Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Svårigheten att i längden, genom värfning hålla de värfvade rege:tena fulltaliga, torde lemna anledning att betänka, huruvida det ej vore lämpligt, att genom kommenderingar ifrån Arméens Indelta regerten, till garnisons tjenst vid de värfvade, utan några serdeles kostnader, vinna en grundligare och mera praktisk Korporalskoia för Arméen.
Då till dessa kommenderingar naturligtvis borde utses unga Krigsmän, med mera framstående anlag för inhemtande af undervisning och inlärande af den vård om truppen, som vid de värfvade regenntena iakttages, blef detta måhända af stor nytta för underbefälet vid den indelta Arméen; och ett års vistande för dessa individer uti Garnisonstjenst skulle otvifvelaktig! vara lärorikare, än hvad de, uti den Kongl.
Propos. afsedda Korporal-skolorne, möjligen kunna åstadkomma.
Hvad det uti den Kongl.
Propos. yttrade, behofvet af årligen återkommande större öfningsläger vidkommer, vill jag visst icke helt och hållet bestrida deras nytta; utan medgifver alt dylika, för någon gång, böra ega rum.
Men hvad beträffar den lärdom som dervid inhemtas af rbefälet i alla grader», nödgas jag erkänna mig aldrig hitintills hafva funnit anledning sätta tro dertill.
Deremot tror jag att vid väl organiserade enskildta Regementsöfningar, mycket mera kunde inläras, än vid de stora öfningslägren hittills varit händelsen, och hvarpå t. ex. i fordna tider Öfverste Sprengtportens anordnande af excercisen med Savolax Brigaden i Finland, utgjorde ett efterföljansvärdt exempel.
Truppernas marscher till och ifrån de större öfningslägren torde aldrig på sätt den Kongl. Propos. omförmäler böra ega rum genom ångbåtstransporter, då förmågan att uthärda marscher utgör Infanteri-vapnets förnämsta styrka.
Men jag ville icke heller, att landsbygden skulle af dessa marscher vara annorlunda besvärade, än genom truppens inrymmande i lador och uthus, då sådant vore af behofvet påkalladt.
Jag anser, att vid dessa tilfällen truppens proviantering skulle ega rum, dels medelst torrföda, dels genom proviantens beredning uti de Trossen åtföljande kök; och hvilka för kringförandet i vårt land torde vara af större vigt än annorstädes.
Truppens hushållning utgör ett af de förnämsta föremålen för omtankan under krig; och öfuingarne härutinnan är säkerligen mera angelägen, och mera praktiskt nyttig, än det under några timmar, framskridande och tillbakagående med en lång linie, ifrån Drottningberget till inemot Ladugårdslandstullen, emot, och undan en fiende, som uti inbillningen måste förespeglas; men hvarmed förhållandet kommer i verkligheten, att till mångens öfverraskning blifva helt annorlunda, samt den derigenom inhemtade lärdomen af högst obetydligt värde.
Hvad den Kongl. Propos. föreslår i afseende å Beväringsmanskapets ändamålsenligare utbildning, än hvad som nu är händelsen, torde jag för det närvarande kunna förbigå; då jag finner den föreslagna åtgärden af excercistidens fördubblande för första klassen, lika litet ledande till det sökta målet, som den hittills varande kortare tiden.
Den 21 Januari. 89 Äfven den längre öfningen, endast för en gång, kan blott tjena till bibehållandet hos folkel af Bevärings-skyldighetens erkännande, såsom en medborgerlig {iligt.
Deremot tror jag att de så lösligt uti proposrn omnämnda kyrkoparaderna skulle vara en högst ändamålsenlig åtgärd: välförståendes, om det komme att visa sig, det de låta sig ändamålsenligt ordnas.
Om Armée vid sednaste öfvergångne krigsförvecklingar skulle mobiliser s, hade otvifvelaktigt en stor och måhända icke lätt afhjelpt brist på erfordelige Artilleri- och Trosshästar upstått.
Det förekommer mig, att man borde under freden betänka sig på möjligheten, att vid krigst il
If alie t framförallt hafva till disposition ett betydligt positions- och fält-artilleri samt det derför erforderliga antalet hästar.
Jag föreställer mig, att man med en del af extra Roteringsskyldige, hvilka vid krigstillfäilet böra inställa hästar, kunde öfverenskomma, att för en lindrigare ersättning tillhandahålla dessa hästar, äfven för Arméens exeroistider.
