Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De lyda, som följer: ”Och hvad först ”angår den af flere Ledamöter inom Riksstånden gjorde anmärkning, att enäri4§- ”af Rikets Ständers beslut vid 1823 års Riks”dag innehåller, att de ansågo det då lill ”Götha Canal beviljade låneanslag vara det ”yttersta, som af Statens medel kunde till ”Canal-byggnadens fortsättande beviljas, så ”att något tillskott derutöfver framdeles icke ”måtte af Bolaget påräknas, detta beslut ock ”nu borde i helgd hållas; så, ehuru Utskot”tcn äfven för deras del erkänna vigten af, ”alt de beslut af dylik beskaffenhet, som ”föregående Ständer fattat, ej måga, utan ”desto giltigare orsaker, af kommande
Stän”der ändras eller tillintetgöras, likväl, då Den 3o December f. m. ”samtelige RiksStånden, med afslag å Utskottens uti Betänkandet N:o 92 lemnade ”och uti N:o 102 förnyade tillstyrkan: att ”ali fråga om understöd till Götha Canal ”mätte uppskjutas intilldess
Statsreglerin”gen blifvit uppgjord, och frågan kunde i ”sin helhet behandlas, redan under loppet ”af innevarande Riksdag beviljat 100,000 ”R:dr
B:co till förberedande åtgärder för ”fortsättningen af Götha Canal, hafva Ut”skotten funnit ofvanberörde beslut ej nu ”mera kunna af Utskotten åberopas såsom ”skäl till afslag å den af Kongl. Maj:t i Nå”der gjorde framställning om ytterligare bidrag till samma ändamål.”
Då Stats- och BancoUtskotten i deras åberopade Betänkande!!
N:is 92 och 102 tillstyrkt, att all fråga om understöd lill Götha Canal måtte uppskjutas intilldess StatsRegleringen blifvit uppgjord, hafva ju Utskotten dermed sagt, eller velat uttrycka den mening, att i händelse några tillgångar skulle blifva, sedan StalsRegleringen först är uppgjord, ville Utskotten tillstyrka att Bidrag lill Götha Canal måtte ske; ty om meningen varit någon annan, eller att afstyrka anslaget, kunde sådant straxt hafva skett utan afseende på SlalsRegleringen — och något uppskof ej behöfts.
— Utskotten läcktes således ursäkta, att jag säger rent ut, hvad jag med Utskottens egna handlingar bevisat, nemligen alt Utskotten al - 138 D»en 3o December f. m. drig hyllat den princip, som Utskotten säger sig fattat, nemligen att de Beslut af dylik beskaffenhet, som det i8q3 års Ständer i 14 <$'. af RiksdagsBeslutet intagit rörande Götha Canalj ej måga utan desto giltigare orsaker af kommande Ständer ändras eller tillintetgöras.
Förgäfves skola Utskotten för en efterverld kunna förklara sitt handlingssätt dermed, att Ståndens Pluralitet afslagit Utskottens föregående Betänkanden, deri uppskof blifvit tillstyrkt intilldess StatsRegleringen vore uppgjord; tvertom skall man deruti igenfinna hvad som då allmänt förmodades och yttrades, att Utskottens, uti omuämde
Betänkanden gjorde afstyrkan att utbetala det äskade förskottet af 100,000 R:dr, endast var gjord, för att genom det på Pluraliteterna inom Stånden väl beräknade afslaget, nu få tillfälle att tillstyrka bela anslaget 845,334 R:dr, och såmedelst i Nationens ögon synas hafva velat handla i motsatt förhållande, med det, hvartill Utskotten af Ständernas majoriteter blifvit förbundna, hvarigenom Utskotten skulle få med Pilatus säga:
Oskyldig är jag.
Men ehuru jag, äfven i denna fråga, temligen säkert lärer komma att tillhöra minoriteten, skall jag likväl bestrida Utskotten alt hafva delat samma åsigter med mig, fastän af pluraliteternas föregående Beslut förmådde att frånträda sin öfvertygelse, så mycket mera, som Utskotten, och particuliert SlalsUlskottet, i så otaligt många andra fall, Den 3o December f. m. visat sin föresats att bibehålla den caracter att icke frånträda sin en gång utsagde mening, ehuru Stånden vid återremisser det önskat.
