Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man säger, alt en mängd landthushållare bortlagt all brännvinsbränning derföre, att de funno den icke vara lönande, emedan de kunna på annat sätt hafva fördel af sina produeter: detta är sannt; det gifves både större och mindre possessionater, — och samma förhållande äger rum med många af allmogen, — som icke' finna sin uträkning vid att bränna , vare sig af öfvertygelsen om en för ringa vinst eller af den moraliska känslan af det förderf brännvinet sprider; men just derföre hemställer jag, om det ej vore skäl alt uppskjuta med Frih.
Hamiltons förslag och inskränka sig till ett bifall å Utsk:ns, såsom öfverensstämmande med den gamla eller i835 års brännvinsförfattning.
Hr von Troil: Om Ståndet skulle finna denna dis— mission något vidlyftig, så vill jag åtminstone icke derför åtaga mig hela skulden; ty en och annan värd talare har verkligen gjort sig mycket besvär, för att vederlägga sådant, som icke fanns i mitt anförande.
Jag sökte endast bevisa, alt den ståndpunkt, från hvilken de begge reservanternes förslag borde jemföras med Utsktns, vore den grundsatsen, att då alla hittills framställda statsekonomiskt veltenskapliga systemer sluta med att anvisa sättet förden största möjliga produetions tillvägabringande; så borde, under andra åsigter, en alldeles motsatt sak här sökas, nemi. den största möjliga inskränkning.
Det är detta jag tror mig hafva bevisat och således icke torde behöfva upprepa, Det var då oväntadt att få höra ordas så mycket om nyttan af, att den produclion, som skall äga rum, äfven bör ske till bästa möjliga pris.
Jag tror icke, att någon af R. o. Ad:s ledamöter är så litet bevandrad i statsekonomiens a, b, c, att de icke fatta detta.
Det enda, som blifvit framstäldt sora vederläggning emot den af mig uppställda grund, är det, som Frill.
Gederström yttrat, då han förmenade alt det lägre priset på brännvin icke vållat ökad consumtion och fann anledn. deruti att fyllerilasten icke linder de sednare åren tilltagit, utan i det stället a f lagi t.
Det är väl, om förhållandet är sådant, och öfverensstämmer med hvad jag trott mig förmärka; men i sådant fall torde också anledningen dertill böra sökas i de moraliska krafter, som blifvit satta i verksamhet för alt minska supandet.
De resultater, man i denna väg förnummit, äro sällan följden af en enkel orsak, utan oftast af flera, som dertill bidragit, då på andra sidan krafter blifvit salta i rörelse för att motverka de be - i6 H. 3o u34 Den g Novemi)er f. m. mödanden, som blifvit gjorda; men alt det lägre priset n"i brännvin verkar förökadt supande, öfverensstämrner icke blott med allmänna iakttagelser och det enklaste begreppet i statsekonomien, som alltid varit erkändt, utan äfven med alla de iakttagelser jag bort af sakkunniga personer, både af deni, sorn fört befäl i garnisonsorter, samt af presterskapet och andra aktningsvärda personer i landet.
Alla hafva vitsordat, säger jag, alt när biännvinsprisen stigit, så har supandet förminskats, och tverlom, att en ökad tillgång, ett förminskadt pris verkat ett ökadt fvlleri och detta ett förökadt fysiskt och moraliskt ondt.
Får detta antagas som en sanning, och bör man följaktligen a.fft, att så litet brännvin som möjligt må consumeras, hvilket står i sammanhang med denna varas fördyrande, då återstår det att tillse, huruvida Frih.
Hamiltons förslag verkar minskning eller ökning i consumtionen deraf.
Jag medgifver, att brännvinsbränningen, drifven som fabriksnäring, är mindre skadlig än liusbehofsbränningen; men deremot har jag ej kunnat finna annat, än att fabriksbränning jemte husbehofsbränning är skadligare än husbeliofshränningen ensamt.
