Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
425 ventyrs ej skulle blifva fallet med dem, hvilka ovanligt länge b i b,e hållit slik befattning för dem af qvinnokönet som förbli)vit ogifta, och dem af mankönet som efter 21 års ålder blifvit under förmyndafevård ställde.
Hvarje Läns Kammare later genast trycka samma) förteckning, sedan deri befintelige namn blifvit satte i alfabetisk ordning, och kungöf derefter i officiella Tidningarne samt i alla Länets kyrkor att då varande förmyndare i Länet skola inom 3'ne månader eiler kungörandet hos FörmyndareKammaren redogöra för deras förvaltning och mot Kammarens qvitto, der afjämna de af dem om hände* hafde förtpyndaremedel samt alla förmynderskapet rörande handlingar, och äger Kammaren att i händelse af någon förmyndares Uedskande * detta fall anlita vederbörande
Domstolars biträde för redogörelsens erhållande.
Sedan FörmydareKammaren sålunda mottagit de omyndigas Egendom skall Kammarens Ledamöter gemensamt med dtrns Egendom ocl\ personer derföre stå i ansvar, och mot säkerheter ochdaglig ränta utlåna Capjtalerne, samt vidtaga lämpeliga åtgärder för afkomst och förkofran af de omyndiges fastigheter m, m.
Sist yid slutet af utte månaden efter lag» förändringens offentlig-görande genom trycket afgifver hvarje Kammare vid Länets, vederbörliga Domstolar i Städerne och til;l Häradshöfdingarne å Landet mot qvitto förteckoin - Den 17 Februarii, gar S alla de förmyndare, hvilka hos Kammaren till den tiden ej redogjort, och iagttages, att då någon sådan förmyndare är i annat Härad eller Län boende ära det hvarest myndlingens egendom är belägen, slik förteckning till
Domstolarne pä bägge dessa ställen aflemna» på det att när Gravations-bevis antingen från StadsRätt eller från Häradshöfdingarne efter det förenämnde 12 mår.ader förflutit, meddelas å fastigheter inom Städerne och å landet, de genom nyssnämnde förteckningar kunna blifva i tillfälle att, som de ock vid ansvar 6åsom för Embetsfel skola, i Gravationsbevisen tillkännagifva om egendoms-ägaren finnes upptagen på samma förteckningar eller icke.
Genom denna åtgärd och de tryckta för-* teckningarne kunna långifvare genast veta om det nya stadgandet, jag här ofvan föreslagit i afseende på Inteckningens giltighet år förden egendom, hvari Inteckning erbjudes, gällande elier icke, och torde genom detta stadgande, hvilket har någon likhet med det Kongl. Förordningen den 1 Junii 1748 om försträckning af Brandförsäkringsskilling innehåller, vinnas, att hvarje förmyndare skyndar med afgifvande af redogörelse, emedan han i annat fall ej kan med säkerhet påräkna lån å sin fasta egendom Af hvad jag förut nämnt angående Förmyndares vård om myndlings person är lätt att finna det jag ej föreslår någon ändring i nu gällande sätt att förordna förmyndare, utan Dan 17 F elmar ii, 427 önskar, att sådane hädanefter som hittills må af Domstolarne utses; och mitt förslag rubbar således icke den del af Adelige Privilegierna som legat till grund för stadgandet i 8 Cap. 2 §.
RättegångsBalken, att HofRätt må förordna förmyndare för deras barn och arfvingar, som frälse äro.
I fall mitt förslag antages skall den motvilja att blifva förmyndare , som i anseende tills acsvars-skyldigheten för myndlingens egendom och svårigheten att såsom Förmyndare erhålla lån mot inteckning i sin fasta egendom, hittills varit ridande troligen försvinna, Och då tillsynen öfver myndlingens person och utw tagande från FörmyndareKammaren af den del utaf honom tillhörige medel som till hans år; liga underhåll erfordras, komma att utgöra Förmyndares enda befattningar; kan jag ej finna att den ersättning som egenteligen för ofvannämnda ansvar och olägenhet hittills va. rit Förmyndaren tillerkänd, skäligen bör äga rum sedan FörmyndareKammare blifvit inrättade, hvaremot någon ersättning bör Kamrarna tillkomma.
