Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd återremitterat punkten, torde det vara lämpligast, att äfven R. o. Ad. beslutar återremiss af 228 Den 10 Mars f. m. densamma, på det att Utsk:t måtte komma i tillfälle att närmare pröfva den af K.
M:t äskade, ingalunda obetydliga förhöjning i Postverkets stat; denna anslagsfråga synes mig verkligen vara af större betydelse än att Propos. derom bort af K.
M-.t allardas på 4 rader och Utsk:ts Utlåt, inskränkas till 5^ rad.
St:rs 1865 församlade Revisorers berättelse framdeles inkommer och föredrages för Ståndet, torde det blifva lämpligare tillfälle än nu att framställa det förslag, jag förut omnämnt, ang:de en hemställan till K.
M:t om framläggande till representationen af förslag till Postverkets stat.
Jag yrkar nu endast återremiss af 9:de punkten i Stats-Utsk:ts förevtde Utlåt.
De la Gardie, Robert: Förev:de Betänk, utgör i sina redan genomgångna punkter ett nytt bevis till de många på den ömtålighet, hvarmed R.
St:r i allmänhet värna om sin i grundlagen medgifna rätt, att ända in i de minsta detaljer bestämma öfver användandet af Statens medel.
Men under det denna rätt, hvad Statens embetsverk i allmänhet beträffar, iakttages så noga att ej den ringaste nya lön kan tillskapas eller någon gammal sådan höjas utan R.
Stms bifall, så finnes åter andra embetsverk der ett alldeles motsatt förfarande eger rum, och der regleringen af tjenster och löner ordnas, R.
St:r alldeles oåtsporda.
Så t. ex. Postverket, hvars intrader ställas till K.
M:ts förfogande och af honom fritt disponeras, vare sig till bestridande af aflöningsstaten, som han ensam fastställer, eller till verkets utveckling och öfriga utgifter.
Ungefärligen enahanda är förhållandet med Tullverket, med Trafik-styrelsen och styrelsen öfver Statens jern vägsbyggnader, samt med Telegrafverket; ang:de dessa begge sednare verk bör dock anmärkas, att Telegrafverkets utgifter ej bestridas direkte af statsmedel, utan af Handels- och Sjöfarts-fonden, samt att styrelsen för Statens jernvägsbyggnader till följe af sin natur ej egentligen har någon permanent tillvaro.
Då det naturligen är förenadt med stora svårigheter att uppgöra ordinarie stat för nya, under utbildning varande, embetsverk, var det säkerligen med fullt skäl som R.
St:r läto bero vid K. M:ts Nåd.
Propos. af den 22 November 1852, deri han med afseende å Trafik-styrelsen tillkännagifver att han ansåge sig »för det dåvarande» icke böra framlägga förslag till definitivt ordnande af nämnde styrelse; men med den sedan sagda tid vunna erfarenhet, torde det ej behöfva länge dröja med det löftes fullbordande, som nämnda Nåd.
Propos. i sig innebär, och hvad Post- samt Tullverken angår, torde en dylik erfarenhet längesedan vara vunnen.
Den naturliga utveckling, hvari alla dessa frenne embetsverk ständigt äro stadda, torde ej kunna, helst med nu blifvande årliga Riksdagar, innebära hinder för uppgörande af definitiva stater.
Stms sednast församlade Revisorer, som äfven fästat sin uppmärksamhet vid dessa förhållanden, hafva med anledning deraf hemställt, huruvida icke tiden må vara inne för R.
St:r att, i Den 10 Mars f. m. 229 afseende å den vigtiga frågan om bestämmande af Postverkets m. fl. verks utgiftsstat, utöfva den rättighet, som genom grundlagen blifvit dem tillförsäkrad.
Enär sålunda Stats-Utsk:t irman kort, vid behandlingen af 1865 års Revisions-berättelse, kommer att yttra sig i detta hänseende, torde det icke vara skäl att R. o. Ad. nu fattar något beslut öfver den föredragna punkten, utan får jag yrka densammas återremitterande, för alt af Stats-Utsk:t behandlas i sammanhang med hvad 1865 års Revisionsberättelse i dessa ämnen innehåller.
Jag är till största delen förekommen af de båda föreg:de talarne och får på de af dem anförda skäl äfvenledes yrka återremiss af den nu föredragna punkten.
Mitt hufvudsakligaste skäl är dock, att, så snart jag spårar hvad jag kallar systemet, så försöker jag att peka på det; jag är nu åter tvungen att komma med en sådan der fingervisning.
