Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven jag påkallar författningar mot de utländska lotterierna, ehuruväl dessa icke skada de dasser, sorn förderfva sig genom spel på Nummerlotteriet.
Insatserna på detta kunna vara ganska små, hvarigenom spelet blir tillgängligt för de mindre bemedlade, hvilka utestängas från classlolterierna genom drygheten af dessas insatser.
Visst är spelsjukan äfven i de högre dussenia skadlig; men just derföre atl skadan drabbar dessa, är dea mindre vidsträckt och för det allmännna mindre kännbar.
Glasslotterierna förfara derjemte ärligt.
De förklara högt: ”jag tager 8 eller io proc. af eder vinst.”
Men jag har tillförene anmärkt, att så öppet förfar icke Nummerlotteriet.
Statsinkomst är ju syftemålet roed Nummerlotteriet, ty icke har det blifvit anlagdt för allmänhetens spelnöje.
— Men jag anser, såsom visst och lätteligen bevislig!, att Staten cenora skattdragandes, medelst Nummerlotteriet vållade, obestånd, förlorar mycket, och kanske allt af de lumpna 60,000 r:dr, hvilka sålunda åtkommes.
Jag förenar mig med Hr von Troil om de båda frågornas fördelande och behandlande.
Om den af Hr Rosenblad sednast väckta motion kommer att hvila på bordet, får man lid att närmare besinna, till hvilket Utsk. den bör remitteras.
Då jag har mig bekant, att särskildt lagstadgande finnes, som förbjuder lotteri och hazardspel i allmänhet, förmodar jag den böra remitteras till LagUlsk.
Emedlertid skulle jag tro, att då man nu vill hafva bort andra lotterier, tiden äfven torde vara inne att utfärda förbud emot fastighets förvärfvande genom lotterispel.
Svensk jord borde vara det sista, som sättes på spel; men man har fortfarit dermed, äfven sedan de i K. kungörelsen om fast egendoms försäljning på lotteri af den ao April 1824 på försök utsatta 2;ne år förflutit.
Jag anhåller, att denna motion, sedan Den 22 Februari e. m. den livilat på bordet tili nästa plenum, malte blifva remitterad lill Lagutskottet.
Jag liar alldeles intet emot, att mitt yttrande anses såsom särskild motion, såsom sådan behandlas och, när den kommer att företagas, remitteras till behörigt Utsk., hvilket jag skulle anse vara Allm.
Ilr Frih. o. Landtm, förklarade, att då Hr Rosenblads anförande blifvit ansedt såsom ny motion och hegardt på bordet, komme det att der till nästa plenum förblifva, och hemställde nu, om R. o. Ad. behagade till StatsUtsk. remittera H. Ex. Hr Gr.
Lövvenhjelms nu föredragna motion.
F r i h. Boy e, L u d v.
Mot det beslut R. o. Ad. i dag genom votering fattat, anhåller jag vördsamt att få i prot. nedlägga min reservation; och såsom skäl dertill åberopar jag de grundsatser, som äro framställda utiHrRääfs under discussionen afgifna förträffliga anförande.
Å nyo föredrogs II.
Lövvenhjelms
Gustaf, den ig dennes e. m. på bordet lagda motion om åtskiljande af polismästarens i Stockholm tvänne befattningar, den ena som polisdomare, och den andra som polismästare.
L owen h jelin, Gustaf: Polisdomstolen har tvänne befattningar: den ena att afdömma polisförbrytelser, den andra att vara ransakningsdomstol.
Jag har sett denna sistnämnda befattning, och isynnerhet dess utsträckning, mycket klandras.
Ej nog jurist för att uppdraga gränsen, vili jag blott anföra, att i alla mig bekanta länder anses nu ett sådant preliminärt ransakningsforum såsom alldeles nödvändigt.
Väl har nu polismålens mängd föranledt deras fördelning emellan a:ne domare, hvaraf den etie dömmer i ordningsmålen, som försonas med lindriga böter, och den andre ransakar i de mål, som skola till domstol remitteras.
Men uppenbart förblifver, alt ingendera af dessa domare bör tillika vara den vigilator, som man i alla öfriga statsskick tänkt sig, då man instiktat polismästare.
På dessa grunder har jag byggt min motion, och på dessa grunder yrkar jag den än vidare.
Jag anser icke remissen af Gr.
Lövvenhjelms motion höra komma till Utsk., utan några anmärkningar dervid.
Jag tror, att den värde talaren något misstagit sig, när han föreställt sig, att polisinrättningen bör vara en prealabel ransakningsdomstol.
