Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta var mycket öppenhjertigt och mycket bra sagt, ty det bevisar att, om Ständerna skulle finna för godt att skärpa iakttagandet af den paragraf i Banko-reglementet, som ålägger Bankostyrelsen att se väl upp när Bankens metalliska kassa påkännes för mycket, och att då minska Bankens lånerörelse för ali hindra Bankens ruin, så skall jag icke glömma den nu yttrade grundsatsen att sådant icke går an.
Vi mäste således förutsätta all Banken måste låna ut och skaffa penningar åt enskilda, antingen det bär upp eller ned för Banken, ty flit leder den grundsatsen.
Det var ytterligare fråga om de nya Hypotiieks-föreningar, som skulle bildas.
Talaren sade, man skall icke se spöken midt på ljusa dagen, de äro icke framme ännu, dessa Föreningar hafva ännu icke fått Direktörer, och ännu icke hunnit ens få sina obligationer tryckta.
Vi hafva således icke förhoppning på längre väntan på deras ankomst än tills deras obligationer blifva tryckta.
Om man får se spöken utrustade, eller anar deras ankomst på förhand, kan ungefärligen vara detsamma, ty det förändrar icke sjelfva saken.
Talaren kom äfven att yttra, då frågan om produktionens förökning vidrördes, alt jernbruken voro i stigande.
Så lät det icke på Riddarhuset för några veckor sedan, och någon förändring lärer väl icke vara skedd sedan dess.
Det torde vara bevis nog, då Bruk hållas till salu i betydligt antal, att deras värde icke är i stigande.
Slutligen yttrade talaren sin mindre belåtenhet med alt man icke synes vara benägen ali öfverflytta Bankens fastighetslånefond till Riksg:s-kon(., emedan, såsom talaren yttrade, man skulle då kunna få en centralstyrelse för fastighets-lånerörelsen.
Deraf skulle således följa alt en styrelse vid Jerntorget och en sådan på Riddarholmen, vore tvenne hvarandra alldeles olika styrelser i delta fall, ty det sades alt styrelsen på Riddarholmen, vore en centralstyrelse, men icke så styrelsen vid Jerntorget.
Det ligger icke uti öfverflyttandet ifrån den ena till den andra myndigheten som styr, utan uti ideen om faslighets-belåningens öfverflyttande på Hypotheks-föreningarne, och den var, att denna belåning skulle fördelas på landsorterna, efter den skuldsättning, som redan förut fanns der och ställas under förvaltning af Hypotheks-styrelsen, som känner förhållandet inom länen, hvarvid Staten skulle öfverlåta dessa sina fordringar mot obligationer, som skulle utställas mot säkerhet i de egendomar, som voro pantsatte, för att tjena till säkerhet för denna rörelse.
Men sedan egendomarna för det mästa nu äro skuldsatte, såsom pant för utrikes lån, så torde Banken, om en öfverflyttning af fastighets-lånerörelsen skulle komma i fråga, näppeligen kunna få så beskaffad säkerhet för sina penningar som erfordras.
Jag fortfar att yrka afslag på denna punkt af betänk.
Gr. Liljencrantz:
Det kan så mycket mindre falla mig in alt uplaga alla de anmärkmr, som mot bifall till denna punkt 400 Den 14 A pr il. i öfrigt under diskussionen blifvit gjorda, sorn denna egenteligen icke har omfattat den fråga, som utgör öfverläggningsämne för R. o. Ad., utan fastmer rört Hypotheks-föreningarnas mer eller mindre gagn.
Jag anser mig likväl böra uptaga det kardinal-skäl, som blifvit användt mot bifall till betänk., det nemi. att om kreditiv-rätt beviljades Hypotheks-föreningarne, så skulle delta sannolikt komma att så användas att den ena dagen uttogs sedlar, för hvilka den andra dagen silfvertackorna utvexlades, att sedan föras om bord på en ångbåt och transporteras till utlandet.
