Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Bergenstråle, Gustaf Adolph, hade inlemnat till Protocollet följande, sorn upplästes, så lydande:
Vördsamt Memorial?
Flera' Embetsmanna Corpser hafva inkommit med ansökning om förbättring i si« Den 16 Maj. 6»5 na Lönvilkor, en förbättring, hvars nödvändighet ligger för öppen dag.
Af otilräck. ligt eller illa lönade Embets- och Tjenstemän kan Staten väl fordra men icke hoppas redlighet och drift.
Nöden tvingar att afvika från den förra, och frestelsen att för sin bergning söka annan sysselsättning undergräfver den sednare.
Vanan att dagtinga med sig sjelf om helgden eller vidden af sina pligter, att ställa dessas utöfning un» der inflytelsen af verkliga eller inbillade behof, och att i omöjligheten af de sidstnämndes uppfyllande finna en ursägt för sina snedsprång, skulle snart göra försumlighet, egennytta, våld och orättvisa till Tjenstemannens vanliga Caracter.
Det är således af yttersta vigt att ett sådant tillstånd förekommes, och Konungens vishet har till Ständernas pröfning öfverlemnat att om en efter tidens skick ökad aflöning för Embets- och Tjenstemän besluta.
Vid sidan af den rättmätiga klagan, som föranledt denna Konungens nådiga Proposition, höjer sig en annan, lika allmän och, jag fruktar det, lika välgrundad, den att, genom fel i sjelfva de administrativa formerna och andra mindre hufvudsakligt verkande orsaker, Fäderneslandet blifvit tid eifter annan belastadt med ett antal af Tjenstemän, som står utom allt förhållande till verkliga behofvet, till Landets folkmängd, till andra och folkrikare Länders Embetsmannacorps, och framför allt till vår förmåga att dem al» 6o6 Den i6
Maj. la behörigen aflöna.
Under det man salé-* des a ena sidan icke kan neka, att Embetsmännens vilkor hos oss äro snäfvare, än hos flera andra Europeiska Folkslag, nöd-» gas man likväl å den andra medgifva, att då beloppet af hela den ordinaira aflöningen sammanräknas med det af sportlar, som lofligen eller oiofligen, af gammal vana, tagas, eller af egennyttan möjligen uttvingaS, knappt något land gifves, som, i mån af sina inskränkta tillgångar, så drygt skattar till underhållandet af sin administration.
Vår välgörande
Styrelse har icke heller tillslutit ögonen för detta länge öfverklagade och folket hårdt tryckande onda.
Re» dan vid lgl'2 ars Riksdag beslöts att en Co. mité borde nedsättas, Som hade att undersöka om genom förändring och förbättring, antingen af sjelfva formen för vissa allmänna ärenders behandling, eller af de oecono. miska, commerciela eller reglementariskä stadganden, som för densamma kunde linnas ligga till grund, genom en rigtigare målens fördelning emellan särskildta grenar af förvaltningen, eller genom borttagandet af umbärliga och endast till tidsutdrägt vid pröfningen af förekommande frågor ledande Jnstructioner, det åsyftade ändamålet; mindsk. ning af Embetsmännens antal, i förening med en fortskyndad sakernas gång, stöde att vinna.
Attén sådan Comité ock verkligen strax derpå, under Hans Excellenee Utrikes StatsMinisterns ordförande, rtedsattes; att alla Col - Den 16 Maj. legiernes Presidenter och flera Ledamöter i särskildta Verk deraf voro medlemmar; att Comitéen i början hade flera och trägna sammankomster; att ett anonymt project tillen total omstöpning af hela den civila administrationen, samt flera afComitéens egna medlemmar ingifna Betänkanden och Förslag till förändringar sysselsatte Coinitéens uppmärksamhet; allt sådant är, som jag nu vet, allmänt bekant.
Det har derföre icke litet förundrat både mig och flera, att i den eljest så mästcrligen författade Riksdagsberättejsen, finna allt hvad som angar denna Comité och dess åtgärder framstäldt på ettsätt, som åttnindstone för oss uteslutit möjligheten att fatta både hvad som varit Comitéens egentliga föremål, och hvad som till dess vinnande blifvit tillgjordt.
Jag har förut förklarat min öfvertygelse
.om nödvändigheten af ökade löner för mängden af våra Tjenstemän.
