Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grunden för delta Utskins tillstyrkande är, att om boställs-hafvare på ett eller annat sätt, i enlighet med upgjord hushållningsplan, vårdar boställets skog, honom till I Den 11 N ov em her f. m. 365 ersättning det för bör tillerkännas någon afkastning {tf skogen.
Delta är grundtanken för Utsk:ns förslag.
Försl vill jag yttra mig i allmänhet öfver frågan och serskildt i afseende derpå, huruvida R.
St. böra hos K. M. begära Nåd.
Propos. i ämnet vid nästkommande Riksdag, eller, i enlighet med ötskfns hemställan, anhålla att K.
M. ville utfärda ny författning angående skogarne i Riket.
Jag tror alt båda delarue hafva sina fördelar och olägenheter.
Jag .skulle för min del nästan önska, att man kunde antaga båda delarne så till vida, att man begärde, det en förfall/ring måtte utfärdas i de delar, hvarom man allmänt är ense, men alt, beträffande andra åter, derom meningarne äro delade, män anhåller, alt en undersökning af sakkunnige män måtte anställas och föreläggas R.
St., innan beslut fattas.
Det är egentligen i afseende på de föreslagna inskränkningärne i den enskilta ägande-rätten tankarne äro delade, både här och på andra ställen.
Lagstiftningen har i den delen allestädes varit särdeles vacklande.
I Frankrike infördes 1669 en författning af Colbert, genom hvilken de enskiltes disposition öfver skogarne bestämdes, hvilken författn. gällde lill revolutionen eller år 1791, då de lingö nästan fullkomlig frihet öfver sina skogar, men denna frihet återkallades af Napoleon redan år 1803, då de gamla skogslagarne återinfördes för en tid af 25 år, hvarunder de skulle omarbetas.
Nya förslag tipgjordes.
Men med några smärre förändringar, hafva de gamla sladgarne blifvit förlängda, 1827 på 20 år, 1847 på 3 år och 1850 åter på 3 år, samt-slutligen 1853 på ett, med löfte om ny lag i år.
Oaktadt frihetens eller, som andra säga, sjelfsvåldas vänner fordrat, alt alla band sk.ulle uphöra i Frankrike, har detta ej skett, utan der har, som sagdt är, lid efter annan, de gamla föi'fatln:ne blifvit åter uplifvade.
Man har ej kunnat öfverenskomma om en ny författning.
Conseil d'état är nu sysselsatt med utarbetandet af ett förslag.
Jag har sett, alt uti ”Société d’économie politique” nyligen vid en diskussion ledamöternes tankar i detta hänseende varit hvarandra nästan diametralt motsatta.
Två utmärkta skriftställare, Collot och Randot, stå ock i uppenbar strid emot hvarandra.
Den ene ifrar för en frihet och den andra för inskränkningar.
I Belgien, som hade samma lagstiftning som Frankrike, under det att dessa länder voro förenade, uphörde år 1827 föreskrifterna om de enskilta skogarne, och der har sedan några inskränkningar icke tillkommit, hvarföre ock frihetens vänner i Frankrike åberopa exemplet i Belgien, hvarest, under den nu fria regimen, skogarne icke lära missvårdas. Andra säga, att Belgiens exempel icke är tillämpligt på Frankrike.
Jag för min del önskar, att man icke må hos K.
M. begära utfärdandet af en författn., ang:de inskränkning af dispositionen af enskilta skogar, innan meningarne hunnit mera förenas, och våra egna förhållanden blifvit närmare utredda och undersökta.
Alskillige andra delar af skogshushållningen kunna deremot företagas nu eller vid nästa Riksdag, om raan då får en Kongl. Propos. i ämnet.
Tankarne äro föga delade derom, att något behöfver göras snart för att vårda våra 306
Den 11 November f. m. skogar, och hlajjd de åtgärder man genast kan vidtaga är äfven iden, att gifva ett godt exempel genom vården af det allmännas skogar.
