadt, och att det blott är för att undandraga Båtsmanshållet tillfälliga vexationer, som Utskotten föreslagit, att beklädnadsbidraget skall utgå efter Markegångspris.
Jag tillstyrker bifall å Utlåtandet. 49 H. 12* i8o Den ii November e. m. Herr Hjerta: Friherre
Cederström haf yttrat en satts, sorn Utskotten icke erkänt i sitt första Betänkande, nemligen att både Rust- och Rotehållare!! skulle vara skyldige att bekläda båtsmannen under krig.
Detta är likväl endast händelsen med Rusthållaren.
Rotehållaren behöfver blott utrusta karlen med full och ordentlig mundering, men icke underhålla honom under sjelfva kriget.
Sedan Kongl. Maj:t gjort upp Contracter, och förklarat Rotehållaren icke vara skyldig att bekläda karlen under krig, kommer man nu med ett förslag, som alldeles icke innefattas i s816 års Gonlract.
Det måtte vara detsamma, som att kasta på Rotehållaren hvad som icke är hans skyldighet.
Den siste Talaren har företagit sig påstå, att en BålsmansRotehållare icke är pligtig att utgöra någon mundering under krig.
Detta är alldeles orätt; ty i alla Contract, så väl för Rustsom Rotehållare, förklaras de skyldige att utgöra munderingen, så i fred som krigstid.
Att munderingen icke kan skickas efter på sjön, faller af sig sjelf; men den besÖrjes af Befälhafvaren, och Rotehållaren får sedan betala efter räkning.
Det går icke an, att genom orätta uppgifter söka missleda omdömet; och som frågan är af för stor vigt för alt i ögonblicket afgöras, får jag begära den ytterligare på bordet, då jag i nästa plenum skall vara försedd med bevis på hvad jag nu nämnt.
Den ii November e. m. Herr Hjerta:
Jag förenar mig uli Friherre Cederströms anhållan, att målet må hvila på bordet, af samma skill som han, eller för att skaffa bevis på hvad jag yttrat, sedan Utskotten icke gjort sig besvär att efterfråga Contraclerna, utan tillskurit skyldigheten för alla öfver en hank.
Hans Excellence Herr Grefven och Län dt Mar sk olken förklarade, att Utskottens Utlåtande, i anledning af flere Ledamöters derom gjorde begäran, således komme att, enligt 49 §.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskottels den 5 dennes und->r N:o 3a4 aflåt— ne, och den 9 derpåföljde f. m. på bordet lagde, Memorial, angående anslag till Lönelyllnader, då RiksMarkegångspiiset på den under lönerne inberäknade Spannemål öfverstiger 6 R:dr R:co tunnan; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial, som icke erfordrade någon åtgärd, borde läggas till Handlingarne.
Föredrogs ånyo och remitterades lill StatsUtskottet Herr Rosenqvists , Fredrik Leonhard_, den 9 dennes f. m. på bordet lagde motion, att Svenska Klädes-, Sidenoch Bomullstygs-tillverkare måtte af Staten erhålla ersättning för de dyra Inrättningar, hvilka de på egen bekostnad anlagt undjr 182 Den 11 November e. m. en lid, då Författningarne tryggade dem från intrång af Utländningen, Justerades i4 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den 9 dennes f. och e. m. fattade beslut.
Upplästes StatsUtskottets förliden gårdag under N:o 328 aflåtne Memorial, angående skiljaktiga beslut, i frågan om de särskilde tillgångar, som erfordras, då RiksMarkegångspriset på den under lönerne inberäknade Spannemål öfverstiger 6 R:dr B:co tunnan.
Lod es på bordet.
Fredagen d. 13 November 1829.
Upplästes till justering och godkändes följande ExpeditionsUtskottets insände förslag till Rikets Ständers underdånige Skrifvelser till Kongl. Majit:
Den i3 November f. m. 183 N:o 227.
Angående föreslagne förändringar och tillägg i JustiliaeOmbudsmannens Instruction.
I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Mötespassevolancen för Indeldta Regementerne.
