Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. skulle tillerkännas någon andel i utseendet af den äldre kammarens ledamöter, hafva ytterligare stränga anmärknrr blifvit framställda denna afton, utom dem, som i förmiddags framställdes.
Jag sökte då att besvara dem så godt jag kunde, kan icke nu tillägga något dertill, och älskar ej att upprepa hvad jag redan har sagt.
Jag vågar blott säga, att örn man är så angelägen, som Frih.
Palmstjerna yttrat, alt det må vara folkets röst, som alltid och uteslutande skall uttala sig vid val af representanter; hvarföre så strängt sälla sig emot att folkets röst genom allmänna val må göra sig gällande, då det likväl är gifvet, alt den på det sättet gör sig mera bestämdt och mera allmänt kringgripande kand, än genom dass- eller slåndsval?
Jag vågar icke gå så långt som dessa, om jag så får säga, declamationer.
Frilän gjorde deremot, alt jag icke ibland de Stånd, som skulle utse representanter lill öfre kammaren, har upptagit ett femte Stånd, kan jag blott bemöta dermed, alt jag ansåg dessa representanter böra utses af de nu beslående politiska myndigheterna, just för att utgöra ett conservalivt element, och äfven såsom en gärd åt de nu bestående förhållandena, till ersättning för den uppoffring de skulle göra åt det allmänna bästa, hvarvid jag således naturligtvis icke kunnat hafva afseende på ett Stånd, hvilket icke såsom sådant nu existerar.
Det rättvisa anspråk, hvilket de hittills orepresenterade äga, trodde jag fylldt derigenom, att de hädanefter skulle utan något undantag deltaga i valen till den andra kammaren, synnerligen då det dessutom står K.
M. fritt att ibland de 40 ledamöterne, Han skulle äga att utvälja, dit inkalla de mest utmärkta af dessa orepresenterade.
Jag ber om ursäkt, alt jag upptagit tiden med delta svaromål.
Jag har ansett det vara min skyldighet, ehuru jag vet att detta förslag hör till mängden af dem, som icke skola lyckas att blifva antagne.
Må Ståndet ursäkta mig, att jag, så godt jag kunnat, sökt framställa ett förslag lill jemkning.
Det faller; derom är jag öfvertygad, synnerligen då det icke framkommit mera utarbeladt, och i alla fall icke kommit ifrån en person med mera politiskt anseende, än det jag lyckats förvärfva mig.
Jag hoppas likväl, att
Ståndet ser på den goda afsigten, och förmodar äfven, att någon gång kanhända en eller annan af de grunder, som deruti hafva blifvit uttalade, måste antagas, om man vill komma till någon jemkning. 8 H. 19 146
Den 11 Mars e. m.
Hr von Hartmansdorff, Aug.; Frih.
Hamilton föreslår i 2:dra punkten icke mindre än fem särskilda classer för att sammansätta den öfre kammaren.
Det är således ett ganska betydligt frångående af de allmänna valen, som icke kan annat än fägna mig.
4:de punkten innehåller, att den första eller äldre kammaren skall utgöras, på sätt vi nyss hafva hört, af 40 ledamöter, valda af Konungen, samt 15 ledamöter af Adeln, 15 af Preste-, 15 af Borgare- och 15 af BondeSt., såsom de hittills varit constituerade.
Den äldre kammaren skulle sålunda blifva en minnesvård af de Stånd, som för närvarande linnas, följaktligen ett bibehållande lill någon del af hvad som nu äger rum, och jag kan i detta läll icke annat än fägna mig åt de betraktelser, som den förflutna natten ingifvit författaren.
Men i afseende på förhållandet mellan de nuvarande Stånden och den yngre kammaren, som skulle utses genom classval, förefinnes här den skillnad emot det förslag, som Const.Utsk. afgifvit, att efter Frih.
Hamiltons förslag förlora de nu gällande
Stånden mera än hälften af den representation de hittills innehaft; efter Const.Ulskrs förslag deremot skulle de blott förlora en femtedel.
Emedlertid kan jag icke påminna mig annat, än att Frih.
Hamilton var en af dem, som i går klandrade det femte Ståndet.
Hamilton har sagt, att öfre kammaren skulle bestå af de fyra nuvarande Stånden.
Både Borgare och Bönder skulle följaktligen då komma alt sitta uti den äldre kammaren, alldeles så som Const.Utsk. har föreslagit, och likväl är det detta förhållande, eller hvad han velat anse för en upphöjelse af dessa båda Stånd, hvilket mest har varit klandradt i Const.Utsk:s förslag till den äldre kammarens bildning.
