Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härvid får jag vördsamt erinra, att å min sida blifvit omnämnd, icke Ministerkassan, utan Kabinettskassan, såsom varande den, hvilken blifvit ålagd borgensansvarighet för Barthelemykassaus skuld: att Kabinettskassan, ehuru Rikets
Ständer icke omedelbarligen till densamma anvisa några medel, likväl, efter hvad bekant är och med Riksdagsförhandlingar kan ådagaläggas, om det skulle bestridas, allt intill närvarande tid varit sammansatt, till större delen, af vissa summor utaf anslaget till MinisterStaten och ifrån extra utgiftsmedlen, jemte Norrska Statskassans mindre bidrag: att således Kabinettskassan, så vidt bidrag* dertill ifrån RiksStalens Andra och Åttonde hufvudtitlar ingå, utgöres af Statens medel, hvilka af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag beviljas; och att, vid sådant förhållande, en denna kassa utöfver dess dåvarande tillgångar ålagd borgen för Barthelemykassaus räkning synes hafva åsyftat Rikets eller Statens skuldsättning i samma mån, som framdeles ingående Statsmedel dervid påräknades.
Med stöd af dessa skäl och omständigheter, hvilka torde fullkomligen ådagalägga, alt Herr Presidenten Skogmans åtalade åtgärd är grundlagenligt föremål för KonstitutionsUtskottets anmärkning och således äfven för Höga RiksRättens pröfning, bör jag nu anse Herr Presidenten hafva, genom sin, under den lid han var Statssekreterare, tecknade kontrasignation å Kongl. Maj:ts ofvanomförmälda nådiga skrifvelse den 7 November 1826, icke allenast gjort sig skyldig till förbiseende af 76 §.
Regeringsformen, utan äfven, vid det förhållande, alt Protokoll angående detta ärende icke blifvit fördt, brutit emot 38 §. samma Grundlag.
I anledning af hvad anmärkt blifvit emot H. E. Herr StatsMinistern Friherre Stjernelds åtgärd, att den 10 April 1839 förnya Kabinettskassans borgensförbindelse för de å Barthelemykassans vägnar, vid ofvannämnda låns upptagande, utgifna förskrifningar, har Hans Excellens, i förklaringen häröfver, dels åberopat, alt Kabinettskassans ifrågavarande borgen, hvilken icke vore in - 272 gången såsom för egen skuld, ej heller kunde anses innefatta sådant belastande med gäld, hvarom i 76 Regeringsformen förmältes, dels sökt visa, att icke, på sätt i anmärkningsmemorialet uppgifves, dessa borgensförbindelser varit öfveråriga, då förnyelsen deraf skedde, dels ock antydl, likasom Herr Presidenten Skogman, att Kabinettskassan icke tillhörde Statsverket.
Till bemötande häraf och jemte det jag vördsamt åberopar hvad bär ofvan å min sida angående Kabinettskassans rätta egenskap upplyses, får jag vidare andraga, att en borgen, om än icke ingången såsom för egen skuld, likväl ostridigt måtte innefatta en skuldförbindelse, så vida möjligheten af hufvudgäldenärens oförmåga att sjelf betala alltid kan förutsättas; hvarföre, och då förbudet i nyssanförda grundlagsstadgande gäller skuldsättning i allmänhet samt följaktligen af hvad namn och beskaffenhet den vara må och utan hänseende till tid, när betalningsskyldighet kan inträda, en borgen, sådan som den ifrågavarande, äfven måtte kunna under detta förbud begripas.
Hvad åter angår förnyelsen af denna borgen, tillåter jag mig vördsamt hänvisa till den ibland handlingarne befintliga afskrift af en utaf de flera å Bartlielemykassans vägnar utgifna förskrifningar, hvilka alla, hvad namnteckningar och påskrifter angå, skola vai’a lika lydande.
Af denna handling inhämtas: att förskrifningarne, utgifna å Rarthelemykassans vägnar den 31 December 1826, äro undertecknade af då varande StatsMinistern för Utrikes Ärendena Herr Grefve af Wetterstedt, kontrasignerad af O. E. Bergius, samt borgensföidfindelserna samma dag uthändigade och å Kabinettskassans vägnar undertecknade af Id. E. Herr Grefve af Wetterstedt och E.