Man har sagt, att om de båda fingo äga rum jemte hvarandra, så skulle husbeliofshränningen upphöra: men delta beror på beskattningssystemet; om delta bestämmes, på salt Frih.
Hamilton föreslagit, så kommer icke det nyssnämnda förhållandet alt inträffa, — ty hvarigenom skulle väl husbeliofshränningen upphöra?
Ingalunda upphör densamma genom en till 5o proc. förhöjd beskattning, ulan derföre, att näringens fabriksmessiga bedrifvande skall åstadkomma brännvin lill den mängd och till det låga pris, att det blir omöjligt för husbehofsbrännaren att concorid a med fabrikanten, d. v. s. att massan af brännvin skall ökas, samt priset nedsättas, och detta fruktar jag vara ett sätt att bola ett ondt med eli ännu värre.
Jag liar visserligen aldrig yrkat, alt brännvinets beskattning skall blifva så hög, alt den kunde befrämja till lurendrejeri; jag har talat om 4 sk:s beskattning och tror ej, att, om den sattes ända till 8 och 12 sk., lurendrejeriet derigenom skulle befordras mera än förr.
För öfrigt tror jag, alt Frih.
Hamilton gått längre än jag, då han börjat lala ola beskattning å mäskekar i stället för pannor.
Jag får blott nämna, alt en sådan beskattning endast låter tillämpa sig på en fabriksbränning, och således ej bör ifrågakomma, förrän liusbehofsbränningen försvunnit: ty att vilja lägga beskattning på kar i de många tusende brännerier, som finnas i landet, det vore i sanning alt uppväcka hågen alt begå underslef.
Då det är redskap af koppar, som skall till beskattning uppgifvas, så faller det sig något betänkligt att icke uppgifva dess rätta kannerymd; men skola endast tnäskekaren uppgifvas, så upphör denna betänklighet, ty ingenting hindrar alt äga och använda flera kar än man uppgifven; ty det kau ej så noga controlleras hvartill dessa kar Deli 9 November f. m. a35 begagnas, då deremot en falsk uppgift i afseende å kopparredskapen alltför lätt upptäckes oell blir bestraffad.
Ilvad jag åsyftat med min framställning liar blott i korthet varit alt visa, det de grunder, Utsk. föreslagit, äro mindre skadliga, än de som af de begge reservanlerne blifvit framställda, samt ati, om man ej för det närvar, kan komma till ett bättre och förnuftsenligare stadgande i brännvinslagstiftningen, som är en fri brännvinsbränning och högre beskattning, man måtte hålla sig vid hvad som nu befinnes.
Hamilton, Henning Hugo Ludv.:
Ehuru jag i min reservation haft tillfälle att utveckla de grunder, som jag ansåg böra tillämpas vid den nya brännvinsförfattniugen, blef jag dock frestad att vidare utveckla mina åsigter, då jag hörde en ledamot, på hvars omdöme jag sätter högt varde, yttra, att brännvinsbränningen, till följd af dessa grunder, skulle idkas hädanefter till större skada för landet än hittills; men då jag, genom en ytterligare fortsättning af discussionen i denna riktning, finner, att vi aldrig skulle komma till något slut i frågan, vill jag afstå från min första föresats, och hoppas, att, om mitt förslag skulle komma att läggas till grund för öfverläggningen, kunna blifva i tillfälle få visa att min afsigt icke varit en sådan försämring, utan att tvertom något skäl torde finnas, att både brännvinsproduetionen och consumlionen skulle minskas, emedan jag sökt att öka de omständigheter, som jag trott i sednare tider hafva bidragit till ett minskadt bruk af denna vara.
•Tåg inskränker mig alltså nu till vördsam anhållan om propos. på i:a §:u i Utsk:ns förslag, då, i händelse af afslag derå, det sedermera torde komma att afgöras hvilkendera af de båda reservationerna, min eller Frih. Hamiltons, som skall komma att ligga till grund för vidare öfverläggning.