Jag hemställer till den värde talaren, som yttrat denna tanke, om i hufvudsaken det icke kan anses vara detsamma, om det silfver, som måste uttagas för att föras utomlands, utbytes med sedlar, hämtade på ett kreditiv, eller på sedlar, uplånade i landsorten, och jag hemställer vidare, om icke ett fall skulle bunna inträffa, som vore vida sämre, det nemi. om elt tillfälligt behof skulle föranleda till den åtgärd, att
Hypotheks-föreningarne vore nödsakade att uptaga nya lån utomlands för att dermed betala sina räntor.
I öfrigt vill jag begagna precist samma skäl för att hos Ståndet tillstyrka bifall till betänk., med undantag likväl af lista mom. som Hr von Hartmansdorff användt, för afstyrkandet, nemi. ali det icke torde vara skäl att återremittera betänk., på det man må undvika nya och långa diskussioner.
Samma skäl anväuder jag till fördel för bifall, ty bifalles betänk, så undvikes jemväl ofvanantydde olägenhet.
Raab har sökt att för R. o. Ad. redogöra för beloppet af de utomlands gjorda uplåningar, och anfört ett af Hr Schwan hållet föredrag, hvaraf visar sig, alt uplåningen icke gör 21 utan 19 mill.
Mark Hamb. b:co.
Jag kan icke tro att BorgareSt. har hållit denna argumentation till godo, men om så är, så får jag, för min del, förklara att jag icke kan göra det.
Det torde vara många af detta husets ledamöter bekant, att när lån uptages utomlands, så erhålles icke de förskrifne kapitalerne till fullo, utan på de lån, som här äro i fråga, har man bekommit ömsom 90 och ömsom 93 proc.
Det är eget ali man vill anföra såsom en fördel den afskrifning, som på totalsumman egt rum, eller att då man förskrifvit sig för 21 men icke fått mer ån 19 mill., sådant skulle vara en vinst.
Det är visserligen icke minskning af skulden derföre, att man varit underkastad det slags procenteri, som brukas vid sådana låns uptagande.
Raab har vidare sagt att den utomlands uplånade summan icke är 30 utan 21 mill.
Jag vet mig icke heller sagt annat utan jemväl upgifvit att denna summa utgör 21 mill., men derförutan omnämt de 9 mill., som ytterligare äro negocierade, men ännu icke blifvit indragne, hvilket jag ock hoppas alldrig må ske.
Vi torde få bekymmer nog att liqvidera de 7 mill. silfver, som redan, såsom visadt är, blifvit uplånade.
Jag förnyar min anhållan om bifall dock med uteslutande af lista mom.
Jag inser icke någon våda för Banken alt lämna dessa kreditiver till Hypotheks-föreningarne.
Den 14 April. 401 garne.
Skulle någon våda kunna upsla, så har den redan funnits under perioden sedan sista riksdag, ty dessa 500,000 r:dr, som nu äro afsedda att användas till kreditiver för Hypolheksföreningarne, hafva till dem utlånats mot deras obligationer, och således hafva, de facto, Hypotheks-föreningarne kunnat begagna sig af denna summa.
Jag tror alltså att det icke skulle blifva vådligare för Banken att låta Hypotheks-föreningarne framdeles få begagna sig deraf, än det varit hittills.
Visserligen kan ett sådant missbruk, som det Hr von Hartmansdorff omnämt upstå, men detsamma kan upstå med all utlåning från Banken, enär Bankens penningar alltid kunna förvandlas till silfver.
Men deremot kan Banken lätt försvara sig genom den utvägen att, då påkänningen blir för stark på dess metalliska kassa, inställa sina utlåningar.
Jag skulle derföre önska att den tid, inom hvilken Fullmägtige ega rätt att upsäga dess kreditiver, måtte göras ännu kortare än Frih. Palmstjerna föreslagit, och tror att den kan inskränkas till 3 månader, hvilket vore till fy lleslgöra tide till förekommande af dessa missbruk, ehuru jag icke inser att det kan upstå någon stor våda, äfven om de icke finge upsägas förr än efter 6 månader.