Vid bestämmandet deraf utgår jag från den synpunkt, att då Hamrarne komma attbafva befattning med alla inom Länet varande omyndiges Egendom böra Hamrarne kunna åtnöjas med en ringare procent af inkomsten af samma Egendom än den, hvarmed Förmyndar re i anseende till deras nu varande ansvarsskyldighet kunnat anseB belåtne j och synea Den 17 Februarii. äfven denna besparing för de omyndige talande för mitt försjag.
Jag föreslår då att hvarje Läns FörmyndareKainmare ej får beräkna sig högre arfvode än 5 procent af räntan å de omyndiges Cap<- taler och af årliga afkastningen af annan deras Egendom, samt att denna £ procent som årligen afdrage» delas i 7 lika lotter, hvaraf hvarje Ledamot i Kammaren erhåller en $ och den 7 de frdelen tillkommer Kamreraren , äfven sorn att dä rågop Ledamot dör linder loppet af de trenne år, för hvilka han blifvit vald eller för någon tid af sjukdom hindras, af hans f af förenämnde ersättning så mycket tillkommer Suppleanten, som svarar mot den tid denne, delande Kammarens öfrige Ledamöters ansvarighet, i Kammaten tjenstgjort.
Derigenom att denna ersättning till Kammaren ej bestämtnes till visst oföränderligtpen. pingebelopp utan endast till viss andel af afkgrnsten skall
Kammaren af eget intresse manas att nitiskt arbeta för de omyndiges fördel, efter sorn denna fördel är så nära förenad med Kammarens, egen.
Men då ingen mensklig inrättning gifves der tf ister ej röja sig, och då de nty föreslagne Kamrgrne ej kunna i frågan om deras förvaltning annorlqnda anses än såsom de nu va* rande förmyndare, böra Kamrafne i afseende på deras redovisningsskyldighet vara underkastade domaremagten, och det måste således Den 17 Februarii. 429 blifva de af Domstolarne tillika förordnade Förmyndares lika sorn myndlingarnes närmaste franders rätt >4 att jemte det de äga att af Kamtarne erhålla aliade upp-lysningar om egen domsförvaltningen, som de för sig finna nödige Och Kamrarne äro i tillfälle meddela, kunna vid vederbörlige Domstolar tilltala Hamrarne, om någon olaglig åtgärd med myndlingens
Egendom af dem vidtages eller högre arfvode än det stadgade, i räketiskapérne upptages o. s. v. På enahanda sätt tnå ock Hamrarne kunna vända sin talan mot fötmyndarne, om de ej behörigen tilldela myndlingatne det årliga underhållet sorn från Kamrarne af detri Uttages.
Det följer af sig sjelf att öm lägförändringen sker, i sammanhang dermed dels bör öfverses förhållandet med den i Stockholm inrättade FörmyndareKamaren, dels ock stadgandet i 22 och 23 Cap. ÄrfdaBalken lämpas ef. ter de genom förändringen uppkommande o~ lika förhållaiidén.
Hamrarne blifva inrättade och den ömsesidiga controll jag företagit iagttages, anser jag den omyndiges rätt vara långt mera tryggad än den nu är, dfels derföre att den förmögenhet Katnrarnes Ledamöter måste anses hvar för sig äga* är en borgen för dera* uppmärksamhet på förvaltningen, dels ocjt derföre att de en för alfa och alla för en deli 433 Dea 17 Februarii, ansvaret och det är ingen trolighet att det då skall hända hvad nu så ofta sker, att omyndiges Egendom anförtros åt personer som icke äga något att förlora, och som när myndlingen blifvit berättigad att fordra redo för förvaltningen af sitt Gods, möter honom med en Cessionsansökning, och den bedöfliga underrättelsen att af hans arf endast återstår — minnet.
Jag vet att man kan säga mycket mot hvad jag nu föreslagit, och deribland förnämligast, att förmyndare äfven med den befattning de nu äga kunna gifva de omyndiga ga-1 ranti derigenom att förmyndares egendom intecknades till det belopp, som svarade mot de medel den omyndige ägde, och som under förmyndarens inseende lemnades, hvarigenom långifvarens rätt kunde skyddas, men utom det, att ingen
Lag kan befalla någon att mot sin villja förpanta sin egendom, skulle på sådane villkor ej nödigt antal förmyndare kunna anskaffas med förmögenhet nog att på sådant 6ätt trygga myndlingens rätt.