Jag inskränker mig till att instämma i hvad Gr.
Hamilton yttrat, alt nemi. först sjelfva §:u framstalies till bifall eller afslag, och att, i händelse af densammas förkastande, Ståndet sedan mätte afgöra hvilkendera af de begge reservationerna, som skall läggas till grund för öfverläggningen.
Nu är endast föredragen frågan om tiden för brännvinsbränningens utöfvande och de allmänna bestämmelserna dervid, men icke frågan om skatten, hvarföre ej heller kan ifrågakomma något annat än i:a punkten i mitt förslag, som motsvaras af den i:a och a:a i Hr Grefvens; och som, hvad sjelfva saken angår, mellan dessa förslag ej någon skilnad förefinnes, och ifall Ståndet skulle finna Gr.
Hamiltons förslag till redaclionen klarare, så är saken snart afgjord.
Striden uppstår sedermera om beskattningen, huruvida den skall beräknas efter pannerymd eller efter mäskekar: skulle Ståndet ej gilla idee'n om beskattning efter mäskekar, så kommer Ståndet att §:vis följa Gr.
Hamiltons förslag, gemensamt med Utskottens. a36
Den 9 November f. m. i §:n i Utskts förslag upplästes.
Hr Frih. o. Landtm, fästade uppmärksamheten deruppå, att denna § egentligen innehölle, att en viss pannerymd blir bestämd, att en viss lid bestämmes, och att förbud emot brännvinsbrännings-rältighetens utöfvande kan äga rum; i §:n komme sedan att bestämma hvilka som äro till dess utöfvande berättigade.
Då nu en § ändtJigen är föredragen, och vi sålunda kunna hoppas att komma till något slut; så anhåller jag att äfvenledes få yttra mig i frågan.
Grunden för K.
M;s propos. är den, som nyss blifvit af Hr von Troil framställd, nemi. inskränkning i brännvinets förbrukning genom varans fördyrande, ålen jag befarar, att denna inskränkning icke låter sig på sådant sätt göra.
Huru skall det vara möjligt att fördyra varan till den grad, att förbrukningen derigenom minskades?
Begäret efter brännvin är hos största delen af Sveriges innebyggare så stort, att för dess tillfredsställande äfventyra!' en mängd af menniskor sin välfärd, utan besinning huru den skall kunna lefva för dagen, än mindre för månaden eller hela året.
Om man ville begagna förbud för att hämma tillverkningen, så blefve verkställigheten ogör 1 lig ; och om hon vore möjlig, hvilken blefve väl följden?
Jo, lurendrejeri!
När man ser att tull-försnillning äger rum för varor, hvilka man alltför väl kan umbära, emedan man har lika goda inhemska varor att tillgå, huru våldsamt skulle ej då Jurendrejeriet bedrifvas, när det vore fråga att förskaffa sig en saknad och så ytterst begärlig vara som brännvin!
Folden kunde ej blifva annan än våldsamma uppträden, ohyggliga brottmål, ransakningar, fängelser och bestraffningar.
Penningarne drogos ur landet, och man finge för brännvin öka de utgifter till främlingen, som man hittills erlagt för andra i alla fall ingående varor.
•— De penningar, som nu någon gång tagas ur bankens hvalf för att derigenom införskaffa spanmål, skulle då städse ökas med betalningen för utländskt brännvin.
En dubbel skada i ekonomiskt och en mycket större i moraliskt hänseende vore således att befara.
Om förbudet emot de små brännerierna, hvarom Hr von Troil talat, ej skulle verka detsamma som ett totalt förbud; så blefve det dock så mycket retsammare, som aila de mindre hemmansägarne i Riket och ringare folk i allmänhet skulle anse ett dylikt förbud såsom en fördel gifven åt de rikare på de fattigares bekostnad.
Illskan skulle blifva så mycket större, följaktligen så mycket svårare att dämpa.
