Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 17 31 aj e. m. 15» Att jag gjort skillnad emellan hundar i städerna och på landet härleder sig derifrån, att på landet hållas hundarne inom egarens område och äro icke så farliga för befolkningen, som i städerna, hvarest de få vistas hvar som helst inom stadens område, hvarföre också naturligt är, att många hundar icke hafva någon tillsyn.
En annan omständighet, som bör tagas i betraktande, är nemi. att det stora antal af hundar, sorn finnes i hufvudstaden, — och hvilket lättast slutes derutaf att under hundsjukan afdagatogos icke mindre än 4,000 — upäter en stor qvantitet födoämnen, hvilka eljest skulle komma den fattigare befolkningen tillgodo, ty jag tror icke att hundarne alltid lefva af afskräden.
Det finnes ingen stad med så stor befolkning som Stockholm, der icke någon åtgärd är vidtagen i afseende pä hundarne, så t. ex. betalar man i Christiania för hvarje hund 3 Specie, i Wien 5 gulden för en sorts hund och 2 gulden för en annan sort, i London är skatten mycket betydlig.
I Paris åter, der ingen sådan finnés, är i stället stränga polisåtgärder.
Det hufvudsakligaste skälet, hvarpå Utsk. grundat sitt afstyrkande, är, att Utsk. ansett sig icke böra tillstyrka införandet af bevillning å lyx och öfverflöd i allmänhet.
Detta är en grundsats, i hvilken också jag fullkomligt instämmer, men lyxen att ega en hund kan väl icke gerna hänföras under samma kategori, som lyx och öfverflöd i allmänhet.
Hvad beträffar frågan om den föreslagna skattens användande till Prins Carls inrättning, så har Utsk. deröfver icke yttrat sig, ej heller har Utsk. funnit skäl ingå i pröfning om beliofvet af denna inkomst för nämnde inrättning; och då denna fråga äfven tillhörer StatsUtsk. så hade jag i mitt första yrkande anhållit, att densamma måtte gemensamt af begge Utsk:n varda behandlad.
Att bereda en inkomst åt denna inrättning utgjorde ett hufvudsyfte i motionen, ty inrättningen har, som man vet, tillkommit genom subscription af enskilda personer, hvilka lemnat ärliga bidrag, men en stor del af detn hafva dels flyttat från liufvudstaden dels aflidit, hvarigenom bidragen betydligt minskats.
Då antalet af de barn, som behöfva inträda i inrättningen icke minskas, utan dagligen ökas, isynnerhet efter kolera-farsoten, så hade jag trott att en förökad inkomst skulle för inrättningen vara serdeles välgörande.
Ehuru de öfriga St:n bifallit Betänk., så vore likväl önskligt om R. o. Ad. fattade ett annat beslut.
Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludv,:
Ändamålet med Frih.
Alströmers motion, hvilken han i sitt mundtliga föredrag fullständigare utvecklat än uti sitt skriftliga anförande, är tvåfaldigt.
Det ena är att förminska det stora antal af hundar, hvilka Frihm förmenar icke utan skäl finnas; det andra är att genom en skatt på dem bereda medel i främsta rummet till Prins Carls inrättning i Stockholm och sedermera till dylika inrättningar i länen.
Hvad beträffar den första frågan, nemi. minsknin - 160 Den 17 Maj e. m. gen af hundarnes antal, så torde, såsom Frih:n omnämnt, denna åtgärd böra tillhöra polismyndigheten; den andra deremot sönderfaller i 2:ne delar, nemi. att genom den föreslagna skatten bereda medel åt Prins Carls inrättning i Stockholm samt åt dylika inrättningar i länen.
Beträffande dessa sednare, så, enär sådane inrättningar ännu icke förefinnas, ansåg Utsk. sig icke ega skäl att föreslå en skatt i och för ett ändamål, som möjligen skulle kunna upstå; hvad åter angår Prins Carls inrättning i Stockholm om hvilken inrättning Utsk. tagit kännedom samt dervid inhemtat, att densamma torde behöfva de af Frihin föreslagna bidrag, så byste Utsk. den tanken, alt ett tillstyrkande skulle leda till ett farligt prejudikat; att R.