Vid en blifvande Riksdag få vi se om StatsUtskottet, i förening med Ekonomiutskottet, så lätt vill gå in på, att icke göra afseende å föregående Ständers Beslut, då den vid denna Riksdag för i5 år beslutna Passevolencefrågan förekommer.
Om jag lefver då, skall jag icke underlåta att påminna Utskotten om sine nu yttrade principer, hvilka jag, med den connaissence Utskotten om sig ingifvit, tror Utskotten i den frågan då skola förändra, emedan de icke passa med de afsigter som ligga till grund för den frågan.
Emellertid ogillar jag grunderna för Utskottens principer, att frånträda hvad förra Ständer i denna del beslutit, emedan det anslag, som samma Ständer gjorde åt Götha Canal, är att anse, som en Nådegåfva, hvarvid var fästadt det vilkor, att gratialisten (Götha Canal) icke mera skulle vidare besvära med Ansökningar om understöd.
Hvad åter beträffar den andra delen, eller uppskof vet tills Stats Regleringen blifvit uppgjord; så bör man väl derom icke kunna göra sig någon annan mening, än att Utskotten velat se och förnimma om Statens tillgångar möjligtvis kunde tillåta bortskänkandet af 845,334 R:dr B:co till Götha Canal (det vill säga om Staten hade så mycket besparade medel att blott af öfverllödet kunde lemnäs den Den 3o December f. m. summa åt Speculanterna).
— Enär nu Utskotten tillstyrkt Rikets Ständer att bortskänka 845,334 R:dr B:co, måste man val göra den conclusion, att summan ligger besparad att al' Gratialisten (Götha Canal), genom
Direction, vid bestämda tider tacksamligen anammas, ty eljest, och om summan är beräknad på förmodade vinster och påräknade besparingar, och dessa hjelpekäl]or skulle råka att torka in, blifva ju Rikets Ständers anslag likartade med CanalDirectionens löften, calculer och koslnadsförslager, hvilkas säkerhet och pålitlighet 20 års erfarenhet vitsordar, och ett represaliesystem, i qvittningsväg, blefve då etableradt, hvilket väl kunde vara billigt, men hvarmed CanalDirectionen icke torde vara belåten.
Låtom oss nu se till, huru Utskotten reda sig i denna del.
Vi skola uppsöka
Utskottens sparade guldgrufvor, och följa Utskottens anvisning till StatsUtskottets Betänkande N:o 255.
Af den vid samma Betänkande åtföljande Tabell får man följande upplysning:
Extra Behof:
Enligt Kongl. Propositionen åt FörsvarsVerket 3,591,000.
Propositionen återstod åt Götha Canal . . . y§o,ooo. Enligt Dito till Strömrensningar 5oo,ooo.
Enligt Dito lill Södertelje Canal ^S.ooo. Summa R:dr 4-9I6,ooo. Den 3o December f. m. 14.1 Extra Tillgångar:
För år 1829, och föregående år Finska Medel 5o,ooo.
StatsVerkets öfverskott för åren 1827—29 590,000
MagazinsFondens utredning för åren i83o—34 1,000,000.
Föreslående öfverskott från Riks gäldsContoret 1,214,870. 5 års Bancovinst å 200,000 R:dr 1,000,000.
Brist 861, i3o. Summa R:dr 4*916,000.
Extra Behof i835:
Brist från år 1834 86i,i3o.
Riksdagskostnaden 3oo,ooo. Summa R:dr i,i6i,o3o.
Extra Tillgångar 1835.
Öfverskott från RiksgäklsContoret, ökadt utöfver de förra årens, i anseende till den då redan fulländade liqvid af uppbi ingningsersättningar, ined flere extra utgifter, till 3oo,ooo.
Ett års Bancovinst 200,000.