Jag vet vidare att mången ej Önskar rättelse i våra CreditLagar, derföre att de för mången, som ej är mån om egen och allmän Credit äro beqväma, och /let kan vara troligt, att när man antager en FinancePlan man sätter frågan om CreditLagarnes förbättring alldeles å sido i from förhoppning, att allt ändock går väl, men jag är öfvertygad, att den dag skall komma då alla halfheter måste försvinna och alla hinder för Creditens fria utveckling måste vika, och jag
Den 17 Februarii, 431 skall, om jag upplefver denna tid, åtminstone hafva den tillfredsställelsen att kunna säga till mig sjelf; Du har ej tegat då du borde tala, N'0 6.
Herr Gripensvärd, Fredric Adolph:
Både i beslutet om våra Protocollers tryckning och i det angående Bulletinens utfärdande till de Tidningsredactioner, som sådana åsfundade, anser jag Höglofl.
Ridderskapet och Adeln hafva ådagalagt sin afsigt, att så vidt möjeligt är, tillfredsställa den läsande allmänheten på kännedom af våra öfverläggningar.
Jag slutar deraf, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln icke ogerna skulle se, att dessa öfverläggningar kunde mera fullständigt, än som i någon tidning, nyligen skedt, läggas i sammandrag för allmänhetens ögon, och föreslår i sådan öfvertygelse, det Ridderskapet och Adeln ville besluta, att våra justerade Protocoller hädanefter i RiddarhusCanzliet blifva tillgänglige för de Tidningsutgifvare, som der, af villja sig begagna.
Om detta förslag bifalles, torde beslutet genast få gällande kraft, utan att behöfva afvagta justering.
N/o 7.
Syfns.ka folkets constitutionella rättighet \ 432 Den 17 Februarii. att genom Riksens Ständer allena beskatta sig sjeilt, än ÖSkiljagtigt förbunden méd grariskningsrätten öfver beskattningens användande, styrelse och vård; och om det är en öbestridélig sanning; ått all rättighet innefattar någon skyldighet, så var den aldrig istörre; än för Riksens Ständer att undersöka handhafvandet och användandet af de medel, som under namn af Statsbidrag, ifrån folket erläggas i utbyte emöt de förtnöner, som äfo Samhällsinrättningens föremål.
Riksens Ständer hafva åt sine välde Revisorer under Riksdagarnes mellantider uppdragit detina så magtpåliggan* de granskning af allmänna medels förvaltning; och jag anser det vara ett af Riksens Ständers första åligganden, att åt detta dera9 Revisorers arbete lemna ali möjlig uppmärksamhet, och att genom den aldra nogaste granskning, visa den anda, som hos Riksens Ständer är rådände, i anseende till Statsförvaltningen.
Ständer skulle endast på svaga grunder kunna fordra noggranhet och niyfrån Statens Embetsman om det minsta öfverseende fick äga rum i anseende till de åligganden, sorn genom Riksens Ständers dyrbara förtroende tillhöra Riksens Ständers Herrar Revisorer, och jag går att uppfylla en, i min tanka väsendtlig del af mine åligganden sorn representant, då jag företer dé anmärkningar, hvartill senaÉté Riksens Ständers Revisorers berättelse uti siågra delar synts mig lemna anledning.
I»g fruktar att den berättelse Riksens Stan* Din 17 fiebriiarii, Ständers Herrar Revisorer öfver Allmänna Ma* gazmslnrättningen afgilvit, på långt när icke framvisa?
den verkligt brydsamma, eller kanhända bättre sagt, aldeles ohjelpliga ställning hvaruti denna Inrättning sig befinner.
Jag har tyckt mig med säkerhet kunna se, att Herrar Revisorers calcul öiver Magazinslnrättningens tillstånd vid slutet af ar ittzi , på långt när icke i verkligheten framställer det öfverskott af .*10,137 R:dr som calculen utvisar.
Mig synes det Herrar Revisorer bort framlägga åt. minstone en probabilitet® beräkning öfver de ofelbara förlusterna vid ännu förestående indrifning af undsättningsskulderne, då en sådan beräkning syne* kunnat verkställas i grund af redan derom inhämtad erfarenhet: då härtill kommer, att förfusten af Italienska Expeditionen sannolikt biifver större än den af Revisorens är beräknad: att en del egendomar m. m. troligen äro upptagne till vida högre värden, än hvartill de möjligen skulle kunna realiseras: stt vinsten af brännerirörelsen redan visat sig vara ingen, och för framtiden synes icke mera lefvande, att det nu förhanden' varande spannemåls lagret, ej kan utan en högst betydlig förlust realiseras; och att det är förskämning och afskritningar undsrkastadt.