Ett sådant förbud vore ock obilligt, hvadan äfven, om det af Ständerna beslutades, man kunde vara förvissad, att K.
M. ej skulle anse sig böra sälta det i verket.
Den högre beskattning man vill pålägga brännvinet kan icke blifva så stor, att hon verkar nog mycket på priset af en sup för att Den 9 November f. ni. derigenom afskräcka drinkaren från brännvins förtärande.
Man åstadkomme ingenting annat, än att drinkaren och den slöra mängden af folket, som förtär brännvin, ruinerade sig desto förr.
Om Riket vinner derpå, öfverlemna!' jag åt en livar att bedomina.
Den högre beskattningen på tillveikningen skulle verka detsamma som ett förbud, nemi. till lurendrejeri och alla de olyckliga följder jag förut omtalat.
Alt inskränska brännvinsbränningen till en kort tid, later sig lättare göra; men dermed vinnes icke ändamålet.
Det är kändt oell erkändt äfven af nykterhetsvänner, som tillförene varit brännvinsbrännare, att med de pannor, som i Riket finnas, kan på en månad tillverkas 4o millioner kannor brännvin, således på i månader 80 millioner och på 3 månader 120 millioner.
Hela beloppet af brännvin, som förbrukas i Riket, uppgifves att vara 60 millioner.
Således aidel milliontal, som under inskränkta bränningstider kan åstadkommas, mera än tillräckligt för det fylleri, hvaraf vi lida.
Det är klart, att om inskränkningen i bränningstiden skulle blifva så stor, som man föreslår, så skulle vinsten att under den koita tillåtelsen tillverka brännvin blifva så mycket större.
Då skulle också den ekonomiska förlusten af bränsle och af koppar, som förbrukas, samt af födoämnen, som förbrännas, blifva desto större.
Det är således, efter min förmening, ett misstag att tro det man, genom inskränkning i bränningstid och förhöjning i skatt på tillverkningen, kan åstadkomma en minskning i brännvinets förbrukning, motsvarande de olägenheter, som å andra sidan skulle uppkomma.
Jag måste följaktligen, såsom nykterhelsvän och tillgifven mitt fädernesland, afstyrka dylika ändamålet motverkande åtgärder.
Man har här gjort åtskilliga speciella anmärkn:r, hvilka jag anhåller att få besvara, sedan jag yttrat mig öfver saken i det hela.
Man sager, att en export hos oss troligen icke skulle lyckas.
Skälet hvarföre vi hittills kunnat med fördel utföra brännvin eller täfla i pris med Preussen och andra länder, är otvifvelaktig!, alt man icke lemnat näringen fri.
Vi hafva genom tvånget ådragit oss sjelfva olägenheterna af brännvinsbränningen, särdeles den att nödgas inom Riket afsätta, följaktligen supa upp hela tillverkningen, i stället för alt sälja den på främmande orter.
Jag vill visserligen icke tillstyrka såsom riktigt att påföra andra en vara, som för dem är lika skadlig som för oss; men jag tror ej att förfaltningarne böra göras sådana, att vi måste förtära alltsammans sjelfve.
Man säger, alt genom fri brännvinsbränning, penningen suges ifrån den fattige till den rike:
Det må vara, nren det kan ej hjclpas, sfi länge den fattige, hvilken i alla fall ej kan hafva brännvin, är begifven på dryckenskap till den grad som nu är händelsen.
Man har funnit husbehofsbränningen väl böra utbytas emot fabriksbränning, mea icke.att beggedera mål - Den 9 November f. in. te tiga rum bredvid hvarandra.
När det likväl är ogörligt att genast förändra husbehofsbränningen till fabriksnäring, så finnes ju ingen annan öfvergång, än att låta dem beslå bredvid hvarandra?
