Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I fullkomlig öfverensstämmelse med de åsigter jag förut haft äran framlägga, anhåller jag vördsamt, att, till förskaffande af behöflig inkomst för tullverket och lill undvikande af ständig fluctuatiou i tullagstiftningen, R. o. Ad. läcktes besluta sig för vidblifvande af 1845 års taxa i detta fall, dervid icke till förgätande, att denna artikel är för Sverige af så mycket större vigt, som den utgör en ytterligare förädling af en utaf Sveriges bästa råämnen.
Som jag i sistlidne Onsdagens förmiddagsplenum hade äran yttra, var det under förutsättning af möjligheten, att Bevilln.Utskrs förslag skulle i allmänhet blifva af R. o. Ad. gilladt, som jag tog mig friheten föreslå ifrågavande artikel till serskild diskussion och afgörande.
En sådan åtgärd hade emedlertid å min sida säkerligen uteblifvit om jag kunnat på förhand beräkna den utgång saken sedermera erhöll.
Cederström har redan anfört de hufvudsakliga grunder, hvarpå jag stödjer min öfvertygelse, att R. o. Ad. bör vidblifva 1845 års taxa; men jag ber att dertill fä lägga ännu några ord.
Utsk. har föreslagit att knifvar skola förtullas efter vigt, och ej, enl. 1845 års taxa, efter stycke; och Utsk. har dervid håde nedsatt tullvärdet och sjelfva tullsatsen så lågt att det ej kan annat än väcka förundran.
Den som något känner detta slags fabrikation, vet nemi. ganska väl att den bättre och finare knifven alltid är af mindre volym ock följaktligen ganska lätt, jemförelsevis till dess verkliga värde.
Således skall knifvars tullbehandling efter vigt, leda derhän, att, de som äro dyrbarast, just i följd af deras ringa tyngd, komma att draga en importtull, så obetydlig, att den nära gränsar till importfrihet.
Det må förlåtas mig om jag, i motsats till nuvande Bevilln.Utsk., vågar tro, att den inhemska fabrikationen i denna väg förtjenar annat och bättre skydd emot utlandets medtäflan och det så mycket heldre, som allmänt är bekant, att i Eskilstuna fabriceras pennknifvar af så god beskaffenhet, att någon införsel af denna artikel ifrån andra länder ingalunda är behöflig, samt att rakknifstillverkningen derstädes jemväl är uppdrifven till en icke obetydlig höjd, så att man der kan erhålla ganska goda rakknifvar för ganska billigt pris.
Men det är icke blott från synpunkten af skydd för den inhemska industrien sora jag bestrider rigtigheten af Ulsk:s förslag.
Det skall jemväl hafva till följd, att landet öfversvämmas med en mängd odugliga knifvar, icke ens värda den tull de draga, men hvilka utländningen icke desto mindre förmått gifva det vackra utseende, att man här pä landtmarknaderne kan ä dem bland allmogen tillnarra sig afsättning.
I 1845 års Bevilln.Utsk. framvisades såsom prof på denna slags varas rätta halt, åtskilliga rakknifvar komna till det mesta från Tyskland.
Vid deras sönderbrytning befunnos de icke bestå af annat än tackjernsbitar, dem man slipat och polerat.
Det var just i följd af dessa upplysningar, och för att befria landet frän en hop odugligt skräp, hvars utspridande ledde, icke till gagn, men väl till ett oförtjent lidande för köparen, som Den 3 Juni f. m. 357 man vid sistlidne riksdag lade den höga tull som nu finnes på denna artikel.
Om man låter den qvarstå, så slipper man skräpet; oell då må man väl, för att vinna delta nödiga och nyttiga ändamål, betala några skilling mera för en knif af verkligt god beskaffenhet.
Jag anhåller sålunda att 1845 års taxa i afseende på denna artikel må förblifva orubbad.
Tvenne värde talare hafva bär yttrat sig emot den tullnedsättning, som skulle vara föreslagen för rakoch penknifvar.