Jag anser deremot att om kreditiver lemnäs åt Hypotheks-föreningarne, så böra nämnda Föreningar icke få dem på bättre vilkor än de förut fått begagna ifrågavar.
500,000 r:dr, och att således räntan bör blifva 5 och icke 4 proc. som Ulsk. föreslagit.
På grund häraf och i händelse R. o. Ad. icke nu genast vill fatta ett beslut, skiljaktigt från det som Utsk. föreslagit, får jag vördsamt tillstyrka ålerremiss af denna punkt.
Hr von Hartmansdorff: Gr.
Liljencrantz har frågat, hvad del vore för skillnad för Banken, om en Hypotheks-förcning bade tillfälle alt på kreditiv i Banken få uttaga de summor, sorn behöfdes, för att med silfver gälda ränte- och kapital-afbetalningar i Hamburg, eller om Föreningen uplånar dessa penningar i landsorterne, för alt derefter på samma sätt begagna de erhållna sedlarne.
Skillnaden består enl. min tanka deri, att om Hypotheksföreningen får lyfta penningar på kreditivet i Banken, så behöfver hon icke vidare omlank* i det hänseendet.
Inga penningar, som förut finnas ute i landets rörelse behöfva då dragas ur densamma, för att ur Bnukcn lyfta silfvertackorna.
Om deremot Hypotheks-föreningarne icke hafva något kreditiv att begagna, utan måste sjelfva anskaffa penningar, i landsorterne eller i hufvudstaden, med ett ord draga dera ur rörelsen, så blifver i samma mån, som det sker, ondt efter penningar, och då inträffar den tryckning på penningestocken, hvilken hindrar folk att lefva öfver sina tillgångar.
Det är just detta, som skall rädda Banken.
Gyldenstolpe bar sagt, att Hypotheks-föreningarne redan kunnat begagna de 500,000 r:dr, som äro anslagna till belåning af räntebärande papper, och sålunda göra sig till godo de summor hvilka nu skulle på annan väg dem tillkomma.
Om denna utväg redan varit begagnad af Hypotheks-föreningarne, så måtte 5 H. 26 402 Den 14 April. de icke behöfva en ny, och då är del ju enklast ali låta saken vara sådan hon år.
Hypotheks-föreningarne kunna alltså hädanefter hjelpa sig likasom hittills.
Gr:n har sagt att Banko-styrelsen kan indraga kreditiven om så hehöfves, och alt man kan för deras upsägning utsätta en kortare tid.
Jag får förklara, att under de flera år Ståndet lemnal mig förtroende alt vara en af dess Fullmägtige i Banken, har erfarenheten med få undantag visat att, när fråga upstår om indragning, så säger pluraliteten: nej, det hafva vi icke hjerta till; det är synd om den och den inrättningen eller näringsgrenen, med mera sådant.
Jag tror derföre att Ständerna icke böra mycket förlita sig på den grund att indragning kan göras, ulan förnämligast hålla sig till den säkerhet, som ligger i bestämd föreskrift, att man icke får gå längre.
Del fullständigaste af dylika stadganden är förbud, att bevilja Hypotheksföreningarne några kassa-kreditiv.
Jag förnyar således min anhållan om afslag; men begagnar likväl tillfället att rätta ett misstag, som jag begick, då jag talade om reservanter, hvilka föreslagit 400 r:dr såsom minimisumma för utlåningen.
Della valett förslag från cn afdelning, hvilket står uplaget bland reservationerna, men som de af mig åsyftade reservanterna icke hade framställt såsom deras mening.
Jag ber att först få uptaga hvad den siste talaren yttrat i hänseende till Gr.
Gyldenstolpes framställning.