Del finnes dock en del af landet, sorn i della fall är vanlottad, och der förödelsen fortgår i mycket stor skala, och der sannolikt, om icke en något sämre konjunktur snart inträffar, det icke dröjer länge innan alla åtgärder komma för sent.
Jag menar de Norrländske länen.
Såsom bekant är, har man der icke någon serskild jägeribetjening, ulan skogarne stå under K.
Befhtdes lillsyn^med hjelp af föga' talrik kronobetjening, samt en eller annan lönlös Landsfiskal.
Dessa skogar förvaltas äfven efter ett hell annat system än de öfriga.
Inom dessa landskap har man utgått från den grundsatsen, att del vore nyttigt, att landet i möjligaste målto uprödjes och befolkas, och på denna basis är äfven afviltrings-förfaltmn grundad.
Der anläggas först nybyggen.
Sedermera tilldelas dessa vid af vitt - ringarne andelar af skogarne, ehuruväl de icke erhålla sä stora områden en talare nämnt, utan högst 3,000 tunni, per hemman, oberäknad! impediiuen.ter, utom i Luleå lappmark.
Förhållandet inom dessa landskap år bekant för alla, som besökt dem, och alt tyvärr det ändamål, man sökt vinna, der likväl icke ernås på del sätt man nu förfar.
Nybyggarne lefva föga af den odlade jorden, utan nästan uteslutande af skogen, orh dennas sköfling fortgår ohejdad, helst åtskilliga bruks- eller sägverks-egare, enl. hvad offentliga handlingar utvisa, icke aktat för rof alt deltaga j sköHingen, utan gjort sig skyldige lill åveikan i en skala, som man knappast kan ana.
I afseende på dessa skogar har Hr von Hartmansdorff föreslagit, att man skulle hos K.
M. anhålla om inställande af afvillringarne.
Ehuru jag hyser stora tvifvelsmål om riktigheten af principen för afvittringarne, och om det i allmänhet är riktigt, att lägga skogen i så små lotter som de, hvari jorden kan delas, enär man knappast kan påräkna, att en lämplig skogshushållning kan drifvas annat än i större skala, vill jag dock icke nu gå så långt som Hr von Hartmansdorff, understödd af Frih. Raab, nemi. att begära afvttlringarnes inställande.
Det är en för våldsam åtgärd och skulle åstadkomma ett ondt, genom bedragande af allt för många grundade förhoppningar, enär nu en mängd mark är under afvittring och del - egarne anse sig berättigade att få af skogarne hvad deras grannar redan erhållit.
Men deremot tror jag, att det är nödigt se till, det missbruken hejdas, alt man rättar de misstag, som ligga [ill grund för förfallntn, och derföre anhåller jag, att man icke i vidsträcktare män bifaller dessa Herrars förslag, än att R.
M. anhålla, dels att de ang:de afvittringen och allmänningarne gällande förfallntr måtte öfveraas, dels alt ett på vetenskapliga grunder bygdl, efter olika orters beskaffenhet lämpadl skogshushållningssätt må till införande påbjudas, icke allenast å de under Kronans omedelbara disposition ännu varande skogar, utan-äfven å alla till civil- och militär- samt ecklesiastik-slaten hörande boställens skogar.
Jag tror att detta vore behöfligt föc alt få upmärksamheten fästad vid den saken, och, i motsats till Gr.
Sparre, alt della tillhör denna punkt, emedan den angår just de under Kronans dispos. slående skogar, åtminstone har jag fått den uplysning, att Utsktn afsell med dessa Den 11 November f. m. 367 skogar äfven de Norrländske, om hvilket förhållande jag hade något tvifvelsmål, då jag försl läste Belänk:t.