St:r icke böra ålägga en enda kommun en skatt hvarifrån de öfriga kommunerne befriades, samt att, ifall man icke generaliserade en beskattning utan pålade den endast en ort, skulle ett dylikt förfarande hänföras under benämningen godtycke.
Alströmer har sagt, att ifrågavar:de beskattning eger rum i alla andra stora städer.
Det kan visserligen vara sannt, men i afseende på Christiania uplystes inom Utsk., att StorTinget påbjöd skatten endast till följd af uttrycklig begäran från Christiania kommun, som icke ansåg sig kunna utfärda ett beslut, hvilket skulle för alla vara bindande.
Skulle Stockholms stads kommun vilja ingå till R.
St:r med enahanda begäran, så torde intet hinder möta att bifalla densamma, men då nu icke utredt blifvit, huruvida kommunen skulle vilja lefva under en för den serskild stiftad undanfags-lag, så tror jag Utsk. haft rätt deruti, att det icke velat föreslå någon sådan.
Uppå härefter framställd propos. blef Bevilln:sUtsk:s förevar:de Betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogos, men bordlädes ånyo, uppå begäran af flere ledamöter, Allm.
Ekon.Utsk:s d. 26 sisth April första gången på bordet lagde Betänk.
J\i 80, ifråga om förändradt aflöningssätt för Presterskapet, förbättrande af Komministrars- och extra ordinarie Prestmans lönevilkor, och om befrielse för Presterskapet från bestyret nied upbörden af dess inkomster m. m.; och ^2 81, i anledn. af väckt motion om förändring uti den Borgerskapet i Fahlun åliggande skjutsnings-skyldighet.
Besv:s o. Ekon.- Utsk:s d. 26 sisth April på bordet lagda Mern.:
JM 82, i anledn. af återremiss utaf Usta mom. af Utsk:s Betänk.
JYs 71 ; och JYi 83, i anledn. af återremiss utaf Usta mom. af Utsk:s Betänk.
JM 73.
Den 17 Maj e. m. 161 Föredrogs Allra.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 26 sistl.
JM 84, i anledn. af väckte motioner om förändradt användande af de utaf lediga prestlägenheter utgående inkomster, som hittills tillfallit vissa under
Domkapitlens vård ställda kassor.
Som detta Betänk, är grundad! pä billighet: så vill jag icke motsätta mig bifall dertill.
Men jag önskar åtminstone att, om R. o. Ad. godkänner det, Ståndet äfven måtte vara beredvilligt, att, i händelse fråga derom väckes, lemna någon ersättning ät stiftens byggnads-kassor; ty eljest vet jag icke huru det skall gå med läroverkens byggnads-lillgångar, hvilka nu komma att förlora en väsendtlig inkomst.
Förevar:de
Betänk, blef uppå härefter framställd propös. bifallet.
Föredrogs men bordlädes ånyo, uppå flere ledamöters begäran, Allm. Besv. o. Ekon.Utskis d. 29 sistl.
April på bordet lagda Betänk M 85, ifråga om förändrade föreskrifter ronde åtgärder till förekommande af kolera-sjukdomens införande och spridande i riket, med flere i sammanhang dermed gjorda framställningar.
Besv. o. Ekon.- Utsk:s d. 29 sistl.
M 86, i anledn. af återremiss af Betänk.
JM 75.
Föredrogs och bifölls StatsUtskis d. 3 dennes på bordet lagda Utlåt.
JM 91, aug:de begärdt låneunderstöd lill Akademiska Föreningen vid Lunds Universitet.
Vid förnyad föredragning af Bevilln:sUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda Betänk.