N:o 22g.
Med förslag till förändrad redaction af 7 Gap. 3 §.
Om stadgande af straff för den, som falskeligen å sig bekänner missgerning, äfven af mindre svår art, än att den dödsstraff förtjenar.
N:o 2Öi.
I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående Strafflag emot Negerhandel oell delaktighet deruti.
Om utfärdande afen Strafflag mot Slafhandel i allmänhet.
I anledning af väckt fråga om behofvet af fullmakt för den, som inlem nar fordringsägares bevakningsliandlingar till ConcursDomstol.
N:o a34* Om en förändrad indelning af BåtsmansRotarne på Öland.
I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Bref, angående Directionens för Dykeri- och BergningsCompagniet uppgifne vilkor för vidare fortsättning af Compagniets befattning med Dykeri- och Bergningsanstalterne i Pöket.
I anledning af Kongl. Majrts i84 Dea 13 Nove m b e r f. m.
Nådiga Proposition om Lagförklaring, angående rätta grunden för förvandling till fängelse vid valten och bröd af böter, som ådömas för sådane stölder, hvilka, enligt allmän Lag, ligga i tväböte mot annan tjufnad.
Då BancoUtskottels Utlåtande N:o 82 angående grunderne för Bankens lånerörelse står i närmaste samband med realisationen, som ännu icke är afgjord, och Utskottet medgifvit sig ”under dess öfverläggningar ofta ”funnit, att dessa ämnen slå med hvarannan i ett omedelbart och nära samband,” så finner jag mig föranlåten föreslå, att Utlåtandet N:o 82 ej må företagas förr, än realisationen eller den så kallade myntbestämningen blifvit afgjord.
Såsom exempel på Bankens utlånings beroende af sistnämnde fråga, får jag endast nämna, att Utskottet föreslagit, det fastighetslånen med ränta och afbetalning i silfver skola upphöra.
Detta är ganska riktigt, om realisationen för sig går, men skulle det ej inträffa, så mäste väl de fastighetsägare, som äga nämnde lån, vara berättigade att bibehålla dem.
Jag kunde visserligen anföra flera dylika exempel, men det jag nu anfört, är tillräckligt.
Jag anhåller om proposition derpå, att BancoUtskottels Utlåtande N:o 82 måtte få hvila, intilldess frågan, om realisation skali ske eller icke, blifvit afgjord.
Den i3 November f. m. j85 Herr Rosenblad, Bernhard:
Det lärer troligen ankomma på Herr Grefven och LandtMarskalken, att föredraga BancoUlskottets Utlåtande N:o 82, när han så för godt finnér; men hvad de af Herr Munck af Rosenschöld framlagde skäl för Utlålandels ytterligare hvilande beträffar, kan jag ej gilla desamma, enär samtlige RiksStånden redan fattat deras beslut, att myntbestämning skall ske; det är blott Lagarne för denna myntbestämning som återstå, och hvarom RiksSlånden ej äro ense.
Jag ser således ingen anledning, hvarföre detta Utlåtande skulle ytterligare hvila.
Särskilt får jag erinra, att större delen af lånerörelsen iir oberoende af myntbestämningen, hvilken Rikets Ständer dock lyckligtvis beslutat.
Jag anser derföre något uppskof med pröfningen af detta Utlåtande alldeles icke vara af behofvet påkalladt.
Då Riksdagsordningen medgifver, att ett Utlåtande kan för andra gången läggas på bordet, anhåller jag att få förena mig med Herr Munck af Rosenschöld; dock icke deruti, att delta Utlåtande skall hvila, intilldess realisationen blifver afgjord, utan endast intill nästa Plenum, då jag skall anse för min pligt att definitift yttra mig.
Boye bar förekommit mig uti bevis - 186 Den 13 November f. ni. ningen, att det är Ståndets ovilkorliga rätt alt besluta, huru länge ett mål skall hvila; Herr Grefven och LandtMarskalken dock obetagel, att föredraga detsamma.
