Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Utsk. ingalunda har tillstyrkt R. o. Ad. att ingå i någon pröfning och godkännande af de motiver, som i betänk, blifvit framställde för att komma till ett resultat, så anser jag, för min del, att bifall till betänk, desto mindre innefattade något på förhand uttryckt omdöme om lagförslagets antaglighet, som, så vidt jag kunnat fatta Ulsk:s betänk., deri icke finnes någon sådan framställning, hvilken ens på det aflägsnaste åsyftar, att på förhand fälla ett omdöme öfver ifrågavar. förslag; hvarföre jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk, sådant detsamma nu befinnes. 406
Den 12 Fe b r u'ari.
Raabs upmärksamhet derå, att då riksdagsmäns motioner afstyrkas, och Ständerna dem ogilla, komma inga skrifvelser derom att till Konungen allåtas.
Hvad som står i motiven för detta beslut, blifver således icke med Talmännens underskrift forsed!.
Någon farhåga i det hänseendet, som Frih:n omförmält, bör således icke upsla.
Jag förnyar min anhållan om bifall. öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o.
Landtnäs till bifall å förevar, betänk, framstälde propos. blef med ja besvarad.
Föredrogs, men lades, på begäran af Hr von Heland, Isak Fredr., och Hr Edenhjelm, Gillis, ånyo på bordet LagUtsk.-s d. 8 dennes första gången bordlagda betänk.
N:o 6, i anledn. af väckt motion om rätt lill jord och lägenhet för anläggande af elektriska telegrafer.
Vid föredragning af LagUtskts d. 8 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 7, i anledn. af väckt motion om verkställighet af Under-rätts beslut, i hyres- och utflytlningsmål, blef äfven detta betänk. ånyo bordlagdt, pä begäran af Hr Carleson, Edv. Henr., och Hr Bildt, Didrik Gillis.
Föredrogos och biföllos LagUtsk:s följande, d. 8 dennes, pä bordet lagde betänka):
N;o 8, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring af grunden för beräkningen utaf det magistrats-personer i släderne tillkommande arfvode för boupteckningar; och N:o 9, i anledn. af väckt motion om förändring af det uti 17 Cap. 16 § R.B. föreskrifna formulär till vittnesed.
Föredrogos, men lades på flere ledamöters begäran ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 8 dennes bordlagde utlåtm och betänk.:
N:o 28, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring i föreskrifterne om fartygs upmätning ; N:o 29, i anledn. af föreslagen förändring i användandet af den s. k.
Uelgonskylden uti Halland, m. m.; N:o 30, i anledn. af väckt motion om uphörande af vågafgiften å tackjern, som töres förbi Stockholms våg; samt N:o 31, i anledn. af väckt motion om den s. k. upfoslringshjelpens utdelande genom fattigvårds-styrelserne.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 8 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 32, i anledn. af väckt motion, ang:de uphäf - Den 12 Febrauri. vande af den med innehafvandet af färjeplatserna Röhälla, Färjestaden och Fröbygårda på Ölands vestra kust förenade uteslutande rätt, att lill Kalmar öfverföra menniskor, kreatur och varor.
Jag skulle tro, att Ekon.Ulsk. äfven denna gång gjort sig skyldigt lill ett alltför eftergifvande tillstyrkande, på sätt Hr von Hartmansdorff en gång yttrade.
Förhållandet är nemi., att fråga blifvit väckt hos K.
Befihde i Calmar län, om nytt öfver fa ■ tsställe på Oland, mellan färjestaden derstädes och fasta landet, af det skäl, att några privilegier för färjestads-egarne skola ligga i vägen deremot.
Denna fråga har af nämnde auktoritet blifvit afgjord och afslagen, men besvär deröfver hafva anförts hos Kammar-coll:m, som äfven deröfver resolverat, ehuru colleii utslag ännu icke är justeradt, så alt jag icke kan yttra mig om beslutets beskaffenhet.