I sammanhang härmed kan jag dock icke skilja mig ifrån den tanka, att nödvändigheten lika mycket påkallar en allvarlig och skyndsam åtgärd vid det åt förenämnde Comité lemnade uppdrag, samt att den Lönförhöjning, sorn nu kunde medgifvas, i följe deraf bör blifva endast provisionel, och aldrig kunna åberopas såsom hinderlig för införandet afen förändrad sakernas ordning.
Jag vågar derjemte tillstyrka, att Comitéen må sättas i tillfälle och förbindelse.
6p8 Den 16
Maj. att icke allenast nu genast genom trycket lenina Allmänheten del af Protocollerna öfver sina hittills hållna öfverläggningar, jemte alla ingifna särskildta yttranden, betänkanden och förslag, utan ock förpligtas att sådant vid hvarje halft års förlopp hädanefter för det förflutna hallaret iakttaga.
Nationen skulle derigenom sättas i tillfälle, att genast göra rättvisa åt Comitéens bemödanden, att utan dröjsmål inhämta den rigtning dessa efter hand kunde taga, samt att medverka till vinnandet af det stora ändamålet, genom framställandet af de upplysningar eller tvifvelsmål, som, grundade på kännedomen af locala förhållanden, förvärfvad under tjenstutöfning i fägre kretsar, icke utan genom allmängörandet af Comitéens företag, och begagnandet af den allmänna gransknin. gen, kunna framkallas.
De frukter Allmänheten har rätt att vän» ta af Comitéens arbeten och af dess Leda. möters kända kunskaper, nit och Fosterlandskärlek, rättfärdiga den kostnad, som lör ett sådant offentliggörande af Comitéens handlingar erfordras; och det är säkert ingen ibland oss, som icke skulle finna den rikligen ersatt af den båtnad man hoppas vin» na, genom en förenklad administration, genom inskränkning i antalet af umbärliga och illa lönte Embets- och Tjenstemän, och genom upphäfvandet af den blandning af Col. legial och Ministerial förvaltning, som hittills - III.
Maj. 609 tills icke sällan gjort ärendernas gång tiög, kostsam och vacklande.
Jag anhåller, att detta mitt Anförande må med våra Resp, MedStänder communiceras, och till behörigt Utskott remitteras.
Remitterades till StatsUtskottet, 'och blef det Författaren tillåtet, att sitt Memorial med de öfriga Resp. Stånden comraunicera.
Herr von Schantz, Ifvar Fredric Gabriel, uppläste följande:
För hvarje rättsinnad
Svensk skall det alltid blifva smärtande att erfara, det StatsCassans tillgångar årligen blifva mindre tillräckliga för behofven, och att, genom en sådan redan för många år tillbaka inträffad brist, andra händelser oberäknade, Statens skulder ökats, utan att man äger något fullkomligt säkert hopp att kunna förmindska dem.
Det bör vara hvarje Patriots förnämsta föremål, att söka upptäcka möjligheten att för en framtid förekomma en sådan Statens olycka, samt uppgifva sättet att frambringa denna möjlighet.
I sådan afsigt vågar jag yttra mina tankar i detta ämne, samt hopRidd. och Ad.
N;0 77. 78.
6io Den 16
Maj. pas att om de ej i allo finnas antagliga, de dock kunna väcka omtanka på bättre utaf dem, sorn hafva närmare kännedom om beskaffenheten af Kronans inkomster.
Icke en enda, utan flera omständigheter hafva sammanverkat, att göra Statsinkomsterna otillräckliga för behofven.
En förökad Sedelstock, och Penningens i följd deraf mindskade värde emot varorna, hvilka blifvit antingen mera sällsynta, eller af hvilka varit större consumtion, har jemte krig och tidernas i öfrigt förändrade skick, gemensamt bidragit till detta onda, som äfven har till en god del sin upprinnelse från ett felaktigt Beskattningssätt och framhärdande i den mindre rimliga principen att anse penningen som en hufvudsak och ej, hvad den ifrån sin första upprinnelse varit, en bisak, uppfunnen endast för att lätta rörelsen.
Den vighet hvarmed penningar hand/eras, har förfört Statsmän och Financierer att till dem taga all sin tillflygt, samt genom dem beräkna alla Kronans inkomster och utgifter.
Erfarenheten bör nu mera hafva öivertygatoin erigtigheten af denna princip, samt att andra utvägar böra vidtagas, för att vinna ändamålet.
Våra äldsta Kameral-hand: lingar vittna att Kronans inkomster fordom bestått al persedlar, samt att persedlar utgöra grund n för all Skattläggning.