Ehuru Herr Rosenblad försäkrat, att realisationen är afgjord, fruktar jag dock, att ännu återstå åtskilliga jemkningar RiksStånden emellan, och hvarom man icke vet något resultat.
Jag förenar mig sålunda med Herr Munck af Rosenschöld, och anhåller om proposition å hans förslag, att Bancoröreisen ej måtte blifva disculerad, förrän myntregleringen blifvit afgjord.
Jag har begärt ordet för att. förena mig med Herr Munck af Rosenschöld i den önskan, att Utlåtandet N:o 82 mätte få hvila, lill dess myntregleringsfrågan verkligen blifvit afgjord.
En Ledamot, som visserligen äger mycket större kunskap i financerna, än jag, Herr Rosenblad, har yttrat, att denna fråga ej äger något sammanhang med myntregleringen.
Att beslutet om myntregleringen är taget, det vet både jag och han; men vi veta äfven, att flera detailfrågor återstå, hvilka äro af yttersta vigt, och alt det i närvarande ögonblick är ganska konstigt att säga, hvad sorn blir af denna myntreglering, eller icke.
Hvad som likväl är säkert, är, att lånerörelsen beror af frågan, om vi skola äga något mynt, eller icke.
Jag tror, att då Utlåtandet N:o 82 redan Den i?)
November f. m. 187 en gäng blifvit lågt på bordet, kan det icke en gång till läggas dit i vanlig väg; utan att Ridderskapet och Adeln på förhand, innan målet föredrages, beslutar, att det skall hvila, intilldess myntregleringen blifvit slutligen afgjord, kan Utlåtandet icke ytterligare hvila på bordet.
Jag skall utbedja mig, alt Herr RiddarhusSecreteraren ville upplysa, huru detta Utlåtande blifvit af de andra Stånden afgjordt; mig är i detta ögonblick berättadt, att 2 Stånd redan beslutat, det målet skall hvila, intilldess realisationsfrågan blifvit afgjord.
Jag vill dock alldeles icke nämna det under någon ansvarighet för uppgiftens riktighet.
Jag vill icke upptaga tiden med flere exempel på sambandet mellan lånerörelsen och realisationen.
Äfven räntans belopp måste bero af realisationen; ty den bör vara högre, då myntvärdet ej är bestämdt, då långifvaren derigenom risquerar capitalets försämring, men lägre, när man har ett stadgadt och godt mynt.
För öfrigt får jag påminna Herr Rosenblad, att Rikets Ständer nu ansett Kongl. Majrts sanction fordras till beslutet om myntbestämningen, och att man således icke kan säga, att realisationen ännu är bestämdt afgjord.
Jag får förnya min anhållan, att BancoUtskottets Utlåtande N:o 82 måtte få hvila, intilldess realisations-» frågan blifvit afgjord. £uu 13 November f. na.
Om ett stort misstag blifvit begångit i de andra Ständen, är väl derföre icke sagt, att vi skola begå samma misstag.
Man har yrkat, att BancoUlskottets Utlåtande N:o 82 skall hvila, intilldess realisationen blifvit afgjord.
Men när är realisationen afgjord?
Är det, när Rikets Ständer definitivt afgjort densamma?
Eller är det, när Kongl. Maj:t lemnat sin sanction dertill?
Eller är det, när vexliugen börjar?
Den sista talaren har sjelf yttrat, att realisationen ej är afgjord, förrän Kongl. Majit afgjort frågan.
Om nu detta icke skulle inträffa denna Riksdag, skulle landet stå val till boks, om icke någon Lånerörelse vore reglerad.
Det ar derföre bäst, att afgöra målen i den ordning de till Ståndet inkomma.
Jag medger gerna ett uppskof med pröfningen af detta Utlåtande, blott någon bestämd tid utsättes, såsom t. ex. till dess JemkningsBetänkandet angående realisationen är inkommit och afgjordt; men att uppskjuta målet så obestämdt, som här blifvit föreslagit, måste jag på det högsta motsätta mig, lill och med om vi derom skola votera.
Jag vill åtminstone icke komma hem med den förebråelsen, att med min löst hafva medverkat dertill, att icke någon Lånerörelse blifvit reglerad.