Emedlertid, och då denna fråga således i vanlig besvärsväg kan fullföljas till Konungen, och före den slutliga pröfningen det blir afgjordt, huruvida några privilegier veikligen lägga hinder i vägen förnya färjestäders anläggande pä Öland, så torde det vara allt för tidigt att Sländerne, nu åtminstone, på förhand ingå till Konungen med begäran det undersökas måtte, huruvida behofvet fordrar sådane utöfver de nu befintlige, hvilken fråga sannolikt ändå kommer under Konungens pröfning; hvarföre R. o. Ad. på dessa skäl torde finna anledn. alt afslå betänk.
Jag medgifver mycket gerna att den anmärkn., som gjorts emot Utsk:s betänk., kan hafva sin giltiga grund.
Jag förekommer ofta, ja, kanske nog ofta, som reservant mot majoriteten af det Utsk. till hvilket jag hörer, och har derföre i denna obetydliga fråga, icke ansett mig böra besvära med något serskildt ogillande, ehuru jag icke delade majoritetens mening.
Jag finner icke Utsk. vara berälligadi, att föreslå Sländerne att inså lill Konungen med begäran om ny undersökning, derföre att Utsk. råkar till all icke känna förhållandet.
Det kan jag ej anse vara eli skäl, och derföre har jag ingenting emot alt betänk, afslås.
Såsom boende i den trakt, som här är i fråga, torde del åligga mig att lemna några uplysningar.
Jag får dä försl nämna, alt f. n. finnas åtskilliga färjeplatser på Öland, hvilka hafva sorn privilegium åt sig öfverlåten rättigheten, att ensamme mellan Öland och fasta landet öfverföra folk, kreatur och varor.
Det har varit högst angeläget, alt några fördelar tillerkänts dem, som åtagit slikt forslingsliestyr, emedan de, för sådant ändamål måst bekosta ganska dyra bro-anläggningar, färjor, rodd-redskap jemte underhåll och aflöning åt roddfolket.
Men de trafikerande, och serdeles Calmar-boerne, hafva billiga anspråk på alt denna öfverfart blir underlättad mera än hvad nu är förhållandet, emedan det ofta händer att de, nu dertill befintlige anstalterne, icke äro för behofvet tillräcklige. 408 Den 12 Februari.
Dessutom måste också erkännas, att färjörne eller båtarne äro ganska skröpliga, så all icke sällan handt, att öfverfarten varit förenad med fara för lifvet, och menniskolif hafva verkligen förspillts pä dessa färder.
Ser man saken från denna sistnämnda synpunkt, så anser jag det icke vara för tidigt, att serskild upmärksamhet egnas åt delta ämne.
Gr. Wrangel liar visserligen uplyst, att frågan om färjeplatsegarnes privilegier, f. n. vöre anhängig i K.
Kammar-colkm, men förslaget till skrifvelse omfattar också vida mera ån sjelfva privilegii-frågan, nemi. en anhållan, att Konungen täcktes låta anbefalla en undersökning, huruvida nu befintlige anstalter för färjningens bestridande emellan Öland och Calmar stad, äro af beskaffenhet att upfylla det med dem afsedda ändamål, äfvensom att K. M., efter det eu sådan undersökning blifvit hållen, behagade vidtaga de åtgärder, som af omständigheterna kunna påkallas.
Redan på den tiden, då Hr von Hartmansdorff var Landsh. i Calmar län, befunnos dessa anstalter af den skröpliga natur, att han befordrade inrättandet af en ångbåts-kommnnikation mellan fasta landet och Öland (ehuru den, efter hans tid, kom att uphöra) och Hr von Hartmansdorff egnade åt delta ämne en sorgfällig upmärksamhet.
Jag beklagar alt den kommunikation, som af honom befordrades, sedermera icke kunnat underhållas, emedan det är af vigt för de trafikerande, att anstalter göras af bättre beskaffenhet, än som nu finnas.
