Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, Föredrogos å nyo och bi föllos följande från StatsUtskottet inkomne, och den 4 dennes e, m. på bordet lagde, Utlåtanden:
Af den 27 sistlidne April: N:o 108.
Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 25 förut meddeld - Den 12 Junii f. m.
II te Betänkande, rörande tryckningen af BondeStåndels Protocoll vid innevarande Riksmöte, samt deras aflefvererande till RiksgäldsContoret, Af den i3 sistlidne Maji: N:o ii2.
Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 16 förut meddeldte Betänkande, rörande afledne Kamereraren vid GeneralSjöTullsGontoret Anders Peter Evers’s Systerdöttrars underdåniga ansökning örn befrielse från Sterbhuset Adömd ersättning af Bevillning, som af Evers i lifstiden icke blifvit behörigen beräknad och innnehåller å f. d.
GeneralTullArrende-Societetens Fullmägtiges Löner och Arfvoden.
Å nyo föredrogs StatsUtskottets den i3 sistlidne Maji under N:o i 13 afgifne, och den \ dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående ifrågaställde Löne-ersättningar till LandtRäntmäStarne i Götheborgs- och Bohus- samt Malmöhus Län, jemte ersättning åt LandlRäntmästare i allmänhet för förluster genom cassering af Sedlar.
Grefve von Rosen, Aocel: StatsUtskottet har afslagit löneförhöjning för LandtRäntmästaren i Götheborgs och BohusLän, ehuru han, enligt RikeLs Ständers och Kongl. Majlis beslut, var vid tjenstens tillträdande Den ra Junii f. m. försäkrad att i lön erliSlla 1,200 R:dr B:co, nien dock icke bekommit mera, än för åren 1824 och 1825, 865 R:dr 8 sk. 10 r:st. årligen, år 1826, 1,180 R:dr, år 1827, g5o R:dr 3o sk. 3 r:st. samt år 1828, gog R:dr 12 sk. 5 r:st.
Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln, om väl denne
Tjensteman möjligen kan hafva sin utkomst med en så ringa lön, helst han ej har tillfälle till någon biförtjenst, då han alla Söknedagar, både före- och eftermiddagen, måste vara tillstädes på sitt Embetsrum.
När man derjemte beräknar, hvad han måste betala till en person, som bestrider
ChartaeSigi 1 lataeförsäljningen i hans ställe, och hvad sorn åtgår till hyra för boningsrum, så har han af lönen icke mera qvar alt lefva af, än ungefärligen 3oo R:dr.
Öfverväger man detta, och tillika tager i betraktande, huru mycket Matpriserne i Götheborg variera; så finner man, att hans belägenhet förtjenar att behjertas och förbättras.
Såsom motskäl har Utskottet endast anfört, att han blifvit befordrad till tjensten, efter det den nya löneregleringen vidtog.
Men han blef utnämnd till Räntmästare år 1824, och kunde således icke veta, att lönen blifvit minskad.
Jag anhåller om återremiss af Utlåtandet, Herr von Hartmansdorff, Jugit st:
Jag erkänner visserligen de billighets-grunder Grefve von Rosen anfört, till stöd för sitt yrkande af löneförhöjning för Räntmästa - Den ra Junit (. rö. <3 ren i Götheborgs och Bohus Län; men då heslutet om den nya löneregleringen fattades redan år tSaö, och den person, som nu Innehar tjensten, icke utnämndes dertill förrän år 1824, så kände han lönevilkoren, och måste nu åtnöja sig dermed.
Lönen är beräknad i spannmål; och Staten rår lika litet som han derför, att priset fallit, så att lönen, förvandlad i penningar, icke uppgår till det belopp, hvartill den blifvit beräknad.
Beviljas åt denne
Tjensteman någon ersättning för den sålunda uppkomna bristen, så kunna alla andre
Tjenstemän med spannemåislön skäligen göra dylika anspråk för sig; och hvarifrån skulle väl Staten få medel att förnöja dem?
