Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke se, alt K.
M. skall hafva svårt alt bestämma, hvar jernvägarne skola börjas.
En af Konungens Rådgifvare, Gr.
Mörner, yrkade, lika med mig, att man borde vidblifva K. M:s Propos., och mig synes, all K.
M. icke under denna korta lid ännu kunnat hinna stadga sin öfvertygelse i delta ämne, ulan att Han i närvar:de stund derom är lika obeslulad som vi.
För min del får jag förklara, att jag skulle blifva ganska glad, om äfven en jernväg kunde anläggas i Skåne och andra rigtningar i Sverige; men då den summa, sorn här är föreslagen, eller 5 mill:r, icke är större, skulle jernvägssyslemet i sin helhet komma ali lida på om summan delades i två delar, isynnerhet nu, då, såsom jag i Lördagens plenum yttrade, vid begynnelsen af ett sådant arbete alltid ganska många svårigheter yppa sig.
Jag vågar derföre påstå, att man gör bättre uti att icke pä flera håll splittra den summa, som blifvit anslagen, utan i stället låta den förvaltning, som nu i en hast måste organiseras, ensam få fästa sin upmärksamhet pä en punkt, och det är otvifvelaktig!, att det är vida bättre att, i st. f. alt slita sönder summan och dela den emellan två stora jernvägar, oafkortadt använda densamma på en hufvudbana, då man jemväl kunde komma i tillfälle att understödja de smärre vågar, hvilka icke fordra sä stora anslag.
Jag vill icke längre upphålla R. o. Ad:s tid, ulan anhåller att få förena mig med de talare, sorn yrkat återremiss å ifrågavar:de punkt.
En föregide talare har nämnt mitt namn, såsom ville jag framträda som en förespråkare för ett ort-intresse.
Om så vore, skulle jag icke underlåta att understödja det förslag, som varit ä bane under föreg:de plenum, nemi. att söka tillvägabringa en bana från Kalmar till Götheborg; men jag har haft precist samma skäl att icke göra detta, som denne talare haft, att icke tala för en bana genom Småland, eller att det icke skulle vara af något gagn för hela landet, och jag hoppas det R. o. Ad. funnit, att jag aldrig yttrat mig för något, som jag icke ansett nyttigt för fäderneslandet.
Af denna orsak tror jag mig opartiskt kunna bedöma frågan.
Hr von Hartmansdorffs upträdande är icke utan sin betydelse.
Vi veta nemi. att han misstror, att jernvägarne kunna bära sig här t
Den 25 September. 307 i landel, och au han derföre yrkal bifall lill ifrågavartde punkt, hvilket icke betyder godt för saken i sin helhet.
Jag har derföre ansell mig böra lill närmare granskning uptaga några af de skäl, sorn Hr von Hartmansdorff anförl. ilan har sagl, att man borde undvika den Oresundska tullen, och derföre draga jernvägen norr om kusten, i st. f. söder om densamma.
Jag tror, alt det vore orätt ali, för en afgift af så prekär natur som denna tull, inlåta sig på ett kostsamt arbete, som troligen icke kommer att fullbordas under den tid Sundska tullen, åtminstone icke lill så betydligt belopp som nu, fortfar, och vi böra erinra oss att den redan blifvit nedsatt.
Vidare har Götha kanal blifvit anfördt som ett exempel.
Ilr von Hartmansdorff har nemi. sagt, alt den börjats på flere ställen, och att den derföre måste fullbordas.
Jag tror icke att någou finnes, som önskar Götha kanal ogjord; och således, om vilkoret för att få ett jernvägsnät fullhordadt i landet, vore att börja det på flere ställen, tror jag alt en sådan åtgärd skulle vara nyttig, så framt den hade en sådan följd.
Hr von Hartmansdorff har anförl .åtskilliga exempel från Frankrike. och han har bland annat yttrat, att under Ludvig Philips regering kunde någon jernväg icke komma till stånd i delta land, derföre att enskilde och olika intressen sökte göra sig gällande genom de serskilda orternas mäktige ombud i kamrarne, och derföre att Frankrike egde en minister-styrelse.
Men Hr von Hartmansdorff har ju vid flere tillfällen bestridi, alt vi ega en sådan styrelse, och jag kan fördenskull icke finna denna jemförelse vara lämplig.