Jag anhåller om uppskof, så framt det blifver bestämdt att ej räcka längre än till dess JemkningsBetänkandet angående realisationen är inkommit, och Den i3 November f. rti. r89 sluteligen af förstärkta StatsUlskottet afgjordt.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustof:
.lag förenar mig med den siste Talaren uti afslyrkande af bifall till Herr Munck af Rosenschölds motion, att BancoUtskottets Utlåtande om Lånerörelsen skulle blifva hvilande.
Det är omöjligt för BancoUtskottet att uppgöra något BancoReglemente, förrän Lånerörelsen är afgjord.
Det skulle sålunda kunna bända, att Riksdagen blef afblåst, utan att något BancoReglemente blifvit uppgjordt, och deraf skulle följa den största oreda i hela Bancoväsendet.
Jag kan dessutom ej inse det aldraringasle sammanhang emelian realisationen och Lånerörelsen; ty Lånerörelsen lärer troligen få lof att blifva sådan den varit, på det de lånesökande eller rättare de lånehungrige må få sina behof tillfredsställda.
Hvad sjelfva betalningsvilkoren beträffar, så kunna de möjligen blifva något förändrade; men lån komma i alla fall att erhållas.
Den ena frågan beror i min tanka icke det aldraringaste på den andra.
Dessutom när åtminstone arne Stånd påmint oss om skyndsamhet, hemställer jag, om det är skäl, alt fatta ett. beslut, som bar till följd, att Riksdagen derigenom ännu ett par månader förlänges.
Jag anhåller om afslag å motionen, och önskar, alt Utlåtandet om
Lånerörelsen mätte så snart som möjligt företagas till afgörande.
Den i3 Novemi)er f. m.
Med det allvarligaste bemödande alt göra rätt, skall jag hvarken understödja Herr Munck af Rosenschölds eller»Herr Thams ytterligheter.
Herr Tham har rätt, att det vore en orimlighet att vilja hänföra beslutet om Lånerörelsen bortom, beslutet om realisationen, ty det ville kanhända säga detsamma, som att lemna denna fråga oafgjord, anda till dess Riksdagstrumpeten hade skallat.
Men det ar å andra sidan nödvändigt, att Utlåtandet blifver någon tid hvilande, ty det återstår ännu många frågor * som med denna äga sammanhang, och hvilka ännu icke äro tillräckligt utvecklade, Jag skulle derföre Önska, att en annan terminus utsattes för detta måls hvilande.
Jag föreslår, att Ridderskapet och Adeln uppskjuter afgörandet af BancoUtskottets Utlåtande N:o 8a, intilldess jemknings-fÖrslaget i afseende å realisationen blifvit afgjordt.
Om jag är här, när jemknings-forslaget förekommer, har jag en motion att göra, och jag tror, att ingen förmår afskära vår rätt, att göra nya motioner vid detta tillfälle.
Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, att BancoUtskottets Utlåtande N:o 82 måtte blifva hvilande, intilldess jemknings-förslaget i afseende å Realisationen, och de i anledning deraf uppkommande nya motioner, blifvit afgjorde.
Herr Rosenblad: Herr Cederschjöld har su förekommit mig, att jag blott har några Den i3 November f. m. 191 ord att tillägga i bevisningen derom, att realisationen icke har ringaste sammanhang med frågan om Bankens Lånerörelse.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå, alt realisationen efter 128 sk. curs är beslutad af samtelige RiksStåhden.
Om efter den möjliga olikhet i beslut i afseende på jemknings-betänkandet en depositräkning kommer alt öppnas i Banken, eller om Statsverket skall liqvidera Banken dess tillerkända 4,400,000 Riksdaler i Obligationer, på sätt Ridderskapet och Adeln beslutat, eller såsom Borgareståndet ansett; allt delta måste verkeligen vara likgiltigt i och för Bankens Lånerörelse.