Jag tror alltså, att skäl verkligen äro för handen, alt låta den föreslagna skrifvelsen till Konungen afgå, hvarföre jag ock tillstyrker R. o. Ad. all bifalla betänk.
Jag får medgifva Frih.
Raab alt, i det mål jag baft äran omförmäla, om anläggningen af en ny färje-plals, hafva icke, till föremål för öfverläggning, de skäl förekommit, som Utsk. här föreslår måtte hos Konungen i und:het anmälas.
Men om fråga upstår om anläggning af en färjeplats, så måste naturligtvis alltid en pröfning föregå, och undersökas måste om behofvet fordrar en sådan anläggning, och således vinnes med denna pröfning, samma ändamål som Frih.
Raab åsyftat skulle, genom den föreslagna skrifvelsen till K. M., direkte åstadkommas. Jag fortfar i min anhållan om afslag.
Raab omförmält ett förhållande, hvarom jag har någon kännedom, torde det ursäktas, om jag förlänger öfverläggningen.
När jag såsom tillförordnad Landsh. kom till Calmar, var öfverfarten till och ifrån Öland i det dåliga skick, som Frih:n nyss omtalat, icke mindre för öfverförande af menniskor, än för kreatur och varor.
Första gången jag i embetsvärf skulle resa till Öland på beväringsmönstring, kunde färjan icke begagnas för isdrift i sundet.
Jag for Den 12 Februari.
409 i en båt och drefs med den några mil till Mörbylånga köping.
Men det är icke stort bättre om somrarne.
Denna svårighet år menlig, icke blott för enskildes, utan äfven, på sitt sätt, för kronans angelägenheter. R. o. Ad. vet, alt ett kronans sluteri finnes på Ottenby.
När hästar, eller andra kronan tillhöriga kreatur, skola föras dit, eller hemtas derifrån, så äro olägenheterna stora.
De, som t. ex. der köpa hästar, äfventyra alt få dem förderfvare under sjötransporten.
Jag föranstaltade genom biträde af länets innevånare, att en ångbåt byggdes för att befordra en bättre öfverfart.
Berörde båt blef ej färdig förr, än sedan jag lemnat Landsh.- embetet, men befanns sedermera för liten för alt kunna, äfven under sjögång, utföra öfverfarten.
Saken är nu i lika dåligt skick som förut.
Svårigheten, sora skall öfvervinnas, är egentligen den, att allmogen finner öfverfarten på ångbåt för dyr.
Som de personer, hvilka vilja biträda vid roendet, få fri öfverfart för besväret, så befinnes det gamla förhållandet å ömse sidor beqvämt, så väl för den stora mängden, som för färje-egarne, hvilka sålunda erhålla roddare utan egen omsorg.
Följaktligen måste någon åtgärd vidtagas, hvarigenom på en gång sörjes för den fattiges behof, att komma öfver mot ringa betalning, och för andre personers åstundan, alt kunna göra det med större beqvämlighet än hittills.
Alt försöken till begge dessa intressens förening, icke kunna lyckas genom K.
Befrhdes åtgärd allena, synes vara gifvet; åtminstone voro mina försök i den vägen fruktlösa.
När min efterträdare i embetet icke heller kunnat, under de flera år, som efter min afgång förflutit, något derutinnan åstadkomma, så tror jag att det vore väl, om Sländerne till Konungen inginge med en framställning i saken.
Jag hoppas, att följden deraf skulle vara större, än hvad man kan förmoda alt den skulle blifva, med anledn. af det enskildta besvärsmål hvarom Gr. Wrangel talat.
Jag måste således i detta fall vika från den mening, som jag eljest i dylika mål plägar yttra, enär del visat sig, att hvarken genom enskildes eller Landshrns försök, det lyckats alt få saken rättad.
Jag tillstyrker således bifall till Ulsk:s utlåt.
Om jag skulle till B. o. Ad. ställa den frågan, huruvida del H.