Brist 66i,i3o. Summa R:dr i,i6i,o3o.
Af förestående liqvid om behof och tillgångar inhemtar man, att, sedan Utskot - i4* Den 3o December f. m. ten nu disponerat alla tillgångar, äfven de, hvilka efter nästa Rikets Ständers sammanträde inflyta, såsom 1834 ^rs Banco-vinst, så hafva Utskotten en brist i tillgångarne af 66i,i3o R:dr B:co, i sanning en rätt artig besparing att assignera på, åt den alltid i behof stadda Götha CanalDirectionen.
Går man nu lill den rätta hjelpkälla, som Utskotten uppgifvit, och som skall igenfinnas i Betänkandet N:o 22 med dervid bifogade Tabell Litt. A., samt tager ledning af Herr Lagman Monthans reservation, så blifver förhållandet följande:
Obligations-systemets införande blifver en absolut nödvändighet, emedan de calculerade tillgångarne äro osäkre och orätt beräknade, hvarjemte tillgång kommer att saknas för de flera oundgängelige anordningarne, såsom: 1:0 Creditivet för Spannemålsbe hofvet R:dr 1,000,000. 2:0 StatsVerkets godtgörande för spannemål åt löntagare, som dem skall betalas med ett mi- ' nimipris af 6 R:dr, hvilket de sist förflutne sex åren uppgått till öfver 200,000. 3:o Kostnaderna för nästa Riksdag, hvartill ingen tillgång finnes, och som icke bör anses blifva i detta förstörelse-system
Den 3o December f. m. i43 mindre, än nu är upptagit för denna 3oo,ooo. 4:o Låneanslag för Borås och Norrköpings Städer 270,000. för hvilka således, om än de calculernde tiligångarne inflyta, lån ovilkorligen måste upptagas.
Således beslå nu guldgrufvorne, eller den besparade Skatten, uti det StatsLån, som ovilkorligen måste upptagas, och hvilket på våra Efterkommande, — på ofödda Generationer, — till betalande skall öfverltyttas, men hvarföre de, såsom Valuta, icke få emottaga annat, än en ruin af ett bär och der igenramladt Dike, som går igenom Öster- och Westergöthland.
Det torde alltså icke af den kloke kallas orätt, att förklara det tillstyrkta anslaget Riksförderfligt och åsyftande att uppoffra Rikets Undersåtares välfärd, samt skuldsätta deras Efterkommande.
Lätt inser jag nu, hvarföre Utskotten rakt förbigått mina anmärkningar och Jemnade säkra upplysningar om hvad Götha Canal kostat, och årligen kommer att kosta; och lika lätt finner jag hvarföre
Utskotten icke ett enda ord yttrat sig öfver min motion att Canal-anslagen skulle på DebetSedlarne upptagas, på det Nationens skattdragande medlemmar måtte få se huru dess Egendom af Nationens Fullmäktige distribueras. i 44 Den 3o December f. m.
Faslän Utskotten icke tyckas älska sådane upplysningar, måste jag dock öppet låta Svenska Folket veta, att det icke är af besparade tillgångar, som Canalen fortsättes, utan directe för StatsLån, hvilka nödvändigt måste upptagas, sedan Götha Canal förut uppslukat alla tillgångar; och då Utskotten prefererat skuldsättning framför att låta Canalen antingen hvila tills Nationens tillgångar medgåfvo att understödja gigantiske företag, eller Bolaget hjelpa sig sjelfva så godt det kan, så må Utskottens handlingssätt tjena till alt öka StatsUtskottets värde
Ledamöters förut yttrade medvetande af samvetsgrant uppfyllda pligter.
Jag har nu haft den äran yttra mina tankar och min öfvertygelse i detta Riksvigtiga ämne, och ehuruväl jag förutser att jag för det närvarande icke kan dermed något gagna mitt Fädernesland, skall jag likväl alltid anse som en tillfredsställelse och belöning, att i våra minnesböcker få förvarade de åsigter och de skäl, hvilka ganska säkert en gång i tidens längd skola göra sig gällande, och rättfärdiga mitt bemödande, att hafva försökt motarbeta ett företag, hvilket aldrig.skall medföra någon redbar nytta, men väl en känbar skada för Svénska Folket.