Det fägnar mig således, att se en man, som sä mycket tillhör framtiden, som Frih.
Hamilton, i dessa delar instämma i Const.Utskis mening.
Det finnes likväl någonting obestämdt uti det af Frilen föreslagna stadgande om den äldre kammarens sammansättning, då nemi.
Frilen säger 15 ledamöter af hvardera Ståndet ”såsom de hittills varit constituerade.” Hvad vill detta säga?
Såsom R. o. Ad. hittills varit constitueradt, så utgöres det icke af 15, ulan ibland af 500 vid andra tillfällen af 200 o. s. v. ledamöter.
Hvilka äro nu de 15 af dessa 500 eller 200, som skola inträda i den äldre kammaren?
Såsom vi nu äro constituerade, är en hvar för sin ätt berättigad att här uppträda.
Huru skulle då de 15 utses? genom lottning? genom val? eller skulle de 15 äldsta, 5 Grefvar, 5 Friherrar, 5 Adelsmän, blifva riksdagsmän? eller huru?
Hvad jag här sagt om R. o. Ad. gäller naturligtvis äfven om Preste-, Borgareoch BondeStm, hvilka hvartdera för sig utgöra långt flera ledamöter än 15.
Om förslaget skulle vara någorlunda fullständigt, så att Const.Utsk. kunde deraf hafva någon ledning för sitt bedömmande, ifall R. o. Ad. skulle remittera det såsom sin gemensamma tanka, så är det väl nödvändigt att antingen författaren sjelf, eller någon annan af Ståndet, fullständigar hvad som brister i tydlighet.
Uti 3:dje punkten i fråga om den yngre kammaren står: ben 11 Mars e. ni. 117 ”Till den yngre kammaren väljes l:o genom electorer, i mindre valkretsar, ett visst antal af alla de å landel boende personer, som, ulan att hafva valrätt bland de högst beskattade, efter som nedanföre i N:o 3 bestämmes, a) äga, eller, under flerårig eller till tiden obegränsad besittning, innehafva hemmantal, eller annan dermed jemförlig cgendom; b) utöfva stadigt näringsyrke, hvaraf årliga inkomsten kan skattas lika med den, som af sådan egendom minst är att påräkna.
” Jag hörde icke om Frih.
Palmstjerna anmärkte dessa ord.
Jag tillstår, alt de för mig äro något dunkla, men jag hoppas, att en man med den skarpsinnighet och den lätthet att uttrycka sig, som Frih.
Hamilton äger, utan svårighet lärer utreda meningen.
Jag begärde ordet endast för alt för klara hvad den siste värde talaren ansåg mörkt uti det utlrycket: ”såsom Rikstånden nu äro constituerade.”
Het är möjligt, att detta är något kort sagdt, men då man säger, alt ledamölerne af äldre kammaren skola väljas af Riksstånden, såsom de nu äro constituerade, sä är det naturligt, att dessa Stånd då skulle utöfva sin valrätt på samma sätt, som de nu väljande Stånden göra det, och således, hvad R. o. Ad. beträffar, alt R. o. Ad:s samtelige ledamöter skulle utöfva denna valrätt.
Ingalunda kunde min mening vara, alt Riksstånden skulle inträda i den äldre kammaren på sätt de nu äro constituerade.
Jag trodde icke att delta kunde missförstås, men dä jag funnit att sådant verkligen skett, så har jag trott mig böra besvara det.
Gyldenstolpe, Ant. Gabi'.:
För att visa huru svårt det lärer vara för Gonst.Ulsk. att riktigt erfara de åsigter, hvilka torde kunna anses utgöra nationens i afseende på representationens ombildning, skulle jag kunna hänvisa till huru åtskilliga ledamöter ombyta åsigter ifrån den ena riksdagen lill den andra, i följd hvaraf det är svårt för Utsk. att kunna tänka sig huru ett förslag bör se ut, som skulle kunna vinna bifall af RiksStm, då den ena dagen den åsigten är gällande och en annan dag en annan.
Jag skall endast i största korthet anhålla att få uppläsa hvad Frih. Hamilton d. 24 Oct. 1840 yttrade i afseende på förslaget, att den öfre kammaren skulle utses för lifstiden af regeringsmakten, hvilket utgör en del af det nu förevarande förslaget till R. o.
Ad:s gemensamma tanke.