Jag anser, att K.
M:t och styrelsen ega rätt att utöfva all verkställande magt, men jag tror dock, att K.
M:t och styrelsen böra särskildt med afseende å de verk, öfver hvilka representationen icke i följd af grundlagens bud har någon speciel uppsigt, förfara med större försigtighet, större noggrannhet.
Med Postverket har förhållandet icke varit sådant.
Det har blifvit ett ordspråk, alt inom Postverket finnas hemligheter;jag vill endast lyfta sakta på slöjan, och, när jag sakta lyfter, ser jag systemet.
Inom Postverket har uppkommit en balans af något öfver en half million; R.
Shr halva icke varit i tillfälle att granska, huru härmed förhåller sig, men R.
Stms Revisorer hafva funnit sig föranlåtna till uttryckande af den önskan, att R.
St:r måtte med större uppmärksamhet än hittills följa detta verk.
Bevilln.-Utsk:t hade önskat att kunna föreslå nedsättandet af det nu gällande postportot, för att derigenom lätta allmänna rörelsen och i allmänhet bereda större tillfälle till korrespondens, men, efter det Utsk:t på officiel väg erhållit upplysningar om Postverkets financiella ställning, har Utsk:t funnit sig förhindradt att tillstyrka en sådan nedsättning.
Postverkets balans har uppkommit genom en utmärkt affär, som har starkt syskontycke med den Franska Handelstraktaten, en Preussisk postkonvention.
Genom denna konvention förlorar Sverige, enligt mina beräkningar, 8,000 thaler i månaden; hvad som åtminstone är fullt säkert är, att den fond af obligationer, som Postverket innehar, blifvit förminskad från 800,000 rdrs värde till 437,000 rdrs, att denna förminskning skett under loppet af 1 år, att af de utgifna medlen endast 39,993 rdr användts till inrättande af nya poststationer och ungefär ett lika stort belopp eller 39,982 rdr för beqvämare postvagnars anskaffande, samt att för återstoden inköpts ångfartyg, hvilka ångfartyg måste gå med förlust, då de vanligen icke hafva att transportera mera än 1—7 personer samt 1—20 bref, och dessutom den visa bestämmelsen än intagen i den afslutade konventionen med Preussen, att detta land skall underhålla ångbåtskommunikationen om sommaren, men 230
Deu 10 Mars f. m. deremot Sverige om vintern.
Hufvudsumman är, att Postverkets affärer blifvit försämrade och att de fonder, som enligt K.
M:ts beslut skola finnas säsoin säkerhet för rekommenderade brefs försändning, nedgått så nära till det belopp, hvari de måste hållas, att Postverket måste underkasta sig besparingar.
Alla dessa frågor anser jag vara så vigtiga, att Stats-lltsk:t bort taga dem i öfvervägande; jag antager väl, att Utsk:ts ledamöter eller hela Utskit, betraktadt såsom persona moralis, har gjort det, meri Utsk:t har dock fullständigare delgifvit R.
St:r dessa vigtiga förhållanden, om hvilka R.
St:r nu icke kunnat erhålla upplysning på annat sätt än genom den resumé deraf, som en posttjensteman meddelat i de allmänna tidningarne.
Jag tycker icke om, att vederbörande vilja styra i hemlighet och frukta offentligheten, och derföre söker jag alltid, då jag kan, lyfta litet på slöjan.
Såsom en föregide talare har påpekat, har K.
M:t äskat 500,000 rdrs förhöjning i anslaget till Postverket, utan att härför anföra motiver på mer är 1^ rad; detta kan icke kallas att öppna på boken så mycket, att man kan läsa den.
Jag anhåller derföre, att denna fråga måtte återremitteras till Utsk:t, på det att Utsk:t måtte utreda den, så att för riksdagen inga hemligheter måtte förefinnas.
Min mening är visst icke, att R.
St:r skola förmå att granska, om en konvention blifvit på lyckligt sätt afslntad, ty sekelgammal erfarenhet lär, att hvar gång en traktat ingås, förlorar Sverige derpå, men hvad jag värderar, det är fullständig öppenhet och att styrelsen skänker representationen förtroende.
Stats-Utsk:t har för behandlingen af detta ärende fått uppbära åtskilliga anmärkningar, hvilka dock, enligt min tanke, röra något helt annat än det, hvarom egentligen är fråga i den nu föredragna punkten.
