Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så fort jäsning uppkommer, tömmes massan uti vörtkaret; betäckes med ett passande lock och ställes till förnyad jäsning; tömmes derefter på tunnor liggande med öppna sprund tvärt öfver en ho, vid hvars botten är ett tapphål med kran.
Efter några minuter uppkommer åter ny jäsning i tunnorna.
Jästen flödar ut igenom sprundhålen och nedfaller i botten.
Det tunna, som dervid stadnar på botten, urtappas och öses åter på tunnorna , hvarmed i flera timmar fortfares.
Den emedlertid uti hoen blifne jästen lägges derefter i ett särskildt kar och förvaras tili nästa brygd.
Härvid anmärkes, att tiden till mäskningen bör sålunda afpassas, att ölvörten tillsättes medan den ännu är uti jäsning; dröjes dermed för länge, att den har utjäst, kan den icke mer sätta mäsket uti jäsning; vid motsatt förhållande åter, eller att ni3n gagnar ölvörten innan den ännu afsatt nog jästämne för nästa brygd , begås äfven dermed ett fel.
Uti samma kar, hvaruti förutnämnde 6 tunnor Potatoes och 14^ l:pd Malt voro inmäskade och nu afbrände, lät Herr Majoren uti min närvaro å nyo inmäska:
Den 29 Mars. 281 14 l:pd 16f skålp.
Hvete, *4 1 dp 16- skålp.
Råg, 6 1:pä Korn, 9 l:pd X3j skålp.
Malt. 45 lissp. 6| skålp.
Uträknad efter sädens vigt till 3 tunnor 28 kappar måltunnan eller ungefärligen 3 bränntunnor; proportionerne härvid iakttagne efter den vid Kronobrännerierna godkända bränningsmethod, och qvantiteterne till hvarje tillmäskning som skett i samma nu befintliga kar , hafva, enligt föregående årens före. tedde räkningar, öfver hufvud lemnat i afkastning 20 kannor brännvin af hvarje måltunna säd.
Enär de till anställd profbränning med Potatoes använde 14 § 1 pd Malt och 5 lispund Hvetemjöl till sitt tunntal reduceras och fråndragas, och senast tillverkade 45 l.pd 6^ skålp., återstå endast något öfver 2:ne måltunnor, hvilka således svara emot nu afverkade 6 tunnor Potatoes, och blifver resultatet der. af sådant, att efter sädesslagens olika beskaffenhet en tunna spannmål fordrar till afverkning ett lika kar och pannrymd, lika arbete, tid och vedbrand, som 2 å 3 tnnnor Potatoes, och hvilket uppå Herr Majorens begäran jag trott mig , min öfvertygelse och sanningen likmätigt, här böra anmärka.
Engeltofta den 19 November 1814.
Kemner. *82 Den 29 Mars.
Enligheten med det till Högvälborne Hr Grefven och Landshöfdingen De la Gardie afgifne Memorial intygar, Carl Fr.
Kemner», Afskrift.
Vid anställd profbränning af Potatoes här å Engeltofta Sätesgård , halva undertecknade på stället öfvervarit alla operationer ilrån början till slut , och hafva derunder funnit , att I4§ l:p:d Maltgröpe, § 1:p:d Hvetemjöl och 6 rågade tunnor Potatoes å 36 kappar på tunnan, lemnat en production af 8 Sy, kannor 6- graders Brännvin 3 och enär, efter en i vårtanka rigtig beräkning, afkastningen af hvarje l:p:d
Säd bör kunna skattas till 1 \ kannor, el. ler inalles 20 kannor för den härtill använde Säd, så återstår af Potäterna 65/j kannor Brännvin, som utgör något litet öfver io| kannor utaf hvarje tunna Potatoes.
Igenom anställd profmäskning af Säd, som skett i samma kar, hvaruti förenämnde 6 tunnor Potatoes varit inmäskade, håfve vi likaledes utrönt, att en tunna
Säd fordrar lika kann- och pannrymd, lika arbete, tid och vedbrand, som 2 å 3 tunnor Potatoes, hvilket med olika sädesslag lärer förhålla sig olika.