De Roteringsskyldiges fördel härvid vore, en liten årlig inkomst för hästen, och att vid krigstillfäilet icke vara nödsakad att till ett oerhördt pris, anskaffa den.
Propos. torde äfven kunna försökas, att om häst-hållning för Arméens räkning ingå kontrakter med jordegare, att mot en mindre årlig betalning städse hålla en antaglig häst för kronans behof, emot ett, i förväg stadgadt skäligt pris för hästen, då den utlevereras för krigsbruk.
Det är möjligt att intetdera af dessa förslag kan vinna framgång; men säkert är, att behofvet af öfning med Trosskolonner, för rörligheten af vår armée, nära sammanhänger med Arméens öfningar i allmänhet.
Den Kongl. Propostns fordringar för Fäslningsbyggnaderna lemna visst icke tillfälle för anmärkntr, i afseende å de fordrade summornas storlek; men desto mer i afseende å bristen på någon mera omfattande åsigt om Sveriges lämpligaste försvarsanstalter.
Sveriges politiska ställning har under den sednare tiden antagit en mera bestämd karakter, än någonsin tillförene.
Vårt Lands Regering har alltsedan det sista fredsslutet i Fredrikshamn, i afseende till vår Ostra granne varit inväfd uti ett till fullkomligt beroende gränsande intimare förhållande, somen längre tid gjort anslutningen tili dess politik mera till ett dynastiskt intresse än till ett nationelt.
Den vid det. sista krigsutbrottet i ’ Östersjön, med sådan hast utfärdade Neutralitets-förklaringen; befallningarne om Gottlands skyndsamma försättande uti ett, åtminstone skenbart försvars-tillstånd; Truppers marscher, transporter och åitertransporter till Gottland; Garnisonsförstärkningen på Carlstens fästning; utrustandet af en Örlogseskader, obetydlig, men nära nog så mycket som af oss kunde åstadkommas;, allt antydde omisskänneligen, uti de oinvigdes ögon. en fortfarande, åtminstone välvillig, anslutning till Österns politik; ty omöjligt 90 Den 24 Januari. kunde man föreställa sig, att våra rustningar vore påkallade af behof att försvara landet emot Yestmakternas 100 örlogsskepp i Östersjön.
Danmark, med hvilket det stränga Neutralitets-förbundet slöts, armerade ieke ett skepp och — skickade icke en enda soldat, mera än vanligt till Bornholms försvar.
Kriget tog emedlertid en för Ryssland mindre lycklig vändning; Bomarsund förstördes af den Engelska sjömakten och af Franska landttrupper.
Förändrade åsigter syntes så småningom hafva insmugit sig uti Svenska Kabinettets politik, då omsider Traktaten af den 21 November 1855 belt oförmodat tillkännagaf ett påtagligt frånträdande ifrån det Ryska beskyddet till alla Svenskt sinnades synbara belåtenhet.
Ett nytt politiskt förhållande för Skandinavien, synes härvid omisskänneligt hafva inträdt.
Den tillåtelse Svensk-Norrska Regeringen uti Novembertraktaten erhållit, vall hos Veslmahlerne få anmäla behofvel om hjelp, ifall man ifrån Hyska sidan skulle förelaga sig olofligt betande på Skandinaviens betesmarker, eller fiskande i dess fiskevattenn, mätte innefatta äfven Vestmakternas underförstådda förbindelser, att i högre mening mota allt Rysslands fiskande i grumligt vatten, 1 fråga om
Skandinaviens sjelfständighet som oberoende stater.
Lika litet som Europeiska Stormakterna kunnat tillåta Rysslands inkräktning på det Otlomaniska väldet, lika litet kunna de med likgiltighet åse att tillgängen till Östersjön stänges af Ryssland.
Alt Sverige oell Norrige, under sådana förhållanden, kunna anse sin sjelfständighet bevarad, äfven genom ett stort Europeiskt intresse, är en omisskännelig sanning; ifrån hvilken mången torde vilja komma till den slutsats, att Sveriges och Norriges försvarsanstalter icke mera behöfde medtaga så betydliga andelar af de respektive folkens skattebidrag, samt att så fördelaktigt förhållande borde lemna tillfälle för en hastigare och större enskild förkofran, såsom följd af minskade skatter.
Jag är likväl icke af denna tanke.
Jag tror att ett land. för att påräkna hjelp och försvar ifrån andra mäktigare länder, måste vara heredt att åtminstone med utsigt till framgång kunna försvara sig sjelf emot det första anfallet.
