Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. faststäld plan och afslutadt kontrakt, fullbordad, den behållna årliga trafikinkomsten först, och innan någon utdelning må aktieegarne tillgodokomma, bör användas till lånets årliga förräntning och amortering, hvaremot, om inkomsterna icke härtill blifva tillräckliga, aktieegarne frikallas från ali skyldighet att för sådant ändamål utöfver det inbetalda aktiebeloppet vid - Den 5 September f. m. 185 kännas någon utgift; samt att Riksgäldskontoret skall, intilldess länet blifvit till fullo betaldt, genom utsedd lämplig person deltaga i den årligen skeende revisionen af bolagets räkenskaper, i ändamål alt tillse, att behållningen af rörelsen varder på föreskrifvet sätt använd lill lånets förräntning och amortering, innan något deraf må till aklieegarne utdelas;» dels ock af Gr, Mörner lii. 11. att punkten skulle till Utsk:t återremitteras.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, fiirst propos. på bifall lill Utsk:ts hemställan utan tillägg, hvartill svarades nej, sedermera propos. på bifall till punkten med det af Gr.
Sparre föreslagna tillägg, då svaren utföllo med många nej jemte några ja, och slutligen propos. på punktens återremitterande, hvilken propos. besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Den vidare pröfningen af !örev:de Utlåt, uppskjöts till e. m:s plenum.
Då, såsom R. o. Ad. torde lia sig bekant, frågan om bränvins-försäljnings-afgifternas fördelning befinner sig i ett ganska besynnerligt skick, skulle jag, för att något resultat i afseende å 3:dje monut 24:de §:n målto vinnas, vilja hemställa, att en inbjudning utlärdas till Preste-St. om att förena sig i R. o. Ad:s beslut.
Anmäldes och bordlädes lölj:de frän Utsk:n inkomna Ullälin, Betänkm och Mener, nemi. från Sammansatta Stats- och Banko-Utsk:t: N:o 41, i fråga om vissa föreslagna ändringar i de för R.
Sl:rs Revisorer af Stats-, Banko- och Riksgäldsverken gällande särskilda instruktioner; N:o 42, ang:de väckt motion i fråga om grunderna för beläning i R.
Stms Rank, publika verk och inrättningar af vissa fastigheter på Gottland; Sammansatta Banko- och Lag-Utsk:t: N:o 1, med förslag till lag om enskilda banker, med rätt att utgifva egna banksedlar; N:o 2, med förslag till lag om enskilda banker, utan rätt att utgifva egna banksedlar; N:o 3, i ani. af väckta motioner ang:de förändring af lagens stadgande om ränta; 186 Den S September e. m. Sammansätta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t: N:o 19, i ani. af väckta motioner om förändring af föreskrifterna ang:de uppläsande från predikstolarne af K.
Förordningar, kungörelser m. m.; N.-o 20, i ani. af återremiss af Ulsk:ts Betänk.
N:o 7, öfver väckta motioner om förändrade föreskrifter i fråga om vattenverks anläggande m. m.; N:o 21, i ani. af återremiss af Utslcts Betänk.
N:o 9, öfver väckt motion om upphäfvande af 12:te kap. 3:de §:n Kyrkolagen, R. o. Ad. åtskiljdes kl. J 3 e. m. in fidem, 0. Brakel, Lördagen den 5 September 1863.
Justerades 4 prot.-utdrag för f. m:s plenum samt prot:t för den 13 sistl.
Fortsattes pröfnineen af Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 141, ang:de föreslagna statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, broocli hamnbyggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag, m. fl. dylika föremål. 32:dra punkten.