Jag anhåller således om proposition lill afslag å Utskottens Utlåtande.
Fri - Den 3o December f. ra.
Friherre Sprengtportenj Jacob Willielm:
Jag skall ej falla Ridderskapet och Adeln besvärlig med någon framställning om nyttan af Gotha Canal.
Den, som ej är derom förut öfvertygad, af framlidne Hans Excellence Herr Grefve Plåtens anförande, då frågan förra gången förevar, lärer jag visserligen icke kunna hoppas att omvända till bättre tänkesätt.
För min egen del torde jag dock få yttra, att jag anser den komma att bära nyttigare frugter, än man i allmänhet synes vilja medgifva.
Jag har begärt ordet endast för att besvara åtskillige anmärkningar, som här blifvit gjorde emot Utskottets Utlåtande.
En Talare har yttrat sig mot den af Utskotten föreslagne afskrifning af Statens fordran.
Denna afskrifning kommer dock ej i fråga, om icke Canalen är färdig till 1834* hvilket vi alla önska att den måtte blifva; sker icke det, så inträder Staten i alla sina fordringsanspråk i CanalYerket; Utskottet har sålunda ej bortskänkt det initiatif, som det kan för Staten vara nödigt att i sådant fall bibehålla.
Men en garanti fordrades naturligtvis för att Statens uppoffringar skulle ernå någon gräns.
Utskotten, hafva ansett denna garanti säkrast kunna vinnas genom insättningar af ActieEgarne, men dervid var äfven nödvändigt, att icke föreskrifva för hårda vilkor, och man ansåg det högsta, hvartill man kunrle sträc 55 II. io 146 Den 3o December f. m. ka sina pretentioner på ActieEgarne, vara 3oo,ooo R:dr.
Blir Canalen icke färdig till den utsatte tiden, blifver naturligtvis Statens uppoffring för fullbordandet minskad med detta belopp.
Man har äfven yttrat sig emot Actiernas beläning, utan att ihogkomma, att det icke blott är egen namnteckning, utan äfven borgen, som fordras vid denna beläning.
En annan Talare bar yttrat, det Utskotten ej nog bestämdt utlåtit sig, om hela det i RiksgäldsContoiret insatta Capital, eller blott räntan deraf, skall användas till Canalens reparerande.
Mig synes klart uttryckt, att det är räntan.
Jag tror att Statens värdighet, så väl som dess sanna intresse, fordra, att Canalen blir färdig, och då, till uppnåendet af detta ändamål, jag ej inser några bättre medel, än dem Utskotten föreslagit, tillstyrker jag bifall på Utlåtandet.
Herr Hjerta, Gustaf: Mot Utskottens förslag hafva blifvit framställda åtskilliga anmärkningar, hvilka förtjena afseende, och jag skall derföre försöka utreda dem.
Jag skulle tro det vara orätt att besluta, utan att hafva utredt förhållandet.
Skall man bortskänka något, som kan vara till nytta för efterkommande, så skulle jag tveka att efterskänka hvad i8i5 års
Ständer förbehållit sig, om ej rättvisan fordrade en sådan åtgärd.
Jag ber då att få afskilja från ämnet allt, hvad som hörer till det
Den 3o December f. m. 147 förflutna, ty om maningår deruti, och betraktar saken från en juridisk synpunkt, skall man finna, att det just är Bolaget, som fullgjort alla sina förbindelser, m. m., att de vilkor man allt sedan 1809 lofvat Bolaget, ej kunnat uppfyllas.
Detta, jemte myntförsämringen, har vållat det mesta af den sedan iråkade förlägenheten.
— Jag skall äfven utbedja mig, att från ämnet få afskilja allt, som tillhör den framtida nyttan, ty, lika med Friherre Sprengtporten, tror jag att den, sorn icke redan är öfvertygad derom, icke heller lärer blifva det.
