Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill de,ta afleende tjörn min tros-bekännelse. jag Hille anse cleo lUget irigsFörm och den Laggiifing f/Vigst ofullkomlig, »örn ej komrrie ihåg, äffi tillböra en samling af fjorton j femton tidd. o. Ad.
Prut. Vl Baud. a8. 434 Den i o Ju lii e, m.
Stater, att vi bland dem kunna
Hnna medhållare öch motståndare, att vi bland dem kunna råkna vånner och ovånner.
Om man vill såga, att man ej bör fåsta afseende på detta samfund, så år det en låra, sorn jag ej trott på hittills, och sorn jag förklarar, att jag aldrig kan erkänna, då jag akall fålla omdöme Öfver personer, hvilka deltagit uti Styrelsen af en utaf de Stater, sorn höra till detta samband.
Under sådrne förhållanden år det som ConstitutionsUtskottet gått till den allmänna granskningen.
Jag har “redan sagt, att jag ej vill gå in uti någon enskilt vederläggning; det skulle för mycket uppehålla tiden.
Jag skulle till exempel kunna nämna, at man sagt, att ansvaret upphörde, sedan den arsvarige personen lemnat tjensten; man kan då låsa Ansvarighets-lagen, 10 §. sista Momentet
Man har talat om Baggiska målet, och sagt, att det vore ett juridiskt ämne, men man har ske talat om den åtgärden, att det var just dååtalet skulle afgöras, i det ögonblick då redan lutpåstående afgafs, som Råttegången afbröts.
Jagen kunde fournera många andra ämnen, mei jag vill ej ingå uti dessa enskilte undersökning, ty hvartill skulle det tjena?
Jag vill biet såga, att ConstitutionsUtskottet genom oafbrien granskning fann först 4oo mål, som bode mdergå särskilt pröfning.
Af dessa har Usketbt discuterat livartenda, och vågt skålen not to nied.
Vi hafva gjort allt, för att kunni ötvvtVga hvarandra, och för att med all köld odi alitjgn, som möjligt år, kunna komma till ett best*,^ omdöme, Men når u4 personer måste koi>,a till ett omdöme, och de icke kunna förena Den lo Julil e. m. 4.3 S återstår blott votering.
Denna åter år sådan, att stundom minoriteten har öfverhanden.
Nog af, hår år ej godtycket, blott Grundlagens bokstaf att följa.
Detta har ågt ruin, i afseende; på målen och deras classification.
Om fel deruti finnes, beklagar jag det; men det ligger uti Grundlagen, ej hos Utskottet, sorn uppfyllt dess föreskrift.
Hvad nu angår de tretton eller fjorton mål, hvarom man tvi-i stat, så vill jag fråga, om de stå uti något förhållande till 5o,ooo, som undergått granskning; Men det var ej Utskottet tillåtet, att helt enkelt framträda blott med sitt omdöme i det hela, ty eljest vore det barnsligt inför andra Nationer, att stå hår och dömma, om vår Styrelse år klandervärd, för det att 4oo Riksdaler fordras såsom inkomst hos den, som skall blifva CavalleriOfficer, m. m.
Utskottet har ansett sig skyldigt, att icke framställa de handlande personerne såsom felfria, dernäst att framställa anmårkningarne så, att hvar och en blifver öfvertygad om ämnets vigt, och sist har Utskottet haft den sjelfkånslan, att visa sin egen noggrannhet.
Detta bör förlåtas oss, oell detta skall jag påtaga mig.
Derefter tror jag, att man måste erkänna, att uti Utskottets yttrande den sats år gan* ska bestämd, att Utskottet icke ansett sig äg någon afgörande-rått, men trott sig böra fålla ett bestämdt omdöme om saken i det hela; och hvarföre? jo, emedan Grundlagen lemnat åt Utskottet ensamt, att se grunderne för besluten, hvilka finnas uti Protocollen.
Då dessa ej kunna och ej böra göras bekanta för Allmänheten, men tillika utgöra grunderne för anmärkningar - 435 Den io Julii e. m. ne, var Utskottet skyldigt att lemna ett omdömme öfver saken i det hela.