Ståndet anser, alt kommunikations-anstalterne inom vårt fädernesland äro fullkomligt svarande mot deras ändamål, om icke möjligtvis ett eller annat menniskolif blifvit spildt på en alltför skröplig bondkärra o. s. v. och om jag slutligen skulle lyckas ådagalägga att det är omöjligt för K.
Bef:hde att ensamt, utan understöd af R.
St., afhjelpa den olägenheten, att det blefve för dyrt för mängden af resande att betala beqväma giggar och fjeder-kärror, vore det då skäl att Ständerna derföre inginge till Konungen, besvärande Honora med anhållan om undersökning i ämnet.
Det är ju ett factum, att vi äro för fattige för att kunna åstadkomma något bättre, — må vi då 410 Den 12 Februari. hålla lill godo med hvad som är; ty så lärer nog förhållandet blifva hädanefter som hittills, med sättet för öfverfarten mellan Calmar och Oland.
Huru långt man än må gå, så skall alltid något qvarstå hvaröfver man klagar, och att få alla olägenheter afhulpne, anser jag i denna, lika litet som i hvarje annan sak, icke kunna här i tiden inträffa.
Jag ser alltså icke något skäl att bifalla Ulsk:s belänk. och anhåller derföre om afslag derå.
Wrangel: I anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande, ber jag att, till hvad jag redan yttrat, få lägga, att beträffande det mål han omförmälde, hafva ej mindre Stuteri-tjenstemännen vid Ottenby, än ock en mängd ståndspersoner och allmoge på Oland förenat sig om den åsigten, att öpnandet af en ny färjeplats för öfverfarten deremellan och fasta landet vore nödig; men rättsfrågan måste alltid först afgöras, huruvida de privilegier, (som roan påstår åtminstone) vara meddelade de nu befintlige färjeplatsernes innehafvare, lägga hinder i vägen för anläggningen af en ny.
Det är den frågan, säger jag, som alltid först måste pröfvas i den tvist, som härom förefinnes.
Således, hvartill skulle det väl tjena, att nu besvära Konungen med en skrifvelse i ett ämne, för hvars afgörande, resultatet af den pröfning måste afvaktas, som bör föregå i afseende på privilegiernas fortfarande kraft och verkan.
Jag fortfar derföre i den öfvertygelsen, att det är för tidigt för Ständerna, att nu till Konungen hänskjuta frågan i det skick, hvari den befinnes och förnyar nain anhållan om afslag.
Hr Bråkenhjelm har upstållt en jemförelse mellan förhållanden, som med hvarandra icke gerna äro jemförliga, eller att färdas till sjös och lill lands, och sagt, att det icke är möjligt att åstadkomma så goda inrättningar i hvilket hänseende som helst, att icke alltid något vore öfrigt att önska; och det förhåller sig i sanning med denna jemförelse, som med mången annan, att den hallar.
Man kan alltför väl fara på landsvägen i sin egen goda vagn, men det går icke så lätt att, om jag t. ex. vill resa till eller ifrån Ottenby stuteri på Öland, på åkdonet medföra en slup, tillräcklig för öfverfarten af sundet mellan Calmar och nämnde ö, utan en färja, eller, med ett ord, en rodd-anstalt måste finnas, så att man med säkerhet må kunna färdas deremellan.
Vidare har han talat om vår fattigdom, såsom hinder för införande af förbättringar, såsom kostande penningar, i följd hvaraf Oländnirtgarne kunde behålla sin trafik, sådan de hafva densamma.
Många år hafva icke passerat sedan den lid, då ingen ordentlig kommunikation fanns mellan Gottland och fasta landet, och den som egde rum, befordrades med farliga båtar.
Nu är delta förhållande ändradt.
Betraktar man Öland, med en befolkning af 30,000 menniskor, så torde befinnas att några tusende r:drs understöd för en säker och beqväm kommunikation mellan Den 12 Februari.