Jag önskar blott visa saken sådan den för närvarande är, och då anser jag det vara så godt att bifalla Utlåtandet, som att återremittera det.
Jag skall dela frågan, och först tillse, hvad enligt våra former här är att göra.
Kunna vi återremittera Utlåtandet, sedan redan två Stånd bifallit detsamma?
Återremiss eller afslag skulle endast transportera frågan till Nämnden.
Jag skall sedan söka visa om det verkligen i senare Utlåtandet kunde komma att finnas något, hvilket kunde tjena till annat, än tidsutdrägt och kostnad för Staten, som dock genom sina Representanter medelst det gif11a förskottet, visat önskan att göra Canalen färdig.
Herr Stråle har anmärkt, att man ej borde tillåta alt Canalen och Bolaget sam 55 H. 10 * Den 3o December f. m. maoblandas; att raan väl borde gifva lill Canalen, men ej till det enskildta Bolaget, och att de anslag man kunde bevilja, skulle förvaltas och redovisas af Statens publika Embetsman.
Jag kan ej inse värdet utaf någon af dessa förändringar.
Det är dessutom icke Bolaget, som afgör huru medlen skola användas; utan en Direclron, väl vald af Bolaget, men inom hvilken det är Ordföranden, hvilken af Konungen ulnämnes, som leder arbetena.
Det är således tydligt, alt de anslag, som gifvas, komma att förvaltas af en Embetsman, hvilken bar ansvarighet så väl inför Kongl. Maj:t som Bolaget.
Då dessutom BancoStyrelsen reviderar och inspecterar tillståndet, kan jag icke inse, hvilken större garanti man skulle erhålla genom inblandande af Statens Embetsmän.
Jag tror detta förslag böra förfalla, enär det blott skulle leda till delad-föreskrifter, och således verka mot sjelfva saken.
Herr Stråle har tvekat att tillst}'rka Rikets
Ständer användande af ytterligare tillskott lill Canalen, om ActieEgarne dermed skulle hafva någon befattning, och han har sagt, att sådant skulle vara orättvist.
Det vore icke orättvist, men hardt.
Ej orättvist, emedan af de juridiska förbållanderne finnes, att Bolaget åtagit sig att göra Canalen färdig mot de förmåner, hvilka blefvo dem beviljade, men hvaraf den väsendtligaste blifvit detsamma fråntagen, nemligen Discontvinsten, som annars hade
Den 3o December £. m. kunnat återgälda Bolaget en del af deras förlorade ränta.
Det är således icke orättvist, men väl hårdt, att ålägga Bolaget någon vidare utbetalning, ty då Intressentersie böras, och få sjelfve yttra sig, om de vilja samtycka dertill, ser jag ej annat, än att Utskotten gjort allt hvad de kunnat, för att förena bägge föremålen, nemligen rädda Bolaget, och tillse, det Canalen blir färdig utan för stor kostnad för Staten.
Herr Stråle bar klandrat, att belåningsrätten af Actierna blifvit medgifven så, att den tilltager i samma mån skyldigheterna fullgöras.
Då sådant kan ske utan någon skada för Banken, emedan denna beläningsrätt tillika är förenad med namns-säkerhet, ser jag ej någon våda deraf.
Jag kan ej finna, att detta är annat än samma förhållande, som om Ständerne i annan väg sagt, att de vilja medgifva en högre beläningsrätt.
Om jag satt Bolagets Intressenter genom en sådan åtgärd i tillfälle att fullgöra sina förbindelser, och tillika bibehållit all möjlig säkerhet för Banken, ser jag ej något orätt i en sådan åtgärd, i synnerhet som man noga bör akta sig för de juridiska gränsorne, och endast afse det som är gagnande för Allmänheten, då man måste medgifva, att en Canal midt igenom landet nödvändigt måste blifva njrttig för detsamma.
Herr Stråle har äfven önskat en föreskrift om underhållet för Canalen.
Bolaget skall ovilkorligen bestrida detta, och det finnes i Den 3o December f. m.