Således kommer det icke att finnas någonting i jemknings-förslaget, som inverkar på Bankens Lånerörelse, och något skäl finnes derföre icke att uppskjuta pröfningen af detta Utlåtande, tilldess jemknings-förslaget blir afgjordt.
Att åter uppskjuta det, intill dess Kongl. Majrt gifvit sin sanction till realisationen, vore först att bryta emot den princip Rikets Ständer alltid iakttagit, att anse sina fattade beslut såsom verkliga beslut, och dessutom att utdraga Riksdagen kanske ett helt år.
Om vi skola afvakta jemknings-förslaget öfver BancoLagen, kan det icke inkomma förrän i början af December, och att dämma af den vid 1 ö t Ligh et, som, då Betänkandet första gången förevar, ådagalades i anmärkningar, kan man icke vänta, att delta så snart inom Stånden skall vara afgjordt.
Expeditionen der - Den i3 November f. m. om till Kongl. Majit skall sedan uppsättas och afgå, och Högsta Domstolen deröfver af Kongl. Majit höras.
Skola vi då vänta med afgörande! af Bankens Lånerörelse, intilldess Kongl. Majit öfver myntbestämningen fattat sitt beslut, samt meddelat detsamma Rikets Ständer, så, då vi betrakta tiden, som erfordras för att, sedan Rikets Ständer stadgat Lånerörelsen, uppgöra BaucoReglemenlet, binner detta visst ej att afgöras före Maji eller Junii månad nästa år.
Enär det således icke är af någon nytta, att vänta, till dess jemknings-förslaget blifvit afgjordt, och det icke är möjligt att vänta, intilldess Kongl. Majits sanction å realisationen varder Rikets Ständer meddelad, tillstyrker jag, alt Bankens Lånerörelse må företagas till afgörande, när Herr Grefven och LandlMarskalken finner det lämpligast; om icke i dag, så en annan dag; men att formligen fatta ett beslut, som antingen skulle förlänga Riksdagen 3 å 4 månader, eller också lemna Banken vind för våg, anser jag ej lämpligt.
Den, som betraktar den ställning, hvaruti Rikets Ständer befinna sig, kan ej blifva förundrad öfver den öfverläggning om uppskof, som bär nu Jrppat sig.
Det är utom all fråga, att Rikets Ständer, öfverlemnade åt sig sjelfva att på fyra särskilta rum besluta om landets - Den i3 November f, ra. dets väl eller ve, icke kunna veta, hvad som blir af den beslutade realisationen, synnerligen då det ryktet allt mera utsund ts, att Kongl. Maj:t derå ej lemnar sin sanction.
Det är utom all fråga, alt den förevarande saken förtjenar all möjlig uppmärksamhet, emedan den enda hjelp, som finnes, i händelse vi och Nationen beklagligen genom Kongl. Maj:ts sanction skulle betagas möjligheten att få ett ordnadtmynt, är att rälta Lånerörelsen derefter.
Jag anhåller derföre, att Ridderskapet och Adeln ville noga betrakta saken.
Någon öfverläggning i ämnet har icke mig vetterl.igen förevarit uti TalmansConclaven.
Den är likvisst af den vigt, alt Ståndens Talmän bort om densamma öfverenskomma.
Nu har Herr Munck af Rosenschöld gjort det förslag att vänta med reglerandet af Bankens Lånerörelse, intilldess Kongl. Maj:ts sanction ankommer, hvilken visserligen bör vara oss meddelad, innan RiksdagsBeslutet uppgöres.
Friherre Boyes förslag är så vida bättre, att tiden för uppskofvet der är bestämd.
Jag tror dock, att ingendera framställningen är ändamålsenlig.
Herr Munck af Rosenschölds förslag är fullständigare, emedan det är vigtigt att vela, hvad Kongl. Maj:t tänker i ämnet.
Men Riksdagen blir genom Herr Munck af Rosenschölds förslag 3 å 4 månader förlängd.
Hvad Friherre Boyes förslag angår, kan det föranleda till dröjs 49 H. 13 194 Den i3 November f. m. mål, ända till dess enskilta motioner rörande myntregleringen blifvit besvarade.