JM 4, ang:de grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskrifterne för deras tillämpning, blef detta Betänk, ånyo bordlagdt, uppå derom af flere ledamöter gjord begäran; hvarefter Hr G r. o
Landtm, tillkännagaf, alt den dag, då detta mål kunde samtidigt hos alla RiksStm företagas till afgörande, varit föremål för öfverläggning vid Talmännens sednaste sammanträde, samt jemnlikt dervid träffad öfverenskommelse, hemställde att Bivilln:s-Utsk:s nu ånyo bordlagda Betänk, måtte få förekomma nästk:de Onsdag d. 24 dennes samt då uptagas främst på föredragn:s-listan: hvilket bifölls.
Föredrogos och biföllos LagUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda Betänkm: JM 27, i anledn. af väckt motion om uphäfvande af de stadganden, som förbjuda kronans Upbördsmän och Landtmätare att föra annans talan inför rätta; och 7 H. II 162 Den 17 Maj e. m.
M 28. i anledn. af väckt motion om förändring af hvad i Lag stadgas, angide domarens rätt till vadepenningar och till andel i vissa böter.
Föredrogos, men bordlädes ånyo, uppå begäran af flere ledamöter, Bevilln.Utsk:s d. 6 dennes f. m. på bordet lagde Betänkin.
M 11, ang:de den s. k. kurhus-afgiften; och JVs 12, ang:de stämpling af spelkort och afgiften derför.
Föredrogs och bifölls Bevilln:sUtsk:s d. 6 dennes f. m. på bordet lagda Betänk.
M 13, ang:de städernes salu-accis.
Vid föredragning af Bevilln:sUtsk:s d. 8 dennes på bordet lagda Betänk.
M 10, ang:de stämplade pappers-afgiften, hlef detta Betänk, ånyo bordlagdt, uppå derom af flere ledamöter framställd begäran.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 13 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
M 87, i anledn. af erhållen återremiss af Betänk.
JY2 23, vidblef R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut och lades förevar:de Utlåt, till handlingarne.
Besv. o. Ekon.Utskis d. 13 dennes f. m. på bordet lagda Betänk. JH 88, i anledn. af väckt motion om ingifvande af ett sammandrag af stadganden rörande sundhetsvården.
Besv. o. Ekon.Utskis d. 13 dennes f. m. på bordet lagde Betänk, i M 89, i anledn. af väckte motioner, rörande skjutsningsbesväret; JW 90, i anledn. af väckt motion, angide rättighet att vid gudstjensten eller andra presterliga förrättningar begagna äldre andaktsböcker; samt JU 91, ifråga dels om posthemmanens befrielse från poslförings-skyldigheten och dels om åtgärder till beredande af lättnad i nämnde besvär.
Slutligen föredrogs och bifölls Allm.
Besv. o. Ekon.Utskis d. 13 dennes f. på bordet lagda Betänk.
JVg 92, ifråga om förändrade föreskrifter, rörande prest-enke-säten; hvarefter H. R. o.
Den 20 Maj f. m. 103 Lördagen den 20 Maj 1854.
Justerades ett prot.-utdr., innefattande R. o. Ad:s beslut rörande Tullbevillningen samt 10 prot.-utdr. för d 17 dennes e. m.
Uplästes ett af Hr von Strokirch, Jean Paul Fredrik Otto, inlemnadt sålydande Mern.:
Förhindrad, att fortfarande bevista Riksdagen, får jag, under vördsam anhållan om bibehållandet af min Riksdagsmanna-rätt, afsäga mig att vara Ledamot i Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, med tillkännagifvande att Hr Hagströmer, Johan Jacob, såsom ledamot af Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk., begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet ifrån d. 26 dennes, anmodade Hrr Elektorer, att vid deras nästa sammanträde utse en ledamot i Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. efter Hr von Strokirch, samt, en ledamot alt i samma Utsk. inträda under den Hr Hagströmer beviljade ledighet.
Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att vid början af nästa Onsdags plenum val komme att förrättas, till utseende af Bänkmän efter Gr.
Piper, Claes Gustaf Frftz, inom Usta, Gr. Wrangel, Tönnes Reinh., inom 2:dra, Frih. von Knor( ring, Wolrath, inom 5:te, Frih.
Stjernstedt, Fredrik, , inora 8:de, Frih. af Schmidt, Garl Johan Georg, inom 9:de, Frih.
