Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af samma dag, angående PostYerkets Intrader. 3:o Af den 28 sistlidne Maji, angående de af Riksens Ständers förordnade Revisorer anmärkte omständigheter, rörande redovisningen för TullYerkels Medel. 4:o Af samma dag, angående ChartEeSigillatoe Medels Redogörelsen.
Då nu å nyo föredrogs StatsUlskottets den 26 sistlidne Maji afgifne, samt den 3 dennes på Bordet lagde Utlåtande, angående KrigsFonden, samt serskildte Committerades förvaltning af Allmänna Medel, Beslöt Ridderskapet och Adeln, så väl att till BancoUtskottet remittera StatsUtskottets hemställan, det Banken Den 5 Junii. 173 måtte förskottsvis förskjuta de 5f)G,4oo R:dr KrigsFondsMedel, hvilka Loide af RiksgäldsGontoiret disponeras till inlösen af KrigsCommitteens den i nästkommande Julii förfallne Invisningar, som ock att StatsUtskottets Utlåtande i allt öfrigt gilla.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den 28 sistlidne Maji afgifne, samt den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande, angående RiksIIufvudBokslutet.
Grefve Gyllenborgs Johan Henning: hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes så lydande:
Det hade icke förekommit mig oväntadt, om Kongl.
StatsContoiret, som ifrån början bestred möjligheten af en RiksHufvudBok, hvarom jag gjorde motion vid 1813 års revision, nu, sedan denna möjlighet blifvit bevist, velat i afsigt att framställa en lämpligare method, genom föreslåendet af ett annat sätt för dess uppgörande, förekomma verkställigheten af Riksens Ständers beslut i detta afseende vid 1815 års Riksdag, men det som förekommit mig serdeles oförmodadt är att Högloflige StatsUtskottet, hvars behandlingssätt af ärenderne man denna Riksdag haft så många anledningar att högakta, och som förlid ne Riksdag ansåg den då godkände melhoden lämpelig, äfven för dess del, jemlikt Betänkandet, synes vilja till förändring 174 Den 5 Junit. i beslutet bidraga.
Enligt 1815 års Riksdagsbeslut skulle Piikshufvudboken ifrån och med år i8to och allt framgent uppgöras i grund af sjelfve Räkenskaperne, hvilka genom införandet af den redogörelsemethod Herr StatsCommissarien Widegren föreslog, och Riksens Ständer faststälte, skulle ifrån början upprättas i den form, att de utan vidare omarbetning kunde tjena till verilication för Riksbufvudboken.
StatsIItskottet åter föreslår nu, att Rikshufvudboken för år i8i5 och allt framgent till nästa Riksdag, skulle uppgöras efter ett ännu ej utveckladt, eller af StatsUtskottet undersökt project, att omarbeta Räkenskaperne inom StatsContoiret; samt att antagandet af den faststäldte
Redogörelsemethoden således skulle till en början uppskjutas, utan att man vid denna method funnit någre felaktigheter, eller behöft frukta någon våda deraf, enär den ej antages förr än vederbörande KammarVerk densamma undersökt, utan endast derföre att Kongl. StatsContoiret, sorn egenteligen genom Riksbufvudboken skall controlleras, finner bättre att sjelf få omarbeta Räkenskaperne, efter Rikshokslutet, än att detta Riksbokslut, skulle på verkelige räkenskaper, utan all omarbetning, grunda sig.
Det är ej blotta benämningen af RiksHufvudbok, utan det är den deraf väntade fördel, som Riksens Ständer alltifrån 1810 bemödat sig om att erhålla, och denna fördel beslår uti en säker och noggrann kännedom om alla StatsVerkets inkomster och utgifter, men hvilken endast kan vinnas af en Rikshufvudbok , som är grundad på verkelige räkenskaper, Den 5 Junii. 175 men icke, som nu är föreslagit, på utdrag af omslut deraf, och då Riksens Ständer i8i5, just för alt undvika denne Räkensknpernes omarbetning, antogo den af StatsCommissarien Widegren föreslagne redogörelsemethode, kan jag för min del ej finna, det StatsUlskottet, för att en sådan omarbetning nu blifvit föreslagen, baft någon skälig anledning att frångå 1815 års Ständers beslut; men den af StatsUtskottet nu tillstyrkte förändring synes mig så mycket mera betänkelig vid eftersinnande af den betydlige skiljaktighet, som visar sig i sjelfva resultaterne af StatsContoirets beräkningssätt emot det som grundar RiksBokslutet.