Frih. af Ugglas, Gustaf: [)å B. o. Ad. vid den förég:dc punkten återremitterat frågan om anslag till en kanal, innan annan ansvarighet lör lånets återbetalning blifvit ifrågasatt; och jag i min reservation vid denna punkt äfven påyrkat andra vilkor för åtnjutande af det utaf Utsk:t till detta arbete föreslagna
Den 5 September e. m. 187 lån, än dem Utsk:t tillstyrkt, får jag anhålla att R. o. Ad. jemväl målte återremittera den nu föredragna punkten, på det att Stats-Utslct må i elt sammanhang kunna taga i betraktande frågan om andra vilkor lör åtnjutande af lån till dylika företag.
Sparre, Erik: 1 det af den siste värde talaren framställda yrkande om återremiss af denna punkt instämmer äfven jag, men mina skäl äro af annan beskaffenhet än hans. 1 den Retiiiik:t vidlögade reservation af 11 r Nordenfelt har jag funnit en jemförelse emellan förmånerna så väl lör det allmänna, sorn för provinsen, af alt anlägga en jernväg i stället för en båtled, och jag finnér de skäl, som blifvit i reservationen framdragna, tydligt tala till förmån för jernvägen.
Det är obestridligt, i allmänhet taget, att en jernväg gagnar landet mera än en kanal, derför att den alla tider på året kan hållas öppen.
Otvifvelaktig! kommer också förr eiler sednare en jernväg till stånd emellan Norrköping och Linköping, och det synes mig i så fall nyttigare att denna kommunikationsled fortsättes med jernväg ända till sjön Rengen, än att i stället Stångån kanaliseras från Linköping till nyssnämnde sjö.
Slutligen ber jag att få fästa uppmärksamheten på en omständighet, som svnes mig vid kanaliseringen af ett mindre vattendrag, sådant som Stångån, vara af mycken vigt.
År efter år utdikas sjöar och träsk och älven utan dessa konstlade medel har man märkt att vattendragen i vårt land för hvarje årtionde betydligt minskas.
Vid sådana förhållanden synes det mig icke vara klokt att använda stora summor på kanalisering af elt vattendrag med så små dimensioner som Stångån, helst då samma lättnad för kommunikationen kan på ett håde billigare och säkrare sätt vinnas genom en jernväg.
I denna syftning och då Frih. af Ugglas jemväl yrkat återremiss, förenar jag mig i detta yrkande, på det att Stats-Utsk:t mätte taga i öfvervägande de omständigheter, jag påpekat.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts förevule hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, hvilken propos. med ja besvarades. 33:dje punkten.
IIr Nordenfelt, Leonard
Jag har i Ulsk:t deltagit i behandlingen af denna fråga, och der lörenat mig med Frih. af Ugglas i hans framställning; men jag har icke blifvit antecknad som reservant, ehuru jag ville gå ännu ett steg längre.
Ty jag hade att välja mellan Frih. af Ugglas’ reservation — lör den händelse sådan säkerhet kunde ställas för utförandet af jernväg mellan Luleå eif och Gellivara, alt anslaget kunde beviljas — och den af Ilr berger allättade, att det förut beviljade, men icke uttagna mindre lånet på 93,000 188 Den 5 September e. m. rdr för anläggande af jernväg förbi Hedens forssar måtte lemnäs såsom anslag utan återbetalningsskyldighet.
Det är nemi. a lil för mycket penningar att använda till kanaler m. m. för en trakt, som, till följe af den obetydliga trafik som der eger rum, mycket väl kan nöja sig med mindre jernvägar och omlastning.
Det nu föreslagna sättet alt undgå omlastning är alltför dyrt, ty man skulle derpå nödgas nedlägga 1,250,000 rdr.
Jag liar dessutom granskat förslaget och tror icke att man kan fä denna väg ända ned till hafvet, hvilket är alldeles nödvändigt, om den skall kunna bära sig.
Jag anhåller således om bifall till Frill, af Ugglas’ reservation, med tillägg alt, om den deri föreslagna jernvägen icke kan åstadkommas, medel måtte anvisas i enlighet med Hr Bergers reservation.