Det är sannt, att 1865 års Revisorer hafva vid granskningen af Postverkets räkenskaper funnit anledning att göra några anmärkningar och äfvenledes att ifrågasätta, om tiden icke vore inne, att Postverkets aflöningsstat blefve föremål för R.
St:rs granskning, men under den diskussion, som nu pågår, torde man väl endast böra hålla sig till hvad 9:de punkten af Stats-Utsk:ts förev:de Betänk, innehåller.
Ilen berör det erikla förhållande, att K. M:t äskat, att det under Sjunde Hufvudtiteln uppförda kontanta förslagsanslag till Postverket måtte fortfarande bestämmas till samma belopp som det, hvartill postmedlen uppgå, och således för nästa statsregleringsperiod förhöjas med 500,000 rdr.
Då allt sedan 1853 års riksdag postmedlen icke beräknats lemna Statsverket i allmänhet några inkomster, utan alla Postverkets intrader blifvit anslagna till dess förbättring och utveckling, har Utsk:t saknat anledning att afvika från det sedan nämnde år följda systemet att i riksstaten uppföra förslagsanslaget till Postverket till samma belopp som det, hvartill dess intrader blifvit i inkomst-betänkandet beräknade.
Om en afvikelse från den 1853 beträdda vägen eller en återgång till förhållandet dessförinnan, då en del af Post - Den 10 Mare f. ra.
231 verkets inkomster anvisades till andra statsutgifter, har icke heller något förslag blifvit väckt.
Ett ytterligare skäl att tillstyrka bifall till K. M:ts Propos. har Utsk:t funnit deruti att, ehuru vårt postväsende under de sednare åren tagit en ofantlig utveckling, dock ännu mycket återstår, innan kommunikationerna, i synnerhet mellan vissa orter, blifva så lättade som de böra vara, och att Postverket för detta ändamål väl behöfver det understöd, det hittills åtnjutit.
De anmärkningar, som 1863 års Revisorer hafva framställt, beröra icke den frågan, att anslaget till Postverket bör förminskas, utan afse hufvudsakligen uppförandet å riksstat af Postverkets aflöningsstat; det torde således vara för tidigt att nu upptaga dessa anmärkningar till pröfning, utan torde väl dermed kunna lämpligast uppskjutas, till dess Revisorernas berättelse i vederbörlig ordning inkommer till Stånden och der blir föremål för behandling.
Häraf är äfven klart, att det förslag, som en loreg:de talare framställt, att R.
St:r skulle besluta att till K.
M:t ingå med en hemställan om uppgörande af fullständig aflöningsstat för Postverket till nästa riksdag, icke heller nu bör föranleda till något R. o. Ad:ns beslut, utan framdeles behandlas i sammanhang med Revisorernas anmärkningar.
Jag anhåller, att R. o Ad. måtte fatta sitt beslut ang:de den nu föredragna 9:de punkten utan sammanblandning med andra icke dithörande frågor, samt får för öfrigt anmärka, att jag icke kan inse, hvartill en återremiss af punkten skulle tjena, då 2 Stånd redan bifallit Utsk:ts hemställan; ty, om Utsk:t icke frångår gammal praxis, vidhåller Utsk:t i sådana fall sitt förra beslut.
Jag är till en del förekommen af den siste värde talaren och instämmer helt och hållet i hvad han, rörande den nu föredragna punkten, yttrat.
Han har nemi. så tydligt och klart angifvit orsaken, hvarföre K.
M:t ansett sig icke behöfva lemna någon vidlyftigare redogörelse för Postverkets ställning, att dertill föga torde vara att tillägga.
Mera än 10 år hafva nu förflutit, sedan den vigtiga princip genomdrefs, att Postverket icke skulle vara en beskattningsmnchin, utan en befordringsanstalt, och att således R.
St:r icke deraf borde påräkna någon vinst, utan att alla Postverkets inkomster skulle användas till befordringens underlättande och nedsättning af brefportot m. m.
Jag hoppas att nuvarande R.
St:r icke måtte afvika från denna princip, utan fortfarande använda Postverkets inkomster på samma sätt, som deras kloka företrädare gjort, och således bifalla det nu äskade anslaget, hvilket är så mycket mera behöfligt, som Postverkets intrader fullt åtgå till de många nya inrättningar, nuv:de poststyrelse vidtagit till befordringens underlättande, och endast med svårighet räcka till att bestrida alla behof.