Bolags-privilegierna tydligen föreskrifvit, att den stund Canalen öfver i/f dagar på något ställe varit igenrasad, skall sådant anmälas till Kongl. Maj:t, som då äger att förelägga Bolaget tid, eller skilja det från Contractet.
Herr Cederschjölds anmärkning tror jag utan all fråga vara den vigtigaste för oss att betrakta såsom Lagstiftare; men jag skall i detta afseende erinra om händelsernas lopp.
Rikets Ständer förbehöllo sig uti Bolagets privilegier, att erhålla all den vinst af Canalen, som uppkom, sedan AclieEgarne erhållit g procent på det nedlagde Capitalet.
1815 nedsattes delta till 5 procent.
Stadgandet härom lyder i i:sta Punkten sålunda: ”För detta ”Lånebiträde skall under byggnadsåren icke ”äskås någon ränta och Capital-afbetalning, ”samt sådan efter byggnadsårens slut icke ”heller komma i fråga, förr än ActieEgar”ne af Discont- och Canal-inkomst njulit, ”och allt framgent för hvarje år få njuta, ”oafkortadt 5 procents ränta å deras inbe”talta ActieCapital.”
Det är således gifvit att efter byggnadsårens förlopp, och sedan ActieEgarne fått 5 procent för sitt utlagda Capital, det öfriga skulle tillfalla Staten.
Jag frågar likväl nu, om ett sådant vilkor juridiskt kan qvarstå, sedan Rikets Ständer år 1818 borttogo
Disconten och sålunda gjorde
Lag för tillfället, emedan man befarade olyckor, Den 3o Decera be r f. in. i5i större, än de verkligen skulle hafva blifvit.
Jag tror således ej att den juridiska delen står qvar, utan blott den moraliska, nemligen huruvida man anser sig böra afhända sina efterkommande de anspråk, de kunna äga på en viss andel af Canalens inkomster till StatsCassan.
Är det tänkbart, alt Canalen i en framtid skulle kunna ge 5 procents ränta för de 3,000,000 ActieEgarne insatt uti densamma/ Och om något derutöfver blir, är det större nytta, om Staten erhåller dessa medel, än om enskildta erhålla desamma?
Om man blott besvarar dessa frågor, tror jag man skall erhålla tillräcklig upplysning i ämnet. 5 procents ränta på 3,ooo,ooo gör i5o,ooo R:dr.
Derföre skola Embetsman lönas, underhållskostnaden bestridas, och mindre reparationer verkställas.
För att erhålla 5 procent för ActieEgarne, skulle således fordras, att Canalen kunde lemna 2Öo å 3oo,ooo R:dr B:co årlig inkomst.
Man kan nu ej bedöma detta; framtiden skall utvisa förhållandet.
Jag tror, alt inkomsterna skola blifva vida större än man föreställer sig, men jag ser ej möjlighet, att dessa på 5o eller 100 år skola kunna uppstiga till 3oo,ooo R:dr, emedan detta skulle förutsätta en physisk revolution i sundet, och fordra stora förändringar inom vårt eget land och ett annat Närings-system.
Vårt Jordbruk hvilar för närvarande på bruket af dragare, hvarigenom Boskapsskötseln nödvändigt skall gå Den 3o December f. m. under.
Med sådana förhållanden är ej möjligt, att Canalen kan gifva 3oo,ooo R:dr årlig inkomst.
Andra frågan är enklare att besvara.
Är det bättre, att Staten erhåller någon inkomst af Canalen, än att enskildte medborgare, som fortfara att hafva penningar i ett så vådligt företag, kunna åt sig bespara något?
Då man betraktar Canalföretaget, skall man ej blott se på dem, hvilka skola taga inteckningar i sina Actier, utan äfven på dem, som skola underhålla Canalen.
Är det något ondt uti, att de kunna förbättra sin ställning?
Jag kan ej finna annat, än att detta företag, så väL som alla andra, kan partielt förfalla, och att då fordras stora tillskott för att upphjelpa detsamma.