411 fasta landet och en sä betydlig ö skulle medföra en vida derutöfver svarande nytta.
Wrangel har vidhållit sin mening, att, enär fråga om anläggande af en ny färjeplats nu utgjorde föremål för K.
Kammar-ooll:ii utlåt., skulle det till intet tjena, att dermed besvära Konungen; men jag ber Herrarne bemärka, att här icke allenast är frågan om en ny färjeplats, utan ock om sjelfva öfverfarts-inrätlningen i allmänhet och således innefattar denna sednare omständighet, ett betydligt vidsträcktare ämne, än det, hvilket, som något enstaka, nu utgör föremål för Kammar-coll:ii beslut.
Jag skulle således, på de skäl Hr von Hartmansdorff anfört, och dem jag ber att kortligen få relevera, eller att Kronans transporter nu både med fara och svårighet befordras, för min del tro, att en förändring i förevar, hänseeende vore ett värdigt föremål för understöd af R.
St., och alt det i följd deraf vore af ganska stor vigt, alt undersökning blefve hällen, hvarföre jag under sådane förhållanden, icke kan afstå från min anhållan om bifall.
Då den fråga, som i detta betänk, afhandlas, till öfverläggning förevar inom Ekon.- Utsk., så saknade Utsk. icke de uplysningar, som de i betänk, åberopade handlingar lemnade, utan hade derjemte att tillgå uplysningar af flere ledamöter inom Utsk., bosatte i den trakt ål hvilken den förbättrade kommunikationsanstalten skulle beredas.
Desse ledamöter uplyste om behofvet af en vidsträcktare undersökning i detta ämne, likasom det vill synas mig, att Ulsk:s betänk, ådagalägger, att behandlingen af denna fråga här tillkommit, på grund af enskildes besvär, och att desse besvär tvenne serskilda gånger blifvit af Konungen afgjorde, ulan att frågan i sin helhet kunnat blifva utredd, just af det skäl, alt svaromålen på besvären icke bordt omfatta något annat, än den fråga, som i besvären funnits uttryckt.
Utsk. har derföre ansett, att, på det saken måtte bli utredd på ett sålt, alt dermed något vore för framtiden ulrättadt, densamma äfven, såsom Hr von Hartmansdorff och Frih.
Raab utvecklat, borde dragas under Konungens pröfning, i ändamål att icke allenast privilegiernas beskaffenhet, ulan ock sjelfva kommunikations-anslaltens; utsatta vilen, med ett ord, alla de omständigheter af hvad namn de vara må, som på frågan inverka, må i ett sammanhang blifva pröfvade; och då detta allt icke låter sig göra på annat sätt än Utsk. föreslagit, så vågar jag hemställa alt Utsk:s betänk, måtte af R. o.
Det är ganska riktigt att, såsom Gr. Wrangel anmärkt, tvistefrågan måste i rättsväg afgöras, men följden deraf blir förmodligen endast en bestämning af den ersättning, hvilken skall utbetalas till dem, som nu ega färjeplatserna.
Hvem skall betala den summan?
Skola Oländningarne göra det allena, eller skola de som bo på fasta landet med de förre dela ersättningsskyldigheten, och huru skall en sådan fördelning göras?
Slutet på en sådan tvist blir förmodligen det, att vederbör. vända sig till Konungen med underd. anhållan om en propos. till 412 Den 12 Februaii.
Ständerna, att de måtte betala ersättningen.
Denna är ej att betrakta annorlunda, än såsom andra anslag på extra Stals-regleringen, för färjor, brobyggnader eller dylikt.
Om saken blifvit genom Konungens försorg förut behandlad, så är hon troligen beredd för en dylik åtgärd, [lafva Ständerna derom anhållit, så är saken i desto bättre skick, att kunna vidare befrämjas.
Sker icke en sådan anhållan, så har Konungen mindre skäl att derom göra framställning.