På min motion vid i8i5 års Riksdag, uppgaf StatsUtskottet den i Augusti samma år, att, enligt StatsContoirets uträkning, samtclige InkomstTitlarne för åren 1810, 1811, 1812 och 1813 uppgingo till 3,628,242 Riksdaler 20 skillingar, då deremot, enligt de bokslut Herr StatsCommissarien Widegren till Riksens Ständers sist församlade Revisorer afgifvit, öfverskotten endast för en mindre del afStatsVerkets intrader, under desse år utgjort nära samma belopp, eller 3,071,745 Riksdaler 23 sk., eller oberäknadt Landtlntraderne, hvarå öfverskotten icke lära blifva obetydlige.
Denna skiljaktighet visar sig äfven i anseende till Kronobonden, som i 1810 års Tabell öfver StatsVerkets inkomster och utgifter uppgifves utgöra 44,469 Tunnor Spannemål, efter 181 o års Riksbok rätteligen utgör öfver 106,660 Tunnor, eller mera än dubbelt belopp, sorn genom bilagde ofliciclt meddeldte Note närma - 176 Den 5 Junii. re upplyses.
Oväntadt förekommer, att då Riksens Ständer år 1815 bestämdt fattat ett beslut, att en Rikshufvudbok skulle upprättas efter StatsCommissarien Widegrens metliode, hvilket icke kunnat verkställas i anseende till felande räkenskaper, och han icke vållat uppskofvet, det kan nu föreslås, innan man hinner pröfva dess användbarhet, för kommande år, tvärtemot Riksens Ständers beslut, en annan, som man allsintet känner, då likväl den förra, af Ständer föreskrifven, äfven af KammarRätten blifvit pröfvad och godkänd, och får jag fördenskull med hufvudsakligt instämmande i Herr öfverste Tersmedens serskildta mening tillstyrka, att Riksens Ständers beslut derom må förblifva orubbadt, och att efter Widegrens metliode Riksliufvudboken årligen till nästa Riksdag, må upprättas, under medgifvande 3tt för ett år, eller för i8i5, en Rikshufvudbok äfven må upprättas efter den methode i StatsContoiret redan en längre tid varit under arbete, på det att Riksens Ständer, sedan vid nästa Riksdag, må blifva i tillfälle att emellan båda methoderne göra jemförelse, då derefter den, som befinnes säkrast uppfylla ändamålet, må kunna antagas.
Jag anhåller vördsamt, att med dessa anmärkningar Betänkandet må återremitteras.
Pro - Den 5 Junii. 177 Promemoria.
Enligt sammandragen till 1810 års RiksBok utgör:
Hela KronoTiondeBeloppet 106,661 T:r 4 k:r.
Af denna Spannemål utgår såsom Afkortning under flera Titlar . 2,387 T:r 3o k:r.
Och såsom Aflöning och underhåll för Lands, Clerecie, Gymnasiae och Scholae-Staterne, jemte Militai ven m. fl. 87,676 T:v 10 kir. ^4 T:r 8 k:r, Såsom StatsYerkets inkomst upptages återstoden att redovisa med . . i6,5q6 T:r 28 k:r.
Tillsammans x06,661 T:r 4 k:r.
Stockholm den 4 Junii 1818.
Jac. Fred.
Då ifrågavarande Betänkande blifvit handlagt uti den Afdelning i StatsTJtskottet, der jag varit Ledamot, anhåller jag att få meddela några 11 ppRidd. o, Ad.