Lagerheim; hvarjemte å samma handlingar finnes en den 12 Juli 1836 af Herr Grefve af Wetterstedt, med kontrasignation af O. E. Bergius, undertecknad påskrift af lydelse, att den ”förestående förbindelsen, som då blifvit för Herr Grefven uppvisad, till full kraft och verkan förnyades.”
Med åberopande af dess handlingars innehåll, och som H. E. Herr Friherre Stjerneld å sin sida förmenat, att Herr Grefve af Wetterstedts sistnämnda påskrift måtte hafva afsett både skuld- och borgensförbindelserna, hvilka begge voro af honom, såsom Chef dels för KolonialDepartementet och dels för Kabinettet, uthändigade, får jag, för min del, fästa uppmärksamhet å det förhållande, att, då namnen under den sednare påskriften äro desamma, som finnas under de å Bartlielemykassans vägnar utgifna förskrifningar, Kabinettskassans borgensförbindelser deremot visa andra namnteckningar, hvilket nogsamt utmärker den skillnad, som emellan dessa begge kassor var iakttagen; i anseende hvartill och enär icke styrkt är, att de under påskriften af år 1836 befintliga namnteckningar vid den tiden varit för Kabinettskassan gällande,. 273 samt Herr Grefve af Wetterstedt ej heller bevisligen ägt rättighet att ensam å denna kassas vägnar någon förbindelse sig ikläda, jag nu, likasom tillförne, hör betrakta Kabinettskassans äldre borgen, såsom icke vid nyssnämnda tillfälle förnyad, år 1839 hafva varit öfverårig samt till all kraft och verkan upphört; derföre jag äfven nödgas fortfarande anmärka, att H. E. Herr Friherre Stjerneld, medelst sin den 10
April sistberörda år tecknade förnyelse af denna Kabinettskassans borgen, ånyo belastat kassan dermed och sålunda bidragit tillen öfverträdelse af 76 §.
Regeringsformen; kunnande jag destomindre frångå den i anmärkningsmemorialet gjorda erinran dervid, att Hans Excellens denna åtgärd utan lagligen förbindande befallning verkställt, som ärendet visserligen måtte hafva bordt enligt 11 §.
Regeringsformen behandlas.
Den af mig slutligen väckta anmärkning emot ej mindre Herr Presidenten Skogman, än äfven II. E. Herr StatsMinistern Friherre Stjerneld, tillika med Herr StatsRådet
Ihre, för begången öfverträdelse af 58 §.
Regeringsformen, medelst underlåtenhet att inför Kongl.
Maj:t väcka fråga om Kabinettskassans meranämnda borgen, så att frågan kunnat till Rikets Ständer inberättas, bar å svarande sidan blifvit bemött med samma skäl, som bär ofvan äro anförda i afseende å beskaffenheten af denna kassa och dess löftesans varighet.
Och då dessa skäl, efter hvad jag tror, i det föregående äro vederlagda, återstår för mig endast att förnya denna anmärkning, såsom den blifvit i mitt förra memorial framställd.
Mitt vördsamma slutpåstående i denna punkt är, att II. E. Herr StatsMinistern Friherre Stjerneld och Herr Presidenten Skogman, för hvad emot dem i ofvanberörde måtto förekommit, anses och dömas enligt 5 och 10 §§• i Ansvarighetslagen för Konungens Rådgifvare af den 10 April 1810; hemställande till Höga RiksRättens pröfning, hvilken laga påföljd för den emot Herr StatsRådet
Ihre serskildt anmärkta öfverträdelse af Regeringsformens 58 §. må, i anledning af 1 Kap. 12 §.
Rättegångsbalken, äga rum.
Sockholrn den 27 September 1841.
Lit. G.
Sedan i den af mig, å Embetes vägnar, genom min ansökning Lii.