Det beslut som Ständerna nu skulle fatta, lägger icke hinder i vägen för vederbör, embetsman, att enl. författningarne behandla det nu pågående besvärsmålet.
För kronan förekommer dervid en annan angelägenhet än stuteriets vid Ottenby, nemi. transporten af trupper, beväringsmanskap samt fångar lill och ifrån Oland.
De föras vanligen icke öfver Sundet omedelbart lill eller från Calmar, (åtminstone den tid jag var Landsh.) utan skickas efter gammal vana landvågen till Refsudden, belägen nära tre mil från Calmar, och derifrån öfver sundet till ön o. s. v. Vore en ordentlig och säker öfverfart mellan nämnde stad och färjestaden uprältad, så kunde fångarne der öfverföras, och sålunda måhända med mindre kostnad, samt mindre äfventyr för deras helsa och lif, än förhållandet nu är, under den kalla årstiden, då varmare beklädnad för dem behöfves.
Jag tror således att saken måste i vidsträcktare mån betraktas, och hemställer derföre om icke Utsk:s förslag bör såsom välgrundadi bifallas.
Det är obehagligt att nödgas förlänga diskussionen öfver eli ämne, hvarigenom man kan befara att bli tråkig för Ståndets ledamöter.
Jag skall derföre endast korteligen nämna, alt i hvilket fall som helst, kommer alltid alt pröfvas, huruvida några privilegier lägga hinder i vågen för anläggandet af nya färjställen.
Skulle denna pröfning så utfalla, att inga privilegier hindra anläggningen af sådane, då är vägen dertill öppen för hvem som helst; och att Oländniugarne med begärlighet skulle omfatta tillåtelsen för dylika anläggningar, är mer än troligt.
För öfrigt tror jag icke att alla färjeställen å Oland befinnas i ett så bristfälligt skick som några ledamöter hafva föreställt sig.
Efter hvad jag har mig bekant, lära 2:ne gånger årligen af kronobetjeningen besigtning anställas öfver allt hvad till transporten hörer; bryggor, farkoster ra. m. sko'a befinnas i godt skick och egarne till dessa lära hafva samlat förmögenhet på sitt näringsfång.
Sålunda skulle jag tro, att behofvet icke är, så alldeles trängande som desse värde ledamöter föreställt sig; och i alla fall, om afgjordt blifver, att inga privilegier hindra anläggningen af nya öfver far tsställen, så kan R. o. Ad. vara öfvertygadt, att sådane komma alt upstå.
Raab: Jag skall endast, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande, tillägga några lokal-uplysningar, och 1 Den 12 Februari.
Den 19 februari e. m.
G03 seende till de nattvakter, som de der äro skyldiga att göra.
Utsk. tillkännagifver också i sitt betänk, att hvar och en af dessa vaktdrängar äro skyldiga att under ungefär sammanräknadt _[ af äret förrätta vakthållning inom bankohusen.
Således torde man icke med skäl kunna påstå, att den ringa lönetillökning
Utsk. föreslagit varit för högt tilltagen.
Jag instämmer uti hvad Utsk. tillstyrkt och äfven i hvad Gr.
Cronhjelm här anfört.
Om något verks vaktmästare böra vara väl lönte, så är det bankens, till hvilka tjenster man måste förskaffa sig de ärligaste och pålitligaste som stå att få, emedan banken eljest kan göra ganska stora förluster.
Således bör man icke göra deras löner så ringa, att icke pålitliga och dugliga personer söka dessa tjenster.
Jemför man nu deras aflöning med den, som R.
St. bestå de vaktmästare, som äro anställde hos RiksStm och Utskrn, der någon ovanlig duglighet och pålitlighet visserligen icke erfordras, så finner man verkligen att desse sednare i allmänhet hafva mera än de ständige vaktmästarne i banken.
Vaktmästare hos Utsk.-n och Stånden hafva nemi. 1 r:dr 16 sk. b:co om dagen, hvilket för är räknadt gör 480 rulr.