Prof. VII 15.
I Afd. 12 178 Den 5 Junii. lysningar, i anledning af hvad Grefve Gyllenborg nyss härstädes, och Herr Tersmeden i dess särskilta tanka Utskottet i ämnet anfört.
Det har af omslutet utaf Landsböckerne yppats flere betänkligheter vid verkställigheten af det Widegrenska förslaget.
Man har deri upptäckt en möjlighet för uppbördsmännen att betäcka gamla årets balanee med det ingående årets uppbörd, då Räkenskapen afslutas med ultimo
December, fastän uppbördsåret först den sista April går till ända.
Sammanblandning af bägge årens uppbörd skall således icke blifva mycken svårighet underkastad, då deremot den nu ifrågaställa methoden, som ej är grundad på omslut af LänsRäkenskaperne, medför en controll, som ej genom den Widegrenska står att erhålla.
I det nya Förslaget äro alla Kronans räntor i Columner upptagne, men i det Widegrenska — icke, och följden blir således den, att
Ständerne i det ena förslaget kunna med lätthet se totala beloppet af Statens ordinaira inkomster, samt hvartill de blifvit disponerade, —• men i det andra, måste man göra serskildta utdrag, och förvandla persedlarne i penningar för att komma i tillfälle att se, hvad de för året utgjordt.
Alla dessa svårigheter vid Widegrens förslag, jemte den hufvudsakliga skillnad i det nya förslaget, att LänsRäkenskaperne och uppbördsåret derigenom icke behöfva ändras, och att k controllen på uppbörden orubbadt fortfar, har gifvit StatsUtskottet anledning, att framställa nödvändigheten att känna och pröfva begge me - Den 5 Junii. 179 thoderne.
Af sådan orsak liar StatsUtskoltet föreslagit, — icke att Riksens Ständers beslut år 1815 skulle upphäfvas, — men att, jemte det StatsCommissarien Widegren, i enlighet dermed fortfar att uppgöra Hufvudböcker för åren intill 1815, StatsContoiret tillika efter andra grunder må ifrån 1814 års början uppgöra ett serskildt RiksHufvudbokslut.
Då man vid nästa Riksdag kommer i tillfälle, att kunna fördomsfritt, och utan afseende på person — blott på saken, bedöma båda melhoderna, skall man säkerligen göra rättvisa åt Utskottets nu gjorde tillstyrkande.
Friherre Wirse’n, Gustaf Fredric:
Det skulle uppriktigt göra mig ondt, om det uttryck Herr Grefve Gyllenborg nyttjat, att det icke förekommitj honom oväntadt cfc. skulle vara så att förstå som skulle det ej förundra honom, om StatsContoiret lade binder i vägen för nödige upplysningar och en behörig utredning inför Konung och Ständer om SlatsVerkets tillstånd i alla dessa delar, men jag vill ej tro det; jag förmodar fast heldre, alt det ej förundrar Herr Grefven, alt StatsContoiret söker bringa ett så vigtigt ämne som för handen varande fråga till fullkomlig utveckling, innan Konung och Ständer fatta ett beslut om Räkenskapssättets förändring öfver hela Riket, som möjligtvis, i stället för ordning och reda, som åsyftas, skulle hafva alldeles motsatsen till slutföljd, och bringa den ännu återstående ordningen lill oordning och redan till oreda; och se då har Herr Grefven^ganska rätt.
Men lika mycket; menin - 180 Den 5 Junti. gen må nu vara hvilken som hälst; jag skall dock i sjelfva saken yttra några ord.
Då 1815 års Ständer antogo StatsCommissarien Widegrens Förslag att författa en Rikshufvudbok, samt att införa vissa ändringar uti räkenskapsföringen i allmänhet, så skedde det efter min tanka egenteligare i känslan af behofvet, att erhålla en Rikshufvudbok, än i följd af någon föregången undersökning i detaillerne af Widegrenska Förslaget.