G. instämda sak emot de Herrar Ledamöter af Hans Majrt Konungens StatsRåd, hvilka tillstyrkt Kongl. Maj:ts den 1 Februari 1840 fattade beslut, angående 274 utbyte af förste Majorsboställe! vid Westmanlands Regemente ÖsterBennebäck emot egendomen WestTerna, Höga RiksRällen, vid pröfning af den å svarande sidan i förklaringen öfver mitt anmärkningsmemorial framställda invänning, att Rikets Höglofl.
Ständers Konstitutionsutskotts åtgärd, att anmärka och till åtal förvisa detta rådslag, måtte finnas stridande emot 105 §.
Regeringsformen och 11 §. af Ansvarighetslagen, genom beslut den 14 sistlidne Juni, sig utlåtit, att hvad i ofvanberörde hänseende blifvit invändt icke hindrade sakens vidare handläggning, får jag i följd deraf vördsamt afgifva bufvudsakligt yttrande, i öfverensstämmelse med de af Konstitutionsutskottet lemnade föreskrifter.
För att ådagalägga, att af händandet från Kronan af någon sådan dess egendom, hvarom nämnes i 77 §.
Regeringsformen, icke skall hafva, vid ifrågavarande tillfälle, blifvit tillstyrkt, är i förklaringen ibland annat anfördt: att, efter språkbruket, byta icke vore detsamma som afhända: att byte af jord emot jord vore att i stället för den jord, man ägde, tillförvärfva sig annan jord, som man ansåge för sig förmånligare; samt alt riktiga ordbegreppet härvid dessutom skulle bevisas af stadgandet i 3 Kap. 1 §.
Jordabalken, att, om arfvejord skiftas emot annan jord å landet, sådant skifte ej må af Bördeman klandras; äfvensom att den vidsträckta rätt till utbyte af ägor, som i sednare Skiftesförfattningar medgifves, tillräckligen skulle styrka, att den utsträckning, som velat gifvas åt föreskriften i Regeringsformens 77 §., grundade sig på en oriktig tydning af orden afhända och bortbyta.
Att, enligt språkbruket, ordet byta icke utesluter begreppet afhända, utan tvertom är under detta sednare ett species och således deri inbegripes, torde inhämtas ej mindre af det vanliga uttrycket: ”afhändande genom byte,” hvilket jemväl blifvit af vederbörande embetsmyndigheter uti nu ifrågavarande bytesmål begagnadt, än äfven deraf, att i skiftesbref emellan enskilde ordet ”afhända” nästan alltid förekommer, och att i Bytesbref å Kronans sida vanliga formeln från längre tid tillbaka varit: att bytesliemnianet ”afhändes Kongl. Maj:t och Sveriges Krona” samt tillegnas den andra kontrahenten.
Likasom i 3 Kap. 1 §.
Jordabalken det stadgande förekommer, att, om arfvejord skiftas emot annan jord å landet, denna sednare blifver arfvejord i den förras ställe, innehåller äfven 17 Kap. 2 §.
Ärfdabalken, att, om någon försålt sin arfvejord, den derför undfångna köpskillingen i vissa fall måste ikläda sig arfvejords egenskap.
Med lika skäl, som förstnämnda lagrum kunde bevisa, att skifte eller byte, enligt lagens bestämmelser, icke vore ett afhändande, skulle således äfven i förutsatta fall 17 Kap. 2 §.
Ärfdabalken ådagalägga, att en försäljning, der fullt gen fullo erhölles, ej heller kunde såsom ett afhändande betraktas.
Då emedlertid en framställning i denna sednare syftning icke ens 275 lärer vara tänkbar, torde häraf äfven följa, att, för bestämmande af skiljaktigheten emellan begreppen ”byta” och ”afhända,” förståberopade lagrum 3 Kap. 1 §.
Jordabalken icke kan tjena till upplysning eller ledning. 77 §.
Regeringsformen stadgar: ”Kungsgårdar och Kungsladugårdar med dertill lydande Hemman och Lägenheter, Kronoskogar, Parker och Djurgårdar, Krono- och Stallängar samt Laxfisken och andra Kronofisken samt Kronans öfriga Lägenheter må Konungen icke utan Rikets Ständers samtycke genom försäljning, förpantning eller gåfva, eller pä något annat sätt, kronan afhända.