Jag tror, att detta vore helt och hållet att gå ifrån dess rätta ändamål, nb. i afseende på begångna brott, hvarom upplysningar blott borde falla inom poa II. 4, 3aa Den 32 Februari e. m. lisens område.
Polisen bör egentligen blott söka att förekomma sådana oordentligheter, och få reda på gerningsmannen, men deremot, så vidt möjligt är, icke befatta sig med en ransakning på förhand, hvilken ofta ar af natur att skämma bort den ransakning, som sedan vid domstol kommer att äga rum.
Den som har någon erfarenhet vid handläggningen af criminal-ransakningar, isynnerhet på sätt som vår bevisning nu står, han har äfven erfarit, att de ransakningar, som föregått antingen vid den s. k. polisdomstolen eller hos Konungens Bef:h:de, ofta blott ledt derhän, att låta en person, som blifvit ställd för rätta, få tillfälle att der bekänna påsig brott, som han sedan, då han skall dömmas vid laga domstol, återkallar.
Det kati ej hafva varit eller vara motionärens mening alt få andra ärender, än de som tillhöra gaturenhållning m. m., der inga brottmål förekomma, särskildt behandlade.
I detta afseende får jag upplysa, att redan, för ungefärligen ett år sedan, den anstalt är vidtagen, att en särskild dertill förordnad person egentligen befattar sig med sådana ärenden, dåden egenlliga polisdomstolen har att göra med de criminella målen.
Huruvida denna anstalt är ändamålsenlig, lemnarjag derhän; men alt det Utsk., till hvilket motionen kommer att remitteras, måtte misstaga sig derhän att föreslå en ransakningsdomstol, som icke äger rätt att dömma, detta är hvad jag ville motsätta mig.
Jag antydde redan i de få ord jag nyss yttrade, att jag alltför väl insåg lagfrågan i saken, men tillika, att jag ville undvika den.
Enär den är af vigt, och nu yrkas, mäste jag utveckla min åsigt.
Med den mycket ökade, ja mångdubblade samhällsrörelse, hvilkens intensitet tilltager i mån af de civilisations-framsteg, vi berömligen tillkämpa oss, spridas bland folket häftiga begär, obändigare njutningsanspråk; och sålunda hafva brottmålen i betänklig grad ökats, ty allt är icke rosor i civilisationen.
— Men deraf härleder sig, att i de främmande och högt civiliserade länder, der man synnerligen beaktar och tillfredsställer tidsskickets fordringar, har man såsom nödvändigt ansett ett ransakningsforum utöfver hvad äldre lagstiftningar om preliminär-ransakning förordnat — men detta är lagfrågan, och denna har jag icke till föremål.
Jag yrkar blott den praktiska behörigheten af domarebefaltningens åtskiljande ifrån polistillsynen.
— Yä! är en fördelning skedd, på sätt Gr.
Frölich ganska riktigt anmärkt: en polisdomare sitter nu öfver de ordningsmål, som polisen afdömmer, och en annan öfver de mål som polisen blott ransakar och remitterar.
Men denna sednare; denna den trägnaste, den mest maktpåliggande, och för allmänna säkerheten vigtigaste afdelningen; den presideras af den polismästare, som skall veta, huru med allt hvad ordning och säkerhet fordra i hufvudstaden tillgår; sorn synnerligen skall conlrollera sina Den 11 Februari e. ra. 3a3 1 underhafvandes tjenstgöring; som således måste tunna se sjelf, ty hvad är annars tillsyn; sorn således måste vara allmänna ordningens allestädes närvar, öga, och den oaflåtligast vigilerande af alla Statens tjenstemän; som derjemte mäste sig personligen genast inställa öfverallt, der något störer lugn och ordning.
—Det är denne embetsman, hvars tjensteutöfning beror af högsta vigilatice och rörlighet, det är honom vi ålägga ro a ii. timmar daglig fastläsning vid ett dombord.
— Men samma vore obehörigheten af polismästarebefattningens förenande med den andra fördelningen af polisdomstolen.
— Det är ju påtagligt, att den, som skall vaka öfver ordning och säkerhet i en hufvudstads lugn, ej kan derjemte bortsätta hela dagen vid ett dombord.
Men vi hafva ofta snmmanknypplat alldeles heterogena befattningar, hvilka följaktligen förutsätta alldeles olika personliga qvalificationer och stridande pligter, hvaraf följt, att endera befattningen nödvändigt måste lida.