Jag tior derföre, att Utskottet i detta fall ej kunnat stanna i något annat beslut, än det gjort, och jag tillstyrker således, att Utlåtandet måtte bifallas.
Jag lärer hafva i mitt sista yttrande uttryckt min mening otydligt, emedan Jlerr von Hartmansdorff missförstått den i afseende derpå, huruvida den person, som nu innehar LandtRänimäStaretjensten i Götheborgs och BohusLän, kunde känna lönevilkoren vid denna tjenst, innan han dertill befordrades.
Rikets Ständers beslut
Om den nya löneregleringen fattades visserligen år 1823, men Författningen emanerade ej förr än året derpå, och samma år befordrades den nuvarande *4 Den ra Juni i f. m.
Räntmästaren till tjensten, innan markcgån gen för påföljande året var bestämd; och således kunde han omöjligen veta, att lönen, i följd af det låga markegångspriset, icke skulle i penningar motsvara det utfästade beloppet af 1200 R:dr.
Jag förnyar min anhållan om återremiss af Utlåtandet.
Grefve von Schwerin „ Fredrik Bogislaus:
Det torde tillåtas mig att åberopa ännu ett skäl för den mening, att det är bäst låta bero vid Utskottets Utlåtande.
Detta skäl är, att LandtRäntmästarnes löner äfven äro upptagne i den allmänna löneregleringen för LandtStaten, som Utskottet vid denna Riksdag föreslagit; och måhända bade Utskottet gjort rättare, om det i sammanhang dermed pröfvat ifrågavarande Motioner, och icke, såsom nu skedt, upptagit dem serskildt.
Jag hemställer följakteligen, att Utlåtandet måtte bifallas.
Herr Anckar swärd, August:
Jag är förekommen af Grefve von Schwerin, och instämmer således i hvad han äfvensom Herr von Hartmansdorff yttrat.
Jag tror det skulle vara ett farligt prejudicat att, på sätt här blifvit yrkadt, öka visse Tjenstemäns löner, för det de några år uppgått till mindre penningebelopp, än vanligt, i följd af låga spannemåls-priser.
Rikets Ständer skulle då snart öfverhopas med dylika anspråk af alla Tjenstemän, som fått erfara samma förhål - f Den 12 J u n i i f. m. lande.
Dessutom är det anledning förmoda, att spannemålsprisen innan korrt höja sig betydligt, och då vinna desse
Tjenstemän en nöjaktig ersättning för lidne förluster genom spannemålens vanvärde.
Min önskan är således, att Utskottets Utlåtande må bifallas.
I anledning af hvad Grefve von Schwerin nyss yttrat, får jag förklara, det jag ej minnes, om StatsUtskottet, i dess förslag till allmän reglering af LandtStatens löner, tillstyrkt någon förhöjning af LandtRäntmästare-lönerne; och jag anhåller derföre, att Grefven täcktes upplysa mig derom.
Jag hade nyss uppslagit detta ställe af StatsUtskottets förslag till regleringen af LandtStatens löner, men kan icke nu genast återfinna detsamma; och då jag icke vill upptaga Ridderskapets och Adelns tid genom att åter uppsöka denna del af Förslaget får jag blott förklara, det jag säkert minnes, att den föreslagna löneregleringen äfven angår LandtRäntmästarelönerne.
Någon förhöjning af den ifrågavarande LandtRäntmästarelönen tror jag likväl icke vara föreslagen vid den allmänna löneregleringen; men det är just en sådan förhöjning som påyrkas, och i6
Den 12 Jani i f. m. som Utskottet i förevarande Utlåtande afstyrka Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till återremiss af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
Hvarefter berörde Utlåtande, uppå derom af Hans Excellence framställd proposition, af Ridderskapet och Adela bifölls.
Då jag icke hört någon instämma i den mening jag yttrat, anser jag mig icke böra besvära Ridderskapet och Adeln med yrkande af votering om denna fråga, men anhåller att få till Protocollet anmäla min reservation mot det nu fattade beslutet.
Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets den i3 sistlidne Maji, under N:o 114 afgifne, samt den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt Motion om sättet för utgörandet af ArrendeSpannmål för Domkyrko-hemman.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den i3 sistlidne Maji under.
N:o ii5 afgifne, och den Den 12 Junii f. m. 17 den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i frågan om understöd af Statsmedlen till Götheborgs Stads Fattigvårdsinrättning.
Herr Bjerta_, Gustaf: Jag får till Ridderskapet och Adeln vördsamt hemställa, om icke detta Utlåtande bör lill StalsUtskottet återremitteras.
Utskottet har förut tillstyrkt fortfarande Statsanslag till fattigvården i Carlskrona, men afstyrker nu allt sådant bidrag till Götheborgs fattigvård ; och såsom skäl till denna olikhet anför Utskottet, att ehuru Carlskrona hvarken i handel eller en allmännare välmåga kan jemföras med Götheborg, äger Staden dock, i förhållande lill folkmängd och tillgångar, en betydligare fattigpersonal, som med flere hundrade menniskor öfverskjuter det afMolionärerne för år i8i.5 uppgifne antal i Götheborg.
Jag tror visserligen, att förhållandet är sådant, och jag har ej något emot, att Utskottet fästat afseende derpå, till förmån för Carlskrona, på den grund, att Borgerskapet i de städer, der större Garnisoner finnas, nödsakas derifrån på sine fattighus emottaga en mängd personer, som tillförene ej varit dem tili någon nytta.
Men på samma sätt förhåller det sig äfven i Götheborg, som bar betydlig Garnison; och om det efter princip är rätt, att hafva beviljat Carlskrona fattigvård eli Statsanslag, så 28 H. 2 18 Den i?
J u n i i f. m. hör man äfven medgifva Götheborg något sådant, fastän kanske icke till lika stort belopp.
Utskottet kan för ett förslag i detta afseende linna en norm i de upplysningar
Utskottet är i tillfälle att inhemta om antalet afde fattige, sorn från Garnisonspersonalen betunga Stadens fattigvård.
Jag önskar återremiss af Utlåtandet, mindre för att få något Statsbidrag åt Götheborg hevi 1 jad t för ifrågavarande ändamål, emedan jag erkänner, alt Götheborg i detta fall har kanske mera råd, än andre städer, att sjelf bestrida fattigförsörjningen än för att få en princip för dylika frågor stadgad, på det man må undvika, att vid hvarje Riksdag få nya motioner väckte, om understöd för fattigvården i Städer med Garnison, hvilka anspråks framgång nu tyckes bero derpå, hvilkendera har de bäste förespråkarne i Utskotten och inom RiksSlånden.
Är saken billig, bör den öfverallt införas efter bestämd ersätlningsgruud.
Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Hvad Carlskrona beträffar, så är det föreslagne bidraget till fattigvården derstädes, blott en fortsättning af hvad förut ägt rum.
Garnisonen och arbetarne för Flottans behof äro ock der i ojemnförligt större antal, än Garnisonen i Götheborg, och proportionen mellan Militären och Borgarpersonalen på begge ställen helt olika, äfvensom Carlskrona är långt under Götheborg
Den 12 Ju n i i f. m. '9 i afseende på tillfälle till arbetsförtjenst.
Utskottet har genom de upplysningar, som af flere Militärer erhållits, blifvit öfvertygadt om oskälet af Götheborgs begäran.
Den Garnisonerande Militären derstädes faller ganska litet Staden till last.
Den träder ofta ur tjernsten i sina bästa år, och flyttar tillbaka, till hemorten.
I Carlskrona deremot äro innevånarnes bidrag till Militärens fattigvård ganska betungarde.
Då Götheborg dessutom har fördelen af ett lätt tillfälle till arbetsförtjenst och en Sparbanksinrättning, fordras ju blott å Stadens sida att förmå folket alt i Sparbanken insätta öfverskolten på dess dagspenning för alt bilda sig besparingar.