Det kan nemi. sättas i fråga, om man skall anse öfverloppsmarken, som återstår efter afvittringarne, såsom varande under Kronans ”omedelbara dispos.” Skulle det åter finnas något tvifvelsmål om meningen, så skulle jag, enär enl. min åsigt det är af vigt, att de Norrländske skogarne tillvaratagas, vilja äska den förändring, att, i st. f. orden ”Kronans omedelbara disposition”, infördes endast ”Kronans disposition.” •lag nämnde, alt jag vill hafva intaget i lista morn., att för fattnme angide allmänningarne måtte revideras, ty för dessa författning’ finnas vissa grunder, som böra undanrödjas eller åtminstone mycket modifieras.
Det är nemi. kändt, att enl. dessa förfall n:r lemnäs skoglösa hemmansegare företräde till utsyning å allmänning.
Det är väl icke något skäl, att den hemmansegare, som inthuggit skogen å sitt hemman, skall tillerkännas dylikt företräde, men sådant erhåller lian nu på det sätt, att, sedan han sköflat skogen, han säljer hemmanet och den nye ägaren får för sitt skoglösa hemman förmånsrätt till utsyning.
Del ligger således i heinmansegarens intresse, att utöda sin egen skog, på det han må få mycket mera af allmänningarne.
Denna grundsats synes mig böra undanrödjas eller åtminstone modifieras.
Enskilta försök hafva i denna väg blifvit gjorde, men de hafva strandat derigenom, att man sökt få för myckel, .lag har mig bekant, att delegare i allmänning begärt, alt få taga den under gemensam vård, och få dela afkaslningen i mån af hemmantalet, men delta har naturligtvis väckt motstånd från dem, sogn en längre tid åtnjutit utsyning från allmänningen, och som köpt skoglösa heraman under förhoppning att framgent erhålla dessa utsyningar.
Hade man i stället begärt, att blott få dela öfverskotlet, sedan först vanlig qvantitet skogsprodukter lemnals åt dem, som under en viss tidslängd erhållit bestämd utsyning, skulle man troligen vunnit sitt mål.
Jag tror således att det är nödigt, att sladganderna angide allmänningarne bli öfversedda, och detta är grunden för det tillägg jag önskar.
I afseende på sista delen af lista inom., eller i fråga om boslälls-innebafvare, biträder jag Hr von Hartmansdorffs och Frih. Raabs mening.
Jag tror nemi. icke, att del är rätt alt här ingå i dylika detaljer, alt hvarje boslälls-innehafvare skall tillförbindas, att vårda sin skog efter vissa föreskrifter, och att han skall få afyttra hvad för boställets behof icke erfordras, .lag föreställer mig ock, alt vi icke ega den sakkännedom, alt vi kunna genast yttra oss härom.
På sätt Hr von Hartmansdorff erinrat, förefaller det mig äfven, att detta i tillämpningen åstadkommer orättvisor många gånger, ty del kunde hända, all en boslällshafvare, som vore i en lägre tjenstegrad, skulle dymedelst kunna erhålla högre inkomster än en boslällshafvare i en högre eller samma grad, och delta står icke heller i paritet med den för fat tn., som finnes, åberopad i moliverne, nemi.
Militie-boställs-ordnni.
Beträffande 2idra morn., instämmer jag med Gr.
Lagerbjelke, alt man bör så mycket möjligt är, och i likhet med BorgareSt., begagna allmänna uttryck, hvarigenom 368 Den 11 November f. m. man kommer ifrån den mycket omtvistade frågan om de enskilte skogarne. / Frih Palmstjerna, Garl Otto:
Ehuruväl i Utsk:ns lillstyrkande/finnes åtskilligt, som redan, finnes uti förfatln:ne bestämdt, har jag dock intet alt invända emot det liela, men jag anser, att de flesta h|r (öreslagna tillägg icke höra inkomma i denna punkt, så vida Ståndet antager dessa, hufvndgrunder, ty de flesta tilläggen äro af beskaffenhet, ätt de inleda ämnet på ett mycket vidlyftigare fält än Utskai afsell.