Någre talare hafva anmärkt obilligheten att vilja förändra brännvins-författningen i afseende på dem, som stollt sin hushållning på brännvinsbränning, emedan det skulle förstöra deras ekonomi, hvadan man borde lemna dem tid att öfvergå ifrån denna näringsgren till någon annan riktigare hushållning.
Det är just för den orsakens skull, som jag tror att man icke bör göra beskattninge'n alltför hög; ty derigenom skulle obillighet utöfvas emot dem, sorn byggt sitt ekonomiska bestånd på fortfarandet af samma författning hädanefter som hittills.
Den som ej funne sin uträkning vid att sjelf bränna, skulle ej heller numera förmenas att öfverlåta sin rättighet dertill ät någon annan eller ingå med andra i bolag.
För afhåilsamhet ifrån brännvinets bruk fordras sjelfförsakelse, eller sådana verkningar på menniskors tänkesätt, hvilka man hoppas att nykterhetens vänner skola åstadkomma.
Det är af dero, sorn man skall vänta sig del verksammaste motståndet emot fyllerilasten.
Derigenom att man inför fabriksbränningen, vinner man dock en väsendtlig fördel, nemi. den alt tillverkningen i hvar stuga undanrödjes, och med detsamma, som jag tror, alt supandet inom hus aftoge, om än fylleriet på krogarna skulle för tillfället ökas.
Jag anser supandet inom lius äfven af qvinnor och barn vara långt farligare än fylleriet på krogarna af karlar, som i alla fall gå dit, och af hvilka någon bättring för framtiden föga är att hoppas.
Ännu äro vi, Gudi lof! icke komne derhän, att qvinnor och barn i allmänhet besöka krogarna..
Således bör man kunna hoppas, att örn brännvinstillverkningen inom lius småningom aftoge och slutligen försvunne, skulle frestelsen att supa och begäret, derefter förminskas.
Jag tillstyrker R. o.
Ad. att ogilla Utskrns betänk, i denna r:a punkt, men att Ståndet deremot måtte bifalla ettdera af de förslag, som blifvit framställda af Grefve och af Frih. Hamilton; förbehållande mig ati i fråga 0111 valet dem emellan få ytterligare säga min mening.
De skilja sig egentligen ifrån hvarandra i följande 3:ne omständigheter: 1:0 Frih.
Hamilton beräknar afgiflsbeloppet efter mäskekaret, Gr.
Hamilton efter pannerymden.
Jag har aldrig utöfvat näringen och kan således ej tala på grund af egen sakkännedom; men hvad jag under öfverläggningen kunnat inhemta är att missbruken vid mäskekarens uppmätning torde kunna blifva större än vid uppmätning af pannerymden, hvarföre jag, i denna del, desto hellre instämmer med Gr.
Hamilton, som pannors mätning är en känd sak, hvaremot mätning af mäskekar är obekant och törhända ej så lätt inlärd.
Den a:a omständigheten är, att Frih, Hamilton föreslagit, det bränningen skulle beräknas för hela året och Den g
M o v c m l e r f. m. beskattningen rätlas derefter, hvaremot Gr.
Hamilton medgifver tillverkningens och beskattningens beräkning för månad.
Jag anser della sednare vara riktigare, emedan det är billigare.
Hvar och en kan då inskränka eller utvidga sin brännvinsbränning eftersom honom bäst synes. Frih.
Hamilton har 3:o föreslagit beskattning efter olika pannerymder, såsom 1835 års författning stadgar, men med 5o procrs förhöjning; då Gr.
Hamilton åter föreslagit beskattningen lika för hvarje tillverkad kanna, antingen pannan vore större eller mindre.
Grefvens förslag rikligare, derföre att det icke gifvet- någon fördel åt de små pannorna eller derigenom bidrager lill deras bibehållande, utan låter näringen öfvergå till hvad jag anser vara det lätta, nemi. fabriksrörelse.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om It. o. Ad. behagade bifalla Utskrs förslag i i:a §:n.