Sådant varder enligt verkliga förloppet härmed attesteradt.
Engeltofta den J9 November 1814.
Kemner.
Paul Krabbe.
Efter uppdrag af Högvälborne Uppå anmodan af Herr MajoHerr Grefven och Landshöfdin- ren ecb Riddaren Stjernsvärd, gen De It Gardie.
Den 29 Mars. 282 Uppå begäran af Herr Majoren och Riddaren Stjernsvärd hafva undertecknade äfven varit vid uppmätningen af Brännvinet närvarande och funnit det utgöra ä andra sidan stå•ende qvantum 85 yV.dels kannor af sex graders tyrka 3 som till bevis lemnäs.
Engeltofta ut supra.
El. Munk af Rosenschiöld. M. Bring.
Egendomsägare i Torna och Onsjö Ordförande i^den af Kongl. Härader af Malmöhus Län.
Majrt Aljernadigst tillförordnade Ägoskillnadsrätt i Bjära Härad.
Förhållandet emellan Brännvinsbränning af strid Säd , emot Potatoes, har jag af erfarenheten funnit vara sådan, att en tunna Hvete fordrar lika kann- och pannrymd samt afverkningstid, som 3'ne tunnor Potatoes, en tunna Råg med 2~ tunna, Kornet tvänne tunnor, och Hafra lika med en tunna Potatoes. C. G. Stjernsvärd.
Enligt oss företedde 1813 års Magazinsräkningar vid Engeltofta Säteri, hafva det året till bränning blifvit uttagne : 144 tunir Potatoes i rågadt mål å 36 kappar t’n.
30 kappar slögt Hvete i struket mått, 2 t:r slög Råg dito 1 t:a 15 kappar stridt Hvete dito 38 t:r 12 kappar Malt dito.
Och befmnes, att dessa qvantiteter lemnat en afkastning af i949j5 kannor Brännvin , som 284 Den 26 Mars, härmed bevittnas.
Att förestående afskrifter äro lika lydande med hufvudskrifterna intyga:
Remitterades till Allmänna Besvärs- och OeconomiaeU tskottet.
Ytterligare upplästes följande
Dictamen af Herr Stjernsvärd.
Länge förstådd, ofta ömmad, men aldrig afhulpen , har den klagan varit, som Statens penningelöntagande Embetsman fört öfver nekad bärgning vid Tjenster, der mödor och pligter jemtH visa ansvaret hotande, utan att i motsvarande bild tillåta hoppet om utkomst, belönande uppmuntran till skyldigheters fyllande.
Sällan har denna klagan varit i någon tid mera högljudande, än nu, aldrig farligare att ej afhjelpaj ty säkert var den aldrig rättvisare.
Näst goda Lagar, äro gode Embetsman Statens första behof, Då man ihärdigt söker de förras förbättring, må man ej förskjuta känslan af den sanning: alt de bästa Författ; Carl Fr.
Paid Krabbe. Joh. Bergström, S. Jacob Mosell, t. d. KronoBefallningsman.
Protocoll 1815, I Del. sid. 284 Tabell, sorn utvisar Inmåskningen till Brännvinsbränning,, så väl af Spannmål som af Potatoes, samt afkastningen af hvardera, jemte skillnaden i den deraf uppkommande vinst, både i Brännvin och Penningar.
Uti ett kar mäskas, som gifver å 20 kannor af Rågen, samt 15 kannor af Hvetemjölet och Maltet till jästbrygd och mäskning
Uti ett lika eller samma kar mäskas, som gifver å 10 kannor af tunnan Potatoes, samt af Hvete och Malt å i| tunna till jästbrygd och mäske 15 kannor af tunnan af båda slagen Jemförelse emellan afkastningen af Spannmål och Potatoes af ett geometriskt tunnland.
Råg 10 kornet 10 t:r , deraf hälften \5 t;r , T2 R;j. 6q r l elle» pa 1 t:d ) Korn 8 d.o 8 t.'r ) ^f båda slagen! )4 t.T a 9 R:r 16 sk. 37 *6.
Råg ä 12 R:d. 97. 16.