Förslaget att införa något om afvitlrings-verket i de norra länen eger icke något sammanhang med Ulskins tillstyrkande och hr ett ämne, som icke låter utreda sig pä en f. m., utan fordrar många och långa öfverläggningar innan man i delta afseende kan komma lill en rigtig åsigt af saken och förena sig om något beslut.
Afvittringsverket i de norra länen sammanhänger med många andra frågor såsom om nybyggens uptagande, vilkoren derför och sågverks-egares privilegier.
Man måste således först upgöra en plan och fatta en åsigt, huru man skulle önska, att de norra länen måtte vara organiserade, för att få dem i det bästa till stånd, lokalerne medgifva, och derefter måste man jemföra delta med de författmr, som redan äro utfärdade, och så förena dem, alt man slutligen kan vinna sitt mål, men delta är ett förelag af en serdeles vidlyftig beskaffenhet, svår nog alt bedöma.
Det fordrar den noggrannaste lokalkännedom och det skarpsinnigaste omdöme, för att man icke skall komma till ett motsatt resultat än det man afser.
Dessutom betviflar jag, att någon motion i delta afseende är väckt, så att frågan derom nu kan förekomma, och om endast afvittrings-verket skulle i skrifvelse!! omnämnas, är della en ofullständighet, ty sågverks-egarnes privilegier och rättigheter utgöra en omständighet, som är lika vigtig att reglera som afviltrings-verket.
Det är nemi. en mängd frågor, som häruti måste ingå.
Sågverksegare hafva nemi. rättighet att mot stubbören afverka 1,000-lals träd på en areal af 100- å 200,000 tunland, utan alt dessa tunland äro utsatta på papperet.
Jag frågar Herrarne, huru dylika, sågverks-egare medgifne privilegier skola kunna återkallas.
Denna fråga är svår att lösa och alldraminst är det möjligt, att vi i en hast kunna derom fatta ett omdöme.
Likväl sammanhänger den frågan med afvittrings-verket, hvars afsigt är att i möjligaste måtto reglera förhållandet med skogshushållningen i norra länen, alt förekomma den skötling, som för närvarande der pågår och som till en icke obetydlig del är orsakad genom utsträckning af sågverksegarnes privilegier.
Afviltrings-verket afser äfvenledes alt ordna nybyggens anläggningar på ett bättre sätt än hittills egt rum, då nyhyggen i mängd uptagas, och den, som fått en viss _del af skogen sig tillagd, afverkar sin skog, och, sedan han suttit der några år, afslår han derifrån.
De områden, som tilläggas dessa nybyggen, upgå icke, såsom Frih.
Raab upgifvit, till 3,000 tunland, utan vida mindre, emedan för afviltringen i de trakterne är stadgadt, att ett mantal skall erhålla en skogsvidd af 350 tunland af god mark, och ända lill Den 11 November f. m. 369 till 3,000 tunni, af sämre mark. R. o. Ad. torde således finna, att delta ämne är af mycken vigt för de norra länen och af så vidsträckt beskaffenhet, att någon inblandning deraf i denna punkt icke bör tillåtas, ulan bör ämnet blifva föremål för serskild öfverläggning och serskild skrifvelse till K. M. Emellertid skulle jag tro, att ora R. o. Ad. godkänner denna punkt, bör ordet ”omedelbara”, sorn står på 5de raden i Utskms förslag, borttagas, hvarigenom R.
St. yttrat den åsigt, att dessa skogar i Norrland icke äro uteslutne från meningen med denna punkt, utan äro deri inbegripne, så vidt detta ämne kan sammanfattas med det andra, utan att vara specielt oranämndl.
För öfrigt vill jag instämma deri, att i Irsta mom. kunde följande ord utgå; ”mot rättighet för boslällshafvaren, att af de årliga afverkniogarne å densamma, föryttra hvad som öfverstiger boställets behof af skogsfång.”
