Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men huru vacker hon än må vara, mäste jag förklara, att jag icke kan med min röst understödja henne af skäl, att de resultater, som dermed åsyftas, icke kunna, enl. min åsigt, vinnas.
Enl. min upfattning af motionen innehåller den 2:ne omständigheter, nemi. en lika beskattning på all jord, och, om den till vägabringas, en ersättning, åt dem, hvilka derigenom erhålla större beskattning än den närvar.
Hvad nn beträffar den första af dessa omständigheter, så, om jag rätt upfattat motionen, skall såsom grund för den jernnare beskattningen antagas nuvar. taxeringsvärdet.
Liljencrantz afsett att en jemkning i detta värde bör ega rum på så sätt, att värdet af de hemman, som erhålla en mindre ränta, i män derefter böjes, men det af deni, som erhåller en större, i samma mån minskas.
Men då i alla fall det nuvar. taxeringsvärdet kom att ligga till grund, och detta är högst ojemnt, skulle den åsyftade skattelikheten alldeles icke vinnas, utan trots alla olägenheter af förändringen, man endast hafva bortbytt en ojemnhet mot en annan.
Såsom bekant är, eger icke endast betydliga olikheter rum inom samma län, då t. ex. de, sorn under gamla förhållanden önskade i högre grad utöfva bränvinsbränningsrätt eller få rätt till lån i de kassor, som utlånte efter taxeringsvärdet, sökte att få högt taxeringsvärde på sina egendomar, under det de, som endast afsåge debetssedeln, sökte eli lågt, men en ännu större skillnad har tipkommit genom Landslunes och Pröfnings-komitéernes olika sätt all tillämpa minimitariffen, hvilken man i vissa län ansett synonym med en maximitabell.
Sålunda upgår icke taxeringsvärdet i allmänhet inom Skåne, den rikaste af alla Sveriges provinser, till ^ af del inom Mälareprovinserna antagna.
Således, och om än icke i samma grad, eger en dylik olikhet rum emellan flera provinser.
Också om taxeringsvärdet lägges till grund för skattejemkningen, äfven med den jemkning, som upkommer genom det ökade eller minskade privilegium, eller genom den ökade eller minskade räntan, så måste en ojemnhet upstå.
I fråga om den ersättning, som skall utgifvas af dem, hvilka genom förändringen komma alt vinna, och emottagas af dem, hvilka derigenom förlora, får jag förklara, att jag anser denna ersättning kunna tillvägabringas på många sätt.
Till grund för denna ersättning kan t. ex. antagas 20 års taxeringsvärden, efter hvilka räntorna upskaflas, och man får derigenom en bestämd penningesumma.
Men förändringen måste nu ske antingen frivilligt eller icke frivilligt.
Vill man genom ett maktspråk tvinga den privilegierade jordens egare, alt emottaga ersättning för den förlust dem tillskyndas genom skattejemkningen, så tillåter man sig ett ingrepp i egande rätten, hvilket vore så mycket betänkligare, som om raan går tillbaka lill fordna tider såsom t. ex. till tiden, då de s. k. köpegodsen under 1000-talet upkommo.
Desse hafva fått betala sin frihet 2:ne gånger, ty såsom väl bekant är följde den af Konung Carl XI nedsatte komission den grundsats, alt reducera jord emot Den 4 Januari. 43 s. k. oköpt ränta, hvarföre, då man köpte ett hemman efter det värde det ansågs ega, man sedermera fick serskildt betala ny köpeskilling för hvad sora ansågs svara emot skatter, från hvilka det var befriadt.
Beträffande de s. k. oprivilegierade, som om de nödgas, med hvilka betalningsvilkor som helst, ersätta kapitalet för den del af deras gamla ränta, de skulle slippa, är det mycket tvifvelaktigt, huruvida man i de flesta fall gör dem tjenst, dä inom vårt land, der kapitalerne ej äro allmänna eller stora, det mäste anses säsom en fördel att få betala en årlig ränta, och icke behöfva befara, att kapitalet skall upsägas.
Jag kan således icke annat än afstyrka motionen i dess nuvar. skick.
Kastar jag blicken på främmande länder, der dylika jemkningar egt rum, säsom t. ex. Österrike, hvarest, som Hr von Hartmansdorff upgifvit, en dylik skatlejemkning verkställts, öfvertygas jag ännu mera om nödvändigheten, att afstyrka motionen.