Om detta sålunda blifvit tagit i betragtande så skill, le ett betydligt deficit i stället för behållning visat sig; och då ännu härtill kommer, attinrättsningen på sådant sätt saknar all möjlig; ut vägtil! inkomst; så finner man att Verket redan saknar ali utväg till räntebetalning af 60,000 R:dr till Banket», äfvensom till bestridande af Verkets adBil. till Ridd, o. Ad.
Pr. 1 Band, 28 434 Den 17 Februarii. minisftationskostnad af omkring 60,000 R:dr Banco.
Om nu dessa slutsatser med någorlunda visshet kunna hämtas itrån Herrar Re. visorers berättelse, sfi synes mig följden het enkelt vara, att Allmänna Magazinslnrättningen är banqueroutte.
Om nu detta utslag är rigtigt, så synes mig, att Herrar Revisorer bordt helt oförställd; som sådant för sine principaler, Rikets Ständer, framställa det: ochanser jag nu förhållandet af StatsUtskottet böra upplysas och Riksens Ständer ofördröjligen till— kännagifvas.
Då det på förhand lärer kunna antagas såsom afgjordt att Allmänna MagazinsInrättningen verkeligen är banqueroute, så bör det genom StatsUtskottet upplysas, huru, af hvad orsak, och genom hvilka verkningar, inrättningen kommit uti detta obestånd, om det är en följd af ett illa beräknadt lörvaltningssätt å Directionens sida, och till hvad grad
Directionen handlat oberoende af Regeringens föreskrifter.
Directionens berättelse öfver 1818 och 1819 årens förvaltning utvisade båda ett öfverskott af 2,000,000 R:dr efter afdrag af inrättningens skulder, dem till Riksens Ständers Bank naturligtvis deruti inberäknade; hvilken behållning efter en förslagsvis antagen decorte af 500,000 R:dr i afseende å de utestående fordringarnes möjeliga osäkerhet, troligen bör kunna antagas minst till 1,500,000 R;dr.
Inrättningens obestånd har således under de sedan förflutne åren uppkommit, och ehuruväl af 1820 års revision så väl sorn af hela allmänheten, annat likväl icke kunnat i sin fulla dager genom andra än sed - Den T 7 Felmar ii. 435 naste Herrar Revisorer ådagaläggas, så synes de, öfver detta förhållande älven uti ziffran bordt kunna afgifva mera bestämde upplysningar olver det verkliga förhållandet, i stället för det skenbara öfverskotta som till inrättningens iördel blifvit, uti Herrar Revisorers berättelse, Riksens Ständer förelagt
Det synes mig varit ett väsenteligt föremål för Herrar Revisorers verksamhet, att efterfråga huru och på hvad sätt verkets förra så betydliga behållning försvunnit eller bortsmält till den obetydliga summa, hvilken nu som sådan visar sig.
Då Herrar Revisorer till sin berättelse bifogat alla Kungabref angående undsättningsverket, eller egenteligen rörande de, åt undsättningstagare i serskildte
Län förunnade förmåner af lqvidation in natura, så synes mig, att Herrar
Revisorer äfven bordt sätta sine principaler i tillfälle, att liksom för spannemålsutdelningen lära känna de principer hvarefter spannemålsupphandlingen varit styrd.
Allmänna Magazinsjnrättningens verksamhet har i de sednare åren fått en dubbel rigtning, att göra upphandlingar af spannrmål till spannemälsprisets upprätthållande, samt att afsätta och till behöfvande såsom lån utdela denna spannemål.
Utan tvifvel ligger orsaken till inrättningens undergång inom någondera af dessa linier, eller kanske säkrare inom båda, och det hade säkerligen för Riksens Ständer varit ganska nyttigt, att genom sine Herrar Revisorer fått sig en framställning förelagd om upphandlingarnes, så väl som om undsättningarnes historia under de sista åren; 436 Den 11 Febi uarii.
Ständer skulle derigenom säkrare kommit att sjelfve inse orimligheten af inrättningens sålunda, under de sednare åren vidgade verkningskrets, sorn blifvit att tillfredsställa 2;ne hvarandra rakt motsatta interessen; det ena, som är dea större span nema Isproducentens, possessionatens; och det 3ndra, som är den mindre bemedlade allmogens, såsom spannemålsköpsnde; för att tillfredsställa det förra, måste inrättningen uppköpa spannemål till det högjta ivöiiiga pris: och för att kunna gå det sednare till mötes, måste denna spannemål till de behöfvande undsättningstagare kunna lämnas till det möjligt IcigJJa pris.
