Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är följaktligen en helt annan sak med de examina, som jag här tagit mig friheten föreslå, hvilka åsyfta, att de barn, sorn åtnjuta undervisning i ambulatorisk skola, skola, för att controlleras af skolstyrelsen, på bestämda lider inställas lill examen vid den fasta skolan.
Detta är således icke någon motsägelse och ej heller något repeterande, såsom Hr Lefren trodde, utan verkligen 2:ne olika saker.
När fast skola finnes i församlingen, hvilket bör äga ruin enl. R. o. Ad:s derom fattade beslut, ehuru jag har varit emot ett bestämdt stadgande i detta fall, så har likväl R. o. Ad. synts gilla äfven den åsigten, att 3o4 Don 17 Februari f. m. ambulatorisk!) skolor skola äga rum.
Hvad är orsaken att äfven den ambulatoriska skolan skall äga runi bredvid den fasta, annat än svårigheten, ja, omöjligheten att begagna den fasta skolan för alla delar af pastoratet?
När nu sådant är förhållandet, hvarföre skall man tvingas att gå till den local, der den fasta skolan finnes, för att der förhöras oell examineras?
Är det icke nog att de förhöras i den ort, der de få sin undervisning, i den ambulatoriska skolans local?
Om vid de tillfällen, då examina skola äga rum, pastor eller någon annan af skolstyrelsen reser en mil till venster eller en mil till höger, så kan det vara alldeles likgiltigt, blott lian infinner sig på den ort, der barnen finnas, och för deni måste det vara mera besvärligt att inställa sig i den fasta skolan.
Jag anser för min del, att det tillägg, som Hr Gripenstedt föreslagit, är utan ändamål och ingalunda gagneligt.
Jag begärde ordet för att framställa behofvet af det t i I lagg, sorn Hr Gripenstedt föreslagit, under förutsättning att den ambulatoriska skolan, genom skollärarens belägenhet och ställning att få flytta sig från det ena stallet lill det andra, utan någon stadig vistelseort, icke gerna kan antagas stå i bredd med den fasta skolan, i afseende på undervisningens beskaffenhet.
Detta har verkligen varit ett skäl för mig att önska delta tillägg, på det att den ambulatoriska skolan måtte icke stå bredvid, utan stå under den fasta skolan, d. v. s. stå under den skolstyrelse, sorn administrerar undervisningen inom skoldistriclet.
Detta är hufvudsaken.
Här är icke bestämdt sagdt, att examen skall ske såsom Hr Lefren yttrat, såvida man uppfattar den fasta skolan rikligt och icke blott föreställer sig den såsom ett hus med ett par fönster och tak öfver, utan det är styrelsen öfver den fasta skolan, sorn jag kallar den fasta skolan.
Om församlingen finner nödigt att låta barnen från den ambulatoriska skolan någon gång inställa sig i den fasta skolans hus, så må det icke vara förb i n d rädt, der det lämpligen låter sig göra; men här är icke något binder lagdt för att i församlingens skolordning bestämma huru dessa förhör och conlroller skola äga rum.
Det är således intet annat, som detta tillägg egentligen uttrycker, än alt den ambulatoriska skolan icke bör stå bredvid den fasta, ulan skall stå under den fasta skolan.
Det är af detta skäl isynnerhet, som jag tillstyrker bifall till Hr Gripenstedts tillägg.
Landtm, hemställde, om IL o. Ad., på sätt Gr.
Hamilton föreslagit, behagade besluta, att orden ”kyrkoherden och” skulle utgå, och att till följe deraf orden ”hvilka äga” skulle utbytas emot orden "hvilken äger.” Hopades ja.
Hr Den 17 Februari f. m. 3o5 Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade i öfrigt bifalla Utsk:ns förslag.
Uppå derefter framställd propos. antog R. o. Ad. i öfrigt Utsk:ns förslag med det af Hr Gripenstedt föreslagna tillägg, enligt hvilket, vid slutet af morn., etter ordet ”plan” skulle införas följande:
"hvarföre ock de barn, som vid de flyttande skolorna njuta undervisning, böra undergå examen vid den fasta skolan, efter den ordning skolstyrelsen stadgar.” 5 111 o m. i 8 §: n.
Detta mom. blef af R. o. Ad. bifallet. 9 §:n.
I afseende på sjelfva saken har jag ingenting vid denna § att anmärka, men det synes besynnerligt, om i en skolordning skulle indy ta, att i städerna böra anläggas sådana skolor, som Utsk:n föreslagit.