Potatoesafkastningen detta år har af 19 tunni, varit 1760 t:r, eller 92-| t:r af t:d å 2 R:r 32 sk. 247- 5. 4- Ofvanstående Spannmål förvandlad till Brännvin, gifver efter ofvanstående beräkning - - - Och 92-4 tunnor Potatoes af 1 tunnland gifver ....
Således erfordras 5* tunnland jord till erhållande af så mycken säd, sorn åtgår till ett lika qvantum Brännvin, som erhålles af 1 tunnland planteradt med 1 otatoes.
Och anmärkes för öfrigt, att lika arbete, lika tid och lika bränsle erfordras för att afverka ett med Spannmål inmäskadt kar, som att afverka ett till alla delar lika kar , som är mäskadt med Potatoes- Engeltofta den 18 November 1814. C, S.
Stjernsvärd. Potatoes ä 2 R:r 16 s. ä 9 Rtr Tunnan.
Korn malt. «6f Summa Spannmålens värde i p*enni8gar. ’3o:
Differensen eller vinst. 97 247 v: w 3 3 3 < O Brännvins värde å 1 R:r kannan.
S2’ 1S0 926J 62 82 160 926 24 16 Vinst. 24 24 52 24 62 679 32 ro Skillnaden i vinsten emellan Brännvin af Säd o. Potateos 28 149 6l6 37 26 'iVJ nviö siB jt-Cf ;■ 11 Den 29 Mars. 285 ningar, illa verkställde, äro för Samhällets lycksalighet förlorade bemödanden !
Men hvarken duglige, hederlige och nitiske Embetsmän kunna rättvist begäras, eller annorlunda än händelsevis erhållas, lettland, som ej för deras utkomst och billiga fordringar har den omsorg , hvilken endast berättigar det, att i alldeles motsvarande grad, af sina Tjenstmän fordra kunskap, redlighet, arbete, och att, uppoffrande tid och själskrafter, tillhöra ej sig sjelfva, men samhället.
Om ej erfarenheten hos oss rättfärdigade denna anmärkning, skulle då så ofta, sorn nu, den befallande
Embetsmannen behöfva yttra sitt bekymmer och sin förlägenhet öfver brist på dugliga Tjenstmanna-ämnen, och sin oro , att ofta nödgas, på öfvertygelsens bekostnad, framdraga elen knappa medelmåttan, och någon gång, kan hända, äfven den tämligen fulltygade duglösheten?
Ar det ej Staten, som deraf lider?
Är det ej hvarje dess medlem, som deraf förorättas?
Är det ej tidhvarfvet och förnuftet, som deraf smädas?
Må hän da, skall inom hela Riksdagsmannakretsen ingen medlem finnas, hvars enskildta öfvertygelse, skapad af besvärande minnen, icke billigt medgifver troheten af denna tafla?
Det är då tid att afhjelpa detta onda; men det är underbart, att känslan deraf icke framkallat nationens åtgärd förr, än Konungens nådiga proposition derom till Riksens Höglofl.
Ständers Statsutskott. 286 Den 29 Mars, Redan håfve vi sett, att förut lemnade löntillökningar, genom tidernas skick och modernäringarnes trånande, varit otillräcklige för ändamålet.
Att man ej förut velat se detta , är häri det enda anmärkningsvärda. lettland, der genom Carl XI:s ännu icke öfverträffade ceconomiska vishet, man under nära halft* annat sekel sett de Embetsman harva utkomst, hvars löner, grundade på Indelning af Spannmål eller persedlar, således äro ställde i samband med Nationens större intressen, borde man vetat att ej sätta dem dermed i motsats, genom tilldelande af löner, som till beloppet otillräcklige, i alla fall äro till inre halt vansklige och deri liknande de arbeten , de vedergälla, att de sträfva i beständigt nedsjukande värde.