Jag tror icke, att det kommer att utöfva något serdeles stort inflytande på Regeringen, om en eller annan ledamot skulle ifra för den ena eller andra banan.
Vidare är sagdt, alt jernvägarne både i Frankrike och andra länder medförde en oändligt mycket högre beskattning än tillförene, så att t. ex. jorden betungades af en utgift af ända till 24 proc. af inkomsten.
Jag vill påminna om, all för nå gra år sedan sågo vi räkenskaper införda i tidningarne, som ådagalade, att våra skattehemman icke lemna någon behållning; och vilja vi jemföra dessa hemmans beskattning i vårt land med beskattningen i Frankrike, så skulle vi säkert finna, att Frankrikes jord är lindrigare beskattad än hos oss, och i allt fall bär den jorden lättare sina skatter än vår, derföre att den eger bättre kommunikationsmedel.
Då jag för några år sedan var i Frankrike gjorde jag mig underrättad om värdet af ett tunnland jord, och fick då veta att det upgiek lill 5ÖO ä 600 R:dr b:ko.
Vidare har den strid blifvit omtalad, som egde rum mellan de silkesodlande jordbrukarne och kapitalisterne.
För jordbrukarne var det ju en lycka, att kapitalisterne icke ville betala varan; de hade jernvägar för att föra den till en annan ort.
I afseende på Hr Bildis anmärkn., att ett bifall till ifrågavartde punkt icke skulle lägga hinder i vägen för alt taga i betraktande en jernväg genom Skåne, har Hr von Troil fästat upmärksamh?ten derå, att ordet särskildt står i reciten; men jag anser af synnerlig vigt, att man upmårksammar det förhållande, att ett bifall till punk - 308 Den 25 September. ten innebär elt afslag å hvarje jernväg, utom den af K
M. föreslagna, och således ett bestämdt afklippande för så väl StalsUisk. sorn alla andra att vidare laga i betraktande, huruvida, då frågan återkommer, den Skånska jernvägen hör till dem, som i främsta rummet börtie anläggas.
Om här vore fråga om att anlägga jernvägar i olika delar af landel, som icke sedermera tillhörde de beslutade stambanorna, då skulle jag hålla före, alt man gjorde bättre att helt och hållet öfverlemna frågan åt K. M., i st. f. alt Ii.
St. nu skulle besluta derom.
Men de banor, som här äro i fråga, äro just de, som blifvit af K. M. i Dess Nåd.
Propos. omnämnde, nemi. från Slockholm till Götheborg och från Jönköping lill Malmö.
Således, om del också skulle hända, all begge dessa banor börjades på en gång, hvad blefve följden, annat än just det, som hände med Götha kanal; den måste fullbordas, och detta till efterkommandes lycka.
Jag tror alt, då frågan icke hår är om elt definitivt afgörande, utan blott all öfverlemna saken lill Utsk:s begrundande, aidel icke skäl alt afklippa möjligheten att taga frågan i serskildt betraktande, och allt hvad jag önskar är, att StalsUtsk. måtte komma i tillfälle alt pröfva saken i sin helhet.
På grund af dessa skål, anhåller jag om ålerremiss å före var. de Hr Hjärne, Harald:
Jag skall vara kort och strängt hålla mig till innehållet af den ifrågavar:de punkten, hvilken, såsom R. o.
Ad. möjligen glömt, blott innefattar elt enkelt afslyrkande af de utaf åtskilliga Ståndsmedlemmar väckta motioner om anslag till en jernväg mellan Skåne och Jönköping.
Man behöfver icke, för att yttra sig i denna fråga, ingå uti någon så vidlyftig diskussion, som erfordrades i sista plenum för den då förevande frågan.
Jag tror alt frågan här är att söka fatta ett sådant beslut, att del står i öfverensstämmelse med 7:de punkten i Betänk.
JVs 273, såvida man icke anser att en dags mellanrum är tillräckligt för att motivera en förändrad öfvertygelse inom Ståndets majoritet.
Man påminner sig, att beslutet i förra plenum innehöll ett afslag å Ulsk:s Utlåt., och jag tror alt alla äro ense om att delta beslut å R. o. Ad:s sida var välbetänkt.
Visserligen yttrade sig några ledamöter till förmån för den Skånska jernvägen, men jag tror, att den öfvervägande mängden af talare på detta rum lemnade företrädet åt den af K.
