Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De fordna underslefven i detta hänseende skulle genom föreslagna stadgandet alltså blifva för mycket märkbara, och då man icke kan förutsätta, att Taxeringskorciitéerne genast kunna beskatta hvar och en efter behållna inkomsten, skulle en brist i Statsinkomsterne ovilkorligen upstå. lievilln:s-Utsk:s afdelning, som behandlat frågan, tillstyrkte, såsom \nr von Koch nämnt, en nedsättning till 3 proc., ingalunda, åt /minstone var det icke majoritetens tanke, hvilket äfven synes af Betänk., som frän afdelningen till Utsk. inkom, ingalunda, säger jag, i den mening, att bevillningen derigenom skulle mera rättvist utgå, utan derför, att man just med den tiden ansåg, att bevillningen icke skulle behöfva utgå till mera än ungefärligen |:delar af det belopp, som förut utgjorts.
Dä sedermera under Riksdagens lopp, och då målet förevar i Utsk., man började alltmer och mer komma på den tanken, att anspråken på enahanda bevillnings-summor som förut än vidare skulle fortfara, tilltrodde man sig icke skäligen kunna göra någon förändring i grunderne för bevillningens utgående.
Man erkände orättvisan i de nnvar:de grunderna, men man ansåg den ega, om jag så får säga, en slags gammal häfd.
Man fruktade att göra förändringar och med dem införa säkra kontroller, enär man då möjligen skulle kunna tillskapa en ny orättvisa, hvilken just derföre, att hon var ny fastän icke så stor som den föreg:de, likväl skulle åstadkomma mycket större missnöje.
Jag tror och hoppas, att den tid varder kommande, då bevillningen kan utgöras efter en rättvisare grund än f. n., men jag tror äfven, att bevillningen till dess fordna belopp nu behöfver utgå.
Försöket, som är i fråga, anser jag för vådligt.
Hvad kontrollen på ära och tro beträffar, så delar jag full komligt Hr von Hartmansdorffs mening och tror, att man genom en dylik föreskrift skall i moralisk hänseende beträda en vida sämre väg än hittills, enär man just genom inläggande af orden ära och tro i upgifterne skall nedsätta begreppet härom hos mången.
Jag anhåller, att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s Betänk, i denna 254 Den 24 Maj f. m. j punkt, öfvertyga»! som jag är, att resultatet blir fullkomligt enahanda, om än punkten förbigås, men man vinner derigenom ett plus, nemi. att discussionerne om principer vid de-serskilda §§:ne icke ånyo updyka, ty jag trotsar någon alt i närvar:de stund kunna framlägga förslag till kontroller eller omskrifva en Bevilln:s-förordn. så, att en annan grund kan läggas.
Utsk. ansåg det öfverstiga sin och äfven R.
St:rs förmåga, att sammanfatta en Bevilln. -s-förordn. fullt lämplig och fullt motsvarande ändamålet, enär man först måste hos K.
M. begära uplysning om den bevillningsprocept, som bör stadgas för att, om den utginge, Statsbehofven i må kunna fyllas, i hvilket afseende K.
M. måste afgifva ett förslag, som sedan af kommande BevillmsUtsk. och R.
St:r skall pröfvas.
Fråga upstod visserligen härom inora Utsk., men hon förföll.
Jag tror likväl, att delta engång blir den enda väg, på hvilken en på rigtiga grunder byggd bevillning kan åstadkommas.
Emellertid anser jag Utsk:s förslag icke såsom ett förträffligt opus utan endast ett sådant, som f. 11. kan åstadkommas.
Jag har intet emot Hr von Hartmanselorffs förslag, att man nu förbigår denna punkt och öfvergår till de öfriga, i sammanhang hvarmed min motion äfven förekommer, men jag tror icke, att man bör binda sig vid en allmän princip genom att gilla Utsk:s förslag.