Detta har man behagat säga att Utskottet icke gjort, men det anser jag mig kunna bestrida.
Vid nogare genomläsande lärer man icke tvifla om Utskottets tanka, då man besinnar, att Utskottet yttrat sig såsom underordnad Authoritet, med allt afseende på en högre.
Det var således ej såsom ett afgörande, sorn Utskottet framlade sitt betänkande, utan blott såsom ett utlåtande,- och må sedan Lagstiftningen öfverväga alla de skål, som influtit med den omtanka, som för Fäderneslandet år angelägen, och med den öfvertygelse, att deraf en döm följer, med hvilken Svenska Folket år tillfredsstålldt.
Svenska Folket har från hedenhös varit vant att dömma och yttra sig öfver sin Styrelse, men just detta har Folket gjort med ett lugn, hvarpå ej finnes exempel i andra Länder.
Det har inom sig en rättskänsla, som säger, når brott böra straffas eller icke; men jag erkänner uppriktigt, att i Svenska Grundlagen finner jag en ofullkomlighet, att, då man skall göra anmärkningar, man nödvändigt år innesluten inom tvånne §:r, sorn synas mig behöfva några rnodificationer.
Man har tält onij att vi ställt dessa §:r i gradationer.
Lg bryr mig icke om termer, det år vål möjligt, att desse åro oriktige^ och jag förklarar min oskicklighet i detta krig; men att hår åro tvånne gifne anmårkningssått, och att det nästan icke år möjligt, att anmärka något, utan att hänföra det till ett af dessa båda, år en sanning.
Det sorn jag icke bör förbigå, år, att inom Utskottet varit fråga om en tredje Utväg, en Varning om hvad Dea jo Julii c, m, 437 i framtiden borde iakttagas.
Man liar dertill funnit anledning af 57 §.
Riksdagsordningen, men andre hafva varit af en annan tanka.
Emellertid tror jag ej, att vi hade uppfyllt vår skyldighet, om vi icke anmärkt de mål, sorn vi trott kunna lånda till upplysning, rättelse och varning för framtiden, utan att derföre genast påkalla den påföljd, som antingen af 106 eller 107 §. bestämmes.
Det år just detta man i dag tillråknat oss, och ansett såsom en gifven anledning till anmälan hos Kongl. Maj:t, hvad som enligt 107 §. blifvit framställt.
Jag anhåller, att Herrarne ville låsa Betänkandet, och finna, att vi varit i den förlägenhet, att antingen förtiga hvad för sanningens och rättvisans skull borde omnämnas, eller framställa det, på sått som nu skett.
Grundlagen medgaf ej dt ConJiitutions
- Ut fottet någon d 1 sp elifa t i o n s-ratt, och jag ville vål hafva sett, huru man skulle hafva ropat på oss om något sådant ågt rum.
Detta år dock blott en consideration, som ej verkat på mig edler någon inom Utskottet.
Grundlagen medgaf ej dt Confiitulions Utfkottet någon disp erif atio ns- rätt något godtyckligt undandöljande af hvad. det funnit förtjena anmärkning, Utfkottet kar derför, under tillära - pande af 107 §.
Regerings Formen, frarnfiällt en fa/nmandragen ofverfigt af deiaillerna, och Jdlunda härutinnan f ullbordat filt grannlaga och anfvariga värf.
Utan alla förmätna anfpråk pä ofelbarhet, Jhulle tvärtom, får Nationens heder och får de Embetsmdns råttjärdigande, mot hvilka anmärkningar forekommit, Utfkottet helft onfka att arifts hafva yttrat för 438 Den to Julii c. ni. jtrånga omdömen.
Stander tillhör nu att ogilla eller bekräfta defamma, och äfven i Jednare fallet, att, efter prof ningen af en högre nödvändighet, återhålla och nedlägga den underordnade Beredningens talan.