En jämförelsetabell öfver upphandlingsprisen i 8 18» 1819, 18:0 och 1821 med de priser till hvilka undsättningstagare fått liqvidera sina spannemålsskulder åren isjo, 1821, 1S22, skulle utan tvifvel ådagalagt huru man också ömsom sökt att gynna producent och consument intresset: om uti en sådan tabell äfven blifvit uppfört, så väl beloppet af den för hvarje år upphandlade, som den utborgade spannemålen, eä skulle man troligen uti det deraf härflytande slutförfeållandet funnit anledning att framvisa orsaken till den största af de förluster, som drabbat inrättningen.
Om jag icke misstagit mig uti mitt omdöme härutinnan, så torde det tillåtas mig, att finna anmärkningsvärd!, det Herrar Revisorer icke funnit dessa förhållanden nog magtpåliggande för att genom ett yttrande, dervid fästa Riksens Ständers och det allmännas uppmärksamhet, fös att såmedelst genom verkningarnes ådagaläg
- Den 17 Februarii. 437 gande, påkalla orsakernes hafvand?.
I sammanhang härmed synes det helt och hållet legat inom Herrar Revisorers verkningskrets, att böra fästa Riksens Ständers uppmärksamhet vid sådana åtgärder, som framför andra verkat inrättningens obestånd, och ibland desse synes det af Regeringen direct till åtskilige Ländshöfdingar lemnade tillstånd för undsättningstagare rörande återbetalningsmethoden, såsom mäst i ögat fällande, förtjent alt af Her rar Revisorer till en närmare Riksens Ständers granskning utredas, hvarvid den omständigheten, att en högst, betydlig förlust blifvit inrättningen tillskyndad särdeles genom den, åt undsättningstagare i jemtland förunnade tillåtelsen, att tunna mot tunna avbörda ett belopp af utöfver 20,000 tunnor spannemåi, bordt föranleda till undersökning huruvida spannemålsDirectionen iagttagif, att tili bevakande af Verkets fördel och det allmännas derun - der beroende rätt, göra behörige föreställningar emot ett så ofördeiagtigt och till Verkets totala undergång ledsr>de iiqvjdationssätt.
Då desse Magazinslnrättningens allmänna förhållanden, icke synas påkalla Riksens Ständers Revisorers uppmärksamhet til! sådant afseende, att anmälan derom till Riksens Ständer blifvit gjord; så tyckes likväl att åtskilliga bicmstän’ digheter vtd för valsning?,grunde! ne för all inanna Mag*zmslnrättningea bordt, tili Riksens Ständers underrättelse al Kerrar Revisorer fullständigare utredas
Jag nödgas i följd deraf exempelvis yttra min förundran deröfver, att Herrar
Revisorer icke funnit förfarandet nied 4^8 Den 17 jFebruarii, spannemåls upphandlingen 1821 förtjena till Riksens Ständers skärskådandeöfverlcmnas Ali sp nnemål: upphandling detta år, likasom det föregå; ndv, äsy tade höjande och upprätthållande al de tå enormt fallne spannemåisprisen: det visar tig härvid 1 högsta måtto an* märkningrv irdt, att upphandiingame ej började lött än b månader efter skörden, eller i slutet af Mars månad. hvaraf det synes tydligt, att hjelpen <j gagnade de n äst behöfvande, hvilka denna tidpunkt säkerligen hade utsållt sitt öfverskott; utan blott speculanten och den större producenten: men hvad sorn synes ännu märkvärdigare, är att denna upphandling fortsattes unds-r loppet af Maj, Juni och Julii månader, eiler m< d ett ord så länge några disponible medel funnos för upphandlingens fort-* sättande.
Att söka uppdrifva priserne vid den årstidy då varan äger sitt naturliga maxiwiprist synes vara så stridande emot all princip att. detta förfarande visserligen förtjent att anmärkas, såsom alltid ledande till det resultat att möjligen så medtaga inrättningens tönder, att den, vid en inträffande rikare skörd icke kunde fortsätta upphandlingen till prisers upprätthållande vid den tidpunkt, rom straxt efter skörden är minimipriset och som egenteligen är som skulle påkalla cn sådan åtgärd; och då detta är hvad som inträffat under hösten l83t i följd af upphandlingen under sommarv ånademe, så synes ett sådant förhållande hafva berdt fästa Herrar Revisorers uppmärksamhet till någon påföljd, och jag kan ej undgå att så mycket ineta fästa min upp - Den 17 Februarii, 439 märksamhet härvid, som det synes att upphandlingarne börjats på Regeringens befallning, och till följe äfen sadan äfven blifvit fortsatt under loppet af Maj, Junii och julii månader, eller så länge upphandlingsfonden varade, och detta oaktadt MagazinsDirections hemil ällan om dess upphörande.