Rivon Hartmansdorff har nemi. sagt, ali då Hypolheksförcningarne hafva den utvägen sig öppen och äfven lära af den sig begagnat, att belåna sina obligationer i; fonden för belåning af publika papper, så behöfva de inga kreditiver.
Jäg lager mig i anledn. deraf friheten att fästa upraärksamheten derå, all Föreningarne icke på annat sätt kunna begagna denna utväg, än att deras direktörer, hvar för sig, skola som enskilde personer skuldskrifva sig till ett större belopp, begränsadt likväl inom 20,000 r:dr för hvarje; och det lärer vara temligen klart, ali det icke är förenligt med grunden för dessa inrättningars ändamålsenliga förvaltning, alt deras lånevigilans skall vara beroende af de enskilde direktörernes välvilja, att åt desamme låna sina enskilda namn, och sin enskilda kredit.
Men delta är likväl en sak af mindre vigt, än den omständigheten, ali eli kreditiv, om än icke större än det här föreslagna, medför för Föreningarne den fördelen, ali de ej behöfva hålla en stor, räntelös kassa.
Ett af vilkoren för, att deras obligationer skola löpa lätt, är att obligationerne, ulan alt dertill vara föreskrifna, kunna å vista inlösas.
Alt för delta ändamål hålla en kassa, af ett eller annat hundratusental r:dr, blefve för dyrt.
Men om en Förening deremot har ett kreditiv alt tillgå, så kan den anvisa derpå i mån, som penningar hehöfves för obligationernes inlösen och genom insättningar och utlagningar derå, inspara ränta, så att den ej upgår kanske lill tredjedelen af det belopp, hvartill den skulle stiga, om Föreningen nödgas hålla ett, mot det föreslagna kreditivet svarande, belopp i kassan ofruktbart liggande.
Den 14 April. 403 Gr.
Gyldenstolpe har yttrat, att räntan borde sättas till 5, i st. f. 4 proc., delta gör dock en förändring i Föreningarnes utgifter.
Om jag antager ett kreditivbelopp af 100,000 r:dr, hvaraf hälften öfver hufvud vore begagnadt, så verkade denna räutetillökning en förlust för hvarje Förening af circa 500 i:dr årligen, och Föreningarnes ändamål är att spara, och de behöfva det äfven i smått, för att kunna öka sin reserv-fond.
Jag fattar ej skälet, hvarföre räntan skulle höjas för dessa Föreningar, serdeles som deras ändamål är jordbrukets understödjande, då räntan på de kreditiv och låneunderstöd, som lemnats till jernhandteringen, manufakturer, fabriker, och andra näringar, utgör 4, ja, till och med 3 proc.
Hvarföre skulle väl landets hufvudnäring, som drager de största skatterna, som behöfver det bästa understödet, betala högre ränta, än man fordrar af de andre?
Medan jag har ordet ber jag att helt korteligen få besvara Hr Lefre'ns yttrande, i afseende på min framställning om förhållandet med skuldsättningen i Preussen, nemi. ”att den steg långsamt, under loppet af 50 år”, jag får dervid erinra att skuldsättningen i Schlesien på 1770-talet genast utgjorde 10 mill. tlialer, hvarvid tillika torde märkas att denna summa för 70 a 80 år sedan, icke knnde kallas obetydlig, föreställande mig, att de förskräckte der, som på den liden tilläfventyrs delade samma Stals-ekenomiska åsigter, som våra förskräckte nu för tiden, haft mera skäl att hissna för den summan, än vi för de 20 mill., hvarom egentligen här är taladt.
Bien skuldsättningssumman steg der småningom ända till 40 mill. thaler, som den utgjorde 1835, hvarefter den åter fallit.
Säkert är ock att den kommer att stiga betydigt äfven i Sverige.
Om Hypotheksföreningarne skola uptaga och omfatta all den skuld, för hvilken Svenska jordbruket häftar, som är storsta delen af de 160 mill., som äro i fast egendom af alla slag intecknade, är det klart att Hvpotheksföreningarnes upp och utlåningar, äfven skola stiga mångfaldt högre än till det belopp de nu omfatta.