Ett uprepande af principer kan under discussionen om detta Betänk, i alla fall icke undvikas/v
Hvad beträffar den af Hr von Hartmansdorff berättade historia, så hade den sannolikt icke berättats eller roat, om den varit en hvardagshistoria.
Den häutyder emellertid blott å ett undantag och sådana bevisa intet.
Jag har icke så ringa förtröstan till Svenska mäns upgifter ”på ära och tro”, som åtskilliga andra ledamöter.
Det har likväl icke kunnat falla mig in att vilja hafva dylika upgifter, sä länge bevillnings-procenten är så hög som f. n., ty med sådana afgifter kunna origtiga upgifter aldrig förekommas.
Hade man antagit mitt förslag, hade det nu öfverklagade förhållande undanröjts.
Om skatten är billig, uphöra i allmänhet försöken att eludera författningen.
Sannolikt är det för många ledamöter af detta hus bekant, hurusom i Hamburg, hvarest tullafgifterna såsom jag tror, blifvit nedsatte till 1 proc., köpmännen aflemna förteckningar pä varor, som skola förtullas, och endast dessa förteckningar utan ringaste kontroll äro tillfyllestgörande.
En köpman der, som skulle vilja undandraga sig den ringa afgiften, blir i allmänna opinionen brännmärkt.
Slutligen åberopar jag sista punkten af Hr Brodins reservation sä lydande: ”Det bör icke heller lemnäs oanmärkt, att all lagstiftning bör efter min åsigt, undvika sådane stadganden, hvilkas orimlighet föranleder till försök att eludera samma lag, och att det är både rimligt och troligt att en lägre bevillnings-proc. skulle föranleda sanningsenliga taxerings-upgifter i allmänhet och jordegendomars upskattande till deras ungefärliga värde”.
Denna punkt innefattar
Den 24 Maj f. ra. 255 detsamma som Hr von Köchs förslag, nemi. att alla upgifter till taxeringar skola afgifvas på ära och tro.
Just detta har Utsk. afsett och jag anser, att propos. framdeles måste göras derpå, att upgifterna skola ske på ära och tro.
Det är visserligen sant att Utsk. i reciten omtalat, att bevillningen bör nedsättas till 1 proc., men frågan härom förekommer längre fram på ett annat ställe, då propos måste framställas derpå, att en sådan nedsättning ic.ke hör ega rum.
Temmeligen gifvet är, att så betydlig nedsättning icke får eller kan ske, emedan bevillning i annat fall icke blir tillräcklig.
Dä nu Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Utsk:s i förevande punkt gjorda hemställan, ropades Ja, hvarefter Hr von Hartmansdorff yttrade:
Jag vill icke begära omröstning, ty jag är öfverlygad, det Siandet anser sig af detta beslut bundet att afhandla de serskilda punkterna, och att följaktligen bifalla eller afslå dem, i hvilka förekomma sådana förslag, som i denna punkt omförmälas. öde punkten, ang:de Hr Rosenblads och Hr Henschens förslag i fråga om nedsättning af bevillning efter Z:dra artikeln.
Ulsk:s yttrande bifölls. j 7:de punkten, ang:de väckte motioner i fråga om den af ' Embels- och Tjenstemäns- samt Betjenls-löner m. m. utgående, bevillning.
Den af Hr J. G.
Schwan vid förevande
Betänk, fogade reservation uplästes på begäran af Hr Bildt, Knut, som derefter yttrade:
Instämmande i Hr Schwans reservation vill jag fästa upmärksamheten på några med denna fråga sammanhängande omständigheter.
Den ifrägavande beskattningen är i sig sjelf orimlig.
Hvarföre gör man icke så gerna en löneförminskning, som man föreskrifver, att embets- och tjenstemän skola aflemna upgifter å sina inkomster, på det att man sedermera skall på runstycket afdraga icke blott Statsutgifter utan en mängd bidrag till kommunerne.