Detta är väl ock det mest naturliga, då ingen Den 16
Maj 611 egendom omedelbart afkastar penningar, utan varor, och Kronans egentliga behof är persedlar, hvilka måste för penningar inköpas, dä de ej in natura finnas.
Sedan man öfver ett århundrade låtit alla Kronans inkomster ifrån deras ursprungliga upphof förvandlas i penningar, hvilka i förhållande till varu-artiklarna utgöras efter olika grunder, har Kronans inkomster förblifvit otillräckliga, utaf det enkla skäl, att då Kronan behöft inköpa större förråder, hafva varu-priserna ofta stigit dubbelt utöfver det, för hvilket rente-persedlarna bl.tvit lösta.
Att för framtiden förekomma en sådan olägenhet, torde ingen säkrare utväg gifvas, än att återföra Kronans inkomster til) hvad de ursprungligen varit— Varor eller Kentepersedlar.
Att evigt eller oförändeiligt stadga detta, vore kanske mindre skadligt än det förra; men som det möjligen vid vissa tillfällen kunde falla så väl den skattskyldige som Kronan till besvär, föreslås: att kronan bör äga rätt utfordra varorna i natura, eller i penningar, efter årliga upprättade Taxor, allt efter som Kronan vöre i behof af varan, eller vid yppande tillfällen, någon Landsort funnes icke kunna utan märklig skada och afsaknad för uppehället utgöra persedlar.
613 Den iG Maj, Nu finnes väl den mesta Jorden i Riket skattlagd för vissa persedlar, så att man skulle, vid ett hastigt betraktande af saken, kunna tro att ej annan åtgärd för berörde ändamål fordrades, ant påbud om dessa per. sedlars utgörande; men härvid företer sig, att utaf de, nära 200, särskildta persedlar, för hvilka hemmanen äro skattlagda, åtskilliga äro nu mera knappt kända till namnet, än mindre till deras beskaffenhet och nytta, andra åter alldeles icke kunna utaf hemmanen presteras, och största antalet för Kronans behof icke användbara.
En ny skatt, läggning fordras således.
Om dervid hemmans-rentorna kunde till formerande af Kronans inkomster förökas, kan ej annorlunda än genom undersökningar utrönas, och der* till fordras längre tid och vidlyftigare åtgärder än Statens snara hjelp tål; men att, efter redan skedda Skattläggningar, förvandla hemmans-afgifterna till sådana persedlar som å hemmanen, efter orternas olika beskaffem het, kunna produceras, samt äro för Kronan behöfliga och användbara, kunde snarare och med mindre omvägar verkställas.
Före denna förvandling bör undersökas hvilka persedlar äro för Kronan nödiga och användbara.
När man efterser till hvilka behof penninge-inkomsterna, utom aflöningarne, användas, finner man snart de effecter Kronan behöfver, och hvilka utaf dem som i landet produceras.
Kronan behöfver, t. e. Spannmål af alla slag, Mjöl, Gryn, Ärter, Den ifj Maj - li ött, Fläsk, Talg, Smör, Bjelkar, Bräder, Tjära, Beck, Hampa, Linneväfnad, &c. Allt detta kan från olika orter i Landet erhållas genom årliga rentorna, utan att penningar derföre behöfva användas; och der-j igenom skulle Kronan, hvilken icke så olta behöfde tillita entrepreneurer och speculanter, möjligen finna sina behof icke allenast tillräckliga, utan ock öfverflödiga, samt den skattskyldige äfven vinna en lättnad dermed att han undgick den omsorgen, att i penningar förvandla varor som Kronan behöfde och tillhörde.
Till Landets bästa skulle Jordbrukaren föröka sin production, för att med så mycket mindre tunga kunna afgifva sin skatt, och ej, som nu, bekymra sig om Varu-prisernas stegring, stora Rörelse-capitaler, m. m. dylikt, och hvars alla olägenheter egentligast drabba Kronan och dess Tjenstemän.
Enär endast efter Kronans behöfver per* sedlar affordras och utgöras, blir uppbörden, redogörelsen och förvaringen hvarken svå» rare eller mångfaldigare än hittills vid upp.; handlingar, och kan således ej medföra flera omvägar eller olägenheter än för det närvarande, och troligen skola årliga besparingar kunna ske, till förmon för Statsverket samt till understöd för Kronan och Landet vid påkommande behof, äfven sorn utvägar derigenom gifvas till en förbättrad och mera efter tiderna lämplig aflöning för Kronans Embetsmän, hvilka nu, till större delen, 611 Den 16
Maj. måste under största bekymmer för deras bergning framsläpa Iifvet.