Jag ber likväl att få fästa deras uppmärksamhet derpå, att man måste ega en serdeles sakkännedom, för att så bestämdt kunna säga att en nedsättning verkligen är föreslagen.
Enligt 1848 års taxa förtnllas nemi. rak- och pennknifvar efter stycke, och nu föreslås att de skola förtullas efter vigt; det är således ganska osäkert, om en tullnedsättning skett.
På det ena paret kan en nedsättning ega rum, men på ett annat par deremot möjligen en förhöjning.
Detta är således helt osäkert, under det att dock ganska säkert är att tullbehandling efter vigt är mycket både säkrare och förmånligare på denna artikel, likasom på många andra, för hvilka den redan är vidtagen; hvarföre jag för min del anhåller om bifall till Utsk:s förslag.
Lagerbjelke säger, att förtnllningen efter vigt är mycket säkrare, än förlulluingen efter stycke.
Den torde ej vara säkrare: men nog är det lättare för tullbetjeningen, att på vågen lägga en större mängd och med ens se efter hvad de väga, än att räkna dem stycketals.
Det är dock i min tanka otjenligt, att våga finare och gröfre varor tillsammans, enär de naturligtvis ej äro lika värda, utan vanligen ega ett större värde i mon af deras frihet.
Vore det fråga om oxar och spannmål, då kunde vägningen vara rigtig.
Men med knifvar, är förhållandet helt annat.
För alt upplysa detta, torde jag få uppläsa hvad tillverkarne i Eskilstuna härom säga, nemi. ”rakknifvar tillverkas i Eskilstuna enl. samma tariff lill 28 serskildta priser ifrån 20 sk. till 3f r:dr för stycket, och nu stadgade införseltull, 16 sk. pr stycket, utgör således på en gång 80 procent af värdet för den grofsta men icke fulla 9 procent å den finaste” :
Detta är fallet med nuvar:de tullsystem; än värre skulle det med det nya.
”Vid artikeln pennknifvar visar sig detta förhållande än märkbarare.
Bland 22 serskildta slag och tillverkningspriser, som tariffen upplager, äro priserna ä de minst kostbara sorterna 4 till 5 sk., men på de finare och dyrbarare 1 r:dr 32 sk. lill 2 r:dr och derutöfver; tullsatsen 8 sk. utgör således pä samma gäng 150 proc. å de förra, men icke 8 proc. ä de sednare sorterna”.
Detta har Bevilln.Utsk. icke brytt sig om att rälla, utan det har vidtagit en åtgärd, som är än värre.
Jag skulle derföre hafva önskat, att R. o. Ad. återremitterat denna punkt, derest man kunde hoppas att Bevilln.Utsk. skulle befatta sig med alt göra någon rättelse.
Men jag misströstar alt de som äro intagne af 358 Den 3 Juni f. m. en theori, och som säga att 25 proc. är det högsta som någonsin bör åläggas, samt att derunder går allt i afslag, med dem är väl ingenting att uträtta eller att af den att hoppas.
Hr Aminoff har äfvenledes vid ett föreg:de tillfälle sagt, att Utsk. alldeles ej brydde sig om, att på verkstäderna eller hos handtverkarne höra efter hvad deras varor kunna vara värda.
Hvarföre gör Utsk. så?
Jo, utan tvifvel derföre att Utsk., som jag nyss sade, följer en theori, utan afseende på verkligheten.
För alt då bestämma 25 proc. eller hvad som går derunder, behöfver man ej fråga sig före. ölen i England der man är något försigtigare och der man behandlar sina handtverkare med mera omsorg, der låter man sådana infinna sig i parlaments-komitteerna, hvarest man undersöker sakerna på det aldrasorgfälligaste.
En sä verldsberyklad man, som Hertigen af Wellington, höll på att duka under, derföre alt lian misstagit sig om tullen på handskar.
Men man är i det stora och rika landet mera aktsam på det verkliga förhål landet, än man är här.