De skola nemi. efter 2:dra Art:s bevillning erlägga viss proc. till kommunal-afgiften såsom fattigvårdsskatt, folkskoleafgift o. s. v., hvilka afgifter årligen ökas och väcker missnöje samt obelåtenhet hos embets- och tjenstemännen.
Den medgång motionen hos BorgareSt. vunnit tyckes också gifva anledning till en förändring i denna grundsats för deras beskattning.
Jagskall nu anföra exempel, huru man gått tillväga vid beskattning afen af andra klassens städer, der koramunal-afgifterne skulle utgå efter grunder, som man sjelf upgjort.
Då sade man, att embetsmännens upgifter äro alltid rigtiga, men att tvifvelaktigt vore, huruvida öfriges upgifter kunde så anses.
Man upgjorde då grunder efter hvilken kommunal-afgifterne skulle utgå och följden blef, att embetsmännen erlade dessa afgifter efter sina upgifna inkom - 256
Den 25 Maj f. ra. sier, hvaremot handlande borgares inkomster multiplicerades med 2J| och öfriga borgares med 2, d. v. s. att en handlande, sorn var upskattad till 1000
R:dr inkomst ansågs lika med en embetsman, som hade 2,500 R:dr och en borgare, som upskattats till 100 R:dr i inkomst ansågs lika med en embetsman, som hade 200 R:dr i lön.
Denna beskattningsgrund har följts i 3 år och jag tror, att den följes ännu.
Det märkvärdiga är, att ingen klagan häröfver försports.
Möjligen kan det synas ensidigt, att dessa anmärkmr utgå från ett Riksstånd, der så många ledamöter äro embets- och tjenstemän, men hvad som är rättvist mäste gälla öfverallt, och jag anhåller derför, att R. 0. Ad., med antagande af Hr Schwans reservation, ville återremittera denna punkt.
Möjligan kan en och annan anse granlagenheten böra gå så långt, att denna fråga, hvilken angår detta Stånd i främsta rummet, här icke bör mycket discuteras, men jag anser mig icke bunden af en sådan granlagenhet, ty jag upbär icke af Statsverket sådana inkomster, hvars beskattning nu är i fråga.
Beskattningen å embetsmäns löner har jag alltid ansett orättvis och grundad på en alldeles falsk eller rättare sagdt alldeles ingen princip.
Att det är origtigt att säga, att Staten består så och så stor lön åt embetmännen, men sedermera säga, för att gifva honom denna lön taga vi från honom en del dei^af, tarfvar inga bevis.
Vid behandlingen af denna fråga bör man ihågkomma, att Sverige är det enda land, åtminstone som jagj\ känner, der man låter embetsmannen betala icke blott för den lön han har, utan äfven för hvarje befordran eller utmärkelse.
Denna utmärkelse uphör naturligtvis att vara sådan, då jag snart sagt skall köpa mig den.
Man bör ihågkomma att det icke ensamt är skatten, som afdrages å lönerna, utan jemväl kommunal-afgifter, och det är många gånger bevist af erfarenheten inom Taxings-komiléerna, att ingen är så högt beskattad som embetsmannen: ty just derigenom, att hans lön är till siffran känd, men andra medborgares inkomster icke så, har följden blifvit, att de sednares inkomster nedsättas så lågt som möjligt.
En sådan embetsmännens beskattning måste alltid vara orättvis.
En annan fråga blir, då en serskild skatt för ett serskildt tillfälle eller stort ändamål erfordras, såsom t. ex. en krigsgärd, i hvilket fall jag anser hvarje medborgare böra åtaga sig en sådan; men den hittills följda grunden för embetsmännens beskattning är ostridligen oriktig.
På grund af dessa skäl anhåller jag om återremiss på Betänk, och anser för min del att denna skatt utan fara kan nedsättas till -y:del af dess nuvar:de belopp.
Jag hoppas, att vid en kommande
Riksdag denna beskattning kommer att alldeles uphöra: men att nu yrka dess borttagande, skulle endast föranleda ett starkare motstånd, än om den småningom försvinner.