Jag skulle derföre blott vilja föreslå denna förändring i §:n: ”1 de städer, der ändamålsenliga folkbildningsanstalter saknas, skola fasta skolor äfven inrättas; kommande för dessa skolor och lärarne dervid enahanda föreskrifter att gälla, som i afseende på folkskolorna på landet blifvit meddelade.” Genom den sista meningen, att enahanda föreskrifter skola gälla för dessa skolor i städerna, är den föregxle hänvisningen till hvad Utsk:n föreslagit så mycket mera öfverflödig.
Hr Lefve'n:
Här förekommer ett riktigt misstag.
Uti en § af författningen kan icke åberopas ett Utsktns förslag, utan det måste nödvändigt gå ut, och derföre tillstyrker jag hvad Gr.
Hamilton här i samma åsigt framställt.
Det går icke an att säga ”sorn Utsktn här ofvan föreslagit,” lika litet som att i en lagbestämmelse, t. ex. i allmänna lagen, säga, att man bestämmer det och det, på sätt Utskm vid den och den riksdagen föreslagit.
Sådana der historier behöfva icke vara med.
Utsk:ns förslag blef af R. o. Ad. bifallet med den af Gr.
Hamilton föreslagna förändring, att orden ”skola sådana fasta skolor, som Utsk:n här ofvan föreslagit, inrättas;” skulle utbytas emot orden: ”skola fasta skolor äfven inrättas. ” 10 5: n. Hr Lagergren:
Jag vågar här föreslå en liten för ändring i §:n, nemi. att ordet ”bör” måtte utbytas emot ordet ”får”, samt att orden: ”samt att för sådant ändamål infinna sig vid de fasta skolorna," måtte få denna lydelse: ”äfvensom att infinna sig vid de fa sta skolorna.”
Skälet för denna min anhållan är, att or 20 H. 3g 3o6 Den 17 Februari f. m. det "bör” tyckes tillkännagifva, att det skall vara presterskapet förmenad! att besörja utanläsningen af catechesen.
Jag tror att det mången gång kan blifva omöjligt för presterskapet att behörigen besörja derom, så länge utanläsningen af vår nuvar. cateches är påbjuden; men om i en framtid någon ändring häruti skulle medgifvas, så underställer jag, om det ej åtminstone vore bättre att presterskapet hade rättigheten att låta läsningen ske under dess tillsyn, och således ordet ”bör” kunde utbytas emot ”få r”; hvarförutan jag, då presterskapet har andra ändamål
Un det här upptagna för alt infinna sig i skolorna, anser orden ”samt att för sådant ändamål” böra utby tas emot orden ”äfvensom a 11.” Gr.
Jemte det jag understödjer det för slag, som af Hr Lagergren blifvit framstäldt till ändring af 1.0 §:n, torde jag dertill få anföra några skäl utom de af honom uppgifna.
Jag kan väl icke alldeles se, att, om ordet ”bör” står qvar i denna §, det skulle vara presterskapet förmenadt att verkställa religionsundervisningen äfven på det sätt, alt presterskapet föredrog catechesen eller deri undervisade barnen; men det är en fråga, som är åtminstone ingenting mindre än afgjord, om det är nyttigt för barnen att börja sin undervisning i skolan med catechesläsning.
I åtskilliga eller åtminstone i någon ny skola här i Sverige har man börjat alt framställa religionen mera historiskt och låta inpregla dess läror i barnen, icke på sätt som genom cateches-läsningen sker, utan genom framställ ning af bibelspråk och förklaringar deröfver, på så sätt att kunskapen i bibliska historien fortgått med barnens verkliga religionsbegrepp.
Om det nu kunde hända, att en sådan undervisning verkligen voie lämpligare, och att presterskapet icke ville åt en skollärare, hvars finare religionsbildning icke är alldeles afgjord, öfverlemna denna mest angelägna del af folkundervisningen, så tror jag att det bör vara en rättighet för skolstyrelsen alt derom förordna, der presterskapet sjelft vill åtaga sig denna del, för att icke se sitt arbete vara förgäfves an vändt.
Skola deremot de i 10 §:n föreslagna stadgandeo qvarstå, så vore skolläraren ovillkorligen ålagd att äfven utantill med barnen läsa catechesen.
Det är af detta skäl äfven jag instämmer i anhållan om den förändring, att i stället för ordet ”bö r” må införas ordet ”(å r.”