Penningestocken skulle snart finnas öfverflödig, i stället att den nu anses otillräcklig, och den skulle af sig sjelf förmindskas, samt sällan erbju, da sig någon nödvändig anledning att öka den.
T sammanhang med detta, kan jag ej undgå fästa uppmärksamheten derpå att, utom Jorden, Tull-qvarnarne och en del Bruk, äro alla öfriga Industriens inrättningar, Verk och Fabriker, samt Handtverke» rierna, icke ålagde någon ordinarie reira till Kronan.
Man har fästat allt vid Jorden, likasom den utan brukare kunde afkasta alla de artiklar man den påfört; men åkren ger utan arbete och utsäde lika så litet någon afkastning, som hvar och en Verkstad utan arbetare och rudimaterier.
Det synes mig derföre lika billigt att Fabriqueuren och Handtverkaren utaf sitt arbete ger Kronan tionde som Åkerbrukaren; och mån. ne man ej med skäl kunde fordra att Handtverkaren, i mån af sin egen och medhjelpares arbetsförmåga, utan betalning presterar Kronan vissa arbetade persedlar, eller ock utan betalning arbetar af Kronans rudimaterier.
Om t. ex. för Soldatens behof af skor, Garfvaren beredde de hudar Kronan af hemmanen tager i skatt, samt Skomakaren af dessa beredda hudar tillverkade skor, så vore all penningeutgift för detta behof umbärlig.
Genomvandrar man sålunda alla Den 16 Maj.
Handtverkerier och Fabriker, skall man komnia till det resultat, att Kronan i det närmaste sl afl blifva oberoende af penninge. väsendet samt Varu-värdet, och detta, såsom mest ländande till Statsverkets bestånd samt det Allmänna bästa, bör vara hufvud.' sakliga föremålet, särdeles som det en gång skall bidraga att göra Bevillningar och flera för Landet tryckande extra utskylder um« bärliga.
Att ingå i defaillerna för verkställighet ten af denna grundprincip, dertill fordras en nogare kännedom af förra Uppbördssättet och Redovisningen med allt hvad dertill hörer, än den jag äger.
Sådant skulle ock nu blifva för vidlöftigt, samt utan ändamål förr än grunden är antagen.
Må ej min välmening blifva misskänd, om ock mitt förslag icke skulle antagas.
Jag finner sjelf att deremot kan mycket an. markas, och vet ganska väl att många svårigheter för verkställigheten skola framkastas; men jag är öfvertygad att förr eller sednare skall det vinna framgång.
Herr af Sillén, Carl Wilhelm, uppläste följande :
Då flera Memorialer här blifvit upp» 616
Maj. läste med välgrundade förslager om medlen till det i långliga tider och i alla hänseenden så vanlottade Svenska Jordbrukets upphjelpande, torde det vara öfverflödigt af mig, att derom något orda.
Allmänt erkändt lärer det vara, att säkraste utvägen, och för Staten mindst kostsamma, till detta stora ändamåls vinnande; är ett totalt förbud emot införsel af all slags utländsk
Säd och Bränvin.
Ett sådant förbud skall säkerligen mycket fortare verka till Jordbrukets förkofran , än alla ÅkerbruksAcademiens Annaler och Redskapsmodeller, samt HushållsSällskapers Skrifter, dem
Allmänheten hvarken är i tillfälle att läsa eller se.
En af Frankrikes största StatsMinistrars första åtgärd till upphjelpande af då i vanmagt varande Franiska Jordbruket, var att förbjuda införsel af utländsk
Säd; och det dröjde ej länge förr än den påräknade verkan deraf röntes — Franska Jordbrukets förkofran.
Jag tror derföre att Riksens Ständer kunna och böra nu hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla derom, att all utländsk Spannmåls och Bränvins införsel i Riket genast må förbjudas pch upphöra.
Att Sverige kan umbära utländsk
Säd, bevisa Krigsåren 1807 och 18O8, då Rikets Krigsmagt, öfver 100,000 man, var sammandragen, ingen utländsk Spannmål inkom, och ingen brist, än mindre nöd, ändå röntes.
Aldrig är missväxten total i Riket; om en eller annan 'Landsort olyckligtvis dermed Den i G
Maj. hemsökes, så hafva vanligen andra Landsorter deremot god och ymnig årsväxt.
Det hör då endast derpå bero, att från den sädesrika Landsortens öfverskott förse den behöfvande.