Jag anhåller emedlertid att ännu fä säga något, åtminstone för bibehållandet af del tillstånd, som nu eger rum; på det att man icke må komma lill något än sämre.
Prosten Nibelius yttrar derom i sin reservation på följande sätt: ”Slutligen må del tillåtas mig att fälla en förbön för jernförädlingen i Eskilstuna.
Deraf ingå 22 artiklar i tulltaxan, och på hvar och en af dessa serskilda, har Utsk. funnit sig hefogadt, att nedsätta tullafgifterna.
Jernförädlingen har i nämnde stad under de sednare åren betydligen tilltagit icke blott i anseende till fabrikaternas qvantitet, utan äfven till deras qvalitet.
En ung, skicklig och utmärkt välkänd manufakturist, Helgestrand, uppehöll sig, för 3:ue år sedan, på Statens bekostnad en längre tid i England, för att inhemta fullständig kännedom om smides- slipningsoch poleringsmethoderna, vid de Engelska verkstäderna, och efter hans hemkomst börja dessa mellinder att i Eskilstuna mer och mer införas.
Men icke är tillverkningen derstädes ännu så fullkomnad, att den utan tillräckligt skydd kan blottställas för tätlingen med England, hvarifrån Svenska manufakturisten dessutom måste hemta gjutstål mot en nu derå af Utsk. förhöjd tull.
Ibland de 22 smidesartiklarne, å hvilka Utsk. nedsatt tullafgifterne, beder jag serskildt få fästa uppmärksamheten ä följande:” ”Knifvar, rak- och penn- förtullas nu pr stycke med 16 sk. för de förra och 8 sk. för de sednare.
Utsk. föreslår nu en liten tull af 1 r:dr pr S, hvarigenom tullen nedsättes till omkring en tredjedel af dess nu varande belopp”.
Jag vågar också fälla en förbön för Eskilstuna, i fall förböner hjelpa, der skäl intet förmå.
Men jag anhåller derjemte att få, lika med en föreg:de talare fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att den förminskning i tullafgifterna, som skulle uppkomma genom antagandet, af Utsk:s förslag, skulle för statsverket medföra en förlust af 460 r:dr, Den 3 Juni f. m. 359 Hr Printzensköld: Gr.
Lagerbjelke tiar såsom genmäle till mig yttrat, att man ej kunde så noga veta huruvida deu tullbehandling å rak- och pennknifvar, som nu är föreslagen, i jemförelse med den som hittills egt rum, vore mer eller mindre fördelaktig för tillverkarena; och just af detta tvifvel eller denna okunnighet ä Hr Gr:ns sida örn hvad som kunde blifva följden af den ena eller andra tullbehandlingen, ilar Gr:n tagit sig anledning alt tillstyrka bifall till Utsk:s förslag.
Jag erkänner att jag ej vill med Hr Gr:n lägga sådana åsigter till stöd för milt beslut och för det omdöme jag fattat.
Jag vill nemi. med visshet vela, om det ena systemet har företräde framför det andra, och vet jag det ej, eller kan jag ej i det hänseendet göra mig någon säker föreställning, så stadnar jag heldre vid det af mig kända gamla sättet, än jag famlar i mörkret och, under förhoppning att det andra möjligen kan vara bättre, tillstyrker detsamma.
Nu har Hr von Hartmansdorff upplyst Hr Gnn och oss andra att det förslag, som nuvartde Bevilln.Utsk. framlagt, är vida otjenligare än det, som 1845 års Bevilln.Utsk. framställde och dävartde Ständer antogo i denna del.
Jag minnes äfvenväl och Hr Aminoff torde göra det likaledes, att det inom 1845 års Bevilln.