Det är dock af vigt alt icke detta stadgande helt och hållet utgår, ty i de församlingar, der det blott finnes få prester, och de af åtskilliga tjenstegöromål äro så upptagna, att de måste hafva något biträde för att alla barnen skola erhålla undervisning i catechesen, är det nödigt att, så länge catheches-läsningen är genom andra lagar föreskrifven, densamma icke blir försummad.
Min önskan instämmer äf ven deruti, att den föreslagna förändringen af §:n må blifva Den 17 Februari f. m. antagen, men den utförliga utveckling af skälen dertill, sorn nu af Gr.
Hamilton blifvit framställd, gör, såsom mig synes, obehöfligt att ytterligare med nya skäl understödja antagandet af förändringen.
Jag anhåller att denna § måtte få förblifva oförändrad sådan som Utsk:n honom föreslagit.
Del första ordet, som Gr.
Hamilton ville hafva förändradt, var ordet ”bör.”
Det sknlie således icke längre blifva ett åliggande utan blott en tillåtelse alt lasa catechesen utantill i folkskolorna.
Om allmogen, som skickar sina barn i skolan, funne att man icke fordrade, utan blott tillät cateehes-läsning, så skulle den troligen anse denna föreskrift knappast vara gifven på allvar.
Jag är visserligen af deras mening, som tro att cateehes-ultydningen ej bör öfverlemnas åt personer med den ringa bildning, som en lärares i en folkskola, mrn deremot tror jag det vara nödvändigt, att, innan den religionsundervisning, som af kyrkoherden eller någon annan prestman bör meddelas barnen, man fäster catechesens ord i deras minne, på det att läraren måtte hafva något barnen bekant att stödja sig på vid den undervisning han dem meddelar.
Jag skulle icke vilja blott på eget bevåg yttra denna mening så bestämdt, om jag icke bort henne flerfalldiga gånger yttras af en s& utmärkt religionslärare som aflidne Erkebiskopen Wallin.
Den andra frågan, nemi. att orden ”samt att för sådant ändamål” skulle förändras, bestrider jag äfven, emedan jag bestämdt önskar, alt kyrkoherden måtte för denna religionsundervisnings skull infinna sig i skolan, utan afseende på om han för några andra omständigheter möjligen kommer dit ändock.
Om han, enligt detta reglemente, skall vara ordförande i skolstyrelsen, så bör han naturligtvis tillse skolans vård i alla hänseenden och således hafva anledningar nog alt infinna sig der; men för det ändamål, som här alses, önskar jag bestämdt att ordalagen måtte bibehållas.
Utan att våga här ingå i en diseus sion om hvilket som vore bäst, att catechesen icke lästes af skolläraren, utan endast af presterskapet, eller alt äfven denna undervisning meddelades af skolläraren, får jag dock tillstyrka, alt, hvad Utsk:n föreslagit, nerol, ordet ”bör” måtte få qvarstå, så länge det är en ren nödvändighet att barnen i skolan äfven skola lära sig cåteehesen.
Utom den praktiska nödvändigheten jag finner deri, att barnen älven läsa catechesen utantill i skolan, derföre att jag ej vet när de annars skulle göra det, tror jag att den inplantade öfvertygelsen hos föräldrar i allmänhet, att catechesen bör läsas af barnen i skolan, tvingar oss att låta denna folktro (å gälla i skolan.
Vi böra akta oss för att på en gäng bryta sönder, må vara de fördomar, som nu finnas, såvida detta sönderbrytande måhända skulle sönderbryta hela skolan. 3oS Den' 17 Februari f. m.
Jag hemställer till R. o. Ad., 0111 icke detta skulle inträffa, då föräldrar af den arbetande classen, hvilka nu ifra för sina barns Jäsning och rikta hufvudsakligen sin åtrå derpå att barnen skola bildas till christne, skulle erfara att barnen ej fingo lära catechesen i skolan.
Jag tror att de snarare skulle förbanna skolan än älska den, om det icke vore ett åliggande för läraren att lära barnen catechesen.
Vi böra icke hoppa eller göra för stora språng framåt, om det vore att skrida framåt, att barnen ej kommo att läsa catechesen.
Om det är ett framskridande, så låtom oss gå varsamt och sakta till väga, och brytom icke sönder den gamla folktro, som är för djupt fästad och rotad i folkets lynne för alt genom en författning göras om intet.
Jag tror icke att det går an, hvarföre jag tillstyrker att ordet ”bör” må få stå qvar, såsom Utsk:n föreslagit.
Det synes som flere talare helt och hållet misstagit sig om min mening.