Och onuSädens transporterande, från den ena Landsorten till den andra, skulle kosta Staten något, kan den kostnaden aldrig blifva att räkna mot den förlust Staten i allmänhet, och de sädesrika Provinsers Jordbrukare enskildt, tillskyndas genom införskrifning af så ofantligt mycken utländsk Spannmål, som nu dagligen inkommer, under det Svenska Jordbrukaren just derföre ej blifver af med sin Säd.
Jag anhåller att detta mitt vördsamma Memorial må blifva med öfriga Resp. RiksStånden communiceradt, samt -till behörigt Utskott remitteradt.
Remitterades till Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet, och blef communication med de öfriga Resp. Stånden Författaren tillåten.
Vidare uppläste Herr af Sillen följande:
Jag anhåller ätt med några ord få om. röra ett ämne,-som mig vetteriigen icke förr här blifvit vidrördt, och som, i min tanka, icke är af ringa vigt.
Under det jag förledet år, såsom Ledamot af Ståndet, deltog i Stockholms Stads TaxeringsComité, underrättades jag, att den Spannmål, som härvarande GarnizonsBefäl i aflöning utur
Kro - 6i8 Deri 16 Maj. nans Magaziner erhåller, icke allenast ej ut. går efter det vanliga Afradsmål, sorn Kronotiondegifvarnc den i Magazinerna inlemna, utan efter det så kallade Garnizonsmål, som gör circa 4 kappar mindre på tunnan, än fast mål — utan ock att den utur Kronomagazinerna till Garnizon och Stater inlemnade Spannmål alltid är af en så dålig beskaffenhet, att Löntagande svårligen kunna afyttra den.
Ingen, eller åtmindstone få, lärer det vara obekant, att om Kronotionde, gifvaren understår sig komma till Magazinet med mindre väl rengjord och god säd, blir han af Magazinsföreståndaren och alla hans biträden på det hårdaste behandlad, och trugad atta nyo rengöra säden, såframt han ej vill få den casserad och blifva tvungen att med penningar betala den efter det pris Magazinsföreståndaren behagar utsätta.
Med en sådan noggranhet vid Kronotiondens intägt, finner jag högst besynnerligt, attGarnizonen ej ifrån Magazinet utfår lika gotl Spannmål.
Härtill har jag väl hört orsaken omtalas 3 men då jag ej ägt tillfälle ännu derom skaffa mig tillräcklig upplysning, vill jag denna gång med tystnad gå den förbi 3 och skyndar till egentliga ämnet för min motion, som är, till besparing för Staten att underhålla en dryg och frätande Magazins* förvaltning, samt till förmon för de löntagande, föreslå att af Kronobonden vissa districter, Härader eller Socknar tillslogos hvar. je GarnizonsRegemente, Corps eller Stat, som genom sinaRegementsQvartermästare el - Den iG Maj.
Jer andra ombud directe af Skatte- och Kronobonden emottoge Spannmålen.
Löntaganden finge då strid och ren säd, samt rigtigt Afradsmål, den han kunde till hvilken som heldst fä bortsluta för gångbart pris, och ej, som nu, nödgas åtnöja sig med det låga pris Magazinsförvaltaren behagar stipulera, eller ock i stället för den i Magazinet ifrån Kronotiondegifvaren intagna goda säd, vid mest aflägsna Magazin emottaga ej allenast slösäd, utan ock ett mindre mål, än det öfverallt i Riket vanliga.
Huru och med hvad skäl detta så kallade Garnizonsmål tillkommit, vet jag ej3 men jag kan aldrig finna skäl, att ett sådant särskildt mått bör existera, då allmänna Lagen i Handelsaalkens 8 Cap. l $. lyder så: ”Enahanda mått och ”vigt skalf vara i hela Riket, gilladt med ”Kronones märke.5’ Om Eders Excellene och Högloft.
Ridderskapet och Adeln Anner att denna min motion förtjenar något afseende, anhåller jag vördsamt att den må till vederbörligt Utskott blifva remitterad.
Friherre Wirsen, Gustaf Fredric:
I anledning af hvad Herr ÖfversteLieutenant af Sillén nu sednast behagade framställa, får jag vördsamt göra den erinran, att det så kallade Garnizonsmålet har af ålder existerat, och utgöres af 32 lösa kappar, med tvänne sådana till råga på tunnan, i stället för den fasta tunnan af 36 sådana kappar.
Likasom
Maj. i Riket gifvas flera beräkningar för vigt, gör det också för mai,, utan att detta strider mot Lag; man väger dock alltid med samma slags vigt och mäter med samma slags tunna.