Skola de fullkomligt upfylla sitt ändamål, måste deras lånerörelse stiga intill dess att de reglerat all den stående intecknade skuldsättningen, hvilken också är i stigande så länge jordens upodling och andra lönande företag fordra större förlager, än de redan gjorda arbetena hinna att lemna i öfverskott.
Men för hvarje år, sorn produktionen stiger, minskas lånebehofvet, och äfven vi hafva att emotse den tidpunkt, då här, liksom i Preussen, behållningen af våra arbeten öfverskjuter de belopp, som erfordras till nya förlager, och vi här liksom der, kunna börja att minska våra skulder.
Hr Lefre'n har i anledn. af milt påstående, alt Bruken stigit i värde, till det belopp, som motsvarade lånen, yttrat en deremot stridande åsigt, på grund af de omdömen här blifvit i detta afseende fällda, då inkomstbelänk. diskuterades.
Det är möjligt alt bruksrörelsen icke är så lönande, som jag skulle önska, jag vet det icke, jag eger icke något bruk, och jag vill till och med 26 * 404 Den 14 April. antaga förhällandet vara sådant, sora Hr Lefrén förmenar.
Men om också Bruken ej lemna önsklig inkomst i förhållande lill deras kapital-värde, få vi väl beräkna hvilket betydligt högre värde de vunnit genom de i sednaren åren på dem nedlagda kapitaler, geuom de stora och kostsamma förbättringar, som blifvit införda i jerntillverkningen, och erkänna att dessa kapitaler varit särdeles väl, och för landet lyckligt använda, dä de framkallat en ökad jernexport, nu 100,000 skepp större än för 10
Ar sedan, hvaraf värdet rundeligen betäcker ränta och amortissement å den utrikes skulden.
En annan omständighet är den, alt genom det förändrade jerntillverkningssältet, sparas kolen, som blifvit med hvarje år dyrare.
Hade icke de för dessa förbättringars införande erforderlige summor blifvit uplante; — hade
Bruken icke haft tillgång lill de förskptter, som härtill fordrades, så hade sannolikt också Bruken, i st. f. att nu hafva en stigande tillverkning, måst, i samma förhållande som skogarne minskats och bränslet fördyrats, ovilkorligen nedsätta sin produktion.
Vi hade kanske då, i st. f. 100,000 skepp, tillökning, haft 100,000 skepp, minskning i vår jernexport.
I afseende på anmärknm om de 19| millala, som kommit in i riket i st. f. 21, som blifvit uplånta, får jag fästa upraärksamhelen derpå, att då framställningen härom gjordes, för ådagaläggande af de gjorda lånens större eller mindre inflytande pä silfrct i Banken, kunde ej större belopp tagas i beräkning, än som verkligen erhållits af det nominella lånebeloppet.
Dä jag nu vidrört skillnaden emellan den skuldsumma, Föreningarne skuldskrifvit och den vi verkligen emottagit, torde jag, för att afböja den föreställning, som möjligen någon med vilkoren för utrikes amorteringslån obekanta, skulle kunna göra sig, att vi låtit någon misshushållning komma oss till last, då vi ålnöjt oss med mindre belopp, än det, hvarå vära aflemuade obligationer lyda, böra vördsamt nämna att alla obligationer draga endast 4 proc. ränta, och alt de afdrag långifvarné gjort å kapitalet ej äro större än att beräkningen på det hela visar alt våra lån kosta oss föga öfver 4| proc. ränta, hvarför man icke kan få lån här i landet; ty om det varit möjligt, så är det ganska säkert, att lån icke blifvit utrikes nptagne, och jag tillägger det jag är öfvertygad, att om man icke söker understödja Hypotheksföreuingarne, så att de kunna få lättade utvägar, att i eget land göra sina låneoperationer, så nödgas de göra ytterligare skuld på utrikes ort, kanske till vida större belopp än den redan gjorda.