Jag anser att den förändrade politik, som för Skandinavien inträdt, kräfver en allvarlig upmärksamhet å de försvarsanstalter, som förändrade politiska förhållanden företrädesvis synas påkalla.
Min öfvertygelse har alltid varit och är det ännu mera nu, att Sveriges försvar i forsla rummet är i behof af Befästningskonstens biträde mot en fiende, som alltid måste göra anfallet med en öfverlägsen styrka, och företrädesvis å tider, då vår isbelupna Östersjö, omintetgör våra gränsors försvar af Vestmakternas öfverlägsnare flottor.
— Jag medgifver att den långsamhet och den kostnad, hvarmed det ännu ofulländade Carlsborgs fästningsarbete blifvit bedrifvet, afskräcker ifrån fästningsanläggningar, utur en sådan synpunkt; men Den 24 Januari. 91 jag tror det vara absolut nödvändigt för vårt lands försvar, att hafva förskansade läger till inrymmande af våra förråder, till vapenplatser för Beväringen, till Hospitaler för våra sjuka, till Magasin för våra proviant- och fourage-förråder, till II epli-platser vid motgångar, samt till strategiska utgångspunkter för Arméens manövrer o. s. v. Ryssarne anlade sitt Bomarsund, och vi gjorde ingenting.
Tvärtom förgrymmade mati sig öfver blotta tanken, att genom vakansafgifter skapa medel till afhjelpandet af en total brist på snart sagdt all materiel.
Det är likväl oändligt lättare för en fiende, helst då han kan genom sjötransporter hemta en del af sina behof, att lefva uti ett inkräktadt land, än det är för dess försvarare att derinom finna sina förnödenheter.
Ju mera man i sådant afseende kan för fiendens framryckande göra landet till ödemark, under det man uti fasta platser försäkrat dess försvarare tillgångar af alla slag, ju mera eger man visshet om krigets utgång till landets fördel.
Härtill äro således i min öfvertygelse fasta platser, på väl beräknade strategiska punkter af en oeftergiflig nödvändighet.
Städers befästande, härleder sig ifrån Borgerskapernas behof af skydd emot Feodalväldets öfverrumplingar.
Befästningskonsten måste i följd häraf afse de tätt sammanförda husens möjligaste fredande för antändning.
Därifrån de höga murarne, med blott sina krön af jordvallar, hvartill en sednare tid, ansåg sig föranlåten att lägga de mångfaldigade utanverken.
Jag anser lyckligt att Sverige icke äger några befästade städer.
Befästningskonsten vinner derigenom en betydligare frihet för anordnandet af det på en gång ändamålsenligaste och mest kostsamma befästningssätt, för de behof, jag redan i det föregående antydt.
Valet af punkter; af belägenhet i afseende å markens beskaffenhet; äfvensom för möjligheten af dess sättande under vatten; af dessa punkters förläggande inom bergstrakter, med beräkning å de svårigheter marken vid sådane förete, för approchernas anläggande; — allt är vid våra förhållanden i detta hänseende fritt; och ett fält för snillets, och för den strategiska blickens bearbetning.
Skulle dock en sådan plan, för anläggandet af fasta platser, ifall den finnes riktig, icke kunna utföras inom en ej alltför lång lidervmd, så är detta detsamma som ali erkänna den vara overkställbar; och man måste då stå sitt kast.
Jag har redan år 1828 till R. o. Ad:s prot. mera utförligt yttrat mina åsigter i enahanda riktning, rörrde Sveriges försvar; och ehuru dessa mina tankar icke lyckades vinna något afseende, har jag ej funnit anledn. frånträda något af hvad jag då yttrade.
Behofvet att genom befästningskonstens biträde försvara Stockholm, framskymtar nu uti den Kongl.
Propostn, och Frih.
Sprengtporten har derom väckt motion. 92 Den 24 Januari.
I rlet afseende! åter, är jag, både hvad nyttan och nödvändigheten af ett sådant företag angår, såvidt befästandet skulle afse sjelfva Stockholms omgifning, af helt och hållet motsatt åsigt.
Ifrån filosofisk synpunkt, och sjelfva kriget, så abstrakt det låter, har äfven sin filosofi: utgör det en snart sagdt omild tanke, att blottställa en stor befolkning för de gräsliga olyckorna af en belägring och af ett bombårdement.
Man invänder säkerligen, att meningen blott är att mota en öfverrumpling; men om detta ej kan ske genom de lästa platser, som till stödjepunkter för den fnrevar:de Arméens manövrer å öpna fältet äro beräknade, så sker det troligen ännu mindre genom några osammanhängande verk inom Hufvudstadens ulring.