Detta är öfverflödigt, ty en sådan förmån är redan till en del medgifven boställs-innehafvare, enär de till afsalu få begagna skogen, såvida det årliga afverknings-beloppet öfverstiger boställets behof, och innehafvaren dessutom med K.
Befhrdes tillstånd eger att begagna skogen till kolbränning, hvilket förhållande dock icke på många ställen eger rum.
Jag har sjelf innehaft eli boställe, hvarå trakthuggning infördes, och K.
M. medgaf tillåtelse för boslällshafvaren, att försälja, hvad som för bostället icke behöfdes.
Emellertid finnas undantag vid vissa boställen, der skogen år större eller medgifver större afverkning än som lämpligen bör af boställs-innehafvaren till afsalu disponeras, och i sådant fall är uteslutandet af de ifrågavande raderne ur R.
St. skrifvelse serdeles lämpligt.
Hvad åter angår 2:dra mom. af Utskms förslag, anser jag lämpligt, att det blir oförändrad!, men om K. o.
Ad. i allmänhet är af den mening, att Gr.
Lagerbjelkes förslag bör antagas, lönar det icke mödan, att i delta afseende vara af olika tanke, hvarföre jag icke heller skall motsätta mig den förändring, Gr.
Lagerbjelke påyrkat.
Den siste talaren har mera, ände föreg:de, visat, huru oförberedt della ärende är, och huru väl det behöft återremitteras, för ali i eli fullständigare skick återkomma lill RiksSlm, men en återförvisning skulle föranleda hela frågans fall, emedan hon efter all anledn. icke kan komma tillbaka före Riksdagens uplösning.
Man måste följaktligen genast fatta sina beslut sådana de kunna blifva, och de lära icke komma alt innebära annat, än en underd. begäran om Propos. till nästk.
Palmstjerna har sagt, alt ingen motion vore gjord, ang:de afvittringarne i Norrland.
Jag kan icke bevisa motsatsen, emedan Belänk:t endast omförmäler, hvilka personer, som väckt motioner i ämnet, men icke så noga uptager hvad hvar och en af dem yttrat.
Det i Betänka omförraäldla innehållet af dessa motioner utvisar blott, att man vill hafva en bättre hushållning med skogarne.
1 denna riktning hafva Utsk:n yttrat sig och gått lill väga, utan att visa, om de hållit sig inom motionernas omfång, eller icke.
Jag hade föreställt mig, att när en rättelse öfverhufvud af förfatln:ne om skogarne i 14 H. 24 370 Den 11'November f. m.
Riket af flere motionärer begärts, skulle del lika val hafva för den enskilde Riksdagsmannen, som för Utsk:n varit öppet att framställa förslag i sådan syftning.
Jag kan således icke tro annat, än alt den framställning, ang:de afvittringarne, hvilken Frih.
Raab gjort, skulle vara laglig.
Ar delta icke förhållandet, så må hon förfalla.
Men i afseende på boställena, yrkade Frih. Raat) antagande af punkten c i hans förslag, hvilken äfven jag anser mig höra uptaga.
Den lyder sålunda: ”att den ökade afkastning, som en förbättrad hushållning med skogarne å boställens och fromma stiftelsers mark hör medföra, icke må blifva en opåräknad inkomst för innehafvarne allena, utan till viss del äfven komma Kronan till godo.”
I st. f. vinstens delning mellan boställshafvaren och Kronan, hafva Utsk:n tillstyrkt, att fördelen skall ensamt tillkomma den förre.
Det slår nemi. i mom:l: ”att, i enlighet med dem af jägeri-beljeningen meddelade föreskrifter, vårda boställets skog, mot rättighet för boställshafvaren, att af de årliga afverkningarne å densamma föryttra hvad som ftfversliger boställets behof af skogsfång.”
Ett dylikt förordnande mätte väl icke vara till någon annans fördel än boställshafvarens, ehuru Utsk:n möjligen åsyftat något annat.