Detta är dessmera obestridligt, som Widegrens Förslag du icke ens var så utarbetadt, alt det för honom sjelf gjorde tillfyllest, än mindre att det af någon annan kunde pröfvas; och jagframkallar här, eho den vara må, som må kunna, sanningen likmätigt, förklara, att han i den stunden, då det antogs, hade pröfvat Förslaget; ja, jag går längre, att han i denna stunden känner det fullständigt.
Allt nog — Författaren sjelf började att finna det förhastadt.
Riksdagen var ej väl slutad, förr än StatsCommissarien Widegren måste göra flera förändringar: nödgades hos Kongl. Maj:t begära omslutsarbeten af LandsContoir och Uppbördsnrän, som i början alldeles icke voro i fråga, och kastade på andra hvad han åtagit sig att sjelf utföra.
Men ändamålet måste befordras; alla de inträffade hindren borde undanrödjas.
Landsliöfdingarne åberopade vederbörandes trägna sysselsättningar; men de fingo vika.
Man läse Den 5 Junii. 181 StatsContoirets underdåniga anförande lill Konungen, och raan skall finna alt StatsContoiret vid hvarje tillfälle understödde Rikshufvudboksarbetets fullbordan; icke derföre, att det ansåg denne blifva den bästa Rikshufvudbok, inen för att få någon, och på det att saken skulle få utveckla sig sjelf.
Tvärtom upptäckte StatsContoiret snart, att i denna Rikshufvudbok ännu felades flere till upplysning nyttige delar, och della föranledde tillika, att StatsContoiret började utarbeta en sådan
Bok, efter en serskild method, som den numera aflidne förtjenstfulle StatsCommissarien Lunnius grundläde, och äfven skolat utföra, om ej döden hade bortryckt honom, alltför tidigt för Fäderneslandets nytta.
Nu är ej sagt, att det senare förslaget har företräde framför Widegrens, eller om det vore sagt, så är det åtminstone icke bevist; men som ingendera äro färdige, så är motsatsen ej eller bevist, och sålunda är det åtminstone möjligt, att så kan vara.
Enär nu fråga icke är, att förkasta någondera, utan tvärtom befordra bägge, och döma sedan till företräde dem emellan, så begriper jag ej, huru någon, som söker verkelig upplysning, kan vara så partisk, eller i förhand så öfvertygad att han redan har ljuset, att han skjuter ifrån sig all vidare undersökning.
Ja — äfven jag för min del vill tillåta mig en förundran, och det är den, om Grefve Gyllenborg verkeligen skulle i grund förstå det ämne han här tracterar; ett bland de Ig2 Den 5 Junii. mäst invecklade i allt livad CameralVerket angår.
Jag börjar att undantaga mig sjelf denna förmåga, ehuru jag slutat många Hufvudhöcker, och under hela min tjenstebana lagt hand vid Räkenskapsarbeten, från de minsta detailler till större.
Jag erkänner ej denna förmåga tilläfventyrs åt 6 eller 8 personer i hela Riket, och den värda Ledamoten bör ingalunda finna sig förundrad, att jag ej inräknar honom bland detta inskränkta antal; hans månge andre insigter och patriotiske egenskaper göra honom dessutom detta så ganska umbärligt.
Vi böra komma ihog, alt man i Sekler varit betänkt på omskapningar med Räkenskapsverket: att Ständerne på i^Sortalet tillsatte en så kallad FörkortnmgsCommission, som arbetade länge, hvars arbeten äro tryckte, men hvilka så förkortades, att deraf blef jämt ingenting.
Då nu StatsCommissarien Widegren får fortfara med sitt arbete, så må man åtminstone unna, att det andra arbetet lägges der bredevid; det blir ju då en större seger uti opinionsstriden, att förkasta det fåfänga arbetet; men har man deremot ingenting alt mäta det ensamma arbetet emot, så kunde förträffligheten blifva mindre uppenbar.
Jag känner ingen personlighet i allt detta.
Jag har både som
Embetsman och enskilt vän understöd!
