Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall icke vidröra den frågan, huruvida Utskm här sammanblandat sedelrörelsen och upplåningsrörelsen ; men jag ingår för min del på TJtskrns förslag att tillåta sedelrörelsens utsträckning 5o proc. öfver grundfonden; ty om bankinrättningarna grundas på actieinsättning, och man nekar dem att utgifva sedlar utöfver de insatta actierna, hindrar man dessa bankers uppkomst.
Val kunna solidariska banker ändock uppstå, men icke actiebanker; och om de uppkomma, skola de alltid i allt fall komma att sträcka sin sedelrörelse öfver det insatta capitalet, hvadan jag anser det vara så godt alt från början medgifva, hvad man ändock icke kan hindra.
För sedlarnas inlösen saknas i allt fall icke fond, enär banken för hvarje utgifven creditsedel emottager valuta uti låntagarues skuldförbindelser.
Jag föredrager dessutom acliebanker framför de solidariska och önskar således i främsta rummet, att man ej måtte vidtaga åtgärder, som skulle hindra de förras uppkomst.
De sednare skola i allmänhet uppkomma blott i de smärre provinsstäderna, der rörelsen är ringa och der dessa banker endast skola blifva nya upplagor af de fordna discontina, utan någon särdeles nytta; ty för jordbruket anser jag alla låninrättningar skadliga och vill således ej befordra dess skuldsättning medelst discontlån, hvilka, då de lemnäs åt jordbruket, alltid blifva stående lån, men på detta sätt ej uppfylla privatbankernas vigtiga ändamål att göra penningen mera rörlig.
Jordbruket måste hjelpas på helt annat sätt, nemi. genom afsättning på sin production, och detta kan blott ske genom ökad industri, hvartill, så länge vi icke hafva någon inhemsk vexelrörelse, privatbanker i de större städerna, der rörelsen är mera liflig, kunna kraftigt bidraga; ty om dessa banker uppträdde såsom mäklare till lättande hufvudsakligen af köpmannens och fabrikantens penningbehof för kortare tid, skulle följden blifva en utvidgad och lifligare rörelse i dessa näringar, hvarigenom landtmannen äfven skulle finna både förmögnare och talrikare afnämare.
— Jag medgifver emedlertid, att actiebanker äro mindre säkra; men deras obestånd är icke heller så farligt som de solidariska bankernas, ty en actiebanks ändamål är att understödja de egentliga näringsidkarne, hvilkas förmögenhet är lättare realisabel, och en sådan bank kan således snarare reda sig ur ett iråkadt tillfälligt obestånd.
Om deremot en solidarisk banks utgifna sedlar blifva enda rörelsecapitalet uti en provins, och banken råkar i obestånd, skall man nödsakas att, snart sagdt, låta all egendom i provinsen gå till salu, dervid inga köpare skola finnas, och provinsen råkar för hela mansåldrar i obestånd.
— Hvad privatban - 334 Den fj Mars f. ra.
Lernas upplåningsrätt beträffar, är jag, i likhet nied Frih.
Boye, böjd för att anse den böra vara obegränsad.
Jag vet likväl icke, huruvida detta öfverensstämma!' med lagförslaget i allmänhet; men som princip är det gifvet, att upplåningsrörelsen äy den bästa.
Den kan dock förenas med sedelrörelse, såsom i de Skottska bankerna.
— I följd af hvad jag sålunda anfort, tillstyrker jag bifall till Utskrns förslag, att man må medgifva privatbankerna rätt att utsträcka sin creditsedelrörelse 5o proc. utöfver grundfonden.
Jag har ej varit i stånd att fatta den siste talarens tankegång, då han kommit till det resultat att tillstyrka Utskrns förslag i 6 §.
Han har dock nyss förut sjelf sagt, alt han icke så noga visste, om detta instämde med lagförslaget i öfrigt, och det lärer vara derföre han blott hållit sig till en hop allm. grundsatser.