Att göra en sådan plats som Stockholm ointaglig är omöjligt.
Att vid Stockholm och vid dess läge, invid sjelfva gränsen, i förväg fästa en sådan vigt, att landet genom dess besättande af fienden skulle inlagas af nedslagenhet och af föreställningen att Sverige derigenom vore förloradt, skulle vara högst obetänkt; då Stadens intagande ingalunda genom dess befästande kan förekommas.
Vida mera välberäknadt vöre det tvifvelsutan, alt i sjelfva försvarsplanen antaga Stockholm såsom en punkt, från hvilken väl fienden borde såvidt möjligt afhållas, men hvars tillfälliga intagande ingalunda får anses vara af den vigt, att derför alla Nationers försvarskrafter skola uttömmas och hela landet blottas ifrån åsigten af Hufvudstadens försvar, såsom det vigtigaste af allt.
Läget af Sveriges Hufvudstad är, efter dess förändrade gränseförhållanden, en ohjelplig olycka; och denna olycka förvärras ju mera vigt man numera fäster vid denna punkt.
Jag har långt f. d. tagit mig friheten anmärka olämpligheten af någon slags betydligare krigsmateriels befintlighet i Stockholm; Som jag f. n. äfven anser vara den minst passande station för en flotta af hvilken natur som helst.
Att för Bankens metalliska valutor i förväg bestämmes en tillflyktsort, är äfven en naturlig åtgärd, som ej till behofvets stund bör upskjutas.
Att landets Konung och Regeringspersonal aflägsnar sig från Stockholm, så snart kriget hotar att beträda Sveriges område, är en åtgärd, som nödvändigt måste komma att ega rum.
Klokheten bjuder att redan i förväg hafva bestämt den ort der Styrelsen för sådan händelse kan taga sitt säte; så att förflyttningen för nationen icke blifver någon öfverraskning utan en naturlig åtgärd, af hela allmänheten förutsedd.
Jag tillåter mig härvid anföra ett litet utdrag utur Philosophie de la guerre Paris 1839. ”De stora Europeiska Staternas Hufvudstäder hafva, efter hvarandra, under våra liders krig fallit uti fiendtliga Arméers händer, med undantag af London, Petersburg, Stockholm och Constantinopel; men de tre första af dessa Hufvudstäder, äro på sitt sätt otillgängliga för Arméer, och endast politiken hindrade Rys - Den 24 Januari.
93 sar och Egyptier, att bemästra sig af den fjerde: de förstnämnda 1829, de sistnämnda 1833."
"Det lönar således mödan, att undersöka, hvilken rol llufvudstäderna i framtiden komma att intaga, och om de böra befästas?
Denna frågas lösning, är enklare är den vid första anblicken visar sig.» »Hufvudstädernas vigt innefattas under fyra särskilda synpunkter, nemi.: i afseende å deras befolkning, deras rikedom, den större eller mindre moraliska inflytelse, som deras bibehållande utöfvar på folkets anda: men framför allt ifrån Styrelsens säte uti dem.» »Alt en Hufvudstad är säte för Styrelsen blifver aldrig en grundad anledn. för dess befästande, emedan denna Styrelse bör aflägsna sig då fienden nalkas dess Residens; ty man fordrar tvifvelsutan icke, att hon bör der låta innesluta sig.
Återstår så lunda blott det moraliska inflytande som Hufvudstädernes bibehållande utöfvar på folkets föreställningssätt, såsom anledn. att befästa dem: emedan deras stora omfång, deras och den kringliggande nejdens rikedom äro betänkliga förhållanden, då Staten äf venlyrar att vederfaras stora förluster, om de blottställas för ve dervärdigheten af en belägring.
Om man derjemte tager i betraktande de oerhörda summor som fordras för deras ht fästande och för deras förseende med krigsförnödenheter, lifsmedel och an dra föremål för en stor Garnisons och för en talrik befolknings behof; så skall man komma till den slutsats, ätt Staten i allmänhet vinner ojemförligt större fördelar genom dessa summors användande på befästande af andra punkter eller genom förökandet af sin truppstyrka.»