Då man nu haft riksdagar som räckt ända t. o. m. 17 månader, så finner man huru rikligen dessa vaktmästare äro aflönade.
Jag tror då, att det icke är för mycket att åt bankens vaktbetjening bevilja den nu föreslagna ringa lönetillökningen af 20 r:dr för de äldre, och 30 r:dr för de yngre kammardrängarne.
Till hvad Gr:ne Cronhjelm och Gyldenstolpe anfört, anhåller jag att få lägga några ytterligare upplysningar lili saken.
Innan de ifrågavar. kammardrängarne erhålla någon ordinarie lön, måste de förut en ganska lång tid såsom extra biträden förrätta ganska trägen tjenstgöring inom banken, och detta emot en ringa ersättning.
Denna tjenstgöring är så trägen, att de icke äro i tillfälle att på andra ställen innehafva någon årstjenst eller annan lönande befattning.
Jag har mig särskilt bekant ett fall der en person, som under 10 å 12 år tjenstgjort, dog då lian just var på vägen att erhålla ordinarie lön, samt derigenom målet för sina sträfvanden, pensionsrätt för enka och barn.
Dessutom hafva dessa vaklbeljenler, på säll Utsk. påpekat, förlorat åtskilliga inkomster som de förut hade.
Utom de förut nämnde för— luslerne, hafva de gått miste om den enda förljensten vid biträde af hvitstämplingen af bankens förra 2 och 3 r:dr sedlar, och genom förslaget att afskaffa sk.-sedlarne äro de i fara alt förlora den återstående extra sportelinkomst, nemi. vid dessas hvitstämpling.
Dessa bankobetjenter hafva, såsom Gr.
Gyldenstolpe anmärkt, ganska ansvarsfulla sysslor.
De springa dagligen lipp och ned i bankens trappor med penningar till ganska betydliga belopp, och likväl har det aldrig inträffat att underslef dervid ägt rum.
Af alla de skäl, sorn blifvit föreburne för bifall till ifrågavar. betänk., synes mig endast ett ega något egentligt värde, och det är det af Gr.
Gyldenstolpe framställda, eller att man 604 Den 19 Februari e. m. för att få pålitliga och ärliga personer till vaktmästare i banken måste till dessa tjenster anslå ej obetydliga löner.
Likväl kan jag icke inse, alt den föreslagna tillökningen af 20 ä 30 r:dr innefattar något särdeles lockande i detta afseende.
Enligt hvad jag har mig bekant, äro vaktmästarne uti de allmänna verken icke så högt lönade, och det var på grund deraf som jag tog mig friheten göra de i mitt förra anförande förekommande anmärkn:r.
Men dä ingen af de ledamöter, som sedermera yttrat sig, instämt med mig deruti, så vill jag visserligen icke hindra bifall till betänk., utan afstår från mitt förra yrkande. llr Gripenstedt, Joli. Aug.:
Då den siste värde talaren numera afstätt från sin propos., är det kanske lill ingenting tjenande att uppträda och yttra något till stöd för hans framställning; men jag anser mig dock icke kunna underlåta att upptaga ett och annat af hvad Hr Rosenblad anfört.
Han yttrar bland annat, att åtskilliga extra ordinarie vaktdrängar finnas, som gå löniöse i flere är; han citerade t. o. m. exemplet af en, som utan lön tjenstgjorde i 12 år och olyckligtvis dog just som han var i tur att blifva ordinarie.
Men månne ej detta förhållande just utvisar att löneinkomsterne (sportlerne inberäknade) ej måtte vara så ringa som man låtit påskina, då kandidaterne äro så angelägna om ifrågavar. tjenster, att de anse sig böra tjena så länge utan lön blott för att en gång få den.
Lika nied Hr von Troil tycker jag mig hafva funnit, att R.
St. i allmänhet äro vida njuggare emot statens embetsman, än emot dem som tjenstgöra i R.
St:s egna verk.