Hvad angår Herr Hjertås fordran af StatsUtskoltet, att utveckla principen för de ifrågavarande bidragen i allmänhet för kommande tider, så hemställer jag, om icke hvar dag må lia sin tyngd och sin omsorg för sig.
Denna Riksdagen bar isynnerhet varit arbetsam för StatsUtskottet.
Om vi nu blifva så lyckliga att få en myntbestämning, så att kommande Statsutskott endast behöfva sysselsätta sig med den allmänna Slatsregleringen, torde liden bättre räcka till, att då ingå i pröfning af allmänna principfrågor.
Jag tillstyrker derföre bifall till Utlåtandet.
Herr Ribbing Anvid:
Efter den siste värde talarens yttrande, har jag ej mycket att tillägga.
Jag vill blott, i afseende på 2* 20 Den 12 Junii f. m. i frågan om den råtta principens uppställande, förklara, att jag ansea1 Utskottet hafva gjort en god början dertill, då det afslagit det nu begärdte understödet för inqVarterad Garnisons fattigförsörjning.
Jag vet ej något skål, hvarföre Släderne med större folkmängd skola vara mera berättigade än landet, att slippa underhålla sina gamla krigsmän.
Det är väl sannt, att Stockholm i detta afseende redan har ett företräde, men tillvaron af ett missbruk bör man ej låta lefia till flere, eller att medgifva detsamma för andra Städer.
Jag anser nyttigt för principen, att man, såsom Utskottet nu gjort, börjar med att afslå det serskildt väckta påståendet, och jag tillstyrker derföre bifall till Utlåtandet.
Herr von Hartmansdorff, åugust:
För min del tror jag ej, att de Städer, hvari Garnisoner äro förlagde, lämpligen kunna jemföras med landet, i afseende på skyldigheten att försörja afskedade krigsmän.
Den indelta Soldaten är vanligen född i orten, der han ingår i tjenst, och skulle således i alla fall på sin ålderdom hafva fallit Socknen till last.
Nu får han efter afskedstagande! merändels uppbära Krigsmans!} usmedel, och blir derigenom mindre betungande för Socknen än hån blifvit, om han icke varit Soldat.
Städernes
Garnisoner åter bestå af ungt folk, som anvärfvas från alla orter och sällan återflytta till hembygden, utan bosätta sig efter afskedstagande! i tjenst - Den 12 J u n i i f. m. 21 görings-orten, der de ofta ingått ågtensknp.
Hvad Götheborg särskildt beträffar, tror jag, att inan ej blott bör ihågkomma den tillliga föidust, Stadens fattigcassn uppgiftfes hafva lidit genom förändrade Handelsförhållanden, utan ock taga'i öfvervägande, att då.
Stockholm och Carlskrona redan åtnjuta den ifrågavarande fördelen, finnes intet billigt skäl att neka Götheborg allt bidrag.
Hui u stort detta bidrag bör vara, i förhållande till Stadens folkmängd, förmögenhctslillstånd oell andra omständigheter, vill jag icke bedöma, enär dertill torde erfordras en serskild undersökning; men det är dock skillnad émellan intet och något.
Jag yrkar således, att man må erkänna, det något hör beviljas.
Man har sagt, att Utskottet fått de upplysningar, att det icke stöde så illa till med Götheborgs Fattiginrättning.
Götheborgs Stads Riksdagsfullmäktige, 3 Lill antalet, hvilka efter sina principalers uppdrag afgifvit motionen, hafva likväl anfört, alt ”faltig-pei sonalen år 1826 uppgick till ”785 barn och 1 106 äldre personer, med en ”kostnad stor 3o,a5o R:dr, men år 1827, ”908 barn och 1 1 35 äldre personer, med en "kostnad stor R:dr 35,o45, allt Banco, öf”verstigande för dessa båda åren Inrättningens inkomster, hvilka för 1826 utgjorde ”26,085 och 1827 29,990 R:dr, med sam"manlagdt 9,000 R:dr.”