Stjernstedt, Joh. Wilh.„ inom 13:de, Hr Bogeman, Carl Adolf, inom 15:de och Hr von Schantz, Malcolm Gustaf, inom 16:de Bänkm:s-afdeln:n.
Hr Prytz, Lars Adolf, upläste en sålydande motion:
Sedan de i alla fyra RiksSt:n fulländade öfverläggningarne, rörande Tulltaxan och de dervid fattade beslut, antyda en, genom uphäfna förbud och å flere artiklar nedsatta tullafgifter, blifvande friare tull-lagstiftning, och då af ingen lärer förnekas att, i samma mån handeln frigöres och lockelsen till lagöfverträdelser derigenom minskas, i lika mån ökas brottsligheten af dessa öfverträdelser, hemtar jag af dessa omständigheter anledning att, med stöd af 56:te §:n i Riksdags-Ordn., väcka fråga om dels skärpta ansvarsbestämmelser, för brott emot Tullförfattningarne, dels utvidgade rättigheter i tjensten för tullbetjeningen.
I sådant hänseende anser jag angelägnast och verksammast: l:o Fördubblandet af de böter, som äro bestämda i K. M:s Nåd.
Förordn. af d. 22 Dec. 1841, till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor; jemte bibehållande af öfrige straffbestämmelser i samma Nåd.
U * 104 Den 20 Maj f. m. 2:o
Återuplifvande af den vidsträcktare förpassnings-skyldighet, sorn egde rum enl.
Förpassnings-Stadgan af d. 28 Nov. 1835, men i väsendtligaste delar uphäfdes i nu gällande Förpassnings-Stadga af d. 15 Maj 1843. 3:o Bestämd förklaring ronde rättigheten för den, enl. K. Brefvet d. 11 April 1835, militäriskt organiserade Kustbevaknings-Corpsen att, under tjensteutöfning, för sjelfförsvar och för att göra sig åtlydde, få begagna sina eldvapen, utan åliggande bevisningsskyldighet om nödvändigheten deraf, emedan bevisning, i isolerad tjenstgöring, sällan kan åstadkommas och fruktan för ansvar alltid måste verka menligt och tillbakahållande, der ett fritt handlingssätt erfordras. 4:o Enahanda förklaring om Jakt-Upsyningsmäns rättighet att vid anhållningar till sjös, skjuta skarpt, hvarom de i Tulltjenste-Reghtet af d. 1 Oct. 1831, § 4, befinlelige föreskrifter äro ofullständiga och alldeles icke tillfyllestgörande.
Jag anhåller vördsamt om remiss af den ifrägavar:de motionen till vederbörligt Etsk.
Jag tror att den tillhör Lag- samt Allm.
Ekon.Utsk:n gemensamt.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 3 och 17 dennes pä bordet lagda Utlåt.
JVf 92, i anledn. af K. M:s Nåd.
Usta punkten, innehållande liemsldllati, ali framställningen om förvandling af hufvudpersedlar i penningar matte af It.
Sl:r lemnäs utan afseende.
Den första punkten innefattar icke något annat än en uttalad princip.
Jag föreställer mig, att det icke vore rätt om R. o. Ad. bär ville fästa sig, antingen genom afslag eller bifall vid en sådan princip, utan att lämpligare vore att öfvergå till de serskilda artiklarne, men deremot nu upskjuta den uplästa punkten, hvarå jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, .ville framställa propos.
Jag har visst icke något att erinra emot den siste värde talarens begäran, men då denna punkt egentligen innehåller det resonnement, hvarifrån Utsk. utgått i denna högst vigtiga fråga, så anhåller jag att, innan föredragningen fortskrider, få anföra eller återkalla i minnet åtskilliga förhållanden, som stå uti mer eller mindre oskiljaktigt sammanhang med den nu föredragna punkten. R. o. Ad. torde erinra sig, att år 1846 en Komité blef af K.