Inom Österrike tillgick härmed sålunda, att man afskaffade de afgifter och skyldigheter till heruegodsen, som kunde anses motsvara, hvad som hos oss åligger frälsehemman, på så sätt, att de kapitaliserades, och af det upkomna kapitalet afskrefs ^ lill ren förlust för egaren, skulle betalas af Staten, till ny börda för de skattskyldige, och ^ godtgöras af dem, som vunno fördelen.
Dä jag sålunda icke kan understödja motionen, måste jag äfven tillkännagifva, att jag hoppas, det Frih.
Palmstjernas m. fl. vid sista riksdag upgjorda förslag till hemmansräntornas förenkling måtte kunna gä igenom, sä alt på detta sätt en verklig lättnad beredes, utan all någon blifver lidande.
Jag har med största tillfredsställelse afhört Hr von Hartmansdorff, hvilken, ehuru han vid sisla riksdagen yttrade sig ifrigast emot skatteförenklingen med alla modifikationer, nu likväl tyckes omhulda densamma, och genom hvilket sitt yttrande han gifvit oss anledn. att betänka det gamla ordspråket, man blir med hvarje dag visare.
Måhända bör det tillskrifvas min okunnighet i kameralväsendet, men jag måste bekänna, att de skäl, som i strid med mine åsigter blifvit anförde, ingalunda öfverlygat mig.
Visserligen har man här sagt, att afsiglen med motionen icke skulle vara, att från det Utsk., till hvilket den blir remitterad, erhålla något utarbetadt förslag i ämnet, utan endast att en underd. skrifvelse skulle till K.
M. afgå med anhållan om Dess åtgärd för upgörande af ett dylikt förslag; men, örn så sker, mäste jag beklaga Regeringen, att blifva försatt i belägenheten att nödgas lemna det svar: i denna ömtåliga fråga är intet att åtgöra, ty utförandet är omöjligt.
Motionären har på mina anmärkmr, i fråga om den grund, som bör följas, yttrat, att grunden betyder mindre.
Jag kan likväl icke förslå annat, än att grundén just är hufvudsak; ty huru skall man den förutan kunna bestämma den ersättning, som å ena sidan skall gifvas och å den andra emottagas.
Ingen lärer vilja eller kunna påstå att hemman af samma natur äro lika beskaffade.
Jag känner t.
ex. skattehemman af så ytterst olika beskaffenhet, att då på ett sådant helt hemman med möda kunnat framfödas 7 ä 8 kreatur, har man på ett annat hemman framfödt 5 å 600 st.
Detta exempel är 44 Den 4 Januari. liemtadt fran samma län.
Under sådana förhållanden lärer väl hemmantalet icke kunna tagas till grond; men någon sådan måste dock utfinnas, såvida ersättningen icke skall blifva fullkomligt godtycklig.
En talare helt nära intill mig omnämnde en siffra, men jag kunde icke upfalta hans mening dermed, såvida denna siffra icke skulle utgöra ett slags maximus communis divisor som skulle fungera vid liqvidens upgörande emellan egarne af den privilegierade och oprivilegierade jorden.
Man har sagt, all man icke vill begå någon orättvisa, utan den, som får sig ålagd en högre grundränta, skulle derföre undfå ersättning.
Ja väl! men denna ersättning skall dock utgifvas af någon, och måste vidkännas af den, hvars ränta blir nedsatt, men jag hemställer, huruvida det är någon anledn. att förmoda, det skaltehemmansegare, hvilka man nu ofta höra klaga deröfver, att räntorna äro så dryga, att de icke förmå dem utgöra, skola, om man nu kapitaliserar den del af samma räntor, från hvilken hemmanen skola befrias, finna sig belåtna dermed, att man säger lill dem:
J skolén betala en årlig utgift, motsvarande icke blondén grundränta hvarifrån edra hemman befrias, ulan derutöfver hvad som erfordras för att amortera det kapital som tillkommer den hemmansegare hvars grundränta erhåller motsvarande tillökning.
Under hela deras återstående lifstid måste de fortfara med denna årliga utgift, och komma således att få vidkännas högre utgifter än med bibehållande af nuvar. beskattningen.
Enl. planen, skall den ränta, som skattehemmanen mister, påläggas säterierna, så att begge t. ex. komma i samma belägenhet, hvad skatten angår, som allmänna frälset; men om jag icke missminner mig, finnas inom Sverige omkring 34,000 kronoskattehemman, hvilkas ränta skall nedsättas, men endast omkring 4,000 säterier.