Om Kongl. Maj:t ej sanctionerar myntbeslämningen, återstår endast, alt genom Lånerörelsen stärka crediten, och godtgöra det misstroende, som nödvändigt skall blifva en följd deraf, att Nationen ser, att Kongl. Maj:t och Rikets Ständer i denna fråga ej äro ense.
Jag tror derföre, att Rikets Ständer böra ingå i pröfning af Utlåtandet om Lånerörelsen, under det förklarande, att besluten tagas i den förutsättning, att Kongl. Maj:t bifaller realisationen, men att Rikets
Ständer i alla fall komma att rätta sina beslut derefter.
Om realisationen icke för sig går, måste Banken blifva en medlare emellan fordringsegare och gäldenärer, som då komma i det farligaste bryderi.
Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes föreslå Ståndet, att BancoUtskottets i fråga— stäldte
Utlåtande må för detta plenum hvila; alt i TalmansConclaven uppgöres föredragningssätte t så, att de frågor, hvilka Talmännen icke anse oskiljaktiga från realisationen, kunna blifva afgjorda; men alt, hvad de öfriga hufvuddelarne angår, Talmännen hvar och en inom sitt Stånd må fästa uppmärksamheten på nödvändigheten deraf, att vid besluten foga det vilkor, att de tagas, under förutsättning af Kongl.
Majrts sanction till myntbestämningen, men att i annat fall Stånden förbehålla sig, att innan Riksdagens slut få derefter rätta de tagne Den i3 November f. m. besluten.
Vi kunna då på några dagar afgöra frågan.
Herr Tham har, för att bevisa orimligheten af Herr Munck af Rosenschölds motion, frågat, när myntbestämningen vore afgjord, och trott, att Kongl. Maj:ts sanction derå möjligen icke kunde komma förrän i83a.
En annan Ledamot Herr Hjerta har åter visat, alt Kongl. Maj:ts vägran eller sanction till myntbestämningen måste inträffa innan Riksdagens slut.
Det väsendlligaste af saken återstår, som är att veta, hvad beslut som är fattadt eller icke, och om pluraliteten af Stånden antagit Bancolagen, eller icke.
Jag har inom StatsUlskotlen haft tillfälle öfvervara de många och ganska lifliga debatter, som der ägt rum, och jag kan deraf sluta till de många tvister, som inom Stånden skola komma att förefalla.
Många af de detailler, hvarom tvistas, äro af den beskaffenhet, att på deras afgörande beror, om hela hufvudfrågan skall springa, eller icke.
Det finnes ingen inom Sveriges Landamären, som med visshet kan säga, hvad möjligen kan blifva af de beslut RiksStånden fattat.
Alt under sådana förhållanden företaga afgörandel af en så vigtig fråga, som hela Sveriges Lånerörelse, måste jag på det högsta afstyrka.
Man må kalla dem, som behöfva lån, lånehungriga, men man skall tömma ihåg, 49 H.' i3* Den i3 November f. tn. att dessa lånehungriga iiro spridda ifrån Haparanda lili Ystad, ifrån Stockholm lill Eda Skants; alt en stor del egendomsegare hafva sina fastigheter intecknade; att personer, som förut voro bland de mest rika inom Sverige, nu stundom äro bekymrade, livar de skola få låna några få tusende Riksdaler.
Det är nu för sent, att med några små qvickheter komma ifrån saken.
Man må då tro, att frågan om lånerörelsen ej är Beroende af den omständighet, om vi hafva ett stadgadt mynt; men jag kan ej dela denna tro.
Herr Hjerta har yttrat begrepp, som äro de mest förvillande af alla.
Han vill, att Ridderskapet och Adeln skall besluta oni de obetydligaste punkterne först, men om det vigtigaste skulle endast vilkorligt beslutas, och han hyser farhågor i afseende på sanctionens erhållande.
Jag delar ej dessa farhågor, ty jag tryggar mig lugnt vid de försäkringar, som här afgåfvos af StatsRådels
Ledamöter deri dag beslutet om realisationen fattades.