Skulle nu polisdomstolens ransaknings-eompe'tence blifva en fråga, så tillhör denna LagUtsk.
Min motion, som endast afser ett löneanslag, tillhörer StatsUtskottet.
Till remiss föredrogs Hr Ribbings, Bengt, den rg dennes e. m. på bordet lagda motion, om medel till fångars, fattighjons och lösdrifvares användande vid näringarna.
Besvärs- och Ekonomi.
Hr Ribbing, Bengt, begärde, alt motionen måtte remitteras äfven till StatsUtskottet.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, i anledn. häraf, om R. o. Ad. ansåg, att den föredragna motionen jemväl borde remitteras lill StatsUtskottet.
Å nyo föredrogs Hr von Roseus, Georg, den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion, om understöd för landtbruksskolan i Skåne.
Frih. von Kraemer, Robert: dag instämmer i motionärens önskan att erhålla anslag af 3,000 r:dr b:co i 5 år för jordbruks-institutet i Skåne, och detta så mycket hellre, som jag har mig bekant, att Skånska hushållningssällskapet beslutat, att detta institut skall fortgå i 20 år, och således dess bestånd för framtiden synes vara försäkradt.
Då jag vid sista sammanträdet begärde ordet, var det i ändamål alt väcka motion om understöd för det i Skåne redan stiftade jordbruksinstitut, men såg mig då förekom - 3a4 Den 22 Februari e. m. men af min embetsbroder i Christianstad, och ville vid ett sådant förhållande ej upptaga II. R. o.
Ad:s tid med afhörande af en begäran, som redan af en annan ledamot var uttalad. —- Jag kan likvisst ej nu, vid frågan om remiss till Utsk., underlåta i korthet anföra de förhållanden, hvilka, efter min tanka, böra tala till bifall för den gjorda begäran, isynnerhet som den ifrågasatta summan, i jemförelse med deri indirecta nytta, man deraf kan i en framtid vänta, ej kan kallas betydlig.
— Skånska provinsen, hvars egentliga afkastning skulle tagas ur landtbruket, har äfven på dettas förbättring fästat ett nödigt afseende.
Genom fortsatta enskiften, ar till större delen jorden tagen i bruk och föga synas nu mera de s. k. fäbodar utgöra betydlig areal af tält sammanpackade illa byggda byar; dessa sistnämnda äro utflyttade, boningshusen bättre uppförda, lagda i egna ägor, samt, åtminstone i den bördigare delen af provinsen, nu mera knappt någon jord, som icke under bruk af plog och spade gifvet- någon afkastning.
— Men huru ändamålsenligt tillgår för det mesta detta jordbruk hos allmogen?
Med få undantag odla de säd efter samma principer och samma ordning, som förfäder redan sekler igenom nyttjat, utan fästadt afseende på den nytta, ett förbättradt systeme skulle medföra; man kan ej heller vänta ett ombyte af brukningssätt, om man ej genom öfvertygande exempel kan visa, och genom theoretisk undervisning kan meddela öfvertygelse om de fördelar ett ombyte af metod skulle åstadkomma.—
.Det är sannt, att ett betydligt antal af de större jordägarne i Skåne antagit ett mera rationelt hushålls-systeme, och deras exempel hafva på många orter verkat på allmogen, hvaraf synes något framskridande; men då jag vågar säga, att Skånske bonden önskar komma till ett bättre bruk af sin jord, får jag äfven fråga: huru skall han vinna detta ändamål, om han ej har tillfälle vid någon ej för långt aflägsen läroanstalt inhemta de kunskaper en sednare tids erfarenhet samlat, och sorn nu i flera länder, genom inrättande af jordbruks-instituter, spridas?
Båda Skånska länens hushållssällskap hafva äfven insett behofvet, och sedan af dem vissa deputerade af alla stånd blifvit valde, bildades, under namn af Skånska Oushålls-föreningen, en comité', hvars första'åtgärd blef, att genom actie-teckning tillvägabringa tillgångar för ett Skånskt jordbruks-institut; detta har äfven till en del lyckats, då ett capital af något öfver 20,000 r:dr b:co sammanbragtes, för hvilket en mindre egendom i trakten af Lund, Orup, med någon skuldsättning inköptes, och der institutet, nu grundadt, redan denna vår skall börja sin verksamhet; men med de små tillgångar vi äga, hann den ej genast blifva fullt ändamålsenlig, och då den förspillda tiden är ett ofruktbart liggande capital som förtäres, har man nödgats begära ett biträde för att vinna ett mål, hvars framtida verkningar jag hoppas ej kunna blifva tvetydiga.