Jag tillåter mig ännu en citation, utur Consideralion sur Varl de la gucrre par M.r Lc Lieutenant General Vicomle Ragniat, Premier Inspecteur General du Gente. »Hvad Hufvudsläderna angå så föranleder vanligtvis veklig— heten och sedeförderfvet hos deras talrika innevånare och dessas oförmåga att uthärda de försakelser kriget medför, ett oöfver vinnerligt hinder för deras försvar.» »Man bör derföre inskränka sig till försvaret af vägarne till Hufvudstaden genom Arméeeorpser, understödda af för tillfället upkastade förskansningar; och man bör icke allt för långt ifrån Hufvudstaden anlägga en betydlig Centralfästning, till en allmän arsenal för vapen, Artilleri, och förråder af alla slag.»
Den tidpunkt torde icke vara aflägsen då man kommer till det tankeslut, att det hade varit mera välbetänkt och nyttigare om de kostnader, som blifvit nedlagde på Carlsborg, i st. blifvit använda på någon väl vald punkt emellan Grisslehamn och Stockholm.
Anläggningen af Bomarsund hade bordt dertill lemna några anledmr.
Men Svenska Kabinettets politik visade 1820 åt ett annat håll; och man synes först helt nyligen hafva uptäckt den politiska kompassens missvisning i denna del. 9-1 Den 24 Januari.
Det torde tillåtas mig att återkomma till citationer, och ibland andra till ett litet utdrag utur La Senlinclle de l'Artnée, sur les forlipcations de Paris.
La Ari. 4840. »Befästandet af Paris.» »Man åberopar Berlin och Wien, för all bevisa att Paris bör befästas.
Vi vilja åberopa Berlin oell Wien för att bevisa motsatsen; — Anteckningar öfver Berlin. »Under sjuåriga kriget blef Berlin tvenne gånger af fienden intaget.» »Uti medlet af Oktober månad 1757, inträffade Österrikiske Generalen Iloddick i spetsen för en liten corps af 4,000 man, utanför Berlin. flan inryckte der och utkräfde en krigskontriliution af omkring 200,000 Thaler.
Iloddick uppehöll sig icke längre än 24 timmar.» »Annalkandet af några Bataljoner Preussare, som Konungen detacherade till Berlin tvang General Hoddick att öfverlemna staden.» »Den 13 Oktober 1760 inträffade Ryska Generalerne Todtleben och Czernitzcheff samt Österrikiske Generalen Lancy framför Berlin, med en styrka af mera än 30,000 man.
Preussiske Generalerne, Prinsen af Wurtemberg och ilulsen, anseende sig med en styrka af blott 16,000 man icke kunna emot en sådan öfvermakt försvara en stad af 6 franska mils omkrets, beslöto sig att utrymma den, under Magistratens bemyndigande att utsända Deputerade lill de Allierade Generalerna, för att underhandla en kapitulation.
» »Fienden hade redan börjat bombkasta staden.» »Om man hade afvaktat den sista ytterligheten, så bade trupperne äfvenlyrat att blifva' tagne och Hufvudstaden att blifva i grund förstörd.» (Oeuvres Poslumes de Fredric II, Roi de Preuss tom: IX pag. 150).
Jag hade för afgifvande af dessa anmärkmr vid, uti K.
Propos., innefattade anslagsfrågor, både önskat och hoppats, ett vidsträcktare fält för tankevexlingen.
Jag hade förestält mig, att den för de Skandinaviska Rikena, mera klart framträdda politiska ställningen, skulle föranlett framläggandet af en mera fullständig plan, för Sveriges försvarsanstalters bringande till ett fullkomligt sammanhang.
Det är derföre jag ej utan en viss förundran uti K. M:s Nåd. Propos., af Departem Chefens yttrande finnér, att nredan 4 år efter det allmänna fredsslutet eller år. 4 84 9 hade, efter föregående undersökningar och öfverläggning ar, en plan blifvit upgjord, så val med afseende på de nya fästningar, hvilka oumbärliga för kringförandet inom egna gränsor borde byggas, som på de äldre, hvilka borde i mån af påräknadl gagn för särskildta ändamål bibehållas och islåndsältas.
Det har under hela den, sedan 1815 förflutna tid, för mig utgjort ett föremål för tviflet, att någon fullständig, aila detaljer Den 24 Januari. 95 omfattande plan för Sveriges försvar i verkligheten förefunnits, då den aldrig blifvit R.
St. förelagd; oell min förundran borde således naturligtvis stegras, då jag af Departe:ts-Chefens yttrande [inner, att en sådan plan till nya fästningsanläggningar redan för längre tid sedan varit upgjord.
Jag tillåter mig således ifrågasätta, hvarföre den ej blifvit R.