M. nedsatt för att handlägga frågan om förenkling i skatte- och upbördsväsendet.
Denna Komité var först, i den fråga, hvarom nu handlas, eller räntepersedlarnas reduktion, helt och hållet ense derom, att alla räntepersedlar skulle förvandlas till bestämd penningeränta, men Den 20 Maj f. m. 165 linder fortgången och vid slutet af Komiterades arbeten upstod olyckligtvis fråga om ett alternativ, ett slags förmedlingsförslag, hvilket gick derpå ut, att penningeräntan skulle bibehållas unge får till samma belopp som hitintills, men de räntor deremot, som iiro i persedlar eller tjenstbarheter utsatta, ulgu i spanmål och smör.
Från detta alternativ voro likväl tvenne af Komitéens ledamöter, nemi.
Hr Sekret.
Stuart och Hr^Ofverkommissarien Fredin skiljaktiga, emedan de änsågo och med exempel bevisade, att denna förvandling af en persedel till en annan, isynnerhet då reduktionen skedde till spanmål och smör, sannolikt skulle leda till en ej obetydlig skatteförhöjning, hvarföre de föreslogo, att, i händelse förvandlingen icke ansäges nu kunna ske i bestämd penningeränta, vissa hufvudpersedlar, högst 3 eller 4 till antalet, måtte bibehållas i hvarje län, allt efter räntornas nuvande beskaffenhet derstädes, men alla de öfriga persedlarna förvandlas i penningar.
Vid föredragning i det dåvaride Kabinettet, der n. v.
Presidenten Munthe var Finans-minister, biträddes del alternativa medelvägsförslaget af samtliga ledamöterna utom Hr Statsrådet Faxe, som, lika med minoriteten i Komitéen, ville bibehålla vissa i hemmansräntorna inbegripna persedlar och tjenstbarheter, till beloppet oförändrade, och förvandla de öfriga till bestämd penningeräuta.
Pluralitetens mening blef Konungens Propos. till Ständerna.
Den emottogs likväl i denna del af ganska ringa sympatier och hade inom StatsUtsk. få anhängare.
Den nye Finans-Ministern, Hr Sandströmer, upträdde också vid Riksdagen till försvar för den enda sanna och riktiga principen i denna reform, nemi. räntornas förvandling lill fix penningeskatt.
Också var det troligen icke utan hans inflytelse, som vid samma års Riksdag StatsUtsk , med en ganska betydlig majoritet äfven bland Adelns medlemmar,1 tillstyrkte att alla räntepersedlar skulle förvandlas till bestämd penningeränta i silfver, enl. 1830 års myntfot.
Hr Sandströmer understöddes den liden på Riddarhuset på ett lika varmt som talangfullt sätt af sin värda kollega, ännu var:de Hr Statsrådet Gripeusledt.
Det är allmänt bekant huru det tillgick att sönderbryta detta StatsUtskis, med en serdeles berömlig omsorg och opartiskhet upgjorda, förslag, och huru hela frågan kom att förfalla genom vägrade proposir för dess afgörande i förstärkt Utsk.
Frågan hvilade derefter tills i Nov. 1850, då, enl. hvad ett till R.
St:r vid förra Riksdagen öfverlemnadt Statsråds-prot. gifver vid handen, den ännu dä vande Chefen för Finans-Depart:tet, Hr Sandströmer, anmälde ärendet i konseljen, dervid han framställde det modifikationsförslag, att hälften af alla i persedlar och tjenstbarheter utgående räntor, som voro beroende af markegång, skulle utgå i spanmål och smör, samt den andra hälften förvandlas i penningar till oföränderligt belopp.
Detta förslag fann likväl endast understöd af Statsråden Wallenstéen och Gunther, så att frågan ajournerades intill dess Hr Sandströmer i början af Januari 1851 erhållit afsked och Hr Gripenstedt blifvit ad interim förordnad till hans efterträdare.
Den sednare framlade då redan d. 1 Febr. sitt 160 lien 20 Maj f. di. underd. förslag, hvilket understöddes af konseljens öfriga ledamöter, och hvarom K.