Hamilton anförde då bland annat: ”1 afseende på förslaget, att den öfre kammarens ledamöter skulle för lifstiden utses af regeringsmakten, så får jag till en början förklara, att enär det är frågan om en afdelning af nationalrepresentationen, så bör, efter min tanke, ingen annan än nationen sjelf äga rättighet all dertill utse representanter, direcl eller genom ombud valde.
Att en sålunda sammansatt öfre kammare ej eller äger en tillräcklig moralisk kraft, om ock utsedd med den noggrannaste urskiljning å Regeringens sida, derpå linner man bevis i Frankrikes och andra länders pä detta säll sam - 148 Den 11 Mars e. m. mansatla pairskammarc.”
Jag torde ej behöfva omnämna, att Frih.
Hamilton då ansåg de s. k. samfällda valen vara skadliga och sjelf föreslog, alt nationalrepresentationen skulle grundas på Ståndsval.
Efter Gr.
Gyldenstolpe har 11. o. Ad:s protocoll för den dagen i sina händer, skalle jag, såsom svar på hans yttrande, blott kunna bedja honom uppläsa ett yttrande för samma dag af Frih. Boye, Ludvig, i hvilket han sade: ”Jag tackar den nådige Guden för det jag blifvit klokare sedan sist.” Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade återremittera Utsk:s förslag, med förklarande, att det af Frih Hamilton afgifna förslag utgjorde R. o. Ad:s gemensamma tanke.
Då härvid H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, tillkännagaf, att han trott sig finna, att denna propos. blifvit med öfvervägande nej besvarad, begärde Gr.
Anckarsvärd votering.
Upplästes lill justering samt godkändes följande voter.propos.:
Den som bifaller det af Frih. Hamilton, Hugo, gjorda förslag, att Const.Utsk:s, i mern.
N:o 26, framställda förslag till nationalrepresentationens ombildning och deraf följande grundlagsförändringar återremitteras, med den af R. o. Ad., såsom dess gemensamma tanke förklarade anmärka., att Utsk:s förslag icke är antagligt, utan den ifrågavar. grundlagsförändringen bör ske i öfverensstämmelse med det af bemälde ledamot afgifna förslag, voterar Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. icke Frih.
Hamiltons förslag till gemensam tanke.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer:
Ja — 30.
Nej — 146.
Härefter uppskjöts pröfningen af Const.Utsk» förevar, mern., för att fortsättas i morgondagens plenum.
Lades på bordet StatsUtsk;s Utlåt.
N:0 228, ang:de statsverkets s. k. reservfond. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 9 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck, Den 12 Mars f. m. 149 Onsdagen den 12 Mars 1845.
Härvid förekom och upplästes ånyo Hr Åkermans, Fredrik, d. 10 dennes e. m. framställda förslag lill gemensam tanke.
Delta Hr Åkermans nu före dragna förslag skil jer sig hufvudsakligen ifrån alla andra, som hittills utgjort föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, derutinnan, att det i 3:dje punkten säger, att kamrarne skola göras oberoende af hvarandra.
I alla representationer, som grundas på allmänna val, är detta omöjligt.
När man vill construera en sådan representation, så blir den ena kammaren beroende af den andra.
Detta visar sig i 1840 års Const.Utsk:s förslag, äfvenså i Reformvänncrnes och det af Const.Utsk. nu uppgjorda, hvilket innehåller ett enkammaresyslem,' något, som jag och flere reservanter sökt ådagalägga, men hvarom jag anser mig icke behöfva ingå i någon bevisning, ända lill dess att någon bestrider den satsen.
Men är Utsk:s förslag ett enkammarsystem, så är Hr Åkermans förslag äfven derutinnan att föredraga; jag har äfven sökt att visa detta, och mitt mest bestämmande skäl är, att jag icke tror att någon monarki kan bestå utan ett verkligt tvåkammarsystem, och derföre tror jag äfven, att ingen monarki kan bestå med allmänna val, derföre icke eller med ett sådant förslag, som Ulsk. framställt.
Derutinnan är således Hr Åkermans förslag vida att föredraga framför Utsk:s, och jag kan ej neka, att jag hellre gifvet' mitt bifall till Hr Åkermans än till Utsk:s förslag.
Det förstnämnda af dessa lemnar dock i fjerda punkten en frihet i kamrarnes sammansättning, som jag anser outförbar på Svensk grund.
Hvad som egentligen karakteriserar Svenska nationens frihet, äfvensom dess författningar i allmänhet, är en egendomlighet, som ända ifrån de första tiderna gifvit sig tillkänna.