När jag började, så talade jag alldeles icke om att jag icke önskade att catechesens utanläsning må fortfara.
Jag blott önskade att §:n skulle få den förändring, att ”får” skulle insättas i stället för ”bör,” och jag får göra R. o. Ad. uppmärksamt på att fortsättningen lyder: ”bör aga rum under iärarnes ledning.,J
Min mening var att det icke ovillkorligen må föreskrifvas, att utanläsningen bör ske under Iärarnes, utan att den också kunde äga rum under presterskapets ledning.
Det var icke min mening alt säga, att man borde borttaga denna utanläsning.
Jag vet, likasom Hr von Hartmansdorff, att framlidne Erkebiskopen Wallin var mycket för denna utanläsning, men jag känner också att han ansåg den nuvarande catechesen vara i sina stycken för lång och invecklad för att läsas utantill.
Man har hos oss framställt förslag till en mycket enklare, mycket la tlfa 11 liga re och mycket kortare cateches; och skulle en sådan för framtiden kunna antagas, så tror jag att åtminstone på många ställen det kunde blifva en möjlighet för presterskapet att sjelft besörja dess utantill-läsning.
Det var endast från denna åsigt jag yttrade, att ordet ”får” vore bättre än ordet ”bör,” icke derföre att jag ville säga det cateches-läsningen ej skulle äga rum, hvilket vore först och främst en olaglighet, och för det andra, såsom Ilr von Rosen framställt, en stor oklokhet, men alt den bör få äga rum under presterskapets ledning i stället för skollärarens, ifall liden det medgifver.
Deruti kau jag icke inse hvarken någon oriktighet elier någon oklokhet, och det var endast i detta afseende jag föreslog förändringen.
Hvad det andra beträffar, att orden ”samt att för sådant ändamål” måtte utby tas mot orden ”äfvensom att”, så har jag visserligen ingenting emot alt presterskapet må i skolan infinna sig äfven lör detta ändamål; men att, såsom §:n synes innefatta, delta ändamål skulle vara det enda, kan jag Den 17 Februari f. m. 309 knappast tro att de värde talarne önska, hvarföre jag ej kan finna annat än att orden ”äfvensom.att” skulle vara bättre än de här intagna.
Bifaller R. o. Ad. icke denna förändring, så n>å de gerna qvarstå, ly jag hoppas alt underlåtenhet hos presterskapet icke i delta hänseende skall äga rum.
Motiverna hvarföre jag förenar mig i Hr Lagergrens åsigt, att ordet "bör” må utbytas emot ”får,” äro af honom fullständigt utvecklade, hvarföre jag åberopar hvad han anfört.
Man måste besinna att religionsundervisningen icke bör meddelas på samma sätt som en annan undervisning.
Het går an att läsa Latinska grammatikan och glosböcker utantill, men det går icke an att så handtera religionsundervisningen.
Religionsundervisningen består icke i den döda bokstafven, utan den består i anda och lif.
Således anser jag alldeles olämpligt alt här meddela en sådan föreskrift, att cateclies-Iäsningen icke får meddelas af presterskapet, utan måste äga rum under lärarens ledning i skolan, hvilket denna § innefattar, såsom den af Ulsk:n är redigerad.
Jag kan således icke annat än på det högsta instämma i Hr Lagergrens förslag, att ordet ”bör” må förändras till ”får.” Hvad den andra frågan beträffar, att ”äfvensom att” må införas i stället för ”samt att för sådant ändamål,’’ så finner jag den skäligen likgilltig.
Det kan visst icke skada att Utsktns redaction bibehålies, ty den är en påminnelse för presten att han isynnerhet skall infinna sig i skolan för att vaka öfver delta slags religionsundervisning.
Således kan det icke skada, men jag finner ufven att en förändring efter Hr Lagergrens åsigt icke vore skadlig.
Detta vill jag ändock icke tillstyrka, och önskar endast att den första förändringen mätte få försiggå.
Hr Coyet, Julius Carl Au g.:
Lika med de många talare, som vid detta förslag lill författning angtde folkundervisningen yttrat, att deri blifvit för många reglemenlariska föreskrifter meddelade, får jag vid denna § nämna, att då här är infördt: att presterskapet skall infinna sig i de fasta skolorna minst en gång i hvarje vecka; så är detta en sak, som verkligen i många församlingar aldrig kan iakttagas och säkert aldrig blefve iakttagen.
Inom Malmöhus län äro många socknar, der det finnes 4 fasta skolor.