Här stadnar jag verkligen i valet och qvalet, om jag skall blifva lång eller kort i mitt anförande.
Det beror på om någon mer än Ilr Nordenfelt uppträder.
Jag vill då fästa det Höglofl.
Ståndets uppmärksamhet på att denna fråga sönderfaller i 2 morn.
Ar det för landels fördel dessa anslag äro föreslagna, eller är det för Gellivara bolags?
Då jag väckte denna motion, var det uteslutande tanken på landets fördel, som dref mig deri ill; men sedermera har Gellivara-bolagets fördel tillkommit som en cura posterior.
För att då först tala om de fördelar, sorn kunna komma landet till godo genom delta företag, vill jag nämna elt par ord om kommunikationerna der uppe; så t. ex. sträcka sig vägarne blolt 5 å 6 mil från kusten innåt landet, hvadan det endast är med största svårighet man der kan komma fram.
Jag börjar då med alt uppläsa några ord ur Laestadii resa.
Ilan säger, pag. 188: »Från Sorsele till Qvickjock äro knappt 20 mil, när man far genaste vägen tvärt olver landet, lien vägen kan man tillryggalägga på 4 lill 5 dagar, om lyckan är mycket god och allt i sin ordning (såsom, på sommaren, båtar i alla mellanliggande sjöar och elfvar, samt, om vintern, vackert väder och godt löre att »ränna»).
Men denna färd är endast i det fallet möjlig, om man är lätt på foten att vandra och icke har mera saker att föra med sig än hvad man kan hära på ryggen.
En sådan vinter, som denna, var likväl en dylik färd renlaf omöjlig lör hvem sorn helst, För den, sorn har något alt medföra, är den alltid omöjlig.
Man måste då först fara ner till Westerbotten och sedan lipp åt landet igen, längs eller lindernäs sträckning.
Grönlund reste först från Sorsele ner lill Piteå, 28 mil; så till Luleå, 5 mil, och så ändlligen till Qvickjock, 30 mil.
Hans resa var således öfver CO mil.»
Lägger man härtill hvad man nyligen läst i tidningarne eller alt Landshöfdingen Bergman nödgats tillryggalägga tiotals mil till fots, så kan man tänka sig hvilka svårigheter måste öfvervinnas för att komma fram deruppe.
Den 5 September c. m. 189 Jag öfvergår nu till de uppgifter
Landshöfdingen i länet lemnat i den sednaste femårsberättelsen, och der det rörande kommuriikationsnnstalterna heter: »Länge fanns ingen annan väg inom detta län än den invid kusten löpande, åt Finland ledande allmänna landsvägen.
Men i sednare tider äro vägar anlagda från kustlandsvägen, vid Piteå eif 4J mil, vid Luleå eif 5 mil etc.»
Hvad åter de arbetskrafter angår, som för jordbrukaren skulle gå förlorade, säger Hr Landshöfdingen Widmark, i sin underd. berättelse till K. Af., pag. 18: »Den lidiga trävarurörelse, hvilken inom Norrbotten redan länge egt rum, men under sistlörllutna decennier årligen ökats, har i ej ringa mån bidragit till utkomst och bergning lör ortens innebyggare.» Ytterligare har man sagt att denna provins skulle vara så glest befolkad att det icke skulle löna sig att nedlägga en sådan summa derstädes.
Till svar härå får jag än en gång åberopa sistnämnde Landshöfdings ord.
Han säger härom, pag. 19, att folkmängds-tillväxten fr. o. m. 1816 års början t. o. m. 18ä5 års slut, näst Westerbottens, varit i Norrbottens län den största i riket, eller 77^ proc.
Hr Nordenfelt, sorn instämt i Frih. af Ugglas’ och Hr Bergers reservationer, (rågar hvarför man icke tagit det anslag, som beviljades vid förra riksdagen, eller 93,000 rdr till en hästbana förbi Hedens forssar.