Utsk. var mycken fråga om, att bestämma tullen ä rak-och pennknifvar efter vigt, men att man då, sökande genomdrifva teorierna för att hålla sig till det praktiska, lyckades att genom in. hemtade upplysningar ådagalägga omöjligheten af, att genom tullbestämmelse efter vigt i detta fall bereda tillräckligt skydd förde inhemska tillverkarne, och på samma gång hindra importen af odugliga varor och skräp, men deremot underlätta importen af dugliga varor, som här i landet kunna och böra afyttras.
Geuom det vuvartde Bevilln.Utskrs förslag skulle otvifvelaktigt inträffa, alt skräp kommer att införas för lika godt pris, som den dugliga varan; hvarföre jag alltså fortfar alt tillstyrka bibehållande af 1845 års tulltaxa.
I många hänseenden har jag ansett för en heder och en tillfredsställelse ali söka efterfölja Gr.
Lagerbjelke i spåren, d. v. s. dä han försvarar det bestående; men i närvar:de fall, dä Hr Gr:n ej vill följa det beståendes jemna flodbädd, emedan han blifvit intagen af de förvillande moderna statsekonomiska theorierne, så nödgas jag häruti vara af annan tanke med Hr Gr:n.
Men då jag vet att äfven de från en motsatt åsigt hämtade, mest grundade skäl ej verka emot det bländverk, som förenämnde theoder utbreda inför ögonen af deras förfäktare, som en gång inkomne i hvirfveln af luftiga satser, dem conseqvent följa, så skall jag söka att hälla mig till det blott läcliska af saken.
Hr Gr:n har sagt, att nu förevartde förslag skulle medföra ett vida förmånligare förhållande, än det gamla; men jag skulle då tro, att Hr Gr:n underförstått att de knifvar, som kommo att införas, skulle blifva goda, och ej allenast likaså goda som förr, utan förmodligen mycket bättre.
Men dä man varit vittne till huruledes allmogen ofta blifvit narrad pä dylika varor; 300 Den 3 i a n i f. ni. så tror jag, att raan i detta fall kan med skäl lillämpa det kända ordspråket: ”c’est le bon marche qui mine”.
Man skulle dessutom, enl. min öfvertygelse, genom en obetänkt tulloedsättning äfventyra att, om också icke genast, helt och hållet förstöra, åtminstone betydligt hämma Eskilstunas nuvande fabrikation.
Det tyckes nästan, som om det Ulsk., hvilket föreslagit den af mig ogillade åtgärden, föreställt sig att de utländska handelsförhållandena ej skulle kunna menligt inverka på Sverige i detta fall; emedan Utsk. till stöd för sin åsigt har, pä ett för mig alldeles oförkrarligt sätt, egentligen trott sig böra åberopa exemplet af England.
Nu vet dock hvar och en att England, enligt försynens skickelse, och genom innevänarnes högst berömliga laglydnad, varit förskonadt från de beklagliga tilldragelser, som vållat den myckna oro, hvaraf så många andra länder häftigt skakats och skakas.
Exemplet är sålunda ej väl valdt; häldst man torde kunna förmoda att äfven England skall, då det troligen i följe häraf kommer att sakna den förra afsättnineen på nyssberörda länder, troligtvis och för att få den ifrågavande artikeln någorlunda betald, söka alt bereda sig nya afsäitniningsorter; hvarvid vår aflägsna Nord icke lärer förgätas; så vida och så länge någon profit derå är att påräkna.
Man börjar dä att sälja för godt pris, sedan de inhemska manufacturisterue kommit på obestånd genom påtryckningen af en öfvermägtig medlätlan, blefve kanhända prisen icke särdeles billiga å de utländska varorna.
Om man äter föreställer sig, att Eskilstuna fabrikation alldeles icke åtnjuter något anseende utom landet; sä vågar jag åberopa min motsatta erfarenhet, såmedelst, att jag för några år sedan i utlandet fick bevittna det rättvisa uppseende, som dessa fabrikater, enskildt hos utländningen företedde, uppväckte.
Och att fabrikationen på sednare tider stigit, torde ingalunda utgöra något skäl att densamma förneka ett fortfarande hägn, som utgjort vilkoret för näringens förkofran.