— Den 25 Februari c. ra. 325 Möjligen väntar jag mig mötas af den invändning, alt en rik provins som Skåne sjelf kan bekosta utgifterna för ett ändamål, som afser dess eget upphjelpande; men jag vågar derpå svara:
Skåne är, mig veterligen, den enda provins, som i denna väg med egen uppoffring tagit initiativ; och bör ej äfven detta förtjena någon uppmuntran, samt månne ej en ökad produetion derstädes skulle bafva en förmånlig inverkan på det bela?
Jag vågar dessutom hoppas, att Skånska institutet i en framtid skall, utan biträde af Staten, kunna uppehållas, då en visad nytta deraf hunnit gifva Skånska allmänheten visshet om dess behof, håg att dit— sända elever, samt lust att vara delägare uti en inrättning, som, fast ej gifvande direet inkomst, dock genom sin tillvaro befordrar landels förkofran.
— Det är nu under grundJäggningstiden, som ett bistånd behöfves; och det är derföre jag anhåller om bifall till den af Ilr von Rosen väckta motion, att under 5 år 3,ooo r:dr b:co må blifva anslagna att, efter disposition af Skånska hushållsföreningen, till jordbruksinsti tu tet användas.
— Flere ledamöter af detta Stånd hafva vitsordat nyttan af det på Degeberg redan varande institut; jag är ej ibland dem, som bestrida detta, tvertom , jag skulle tro det medföra betydligt gagn för de provinser, som deromkring äro belägna, men aflägsenheten, — oberäknadt den inverkan ett något olika klimat och jordmån, som vid den praktiska undervisningen skall förefalla — är redan för Skåne ett hinder att af Degeberg få och kunna begagna sig.
Mig veterligen har också ej ifrån denna provins någon frielev varit anlagen under den tid institutet varit i verksamhet; vi kunna ju således ej sägas hafva dragit någon fördel af denna läroanstalt, och ur de grunder, jag anfört, är problematiskt, hvad vinst den mindre Skånska jordbrukaren deraf framdeles kan vänta.
Billigheten tyckes då äfven vara, att, när för landets förkofran något behöfver göras, det äfven må utsträckas till en af dess mest fruktbara provinser, der man med grundade skäl kan äga förhoppning se en önskad verkan, då de locala omständigheter jag nämnt, hindra till en del dessas hastigare spridande bland den Skånska allmogen genom den på längre afstånd belägna läroanstalten.
Jag hoppas framgång för institutet på Degeberg, och må detta äfven blifva en högre jordbruksskola för den redan något bildade jordbrukaren, då hoppas jag ock, afl, om R.
St. fästa afseende på den framställning, som är gjord för Skåne, institutet der skall blifva en förberedande, derifrån ej subjecter skola saknas att till den högre förflyttas.
Jag anhåller, att, vid remiss af motionen, detta utlåtande må få åtfölja.
Då jag vid remissen af Hr Gyllenhaals motion om ökaat an - 3i6 Den 2a Februari c. m. slag för landtbruks-institutet i Westergöthland, icke var närvar.
, så hlef jag da icke helier i tillfälle att meddela mina åsigter i detta ämne.
— Sedermera har Hr von Rosen väckt motion om anslag för landlbruks-institntet i Skåne, i hvilken motion Gr.
Posse äfven instämt; och då anledn. är, att ytterligare motioner rör:de landtbruks-instituts bildande äfven i andra delar af Riket, innan motionstiden tiIländaItipit, inkomma: så får jag vördsamt föreslå, att det eller de Utsk., som med dessa angelägenheter komma att sig befatta, matte invänta motionstidens skit innan deras handläggande, på det att alla i detta ämne inkomna motioner i ett sammanhang må kunna behandlas och afgöras.
Det är således under hopp om delandet af denna min åsigt, som jag nu, i anledn. af den ifrågavar. remissen, utbeder mig att få tillägga några ord i detta vigtiga ämne.
Att Svenska jordbruket, ehuru på de sednare åren betydligt förkofrats, dock ännu tarfvar mycken förbättring, derom torde vi alla vara ense, och att dettas framskridande betydligt underlättas genom landtbruks-instituts organiserande, lärer äfvenväl vara otvifvelaktig!.