Visserligen är det sannt, att embetsoch tjenstemäns beskattning är oriktig; ty det finnes icke skäl för Den 24 51 aj f. m. 257 för Staten att gifva med ena handen och taga åter med den andra.
Således borde icke tjenstemännen erlägga någon bevillning.
Ehuru Hr Schwan talar om rättvisa och billighet, har han likväl icke erkänt sjelfva principen; ty då skulle han hafva föreslagit, att embets- och tjenstemän skulle från bevillning be/ frias.
Han har endast medgifvit en nedsättning i denna bevillj ning.
Då är det egentligen icke annat än en skänk åt embetsmannen; ty man har icke erkänt sjelfva grundsatsen derför, så länge man bibehåller beskattningen, utan det blir en nedsättning / i deras afgifter, hvilken icke får tillgodonjutas af öfrige skattdragande.
Detta anser jag icke billigt, serdeles under nuvande förhållanden, då Staten till sina utgifter behöfver allt hvad den kan få, och det synes mig, att denna grundsats eller tillämpningen af densamma icke borde utgå frän detta Stånd.
Gör den eller kan den göra sig gällande inom representationen, är det bättre, att. den utgår från ett annat Stånd, då man sedermera kan få se, huruvida förstärkt StatsUtsk. kan godkänna och tillämpa denna grundsats.
Enl. min åsigt är i della Betänk, alltför mystiskt i denna punkt, för att i dess närvaride skick kunna bifallas.
Jag anser nemi., att då Utsk. tillstyrkt afslag
A en motion, detsamma äfven bordt anföra sådana skäl, som kunna fattas af dem, hvilka skola desamma pröfva.
'Så är icke förhållandet med Utsk:s ifrågavar:de Utlåt.; ty, ehuru f Utsk. erkändt, att förslaget är billigt och rättvist, har Utsk. likväl afstyrkt R.
St:rs bifall dertill; men hvarföre? jo, derför att nuvarrde förhållanden icke äro lämpliga för vidtagande af en sådan åtgärd: men hvilka dessa förhållanden äro, derom lemnäs Riksstånden i okunnighet.
Man får således gissa hvad man vill; men hvad Utsk. derom tänkt, får man alldeles icke veta.
Då nu Hr Schwan i sin reservation deremot sagt, att just nuvande förhållanden äro serdeles lämplige, för att bifalla förslaget, och han jemväl för sin framställning anfört skäl, som af alla jag hört synas mig vara mest öfvertygande, tyckes det vara i sin ordning, att denna punkt återremitteras, på det att Utsk. må blifva i till fälle att besvara motionärens framställningar, och först derefter lära R.
St:r blifva i tillfälle att kunna fatta en på skäl grundad öfvertygelse i frågan.
Alla som i denna fråga yttrat sig hafva sagt, att rättvisa och billighet fordra en sådan nedsättning, eller, för att gå principenligt tillväga, att man borde helt och hållet borttaga beskattningen; men, säger man, granlagenheten bör afhålla R. o.
Ad. att sådant besluta.
Jag måste bekänna, att jag icke kan fatta denna grannlagenhet; ty om Staten aflönar tjenstemännen otillräckligt, ser jag icke, hvarföre man då icke skall öppet sådant tillkännagifva.
Det må vara de öfrige Stånden obetaget att afslå frågan om nedsättning i beskattning af embetsmäns löner; men att uttala hvad man tänker, kan jag aldrig finna vara orätt, och något hinder för Utsk. att, såsom Gr.
Gvlden7 H. 17 258 Den 24 Maj f m. stolpe yttrat, gA principenligt tillväga, nemi. att föreslå uphörande af embetsraännens beskattning i sin helhet, kan jag icke finna, helst flere Ledamöter derom framställt förslag.
Jag anhåller om återremiss på denna punkt.