En del af dessa, som sväfvat temligen vidt ikring, får jag tillfälle att besvara framdeles, då vi komma till frågan om företrädet emellan actie- och solidariska banker.
Jag vill derföre nu endast hålla mig till frågan, huru långt upplåningsrörelsen och huru långt sedelemissionen må sträckas.
Hr Nordenanckar har ganska riktigt svarat Frih. Boye, att orsaken, hvarföre man fästat en gräns vid upplåningen, är, att dessa banker äfven få utgifva sedlar; ty alt eljest göra någon inskränkning i medborgares redan existerande rättighet att drifva upp- och utlåningsrörelse Jiar icke varit min mening.
Men just derföre, att här äfven är fråga om creditsedelrörelse, anser jag nödigt att tillse, att privatbankerna aldrig genom upplåning sätta sig i den ställning till allmänheten, att de blifva större debitorer till allmänheten än creditorer; och detta kan lätt blifva följden af en obegränsad upplåningsrätt för banker, som icke allenast utlåna samma penningar, utan äfven utgifva egna sedlar.
Om jag likaledes lyckats i vederläggningen af Utskrns förslag om sedelemission till de 5o procrn öfver grundfonden, är åter en annan fråga.
Hvad jag emedlertid kan försäkra Frih.
Boye är, att jag icke tagit i beräkning, att någon här ej skulle inse det verkliga förhållandet; jag skall derföre ännu ytterligare söka att visa mina skäl.
Anledningen, hvarföre jag tagit grundfonden såsom måttstock för upplåningen, har helt enkelt varit, alt jag såg mig tvungen att taga någon måttstock; jag fann då grundfonden ganska lämplig dertill, emedan man på detta sätt, sedan man fått veta, huru mycket som fanns i cassan, lätt kunde beräkna, om upplåningen blifvit sträckt för långt.
Detta är enda orsaken, men alldeles icke någon tanka hos mig, såsom Frih.
Boye trott, att upplåningen skulle sammanblandas med eller komma att betala de utgifna sedlarna.
Jag har redan tillkännagifvit, att jag för min del anser den egentliga säkerheten för bankens långifvare böra sökas i bankens utlåningshandlrr, och således
Den 17 Mars f. m. 335 icke 1 grundfonden, som företrädesvis bör användas till betalning af sedlarna.
— Den nästa vigtiga frågan är nu att tillse, om jag varit för sträng i den inskränka., jag gjort uti upplåningen.
Jag tror dock icke delta, helst det, efter min tanka, vore alldeles obehörigt, om en bank, som är i tillfälle att förtjena genom creditsedelrörelse, ville sträcka sin girighet derhän att tillika drifva en lånerörelse, som vore förenad med äfventyr.
Jag anser tvärtom desto nödigare att föreskrifva dessa banker att icke sträcka sin lånerörelse längre än tili 5o proc. af sedelrörelsen, dä bankens långifvare ej få prioritet och sålunda böra vara försäkrade, att lånerörelsen ej för vidt utsträckes.
Jag skulle också tro, att lånerörelsen i sjelfva verket ej kan sträckas längre, än jag föreslagit; ty om det verkligen finnes så mycket capitaler i landet, så lära de nog, med den rättighet, som detta lagförslag medgifver att bilda nya banker i mån af rörelsens behof, komma att employeras på förmånligare sätt, än att ullemnas för de 3 å 4 procts ränta, som bankerna skulle kunna erbjuda sina långifvare.
Säkert är åtminstone, att genom en i lagen stadgad gräns för upplåningen bankerna sjelfva vinna mest i credit.
Boye har åberopat, att för handelsdisconten ej finnes någon föreskrift, huru mycket den får upplåna.
Om en sådan föreskrift icke finnes, hvilket jag nu icke erinrar mig, så lärer dock aldrig komma i fråga, att handelsdisconten skulle kunna upplåna mer än riksbankens halfva grundfond, d. v. s. 17 millioner, och exemplet är således icke hit lämpligt.