Hopa des nej.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt, innan någon propos. framställes i afseende på Frih.
Hamiltons förslag, han ansåg sig böra förklara, att hvad anginge Frill.
Boyes förslag, det R. o. Ad. måtte fatta lika beslut som BondeSt., så kunde ingen propos. derom framställas, då BondeSt:s beslut i frågan icke vore R. o.
Ad. genom prot.utdr. meddeladt.
Innan något af de i reservationerna innehållna förslag för 1\. o. Ad. föredroges, torde R. o. Ad. måhända finna, alt Ulsktns förslag i 2:a §:n borde R. o. Ad. föredragas, enär åtminstone -Frih.
Hamiltons förslag i i :a §:n äfven motsvarar 2.’a §:u i Utskrns förslag, och det ämne, som 2:a §:n i Utsktns förslag innehåller, icke utgör någon del af ira §:u eller står i strid med afslaget A densamma, emedan man skulle kunna bifalla 2:a §:n i Utskrns förslag, oaktadt man afslagit den ira. 2:a §:n i Utskrns förslag upplästes.
Jag är nöjd med det afslag, hvaruti Ståndet instämt; men får erinra, att summan 3oo rrdr, som förekommer i slutet af §:n , icke får ifrågasättas såsom öfverensstämmande med både Grefve och Frih.
Då här icke är fråga om annat än hela § 2, och icke om dess delar, så är det klart, att, när vi komma lill Giefve eller Frih.
Hamiltons förslager, som upptaga samma siffra , vi icke äro hindrade att bifalla ettdera af dess förslag, derföre att vi afslå den 2:a §:n nu.
Jag hemställer om ej dea sednare punkten kunde få gå ut, den nemi. som börjas så här: ”dock tillkommer denna rättighet icke den jord, sorni Don 9 K o vern ber f. m. taxerings-varde oj uppgår lill 3oo r:dr b:co, ulan i tle händelser sorn 6 ocli 7 §§'-ue upplaga/’
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade förbehålla sig rättigheten att i afseende på det egendomsvärde, sorn skall lemna rättighet till brännvinsbränningens utöfning, sedermera fatla sitt beslut, om än R. o. Ad. skulle afslå 2:a §:n i Utsktns förslag.
.:a §:n i Utsktns förslag blef derefter af R. o. Ad. afslagen.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad., till följe af den discussion, som förevarit, torde finna, att propus, borde framställas på något af de förslag, som innehållas i de Utsktns betänk, åtföljande reservationer, och då, om Hr Landtm, uppfattat Frih.
Hamiltons sista yttrande riktigt, det innehållit, att som Gr.
Hamiltons förslag i i ta §tn hufvudsakligen öfverensstämde med Frih. Hamiltons förslag, så ansåg lian sig kunna förena sig med Gr.
Hamilton i denna del, torde R. o. Ad. finna, att den propus., suni först framställdes, borde blifva å Gr.
Hamiltons förslag i ita §:n. ita och 2ta §§:ne i Gr.
Hamiltons förslag blefvo derefter hvar för sig upplästa och af R. o. Ad. bifallna.
Posset Emot det nu fattade beslutet anhåller jag att i prut. få nedlägga min reservation, icke derföre, som skulle jag ogilla principen, men emedan jag icke tror densamma nu vara ut förbar.
Hamilton: Sedan R. o. Ad., med förkastande af de (vänne första §§:na i Utsk:ns betänk., antagit Gr.
Hamiltons förslag, torde Ståndet finna, att en fortsatt föredragning af §§:na i de sammansatta Utskrns förslag, som stödjes på de 2:ne första §§:na, icke mera vore tjenlig, ulan att det lämpligaste maneret är att fortgå efter nämnde Hr Grefves förslag.