StatsCommissarien Widegrens företag; men hvad deraf jag ej ansett nyttigt, har jag förkastat; och jag tror vi göra bäst, att Den 5 Junii. 183 uppskjuta allt bedömmande, till dess Rikshufvudböckerne äro färdige.
Friherre Boije_, Ludvig: Emot den Redogörelsemethode, som StatsContoiret följt, liar missnöje i mera än 80 år varit bordt.
Konung Fredrik lofvade redan sin Nåd och serskild belöning åt den, som kunde uppgifva en bättre methode; och Konung Gustaf III gaf samma uppmuntran deråt.
Denne sistnämnde Konung, som så väl visste, att rigtigt bedömma menniskan, jemte alla de considerationer, som verka på henne, tilläde, att i frågan om en sådan methode borde egenteligen andra Collegier höras; eftersom StatsContoiret på visst sätt voro jäfvigt, då methoden angick detta Verks egen redogörelse: och jag hoppas således, att icke förnärma någon grannlagenhet, då jag yttrar den tanka, att StatsContoiret väl bör få lämna alla de upplysningar i ämnet, som StatsContoiret kan anse nödige; men dermot ingenting sjelf afgöra i frågan om den methode, efter hvilket StatsContoirets Redogörelse bör fullgöras.
Äfvenså tror jag mig icke träda Friherre
Cederströms nu yttrade mening för nära, då jag emot hans omdömme, angående Widegrenska methoden, ställer ett af större auctoritet.
KammarRätten, som måste känna alla Redogörelsesätt bättre än vi, har lemnat åt Widegrenska methoden det fördelagtigaste vitsord, såsom kortare, enklare, och ändå i allo fullständigt.
Detta omdömme af det allmänna Verk, som det serskilt åligger att känna ämnet i grund, torde, måhända, uppväga hvarje annat; och Stats - 184 Den 5 Junii.
Contoiret har också ganska rigtigt afhållit sig att lemna något deremot stridande.
Det är, i alla fall, icke nu, som företrädet af den ena eller andra methoden bör afgöras.
Nu är fråga blott, huruvida Ständernes förra beslut, angående Widegrenska arbetet, är rubbadt, eller ej?
Och jag bekänner, att jag ej förstår huru man kan säga, att man icke inhiberar Ständernes beslut, då man likväl stadgadt, att Widegrenska methoden endast skall följas intill i8i5; men att derefter StatsContoirets nya methode skall följas.
Jag kan ej finna annat, än att deri ligger en inhibition, och att den jämväl är så mycket mera felagtig, som ändamålet, jemförelsen emellan båda methoderne, efter min tanka, endast kan vinnas derigenom, att, för en och samma tid, RiksHufvudböcker efter båda methoderne finnas, att med hvarandra jemföras.
På desse, med de flere skäl, som Grefve Gyllenborg anfört, anhåller jag om åter rem iss. Grefve Mörner_, Adolph Göranr Om det kunde visas, att StatsContoiret lagt hinder i vägen för RiksHufvudBokslirtets fortgång, och om jag ej tvärtom kunde intyga, det StatsContoiret med beredvillighet uppgifvit sättet för verkställigheten af Riksens Ständers beslut i denna del, och fullbordandet deraf i möjligaste måtto befrämjat, så skulle jag säga, det StatsContoiret vore jäfvrgt att yttra sig öfver den Widegrenska methoden; men då delta Verk gjort allt hvad sorn på detsamma bevodt, kan jag ej finna, att det kan tilläggas någou skuld Den 5 Junii. 135 för den ringa framgång denna method haft.
Då nu här icke är fråga om att genom ett afgörande heslut bestämma dess värde, utan blott att erhålla tvenne methoder, hvilkas mer eller mindre företräde endast kan genom en dem emellan jemförelsevis anställd pröfning utrönas, för att få en grund för deras bedömmande framdeles, så kan jag ej finna, att någon fråga om jäfaktighet för StatsContoiret här kan uppstå, helst det ännu beror på StatsCommissarien Widegrens förmåga, att med alla sina medhjelpare bringa sitt uppgifne Förslag till HufvudBoken i verkställighet.