Ernel~ lertid, fortfar Utskottet, har å ena Jidan Vtjkottet med iillfredsfiällelfe erfarit, att de i admini.fi vikelfer och brifier icke förryckt eller ens rubbat den flora ordningen, och att många föremål, hvaröfver ffelfva den tyfa patriotijka farhågan fpridde en mörkare färg, upptrådt efter oväldig underfökning af motiv och förhållanden i en bättre och renare dager.
Annu mer:
Utf atlet tror jig åt funningen fy Idig t yttrycket af den gemenfamma opinion, att Konungens Rådgifvares handlings fält och rädfag, linder den nä filo rjl ulria fem ä r s -p er io den x allmänneligen och öfverhufvud bära ftämpeln, af redligt nit, forgfätlig omtanka och oafbruten yerkfamhet, och efter detta vittnesbörd aterftår blott för Utfkotiet, att i ett helt underfälla defs vördfanima betänkande Rikfens, Ständers futliga pröfning, med affeende jemväl pä den decharge, hvars vilkor och egenJkap i 76 §.
Riksdagsordningen fia dgas.
Jag frågar nu hvarje lugn man, om detta, ar att säga annat, än att här stå vi sjelfve felaktige, som hvarje menniska och hafva dömt öfver andre felaktige, till bevis hvarpå vi framstäf några få afvikelser bland de otaliga mål^ som till beslut förevarit j men, i afseende å hela åtgärden, utan undantag, anse yi deni hafva Ilen io )ulii t. m> 459 uppfyllt sitt kall och sin pligt* Detta är Utskottets omdöme, utan att vi derföre velat lägga band på Riksens Ständers beslut, och vi skulle icke hafva yttrat detta omdöme, om vi icke ansett oss dertill pligtige, då vi endast voro de, som kunde gå till källan.
Jag vågar tro detta omdöme vara så moget, som vi äro i stånd att lemna det.
Jag har emedlertid hört i dag från flere Ståndets Ledamöter, att Betänkandet borde återremitteras.
Jag vill ej bestrida detta, såsom Utskottets Ordförande, men torde såsom enskilt Riksdagsman deröfver få yttra mig.
Hvad skall med denna återremiss vinnas.
Jag tror mig hafva gjort reda för den noggrannhet, hvarmed Utskottet gått till väga.
Jag erkänner, visseidigen, med kännedom af den mensklig» svagheten, att yi det oaktadt kunna hafva miss-J tagit oss, men är det vä] troligt, att, om vi på fem månader ej kommit till annan slutsats, deni, på en timme skall kunna kullslås.
Hvad blifver för öfrigt följden?
Jo den, att den alldeles icke behagliga ställning, hvaruti hvar man be-; finner sig, den ovisshet hvaruti man står, om ett afgörande, som är så vigtigt mer en någonsin i detta ögonblick, kan komma att räcka ännu i sex veckor, och hvarföre? jo, för att komma till samma resultat, eller möjeligen något bättre, men möjeligen också något sämre, således två emot ett.
Och hvarom är väl frågan?
icke att tillägga några få mål, utan om ett allmänt omdöme öfver den Styrelse, som i fem år deltagit» och kanske ännu i fem år kommer att deltaga, uti administrationen.
Här är fråga om attjitöfva Svenika folkets heligaste rätt8 sorn för deta 44® Den io Julii e. in. ta Folk är originel, och i Författningarna färeskrifven, och sorn kanske knappt kan bandhafvas af något annat folk, än det Svenska, men, sorn det nu kan visn, att det är npoget att äga.
Jag vädjar till den rätts känsla, sorn finnes uti, hvarje Svenskt hjerta, orrr än vi skulle öka anmärknings- pnnkterne till dubbelt, huruvida vi ändå kunde säga, att det vore tillräckligt ibland 3o,ooo. mål, att föranleda en anmälan efter 107. §.
Nej, jag förklarar, att, då jag fritt sagt, att Styrelsen icke yarit felfri, jag likväl icke kan ett ögonblick tveka, att domina efter det liela, och, derefter anser jag,att ffådgifvarene äro berättigade till dechargen.