Skulle nu kyrkoherden en gång hvarje vecka besöka dessa skolor, så vore han deraf upptagen 4 dagar af veckan.
Man kan visst säga att det vore möjligt, men icke är det troligt, alt en pastor gör della.
Jag vågar derföre föreslå alt här matte antagas denna rättelse:
"samt att för sådant ändamål infinna sig i de fasta och de flyttande skolorna så ofta som tjensteåligganden och öfriga förhållanden sådant medgifva;” ty att införa en sak, som icke kan verkställas, är kanske något, som man icke bör göra, helst det hör vara lag - 3io Den 17 Februari f. m. stiftarens första ändamål att lagen både kan och bör åtlydas.
På de skäl, som redan äro anförda, tillstyrker jag §:ns antagande utan förändring.
Jag instämmer i den tanke, sorn af Hr Lagergren och Gr.
Hamilton samt flera andra blifvit yttrad.
Jag tror att det är något ganska vig tigt deruti, att här uttryekes att sjelfva religionskunskapens, ehristendomens lärande skall tillhöra presterskapet.
Då nu skulle bestämmas i en §, såsom här är föreslaget, att catechesen skall läsas utantill i skolan, så vill jag till hvar och en af herrarne, som besökt någon skola, ställa den fråga, om de icke öfverallt och allestädes med bedröfvelse och grämelse funnit, att det är rent af en pappegoj-läsning, som nu sker med de små barnen, hvilka icke kunna uppfatta de pliilosophiska deductioner, hvilka ej sällan förekomma i vår cateches.
Det är af vigt att undervisningen i religionskunskapen ständigt meddelas med värdighet och värma, så att den går till hjerlat hos barnet.
På andia sidan Östersjön hos våra trosförvandter af Augsburgiska bekännelsen, der är det i skolorna förbjudet för dessa skollärare att catechesen för barnen föredraga, af det skälet, som nyss blifvit anfördt, att det tillhör presterskapet att undervisa barnen deri, och det först vid 10 ä 12 års ålder, då barnets förstånd hunnit blifva mer ulveckladt.
Det är beklagligt, att äfven framlidne Erkebiskop Wallin, af bristen på dugliga folkskolor, såg sig nödsakad att önska fortfarande utanläsning af catechesen, sådan som den nu är beskaffad i våra skolor, der den vidtager innan barnet lärt sig läsa rent innantill, och der de lära sig läsa innantill i samma bok, som de läsa utantill, catechesen.
Framdeles kommer rätta religionsundervisningen, då barnet skall beredas till Herrans nattvard.
Då först skall barnet få förklaring på den bok, som det länge kunnat utantill, och genom sin pappegojläsning från 6 års ålder, hvilken ofta med motvilja skett, på sätt och vis profanerat.
Det är detta, som jag önskade måtte förändras.
I de Tyska skolorna tillgår det så, att barnen der läsa bibliska historien i sådana enkla berättelser, som fästa den i deras minne.
På samma vis läsa de äfven bibelspråken.
Läraren uppläser ur bibeln vissa språk, som äro nog enkla att kunna fattas af barnen.
Likaså går det med bönerna, psalmerna och kyrkosången.
Det är icke något skoltvång, icke någon af de obehagligheter, som led^ saga den vanliga undervisningen och skoldisciplinen.
All undervisning i religionen går lätt och behagligt för barnen.
Hos oss går det olika då catechesen läres, hvilken trumfas i barnen.
Det är detta, som jag högligen önskar få fästa uppmärksamheten på.
För att religionen må ständigt fästa sig i barnets hjerta, bör vid en längre framskriden ålder Den 17 Februari f. m. hos barnet af presterskapet undervisning lemnäs i de högre sanningarna, de philosophiska åsigterna deraf.
På sätt sorn här är föreslaget af Hr Lagergren blefve det icke sagdt att catechesen icke får Jäsas i skolan.
Det vore blott medgifvet en nitisk pastor, ett nitiskt presterskap i församlingen att säga: vi vilja sjelfve besörja cateches-läsningen; vi vilja tidigt börja att bereda barnen till det vigtiga inål, som förestår då de skola beredas till Herrans nattvard; vi vilja icke bortkasta ett godt frö genom ett mindre lämpligt sätt och göra dem kalla för religionen, genom detta förvända sätt att vid 6 års ålder lära dem utantill hvad de hvarken kunna fatta * med förstånd eller hafva någon känsla för.