Cassan var också al* deles uttömd, då Landsböfdingame i flere
Län efter skörden 1821 inkommo med hemställan otti upphandlingars verkställande.
Revisorernas hufvudföremål är utan tvifvel att vägleda Riksens Ständer vid bedömandet af falska åtgärder, ehvar de ägt rum, och ehvar sorn helst ifrån de utgått.
Den anda 50m utmärkt 1S20 års Herrar Revisorer lemnar ver" k - i i g anledning till den förmodan, det de, icke skulle lemnat detta förhållande oanmärkt, då de yid spannemålshandeln anmärkte åtskilige egenheter, och jag har svårt att utgrunda hvad som kunnat föranleda 1822 års Herrar Revisorer till ett sådant öfverseende med ett i min tanka högst vigtigt föremål för deras uppmärksamhet.
Vid Revisorernes berättelse om företaget att utskeppa korn och hafre tili Italien förekommer den omständigheten, att Revisorerne tillkännagifva, expeditionen blifvit föranstaltad af Allmänna MagazinsDirection med dertill af Kongl. Majit pijven anledning.
Då detta företag i sig sjelf var af en ny, af en aldeles egen beskaffenhet, och genom utgången ytterligare märkvärdigt, så synes Herrar
Revisorer bordt mera bestämdt utreda af hvad natur den af Kongl.
Maj:ts gifne anledningen varit, när fråga utan tvifvel '44<> Den 17 Februarii. bör komma att väckas om skadestånd för de förluster
Staten lidit eller ännu halver att vanta af detta så illa beräknade foretag•, och det bade i sådant afseende lör Riksens Ständer varit högst nödvändigt att veta emot hvilken skadestånds- eller ansvarighetsirågan bör rigtas, emot
Directionen, eller emot Regeringen, i fall den åt
Directionen gifna anledningen varit af en befallande beskaffenhet.
Då Herrar Revisorer sorgfälligt anmält den förlust, sorn drabbat Magazinslnrättnirtgen genom den klagazins-Förvaltaren Kongl.
Räntmästaren Ouchterlony af Kongl. Maj:t beviljade afskrifning *f 50 tunnor, så synes en lika bestämd framställning varit påkallad öfver anledningen till den förlust af kanske 40,000 tunnor som sannolikt drabbat inrättningen genom dan Italienska expeditionen.
Utaf de genom Herrar Revisorer vid Revisionsförrätningen i Ivlaga2ins-Dlree*ionen granskade handlingar och protocoller, lärer befinnas att export afsp.nnemål till Portugal äfven varit anbefalld, men hvilken likväl aldrig kommit till verkställighet, i anseende till den Italienska expeditionen; det synes sorn denna ansta Ht äfven bordt få en plats j Revisorernes berättelse, till vägledning för omdömet efter grundern® för detta sednare så förlustgifvande företag.
Vid berättelsen om Eldqvarnsköpet, yttra Reviäorerne, att Regeringen befallt detta inköp sedan Magasins
Directionen uti affordradt utlåtande vitsordat nyttan och fördelm af inköpet.
Riksens Ständer och hela Allmänheten skulle Dm 17 Fclviiarii, lätteligen häraf kunna ledas tiiTdet omdömet, att Regeringen genom någon ensidig framställning, af Directionen blifvit föranledd til! köpet, hvadan det icke torde varit olämpligt, att i revisionsberättelsen meddelat den underrättelsen, att åtminstone en af Directionens Ledamöter, Herr KammarRådet Levin i särskilt anförande upplyst Regeringen, det inköpet ej skulle för inrättningen vara af någon nytta och fördel; hvadan Regeringen åtminstone synes icke varit i saknad af upplysningar om förhållandet, vid en tidpunct, då inrättningen i brist af tillgångar, syntes försatt i den fullkomligaste overksamhet, och oförmögen att uppfylla når gon af sina bestämmelser.