Lagerbjelke har ansett sättet alt förtulla efter vigt ega företräde framför det alt förtulla efter stycke, och dervid sagt, att man ej kunde så bestämdt veta, om det komrae att medföra nedsättning i tullen, eller ej.
Men att sådant icke destomindre skulle komma att ske, synes af Utsk:s utlåt., der man finner att K.
M. ansett värdet af ett U knifvar böra antagas till 5 r:dr, men Utsk. genast nedsatt detsamma till 4 r:dr, hvilket förfarande R. o. Ad. ej funnit sig kunna godkänna vid flera föreg:de punkter; varandes det min förhoppning, att R. o. Ad. äfven i detta fall behagade skydda Statens intrader och den inhemska industriens bestånd.
Jag erkänner att det kan vara rätt, att fälla förböner för Eskilstuna, men jag skall göra det ur en annan synpunkt; emedan jag måste erkänna att denna anläggning verkligen är uti ett bedröfligt tillstånd.
Under många år bar man verkligen gynnat deusamma så mycket som möjligt, Den 3 Juni f. m. 361 men ännu tyckes den icke kommit långt, oaktadt allt det stora skyddet.
Den här omnämnde tillverkaren från Eskilstuna, Hr Helgestrand, erinrar jag mig för 20 år sedan hafva användts till att framkalla en förhätlrad produktion af stål derstädes, för att derigenom kunna förhättra sjelfva förädlingen deraf; men det oaktadt har denna produktion ej kommit så långt att den ens kan konkurrera med de utländska eller Engelska fabrikaterna.
Här har talats om mindre goda utländska varor; men jag hemställer till dem, som händelsevis köpt af Eskilstuna varor, huruvida dessa verkligen äro alltid så förträffliga?
Hvad nu sjelfva tullbestämmelsen beträffar, så söker Hr von Hartmansdorff visserligen, att inverka på Ståndet derigenom, att han upplyser hvad förlusten skulle komma att blifva, genom nedsättning i tullen; men jag ber att dervid få erinra, att just genom en tullnedsältning kanske Statens inkomster förökas, och skyddet af den inhemska industrien blifver mycket större, om nemi. tullen så nedsättes, att lurendrejeri derigenom förminskas.
Således är det ingalunda gifvet, hvarken att en tullnedsältning skadar näringarne, ej heller alt den skadar statsintraderna.
Jag vill ej längre upptaga R. o. Ad:s tid, utan inskränker mig till att endast yrka bifall till Be vil 1 n.Utskts förslag.
L a ger b j e 1 k e: Hr von Hartmansdorff har här uppläst åtskilliga grundade anmärkmr emot 1845 års tulltaxa; men han har tillagt att det af Utsk. gjorda förslaget är ändå sämre, derföre att en mera dyr och fin knif väger mindre och således kostar äfven mindre i tull, än en gröfre vch mindre dyrbar knif kostar.
Jag frågar dock den värde ledamoten, om ej samma anmärkn. med ändå mera skäl kan göras emot styckeräkningen, dä den aldra enklaste och grofsta knif kostar i tull lika mycket sorn den aldra dyrbaraste, emedan de dock blott räknas för ett stycke hvardera ; hvaremot då förteckningen sker efter vigt en tvåbladig knif dock betalas i tull så mycket mer än en enbladig af samma sort, sorn den förra väger mera än den sednare.
Den värde ledamoten har äfven anfört huru mycket Staten skulle förlora, om Bevilln.Utskts förslag antoges; men för att kunna fullt bestämma denna summa, fordras det att kunna äfven bestämdt uppgifva huru mänga pennknifvar det går pä eli skålpund hvilket jag tror blir ganska svårt.