Om Ståndet anser nödvändigt att pröfva de som röra allmänna bestämmelser, nemi. den 3:dje och 4:de, så förekommer i 5:te §:n frågan om pannors rymd, och då torde först tiden vara inne att framställa de (vanne stridiga principerna för beskattningen, nemi. pannerymd och mäskekar; om Ståndet åter skulle finna för godt samt Hr Frih, o.
Landtm, tillåta, att dessa hnfvudpunkter un först (ingo föredragas, så anhåller jag att 2ia punkten i mitt förslag matte få blifva ja-propos., och Gr.
Hamiltons förslag nej-proposition.
Anlages då Gr.
Hamiltons förslag, såsom uttryckande att pannerymnden fortfarande skall ligga lill grund för beskattningen, så är åter hela grunden för mitt förslag förfallen, och skall jag då ej vidare fortsätta striden för detsamma, utan ber att då endast få yttra mig öfver de särskilda §§:na i Gr.
Jag anhåller alt Hr Frih. o. Landtm, läcktes låta fortsätta föredragningen af Gr.
Hatniltons förslag i 3:dje och 4;de punkterna.
De innehålla icke något, som står i strid med Frih. Hamiltons förslag, och då blir det öppet att vid 5 §:n afgöra åt hvilketdera förslaget
Ståndet vill gifva företräde.
Derigenom att man går i ordning, kan man hoppas att slutligen afgöra något samt slippa att återgå.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. behagade finna, det en följd af de 2:ne beslut Ståndet nu fattat vore, att de förenade Utsktns förslag i dess helhet måtte förfalla.
Vidare föredrogos och biföllos 3 och 4 §§:ne i Gr.
Föredrogs 5 §:n i Gr.
Som den upplästa §:n såvida innehåller sjelfva grunden för beskattningen, att der stå uppräknade alla de olika uppgifterna om pannerymd m. m., som ligga till grund för densamma; så får jag i motsats deremot framställa 2:dra punkten i mitt förslag, nemi. att beskattningen beräknas oell utgår, med det undantag som särskildt stadgas, efter det under den anmälda tiden högsta möjliga tillverkningsbelopp, beräknadt efter mäskekarens cuDik—innehåll.
Skulle den antagas, så vinnes det ändamålet, att då förfalla de sednare punkterna af Gr.
I öfverensstämmelse med hvad den siste talaren yttrat, får jag med honom deruti instämma, att, roed ändring i Gr.
Hamiltons förslag i 5 §:n, R. o.
Ad. mätte i det närmaste förena sig uti Frih.
Jag skulle likväl tro, att der borde införas: att vid de årliga mantalsskrifningarna åligge det en hvar, som brännvinsbränning idka vill och dertill berättigad är, att sig för denna närings bedrifvande anmäla.
Beskattningen beräknas och utgår med det undantag, sora särskildt stadgas efter det under den anmälda tiden högsta möjliga tillverkningsbelopp, beräknadt efter mäskekarens cubik-innehåll.
Hamilton förklarade sig nöjd med detta til— läSS Hr Ribbing, Bengt:
Om jag trodde, att bättre controller kunde vinnas genom att taga mäskekarens cubikinnehåll till grund för beskattningen, så skulle jag gå in på Frih. Hamiltons förslag; men jag tror, att mycket mera underslef deraf skall blifva en följd, hvaremot, om pannerym16 H. 3i a4a Den 9 November f. m. den tages till grund, författningen om beskattning derefter ej så kan eluderas.
Huru lätt det skall blifva att gäcka författningen, om pannerytndens cubikinnehåll tages som grund för beskattningen, torde Frih.
Hamilton och de som med honom tänka lika inse deraf, att i ett bränneri finnas 4^5 kar, t. ex. för ladugårdens behof, för tillredandet af sörp och dylikt; och då endast ett af dessa upptnätes såsom det, hvarefter skatten skall utgöYas, så öser man ur mäsken från det ena till det andra, hvaraf följden blir att controllen göres oinöjlig.
Jag tillstyrker derföre antagandet af Gr.