Jag har redan yttrat, att jag icke förbisett den i grannlagenhet, hvarom här blifvit ordadt.
Gr Gyldenstolpe har \ yttrat, att inom detta Stånd denna fråga icke bordt väckas.
Jag ^ har icke något emot ett upskof af denna fråga, till dess de öfrige Ståndens beslut blifva kände; men jag vill fästa upmärksamheten derpå, att om R. o.
Ad. bifaller denna punkt, har den derigenom \ lagt ett veto i frågan, som måste häfvas, inan de öfriga två kunna fatta ett afgörande beslut.
Hå återremiss blifvit begärd, tror jag, att R. o. Ad. tillfredsställt alla grannlagenhetens fordringar, som här kunna komma ifråga; men jag skulle tro, att när öfriga Stånden äro skyldiga att yttra sig öfver förekommande frågor, man bör åsidosätta alla konsiderationer, och att då det är fråga om ett serskildt Stånds intresse, det är R. o.
Ad:s skyldighet att uttala sin tanke i denna fråga; och jag skulle finna det högst besynnerligt, om R. o. Ad., af en missförstådd grannlagenhet, skulle uttrycka den åsigten, att man i denna fråga bör handla tvärt emot ( rättvisans fordringar, derföre att frågan rör Ståndets enskilda intresse.
Jag förnyar min anhållan om återremiss, och instärjamer med Hr Cederschiöld deruti, att Utsk. icke anfört något skäl för sitt afstyrkande.
\ Gr. af Ugglas: 1 afseende på det mystiska i Ulsk:s Betänk., ^ hvarom man här talat, må det tillåtas mig den erinran, att mystiken torde vara någorlunda genomskinlig, nemi. att Utsk:s åsigt varit att enahanda bevillning som förut bör utgå.
Uti afdelningen inom Utsk. hade man tillstyrkt icke bifall till Hr Schwans mo- ! tion, utan något, som jag anser vida bättre, nemi. att bevillning af alla löner skulle utgå med en proc., hvarigenom den ojemnhet rättades, som, enl. den progressiva tariffen, nu förefinnes.
På afdelningen utgick man från den synpunkten till en början, att bevillningen borde nedsättas från 5 till 3 proc.; men då frågan förekom inom Utsk., gendrefs afdelningens förslag, hufvudsakligast af R. o. Ad:s samt PresteSt:s ledamöter eller med andra ord af löntagarne sjelfva, och detta på den grund att då, enl. deras öfvertygelse, enahanda bevillning som förut borde utgå, var det äfven gifvet att om en del af densamma eller omkring 100,000 R:dr, hvartill denna nedsättning skulle upgå, borttages, andra samhällsklasser måste fylla bristen i bevillningen.
Detta var ett skäl, som anfördes af de ledamöter utaf R. o. Ad. samt PresteSt., hvilka gendrefvo förslaget, och man kan således icke helle; neka, att rättvisa och billighet föresväfvade dessa ledamöter.
Hvad sjelfva principen beträffar, instämmer jag till alla delar med dem, som visat orimligheten deraf, att embetsman betala bevillning för sina löner.
Att helt och hållet borttaga denna bevillning, torde väl icke gå an, just på grund af de skäl Hrr Bildt och Hjärne omförmält, nemi. att komunal-beskattningen Den 24 Maj f. m. 259 nas efter bevillningen, och att således, om all bevillning för nbetsmännen uphör, det vore svårt att få reda på någon grund, varefter denna komunalskatt bör utgöras.
En nedsättning åter skulle jag anse mycket billigare, och, ifall den bestämdes till en proc., tror jag att embetsmännen till
Staten icke få erlägga mera än andra samhällsklasser.
Det är således endast fråga om tidpunkten för åstadkommande af denna nedsättning eller förändring.
Hr Schwan har i sin reservation, som nu blifvit åberopad, ansett den närvarrde såsom serdeles gynsam och omtalat, de millioner, sorn ligga besparade, och de intägter, som äro att förvänta.