Med öfvertygelse, att man ej rättvist kan, och med hopp, att man ej vill neka dessa sanningar, föreslår jag ödmjukast:
Att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, efter behörigt meddelande åt de respectiva Medbtånden, och Stats* Utskottets hörande, täcktes besluta: det alla de af Riketr högre och lägre Embetsman, sorn fot Rikets tjenst och år ende fnas gång oundgängligen behöfuas, mätte komma i åtnjutande af lön i Spannmål efter i6()6 års Stat, så vidt utvägar dertill möjligen kunna utfinnas, och hvilket troligen är möjligt, om tillgångarne noga uppsökas och med klokhet fördelas, Att en betydande minskning i Statens behof af contante inkomster derigenom uppkom - Den 29 Mars, 287 mer, är ganska tydligt; men hvad uppoffring det allmänna ock skulle göra för ett ändamål, som i alla tider sammanbunde dess och hvarje enskildts ömsesidiga fördelar och behof; vo. re den dock troligen för framtiden en sann vinning.
Sakens vigt och inflytande på det hela bevisar det.
Antages detta förslag, så blir deraf, som jag tror, en följd: att på Konungens nådiga föreskrift, begärd och erhållen, Dess och Rikets KammarCollegium uppgifver alla för denna afsigt möjligen disponibla tillgångar , som, i fall af otillräcklighet, kunde med Bevillning i Spannmål fyllas; att Riksens Höglofl Ständer, jemte Konungens Ombud, eller ock sjelfve projectvis, under Konungens sedan underdånigt hegärde sanction, noga pröfva och sedan besluta, hvilka allmänna Verk och Embeten, som, antingen helt och hållet eller till en del, kunna indragas, så att de indragne lönerne, vid nu varande innehafvares afgång, alldeles försvunno; ty det är lika sannt som kändt, att ej blott mängd, utan äfven öfverflödet på sysslor inom en del Stater skapar vanmagt till deras aflöning, omöjlighet vid deras fullgoda besättande, och uppenbart mera försvårar än befordrar göromålens rätta gång.
Hvar och en har, troligen lika ofta som jag, hört många rättsinnade, aktningsvärda Embetsman yttra sin åhåga, att se sitt arbete drägligt mångdubbladt, med vilkor af hederlig 288 Den 29 Mars. utkomst, och att ej, som hittills, under vägrad bärgning, se sin fötmåga slappad af bristen, men ej af arbete.
Friherre Cederström, £?acob} uppläste följande:
Uti ett tidehvarf, då upplysningen i så många afseenden skingrat okunnighetens och fördomarnes mörker, lära de vara i ett ringa antal, hvilka ännu kunna sätta i fråga fastheten af de grundsattser, att frihet i lofliga Näringsfång befrämjar ett Samhälles och hvar och en af dess inbyggares välstånd, samt utvecklar och förökar dess productiva krafter, att det SamhällsContract är felaktigt, som utesluter någon af dess medlemmar från rättigheten att utöfva det Samhället gagnande yrke, hvartill han känner eller tror sig äga fallenhet och förmåga, och att hvart och ett sådant undantag är ett hinder i den täflan, som ensam kan åstadkomma ymnighet af va or, och bestämma dt-ris rätta värde.
Om seklers erfarenhet än ytterligare befäsrar dessa sanningar, lär man få hoppas, att Styrelsemagten förbyter fordna Regeringars af misstagen välmening åtagna förmynderskap för Näringarna och öfverlåtandet af dessas rdkande till vissa corporationer, i ett sorgfälligt bemödande att uppväcka, uppmuntra och befrämja hvars och ens
289 ens individuella arbetsförmåga, hvarvid, åtmindstone i början, foga annat torde behöfvas, än 2tt upplösa de band, hvilkas verkan är att inskränka idkandet af ett stort antal näringar inom vissa Skrän och en gifven personal; likasom denna personal skulle kunna säkrare bestämma behofvet af varor, än behofvet antalet af de personer, som kunde finna d ras utkomst med varors tillverkande.
Dagliga erfarenheten lemnar häröfver i många fall ölvertygande bevis.
Huru ofta ser man ej på Stockholms allmänna platser införda och till salu utbudna nya åkdon af flera slag, beslugne hjul, hästskor och söm, stolar, såar, kar, ämbar, beslagna skoflar, rissel och såll &c.