” Ått ”byte,” ehuru i denna §. icke serskildt upptaget, likväl under paragrafens stadgande är inbegripet, måtte finnas uppenbart, om man eftersinnar, att de sätt eller så kallade laga fång, hvarigenom fast egendom kan förvärfvas eller i afseende å äganderätten öfvergå i annan mans hand, uti 1 Kap. 1 §.
Jordabalken af allmänna Lagen uppräknas och äro fem, nemligen arf, skifte, köp, gåfva och pant: att uti 77 Regeringsformen af dessa olika förvärfningssätt, med undantag af arf, hvilket der ej kan ifrågakomma, köp har sin motsvarighet i ordet försäljning samt pant och gåfva blifvit serskildt nämnda; och alt således bland de uppräknade fern laga fång endast återstår ett, nemligen skifte eller, såsom det i kameralstil äfven kallas, ”byte,” hvilket kan med de i sislherörde §. förekommande orden ”eller på något annat sätt” vara afsedt.
En lika ordställning med den i åberopade grundiagsparagrafen finnes äfven uti nästföljande 78 §., der det heter; ”Ej må någon del af Riket kunna derifrån söndras genom försäljning, förpantning, gåfva eller å annat dylikt sätt;” men att genom denna sednare §. det icke skulle vara Regeringsmakten förbudet att bortbyta en provins eller någon del af Riket till någon utländsk Makt, endast motsvarande vederlag i någon utlänsk provins eller landsträcka erhölles, lärer vara högst betänkligt att antaga.
Och då således torde få anses otvifvelaktigt, att föreskriften i 77 §.
Regeringsformen äfven angår byte i allmänhet, eller den handling, allmänna Lagen under benämning af skifte omtalar, men uti detta mål fråga icke är om sådant ägoutbyte, som enligt Skiftesförfallningarne i vissa fall bör äga rum, derest påstående af någon jordägare derom väckes, synes en undersökning, huruvida elt dylikt ägoutbyte, då Kronans jord är i fråga, kan lagligen stå tillsammans med eller vara stridande emot bestämmelserna i nyssnämnde vid detta tillfälle ej heller erfordras.
I anledning af hvad uti förklaringen, jemte hänvisning till svaromålet uti en annan hos Höga RiksRätten äfven anhängig sak, vidare andrages, för att ådagalägga, att 77 §. icke kunde lämpas på militieboställen, med hvilkas förvaltning Rikets Ständer icke skulle hafva ringaste befattning och hvarom de icke hade att något förordna, bör jag äfven nu vördsamt erinra, att en sådan, 27 6 till inskränkning i Rikets Ständers grun dlagenliga rätt föranledande, tolkning af 77 §. icke kan å min sida antagas.
Om än Rikets Ständer icke taga någon befattning med förvaltningen at militieboställen, följer icke deraf, att de eftergifvit sin rätt i fråga om. deras afhändande ifrån Kronan; oell något bevis på en sådan i laga ordning stadgad eftergift å Rikets Ständers sida är ej heller i förklaringen anfördt.
Deremot måtte 77 §. just genom det deri, efter uppräkning af Kronans betydligare egendomar, tillagda uttrycket:
Kronans öfriga lägenheterj lika tydligt som bestämdt utmärka, att icke någon henne tillhörig lägenhet, af hvad namn och beskaffenhet den vara må, blifvit undantagen ifrån förbudet emot afhändande utan Rikets Ständers samtycke; och att detta förbud således gäller Kronans alla så beskaffade tillhörigheter, äfven de till boställen upplåtna, hvilka icke destomindre äro vid deras krononatur bibehållna.
Uti förklaringen är äfven uppgifvet, att en mängd exempel kunde anföras derå, att sedan 1809 års Statsskick utbyten af alla slags boställen blifvit, utan Rikets Ständers samtycke, af Kongl. Maj:t beslutade och till verkställighet anbefallda, utan att sådant veterligen föranledt anmärkning, än mindre laga åtal emot Konungens Rådgifvare; hvarjemte serskildt nämnes, att utbyte af ett boställe vid Lotsstaten år 1839 skall blifvit beslutadt.