Detta kommer sig deraf att de, sorn uppgjort detta förslag, icke gjort det så att det kunnat antagas.
Det skulle nemi. endast hafva blifvit en hästbana förbi Hedens forssar, men icke förbi Eds, hvadan floden endast skulle blifva segelbar till fjulelar af sitt lopp.
Vidare är icke en hästbana tillräcklig för den trafik, sorn der skulle uppkomma, och lokomotif skulle draga alltför stora driftkostnader, som den fattiga provinsen icke kunde förmå betäcka.
Man anmärker visserligen att skogsefiekterna kunna flottas utför forssarne, och delta låter sig göra med mastspiror m. rn. dylikt, men för de förädlade effekterna, sorn man vill hafva torra, går detta icke an.
Hr Hjerta säger väl att omlastning vid jernvägen icke skulle kosta mer än ett öre per centner; men han har härför icke anfört någon auktoritet.
Jag kan också säga hvad jag hört, och det är att den kostar 13 öre per centner, och som min uppgift torde vara lika god som Hr Hjertås, hoppas jag man äfven sätter någon tillit till mina ord.
Man hör visserligen sägas att man nu som förr bör kunna flotta ned timren, men den, som känner Hedens forssar, vet ganska väl att sådant icke låter sig göra.
Om det nu väckta förslaget utföres, blir Luleå eif segelbar ända upp till Norrvik, der lilla Luleå eif faller i den stora, eller 13 mil från kusten; samt villa re derifrån ända lipp till Sarkavari för dem som befara St.
Luleå eif, och dessutom ett godt stycke upp i lilla Luleå eif.
Orri man då betänker alt tullvärdet på de varor, som 1861 utskeppades från Norrland, utgjorde flir utrikes farten 1.820,SOt) och till inrikes ort mer än 200,000 rdr, eller tillsammans öfver 2 millioner, så finner man äfven 190
Den 5 September e. m. hvilket stort antal personer måste vara sysselsatte med dessa foror.
Och alla dessa armar kunna sparas för jordbruket, om det nu ifrågasatta anslaget beviljas 1 Det måtte viii vara en vinst för landet, och penningarne således väl använda?
Man har sagt att kostnadsförslaget är alltför dyrt; men efter hvad jag nogsamt liar mig bekant, betalas dagsverken i Norrbotten med 3 å 3 rdr 50 öre.
Detta bevisar alt Kapten Schoug icke upptagit dagsverkena alltför dyrt, då han upptagit dem till endast 2 rdr 50 öre om dagen.
Att Gelivara bolag bygger en jernväg, om förslaget går igenom, är naturligt; men att fästa ett sådant vilkor vid delta fosterländsla förslag som bar till syftemål att hjelpa en hel provins, dertill kan jag icke lemna min röst.
Slutligen mäste vi besinna att Norrland bidragit med sin andel i jernvägarne för medlersta och södra Sverige, och då torde det väl icke vara för mycket att det nu begärda anslaget beviljas, sorn endast utgör |:delar al kostnaden.
Längre vägar jag icke heller nu gå. utan anhåller att II. o. Ad., utan afseende å reservationerne, ville bifalla Stats-Utsk:ts förslag.
Efter den siste värde talarens sakrika anförande kan jag vara ganska kort.
Jag instämmer med honom i hans anhållan om bifall till Stats-Utsk:ts förslag; och detta så mycket heldre, som jag anser att R.
St:r — pä ett bättre sätt än det Frih. af Ugglas i sin reservation föreslagit — bör skydda det jordbruk, som börjar uppkomma i vår nordligaste provins.
Under de sisla tre åren liar icke mindre än 13 å 14,000 tunnland jord utgjort föremål för jordbruksingeniörernas verksamhet; och jag vet att man der, 10 mil inom norra polcirkeln, skördat råg, som vägde 14 lisp.