För användande af dessa millioner och intägter npslå förr eller sednare nog utvägar.
Jag önskar lifligt, att Sverige må kunna bibehålla den ställning, det genom Regeringens kloka åtgärder intagit, men äfven denna ställning kräfver upoffringar, och skall Sverige tvertemot den af mig nu yttrade önskan på något activare sätt gä tillväga, är det klart, ätt dessa besparade millioner icke äro tillräckliga; men det är så mycket lyckligare att nu ega dem, som utomordentliga utgifter äro att emotse.
När åter den. tidpunkt inträder, att bevillningen kan minskas, då anser jag, att i främsta rummet bevillning på embetsmännens löner bör nedsättas till -i:del.
Likväl, jag säger det ännu en gång, anser jag afdelningens förslag vara bättre, och skulle R. o. Ad. jmot min önskan återremittera denna punkt, önskar jag, att R. o. Ad. icke mätte antaga hvad Hr Bildt föreslagit, nemi.
Hr Sehwans motion och derigenom binda händerna på sig för en annan åtgärd.
Bättre torde måhända vara att med ens komma ifrån de ojemnheter, som ligga i den progressiva tariffen, enl. hvilken, om män har 1 R:dr högre inkomst, man kan komma att skatta 2 å 3 R:dr mera.
Jag resumerar mig således till, att jag anser saken billig, men tidpunkten illa vald, enär man har att emotse, att bevillningen genom bifall till motionen kommer att kastas på en annan samhällsklass, och anhåller alltså om bifall till punkten.
Skulle B. o. Ad. finna lämpligt att återremittera denna punkt, anhåller jag likväl, att Hr Bildts förslag icke måtte antagas.
En af de största och förnämsta rättigheter inom samhället år hvarje medborgares jemlikhet inför lagen, oberoende af den ställning i samhället honom blifvit anvisad, så att skattebördorne icke trycka den ena mera ån den andra.
Möjligheten att åstadkomma en jemn beskattning, enär den nu beror af personers mer eller mindre tillförlitliga upgifter, kan icke inträffa förr än man i en framtid, om ens då, kan, lill följd af bättre beräkningsgrunder, komma till en fullkomligare kännedom om hvars och ens inkomst och kontrollerne å dessa upgifter således blifva skarpare än hittills.
F. n. kan detta icke ske; men hvad man åtminstone bör söka tillvägabringa är, att de medlemmar, hvilkas inkomster nu kunna kontrolleras, icke blifva hårdare tryckte än de andre, derför att deras inkomster äro på siffran kände.
Det är således billigt, att, embets- och 17* 200 Den 24 Maj f. m. tjenstemän, hvilkas inkomster kunna kontrolleras, icke höra kännas den nuvande bevillningen af 3 proc., då öfrige samhäil medlemmar sannolikt icke gifva mera än högst 1, kans; a *:di proc.
Det är i sanning en redan nog egen företeelse, att Stain, sk,.'!, då den aflönar de män, hvilka bidraga till samhällets riks(6n genom bevillningen återtaga med ena handen hvad deryf, j flG.' andra gifver sina embetsman.
Det kan icke förefinnas ggcpiijjtd härtill, om icke det, att man bör skilja embetsmannensjgisi g.ioq såsom sådan, från hans plats som medborgare.
Han åt lön som embetsman; men betalar skatt såsom medborg han således återger till
Staten en del af sin lön, såso ning kan förklaras; men ej att han i denna väg skai, t* hårdare än andra.
Jag anser 1 proc. tillräcklig och förenar mig med dem, som yrka återremiss af denna punkt.
Paijkull, Joh. Gust.:
Jag anser ingalunda billigt, att embets- och tjenstemän skola vara utan beskattning.
F vårt land är en tjenst alldeles detsamma som en egendom.