Antingen skulle nu hvarje hemman säteri påtaga sig den grundränta som minskas för 8.} kronoskattehemman, hvilket väl ej vore utförbardt, eller ock skulle kronan komma i saknad af differencen, men icke ersätta grundräntorne.
Vi hafva ju då kommit till ett resultat deremot man inom detta hus så ofta hört varningar, att man icke bör beröfva kronan dess ordinarie räntor, och göra den beroende af penningevärdets omvexlingar.
Jag önskar derföre, att denne motion aldrig blifvit väckt, emedan den förespeglar förhoppningar, dem jag trotsar hvarje statsman, hvarje kameralist att kunna rättfärdiga.
En (alarp, jag tror att det var Frih.
Raab, har yttrat, att allmänna opinion inom landet trycker så starkt på denna fråga, att man förr eller sednare måste lemna den gehör.
Jag vill äfven göra behörigt afseende på opinionen, men med vilkor att den är rättvis; är den åter falsk skall jag upbjuda hela min förmåga att tillbakavisa den.
Inom Europa utbildas i våra tider mer och mer en opinion, som har till lösen, alt egendom är stöld; och jag tror, att, om man skall räkna de individers antal, som utgöra denna opinions anhängare, de skola finnas fullt ut så talrika som de, hvilka vilja behålla hvad de ega, men jag hemställer till Eder Mine Ilrr, om icke de sednare skola och böra göra gemensam sak för att bekämpa de förre.
Likaledes har man sagt, att, när plundringens tid kommer, det kan vara godt, alt hafva upgjort den ifrägavar. liqviden.
För min del tror jag, alt om Den 4 Januari.
45 vi skulle uplefva den olycksaliga tid, då våld komme att gå för rätt, det icke båtar till något, om jag skattar litet mer eller mindre för hvad jag eger, utan att mitt fel allena blifver, att jag äger något.
Uppå härefter framställd propos. blef förevar, motion tillika med de i anledn. deraf nu afgifne yttranden permitterad till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk.
Frih. Raabs, Adam Christian d. 30 si>tl.
Dec. f. m. pä bordet lagda motion, angtde å tern plågande af 1847 års komiterades förslag till förenkling af skatte- och upbördsväsendet.
Hr Olivecronas, August, d. 30 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motion om inrättande af en regulier paketfart emellan Sverige och några af de förnämsta handelsplatser vid Atlantiska och Medelhafven.
Hr Olivecrona anförde skriftligen:
Da jag för första gången har äran inför H. R. o.
Ad. upträda som motionär, finnér jag mig pligtig att försvara den sak, som jag vågat framlägga till allmänt skärskådande; men jag måste, såsom ovan att yttra mig inför en stor och uplyst riksförsamling, utbedja mig dess öfverseende för bristande förmåga i bevisningens klarhet.
Mitt förslag om seglande paketfart skall säkert af mänga anses som ett foster af inbillningen, utan inre värde.
Det medgifves ock, att en ganska dryg vexel är dragen på framtiden.
Sveriges industri är ännu så inskränkt inom landet och blott en af dess modernäringar kan anses stå inom konkurrensens område på den stora verldsmarkuaden nemi. jernhandteringen.
Men åkerbruket är dock landels, liksom de fleste andra länders hufvudsakliga rikedomskälla och kan i betraktande af den stora areal odlad och odlingsbar jord producera mer än tillräckligt för Sveriges nuvar. innebyggares behof.
Utan tvifvel skulle mycket af dess afkastning kunna omsättas öfver hela verlden, om landtmännens industri leddes i bättre kanaler än blott och bart bränvinsproduktionens och spannemålshandeln för att skaffa kontant utbyte.
Genom ladugådarnes rationelare skötsel och rudimateriernas förädling på annat sätt produceras deremot handelsvaror, begärliga på alla aflägsnare orter, så att ett vidsträcktare fält vinnes för afsättning och som gör att jordbruket i större mån kan direkt indraga kapitaler i landet och bygga sin fria verksamhet på sjelfständigare grund.
Jag föreställer mig nemi. att ganska många af de 50 å 60,000 bränvinspannornas afkastning kan fullkomligen ersättas om landtmannens produkter af spannemål och rotfrukter m. m. förvandlas i slagtboskap, i ost, smör m. m. hvilka exportarliklar vandra ut i verlden till andra menniskors naturliga näring.
Sådana exportplatser erbjuder isynnerhet Vestindien, Sydamerika och äfven Medelhafvet.