Men då, utom det att Konungens Rådgifvares åtgärder vid dessa tillfällen äro obekanta, sådana åtgärder icke utgöra ämnen för min embetstalan, och deras beskaffenhet i allt fall ej kan hafva inflytande på frågan, huruvida nu åtalade åtgärden må anses lagstridig eller icke, saknar jag laglig anledning att å omförmälda förhållanden fästa vidare uppmärksamhet.
I följd af här ofvan till stöd för åtalet utvecklade grundel’, och enär de • i mitt anmärkningsmemorial åberopade författningsstadganden, nemligen 28 §. i Privilegierna för Ridderskapet och Adeln den 16 Oktober 1.723, Kongl.
Stadgan den 9 December 1682, 4 §. 10 mom. och Kongl.
Förordningen den 4 Februari 1771, hvarken blifvit genom någon sednare Författning uttryckligen ändrade eller upphäfna, eller stå i strid med nu gällande Grundlagar, slutar jag med vördsam framställning af det påstående, att de tilltalade Herrar Ledamöter af Konungens StatsRåd, jemte föredragande StatsSekreteraren, såsom de der, medelst deras rådgifvande åtgärd i denna sak, handlat emot uttryckliga förbudet i 77 §.
Regeringsformen, äfvensom emot öfriga nyss åberopade Författningar, derför måtte enligt 5 och 10 (\(\. af Ansvarighetslagen för Konungens Rådgifvare den 10 Februari 1810 ansedde och dömde varda.
Sockholm den 27 September 1841.
C. L. LANDIN. 277 PROTOKOLL, hållet 1 RiksRätten i Stockholm den 30 Augusti 1841.
Närvarande: Ordföranden, Herr Presidenten samt Ledamöterne: Herr Presidenten Chefen för Förvaltningen af Sjöärendena, Amiralen Herr Presidenten Herrar JustitieRåden Herr Y ice Amiralen Herr GeneralLöjtnanten Herr HofRättsRådet Herr KammarRådet Herr KommersRådet Herr KammarRättsRådet Herr KrigsRådet Herr StatsKommissarien Herr A miralitetsKammarRådet Herr BergsRådet Friherre Cederström. Westerstrand.
Herr Vice Friherre Nordenskjöld. von Hartmansdorff.
Herr Presidenten von Hartmansdorff tillkännagaf, att sedan han blifvit i nåder utnämnd till President i Kongl. KammarRätten och således jemlikt 102 § Regeringsformen vore Ledamot af RiksRätten, hade Herr Presidenten ansett sig pligtig att i nyssnämnde egenskap vid detta tillfälle sig inställa; men enär Herr Presidenten i en af de punkter, som utgjorde föremål för åtal inför RiksRätten, var sjelf anklagad och följaktligen Herr JustitieOmbudsmanRiksRciltsHandlingarj /(..-de Häftet. 36 STOCKHOLM, Nohdströmska Boktrycksrikt 1842, 278 nens vederdeloman, funne Herr Presidenten sig jäfvig att med saken taga Domarebefattning.
Detta jäf godkändes af RiksRätten, hvarefter Herr Presidenten von Hartmansdorff afträdde.
Pi’otokollet för den 28 sistlidne Juni, hvilket undertecknad i förmaket uppläst för Herr Justitieombudsmannen Landin, justerades derefter inför RiksRätten.
Vid upprop förekommo nu Herr Justitieombudsmannen och bland Svaranderne StatsRådet Herr Friherre Lagerbjelke samt f. d. StatsSekreteraren Herr Presidenten von Hartmansdorff.
Herr Friherre Lagerbjelke företedde en, med anledning af RiksRättens medgifvande den 14 sistlidne Juni, under den 8 nästpåföljde Juli utfärdad, af H. E. Herr Grefve Löwenhjelm, f. d. StatsRådet Herr Friherre Åkerhjelm, StatsRådet Herr Friherre Lagerbjelke, f. d.