Mig synes att så länge man icke vederlagt dessa facla, det svårligen later säga sig, att Inrättningen icke 33 Den 13 Junii f.
ro. befinner sig i behof, eller förtjenar att understödjas.
Jag yrkar derföre återremiss af Utlåtandet.
Grefve von Rosen_, Axel:
Jag förenar mig med den siste värde talaren, och får blott tillägga, att de upplysningar en annan värd Ledamot sagt att Utskottet erhållit, äro till en del sanna, men till en del grundade på misstag.
Ty lika sällan der, som på andra ställen, återflyttar Soldaten vid afskedstagande! till sin hemort, sedan han i flere år varit bosatt och gift i Garnisonsorten.
I Götheborg finnes dessutom ett förhållande, som jag tror är ensamt i sitt slag till befordrande af inflyttningar.
Af Garnisonen utcommenderas nemligen vexelvis 2 Compagnier till fästningarne i Warberg och Marstrand, och vid hvarje ombyte återkomma 12 å 15 man med hustrur och barn, hvilka, då karlen nästa gång går ut och förtärer sitt gage borta, ofta komma fattigvården lill last.
Jag bestrider ej, att vid en jemförelse mellan Götheborg och Carlskrona proportionen kan vara avantageuse för den sistnämnde Staden, så vida alt omsländigheterne der snarare tala för ett understöd; men vid en jemförelse med Stockholm är förhållandet motsatt, och jag tror att Götheborg bör i proportionen stå emellan dessa begge städer.
Fråga om allmänt understöd hade likväl nu icke blifvit väckt, så vida ej Stadens Auctoriteter selt sig nöd - De n la J u o i i f. ni.
x3 sakade att gifva uppdrag derom St Stadens Riksdagsfullmagtige till följd af den betydliga förlust i inkomster, som varit en verkan af det antagna reciprocitets-systemet med Utlänningen.
Friherre Wrangel; Henning:
Så länge Götheborg hade en fördelaktig handel, var aldrig fråga om alt begära understöd af allmänna medel.
Då det nu skedt, torde detta redan i någon mån visa, att ett understöd verkligen är behöfligt, och jag tillstyrker, att det gifves både i följd af rättsprincip, att hvar och en bör försörja sina fattiga, och derföre att jag är öfvertygad om behofvet.
Götheborgs fattigvård är så väl skött, och behandlad med en sådan ordning, alt det vore synd, om Staden, i brist af ett så billigt allmänt bidrag, skulle tvingas antingen att uppoffra ännu mer än den gjort, eller att inskränka och försämra Inrättningen.
Jag tror dessutom, alt Götheborgs Stad mer, än någon annan i sin mon, i sednare tider bidragit till Statsiukomsteine; och detta torde äfven vara ett skäl, som bör komma i beräkning.
Jag vet ej heller, hvarföre
Kronan ej sjelf skall underhålla de fattige bland dess folk och manskap, då hvarje Socken måste underhålla sine fattige.
Jag tillstyrker på dessa skäl återremiss af Utlåtandet.
Jag bekänner, att jag hyser en serdeles vänskap och förkär - Den 12 Junii f. m. lek för Götheborg, och derföre gerna skulle önska denna Staden alla fördelar, som möjligen kunna den medgifvas.
Jag öfverleronar ock derföre åt Ridderskaoet och A i deln sjelfve, att återremittera Utlåtandet, eller icke.
Men då man till stöd för den begäran, som blifvit framställd, åberopat ett skäl, hvars oriktighet synes mig ligga i öppen dag, anser jag mig vara sanningen skyldig att vederlägga detsamma.
Man har åberopat, att fattigvårdsanstalterne, genom det antagne reciprocitets-systemet, förlorat Lästafgiften af alla ankommande främmande fartyg, hvilken uppgått lill 3,ooo R:dr 13:co om året.