Den gifvet' sig tillkänna deruti, att den census, som fordras för att blifva riksdagsman i Sverige, är absolut skild från hvarje census, som grundar sig på allmänna val, derföre att här är det egentligen personlighetsprincipen, som utgör census.
Om man ser på Adeln, så råder derinom personlighetsprincipen; hvarje särskild familj representerar sig sjelf, utan att deruti ingår någon förmögenhet; i PresleStåndet likaså, det är ådagalagdt, och på samma sätt inom Borgare- och BondeSt:n efter yrken eller hemmansdel.
På grund af sin egendom, sitt hemman, är bonden ledamot af sockenstämmor och deltager i communalbestyr, kan an - ISO Den 12 Mars f. m. våndas som fjerdingsman, kan sitta i häradsrätt, ra. e. o. en man ifrån första stunden, som han blifver jordägare, kan utveckla egenskaper, sådane, som det är en förstjenst att äga, till nytta för den commun, inom hvilken lian lefver och verkar.
Just derigenom utmärker sig den Svenska författningen, alt det icke fordras stor förmögenhet att vara nyttig för sitt land och komma in i representationen, ty om man betraktar bonden, så beslår icke det väsendtliga deruti, huru mycket han äger, utan hvad han är, hurudan han är — något skall han dock hafva.
Det är klart, att krigaren mäste hafva något, sin arm, sina vapen, sin skicklighet; något fordras, men det essentiella är icke den stora förmögenheten, utan de stora qualiteterne.
Så ser man äfven inom BorgareSt., lärjungen blifver gesäll, denne sednare mästare, och i denna egenskap har han vägen öppen till nationalrepresentationen,— allt genom sin duglighet.
Det är således detta karakteriserande, hvarigenom den Svenska representationen skiljer sig ifrån alla andra nationers representationer, som utgör det mest märkbara draget, dess census, och denna census är icke i Ilr Åkermans förslag vidrörd.
Delta är en omständighet, som jag har att anmärka mot detsamma, emedan jag motsätter mig hvarje förslag, som icke uppföres på Svensk grund, och jag vet icke någonting mera karakteriserande för denna Svenska grund, än att få mannens egen personlighet och förtjenst ådagalagd; ty allt ifrån den lid, då Svenskarne började göra sig utmärkte i historiens häfder, har det alltid varit personligheten, som framstått, och det utgör karakteren på den Svenska krigaren.
Således ligger denna karakter icke i förmögenheten, utan Svenskens census är just personligheten, dugligheten, eller personlighetsprincipen, och derutinnan är det, som personlighetsprincipen har varit stark i 1840 års Const.Ulsk., dä dess förslag inneslöt egenskaperne, dugligheten och slutligen den personliga uppoffringen m. e. o. den goda sidan, den evigt bestående sidan Jios en nationalrepresentation; denna census, säger jag, är i Hr Åkermans förslag alldeles utesluten.
Det mest esscnliclla i Svenska statsskicket från urminnes lider, intill denna stund, och hvilket jag hoppas skall evigt förblifva, att nemi. census hvilar på enskild duglighet, det är uteslutet i berörde förslag, och derföre kan jag ej detsamma biträda.
Detta ang:de 4 punkten.
Jag öfvergår nu till den 5:le, som angår bildandet af öfre kammaren.
Af alla tänkare i sådane ämnen, som detta, hvilka jag känner, är det vitsordadt, att största svårigheten ligger i bildandet af denna kammare.
Nog går det an att bilda den nedre, hvilken måste vara byggd på nationel grund, och derföre har jag sagt i det skriftliga anförande, som jag förut haft äran för B. o. Ad. uppläsa, det jag tror, att då man säger, att det icke är möjligt att bilda en pairskammare i Sverige, så begår man ett misstag, ty man skall ej begära en sådan här af samma beskaffenhet, som i England, än mindre som i Frankrike.
Går man ifrån den Engelska karakteren af pairskammare, så tror jag att elementer i Sverige finnas för bildandet af en sådan kammare.
Detta har äfven Hr Akerman erkänt, och hvilket äfven synes af det förslag, Dea 12 Mars f. m. 151 han till Const.Utsk. ingifvit; men att dömma deraf, så saknar denna öfre kammare en ganska essentiel egenskap.
Jag har haft tillfälle att inför R. o. Ad. göra en bekännelse redan förlidne år, då fråga var att antaga eller förkasta det representationsförslag, som hvilat sedan förra riksdagen, den nemi. att man ej åstadkommit någon bevisning att Adeln vore essentielt nödvändig för monarkien.