Om han kunde uppgifva att han icke fått all den handräkning, och allt det biträde han begärt, vore sådant åtminstone ett skäl, som kunde tala till urskuldande för den ringa del detta arbete ännu fortskridit, men då allt blifvit beviljadt, hvad han anmält skulle lända till ändamålets befrämjande , har det ovedersägeligen berodt på honom, att påskynda arbetet, och vid betraktande häraf föres man lätt på den tanka, att i sjelfva methodens beskaffenhet måste ligga ett binder för det afgörande resultat, hvarpå man så länge och med så mycken otålighet väntat.
Här är ej nu fråga om, huru resultatet är, utan blott, om man icke bör skaffa sig en jemförelsegrund medelst en annan methods användande bredevid den förra, för att derigenom bereda sig en utväg att få se tvenne förslag, och deraf sedermera kunna antaga det bästa.
Månne man bör härifrån afstå, för det man tror att Widegren har så öfvervägande kunskaper, att lian ensam förstår detta slag af arbete bättre än någon an - 186 Den 5 Junii. nan?
eller för det att KaramarRälten för dess del gillat hans plan?
Jag frågar härvid, har ock KammarCoIlegium afgifvit enahanda yttrande?
Är det blott det Collegium, som har sig uppdragit den speciella granskningen af RedogörelseYerket, som hör höras i en fråga af denna beskaffenhet, eller är det icke KammarCollegium, hvilket har öfversigten af .Förvaltningen i det hela och i dess grunder, samt bör förekomma missbruk och underslef vid de Allmänna Intradernes uppbärande och redovisande, som jemväl bör yttra sig deröfver?
Och om detta Collegium funnit åtskilliga vigtiga betänkligheter vid tillämpningen af den Widegrenska methoden, så vågar jag säga, att ett sådant KammarCollegii yttrande väger lika mycket som KamniarRättens.
Jag tror således alt StatsUtskottet handlat ganska visligen, då det gjort en hemställan, som har till föremål att sälta Riksens Ständer i tillfälle, att vid en kommande Riksdag kunna pröfva tvenne sins emellan skiljaktiga methoder, hvilka likväl leda till ett och samma ändamål.
Hvad beträffar den anmärkningen jag här hört framställas, att man ej skulle kunna fälla något omdöme öfver dessa methoder, emedan den efter hvardera af dem upprättade Hufvudbok icke vore för samma år; så får jag hemställa, om ej sådant är likgiltigt, enär det är methoden, som skall bedömmas, och icke ziffrornes öfverensstämmelse; och man kan likafullt pröfva och jemföra, hvilken af methoderne med den största redighet framställer det resultat, som sökes.
Jag anhåller på dessa skäl om Hans Excellence Herr Den 5 Junii. 187 Grefvens och LandtMarskalkens Proposition till bifall af Betänkandet.
Hos mig qvarstår alltid den öfvertygelse, att man först då är i tillfälle att bedöma företrädet emellan båda methoderne, när man ser båda verkställda, och båda omfattande samma tid.
I frågor, som gälla allmänt intresse, vill jag ej blott tro; jag vill också begripa; och det begrepp jag anser vara rätt, frånträder jag icke, förrän man bibringar mig ett bättre, hvilket här ännu icke är fallet.
I öfrigt, och om jag i dag haft den serskilta olycka, att af samma Ledamot tvenne gånger mera än missförstås; så skattar jag deremot högt den lyckan, att tala inför ett samfund, som ej misstyder ord.
Jag har ej beskyllt
StatsContoiret för något fel; och har ej grundat mitt yttrande om StatsContoirets jäfaktighet i frågan, på någon beskyllning, utan endast på den naturliga anledning, dels att methoden omfattar StatsContoirets egna redogörelse, och dels, aLt då StatsContoiret valt ett annat sätt, än det Widegrenska; så kan, i frågan om företrädet emellan dessa sätt, StatsContoiret icke gerna rimmeiigen sjelf vara Domare.