Men, denna mening är blott min, och jag får nu endast å ny° tillägga, att jag icke v®t, hvartill återrymiss skulle tjena, i följd hvaraf jag anhåller, att sallen rut mätte •luteligen få afgöras.
Åtskillige yttrade hårtill deras bifall;.
Herr Ehrenborg,: Friherre Cederström, har emot min begäran om ålerremiss anmärkt, att sådant skujle vara stridande emot da det ensamt af ConstilutionsUtskottet hyror, huruvida målen till RiksRått skoja Öfverlämnäs.
Jag får blott erinra, att Utskottet b >r tvenne sårskilte befattningar, den ena att ställa under RiksRått, hvilket år d ess ensak och ej kan af Standen ppöfvas, oyh den andra enligt 107 att anmäla, örn någre Ledamöter icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta.
I afseende på denna, som kan påkallas af rnskilfe motioner, lärer Utskottet , som det sjelf medgiiver, icke . vara an - J9en 1» Julii e. m. 441 ij\at ån en underordnad beredning, och då lårer §6 $ RegeringsFormen vara tillåmpelig, som säger; Gåras vid Ut/kottens förjlug i Ståndens plena fäderne anmärkningar, forn hindra antagandet, erhdlle Uljkottet del af defse anmärkningar , Jår att derefter förfaren ytterligare granjka och jemka.
Då detta stadgande ej gör undantag för £onstitutionsljtskotU;t, och frågan år om ett förslg;» sorn ConstitufionsUtskottet afgifvit, underställer jag Herr Grefven och LandtMnrskalken, oni icke proposition bör göras till återremiss. friherre Boije anhåller jag oqk att fg besvara med några ord.
— Han börjad, e med att förklara, aft jag begått tyå stora jri ingar, men slutade ej med att Öfvertyga mig om någondera.
Hal> har Sfgtj dyt jag skyUe fialya yttrat, att Rbersteinska process,eng gång blef störd,. dag vyt ej,, om. jag haft detta yttryck, det torde Protoeojlet kunna bevittna, inen det fiar jag sagt, och det tror jag mig med skål kunna såga, att verkställigheten af Ebersteins vdj,a derigenom blifvit störd, emedan inrättningen fått mindre ån so.m, varit den åmpadf, och emedan om Eberstein vetat, att något sådant binder skulle förekomma, han annorlynd.a skulle hafva disponerat om sin egendom, hvilken lian ej ämnat sine arfvingar.
Den andra irringen skulle ligga deruti, att jag skulle hafva sagt, att arfvingarne ej kunde fullfölja processen.
Jag har förut yttrat^ att om ej meningen varit, att den skulle pediåggas, emot det deras anbud antogs, vore dyn anmärkte Resolufions-åtgården alldeles menings- o* h ändamåls,-lös; och då Friherre Roija sagt, att han icke vet, hvarföre arfvingarne af - 442 Den lo Julii e. m. stodo fran processen, får jag svara, att de gjorde det derföre, alt de voro hederliga karlar, de der vilie honorera en erbjuden och antagen, orri ock i formen otydeligen uttryckt, öfverenskommelse.
Hade meningen endast varit att förklara, huru mycket af det testamenterade Regering gen ville för den fromma Stiftelsen emottaga (förutsatt, att Regeringen ägde rått till ett sådant förklarande), så hade det låmpeligast kunnat ske, sedan Högsta
Domstolen afgjort målet, och, derigenom blifvit bestämdt, hvad Stiftelsen lagligen ågde bekomma.
Hvad andra frågan be träffar rörande Baggiska Målet, så får jag anföra, att, om den sednare Resolutionen blott hade innehållit en förklaring af förra beslutet, skulle jag hafva delat samma åsigt som Friherre Boije, men den har derjemte föranledt JustitiasCanzleren, att nedlägga åtalet, och ogillat åtgärden med dess anställande.
Jag har ej kunnat undgå, att yttra dessa åsigter.