Af dessa skäl understödjer jag helt och hållet den förändring af §:n, som här blifvit af Hr Lagergren föreslagen ocb af Gr.
Hamilton med flera understödd.
Jag vet så väl som nå gon, huru brinnande det nit för allmänna undervisningen är, hvilket lifvar den sista talaren.
Men jag nödgas dock bestrida hans yrkande i delta fall.
Han har sagt, att den utanläsning, som göres i de yngre åren, är en läsning utan eftertanke, eller, såsom han uttryckt sig, en pappegoj-läsning.
Jag öfverlemna!' till honom samt hvar och en att bedötnma, om det icke är så nästan med all utanläsning, som göres af ett barn vid den åldern.
Om man till och med framtager historien, så lära barnen visserligen händelserna; men att af dem draga några slutsatser, alt begripa något af folkens öden, det lärer vara för de flesta omöjligt.
Således är det samma förhållande med andra ämnen som med läsningen af catechesen.
Det är först vid mognare åren, som man fattar ett annat innehåll än sjelfva ordalagen.
Talaren säger, att det hos våra trosförvandter i Tyskland är förbjudet att läsa catechesen för någon annan än för prosten.
Detta kan gå an der, hvarest en kyrka vanligen linnes i hvarje by, eller der det icke är långt emellan byarna, så att presten kan dela sig deremellan; men det är icke görligt i Sverige, der församlingarne ofta äro stora somt afstånden emellan hemmen och skolor likaså.
Han har befarat, att den, som för sin catechesläsning blifvit luggad vid 6 års ålder, skall deraf bibehålla root boken halfulla minnen framdeles.
Om nu någon, i stället för att lära den vid 6 års ålder, skulle göra det vid upphunna 12 år eller kanske ännu senare, och då blifva luggad, månne icke hatet eller minnet då blefve färskare?
Jag kan således icke tro, att detta vore någon gagnande förändring.
Man säger att religionsundervisningen bör uppskjutas tills ungdomen fått förstånd nog att begripa hvad som säges.
Detta är regeln på vissa ställen i de länder, hvarest ingen statsreligion finnes, utan der man öfverlemna!1 åt den vuxna menniskan att sjelf välja sin religion.
Men der händer det ock att den vuxne tänker och 3l2 Den ij Februari f. m. förklarar: har jag bergat mig så många år utan religion, sa torde det val gå an att berga mig ytterligare på samma sått.
Jag bar derföre icke lust alt vålja någon, hvarigenom menniskan blir utan.
Det är anmärkt att catechesen för närvar, vore för lång och att Erkebiskop Wallin ansett den sådan.
Jag får dervid erinra, att lian sjelf utgaf en som är ännu längre, än deri af Staten fastställda.
— Jag erkänner riktigheten of den anmärkt!., sorn Iir Coyet gjort.
Om man antager, såsom förhållandet är, att det finnes pastorater i Skåne, t. ex. med 4 fasta skolor, och man ålägger kyrkoherden att besöka hvarje skola en gång i hvar vecka, så blir det för mycket.
Jag tillstyrker derföre, såsom jag förut sagt, att R. o. Ad. mätte antaga §:n, likväl med den rättelse Hr Coyet föreslagit, och att det måtte heta: samt att för sådant ändamål infinna sig i de fasta och flyttande skolorna, så ofta tjensteåliggauden och öfriga förhållanden det medgifva.
Jag vill blott lägga till några ord vid hvad jag förut yttrat.
Del skulle kanske synas likgilltigt, om ordet ’’få r” eller ”bör’’ står i §:n, men jag är uppmanad af Hr von Hohenhausens yttrande att förklara det jag befarar, att om ”bör” går bort, så leder det till den syftning, hvartill han tyckes vilja komma; och jag hemställer, huruvida det vore ändamålsenligt att ens gifva någon farhåga i detta fall för den allmänhet, som skall begagna folkskolorna.
Hvartill vilja vi att folkskolorna skola komma?
Efter min förmening bör folkskolan vara en ersättning för bristande hemläsning, och jag hemställer följaktligen hvilka följderna skulle blifva, om vi nu skulle förbjuda modren att lära sitt harn catechesen.
Hvad jag kan förbjuda i skolan, del kan jag af samma skäl förbjuda modren, och jag frågar Hr von Hohenhausen om han vågar framställa denna tanke i Sverige.
Det är på detta skäl jag önskar att ordet ”bör må få qvarstå, men att den förändring i sednare delen af §:n, som Hr Lagergren föreslagit, må blifva antagen.