StatsRådet Herr Presidenten Friherre von Schulzenheim, f. d. StatsRådet Herr Grefve Hård, f. d. StatsRådet Herr Friherre Gyllenhaal, Herr StatsRådet Ihre, f. d.
StatsSekreterarne Herrar Presidenterne Skogman och von Hartmansdorff samt f. d. tillförordnade StatsSekreterarne Herrar ExpeditionsChefen Munthe, KansliRåden Ulfsparre och Bohm samt ExpeditionsSekreteraren Riben undertecknad, på Herr f. d. StatsRådet Poppius eller den han i sitt ställe förordnade ställd och af denne sistnämnde för sig och öfrige förenämnde Svarander på Herr Friherre
Lagerbjelke öfverlåten fullmakt att å allas vägnar emottaga Herr JustitieOmbudsmannens slutpåståenden samt uppgifva erforderlig tid för deras besvarande.
Sedan Herr Presidenten von Hartmansdorff på derom gjord och af Herr Justitieombudsmannen medgifveu hemställan fått bortgå, uppropades stämningsansökningen Lit.
E.j hvarefter Herr Justitieombudsmannen uppläste oell i två exemplar aflemnade skriftligt slutpåstående i de uti denna ansökning upptagne anmärkningspunkter.
I öfrigt anförde Herr Justitieombudsmannen.
Åtskilliga oförutsedde hinder, hvaribland Herr Justitieombudsmannen ville nämna dels Rikets Ständers åt honom, jemte öfrige Komitterade till tryckfrihetens vård, gifne uppdrag att ombesörja tryckningen af sista Riksdagsbeslutet samt Grundlagarnes omtryckning, ett uppdrag, som nästan dagligen sysselsatt Herr Justitieombudsmannen, dels ock behofvet för Herr Justitieombudsmannen alt under sommaren njuta åtminstone någon ledighet, hade, i förening med det arbete, Herr Justitieombudsmannen nedlagt å nu uppläste slutpåståendet till ansökningen Lit. E., vållat, att Herr Justitieombudsmannen ej hunnit sammanfatta sine anföranden i de ämnen, som förekomma i ansökningarne Lit. F. och G.
Herr Justitieombudsmannen fann sig derföre föranlåten att i nämnde hänseende begära 279 ytterligare anstånd.
Detta skulle dock ej erfordras längre, än som åtgick till tryckningen af så väl det afgifna slutpåståendet i Lit.
E. som öfrige slutpåståenderne och ännu otryckta handlingarne, eller tre, högst fyra veckor; och då Svaranderne redan förbehållit sig att få beräkna tiden för afgifvandet af deras vidare svaromål från delfåendet af samtlige slutpåståenderne, skulle genom det nu ifrågaställde anståndet något egentligt uppehåll i sakens fortgång ej uppkomma.
Härå svarade Herr Friherre Lagerbjelke, under förnyande af berörde förbehåll, att derest RiksRätten pröfvade de af Herr Justitieombudsmannen anförde grunder hafva lagligen hindrat honom från utförandet af sin talan, Herr Friherren för sin och öfrige Svaranders del icke hade något att emot det begärda anståndet påminna.
Sedan Parterne afträdt, öfverlade RiksRätten till följande, för dem åter inkallade, afsagde Beslut.
Med bifall till Herr JustitieOmbudsmannens begäran om anstånd för att afgifva vidare påståenden, hvilken begäran af Herr Friherre Lagerbjelke ej blifvit bestridd, uppskjutes rättegången till Måndagen den 27 nästkommande September kl. X förmiddagen, då Herr Justitieombudsmannen eger att afgifva slutpåståenden i de mål, der sådant nu icke skett, samt Svaranderne böra tillstädeskomma för att deraf undfå del.
Dupplettexemplaret af slutpåståendet till ansökningen Lit. E., likasom 18 af Herr Justitieombudsmannen aflemnade exemplar utaf hvad under tiden blifvit färdigtryckt af RiksRättens handlingar i förevarande sak, tillställdes nu Herr Friherre Lagerbjelke, hvarefter Parterne afträdde, och RiksRättens Herrar Ledamöter åtskiljdes kl. 1 på dagen.