När jag således för jäfvet icke framlagt annan grund, än den, som svårligen torde kunna bestridas, så hade jag, kan hända, bordt förskonas för nödvändigheten att förklara mina ord.
Men, efter man verkeligen tror mig hafva galt för långt, så skall jag sjelfvilligt gå längre:
Och jag skall då säga, icke alt StatsContoiret lågt hinder i vägen, ty dels har 188 Den 5 Junii. det ej ingått i min tanka, och dels skulle jag, kan hända, få svårt att Levisa det; men deremot, att det likväl gifves Embetsman, hvilka, om de just icke lagt hinder i vägen, dock ingalunda kunna sägas hafva gått Widegren till mötes, när de satt honom i nödvändighet, att truga sig fram till de upplysningar han behöft; Och detta är icke svårt att bevisa.
Herr Cederskjöld,Pehr Gustaf: Af Herr Friherre
Boije är jag egenteligen förekommen i den erinran, att enligt Utskottets Betänkande, borde Herr StatsCommissarien Widegrens BiksHufvudBok ej fortsättas längre än till och med år i8i4> samt StatsContoirets RiksHufvudbok börjas från och med] samma år
Men om jag ej allt för origtigt förstått Herr Grefve Mörner, samt Herrar Friherrarne Cederström och Wirsen, så hafva de förklarat ”sig alldeles icke vilja, att någon tid borde utsättas, då Widegrens RiksHufvudBok skulle slutas: utan tvertom tyckts medgifva, att den må framgent fortsättas, endast StatsContoiret derjemte får upprätta en serskild RiksHufvudBok.” Härvid får jag anmärka, alt i denna liberala mening synas de värda Ledamöterne, så vida jag eljest jigtigt förstått dem, helt och hållet skilja sig ifrån Utskottet; och lära derföre utan tvifvel sjelfve ej kunna undgå alt önska återremiss af Betänkandet.
I en sak af så ofantlig vigt, som den, att erhålla visshet om StatsVerkets egentliga tillstånd, tycker jag för min del, all man ej kan Den 5 Junii.
189 med för mycken försigtighet lill väga gä, för att vinna den möjligen största, och fullkomligast controllerade, säkerhet.
Jag anser derföre oändeligen nyttigt och godt, att StatsContoiret upprättar en RiksHufvudBok efter en serskilt method; men jag håller blott före, att Herr Widegrens HufvudBok äfven bör fortsättas jemte StatsContoirets, och ej nödvändigt slutas med samma år, som StatsContoirets börjar.
De efter olika methoder upprättade HufvudBöckerna skulle utan tvifvel blifva den säkraste Controll på riktigheten af StatsVerkets uppgifna tillstånd; ty om man på olika vägar erhölle samma resultat, så måste detta otvifvelagtigt vara rigtigt.
Men i detta afseende är det ej nog, att de serskilta HufvudBöckerna hafva, såsom Utskottet synts föreslå, blott ett enda år gemensamt, nemligen 1814 > ty om de båda Hufvudböckerna, såsom verkeligen lär vara tillfället, räkna året från olika tidpuncter; så synas deras Räkenskaper nödvändigt komma att för serskilta år gripa in i hvarandra; och följakteligen intet resultat kunna erhållas, utan genom jämförelse af flere på hvarandra följande års serskilta HufvudBöcker.
Jag förnyar derföre den önskan, att Herr Widegrens RiksHufvudBok måtte, jemte StatsContoirets, oafbrutet fortsättas intill nästa Riksdag, på det Ständerna då må blifva i tillfälle, att ej allenast pröfva methodernas inbördes företräde, utan äfven, genom bokslutens jemförelse, erhålla den så länge efterlängtade vissheten om StatsVerkets verkliga till - 190 Den 5 Juniu stånd; och får på denna grund anhålla, att Betänkandet må varda återremitteradt.