Hvad de många anmärkningarne mot bemälta styrelse i och för dess hushållning med Postverkets medel beträffar, till - 232 Den 10 Mars f. m. kommer det visserligen icke mig att upptaga dessa anmärkningar till besvarande — jag är dock öfvertygad att svar icke komma att fattas, dä R.
St:rs Revisorers berättelse förekommer till handläggning — men jag vill endast i förbigående nämna, att det gamla ordspråket om »postverkets hemligheter» icke numera i afseende å hushållningen eger någon tillämpning, ty säkerligen har icke den nuv;de Gen.-Poststyrelsen några hemligheter, som den icke kan framlägga för R.
Beträffande åter frågan, huruvida det är med Postverkets intresse öfverensstämmande, att det erhåller sin stat fastställd af R.
St;r, kan jag icke finna annat, än att så är, ty det måste kännas särdeles smärtsamt lör män, hvilka i möjligaste måtto söka hushålla med Statens medel, att, som nu är fallet, blifva utsatta för misstankar af auktoriteter, hvilka icke om förhållandena ega någon rigtig kännedom, och jag vill derföre, då den af R.
St:rs Revisorer föreslagna underd. skrifvelse i detta ämne blir föremål för öfverläggning, ur Postverkets eget intresse tillstyrka densamma.
Schulzenheim har försökt lyfta en flik på den slöja, som döljer Postverkets hemligheter, och derigenom uppväckt så väl min, som säkerligen flertalet af Ståndets medlemmars nyfikenhet.
Jag skulle verkligen vara mycket tacksam, om den ädle Frilen ville lyfta så högt som möjligt och upprulla hela detta intressanta panorama, men jag befarar, att tidpunkten ej är den rätta, utan att afslöjandet lämpligast torde böra försiggå vid décharge-betänkandets handläggning.
Man kan nemi. ej ingå i någon pröfning af Postverkets utgifter, förr än i sammanhang med Revisorernes berättelse.
I förbigående vill jag anmärka, att Postverkets ofördelaktiga ställning i finansiell hänseende under året 1864 och början af 1865 ingalunda blifvit föranledd, såsom Frih. Schulzenheim uppgifvit, af postkonventionen med Preussen, utan af de stora utgifterna för nya poststationer och diligensliniers inrättande.
Då emellertid Utsk:t icke kunde finna annat än att
Postverket verkligen behöfde det äskade anslaget, ansåg det sig böra tillstyrka detsamma, under förhoppning att sedermera vid granskningen af Revisorernas berättelse få tillfälle att litet närmare blicka in i verkets hemligheter.
Utsktts hemställan är redan bifallen af så väl Bonde- som Preste-Ståndet, och en återremiss från R. o. Ad:S sida skulle derföre ej tjena till något, emedan Utsk:t sannolikt ej kommer att, i strid mot gammal praxis, frångå ett af tvenne Stånd godkändt beslut.
Då Hr Rosensvärd återfört frågan på dess rätta ståndpunkt, och Frih.
Hamilton närmare utvecklat densamma, återstår för mig föga att tillägga.
Jag vill endast rätta ett par under diskussionens lopp begångna misstag.
Man har nemi. yttrat, att här skulle vara fråga om ett nytt Dea 10 Mars f. ra. 233 anslag, då det i sjelfva verket endast år fråga om en bokföringsåtgärd.
Vidare har man uppgifvit, att »assuransfonden» skulle vara tillgripen för Postverkets utgifter; den är endast använd till betäckande af kostnaderna för nya diligensliniers inrättande, och man bar ansett sig utan fara kunna medgifva detta, emedan fonden stigit så ofantligt utöfver sitt normala belopp, och för öfrigt antalet af rekommenderade bref betydligt minskats genom begagnandet af postremissvexlar.
På ett bifall till denna punkt icke utgör något hinder för att sedermera återupptaga frågan, huruvida en närmare kontroll öfver Postverkets utgifter är behöflig, kan jag ej inse, hvartill en återremiss i den syltning, Gr.
De la Gardie påyrkat, skulle tjena, och jag anhåller derföre, att R. o.
Ad. ville godkänna den nu föredragna punkten.
Den fråga, som nu utgör fö remål för R. o. Ad:ns öfverläggning, är helt enkelt, huruvida deri till 2 millioner beräknade inkomsten af postmedlen må användas till bestridande af Postverkets utgifter, och svaret å densamma beror naturligtvis på huruvida dessa inkomster motsvara eller öfverstiga nämnde verks behof.