Danmark afsätter otroliga partier från S:t Thomas inom Vestindien och såsom bevis att t. ex. art. ost är så begärlig i verldsmarknaden, att Smålänningarne af brist på konsumenter ej 46 Den 4 Ja au ar i. behöfva slå ned sina osttryckerier vill jag nämna, att jag sjelf under mina sjöresor tjenstgjort på en Fransysk brigg lastad med 26,000 ostar, som fördes på en gång från Antverpen till Marseille, och på afgängsorten lago mångfaldiga fartyg lastande, dels med samma, dels andra iadugårdsprodukter till alla verldens ändar.
Det är således odisputabelt att Sverige från jordbruket både kan och borde förskaffa sig en betydlig export, ej blott af spannemål utan heldre ladugårdsprodukter.
Men dä man nu under en 30-årig fred ej ser den ringaste håg att ens rigta blicken utåt och ej begagnar sig af den allmänna erfarenheten, och Svenska folket föröder sitt land snarare än förkofrar dess styrka; så finnes ej annat sätt än det, att genom goda och lätta kommunikationer varsamt locka spekulationen ut pä rymden och väcka den ur sin dvala der den slumrar.
Man har sagt mig, att andre Skeppsredare skulle lida afbräck derigenom, att fragtpriserna nedsattes till de orter dit paketerna skulle gä från Götheborg, och att en total rubbning skulle drabba handeln.
Jag kan dock icke inse annat än att t. ex. jernhandteringen skulle vinna af låga fraglpriser derigenom att köpmannen kunde sälja för lägre pris, eller lättare konkurrera på den utrikes marknaden, och ändock ej behöfva nedtrycka jernpriset för fabrikanten.
Om än några få fartyg icke skulle finna så förmånligt som förut att gä på den hamnen; så skulle dock landet vinna mycket för afsättningen och arbetet.
Jerntillverkningens allmänt stora vigt bör väl i sådant fall sättas vida framom några fä Skeppsredares intresse, hvilka hafva hela den öfriga verlden öppen för sig att söka fragter.
Den totala rubbningen i handeln vore ej heller farlig.
Skillnaden är blott den, att då förut pä den ort dit paketen går, varan sändes i mycjvet stora partier på en gång, då konjunkturen tillfälligtvis är mycket fördelaktig, sker det nu ständigt i mindre partier och underhåller en jemn marknad och jemnare pris.
Egenteligen lyckliga handelskupper skola kanske uteblifva, men stadga i pris och afsättning torde kanske vara förmånligare, om ej så mycket för köpmannen, dock så mycket mera för producenten.
Sveriges befolkning mäste sysselsätta sig en stor del af året med husslöjder, men som afsättningen helt och hållet inskränker sig inom landets ringa folkmängd, kunna dessa ej drifvas i större skala eller blifva serdeles vinstgifvande, då hvarannan menniska är producent.
Skulle ej denna stora allmänna förmåga till produktivt arbete kunna ledas i vinstgifvande kanaler genom de reguliera kommunikationerna?
— Om nemi. de råämnen som fordras och som ej produceras inom landet af naturen, eller kunna från råämne till användbarhet beredas för godt pris, få mot ringa tullafgift hemtas utifrån.
Så snart machinkraften kommer med i spelet nedtryckas de små kapitalerna af de stora, hvilka producera stor varumängd för bättre pris.
Men der sluteligen handarbetet är det enda återstående att nedlägga på den af machinerna förberedda varan, der finnes täflan öppen för alla menniskor och den har största vinsten som gör bästa arbetet, är flitigast och kan fä lefva för bästa priset.
Sverige kan i della afseende konkurrera med hvilket annat land som helst, om dess arbetare göres upmärksamma härpå, Den 4 Januari.
47 ty lefnadskostnaden är härstädes jemförelsevis mindre dyr än i de länder der industrien är högst updrifven i arbeten för export.
Fliten och godt arbete är äter en följd af afsättning.
Genom en rationel tull-lagstiftning kan den allmänna arbetstliten och industrien, rigtad på exporten, befordras, och landet skall troligtvis vinna mera på detta allmänna arbete, som förädlas i moraliskt och betryggar i ekonomiskt afseende, än att några få stora fabriker i råämnens första beredning uprätthållas för att rikta dessa få och föda några hundra arbetare på hela den stora massans bekostnad, som blott derföre skall betala sina nödvändigaste behof mångdubbelt dyrare, än hvad den eljest behöfde, och ej skulle kunna förtjena något på handarbetet om varan förädlas till export.