Garnizons-regemcnterne bestås i sjelfva verket ett mindre mål, och då deras spannmål anordnas, förvandlas hvad dem tillkommer från Garnizonsmål till Fast mål, som då blir ett mindre tunntal at det sed. nare, hvilket de qvittera, jag åberopar 1 denna del de respective ledamöters närmare kännedom än min egen, hvilka tjena i Värfvade Arméen; men jag har imedlertid ansett mig skyldig undanrödja ail tanka som skulle denna difference i mål icke komma det Allmänna till godo och blifva redovist.
En förändring uti anslaget för GarnizonsRegementerna, från Garnizons- til!
Fast mål, blefve en tillökning uti Statsutgiften.
Hvad åter angår den del af ämnet, att dålig säd skulle blifva inlevererad till Regementerna, så förmodar jag att vederbörande känna sin rätt och troligen icke böra underlåta att i behörig ordning klaga, om dem i denna del sker något förnär.
Skulle en Uppbördsman utdela sämre säd än den han emottagit, måste icke allenast ett tjenstefel utan ett verkligt brott hafva föregått, genom utbyte af Kronans bättre spanmål mot en sämre vara, och en anmälan derom vore för mycket rättvis och billig, för att icke genast följas af det verksammaste beitrande, hvartill Embetsman fin» Den 16 Maj. nas, hvilka hafva det till tjenstpligt sig älagdt.
Herr af Sillens Memorial, jemte de dervid af Friherre Wirsén gjorda anmärkningar, xemitterades till Allmänna Besvärs» och OeconomieUtskottet.
Friherre Åkerhjelm, Carl, hade inlemnat följande; Vördsamma Memorial:
Skadligheten af vattens uppdämmande öfver odlad eller till odling tjenlig mark är så allmänt erkänd, att något tvifvelsmål derom icke lärer äga rum.
Ständer hafva vid flera tillfällen sträckt sin omtanka och sorgfällighet till Landets uppodling, hvarom åtskilliga Allmänna Författningar vittna; men ibland orsakerna till des. sas förfelade nytta måste äfven räknas4 vidsträckta rättigheter i afseende på vattendämning, som blifvit tillagde Sågar, Qvarnar och andra Vattenverk, samt vissa Fisken, eller snarare den olagliga utsträckning af dämningsrattigheten, som fördom och vana gifvit och underhållit, till Jordbrukets skadaochförfång; likasom dessa Vattenverk voro de mest riksgagneliga inrättningar; då likväl vinsten deraf till det mesta är enskild, och den ringa fördel Staten ösa Dill 16 Maj. deraf drager, genom skatt och renta, ingalunda svarar emot den stora National-förlust som deraf uppkommer, då för att favorisera en ägare af Vattenverk, som ofta äro mycket obetydliga och genom en oklok anläggning, felaktig mekanisk-inrättning behof, va en omätlig tillgäng af vatten, stora Landsträckor dränkas, och nyttiga uppodlingar, nödiga till både Åkerbrukets och Boskapsafvelns förkofran thymedelst förhindras.
För att afhjelpa den Jandsiörderfliga skada och olägenhet, som öfverdrifven uppdämning vid Vattenverk orsakar, fordras visserligen någon jemkning och förbättring af våra oeconomiska Författningar, i synnerhet den, att de blefvo i handhatvandet och verkställigheten mera executiva; ty heldre än att blottställa sig för långvarig och kostsam rättegång med en obillig och ofta mägtig granne, som äger Vattenverk, måste den treflige men obemedlade och mindre magtägande Jordbrukaren ofta lida den största oförrätt och skada på sin redan odlade jord, och afstå från nyttiga odlings.företag.
Såsom medlem af nationens vid denna Riksdag församlade Representanter, har jag trott mig kunna hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vördsamt föredraga mina tankar uti ofvanberörde ämne, såsom en anledning till nogare omdömen och åtgärder, saint föreslå följande rättelser:
Den 16 Maj. l:o Till förekommande af skadliga uppdämningar och vattenflod, är genom Kongl.
Förordningen den 20 Februari 1764 allmänneligen påbudet, att Rikets undersåtare skola vara förbundne att sommartiderna, då vattnet är som mest utfallet, under vederbörande betjentes vård och tillsyn upprensa och vid sitt naturliga aflopp vidmagthåila alla större och mindre strömfall, bäckar och åar 3 Men denna hälsosamma