Den, som erhållit en tjenst, kan derifrån icke afsättas, utan laga dom och ransakning.
Det är således billigt, att embets- och tjenstemän erlägga någon bevillning för sina löner.
Om beloppet möjligen kan något minskas, har jag intet deremot; men sjelfva bevillningen anser jag rättvis.
Det är visserligen sannt, att en embetsman erhåller lön för det arbete han lemnar Staten, men jag hemställer på andra sidan, om icke hvem som helst måste arbeta, om han skall förtjena något.
En landtman måste arbeta ganska mycket, om han skall förtjena något.
Hvarje handtverkare måste arbeta, för att hafva sitt uppehälle, och han är alltså i samma belägenhet som en embetsman.
Jag har begärt ordet, för att besvara Gr. af Ugglas.
Jag kan icke inse, att, såsom Gr;n yttrade, tidpunkten för ifrågavande förändring är illa vald.
Tvertom tror jag, att den är ganska riktigt vald, och det är verkligen högst eget att den ifrågavar:de motionen utgått från BorgareSt. och att den der varit understödd af flere Iedamöler; af sådan anledn. anser jag äfven riktigt att söka åstadkomma förändringen.
Jag tror äfven, att man skall lyckas häri, och Hr Schwan har isynnerhet i sin reservation upmanat R.
St:r att antaga hans förslag, hvarföre jag anser det riktigt, att man vidhåller detsamma, för att erhålla nedsättning i bevillnings-proc:n.
Jag förnyar alltså min anhållan om återremiss på denna punkt, och att R. o. Ad. måtte godkänna de åsigter Hr Schwan i sin motion uttalat.
Jag har med upmärksamhet afhört denna discussion, derunder tvenne af motionären upgifna förhållanden blifvit åberopade, dock ur en helt annan mening, än jag nu ernar framhålla dem.
Det är bekant, att vid denna Riksdag genomgripande beslut blifvit fattade, ang:de såväl bränvinsbränningen som tullen, båda i den mening att åtstadkomma förminskning på förnödenhetsvarorna i landet.
Att dessa åtgärder skola Den 24 Maj f. m. JA t för landtmaniien i framtiden blifva välgörande, derpå tviflar åtminstone icke jag; men att dessa åtgärder för de närmaste åren Jeller kanske intill nästa Riksdag komma att föranleda åtskilliga / upoffringar genom en nödvändig förändring i antagna hushålls( melhoder, o. s. v., synes åtminstone de flesta tro.
Enl. min åsigt, skall det hafva en menlig inverkan, om, då vi hafva sådane upoffringar att emotse, embelsmännen å deras sida skola undandraga sig den lilla skärf de nu lemna till det allmänna.
På grund af alla dessa skäl får jag förorda bifall till punkten.
Propos. till bifall å Utsk:s yttrande i förevar:de punkt blef härefter framställd och besvarad med blandade
Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Nej, förklarade sig funnit
Ja öfvervägande. 8:de punkten, ang:de väckte motioner om nedsättning i bevillningen af handel och näringar i allmänhet, äfven som af fast egendom.
Såväl vid innevar:de som föreg:de Riksdagar har jag väckt motion derom att bevillning på handel och rörelse efter 2 Art. skulle nedsättas från 5 till 3 proc., hufvudsakligen ur den synpunkt, att jag trodde, att taxeringsupgifterne derigenom skulle blifva mera samvetsgranna än hittills.
Utsk. har likväl i stället sagt, alt det vågar icke dela motionärens förhoppning, att den förordade nedsättningen i bevillnings-proc:n från 5 till 3 skulle i någon betydlig mån medföra större sanningsenlighet i de skaltskyldiges taxerings-upgifter eller en strängare pröfning från taxeringsmännens sida af de taxerades verkliga tillgångar utan fruktar Utsk. tvertom, att denna proc.-nedsättning möjligen skulle förorsaka en minskning i Statsintraderne tili en nära nog lika proportion.