Hr Printzensköld har sagt, alt den gamla tulltaxans bestämmelse i delta fall är förmånlig deruti att den gynnar importen af goda varor, men motsätter sig importen af dåliga, emedan tulllen är lika hög pä det ena stycket som på det andra, antingen det är sämre eller bättre; men att ett motsatt förhållande skulle ega rum med afseende å hvad som år af Utsk. föreslagit i delta fall.
Jag får likväl fästa den värde ledamotens uppmärksamhet återigen derpå, att precist samma förhållande härvid så till vida eger rum, som en bättre smidd knif kostar lika mycket i tull som den särare smidda knifven, om de båda väga lika; hvarföre man skulle kunna säga att, om den gamla taxan i detta afseen - 362 Den 3 Juni f. in - de medförde någon fördel, så kommer den nya alt medföra en alldeles lika.
Deri omständigheten, att man ej bestämdt vet, huru den nya taxan förhåller sig till den gamla i afseende på tullbestämmelserna, det är en olägenhet, som nödvändigt inträffar vid alla de tillfällen, då man öfvergår frän tullbestämmelser efter slycke till tullbestämmelser efter vigt, men som i öfrigt mer än uppväges af det sednare systemets fördel framför det förra.
Hr Aminoff: Jag beklagar R. o. Ad. men synnerligen R.
St. att ej Hr Printzensköld blifvit vid denna riksdag invald lill ledamot uti Bevilln.Utsk., emedan örn han varit derstädes anställd, skulle nämde Utsk. ej inkommit till R. St., enl.
Hr Prinlzenskölds yttrande med ett det sämsta förslag som nu varit händelsen.
Det är beklagligen allt för väl qvarstående i mitt minne, de ändlösa tvister som ägde rum i 1S45 års Bevilln.Utsk., dä
Hr Printzensköld gjorde Utsk. den äran att vara en bland dess ledamöter, synnerligen om man vågade hysa andra åsigter än den Hr Printzensköld hyllade, kunde striden om den minsta betydelse fortgå i flere timmar.
Här har af en talare blifvit nämndt, att man i andra länder gjorde sig noga underrättad om verkliga förhållandet i afseende på varuvärden.
Bevilln.Utsk. har iakttagit denna regel, samt sökt att förskaffa sig upplysningar om de serskilda förhållanden i afseende på tillverkningen m. m., synnerligen genom de ledamöter af Utsk. som derom hafva en närmare kännedom.
Men skulle Utsk. med denna undersökning fortgått ända till de minsta omständigheter; så tror jag att både detta och flere andra betänkanden från Utsk. måst uteblifva.
Såsom en slående artikel, yttras här beständigt, om de förluster Staten kommer att göra, genom nedsättning i tullafgifterne.
Och man har äfven i afseende på förevar:de ämne nämndt denna förlust till siffran.
Men om det nu skulle visa sig att denna nedsättning i tullafgifterne skulle tvärsöm öka inkomsterne genom en större import, samt dessutom tillintetgöra lurendrejeri och smuggling, sä vore derigenom en dubbel vinst för samhället erhållen.
Framtiden skall öfvertyga, såväl om det ena som ock det andra.
Man har yttrat om det skydd som bör lemnäs Eskilstuna, och jag instämmer häruti, dock med vilkor att detta skydd icke sker på det allmännas bekostnad, och att några goda resultater följa från detsamma.
Visserligen får man från Eskilstuna vackra och väl polerade ytor.
Men då man undersöker den inre halten, är den merendels dålig.
Man fortgår att klandra Utsk:s tillgörande, och man går förbi att det grundar sig på kommilterades förslag och K. M:s nåd. propos., tvenne omständigheter som måst hafva fullt ut så goda vitsord, som en och annan individ härstädes.
Jag instämmer med dem som yrka bifall till Utsk:s förslag uti ifrågavar:de ämne.
Den 3 Juni f. m. 363 Hr von Wahrendorff:
Jag har anmält mig i afsigt att understödja en mening, som yttrades af en föreg-.de värd talare bakom mig, nemi. att ekonomiska frågor här i Sverige afgöras allt för lättsinnigt.