Jag måste återtaga detta nu; jag har hört flere värde ledamöter af delta Stånd fästa sig hufvudsakligen vid detta, under åberopande af Montesquieu för en vidare utveckling af delta ämne; men så mycket mätte jag säga, att en större litteratur har uppkommit sedan denne författares tid, hvaraf jag ej kunnat finna antagligheten af den sats, att
Adeln vore nödvändig för monarkien.
Men, det må vara; deraf följer icke, att jag är färdig att bilda en öfre kammare efter Hr Åkermans förslag, att Adeln genom särskilda classer skulle komma att sprängas, och således icke ingå som Adel annorlunda än på ett underlägset sätt.
Jag har trott och anser nödvändigt för Sverige under många decennier ännu, att Adeln ingår med kraft ochnstyrka i representationen.
Jag anser, att det förslag, som Hr Åkerman uppgifvit, har för afsigt att spränga R. o. Ad. — sådan är min åsigt af saken.
Jag kan hafva orätt och får då försvara mig, om man ej vill erkänna riktigheten af milt påstående.
Uti 5 punkten, der öfre kammaren förekommer, ser man blott de allmänna dragen fölen sådan kammares constituerande; jag har ingenting deremot, såvida det tillätes mig att göra den utveckling deraf, som är nödvändig, så att Adeln i densamma må ingå med soliditet.
Jag lyckönskar dem, som tro sig kunna construera en öfre kammare, utan att nödgas deruti intaga Adeln som Stånd, ehuru jag betvillar möjligheten deraf, emedan jag anser sådant för Sverige nödvändigt, icke blott för det monarkiska statsskicket, utan synnerligast derföre att under det decennium, hvarunder vi lefva och under de som förestå, kommer man att erfara de starkaste påkänningar, som någonsin i Sverige visat sig, hvarföre jag anser, att man ej kan gifva nog soliditet åt den Svenska representationen, hvaraf följer, att man icke bör förminska den som finnes.
Låter man ej
Adeln ingå i representationen med soliditet, så minskas den också med detsamma.
Ehuru jag till Const.Utsk. ingifvit ett förslag till nationalrepresentationens ombildning, har jag icke velat besvära R. o. Ad. med afhörandet af något utdrag deraf, ty det vore att endast förlänga discussionen.
Mig synes frågan i afseende på dessa förslager vinna obetydligt; den vinner säkerligen mest genom sjelfva discussionen och sin litteratur.
I denna stund synes mig det hufvudsakligaste vara, att de opinioner, som inom Adeln finnas, komma att uttala sig, ty jag tror, alt frågans framtida behandling kommer att mycket bero på de opinioner, som bär göra sig gällande, emedan, om man än antager, att R. o. Ad. bör i den öfre kammaren ingå och der bilda soliditet, återstår likväl alltid frågan huru detta skall ske, och sjefva den frågan är den vigtigaste, alldenstund det icke är nog alt framkalla satser, man måste äfven afse deras verkställighet, och ofta ligger i sjelfva verk - 152 Den 12 Mars f. m. ställigheten vida mera än i sjelfva satsen; och ligger det åter i sättet, bör man framför allt inhemta opinionen hos de ledamöter af Adeln, som fullkomligast tänkt öfver ämnet, och hvilka äro bestämda att göra en uppoffring, om det beliöfves.
I afseende på sättet att bilda en sådan kammare, synes det vigtigaste vara att bestämma sig för vissa punkter; detfa kan ske och icke ske.
Vigtigt synes mig också vara, att Adeln icke på förhand bestämmer sig allt för mycket, ty i det outredda skick, hvaruti ämnet nu är, synes mig klokast och bäst vara, att icke på förhand göra något, som kan binda i framtiden.
Jag tror, alt den kraftigaste åtgärd, som här är gjord till åstadkommande af en förändring i nationalrepresentationen, ligger i Hr Åkermans motion, som nu hvilar på 11. o. Ad:s bord, nemi. alt nedsätta en comité, för att under åratal nedlägga sitt arbete på ett ämne, som nu varit öfverlemnadt till Const.Utsk. för utredning under några veckor, och jag skall återkomma dertill då denna motion blifver föredragen, pä det att de ledamöter, som komma alt befatta sig med ämnet, deraf må hafva någon ledning.