— Medan jag nu har ordet, torde jag slutligen sjelf få tillkännagifva, att i 8 § af mitt förslag finnes ett ord, som tilläfventyrs kan missförstås.
Der står nemi. ”odisponerade tillgångar”, och man har sagt mig, att detta kunde tydas derhän, att de a5 proc. af grundfonden, som skola sättas i allmänt förvar, icke skulle få inberäknas bland tillgångarna.
För att rätta ett sådant missförstånd, torde det vara bäst alt i stället sätta: ”icke pantsatta tillgångar”; ty min mening har varit, att bland tillgångarna skulle beräknas alla hypotheker, som verkligen äro banken tillhöriga, d. v. s. icke underkastade någon annans anspråk i följd af panträtt.
Jag anhåller således om propos. på milt förslag med denna rättelse.
Vid öfvervägande af det ämne, sorn nu är under öfverläggning, är nödigt att erinra sig dea egentliga anledningen till den här föreslagna särskilda lagen för bankrörelses bedrifvande, hvilken också efter min tanka är den vigtigaste af alla, nemi. att dessa banker komma att utgifva en mängd sedlar af icke synnerligt hög valör, som hastigt skola gå ur hand i hand, utan att de, som skola emottaga dem, alltid äga tillräcklig insigt för att bpdöma deras säkerhet.
Om således dessa b:cosedlar skola uppfylla sitt ändamål såsom allmänt bytesmedel, fordras, att stats - 336 Den 17 Mars f, m, magterna pä förhand borttaga allt misstroende hos allmänheten i detta afseende.
Hvad åter beträffar de förbindelser, sora utgifvas utan afsigt att göras löpande man och man emellan, d. v. s. privatbankernas till sina långifvare utgifna förbindelser, så tinner jag ingen anledn. för statsmagterna att blanda sig deruti, ty de bero på hvarje enskild långifvares fria pröfning.
Men om nu dessa premisser rnedgifvas, så måste man äfven medgifva riktigheten af Gr.
Frölichs i\ g § uppställda grundsats, att creditsedlarna böra äga företräde till betalning framför privatbankernas öfriga förbindelser.
Vidare fordras, att full tillgång till creditsedlarnas inlösen alltid finnes, och detta är betryggadt genom 8 § i Gr.
Frölichs förslag, der det blifvit föreslaget, att creditsedlarna aldrig få öfverstiga, hvad som motsvaras af hvad banken har inne i contant och såsom grundfond insatta hypotheker.
Bankens egna lånehandltr komma då att utgöra en reservfond för creditsedlarna, så att intet deraf får tillgripas för bankens öfriga skulder, förrän alla sedlar blifvit inlösta.
— Jag »kulle tro, att det nu anförda är tillräckligt för att visa företrädet i Gr.
Frölichs 8 § framför 6 § i Utsktns förslag.
Frölichs g § förekommer väl en underordnad omständighet i 1 morn., som gifvit Frih.
Boye anledn. att yrka afslag å hela §:n; men detta bestrider jag, enär jag, såsom nyss är nämndt, anser sista mom. i denna §, angtde creditsedlarnas företrädesrätt till betalning, af yttersta vigt.
Hvad åter 1 mom. angår, så medgifver jag, att jag icke inser någon nödvändighet af de här stadgade föreskrifter för upplåningen.
Vi erinra oss, att efter 1824 års förorda, banker kunnat uppstå utan någon grundfond, och om det nu blott stadgas, att creditsedlarna alltid skola hafva företrädesrätt till betalning, kan det vara likgiltigt för allmänheten, om de banker, som inrättas i enlighet med denna lag, komma att drifva någon upplåningsrörelse eller icke.
Hr Nordenanckar har väl, i händelse ingenting föresluefs rörtde upplåningen, förespéglat såsom farligt, att en bank skulle kunna upplåna en million och lägga den i sina hvalf, för att i stället utgifva egn^ sedlar, som utlånades.