St. vid något tillfälle meddelad?
Det är för mig en nedslående tanke, att krigsförvaltningen hos oss, ännu visar sig intagen af den forntida föreställningen, att föisvarsanstalternas anordnande, tillhörde Statshemligheterna.
Det konstitutionella Styrelse-systemet, sotn åt folkombuden inrymt en allena beslutande rätt, i afseende å Statsutgifterne, påkallar i följe deraf, ifrån styrelsernas sida, ett öppet och oförbehållsamt behofvens framläggande, och jas kan blott beklaga, att R.
St„ äfven vid detta tillfälle, ej fått emottaga en öfversigt af behofven, för den fullständiga försvarsplan för Sverige, som säges långt f. d. vara af K.
M. antagen; men hvaruti Stockholms befästande icke synes hafva ingått, då Departe:ts-Chefens yttrande om denna fråga antyder den ännu vara under bearbetning.
Jag har på grund af det uti K. M:s Nåd.
Propos. om nämnda förslag i ett sådant afseende tillåtit mig framställa några betänkligheter deremot.
Det är med ledsnad jag i detta hänseende funnit mig. af helt och hållet olika tankar med Frih. Sprengtporten, hvars åsigter jag i andra afseenden, ansett som en tillfredsställelse att vid många tillfällen hafva delat: men oansett. sjelfva saken, nödgas jag äfven förklara mig emot Frih.
Sprengtporten yttrade mening, att R.
St. i en sådan fråga, borde taga initiativet, och erbjuda summor till förelag, hvars föremål och utredning, icke af R.
St. lärer kunna hvarken företagas, eller till kostnadsbelopp be dömas — Jag fruktar deremot, att det af R.
St. vore oförsiktigt handladi, om af dem, skulle yttras en önskan, alt Slockholm skulle befästas; och om de till ett sådant ändamål erbjödo några milkr, utan att förut hafva fått del. af en sammanhängande plan för Sveriges försvar uti sin helhet.
Då K. M:s Regering, icke dragit i betänlcde, att inleda R.
St. uti ett jernvägsföretag, medelst en skuldsättning af mera än 100 mill:r; så torde del icke få anses, som så alldeles otillbörligt, om man dervid yttrar en förundran, att Sveriges försvarsanstalter deremot blifvit, med undantag af de äskade löneförhöjningarne, vid detta tillfälle temmeligen lösligt behandlade — Ibland Sveriges försvarsanstalter, hade jag föreställt mig, Artilleri-vapnets upbringande till det största möjliga antal pje ser, såsom ett. för våra förhållanden oumgängligt, behof; och det är med ledsnad jag uti K. M:s Nåd.
Propos., trott mig sakna den erforderliga framställningen härom. 96
Den 34 Januari.
Jag hade föreställt mig, att man skulle varit betänkt på någon utväg, att genom tilldelandet af vissa Art il 1 eri—pjeser, på hvarje Infanteri-reg:te, kunna af stammen bilda er service, som åtminstone erbjöd något af det behöfliga för ett fot-artilleri, hvilket näppeligen genom mindre kostsamma utvägar torde kunna åstadkommas.
Det har med ett ord, varit bristen å hvad jag hade önskat tinna, uti K. M:s Nåd.
Propos., som ifrån mig framkallat de anmärkn:r, jag tagit mig friheten här föredraga, och jag har äfven dertill funnit mig föranledd, af en felslagen önskan, att af någon annan mera qvaliflcerad hafva härutinnan blifvit förekommen.
Beträffande den Kongl. Propos:n angrde —Sjöförsvaret eller Femte Hufvudtit:n, utbeder jag mig få fästa StatsUtskrs upmärksamhet å följande förhållande:
Novembertraktaten har. i politiskt hänseende, ställt Sverige uti ett mera bestämdt förhållande till vår örstra granne.
Vårt Kabinetts politik får numera icke vackla, än åt den ena sidan, än åt den andra: dess mål är stäldt alldeles i likhet med Turkiets, till en innerlig förening med Vestmakterna; och i afseende å dem, förnämligast med England, med hvilket Skandinavien, såsom i det närmaste kringflutet, i anseende till intressen och konstitutionalitet, bör tänka sig politiskt vara förenadt.
Sedan Gr. v
Platen med sin sakkännedom yttrat sig, oeh anmärkt bristerne i afseende å Femte Hufvudtit:s fordringar, torde det måhända synas opåkallädt, att en man. utom facket, derefter uptager frågan.
Jag är genom Gr. v.