Det återstår sluteligen att afvända ett inkast, som blifvit gjordt emot Utlåtandet, och i anledning af hvilket man ansett nödvändigt att återremittera detsamma, nemligen att Statslån skulle, i och för tillvägabringande af anslagen åt Canalen, vara nödvändiga.
Jag skulle tro de medel Utskotten uppgifvit till anslag för Götha Canal vara af den beskaffenhet, att de äro ganska lämpliga, emedan de successive ingå.
Jag tror att en mängd anslag, under denna Riksdag beviljade, äro af vida mindre vigt än anslaget till Götha Canal, och att de således förr på låneväg böra sökas.
Jag röstar alltså för, att heldre använda dessa fonder till Canalen, än till några andra anslag, och anhåller der - * Den 3o
December f. m. i53 före om proposition till bifall å Utlåtandet, hvarvid jag ej vill förneka, att jag ju skulle önskat, det några punkter varit bättre redigerade; men det uppgifne förslaget är det enda sätt att få slut på den juridiska tvisten.
När två Stånd redan bifallit Utlåtandet, anser jag intet kunna vinnas genom återremiss; ty sedan 3 Stånd bifallit det, kan resultatet inom Nämnden icke blifva annat än bifall.
Herr Stråle: Att Herr Hjerta ej tycker om Juridikens inblandande i frågan om Götha Canal, det undrar jag alldeles icke på, ty om vid 1818 års Riksdag frågan om Canalen endast hade blifvit behandlad strängt efter Sveriges Lag, hade Canalen då kommit att säijas för borgenärernes räkning, och all vidare fråga derom, som skulle röra Bolaget, hade då varit slut.
Att bifalla
Utlåtandet derföre, att Bolaget skulle äga rättsanspråk, som i annat fall skulle kunna göras gällande, anser jag för min del alldeles icke vara nödigt; ty ett sådant anspråk skulle aldrig kunna få någon framgång.
CanalBolaget erhöll sina privilegier under vilkor att bygga Canalen för egna medel.
Det hade således, enligt sina privilegier, alldeles inga vidare anspråk på Staten, än att begagna Creditivet i Banken, så länge Disconten kunde hållas vid magt.
Herr Hjerta har sagt, alt Directionen bestämmer förvaltningen af medlen.
Men Bolaget tager i54 Den 3o December f. in. dock många beslut, som inverka på dispositionen af dessa medel, såsom t. ex. förhöjandet af löner för Tjenstemännen o. m. d. Äfven blefvo under sista åren 80,000 R:dr dragne till Motala Verkstad, och detta hade icke kunnat ske, om Directionen hade varit uppdragen åt Kongl. Maj:t och Kronans ansvarige Embetsman.
Mycket mera hade säkerligen blifvit användt till Motala Verkstad, om ej Ordföranden bland BancoFullmäglige, genom sitt kraftiga motstånd, gjort slut derpå.
Jag kan ej påminna mig, om jag kallat det orättvist att af actieägarne fordra ytterligare tillskott.
Om så är vill jag gerna utbyta det mot ordet hardt; emedan Bolaget icke äger utväg, alt skaffa sig någon garanti derföre, att Canalen med de anslagne medlen blir färdig; äfvensom Bolaget icke kan hålla hand deröfver, att dessa medel endast användas till Canalen.
H vad belåningen beträffar, så är det väl sant, att borgen äfven skall ställas, men actierne äro dock en pant, och om denna pant icke äger något värde, så är det ju detsamma, som om man lånte utan pant.
Om man antager, att de ej få högre värde än 20 procent, så är det orimligt, att i Banken belåna dem med s5 procent, emedan grunden för belåningen bör rätta sig efter deras verkliga värde.
Man bar äfven sagt, alt actieägarne ej äro pligtige att slå vid sina åligganden, sedan de förlorat sin Discont.
Det måtte vara Rikets Ständers Den 3o December f. m. 155 rättighet, att föreskrifva de vilkor, hvarunder de vilja lemna anslag af Statens medel.
Det beror sedermera på actieägarne, att gå in derpå, eller säga nej.