A. C.
Quensel. 280 PROTOKOLL, hållet 1 RiksRätten i Stockholm den 27 September 1841.
Ordföranden, Herr Presidenten Friherre Cederström. samt Ledamöterne: Herr Presidenten Westerstrand.
Chefen för Förvaltningen af Sjöärendena, Herr Vice Amiralen Friherre Nordenskjöld.
Herrar JustitieRåden Themptander.
Herr Vice Amiralen Stråle. Isberg. och Nordenstolpe.
Herr GeneralLöjlnanten Lorichs.
Herr HofRättsRådet Sköldberg.
Herr KammarRådet Fagersten.
Herr KommersRådet Leyonmarck.
Herr KammarRättsRådet Uggla.
Herr KrigsRådet Branting.
Herr StatsKommissarien af Tuneld.
Herr AmiralitetsKammarRådet Widin.
Herr BergsRådet Tribler.
Protokollet för den 30 nästlidne Augusti blef, efter föregången uppläsning för Herr Justitieombudsmannen Landin och StatsRådet Herr Friherre Lagerbjelke, justeradt inför RiksRätten.
Enär Parlerne härefter påropades, förekommo Herr Justitieombudsmannen och Svaranderne StatsRådet Herr Friherre Lagerbjelke, Herr f. d. StatsRådet Poppius, f. d. StatsRådet Herr Presidenten von Schulzenheim, Herr StatsRådet
Ihre och f. d. tillförordnade StatsSekreteraren Herr KansliRadet Ulfsparre, af hvilka Herr Justitieombudsmannen och Herr Friherre
Lagerbjelke icke hade någon anmärkning att göra emot berörde, för dem upplästa Protokoll för den 30 nästlidne Augusti. 281 Nu uppropades l:o. Ansökningen Lii.
F.j hvarvid Herr Justitieombudsmannen uppläste och afleinnade i två exemplar slutpåstående i de häruti förekommande frågor. 2:o.
Ansökningen Lii. G.j dertill Herr Justitieombudsmannen äfven författat skriftligt slutpåstående, som upplästes och ingafs i hufvudskrift och duplett.
På framställd fråga om tiden, som Svaranderne ansågo erfordras för vidare svaromål, förklarade Herr Friherre Lagerbjelke, att Svaranderne önskade rådrum dermed till den 17 Januari nästkommande år.
Sedan Herr Justitieombudsmannen medgifvit det sålunda begärda rådrum, anförde Herr f. d.
StatsRådet Poppius, att då i de fleste anklagelsepunkterna åtskillige bland Svaranderne hade gemensam talan, så att vid författandet af svaromål öfverläggningar dem emellan blefve af nöden, hvai'af följde, att dertill fordrades mera tid, än om hvardera Svaranden för sig utarbetade svaromål, så förmodade Herr StatsRådet, att, när Herr Justitieombudsmannen behöft ett halft år för att afgifva slutpåståenden, den af Herr Friherre Lagerbjelke begärda tid till förklaring öfver samma påståenden ej skulle finnas för lång.
Efter det Parterne afträdt till förmaket, öfverlade PiiksRätten till detta, för dem åter inkallade, afsagde Beslut.
I anledning af hvad Svaranderne begärt och Herr Justitieombudsmannen medgifvit, uppskjutes rättegången till Måndagen den 17 Januari nästkommande år 1842 kl. X förmiddagen, då Parterne skola åter komma tillstädes, och Svaranderne vara beredde att å Herr JustitieOmbudsmannens slutpåståenden afgifva svar.
Duplettexemplaren af de i dag afgifne slutpåståenden tillställdes Herr Friherre Lagerbjelke, å Svarandernes vägnar, hvarefter Parterne afträdde, och RiksRättens Herrar Ledamöter åtskiljdes klockan 5 1 på dagen.
In fidem J. A. C.
Quensel.
282 Förklaringar af de tilltalade Ledamöterne af Konungens StatsRåd öfver JustitieOmbudsmannens emot dem afgifna slutpåståenden, inlemnade till RiksRätten den 17 Januari 1842.
Till Höglofliga RiksRätten.