Jag tror derföre att om täflan i machinkraft ersättes af täflan i handarbetet skall en stor del af Sveriges befolkning finna marknader utom vårt land för sina produkter, hvilka kunna tälla i pris med andra länders, och att utsigten för denna allmänna industri öpnas hufvudsakligast genom de reguliera kommunikationerna.
Jag har redan för länge gjort anspråk pä H. R. o.
Ad:s godhet att höra mig och vill blott tillägga, att frågan är väckt för det den tål att tänka på, och att den som vinner tid vinner allt.
Min tanke har visserligen ej sträfvat så högt, att R.
St. vid detta riksmöte skulle med mycken värma omfatta förslaget, och har jag derföre endast framlagt ämnet utan anspråk, utredt så godt jag förmår, samt begärt att om något afseende fästes dervid, ett premium af en viss summa per fartyg måtte utfåstas, för den enskilde man eller det bolag som vill börja och iordningställa någondera, eller alla de föreslagna seglande paket-kommunikationerna.
Men jag vill blott fästa H. R. o.
Ad:s upmärksamhet derpå, att om något afprutas på flen föreslagna summan, bestämdt för hvarje skepp serskildt, sä qväfves hela förslaget ohjelpligt, och är det då bättre att anslag gifves blott till en paketlinie af ett inskränktare antal skepp, eller mindre stora fartyg, men till fullt belopp, för att göra företaget möjligt att komma i gång.
Ekon.Utsk. Föredrogs och remitterades till StatsUtsk.
Hr Akrells, Carl, d. 30 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motion, ang:de skatteköp af d. s. k.
Adelsö kronopark.
Hr Königsfeldts, Wilhelm, d. 30 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motion om inrättande i hvarje län af s. k.
Räddningshus för vanvårdade barn.
Hr Hjertås, Lars, d. 30 sisth Dec. e. m. på bordel lagda motion om åtskilliga förändra i nu gällande tulltaxa.
Dä jag rör:de en af de 48 Den 4 Januari. varor, som här äro i fråga, väckt en alldeles motsatt motion, anser jag mig böra beledsaga Hr Hjertås motion med en kort anmärkn.
Han bar föreslagit, att landtmannavaror, såsom lin, ost, smör, kött, fläsk, ved och talg, skola befrias från tull eller ock nuvar. tullafgifter derå nedsättas, allt till befrämjande af den arbetande klassens fördel.
Till denna klass måtte väl bönder få räknas, emedan de jemte sina barn och drängar äro de talrikaste arbetarne i landet.
Om nu dessa varor åsattes en så låg tull, att utländningen kan undersälja bonden, så, i stället att befrämja hans fördelar, skadar man honom, hvaremot de, som egentligen skulle draga nytta af en dylik åtgärd, likväl äro fåtaligast, nemi. arbetarne i städerne.
Sådant är icke billigt.
När nu härtill lägges, att hvarje nedsättning i tull, som föranleder införsel af varor, hvilka kunna i landet åstadkommas, äfven föranleder utgifning af bankens silfver: så är vådan af den väckta motionen påtaglig.
Jag yrkar alltså, att det Utsk., dit motionen kommer att remitteras, måtte afstyrka bifall derå.
Remitterades till Bevilln.-sUtsk.
Föredrogs Hr Hjertås, Lars, d. 30 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion, ang:de rättighet för qvinna, att vid viss ålder, äfvensom på grund af äktenskaps förord, sjelf råda öfver sin egendom.
Ändamålet med denna motion är att förskaffa ogift qvinna rättigheten att blifva myndig och således att äfven sjelf vårda sig och sitt gods.
Jag tror likväl, att lagen varit mest vårdsara om ogift qvinna, då han ställt henne under andras förmynderskap.
Gemenligen bar qvinnan ett allt för godt hjerta för att kunna rätt vårda sina angelägenheter.
Om man nu borttager det stöd, lagen i delta hänseende lemnat henne: så skall man just af ömhet vålla hennes skada, hvilket icke kan hafva varit motionärens afsigt.
Det är mig visserligen icke obekant, att i ganska många länder och serdeles der ny lagstiftning blifvit införd, man tillagt ogift qvinna vid viss ålder myndigs rätt, men äfven inom vårt land, och hvad mig enskildt beträffar, har jag mig bekant, olägenheter som inträffat då ogift qvinna vunnit rättighet att blifva myndig, och hennes rätt ganska ofta af roflystna slägtingar och vänner blifvit missbrukad.