Jag sade, att det vigtigaste ligger i verkställigheten, i sättet för tillämpningen af satsen, och återkommer dertill, att jag respecterar denna princip oell vidhåller den så strängt, att jag vill öfverlemna till Stånden att, hvart och ett för sig, uppgöra sin ordningsstadga.
Derföre uttryckte jag icke, i det förslag jag uppgjorde, huru alla Stånd skulle constitueras, ulan öfverlemnade det åt
Stånden sjelfve; ty jag anser det vara en alltför simpel sak att säga, att Adeln skall ingå, men det svåraste är alt säga huru detta skall ske.
Delta sätt hade jag önskat skulle hafva blifvit föremål för en bearbetning inom Ridd.Utsk. och jag baserade milt förslag på ståndsförfattningen i afseende på sjelfva sättet såväl för Adeln, som de öfrige Stånden, således gjorde jag mitt förslag oberoende af Ridd.Ordn. emedan i den vill jag hafva bestämmelser, som skola karakterisera det sätt, på hvilket Adeln skall ingå i denna kammare.
Det torde blifva svårt äfven för ledamöterne i en comité att framställa ett förslag, som skall verkliggöra den rätt i representationen, som Adeln innehafver, och det afseende, som ifrån statsmannasidan bör deråt lemnäs, derest icke R. o. Ad. i dag, genom sin discussion, lemnar ledning i detta hänseende.
— Slutligen ber jag att få anföra, att då jag yrkade ett afslag på förevarande Const.Utsk:s förslag, och alt R. o. Ad. skulle som gemensam tanka uttrycka, att det vore oanvändbart, var orsaken dertill hufvudsakligen formel.
Jag trodde icke allenast att det skulle blifva svårt att på förhand göra bestämmelser, utan ock att, i följd af grundlagens obestämdhet i sina former, det vore för Const.Utsk. bättre att icke några sådane bestämmelser gjordes.
Detta föranledde min hemställan som föremål för R. o. Ad:s beslut i nästkommande punkt, men hvad angår den, hvaröfver jag nu haft äran att yttra mig, så har jag ingenting emot att R. o.
Ad. fattar ett beslut, men har likväl ansett mig till Adelns protocoll böra göra en sådan.
_ Den 12 Mars f. m. 153 Frill.
I afseende på den nu föredragna frågan om en gemensam tanka, på grund af Hr Åkermans förslag, anhåller jag att först få yttra mig öfver det formella deraf och densammas upptagande.
Hr Åkerman har i sitt yttrande sjelf åberopat del af honom till Const.Ulsk. ingifna förslag, hvilket han vet vara af samma Ulsk. underkändi, och har på sådan grund, icke som gemensam lanka föreslagit R. o. Ad. alt godkänna nämnde förslag, och skicka detsamma som en gemensam tanka till Utsk. för att sammanjemkas med det af Utsk. framställda, utan deremot uppgifvit allmänna grunder att som gemensam lanka lill Utsk. afgå, dä likväl grundlagen i 56 § endast tillstädjer att göra anmärkmr vid ett Const.Utsk:s förslag, hvilka skola till Utsk. öfverlemnas för att sammanjemkas, icke att uppgifva grunder för nya förslag.
Nu är det likväl bra omöjligt att sammanjemka allmänna grunder för ett nytt förslag med ett redan uppgjordt, ty detaljförslag saknas; och det kunde hända, att Utsk. gör sig sjelf till författare och kanske inkommer med ett alldeles heterogent förslag, bvgdt på främmande grunder, och dessa, inkastade i det af Utsk. afgifna förslaget, skulle frambringa ett foster, som vore mera löjligt än nyttigt.
Jag har nyligen eller först i går varit så lycklig att kunna förskaffa mig ett utdrag af ConstUtsk:s protocoll, innefattande Utsk:s svar på Hr Åkermans dit ingifna motion. R. o. Ad. känner, att det är Const.Utsk:s skyldighet, då en ledamot af RiksShn ingifver ett förslag till ändring i grundlagen, begärandes Ulsk:s utlåtande deröfver, att samma Utsk., jemlikt 84 §, skall gifva honom ett sådant, innehållande motiverne för Utsk:s afslyrkande, med rättighet för denna ledamot att genom trycket kungöra Utsk:s beslut, och att för innehållet af sitt förslag enligt tryckfrihetslagen ansvara.
Detta villkor för kungörandet hade, i min öfvertygelse, varit tillräckligt för att visa hvad grundlagsstiftarena menat, ronde förändring i Rikets grundlagar.