Då man nu finner, att inkomsterna år 1863 uppgått till 2,100,000 och 1864 till 2,200,000 rdr, under det att utgifterna sistnämnde år bestigit sig till 2,260,000 rdr, och att således de sednare något öfverstiga de förra, torde det vara alldeles uppenbart, att det äskade anslaget verkligen behöfves, och vid sådant förhållande kunna R.
St:r väl icke annat än bifalla Utskits hemställan.
Hvad åter frågan om fastställande af stat för Postverket angår, så vinner denna fråga icke någon lösning genom en åter remiss af förevarande punkt, ty, då två Stånd redan bifallit densamma, blir resultatet af en återremiss icke något annat, än att Utsk:t vidblifver sitt af två Stånd godkända beslut.
Deremot kan detta ändamål, Ilvars värde jag icke vill förneka, vinnas derigenom att Stats-Utsk:t, i sammanhang med granskningen at 1865 års Revisorers berättelse, tager i öfvervägande, huruvida R.
M:t begära att stat för Postverket måtte vid nästa riksdag framläggas.
Att Utsk:t sjelft skulle upprätta en sådan stat, torde icke någon med fog kunna fordra.
Innan jag slutar, torde det tillåtas mig att yttra några ord i anledning af Frih. Schulzenheims anförande.
Hr Frihm har uppdragit en tableau öfver Postverkets hemligheter, hvilken dock — han får ursäkta, att jag vågar påstå det — i viss mån liknar dessa dimbilder, som försvinna, när man tar på dem.
Så är åtminstone förhållandet med Hr Frihins uppgift att Sverige skulle förlorat betydligt på den sista postkonventionen med Preussen, bland annat derigenom att Sverige åtagit sig postfö ringen under vintern, då Preussen förbehållit sig den vida billigare under sommaren.
Jag skulle hafva önskat, att Hr Frihm genomläst denna konvention, innan han yttrat sig öfver densamma, ty han skulle då funnit, att Sverige visserligen åtagit 234 Deu 10 Mars f. m. sig vinterpostföringen, men derför af Preussen betingat sig en högst betydlig årlig ersättning, Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan.
Jag har i friskt minne, huru man vid en föregående riksdaa, då, på grund af enskild motion, en anslagsfråga förekom till behandling inom det Höglofl.
Ståndet, yttrade att denna fråga hade bordt afgöras i sammanhang med den Hufvudtitel, till hvilken den egentligen hörde.
Man lyckades då undanskjuta frågan, och man tyckes nu vilja göra på samma sätt.
Med minne häraf har jag varit särdeles villrådig, om jag nu skulle kunna vidröra Revisorernas anmärkning rörande K.
Postverket (sid. 43, § 3 uti Revisorernas berättelse), dervid förekommer, bland annat, hurusom ångfartyget »Drottning Lovisa» om 200 hästkrafter, inköpt och år 1862 till Postverket levereradt mot en köpesumma af 326,250 rdr, för närvarande är unplagdt å flottans härvarande station; — detta för att visa en bland anledningarna till det deficit, som förefinnes hos K.
Postverkets budget; — samt, till följd häraf, yrka återremiss af nu förevarande punkt; men då Irenne föregående talare framställt ett sådant yrkande, och ett Riks-Stånd, Vällofl. Borgare-Ståndet, beslutat punktens återremitterande, vågar äfven jag hemställa, det R. o. Ad. behagade fatta enahanda beslut.
Jag måste bekänna, att Hr Tor nerhjelms yttrande, att, äfven om R. o. Ad. återremitterade denna punkt, den skulle komma tillbaka i oförändradt skick, hos mig uppväckte största förvåning, ty jag hade hoppats, att, derest R. o. Ad. fattade enahanda beslut i denna fråga som Borgare-Ståndet och förklarade, att Utsk:ts Utlåt, icke innehölle de upplysningar, som Ståndet ansåge sig behöfva, för att kunna öfver frågan besluta, skulle Utslot tillmötesgå dessa två Stånds önskan och med beredvillighet lemna de äskade upplysningarne.
Det förefaller särdeles besynnerligt, att Utsk:t tillstyrkt en förhöjning af 500,000 rdr till Postverket, utan att uppgifva för hvilka ändamål denna förhöjning erfordras; min fulla öfvertygelse är, att om R. o. Ad. med anledning häraf återremitterade ärendet, så skulle Utskrts majoritet, om icke Hr Tornerhjelm, villigt meddela R. o. Ad. motiverna för Utsk:ts hemställan, och äfven i öfrigt närmare utreda de med frågan sammanhängande förhållanden.