Det är också sannt, att lagen ej förbjuder sådant; men jag hemställer, om det är tänkbart, att någon bank skulle vilja drifva en rörelse, som ej medförde någon vinst, utan bloTit nöjet att tillverka sedlar, ty banken vinner på detta sätt ej mera, än örn den directe utlånar de upplånade medlen, och om sedelhafvaren får företrädesrätt, ser jag i allt fall ingen våda uti en dylik rörelse.
Af denna anledn. är jag icke emot, om R. o. Ad. finnér för godt att ur Gr.
Frölichs g § borttaga 1 morn., rörtde viss gräns för upplåningen; men deremot bestrider jag på det högsta borttagandet af sista mom. i samma §, som lämpligen kan göras till ett tillägg i den näst föregående §.
Hr Ben 17 Mars f. na. 337 Hr Gunther, Carl Gust.:
Sedan flera ledamöter numera uppkommit och anmält sig att tala i ämnet, kunde det visserligen vara skäl för mig att afstå; jag anser mig dock böra taga Utskrns förslag i försvar emot dem, som synas hafva missförstått detsamma.
Då Ulskiu nemi. väl tillåtit sedelutgifniug till 5o proc. öfver grundfonden; men vid dennas beräkning gjort afdrag för alla upplånade medel, hvaremot Gr.
Frölich, som inskränkt sedelutgifningen till lila belopp med grundfonden, härvid icke gjort afdrag för upplåningen, utan i stället bestämt, att den aldrig får öfverstiga 5o proc. af primitiva grundfonden, så är klart, alt begge förslagen i hufvudsakeri gå ut på detsamma eller medgifva lika stor utsträckning af sedelemissionen.
I ena fallet afdrager man först allt, hvarmed primitiva grundfonden blifvit tillökt, och tillåter sedelutgifning till 5o proc. öfver de återstående tillgångar nä; i andra fallet åter later man grundfonden ökas genom upplåning till 56 proc. öfver dess primitiva belopp och tillåter sedelutgifning lill en deremot svarande summa.
Frölichs förslag innehåller likväl i sista mom. af g § ett stadgande, som jag lika med den siste talaren anser af yttersta vigt, att det någonstädes införes; men i öfrigt öfverlemna!' jag åt andi a att afgöra, hvilketdera förslaget är bäst, antingen Utskms i, 6 § eller Gr.
Frölichs i 8 och 1 mom. af g §, ty efter hvad jag redan tagit mig friheten att visa, tinnes ingen hufvudsaklig skillnad dem emellan i afseende på sedelutgifningen:
Jag har velat yttra detta, blott för att ådagalägga; att
Utskrns förslag icke är sä orimligt, sorn man trott, helst sedan man numera har någonting säkert att bygga på genom antagandet i går af 6 § i Gr.
Frölichs förslag med sådana förändringar, hvarigenom grundfonden icke kan bortfuskas:
Jag utber mig att till en början få yttra något angtde de invändningar emot mig, som af flera talare blifvit framställda, och att sedermera få fortsatta det jäf emot Gr.
Frölichs g §, som jag förut börjat.
I,Hr Nordenanckars sätt alt motsäga mig finner jag ett bevis, att skillnaden emellan sedelemission, som hvilar på grundfonden, och den, sorn beror på upplåning, undfallit honom; men det är angeläget, att denna urskillning ej undfaller R. o. Ad:s uppmärksamhet, och jag begär att med ett exempel få visa den contröll, som kan vidtagas för båda.
Revisorerne hafva alltid lätt att finna utlåningssummans belopp, och först när det framstår större än grundfonden och upplåningen tillsammans, har directtn öfverskridit den rätt, sorn jag åt densamma vill gifva.
Controllen är således här ganska lätt.
Hr Nordenanckar för öfrigt yttrat till försvar för Utskrns förslag vill jag ej uppehålla mig.
Det är egentligen i redaclionen, som jag anser Gr.