Annu 10 mil nordligare, eller vid Enontekis, har man skördat korn; och jag hemställer då, om det icke är allt skäl att bidraga till Luleå elfs kanalisering, hvilken jag äfven med min röst ämnar understödja.
Af alla de frågor, som vid denna riksdag förekommit, har denna varit svårast att behandla; och jag erkänner öppet att då densamma först framdrogs, föreföll det mig som den vore för tidigt väckt.
Jag Ilar nemi. föreställt mig att den första åtgärd, som i detta hänseende bort göras, hade varit att göra den ilrågavule farleden fullt farbar.
Jag hade trott att man först bort göra dessa lorssar lärbara, innan man genom jernvägen beredde sig en kommunikation; och just på denna grund var det som jag vid förra riksdagen med min riist bidrog lill det förslag, som då väcktes i detta afseende.
Men nu har man bär framhållit ett intresse, som man satt före ortens.
Jag nämner det genast, oell det är Gellivara bolaes.
Att det vore en stor sak för fosterlandet att kunna öppna detta rika fält för industrien och tillgodogöra sig de rikedomar, som der finnas förvarade, det erkänner jag gerna; och hoppet att i en framtid se detta förverkligadt, har varit den bevekelse - Den 5 September e. m. 191 grund, som förmätt mig att lemna min röst till Stats-Utsk:ts förslag.
Men då jag erkänner detta, påstår jag äfven att ändamålet med kommunikationen skall vara att öppna tillgång till Gellivara malmfält.
Här liar väl blifvit sagdt att man lior skilja mellan dessa båda företag, och alt man nu endast bör taga i betraktande ortens fördel.
Men den som följt med denna sak, måste dock finna att frågan om Luleå elfs kanafisering är en fråga om att vara eller icke vara för Gellivara aklie-bolae, emedan detta förslag, tillåter bolaget att anlägga masugnar etc. i slör skala.
Om nu så är förhållandet, så frågar jag, om det icke är rätt- och billigt att staten, då den gör en uppoffring, älven från sin sida betingar sig sådana vilkor och fördelar att det ändamål, man med dessa uppoffringar vill vinna, äfven uppnås?
Af alla dessa skäl har jag ansett alt, när detta anslag beviljades, så borde det ske på vilkor, som kunna försvara en så stor uppoffring.
Man har äfven sagt att det vore nödvändigt att kanalisera Luleå eif, för att kunna odla trakten och kunna föra fram de trävaror, som der finnas.
För mili del anser jag dock alt dessa fördelar kunna vinnas utan nu ifrågasatta stora anslag, hvaraf ytterligare följer att man måste hafva större garantier för att lemna detsamma.
Af aktieteckningen till jernvägen förbi forssarne, der Gellivara bolag tecknat sig för det ojemförligt största beloppet, synes äfven att intresset är större hos Gellivara bolag än hos ortens innevånare, och häri finner jag ett ytterligare skäl alt hos R. o. Ad. hemställa, om icke den reservaton, jag afgifvit, förljenar någon uppmärksamhet, .lag erkänner visserligen att någon svårighet kan uppslå vid frågan om den jernväg, jag föreslagit, men jag hemställer äfven, om man icke kan öfverlemna åt staten att afgöra och utreda denna fråga.
På grund af hvad jag nu anfört, vågar jag vördsamt anhålla att R. o. Ad., med afslag å Utsktts hemställan, ville bifalla nu ifrågavtde anslag, under de vilkor, jag i min reservation föreslagit.
Ilr Stråle, Wilhelm:
Jag befarar, att man i allmänhet gör sig oriktiga begrepp oin den ort, sorn ligger omkring Luleå eif.
Man tror att (ien är och skall förblifva en ödemark, i stället för att den kan blifva en af de mera fruktbara orterna i Sverige.
Jag befarar ock att såväl Utsk:t, som flere reservanter, och bland dem den siste värde talaren, häraf låtit leda sig till den slutsatsen, alt kanalbyggnaden uteslutande sk (ille blifva till förmån för Gellivara bolag.