Jag känner icke, om denna afgift gått till FattigCassan; men det är i aila fall de Handlandes fel, om denna förlust icke blifvit ersatt.
Af de officielle tabellerne, rörande sjöfarten, som äro bifogade Tullbetänkandet, finner man, att sedan 1823 ej blott Götheborgs, utan äfven alla andra Stapelstäders, handel i betydlig grad tilltagit.
De ingående
Svenska fartygen hafva ökats med 28,000 läster, och de utgående med 20,000 läster.
Långt ifrån att reciprociteten varit skadlig, har den således medfört mycken nytta för handeln, och det har bordt vara de Handlandes skyldighet, att af sin vinst återgälda FattigCassan dess tillfälliga förlust, serdeles som vid granskning af nyssnämnde tabeller visar sig, alt den Svenska köpmannen vunnit vida mer än den Utländska, på det antagna systemet.
Göthe - Den ti Junii f. m. k borg har dessutom fått äfven en annan ersättning utöfver behofvet för den enskildte förlusten, då Staden ej blott fått bibehålla den gamla Tolagen, hvilket varit riktigt, ulan äfven, genom ett misstag eldigt min tanka, fått sig tillagd rättigheten att uppbära tolag af alla sådane artiklar, som förut varit befriade derifrån.
Det har vä! nu blifvit föreslagit, att i afseende på åtski 1 lige artiklar återgå till det gamla; men det återstår dock alltid en tillökning i tolagen ej blott för 20 eller 3o artiklar, som förut varit frie, utan ock för alla nya artiklar, som förr varit förbjudne till införsel, och detta torde icke vara Så obetydligt, dä. det är fråga örn ett varuvärde af öfver en million.
Jag tror således icke, att Götheborg med skäl kan säga sig vara vanlottad; men alt nu påyrka samma lyckliga förhållanden, som under Continenlal-systemet, anser jag vara nog pretencieust.
De voro en följd ef ett serskildt tillfälligt förhållande i Europa, hvilket, om det äfven inträffade ännu en gång, kanske icke med samma fördel för oss kunde begagnas; jemförer man deremot närvarande förhållanden med liden efter continental-systernets upphörande, tror jag man skall finna, att handeln stigit.
Jag bar ansett mig skyldig lemna dessa upplysningar, men upprepar för öfrigt, att jag öfverlemna!’ till Ridderskapet och Adeln sjelfve, huruvida de finna skäl till återremiss, eller icke.
Den 12 Juni! f. m.
Herr Rosenquist, Fredr.
Leonard:
Som jag icke är förkär i Götheborg, utan hyser samma kärlek till alla Rikets Städer, önskar jag bifall till Utlåtandet; ty jag fruktar att om det äskade bidraget för Götheborg nu lemnades, skulle det blifva ett farligt prejudikat för andra Stäcler med Garnisoner, och deribland flere i Skåne; men dertill har Staten icke råd.
Det är långt ifrån mig att vilja betaga Götheborgs
Stad de förmåner, som skulle kunna förunnas dess Fattigvårdsinrättning.
Jag känner den omsorg, hvarmed den skötes, den ordning, hvarmed den handhafves.
Men jag fruktar, att om det nu äskade bidraget bi föl 1 es, skulle flere andra Städer med samma skäl kunna begära detsamma.
Hvar och en känner, att bland de Skånska Städerne äro flere, i synnerhet Malmö, Christianstad och Landskrona, som i proportion af folkmängd och förmögenhet hafva vida större Garnisoner, än Götheborg.
I Malmö ha varit förlagde 3oo man Cavallen och 4°° man af Konungens Eget Värfvade Regemente, dessutom äfven något Artilleri.
Konungens Regemente är väl numera upplöst, men en mängd af manskapet med deras hustrur och barn fortfar att betunga Staden.
I Landskrona är äfven en betydlig Garnison.
Om icke dessa Städer bade åliggande att försörja de fattiga, äfven af Garnisonerne, skulle liela orten snart öfversvämmas af kringstrykande tiggerskor
Den 11 Junii f. ro. 27 och barn; den är det ty värr det oagtadt redan mer än mycket, och hvar och en känner olägenheterne deraf.