Frölichs 8 § 2* H. 43 D e ii i y Mars f. ra. halva företrädet framför Utsktns 6 §: men det skall varsi mig likgiltigt hvilkendera sorn (intages, emedan jag dock kommer att votera för Gr.
Frih Klingspor har talat för actiebankers företräde framför solidariska.
Jag instämmer häri, men skall icke nu uppehålla R. o. Ad. med de sednare; jag vill blott på förhand förklara, att dc, efter min tanka, visserligen kunna vara gagnande, om man tror pä deras uppkomst, men jag är i detta afseende en Thomas, och tror icke, alt de i Sverige kunna uppstå, åtminstone icke sådana de här blifvit föreslagna.
Frölich har börjat med den förklaring, att han icke menat, hvad lian låtit trycka i sin reservation, och han har vidare sagt, att jag hemtat exempel på sidan 0111 ämnet, då jag citerat liandelsdisconten.
Här är likväl just fråga om privatbankernas rätt att drifva upp-och utlåningsrörelse, och något annat är ej institutet af liandelsdisconten.
Jag är tacksam för Hr v. Troils medgifvande, att 1 morn. i Gr.
Frölichs g § kan gå bort, och jag tackar honom äfven för tillrättavisningen, att sista morn. bör qvarstå.
Jag hade orätt, då jag icke genast förklarade min mening vara att flytta detta mom. lill den §, som talar orri concurs.
Anmärkningen var således riktig; och med det förbehåll R. o. Ad. redan gjort, att framdeles ordna serien af de §§, som antagas, är jag ej emot, att detta moni. nu genast antages, för att framdeles införas, der det rätteligen bör stå.
Men jag kommer nu till ett annat, förut icke omtaladt jäf emot Gr. Frölichs 9 §.
Der slår i 1 morn.:
Alla för dylik upplåning 11 t gifva 11 de ford ringsbevis skola ställas till viss person eller verk saint uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse d er a f e j må ske, utan till viss man o c h efter föregången a 11m a lan i banken.
I följd häraf skulle således långifvarne lemna sina penningar till banken, men derför endast erhålla en vilkoilig förbindelse, med trångare gränsor i afseende på öfverlåtelserätten, än långifvare vanligen förbehålla sig.
Jag bekänner, att jag icke förstår skälet härtill; ty är privatbanken skyldig att medgifva öfverlåtelsen och att sedermera betala förbindelsen, i hvars hand den finnes, sä vet jag ej, hvarföre det icke genast uttryckes, utan omsången af en föregående anmälan i banken, så framt ej afsiglen härmed är att lägga ett nytt hinder för privatbankers uppkomst.
Jag begär i följd häraf först propos. på Ufsktns ti oell sedan vi antingen antagit denna eller den motsvarande 8 §:n i Gr Frölichs förslag, anhåller jag om propos. till afslag ä de 2 första mom:n i Gr.
Frölichs g 3.
Jag anser den af Gr.
Frölich föreslagna 8 § vara en af de hästa i hela hans lagförslag och äga ett afgjordt företräde framför den deremot svarande 6 § i3Utsk:ns förslag.
Jag behöfver dock icke vid - Den 17 M a r s f. m. 33g lyftigt anföra de skri!, hvarpå denna inin åsigt grundar sig, enär desamma redan blifvit fullständigt utvecklade af såväl Hr (ii. sjelf soln af [! v. Troil.
Jag vill således blott tillägga, att jag ej kan anse den af Utskln föreslagna 6 § annni lunda än, på sfi11 Gr.
Frölich i sin reservation yttrat, såsom en qvarlefva af det misslyckade bemödandet att tvinga privatbankerna alt beständigt hålla en viss cassa.
Sjelfva §:n gifver ock en tydlig anvisning härpå; ty annars står 2 inom. deraf i bestämd motsägelse med det irsta.
Rednctionen af hela §:n är för öfrigt så otydlig, att den svårligen skulle kunna behörigen efterlefvas och tillämpas; åtminstone skulle controllen deröfver blifva särdeles besvärlig.