Hennes brist på misstroende till andra och hennes ovana vid affärer hafva, i förening med hennes myndighetstillstånd, gjort hennes lilla förmögenhet till ett rof för roflystna vänner, och jag tror derföre, att den största tjenst man kan göra henne, är att låta henne fortfarande vara under förmyndare-inseende, och af sådan anledn. förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff.
Före - Den 4 Januari. 49 Föredrogs
Hr Hjertås, Lars, d. 30 sisll.
Dec. e. m. på bordet lagda motion om förändring af 26 § af K. M:s d. 22 Dec. 1846 utfärdade Fabriks- och Handtverks-Ordn.
Denna motion åsyftar rättighet för handtverkare att nedsätta sig på landet ulan någon föreg:de anmälan derom.
Jag befarar, alt en dylik rättighet kommer att förstöra handtverkerierne i städerna, utan all på något sätt gagna landsbyggden.
Handlverkarne i de mindre städerna skola, om en slik rättighet lemnäs dem på landet, blifva så fattige, alt de ej mäkta underhålla arbetare, hvaraf följden blir alt. endast förmögnare handtverkare i de större städerne hafva förmåga och skicklighet att lemna ett godt arbete.
Jag anser derföre denna motion vara skadlig både för handlverkarne och landsbygden, hvilkens innebyggare på sådant sätt ej kan påräkna godt arbetes erhållande hvarken i sitt granskap, eller i städerna.
Hr Hjertås, Lars, d. 30 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion om nphäfvande af förbudet emot handels anläggande pä landsbygden närmare än 3 mil ifrån stad.
Jag anser mig böra bestrida nyttan äfven af delta förslag.
Landthandlare äro — jag vill ej uttala det ord, som sväfvar mig på läpparne, — utan säga: de äro en olycka för den landsort, der de nedsätta sig.
Vanligen blifva de för brist på afsättning å andra varor, lönkrögare.
Men om de än icke befatta sig med denna rörelse, sä inleda de med sina granlåtsvaror och tyger allmogens hustrur och döttrar samt andra qvinnor i frestelse, alt pä hvarjehanda prydnader och klädnadspersedlar förspilla sina små tillgångar.
Desse minuthandlande blifva sålunda för qvinnorna skadliga, likasom krogarne äro för karlarne.
Genom den lättade utvägen för qvinnorna att erhålla prydligare kläder än de sjelfva kunna tillverka, föranleda de utan tvifvel att försumma hvarjehanda husslöjd, hvarigenom de dels kunnat bespara sig kontanta utgifter, dels bereda sig arbetsförtjenst, som för mången landsort är af serdeles vigt.
På grund af dessa skäl anser jag förslaget skadligt.
Ekon.Utsk. Föredrogs
Hr Hjertås, Lars, d. 30 sisth Dec. e. m. på bordet lagda motion om nedsättning af bevillningen efter 2:dra Art.
Bevilln Förordn. för handel och rörelse samt minskning uti minirniafgiften för handtverkare, fabrikanter och handlande i hufvudstaden.
Beträffande den delen af Hr Hjertås motion, som angår nedsättning i minimi-afgiften för handtverka3 H. 4 r 50 Den 4 Januari. re i hufvndstaden (jag vet icke om motionärens afsigt varit att utsträcka sitt förslag äfven till de andra städerne) instämmer jag, då för en fattig handtverkare en minimi-afgift af 10 r:dr kan vara ganska dryg.
Deremot kan jag så mycket mindre instämma i förslaget till nedsättning af procenten för handel och rörelse i allmänhet, som pä sätt Hr Hjerta sjelf erkänt och ingen bättre än han har i den vidlyftiga serie i dess tidning Aftonbladet för år 1846 lill komplett evidens ådagalagt, för att begagna en annan tidningsredaktörs uttryck, huru ojemförligt ringa i jemförelse med andra, beskattningen utgår för handel och rörelse.
Att genom Hr Hjertås förslag någon förbättring härutinnan är alt hoppas, betvifla!' jag, och att nedsätta afgifterne pä den minst beskattade delen af rikets skattdragare är något, som jag icke kan tillstyrka, derföre att i Stockholm finnas en mängd kommunal-afgifter, hvilka utgå efter Andra Art. ty de, som mest äro betungade med dessa afgifter, är den fattiga klass, till hvilken jag sjelf hörer, nemi. embetsmännen, hvars inkomster till sisla runstycket vanligen äro beskattade, under det att ofta en rik handlande eller annan borgare af stor rörelse icke är taxerad för 7V af sin verkliga inkomst.