Jag tror deremot att denna kanal skall utöfva ett stort inflytande såväl på ortens jordbruk och skogsskötsel, sorn på jernhandteringen.
Jag har visserligen icke granskat handlingarne så noga, som den siste värde talaren; men jas har dock läst så mycket, att jag sett att K. M:s Beflude i afgilvet utlåt, vitsordat nyttan och behofvet af ilrågav:de kanal-liuie; och särskildt har jag hört länets 192 Den 5 September e. m. nyligen aflidne, högt fiirtjente höfding tala i detta ämne, dä han först väckte förslaget att göra Luleå-elfven segelbar förbi Hedens och Ede forssar.
Han uttryckte den meningen, alt denna kostnad i en framtid skulle medföra vida större fördelar för liela den kringliggande delen af Norrbottens län, än man nu kunde ana.
Men, säger man, för närvule finnas föga innevånare på platsen; och inedgifvas måste, att, öfverhufvud taget, är det ondt om folk på hela orten.
Skulle åter en kommunikation, sådan som denna, komma till stånd, kan man med fullt skäl antaga att befolkningen skyndsamt nog kommer att ökas, hvarigenom såväl jordbruk, som en riktig skogshushållning, väsendtligen hefräinjas.
Den jernväg, som här blifvit ifrågasatt, kan visserligen vara af stor nytta, men erbjuder dock på långt när ieke sådana fördelar, som en kanal.
De produkter, som skulle föras på kanalen, äro nemi. alltför tunga att med verklig fördel kunna transporteras på jernvägen; och då nu ett bolag är bildadt på stället, synes det mig ligga i statens intresse att befordra detta löretag.
Dessutom tror jag, att både klokhet och billighet bjuda att man äfven bör gynna denna del af Sverige med en kommunikation, hvarpå dess närmaste framtida utveckling beror; och derföre vågar jag vördsamt hemställa om bifall tili Stals-Utsk:ts förslag.
Till en början får jag erinra Frih. af Ugglas, att om än det sätt, den ädle Frilun begagnar att strida, icke afser att såra mig, så ligger dock deri en beskyllning emot mig, likasom skulle jag bär förfäkta ett enskildt intresse.
Jag har en gång förut öpppt förklarat, och får med anledning af Friluns ord än en gång förklara, att meningen med min motion är alt verka för provinsens bästa.
Hvad den saken beträffar, att dessa bolag icke skulle vara fristående från hvarandra, derföre att halfva summan är tecknad af delegare i Gellivara-verken, så beror detta derpå, att personer, som äro delegare i bolaget, tecknat sig för 250,000 rdr — men hvarföre?
Jo, derföre att de hafva större kapitaltillgång.
Men den tabell öfver teckningen, som jag har i min hand, visar dock att Ofver-Luleå socken tecknat sig för 21,700 rdr; Jockmocks likaledes för en icke obetydlig summa, hvarförutan 21 tjenstemän i Luleå tecknat sig lör tillsammans 57,300 rdr, andra exempel att förliga.
Häraf synes ju, att intresset för företaget är allmänt i orten, och ingalunda uteslutande Gellivara bolags.
Jag förbiser ingalunda Frih. af Ueglas’ goda afsigt, tvärtom är det min fullkomliga öfvertygelse att Frihm strider för det, som efter hans åsigt är det rätta; men dels är det alldeles omöjligt alt börja någon jernväg, förr än kanalen är färdig, ty förr kunna de icke få upp effckterne från hafvet, och dels synes det mig alldeles olämpligt att fordra Gellivara-bolagcts, således - Den 5 September e. m. 193 Sedes ett annat bolags, förbindelse att bygga jernväg som vilkor för ett anslag till ett annat ändamål, som kommer en Siel provins till godo.