Deremot äger berörde § i Gr.
Frölichs förslag den förtjensten att vara fullkomligt tydlig.
Den upplager såsom måttstock för sedelutgifningens bestämmande: 1:0 behållningen i bankens egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 9.:n återstoden af de i R.
Sirs Bank deponerade medel, och 3:o bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hypotheker, bankens egna lånehandlrr dervid icke inberäknade.
Detta är också alla de fonder, som för sedelinlösningen egentligen kunna afses.
Hr Gunther har väl förklarat, det han anser Utskrns förslag antagligare, enär R. o. Ad. redan bestämt, hvaraf grundfonden skall bestå.
Jag tror dock i motsats med denne talare, att just delta beslut gjort Gr.
Frölichs förslag ännu mera lämpligt och antagligt.
Hvad 1 mom. af den utaf Gr.
Frölich föreslagna 9 § beträffar, så står detta mom. i oskiljaktigt sammanhang tned 8 §, och jag kommer således att ifra för dess bibehållande, enär jag anser betänkligt att medgifva en obegränsad upplåningsrätt, hvarigenom föreskrifterna i afseende på bankernas sedelrörelse skulle kunna nästan helt och hållet illuderas.
I fall någon större erfarenhet af privatbankinrättniugar hos oss funnes, skulle jag måhända ej hysa samma betänkligheter som nu emot utvidgandet af deras rörelse elier anse alla de föreslagna försigtighetsmåtlen nödvändiga; men för närvar, torde dessa betänkligheter åtminstone vara ursägtliga, * helst vi från andra länder så ofta erhålla underrättelser om de mångfaldiga underslef, som kunna äga rum vid privatbankers förvaltning och rörelse.
Hvad åter 2 mom. i samma § vidkommer, tror jag, att det kan utgå.
Deremot anser jag 3 mom. vara af yttersta vigt, och jag tillstyrker således på det högsta dess godkännande, Meri för att nu återkomma till 8 § i Gr.
Frölichs förslag, hvilken §:s oförändrade antagande jag för min del tillstyrker, så hemställer jag till Gr.
Frölich, om icke uttrycket: ”pdisponerade tillgångar,” är i alla hänseenden lika lämpligt som orden: ”icke pantsatta.”
Den tydning, sorn en annan åt detta uttryck skall hafva gifvit, nemi. atf dermed icke kunde förstås den del af grundfonden, sorn blifvit satt i allmänt förvar, finner jag åtminstone sakna ali grund; ty det är just 34« Den i•)
Mais i", m. det särskilda förhållandet med denna tillgång, att den icke kan disponeras och således måste vara odisponerad.
Deremot tror jag, att de i stället föreslagna orden: icke pantsatta, snarare skulle kunna gifya anledn. till missförstånd.
Hvad slutligen beträffar Frihina Klingspors och Boyes yttranden om skadligheten af solidariska bankers inrättande, så är det ännu för tidigt att ingå i försvar för dessa bankinrättningar.
Jag skall dock framdeles icke underlåta att, så vidt jag kan, söka försvara äfven detta slags privatbanker och motverka sådana åtgärder, hvarigenom några väsendl|iga hinder i sjelfva lagen skulle läggas för deras uppkomst.
Uppkommen först i slutet af Frih.
Klingspors anförande, hörde jag icke början.
Jag inskränker mig således till att instämma i slutet deraf, äfvensom i den af Hr v. Troil framställda grundsatsen.
Jag anser nemi. lika med Hr v. Troil, att skillnad bör göras emellan de föreskrifter, sorn angå privatbankernas löpande rörelse, och dem, som angå den stående rörelsen, d. v. s. rörelsen på längre tid.
Den löpande rörelsen är af vigt för lagstiftningen, för att betrygga allmänheten; den andra deremot likgiltig.
Men jag instämmer tillika med Frih.