Herr Grefve von Plåtens anmärkning, att de af Konungens Råd*> gifvare, som erhållit andra Embeten, sådant oaktadt åro ansvar underkastade, åger, enligt An-^ svarighets-lagens 10 sin riktighet, så vida,, ansvaret bestämmes efter 106 §., genom laga ransakning och dom; men icke kan en sådan Embetsman enligt 107 §. anmälas till endtledigande från ett kall, som han upphört att bestrida, eller från ett Presidents- eller annat DomareEm bete, som han i stället tillträd t.
Sluteligen får jag nämna, att syftningen af mitt yttrande icke varit att göra någon bestämd anmärkning, att Utskottet för strängt eller för lindrigt förfarit, min anmärkning var hufvudsakligen riktad mot Deti io Julii e, m. 443 formen; och om Utskottet hade sammanslagit alla anmårkningarne emot Stats - Secreteraren Qviding, såsom grund för RiksRåttens förfarande, och i öfrigt funnit sig äga öfvervägande anledningar, att för Konungens Rådgifvare tillstyrka decharge, hade jag ej tvekat, att dertill lemna min röst.
Jag kan ej eller finna, att utlåtandet år bestämdt i afseende på denna dechar-' ge, till hvilken Utskottet gifvit anledning, sedan det förut i afseende på flere årender åberopat den §., efter hvilken Konungens Rådgifvare skulle till entledigande anmålas.
Jag får, i afseende på Friherre Cederström» anmärkning emot återremissen, till en del åberopa hvad Herr Ehrenborg anfört.
Min mening har ej varit, att skårpa åtalet emot de uti Betänkandet nämnde personer, och att det nödvändigt skall anställas efter 106 §:n; för det att målen mera höra derunder ån under den 107.
Utskottet har re dan en gång förklarat, att blott en anmärkning efter 106 §. blifvit gjord, och dermed måste vi åtnöja oss.
Men Utskottet bör i sitt Betänkande skilja frågorna om endtledigande och decharge, samt utreda, om det blott år för särskildta händelser, eller hela syftningen af Styrelsens åtgärder, som anmälanden till det förra blifvit hos Riksens Ständer ifrågastållde.
Jag instämmer således med Friherre Cederström deri, att Utskottet icke bordt hafva ingått uti dessa specialiteter, då vi icke åro någon Domstol, utan att Utskottet uti ett summariskt omdöme borde hafya yttrat, huruvida det system, som lådt vid 444 Ven io Julii e, m. öfverlåggningarne inom Stats Rådet, föranledt Utskottet tillstyrka Riksens Ständer, att anhålla om en eller flere personers endtledigande från sina Embeten.
Då tror jag ock att det varit rått, sorn Grefve von Platen yttrat, att i egenskap af upplysande bilagor, framdraga några ef de händelser, sorn legat till grund för en dylik åsigt.
Nu har en sådan anmälan af hela syftningen icke blifvit gjord, utan blott små sårskflte facta anförda, hvilka, om de hvar lör sig skulle tagas till grund för en anmälan hos Ropungen, visserligen skulle föranleda det omdöatt Riksens
Ständer af allt för ringa orsaker begärt en så vigtig åtgärd.
Om det hade \urit ten yttrat, att bestämdt tillstyrka Stats-Rådets decharge, utom för det mål, som efter 106 år behandladt, så frågar jag, hvartill det tjenade, att Utskottet under tvenne särskilte classer anfört alla dessa små omständigheter?
De borde då alla hafva blifvit hänförda under sista classen, som upptager mål, hvilka väl funnits .anmärknings-vårda, men icke föranledande till att begära vederbörandes endtledigande.
Nu då Ulskottet framställt till ansvar efter 107 §. åtskils ligt sorn icke hörer dit, men icke uttryckt hvad sorn symes hafva rätteligen bordt kunna derom, såges, och sammanblandat klander och befrielse, så åro efter min mening betydliga fel i formen, h,vilka böra råttas, och derföre yrRar jag återremiss, hvaremot jag icke känner något hinder i Grundlagen.