M. under samma dag aflat Nåd.
Af det Slatsräds-prot., som finnes denna propos. bifogadt, erfar man med tillfredsställelse, alt Hr Gripenstedt, oaktadt han icke vågade gå radikalt tillväga, likväl uti en både klar och öfvertygande motivering förkastat åsiglen om en skattepersedels förvandling i en annan.
För min egen del, yttrar Hr Statsrådet, anser jag skattebidragens bestämmande och utgörande i penningar fortfarande ega ”ett obestridligt företräde framför hvarje annan skattemetod, ”ehuru vigtiga betänkligheter utan tvifvel kunna upstå emot att ”1111 på en gäng hos oss införa detta nya system”.
Beträffande den andra principen för en ränteförenkling, eller att omsätta de mångfaldiga persedlarne till några få, hvilken princip lades till grund för K. M:s Propos. i ämnet vid J848 års Riksdag, erinrade Hr Gripenstedt: ”alt en dylik omflyttning af räntepersedlar ”skulle kunna medföra en betydlig rubbning i förut varande ”skatte förhållanden, och att denna rubbning, så vidt framtida ”omständigheter kunna förutses, och så vidt fordna tiders erfarenhet må tjena till någon ledning för omdömet, sannolikast ”torde komma att småningom medföra någon stegring i skatte”beloppet och således lända de skatlskylde lill skada i st. f. ”gagn, hvilket åter helt och hållet strider mot åtgärdens ända”mäl.
Någon farhåga i detta afseende var måhända förnämsta ”orsaken, hvarföre detta förslag vid föreg:de Riksdag icke i betydligare mån syntes vinna R.
St:rs sympatier, eller af dem ”bifölls; och af dessa skäl anser jag mig också icke böra i un”derd:het tillstyrka E.
M. att nu förnya omförmälde förslag”.
Hr Gripenstedt ledde sig härefter ganska följdriktigt till förslaget, att ”de persedlar, hvilka för hvarje ort ingå såsom de liuf”vudsakligaste i grundräntorna, skola oförändrade bibehållas”, men deremot alla de öfriga efter ett visst medelpris förvandlas till penningar och sammanslås med den öfriga penningeräntan.
Detta förslag (hvilket i grunden var detsamma sorn Hr Stuarts och Statsrådet Faxes alternativ) belystes med åtskilliga exempel, så att t. ex. i Elfsborgs län, som nu hade 39 räntepersedlar, endast 3, eller spanmål, smör och dagsverken skulle bibehållas, men de öfriga 36 förvandlas till penningar; likaså i Skaraborgs län.
I andra län voro visserligen flera hufvudpersedlar till antalet bibehållna, men alla öfriga, som icke skulle bibehållas, förvandlade till penningar, åtminstone ingen enda hufvudsaklig persedel ombytt lill någon eller några andra.
Hr Gripenstedt slutade sitt yttrande med det tillstyrkande: ”att de i ordinarie räntan ingående hufvudpersedlar, hvilka för hvarje ort skola framdeles ”varda bestämda, må oförändrade bibehållas; men att de min”dre betydliga, hvilka äro beroende af markegång, efter ett, på ”grund af de nästförflutna 20 årens markegång faststäldt medelpris, förvandlas i penningar tilt visst belopp, som med öfriga i ”räntan ingående penningar sammanslås”.
Det var på grund af dessa motiver, hvilka jemväl lill en del omförmälas i K. M:s Den 20 Maj f. m. 167 Nåd.
Propos., sorn det förslag framställdes, hvilket vid förra Riksdagen vänn samtlige RiksStins bifall, och hvilket sedermera föranledde deputerades hörande i länen, i afseende på hvilka hufvudpersedlar de önskade bibehållna, hvar för sitt län.
Jag frågar om någon från nämnde moliver och förslag kan draga annan slutföljd, än alt det föredragande StatsRådet liksom K.
M. helt och hållet ogillade den redan vid 1848 års Riksdag förkastade grundsatsen, att omsätta vissa persedlar i andra, eller att på det sätt blifva af med en räntetitel, alt den inginge i en annan.