Klingspor, att det är en stor förmån, ju mer privatbankerna kunna utvidga sin rörelse på längre tid; ju mer den kan bildas till upp- och utlåningsrörejse utan sedelfabrication, ju nyttigare blifva dessa banker.
Jag fruktar dock, att de under sådana vilkor för närvar, icke skulle uppstå, och jag har således ej lagt mig emot rättigheten för privatbankerna att äfven utgifva sedlar.
Detta, i afseende på sjelfva grund-j satserna.
Men då fråga nu är om deras tillämpning i de SS lagförslaget, sorn för närvar, äro under pröfning, får jag förklara, att jag ej kan godkänna hvarken'6$ i Utsk:ns förslag, hvilken sammanblandar saker, sorn icke höra hit, ej heller Gr.
Frölichs 8 och 9 §§ i sin helhe^, emedan de ej omfatta all rörelse af löpande egenskap, såsom depositioner eller insättningar på upp- och afskrifningsräkning, ehuru detta äfven är en rörelse ä vista.
De omfatta ej heller rörelsen på 8 dagars sigt m. m. dylikt; och jag har derföre i stället för Gr..
Frölichs 8 § tagit mig friheten upp» göra en redaction med de förändringar, jag anser nödiga, så lydande:
Ej må sedelbanks skuld för sammanräknade beloppet af dess utelöpande creditsedlar, invigningar å R.
St:s bank, d eposi trio n er och förbindelser, förfallna inom 3 månader, öfverstiga sammanräknade beloppet af 1:0 behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar, 2:0 af återstoden å deposition i R. St.*s
Bank, och 3:o af bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hvpotheker..
Den ij Mar» f. m. forn i 5 omnämnas, bankens egna lä n e li n nd I: r sålunda icke harvid inberäknade.
Jag liar i denna pedaction bibehållit ordet odisponprade, emedan jag, lika med Hr Stuart, anser det bättre än icke pantsatta.
Men vidare finner jag, att Gr.
Frpjichs förslag i 8 §, e! vad fjet antages oförändradt eller med de förändringar, jag nu föreslagit, ingalunda gör 2 mom. af Utsktns 6 § Öfverflödigt; ty om en bank genom vexling eller andra orsaker kommer i den ställning, att dess sedelstock öfverskfider den medgifna rättigheten till sedelutgifning, mäste det finnas något sätt att återbringa förhållandet i enlighet med lagen.
Frölichs 9 § angår, så skulle, efter den förändring jag föreslagit i 8 §, och med antagande af den grundsats, jag förut antydt, att pilt, sorn tillhör den stående rörelsen, ej behöfver blifva föremål för lagstiftningen, 1 morn. komma att helt och liåljet försvinna, och 2 mom. likaledes, helst sedan R. o. Ad. beslutat, att till sedelhafvaren inga andra förbindelser få utgifvas, än de redan i en föregående § uppgifna.
Deremot anser jag 3 morn. böra bibpbfillas, och att det, på sätt Hr v. Troil föreslagit, lämpligast kan intagas såsom ett tillägg i 8 J.
Jag fattade jcke, huruvida Frih.
Boye gjorde anmärkn. emot detta Hr v. Troil* förslag; men om så är, vill jag blptt anföra, gtt innehafvarne af de smärre sedlarna alltid behöfva längre tiel för att göra sin rätt gällande, och böra således icke förnärmas af andra större fordringsägare, som komma dem i förväg.
På det sätt, jag nu tagit mig friheten föreslå, tillstyrker jag altså 8 och g §§ i Gr.
Jag skujle besvara Frih.
Boyes framställning derom, att jag skall hafva återtagit något af hvad jag i min tryckta reservation förklgrat; men jag bekänner, att jag ej förstått, hvad han dermed fnenat, pch ehuru jpg tackar honom för det han med sina anmärknrr uppehållit tiden, så länge ej ett tillräckligt antal ledamöter här yope tillstädes, tror jag, att vi nu kunna dispensera honom från vidare besvär i den delen.