Herr Lejrétt, Johan Pehr; Då jag anmälte T>e.n io Julli e. m, 445 mig, att deltaga uti discussionen, var anledningen den, att jag under hela tiden saknade en anmärkning, i anledning af den först förefallne öfverläggningen, nemligen, att man förbigått, att ConstitutionsUtskottet lemnat en bestämd tanke öfver det sått, hvarpå Utskottet, med föranledande af anmårkningarne, ansett målet kunna slutas.
Nu har jag ej något att tillägga, utan tillstyrker, att saken må företagas till afgörande, emedan jag anser målet fulltståndigt utredt.
Hvad återremiss angar* ahser jag det icke Vara tänkbart* att ConstitutionsUtskottet, som haft sig ett så vigtigt kall uppdraget, kunde förflytta någon af de ifrågavarande allmänna åtgärder från 107 §. till behandling efter den ioö.
Det år ej att förmoda, att ett sådant Utskott så lättsinnigt skulle hafva behandlat målen, att det nu skulle öfvergå till en annan tanke i frågor, der Utskottet äger rätt att begagna sitt veto.
Deremot tror jag, att Riksens Ständer äga rått att begagna dessus veto, för att såga, om en skrifvelse enligt 107 §. skall affårdas eller icke.
För min del anser jag, att den icke bör äga rum.
Hvad åter beträffar en mede! våg emellan anmälan efter 107 § och fullkomligt frikännande* så an. ser jag den oformlig.
Jag tror det icke vara Riksens Ständers rätt, att i detta ämne till Kongl. Muj;t framställa några andra skrifvelser, ån om endtledigattde.
Om vi tillåle oss en medelväg, så öppnade vi en lucka lil! ohicaner i framtiden* hvilken Lagstiftaren velat stånga.
Jag tror, att vi nu och framdeles böra noga betänka osa, innan vi taga ett sådant stea; det kunde ju hända, att några af kommande Ständer voio 446 Den [o Julii e, m. chic3neurer.
Svenska Historien visar sådana exempel under den så kallade frihetstiden; detta bör för oss vara en varning, att respectera de bommar, som Constitutionen utstakat.
Jag tror således, att inga andra åtgärder böra vidtagas, ån de, hvartill betänkandet kan föranleda.
Grefve Posfe, Claes Fredric, anförde skriftligen ; (Se Bilagan N:o 6.) Friherre Cederjirom:
Det år j anledning af Herrar Ehrenborgs och von Hartmansdorff yttrade anhållan om återremiss, och den af Herr Ehrenborg till stöd för denna begäran citerade 56 som jag anhåller få fästa uppmärksamheten deruppå, att stadgandet i 56 som handlar om Utskott i allmänhet, endast angår sådane Utskotts Betånkanden, vid hvilka anmärkningar göras, som hindra deras antagande.
Dessa anmärkningar skilja sig betydligt från de som nu hår åro gjorde, ty hår år ej fråga om att antaga Betänkandet, blott att Riksens Ständer skola pröfva huruvida Rikets vål kråfver att någon att någon af Konungens Rådgifvare anmåles till endtledigande från deras Embeten.
Det år således icke Utskottets Betänkande, utan Ståndernes eget handlingssätt, hvarom nu år fråga.
Friherre Anckarfvård:
Jag har redan, i anledning af ConstitutionsUtskottets
Betänkande yttrat mig så utförligt som jag förmått.
Jag ämnar §4Jedes ej ingå uti någon utveckling af Den ro Julci e, in. 44?
-de tankar jag framställt, emedan jag ej funnit anledning af de yttranden jag hår hört, att återkalla någon af dem.
Jag vill nu blott yttra mig om behandlingssättet af Utskottets Betänkande, och jag har hår af flere hört fordras återremiss.
Jag kan icke bestrida de skål, sorn af en och annan blifvit anförde för en återre— miss, men jag måste bekänna, att jag ej inser -hvartill en återremiss egentligen skulle föranleda.