Att sådane effecter finna afsättning, torde härröra af ejne orsaker:
Antingen är Stockholms bestämda antal af Vagnmakare, Hjulmakare, Smeder, Stolmakare, Tunnbindare &c. &c. icke tillräckligt för att fylla behofvet, eller kunna desse
Handtverkare ej förfärdiga till lika billigt pris med de utom Staden boende, ehuru dessas varor ej sällan äro belastade med transportkostnad och förlust af tid, i förhållande till aflägsenheten af tillverkarnes bostäderj förbud emot denna concur-' renee skulle antingen verka brist på varor, eller göra det bestämda antalet af tillverkare mästare öfver priset, afnämare till förfång, och man torde med tämlig visshet kunna, ifrån förhållandet i de uppräknade fal], sluta till välgörenheten af frihet i lofliga näringsfång i allmänhet.
De inkast, sorn till äfvenRidd, 0, Ad, Fröt, N;o 37, jS.
290 Dm 29 Mars. tyrs göras i anseende till nödvändigheten af varors godhet, ä'o ej svara att besvara.
Enär deras tillverkning är fri i trän allt förmynderskap, äga de ttt graderadt värde i förhållande till deras godhet.
!'et är ej afgjordt, att
Mästerskapen ailiid förfärdiga de bästa varorna, och nian bör besinna, att fuskeri och bönhaseri, dessa m d Skrabarbarismen ifrån Tyskarne införda benämningar, likväl äro första stegen till fullkomlighet, för hvilkens förvärfvande vägen stänges genom den ännu tillåtna jagt efter bönhasar och fuskare, likasom Vore nybegynnare i likhet med skadedjur.
Om, af hvad nu anfördt är, öfvertygelse vinnes, huru det bör vara, följer i ordningen att tillse, huruvida de hinder, sorn sig förete, äro af beskaffenhet att ej kunna utur vägen lodjas.
Dervid uppkommer främst undersökning, huruvida de Mästerskapen förunnade förmåner äro att an e såsom Stånds privilegier, eller följder af ifrån Konungen utgångna Regiementariska Författningar, till införande af en viss ordning inom de så kallade Skrän.
I 1720 års Regeringsform §. sirsta stadgas, att ’5Städerne förblifva vid deras gamla ”rättigheter och privilegier, dock så, att de af ”Riksens
Ständer efter tidernas omständigheter lämpas ” Regeringsformen af 1772 stadgar likaledes i 54'de §:n, att ”Städerne i Risket förblifva vid deras välfångna privilegier ”och rättigheter, som dem af fordna Konun”gar gifne och förlänte blifvit^ dock så, att Den 29 Mars. ”de efter tidernas omständigheter och det ali”männas nytta och gagn lämpas.55 Förordningen af den 26 Maj 1719 tillåter Frimästare.
Skråordningen af den 27 Juni 1720, 6:te Art. utte §:n, samt Förordningen af den 2 juni 1724, likaledes; men sådant upphäfdes genom en, uppå Ständernas underdåniga tillstyrkande grundad, Kongl, Förordning af den 20 Juli 1731.
Genom Kongl. Resolutionerna å Städernes Besvär 1723, 1727, 1739, 1757, förbjudes till och med för verkliga Mästare i Städet att idka handtverk på landsbygden, och ålägges dem att sist inom år och dag inflytta till Städerna, eller afstå från handtverket.
Resolutionen på Städernas Besvär 1734 m. fl. öfverlemnar till Magistraterna och Embetena att bestämma det antal Mästare, som hvarje Stad får äga, och bönhasar, eller sådane som arbetade utan att vara Mästare, belädes med 4° marks böter och varans confrscation.
Efter Landshöfdingelnstructionen af år i73ifingo inga andra gerningsmän, än Skräddare , Skomakare och Smeder, nedsätta sig på landet m. m.
Af allt detta torde man med skäl kunna sluta, att alla Författningar, rörande Skråln - 292 Den 29 Mars. rättningen, sjelfva Skråordningen inberäknad, äro Kongl.
Författningar, att de någon gång blifvit föranledde af Riksens Ständers underdåniga önskningar, men merändels af Städernas besvär, samt att ehuru Skråmästarne funnits ibland de röstägande medlemmarna af national representation , och de i 3lia tider sökt omskansa sig med uteslutande tvångs la* lif emöt all sort näringsfrihet, hafva de likväl r.idrig kunnat vinna att få sina SkråLagar i likhet med Grundlagar, utan hafva de alltid blifvit ansedda såsom oeconomiska, hvilka efter tid och omständigheter borde undergå förändring.