Vare detta sagdt, just icke såsom någon hotelse, utan såsom ett öppet och ärligt tillkännagivande, att de icke ega annan utväg, såvida man betager dem de stöd på hvilka de skola kunna operera roed inrikes län.
Ehuru jag visserligen anser åtskilliga saker äfven i de andra punklerne, utom den l:a, rör:de minsta lånebeloppets nedsättande till 400 r:dr, hvilken icke bör bifallas, vara af beskaffenhet alt böra ändras, skall jag dock icke hafva något emot, om förslaget, med undantag af förenämnda l:a punkt anlages sådant det är.
Den 14 April. 405
Jag ber om ursäkt, att jag med några ord nödgas uptaga Hr von Hartmansdorff sista anförande, hvilket jag icke kan låta gå oell gälla som grundad!, dä jag anser det vara felaktigt.
Talaren yttrade ungefärligen, alt om Hypotheksföreningarne hade kreditiv-rätt, denne skulle begagnas för att lill verkställande af liqvider utomlands uttaga silfver, utan att i utbyte deremot sedlar drogos utur rörelsen.
Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att här icke är fråga att minska lånerörelsen med 500,000 r:dr, ulan att frågan är om denna summa skall användas till kreditiv för Hypotheksföreningarne, eller på något annat sätt utlemnas i låneväg från Banken.
Hr von Hartmansdorff anraärkn. hade varit grundad, såvida fråga vore att indraga, men sådani är icke förhållande!.
Beviljas icke kredilivet för ifrågavar. ändamål, så stå penningarne qvar odisponerade, att åter användas vid den fond, hvarifrån de tagits, nemi. fonden för publika pappersbelåningen, hvilket dock icke är troligt, enär det linnes så mänga lånehungrige, alt man alltid hittar på något bättre sätt alt använda dessa lediga 500,000 r:dr, än att återföra dem till en fond, der de visat sig ej vara behfiflige.
Skillnaden blir sålunda den, alt, i st. f. att understödja Hypotheksföreningar, hvilket jag anser vore klokt och riktigt, så utlånas desse medel antingen emot pant af fastigheter eller i vanlig diskoutväg.
Jag tillstyrker bifall till Ulsk:s förslag, men vill ej heller motsätta mig ålerremiss.
I fall delta Stånd skulle finna för goill alt låta de 500,000 r:dr qvarstå der, de nu befinnas, så är man icke blottställd för deras utlåning på ett så ofördelaktigt sätt, sora Gr.
Liljencrantz föreslagit.
Då öfverläggningen härmed förklarades fulländad, liemstälde II.
Hr Frih. o. Landtm., om B. o. Ad. behagade bifalla ötsk:s hemställan i den förevar. 29:de punkten.
Hopades nej.
Propos. till afslag å samma hemställan, blef härefter framsläld och besvarades med starka nej, blandade med ja. H. Ex. Hr Frih. o.
Landtnäs sedermera frarastälde propos. om R. o. Ad. ansåge de emot ölsk:s ifrågavar. hemställan gjorde anmärkn:r föranleda till ålerremiss besvarades med starka ja, blandade med nej; hvarefter H. Ex. förklarade det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande.
Hr von Hartmansdorff begärde votering, samt att dervid afslag till Utsk:s hemställan mätte blifva contrapropos.
Uplästes till justering och godkändes följande förslag lill voter:s-propos. 406
Don 14 April.
Den, sorn anser de emol BankoUtsk:s hemställan i 29:de punkten i dess betänk. n:o 24, gjorde anmärkmr föranleda till återremiss af samma punkt, voterar Ja; den det ej vill, voterar
Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. hvad Utsk. i nämnde punkt hemställ.
Medan denna voter:s-propos. utskrefs för att anslås, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Då tiden är så långt framskri den, får jag vördsamt hos Frih. o.