Ilr von Rosen har, på ett sä enkelt men klart och tydligt sätt, motiverat det egentliga ändamålet med landtbruksinstitut, så att i detta fall föga finnes vidare att tillägga; * och lika med Hr von Rosen anser jag, att ett institut, ett lärdomsverk ej måtte begagnas såsom ett experimentalfält; experimenterna må göras å annat ställe och af andra personer, men vid institutet må endast det erkända dugliga hos eleverna inplantas.
Vi hafva för närvar, blott ett landtbruks-institut för hela Riket; om detta, genom ökade anslag, äfven betydligt utvidgades och aldrig så väl organiserades, så konime det dock att medföra ringa fördelar, emot dem, som borde vinnas, genom flera instituts stiftande i åtskilliga delar af Riket, om också dessa blefve i vida mindre scala.
Utgående från denna öfvertygelse, samt åberopande samma väl grundade skäl, som Hr von Rosen uppgifvit för ett särskildt instituts bildande för Skåne, och då Degeberg forlfore att vara hvad det är för vestra delen af Riket; synes det mig, som ytterligare minst tvänne landtbruks-institut borde anläggas, nemi. ett för Östergöthland och Småland, samt ett för medlersta och norra delarna af Riket.
Det theoretiska af landtbruket, såsom läran om jordarter och deras olika behandlande m. m., blefve naturligtvis lika vid alla instituten; men det praktiska åter skall ovillkorligen blifva olika i aflägsnare från hvarandra skiljda provinser, härrörande hufvudsakligast från olikhet i klimat, jordmån, folklynne m. m.
Af dessa anförda skäl, får jag således på det kraftigaste tillstyrka det af Hr von Rosen begärda anslag för landtbruks-institutet i Skåne; men om den för Degeberg begärda tillökningen i anslag skulle afse detta instituts utvidgan - Den 22 Februari e. m. de utöfver livad som behöfves för bildandet af clever för vestra delen af lliket, så (inner jag icke skäl att det tillstyrka, dertill föranledd, dels af de betänkligheter, sorn Frih. von Kraemer vid remissen uppgifvit, dels emedan ett bifall dertill möjligen komme alt ske på de andra institutens bekostnad, som vid stiftandet troligen äfven förbehålla sig statsanslag.
Remitterades till SlatsUtskottet.
Föredrogs ånyo Hr Rosenblads, Bernhard, den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de förbättrade stämplar, så väl å stämpladt papper, sorn för kort- och tullstämplingen.
Remitterades till Stats-Utskoltet.
Föredrogs lill remiss
Hr Rosenblads, Beinhard, den ig dennes e. m. på bordet lagda motion, om creditiverå banken för privatbankerna, samt skyldighet för dem alt avisera beviljade lån.
Jag anser mig böra foga några anmärkningar vid denna motion.
Vid i83o års riksdag gjorde den grundsats sig gällande, att, i samma mån man vore angelägen att göra statsbanken, i afseende på dess sedelutgifning, så säker som möjlig, skulle man äfven förekomma dess inblandning med creditsystemet i Riket; men sådant skulle nu åter uppstå genom privatbankernas rättighet att laga cassacreditiver i statsbanken.
Man borde hellre, så vidt sig göra lät, utan att förkrossa näringarna, söka afskilja från en statsbank eller en bank, som skall upprätthålla myntvärdet, alla sådana föreningar med enskilda creditinrätlningar, som kunde försämra myntet.
Nu synes denna grundsats nära att af motionären öfvergifvas.
Det bar längesedan icke undfallit min och fleres uppmärksamhet, att reactionsförsök i detta hänseende blifvit väckta.
Jag har letat upp en Statstidning för 1838 den 16 Fehr., i hvilken en insänd artikel influtit, som förmenas vara utdragen ur Edinb. Rewiew, 0111 Englands statsbank och privatbanker.
Jag vill ej besvära R. o. Ad. med uppläsandet af denna artikel, då en hvar kan söka den särskildt.
Den ärettpraeludium till en note, hvilken har ganska mycket syskontycke med det förslag, som Hr Rosenblad nu har bragt å bane.
Den förra är likväl något vidsträcktare, och föreslår, att privatbankerna skola ställa sig uti en närmare förening med statsbanken, mottaga dess sedlar och vara på sätt och vis slatsbankens commissionärer för att verkställa utlåningen.
Jag vill ej göra den värde ledamoten den orättvisan, att lian egentligen åsyftat något sådant, men vågar påstå, att om Hr Rosenblads motion antoges, så skulle sådant endast hafva den följd, att man hade fått in ena foten för att 3a8 Den 22 Februari e. ra. framdeles få in hela kroppen.