Uti ingen Regeringsform, hvarken af 1720, 1772 eller 1809, nämnas SkråFörfattningarne såsom af Grundlagen sanctionnerade, ej heller finnes någonstädes i sådana handlingar en bestämd uppgift, hvaruti BorgareStåndets Privilegier bestå.
Icke en gång i den likasom 1720 och 1772 års Regeringsformer upphäfna Säkerhetsacfen, hvilken dessutom, såsom endast af 3 Stånd antagen, icke åt förunta förmåner g ifver kraft af privilegier, då inga nya sådana ett helt Stånd angående, utan samtlige Städernas vetskap, gjorda påminnelser och samtycke , kunna utgifvas och meddelas.
Se Regeringsformen 1772 §. 52.
Hvar och en som undersöker beskaffenheten och ändamålet af SkråOrdningarne skall ock lätteligen af deras natur och innehåll finna, att de endast äro Reglementariska Författningar, till ordningens bibehållande emellan åtskilliga slags
Den 29 Mars, £93 Handtverkare under Städernas område.
Hvem skulle väl vilja påstå, att Tracteringar, Böter, afgift till Ladan, den yngsta Mästarens pligt att gå de äldres ärender &c. &c. äga egenskaper af Privilegier?
Uti ingen af de under och efter Konung Gustaf 11I:s regering anlagde Städer är Skråtvång tillåtet; om likväl det ägt natur af Privilegium, hade dessa nya Städers Borgare äfven så litet kunnat detsamma beröfvas, som representationsrätten vid Riksdagarna.
Ofta har Konungen, under loppet af det förflutna tidehvarfvet, vidtagit ändringar, så väl till inskränkning, sorn till utvidgande af handtverkeriernes rättigheter.
Enär sådant skett i anledning af Städernas Besvär, tillkäm* nagifver sjelfva rubriken, att samtlige Ständerne icke medverkat, och att således Konungens beslut saknade det väsendtlig;», som fordrades för meddelandet af ett Privilegium.
En och annan gång hafva väl ock förändringar i Författningarna om handtverkerierna blifvit vidtagne, i anledning af Riksens Ständers underdåniga tillstyrkanden.
Men om ock samtlige RiksStånden i sådana tillstyrkanden instämt, blifva deras resultat icke oftare Privilegier , än de såsom sådane uttryckligen benämnas.
I annat fall skulle, så snart samtlige Ständerne inhämtat ett tillstyrkande ( hvilket före 1772 medförde kraft till verkställighet) det samma alltid ägt egenskap af Privilegium, phvad det angick en ceconomisk Författning, $94 Den 29 Mars. eller en Lieutenants Fullmagt för en öfver prejudice klagande Fändrik.
Tvifvelsmålet om egenskapen af Privilei gier, hvilken man vill tillägga Skrålnrättningarne, vinner ännu mera styrka af Kongl. Resolutionen på Städernas Besvär af den 28 Augusti 1777, uti hvars 2:dra moment stadgas, beträffande Allmogens slöjder, att Allmogen ej kan förmenas att sig till hjelp och understöd sälja, så i Städerna som på Landet, hvad de sjelive arbeta och förfärdiga kunna.
Om Skrålnrättningarne ägt helgd af Privilegier, hade väl aldrig, genom en negatif relation på Städernas Besvär kunnat stadgas en så oinskränkt näringsfrihet, och de orden: hvad de sjelfvt arbeta och förfärdiga kunna, öppna onekligen det mest vidsträckta fält för menskJiga industriens omfattning.
Någon torde härvid ej utan anledning anmärka, att dessa ord endast angå Allmogens slöjder.
Men hvar finnes då den definition, som utmärker gränsen för Allmogens slöjder?