Man har äfven, om icke här offentligen, dock enskildt, framkastat åtskilliga »om» och »men», derföre att man tror sig veta alt utländska penningar skulle vara inblandade i företaget.
På della svarar jag endast: finnes det väl någon, som ångrar att Frih.
De Geer fick köpa Leufsta för utländska penningar?
Jag får fortfarande yrka bifall lill Stats-Utsk:ts framställning.
Det kan nog vara möjligt att det framlagda förslaget har mycket, som talar för sig, meli jag måste bekänna, alt jag hvarken af Dr von Knorrings anförande eller LIlsk:ls motivering kunnat komma lill det resultat, alt en million, anslagen för Luleå-eifs kanalisering. skulle vara så särdeles väl använda penningar, och jag tror icke heller att vi äro här församlade i det ändamål att öfver statens tillgångar verkställa arfskifte, de särskilda orterna emellan, och dela ut penningar — så mycket till den ena orten och så mycket till den andra.
Icke heller har jag af det, som af öfrige talare blifvit anfördt, kunnat komma lill den öfvertygelsen att jordbrukets utveckling och populationens tillväxt i dessa trakter ännu hunnit till den ståndpunkt, alt en uppoffring, sådan som den nu ifrågav.de, är af nöden, utan anser jag tvärtom att man bör spara denna million till dess man får se, om ett någorlunda tillräckligt antal nybyggare vilja omkring trakten af Luleå eif nedsätta sig, så alt förhoppning kan vara alt någonting mera, än en obetydlighet, blir att på den kanaliserade elfven transportera.
Annu hafva nybyggarne ingenting att forsla eller att från sina åkrar afyttra, och skogsprodukterna, dem taga de hufvudsakligen från kronans skogar.
Om vi nu vänta till dess afvittriogen är gjord, eller åtminstone gifva oss tålamod intill nästa riksdag, d. v. s. ytterligare 3 år, så är dermed sannolikt ingenting förloradt, utan blir då tids nog att tänka på saken.
Derför yrkar jag nu afslag å Betänk:t.
Jag anser mig vara lika varmt intresserad för Norrlands framtid, som trots någon, men tror dock att det är orätt att nedlägga penningar i ett företag, der man icke kan vänta någon ränta.
Ty vi måste besinna, att, om ock Hedens forssar göras farbara, så sträcker sig icke kommunikationsleden mer än 11 mil från Luleå, och rörelsen är der på långt när icke så utvecklad att den kan betacka kostnaderna för detta företag.
Man säger väl, att om denna kanal anlägges, så är det klart att Gellivare bolag bygger en jernväg, emedan man hört flere af intressenterne säga att de skola bygga densamma, ehuru de icke vilja hafva sig ålagdt detta företag.
Men de exportartiklar. som föras öfver Luleå, uppgå endast till 600,000 centH. VI. 13 194 Den 5 September e. m. ner, och det iir föga troligt att bolaget underkastar sig så stora svårigheter för dessa centner.
Oin man då, som Gr.
Mörner säger, väntar i 3 år, så har man ju 3 års ränta att använda på detta löretag.
Jag fortfar i mitt yrkande. llr Bildt, Didrik Gillis:
Vid 1859—60 års riksdag föreslog K.
M. att bevilja ett lån på 93,000 rdr, för att åstadkomma en jernväg lörbi forssarne i Luleå eif, och jag var då i tillfälle att med min röst bidraga till det bifall, II.
St:r skänkte K. M:s 1’ropos.
Afven under denna riksdag har jag talat vid en person, som lifligt intresserade sig för denna fråga; och den åsigt han bibringat mig om Norrland, har jag icke funnit skäl alt ändra, utan tvärtom funnit att alla uppgifter visa densamma vara välgrundad, — och den lyder så, att Norrland innehåller stora skatter, om vi blott kunna tillegna oss desamma.
Den föreställning vi här göra oss om Norrland, är nemligen alldeles oriklig.