Jag söker derföre åter upplifva den grundsatsen, att, sedan vår statsbank nu lyck-- ligtvis har visat sig, i trots af all den farhåga, som ägde rum före år i8lo, kunna vidmakthålla myntet vid dess värde, par auro, icke något nytt förslag må af R.
.St. antagas, som kan i det ringaste alFectera detta tillstånd.
Detta må nu vara nog sagdt, och måhända finner jag anledn. att ytterligare ingå i detaljer, om den värde motionären eller någon annan talare skulle vilja fortsätta discussionen.
Till en början får jag, till svar å hvad Gr.
Frölich anfört, nämna, att jag så mycket mindre kunnat taga en artikel uti Edinb. Rewiew lill ledning för mitt förslag, som, — ehuru stort värde jag också fäster vid denna journal, och hvilket den ägt isynnerhet i fordna lider, då den af ingen öfverträffades, — jag likväl aldrig har läst deri ifrågavar. artikeln.
Frölich anfört, att mitt förslag skulle vara ett prseludium för en artikel i statstidningen, sorn skulle hafva syskontycke med en artikel i Edinb. Rewiew, får jag nämna, att den grundsats, soni der är uttalad, att privatbankerna skulle drifva sin rörelse nied statsbankens sedlar, och på sätt och vis vara dess conimissionärer, kan jag aldrig erkänna; och om ett förslag derom skulle af R.
St. afgöras, så skulle jag deremot, så långt min förmåga sträcker sig, göra motstånd.
Lika litet kan jag finna, att det förslag, jag nu uppgifvit, på något sätt skulle inverka på riksbankens förbindelse att upprätthålla realisationen.
Denna är just grundad, på samma sätt, sorn en del af dess förut gifna föfskotter, ej på någon skyldighet att lemna dessa creditiver; det är endast rättigheten, sorn är lemnad Bancostyrelsen att gifva dem understöd.
Under alla dessa försigtighetsmått, kan jag deremot icke gå in på den satsen, att riksbanken skulle, med armarna i kors, se huru allmänna rörelsen med sedelmynt och crediten i landet skötas af privatbankerna.
Jag kan ej heller anse, att privatbankerna för det närvar, vuxit till den styrka, att de, utan skada för landet, kunna umbära allt medelbart eller omedelbart biträde af den stora banken.
Att så icke är förhållandet, har erfarenheten under de 5 sista åren tillräckligt ådagalagt.
Ehuru det endast är en rättvisa, som man är skyldig alt göra styrelserna för privatbankerna i allmänhet, att de kunnat uthärda åtskilliga svåra kriser, och att de icke lyssnat till de röster, sorn stundom uppmanat dem till ett öfverdrifvet förtroende för sina egna krafter; har det likväl visat sig, att om icke biträde i annan väg hade kunnat lemnäs deni af statsbanken, så skulle både de sjelfva och deras låntagare hafva råkat uti mycken förlägenhet.
Jag vill ej uppgifva några namn, men jag vet, att de flesta privatbankerna stundom varit tvungna Den 22 Februari e. m. 329 tvungna att inställa deras lånerörelse.
År 1837 inträffade en tidpunkt af förlägenhet för Wermländskn privatbanken, som jag vill nämna för att derigenom hembära dess direction en gärd af min aktning.
Då de Amerikanska bankernas fallisseraenter hade åstadkommit nedsättning uti priserna på jern och trädvaror, uppkom mycken förlägenhet uti Wermlands handel, och en svår conjunctur inträffade för den WermIändska privatbanken.
Denna förlägenhet hade blifvit ännu större, om ej statsbanken Icmnat den biträde.
Det var en lånedag, som det utgick till Wermland 100,000 r:dr.
Men detta hade ändock ej varit tillräckligt, om icke directionen under dessa åren hade skött sin rörelse med den verksamhet, att, ehuru den ägde icke så svaga motståndare, som gerna sett bankens undergång, så dukade denna likväl icke under; men den hade ej stått, om icke statsbanken hade lemna t den understöd.
De flesta öfriga privatbanker hafva stundom varit i samma förlägenhet, som den Wermländska, och hafva varit tvungna att alldeles inställa sin rörelse.
Ehuru de som begagnat dessa lån, haft tillgång att återgälda dem, vare sig genom egna tillgångar eller lån på andra håll; har det i alla fall naturligtvis varit en stor olägenhet för orten att forcera den allmänna lånerörelsen och att i så hög grad minska sin egen, som de ofta måste göra , då de nödgats inställa all utväg att få låna.