Som jag ser saken, så år det fråga om att få fullkomligt ntredt deras förhållande, emot hvilka anmärkningar i massa blifvit gjorde, eller att nöja sig med Betänkandet, sådant det ån 'Det förra skulle hafva till afsigt, att anmälan efter 107 §. skulle sträcka sig till flere; det sednare åter sätta Ridderskapet och Adeln i tillfälle att handla blott efter de upplysningar •Utskottet redan lemnat.
Mig synes, att ConStitutionsUtskottet ganska bestämdt yttrat sig, rörande de anmärkningar som blifvit gjorde mot StatsSecreteraren Qviding.
Jag ser äfven af 107] §. att en bestämd skillnad der göres, om anmårkningarne blifvit gjorde emot liela StatsRå_ det, ett eller flere af StatsRåden, eller emot StatsSecreteraren, och att det beror-af Riksens Ständers pröfning att stanna vid den som år mest felaktig.
Om Utskottet således visat felaktighet hos alla, hade det ändå bestämd rått, att blott fästa sig vid den, som Utskottet ansåg felaktigast, och att föreslå dess endtledigande; jag ser ej hvartill det skulle tjena, att nu söka efter anledning till utöfvande af ytterligare stränghet, För min del har jag ansett såsom mia pligt, att tillstyrka anmälan om StatsSecreteraq 443 Den 10 JulH e. m. ren Qvidings entledigande, på de grunder jag förut åberopat, oell i stöd af de grundliga och alfvarliga anmärkningar, som af Utskottet mot honom blifvit framställde
Jag anhåller således, att Herr Grefven och LandtMärskalken täcktes göra proposition på den motiön jag gjort, då StatsSecreteraren
Qviding är den enda nämnde person, i afseende pä hvilken Riksens Ständer efter mitt omdöhie böra vidtaga den i 107 §; jföreskrifne åtgärd.
Jäg anser en återremiss vid detta tillfälle icke nödig, utan tror, att man kan inskränka sig till denna åtgärd, om pluraliteten antager den, samt tillstyrker för min del deehargé för de öfrige till namnen icke upptagne Konungens Rådgifvare.
Jag ser dervid icke något hinder, att, på sätt Grefve von Schwerin föreslagit, öfverlemna ConstitutiortsUtskottets Betänkande till Kongl. Majit, såsom en upplysande handling, rörande Dess Rådgifvare.
Herr Cederschjöld, Pehr G tift af\
Ganska Väsendtligt skiljaktiga anser jag de pligter vara, sorn, i afseende på bedöniinandet af StatsRådsLedamöternes förhålianden, ålegat mig, i egenskap af UtskottsLedarnot, och de, hvilka åligga mig, såsom , Ledamot af ett Riksstånd.
I Utskottet ansåg jag, hemligen till följe af 107 §.
Regeringsformen, det vara min ovilkörliga pligt, att till Riksens Stari ders kännedom söka befordra allt hvad jag ansåg ft ridar,'de. nlot Rikets fan njkyldi%a nylla: men såsom Stånds Ledamot anset jag, till följe af sarinna §, det vara min pligt, att yrka anmälan om endiledigändr, endast så framt )ag Din io Julii e. m. 449 jag finnér Rikets veil det kräfva.
Men af sådan beskaffenhet finnér jag ingen af de anmärkningar vara, hvilka af Utskottet blifvit frami ställde; och kan således icke tillstyrka, att någon af StatsRådets Ledamöter måtte blifva till endlledigande anmäld.
Härifrån skulle jag visserligen undantaga den Stats-Secreterare, sorn den siste värde Talaren uppgifvit, om icke samma StatsSecreterare redan vore ställd under tilltal inför RiksRätt.
Jag fruktar nemligen, att man genom dess anmälan till endtledigande liksom skulle ådagalägga någon tvekan, att han tilläfventyrs kunde undgå att dömmas tjensten förlustig; och denna tvekan kan jag för min del ej hysa.
Och skulle, emot förmodan, utgången blifva annorlunda, så får jag betyga min glädje deröfver, att ConstitutionsUtskottets och Riksens Ständers värdighet åtminstone icke blifvit corn. prometterade med mer än ett RiksRättsmål.