Skola grunderne för densamma bestämmas efter menskliga snillets utvecklingsförmåga, så finnas bönder och landtfolk, som kunna aptera grå- och sandsten efter modell, utan att vara i Stenhuggareskrå, som bygga skepp, utan att höra till Skeppsvarfs skrä, sorn förfärdiga finare och gröfre väfnader af lin och ull, utan att höra till något Väfvareskrå, ja, en Bonde i Tuna har gjort många och goda guldur, utan att höra till Urmakareskrå.
Skulle åter föremålen för bondens, det är landtmannens, slöjder endast va - Den 29 Mars.
295 ra förädling af sådana rudimaterier, som han sjelf eller hans område producera, bbr ändå ej mycket öfrigt, skrån ensamt förbehållet, ty bonden och hans område producera metall r, flera slags träd, lin, hampa, färggräs, läder, skinn, ull, bark, bo:st, m. m.
Sakens nuvarande skick blifver ännu klarare för den som behagar taga kännedom af 9. §. i RiksdagsBeslutet af den 2
Maj 18»o, hvilken förmår: att idkandet af all Borgerlig näring, emot åtagande af deremot svarande Borgerlig tunga, blir en rättighet för alla medborgare-classer.
Yttersta tillflykten för Skråmästarens advocatur, att med Borgerlig tunga förstås Borgaretunga, förtjenar ej något afseende.
I Sverige betyder Borgerlig tunga det samma, som skatt till Staten.
I annat fall skulle det äfven heta Adelig tunga, Stånd, personers tunga, Presterlig tunga och Bondetunga, till skillnad från Borgerlig, om dermed kunde förstås blott Borgares tunga.
Jag drager af allt detta den slutsatts, att inga Privilegier lägga hind; r i vägen för upphäfvandet af de så länge öfverklagnde band, hvilka fjättra en loflig, qemotsäghgen nyttig och af allmänna rösten länge påkallad, näringsfrihet.
Ordning i Städerna mästare och lärande emellan må gerna bibehållas, men ingenting bör kunna förmena hvem som helst att idka hvilket tillåtet handtverk elier näiing han behagar, endast han anmäler sig hos Sty-' reisen i orten, vare sig på landet elier i sta* 296
Dm 2 9 Mars. den och betalar till Staten i förhållande till sin rörelse och förtjenst, samt dessutom, den som bor i Stad, deltager med dess öfriga invånare i utskylder i och för Stadens och dess Embetsmäns skuld.
Den invändning häremot, sorn torde synas kraftigast, är, att om näringsidkare, i följe af en upplåten vidsträcktare näringsfrihet, flyt. tade från Städerna på Landet, skulle, genom de contribuerandes förminskning, tillgångar komma att saknas till de nödvändiga Stadsutgifter, till underhåll af allmänna anläggningar, byggnader, broar m. rn- Men derpå svaras, att om en sådan näringsfrihet upplätes och verkligen medförde en sådan verkan, blefve det Regeringens omsorg att pröfva, huruvida det. ta underhåll ytterligare billigen kunde åläggas en i sina tillgångar försvagad
Stad, eller se* dermera borde äfven reparteras på Häradet,soin genom utflyttningen hade vunnit ökadeutvägar, och i de allmänna anläggningarnes underhåll, sedan dess industri hade stigit, måste hafva ett större intresse.
För påbjudandet af alla Författningar, sorn förändra individuers förhållande till Staten, bör en sådan jemkning vafa ett oskiljaktigt vilkor.
I fall Riksens Höglofl.
Ständer anse tiden vara kommen, då de band, som fjättra idogheten, böra lossas, så blifver nödvändigt, att 3‘.dje och 4:de Cap HandelsBalken undergå förändring; i anledning hvaraf jag^får anhål?
Dsn 29 Mart.
Ja, att detta yttrande blifver remitteradt, så väl till Lag- som Oeconomie- och BesvärsUtskotfen.
Remitterades till Lag. samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotten, och blef det Författaren tillåtet att sitt Dictamen med de öfriga respectiva Stånden communicera - Hans Excellence Herr Grefven och Landt.
Marskalken anmälte, att enligt ankomna ProtocollsUtdrag, hvilka nu företeddes, hade Consti. tutionsUtskottes Betänkande angående granskningen af JustitiaeOmbudsmannens