Nu hafva de icke tydligt uttalat sin mening och derigenom vållat ett dunkelt skrifsätt, ovärdigt R.
Palmstjerna har visat, att genom
Ulsktns förslag skulle upkomma en opåräknad vinst för åtskilliga boställshafvare, hvilken hitintills icke varit dem i förfallnme medgifven.
Då är det efter min tanke äfven rätt, alt Kronan erhåller sin del deraf, och det desto heldre, som
Kronobeljeningen skall taga befattning med saken.
Af 38:de §:n i Mililie-boställs-ordn:n, finner man att boställen, som hafva större tillgång pä skog, skola lemna skogsvaror till boställen, sorn sådan sakna.
Således finnes redan stadgad skyldighet för det ena bostället all understödja del andra.
Örn man i st. f. ett sådant påbud föreskrifver, att den ökade åtkomsten skall delas mellan Kronan och boställshafvaren, så kunde hon använda denna inkomst till fyllande af andra boställens behof.
Då kunde de, som sakna åbyggnad, blifva dermed försedde, och Militieboställs-kassan, från hvilken en del räntor nu utgår till aflöning åt Krjgs-Kolbii tjenstemän, finge då större peuninge-tiilskott för sina egentliga åliggandens fullgörande.
Hvad ecklesiastika boställen beträffar, vill jag, för att ådagalägga riktigheten af Frih.
Raabs anförande, erinra, det R. o. Ad. likasom de öfrige Stånden beslutat, alt man skall hädanefter betaga Stiftens byggnadskassör de inkomster, de haft af lediga pastorat.
Om nu inkomsten från ecklesiastika boställens skog skulle hädanefter gå till Kronan, så vöre del icke mer än rätt, att ersättning för den vinst, Presterskapet gör genom byggnads-kassornas förlust, utgår från Presternas boslällsskogar.
Jag säger detta blott för att bevisa riktigheten af den sals, Frih.
Raab framställt, utan alt jag för öfrigt vill belasta den underd. skrifvelsen med någon sådan detalj, sora jag nu vidrört.
Palmstjerna har sagl, att åtskilligt af hvad man vill begära, redan funnes i förfatln:ne stadgadt.
Om så förhåller sig, är Den 11 November f. m. 371 det öfverflödigt, all Utsk:n afgifvit della förslag, hvarföre jag så mycket heldre tillstyrker antagandet af Frih.
Raabs framställning.
Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, alt plenum komrae alt fortsättas kl. £ 6 e. m.
Alströmer, Carl Jonas Oskar: I anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande, alt de sista orden i Utsk:ns förslag skulle betyda något annat än desamma uttrycka, anser jag mig böra tiplysa, att meningen verkligen är, alt boställshafvare skola ega rätt, att för egen räkning försälja skogsprodukter, och att man grundade della tillstyrkande derpå, att sådant redan vid åtskilliga tillfällen medgifvits.
Hr von Hartmansdorff nämnde, alt någon del af denna försäljningssumma borde gå lill Mililie-boställs- kassan, men då han icke framställt yrkande om intagande i punkten af något dylikt, anser jag mig nu icke behöfva yitra mig vidare derom.
Pal rast jer na:
Raabs förslag vunnit under stöd, vill jag genomgå de 4 punkterna.
Den l:sta lyder så: ”att skötseln af de under K. M:s och Kronans omedelbara vård stående skogar, äfvensom af dem, hvilka tillhöra hemman, som Kronan till boställen eller fromma stiftelser uplålit, så ordnas, att säkerhet för skogens bestånd och förkofran beredes.”
Dervid får jag anmärka: hvad menas med de under K.
M:s omedelbara vård stående skogar?
Innefattas derunder de skogar, hvartill sågverksegare erhållit afverknings-rätt lill vissa tusentals träd, med undantag af masteträd?
De ägor, på hvilka sådan rätt blifvit nplåten, upgå till många hundra tusen tunni., men huruvida de slå under Kronans omedelbara vård, del kan vara tvifvelaktigt.