Jag har länge vistats i England, hvarigenom jag haft tillfälle att se den myckna omsorg, hvarmed dylika frågor der ständigt behandlas, och huruledes man dervid alltid tillkallar män, som mycket väl känna till förhållandena.
Äfvenledes förfares der mycket noggrannare med efterlefnaden af de sålunda med aldra största noggrannhet öfververvägda tullstadgarna.
Vid de flerfaldiga resor, jag till England anställt, har jag temligen väl förnummit denna noggrannhet vid tullbehandlingen, hvarpå jag blott såsom ett exempel vill nämna, huruledes, då jag, vid ankomsten lill Portsmouth medförde ett skrin, men något alldeles dylikt ej fauns i tulltaxan upptaget, jag måste vänta ^ timma under att skrinet kringbars till åtskilliga i staden boende handtverkare för alt uppskattas; hvarigenom det slutligen taxerades till ett P. st.
Äfvenledes har jag derstädes sett fruntimmer, som medhade 2 eller flera sidenklädningar, hvilka, ansedda såsom nya, vid införseln mäste förtullas.
Visserligen skulle jag önska, att i någon mån kunna försvara Eskilstuna-arbelena; men jag anser mig dock dervid böra anmärka, att deras mindre godhet ej så mycket ligger i sjelfva fabrikationens felaktiga organisation, som ej mera och egentligen deruti, alt vi inom landet sakna sjelfva rudiinaterien stål, hvilket vi veta tillverkas nästan blott utom landet och är belagd med ganska hög tull.
Således tror jag ej, att man kan komma till något godt resultat förr, än man först och främst betänkt sig på att anskaffa sjelfva råämnet.
Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., i afseende på ifrågavar:de artikel framställde propos. först till bifall ä Utskrs förslag och sedan till vidblifvande af tullbestämmelserne i 1845 års taxa, och dervid ropades ja och nej, men då i anledn. häraf dessa propo«:r förnyades och återbesvarades med blandade ja och nej, förklarade llr Gr. o. Landtm., det han trott sig linna, att den sednast till vidblifvande af 1845 års tnllbestämmelser framställda propos:n blifvit besvarad med öfvervägande ja. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
In fidem protocolli, silbert Munck. 364 Den 3 Juni f. m.
Hr Tornerhjelm, Rudolf, hade låtit inlemna ett sälydande mern.:
Hindrad af enskildta angelägenheter att för närvande återvända till riksdagen, får jag härmed vördsammeligen afsäga mig det hedrande förtroendet jag innehaft, att vara Bänkman och ledamot af Bevilln.Utsk. I anledn. häraf anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Electorer, att sammanträda för att utse en ledamot i Bevilln.Utsk. efter 11 r Tornerhjelm, hvarjemte Hr Landtm, tillkännagaf att i st. f. samma ledamot en Bänkman inom 9:de Ränkm:s-afd:n komrne att utses genom val i början af nästa plenum.
N:o 13, ang:de tullbevillningen; hvarvid bland de punkter hvaraf R. o. Ad. förbehållit sig att serskildt besluta, nu förekom; 21 punkten, ang:de artikeln kreatur.
Bevilln.Utsk. harvid denna punkt lika litet som vid de öfriga uppgifvit skälet, hvarföre ändring skall äga rum.
Utsk. synes hafva en gång för alla tagit för gifvet att allt skall förändras.
Detta synes mig ej vara fullgiltigt skäl, hvarföre jag anser tullen böra få förblifva sådan som hittills varit.
Instämmande med Rivon Hartmansdorff, anser jag del vara rättvist och antagligt, att den nuvar:de tullen bibehålles.
Skulle denna åsigt icke lyckas göra sig gällande, hoppas jag att R. o. Ad. åtminstone icke måtte sätta tullen å kreatur lägre än hvad reservanterna bland BondeSl:s ledamöter i Bevilln.Utsk. såsom minimum önskat och föreslagit.