Här har blifvit anmärkt, att det icke vore lämpligt att i sammanhang med den nu föredragna punkten besluta aflåtande af en underd. skrifvelse till K.
M:t angående uppgörande af förslag till stat för Postverket, men jag får fästa uppmärksamheten derpå, att då man beviljar penningeanslag, man äfven torde kunna bestämma, hvad man önskar i ersättning derför.
Jag vill icke motsätta mig beviljandet af ifrågavarande anslag, då det blifvit styrkt, att detsamma är af behofvet påkalladt; dock vidhåller jag mitt yrkande om återremiss af Den !0 Mars f. m. 235 punkten, på det att Utsk:t måtte komma i tillfälle att närmare motivera sin hemställan och meddela de för frågans bedömande erforderliga upplysningar.
Jag måste betrakta hvar och en, som innehar hög chefsplats, såsom icke allenast högtbetrodd, ulan äfven såsom högt upplyst, och mottager derföre alltid med tacksamhet upplysningar af sådana personer.
Den ene af dessa mina högtupplysta motståndare, Landshöfdingen, Frih. af Ugglas, får jag emellertid först försäkra, att jag sä val genomläst den Preussiska postkonventionen, sorn äfven läst alla derom under sistlidet år författade tidningsartiklar, och dessutom sjelf uppgjort kalkyler, hvilka jag villigt skall meddela hvar och en, som vill taga kännedom af dem.
För att skydda mig mot de af min andra högtupplvste antagonist framställda anmärkningar, måste jag trötta R. o. Ad. med att åhöra en tablå öfver Postverkets ställning, som jag har i min hand, och hvilken är af följande innehåll: »Portot för inrikes bref har utgjort: år 1863 eldigt hufvudbok, rdr 1,006,719, 48.
» 1864 » » » 1,081,138, 44.
» 1865, för hvilket års 4:de qvartal räkenskaperna ännu ej inkommit, under lista qvartalet . . . rdr 272,924. » 2:dra » ...» 284,153.
» 3:dje » ...» 292,259. och beräknas för 4:de qvart. hafva utgjort ungefär » 300,664. i hvilket fall den skulle uppgå till omkring » 1,150,000.
— Stycketalet af inrikes brefven, som utgjort: år 1863 6,937,597 och i enkla portosatser 8,389,329. — » 1864 7,664,921 » » 9,009,487. — kan för år 1865 ej uppgifvas, men kalkyleras till cirka 8,131,000 och i enkla portosatser » 9,583,300, — En nedsättning af inrikes portot från riu fastställda belopp af 12 öre för enkelt bref om 4 ort till 10 öre skulle, under antagande af denna uppbörd till 1,200,000 rdr, föranleda till en minskad inkomst för Postverket af 200,000 rdr, utan att någon särdeles tillökning i brefantalet deraf kan antagas blifva en följd, då sådan ökning, såsom egande sin hufvudsakliga grund i lättade och utvidgade postkommiinikationer, ökad skrilkunnighet, ökad affärsverksamhet med flere orsaker, ej torde kunna framkallas genom en nedsättning i portot, hvilket redan är i förhållande till Sveriges stora utsträckning och dess glesa befolkning inom vissa delar af landet, särdeles billigt, och i betraktande af nämnda förhållanden billigare än något annat lands.
236 Den 10 Mars f. in.
Postverkets sammanlagda inkomster utgjorde för år 1863 . . . . rdr 2,128,820, 46. och utgifterna: i afkortningar ... rdr 20,789, 90. i omkostnader enligt stat » 2,046,517, 10. i dito utom stat » 286,790, 20. r(]r 2,354,097. 20. deraf för anskaffade nya poståkdon rdr 39,995, 50. för nybyggnader och större reparationer af postångfartyg . » 204,762: 44. för nybyggnader och större reparationer af posthus ...» 39,882, 26. för år 1864 belöpte sig inkomsterna, sammanlagda till rdr 2,279,186, 51. deri inberäknadt ett belopp af 50,000 rdr frimärksvinst från föregående år, och utgifterna i afkortningar till rdr 20,897: 20. i omkostnader enligt stat » 2,194,198, 53. utom stat ....'.
» 277,367, 8. r(jr 2,492,462, 81. deraf för anskaffade nya poståkdon .... rdr 60,640, — nybyggda ångfartyg . » 202,499, 99. nybyggnad och större reparationer å posthus » 11,124: 31.