Landtm, hemställa, om icke Ståndet, efter slutad votering, och sedan bordläggning af nu inkomne betänkm ägt rum, kunde få åtskiljas.
Då H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, i anledn. häraf hemstälde om R. o. Ad. behagade åtskiljas efter voteringens slut, ropades starka nej, blandade medja, hvarpå H.
Ex. förklarade del han ansåg nej hafva öfverrösta! ja.
Sedan härefter voteringen försiggått befunnos rösterna hafva utfallit sålunda Ja — 41.
Nej — 24.
Då härefter H.
Ex. Hr Frih. o. Landtm., med erinran, att R. o. Ad. beslutat, att med pröfningen af 14:de och 15:de punkterne af förevar, betänk, skulle anslå, tills beslut i afseende på den nu pröfvade 29:de punkten blifvit fattadt, föredrog dessa upskjutne punkter till afgörande, yttrade sig Hr Rosenblad:
Då dessa hegge punkter stå i nära sam manhang med den 29:de punkten, hvilken blifvit återremitterad, så blir deraf en naturlig följd, för vinnande af nödig ändring i redaktionen, alt äfven dessa punkter böra återremitteras; och får jag i desamma föreslå den förändring, att, i samma mån, som någon del af Bankens fastighetsbelåniug kommer att öfvertlyttas lill Hypotheksföreningar, som redan finnas, eller framdeles varda inrättade, skall, med samma belopp, Fonden för fastighetslånen förminskas, på så sätt, att de provinser, som tillhöra de distrikt, hvilkas Hypotheksföreningar på föreskrifne vilkor öfvertagit Bankens fordringar på fast egendom, inom samma provinser, uteslutes från deltagande i Bankens ytterligare fastighetsbelåning.
Uppå härefter framsläld propos. förklarade R. o. Ad. sig anse den i afseende på 14:de och 15:de punkterne gjorda anmärka, föranleda till desammas återremitterande. 30:de punkten Bifölls.
Den 14 April. 407 31:sla punkten.
Då motion om inrättande af serskildt lå nekontor på Gottland väcktes, hade jag några betänkligheter dervid, hvilka visserligen icke äro hafna i delta ögonblick.
En ibland dessa, de andra att förtiga är om 200,000 r:dr äro lillräcklige ehuru vida öfver hvad som kunde belöpa sig på denna ö af de ej fullt 13 mill.,som för alla dessa lånerörelser äro anslagna för bela riket, så kunde dock öens invånare linna sig mindre belåtne att blifva inskränkta lill egen liten fond, än då de få vända sig lill en mångfaldigt större, lill hvilken icke alltid samtidigt ett proportionerlig! lika antal sökande anmäla sig från de andra iånedistriklel tillhörande orter; men jag skall ej sätta mig deremot.
Jag vill likväl nämna att omkostnaderna, som uptages till 3,000 r:dr, förekomma mig dryga, relativt till den afkastning, sora möjligen kan komma alt ega rum, då man för det hela kan på sin höjd beräkna 4 proe., hvilket för hela den tillstyrkta fonden, utgör en afkastning af 8,000 r:dr.
Delta vill jag dock äfven lemna det hän med afseende på de serskilda förhållanden, som för ön äga ruin, och efter man är så angelägen om den ifrågavar. inrättningen; men jag hade önskat att någon beräkning varit gjord, som utvisat huruvida, med den föreslagna summan, alla omkostnader vid låne-kont. kunna bestridas; — någon sådan linnes icke.
Första vilkoret härför är emedlertid, att de fyra Direktörerne, som i 4:e moni. oinfönnälas, ex nobili oflieio ålogo sig befatlningarne utan arfvode, och det vore verkställbar!, om utaf hvardera af de 4 lliksSt:n, utsagos på ön bosatte ock aktade män, en adelsman, en prest, en aktad medlem af BorgareSl. och en ansedd bonde, alla utan aflöning.