Jag hemställer om icke uppenbarligen både ord och mening i föredragandens yttrande och Konungens Propos. hänlyda derpå, att de hufvudpersedlar, som enl. bestämmande framdeles (d, v. s. genom ny propos. till denna Riksdag) komme att bibehållas, skola förblifva oförändrade, hoc est till qvantiteten hvarken större eller mindre än f. n., men deremot alla öfriga persedlar förvandlas i kontant och tilläggas den n. v. penningeräntan.
Jag är också fullt förvissad derom, att då Hr Gripenstedt försåg den K. Propos:n vid förra Riksdagen med sitt namn, hans afsigt varit sådan; han hvarken kunde eller ville understödja eli annat förslag, sådant som t. ex. det vi nu hafva framför oss från StatsUtsk., hvilket han sjelf förklarat sannolikt komma att medföra stegring i skattebeloppet och således lända de skattskyldiga till skada i st. f. gagn.
Men i och med Hr Frih.
Palmstjernas inträde i konseljen efter Riksdagen, tyckas åsigterna hafva förändrat sig, och Hr Frih:n torde redan haft sitt finger med i Hr Gripensteds cirkulär af d. 10 Okt. 1851, ang:de deputerades hörande öfver det upgjorda förslaget till hufvudpersedlar, ehuru utfärdadt 11 dagar innan Frih:n utnämndes till StatsRåd; ty redan der framskymtar en vink, att deputerade kunna få framställa en ”önskan” derom att en räntepersedel kunde få förvandlas i en annan, hvarefter Frih.
Palmstjerna, i det af honom sjelf d. 8 April 1852 utfärdade cirkulär, så godt som förbjuder deputerade att föreslå någon persedels förvandling i penningar, utan endast i nåder tilläter att framställa anmärkn. ronde den ena persedelns utbyte mot en annan o. s. v. Det var detta famösa cirkulär, som helt och hållet förvirrade frågans behandling hos de deputerade, och som sedermera fört den på afvägar såväl i den K. Propos:n till nu församlade Ständer, som isynnerhet uti StatsUtsk:s nu föredragna märkvärdiga Betänk., emot hvilket, såsom till sin grund fullkomligt obefogadt, jag anhåller att få nedlägga min protest.
StatsUtsk. hafva saknat både skäl och befogenhet till det förklarande, att någon hufvudräntepersedels förvandling till penningar skulle innefatta ett ”uprifvande af Konungens och Ständernas beslut” enär tvärtom just det innefattar ett sådant uprifvande att förvandla någon hufvudräntepersedel, t. ex. dagsverken, sora utgöra en femtedel af hela ordinarie räntan, till andra persedlar, såsom spanmål, smör, kött etc.
Jag uprepar att en sådan förvandling af någon persedel till andra persedlar, eller, om den ej bibehålles, till annat än penningar, ingalunda varit afsedd, hvarken i Konungens 168 Den 20 M aj f. m.
Propos. eller R.
St:rs beslut vid förra Riksdagen; att den blefve skadlig och, åtminstone hvad dagsverken beträffar, skulle ovilkorligen föranleda en skatteförhöjning; att den skulle än mer inveckla de redan nog intrasslade skatteförhållandena, och leda snart sagdt lili en ny skattläggning i persedlar, samt dessutom i verkställigheten möta otaliga hinder och svårigheter.
Detta grundmisstag af StatsUtsk. finner jag tillräckligt motivera en vördsam anhållan om återremiss.
I afseende på den siste värde talarens yttrande vore ganska mycket att anmärka, och derest dissciisionen konimer att fortgå öfver denna punkt, anhåller jag att i detta afseende få behålla ordet, men då här af en talare blifvit föreslaget, att denna punkt skall tills vidare upskjutas, så anhåller jag att först måtte afgöras huruvida detta verkligen kommer att ske, i hvilket fall jag till längre fram skall spara mitt svaromål.
Skulle deremot discussionen öfver denna punkt komma att fortgå, så anhåller jag att fortfarande få behålla ordet.