Jag tillstyrker derföre bifall till Utlåtandet, för alt undvika ett farligt prejudikat.
Jag instämmer med •
Tham om den allmänna fördelen af det antagna HandelsSystemet, men jag tror, att han begått ett misstag, då lian sagt det vara utan grund, hvad jag anfört om en förlust, som genom detta system uppkommit för Götheborgs Stads Fattigcassa.
Denna Cassa uppbar 4 s^- Pei' låst af alla inländska Fartyg, och 8 sk. per läst af de utländske; men genom reciprocitets-systemet har den sistnämnde afgiften blifvit nedsatt till likhet med den förra, eller till 4 sk.
Min uppgift torde härigenom vara bestyrkt.
Hvad prejudikatet beträffar, tror jag icke, alt det skulle vara farligt, då alla billighetsgrunder tala för Götheborg.
Slockholm är redan i åtnjutande af den ifrågavarande fördelen, och de öfrige Städer, som kundé komma i fråga, tror jag icke uthärda någon jemförelse med Götheborg, i afseende på redan gjorda uppoffringar för Garnisonerne.
De skola på enahanda vilkor gerna åsidosätta alt begära något bidrag; ty Götheborg har bland annat uppbyggt en Casein, som kostat 200,000 R:dr.
Räntan derför gör ensamt i5,oooR:dr, eller 5 gånger mer än den summa, som 11 u begäres. Jag tror, att prejudikaterne således snarare tala för tillstyrkande af återremiss. 28 Den 12 J u n i i f. m.
Hörr Lefren, Johan Pehr: StntsIJl.slottet har afstyrkt det äskade understödet hufvudsakligen, emedan det strider emot grundsatsen, att hvarje local §kail sörja för sine fattige.
Åtager sig Staten att lemna bidrag härtill på ett ställe, tror jag att det ej går väl i längden.
Men Utskottet har derjemte föreställt sig, att
Garnisoner ej ensamt aro betungande för den Stad, der de äro förlagde, utan äfven vinstgifvande.
Mig vetterligen finnes intet land, utom Sverige, der Städerne förebära, att de hafva olägenheter af sina Garnisoner; man vill Iverlom gerna behålla dem för vinsten af ökad varuafsättning.
Af egen erfarenhet för omkring 25 år sedan vet jag, att äfven här en Stad, som begärde befrielse från Garnison, sedan deri fått sin önskan uppfyid, beklagade sig deröfver.
Städerne hafva äfven mycken nytta af Garnisonerné, såsom handräckningsmanskap, serdeles om Sommaren, då handelsrörelsen fordrar större tillfällig handräckning.
Som jag icke funnit de framställde anmärkningai ne vara af dea beskaffenhet, att de kunna föranleda lill äler remiss, tillstyrker jag bifall af Utlåtandet.
• Herr Ribbing* Man har framställt invändningar emot den grundsats jag yrkat, att jemföra fattigvården i Städerne och på landet.
Är del, såsom en värd Ledamot nu sist yttrat, att Götheborg liar fördel af sina fattiga, så är all vidare bevisning öf - - i • 'g;_-v v'-‘ Den 12 Junii f. m. 29 verflödig; ' men hafva Städerne liksom ländta tunga af de fattiga, vet jag ej, hvarföre icke Soldaterne i Städerne kunna jernföras med Soldaterne på landet.
De sednare äro merendels fattige, och man ser ej sällan deras harn gå omkring att tigga.
Jo, att föräldrarne, då de på ålderdomen blifva orkeslöse, måste lemna sitt hem och den jord de förut brukat.
Och hvarföre måste de lemna den?
Jo för det att
Statens tjenst krafvel’ en annan yngre och raskare Soldat, efter hvilkens antagande samlelige Jordegarne inom Församlingen måste bidraga'till den afskedade Soldatens underhåll.