Härads-allmänningar äro icke under Kronans vård, men jag skulle tro, all skogshushållningen å dem är af vigt, af hvilken orsak de böra inkomma i R.
Sius skrifvelse, men icke deslomindre äro de utesluine i l:sla punkten.
Vidare äro i l:sta punkten uteslulne ecklesiastike boställsskogar, som först och främst icke stå under Kronans omedelbara vård och icke af Kronan äro uplålna lill boställshafvarens fria begagnande.
2:dra punkten innehåller: ”alt inga kronoskogar hädanefter må till . enskilde personer afhändas,-samt att öfverlålelsen af Kronans mnark genom afvittringarne i de norra lånen följaktligen inslälles.
Det är att behandla afvittringsfrågan alli för. summariskt.
Enl. min åsigt, kunna icke R.
St. med full besinning beslula något sådant, såvida derförinnan undersökning icke skett.
Den 3:dje punkten stadgar: ”alt en i möjligaste måtto fullständig upgift å Kronans ännu i behåll varande skogar R.
St. meddelas.
Detta är mycket lätl sagdt och kan i de flesta orter lätt verkställas, men de största rymderne af Kronans nu behållne skogar finnas i Norrland, der en sådan upgift icke Utan vidsträckta och fleråriga undersökningar kan nprältas.
Således anser jag förslagen i denna och nästföregående punkt icke vara verkställbara, om skrifvelsen skall affattas i så allmänna ordalag, som här är föreslaget. 24* 372 Den II November f. m.
Dessutom kan upgiften blifva statistisk och ganska intressant, men hvad R.
St. skola dermed egentligeo göra, kan jag icke finna.
4:de punkten lyder sålunda: ”att den ökade afkastning, som en förbättrad hushållning med skogarne å boställens och fromma stiftelsers mark bör medföra, icke må blifva en opåräknad inkomst för inne bafvaroe altena, utan till viss del äfven komma Kronan tillgodo”.
Med hvad rätt Kronan skall kunna göra sig till godo skogar, som tillhöra fromma stiftelser, hvilka tillkommit genom enskilde gifvares frikostighet, kan jag icke inse.
Väl må hushållningen dermed förbättras och inkomsterne deraf upbringas, men då böra dessa inkomster tillkomma stiftelserna, men alldeles icke K. M. och Kronan.
Hvad för öfrigt angår den förbättrade hushållningen med skogarne och det påstående, alt K. M. och Kronan skulle göra sig detta till fördel, så befarar jag,, ali ändamålet förfelas med ett sådant stadgande, ty på hvad sätt skola boställsskogarne kunna vårdas, om icke sådant sker af innehafvare!!.
Hvilken skogs- eller kronobetjening man än må tillsätta, kunna dessa icke vårda skogen såsom boställshafvaren.
Man bör således icke förminska hans intresse i detta afseende, utan tvärtom i möjligaste måtto föröka det, och följaktligen, der riklig tillgång på skog finnes och efter fastställd hushållsplan averkningen af sko;: upgår till högre belopp, må detsamma försäljas, men om på något boställe skogen upgår till många tusende tunnb, blir det en serskild sak och föremål för serskildt stadgande, och får bero på den anmälan, som af auktorite terne i sådant afseende kunna göras.
På grund af alla dessa skäl afstyrker jag bifall till Frih.
Raabs förslag i denna punkt.
Efter den granskning af Frih. Raäbs och Hr von Hartmansdorffs förslag den siste talaren här företagit, tillåter jag mig nämna, att jag anser just detta förslag, men icke Utskms, såsom mine motståndare sagt, vara oförberedt.
Elter deras åsigt skulle man utan föregången undersökning tillintetgöra hela afvitlringsverkel i Norrland, hvarmed man varit sysselsatt allt sedan 1700-talet, och hvarpå så betydliga kostnader blifvit nedlagde.