M. förordade banan, och man behöfver icke vara särdeles vidlyftig för att söka bevisa, att det beslut, R. o. Ad. då fattade, enl. all anledn. föranleddes deraf, alt pluralileten ansåg, det
Statsötsk. i främsta rummet borde hafva föreslagit elt anslag för jernvägen emellan Stockholm och Götheborg, och i sammanhang härmed yrkades elt anslag af 5 milhr.
Visserligen yrkade några ledamöter, jag tror blott två eller tre, att delta anslag skulle ställas till K.
M-s disposition för att användas till en af de föreslagna jernvägarne;'men jag tror att de fleste voro ense derom, att detta anslag skulle användas till jernvägen mellan Slockholm och Götheborg.
Om man uu upfattar frågan från denna synpunkt, så hemställer jag, huru man, i fråga om en jernväg mellan Jönköping och Malmö, vill yrka / Den 25 September. 309 en åter remiss, hvilken naturligtvis -skulle innebära eli afslag å hvad Siandet förut beslulal i afseende på den förra jernvägen, Jag skulle visserligen ingenting hafva emot, om man äfven för den Skånska jernvägen här ville besluta ett anslag; men, om man är ense derom, alt 5 milla- icke böra ötverskridas, emedan denna summa är yrkad af tre Stånd, så lära dessa 5 milhr af alla hafva ansetts böra an vändas till jernvägen mellan Stockholm och Götheborg, och då lärer det icke heller finnas något öfverskott för banan mellan Jönköping och Malmö.
Det är på grund af dessa skäl som jag anser, alt man icke nu kati, mm man vill vara konseqvent, yrka återremiss på den ifrå gavar:de punkten.
Det är visserligen obehagligt för de ledamöter, som ifrat för alt jernvägen mellan Jönköping och Malmö i främsta rummet borde få elt anslag vid denna Riksdag; men man måste underkasta sig majoritetens beslut, och då denna majoritet tyckes vara emot detta yrkande, torde del icke vara lämpligt att nu envisas att genomdrifva eli beslut, sorö icke under en hel dags diskussion kunde vinna framgång.
För min del får jag derföre förklara, alt om också framdeles tillfälle yppar sig att förorda elt anslag till den ifragavar.-de banan, anser jag mig likväl för konseqvensens skull böra instämma med de Hrr ledamöter, som yrkat bifall till SlatsUtsk:s hemställan i denna punkt.
Raab har erinrat, huruledes våra skattehemman vore så svårt belagda med utskylder, alt,dessa öfverstege jordens beskattning i Frankrike.
Frih:n har dock varit alltför hofsam i sitt yttrande om våra skattehemman; ty jag påminner mig den tid, då en annan Frih. på Riddarhuset förklarade, att egare af rusthåll satte lill på att vara rusthållare.
Likväl bar man icke hört omtalas att något rusthåll nu för tiden blifvit skattevrak, ej heller att någon innehafvare af sådant hemman skänkt bort det, för att slippa den dermed förenade tungan.
Jag tror fördenskull, att dessa beräkningar böra lemnäs derhän. R. o.
Ad. torde i alla fall benäget erinra sig, att kronoskatte-hemman blifvit af Staten till innehafvarne bortskänkta för en spottpenning, kallad skatteköpeskilling.
Det är således icke mer än rätt, om innehafvaren af ett hemman, som han fått till skänks, betalar något mera i skatt derför.
Dessa fastigheter borde snarare hela arrende än skattehemman.
Hvad jordens värde i Frankrike beträffar, så är det naturligt, att det måste vara högt på de ställen, der jernvägar stryka fram, och att förhållandet allestädes är sådant vid jernvägar.
Men det är också uaturligt, att den skuld, som för dessa anläggningar vidlåder Fransyska statsverket, bidrager att nedsätta egendomsvärdet.
Nedsättningen genom skattebördorna är så betydlig, att på de större egendomarne icke kan beräknas, om de skola säljas (hvilket nästan är ogörligt), mera än eli kapital, svarande mot 1 till \\ proc:s afkastning eller något dylikt.
Det är endast de små jordstyckena som i Frankrike äro dyrare, emedan fattigare folk kan köpa dem.
I ett land, der ständiga statshvälfningar förefalla, är en hvar angelägen om att förskaffa sig någonting som är fast, en jordlapp eller 310 Den 25 September. ett luis, dit lian, under stormarne, kan taga sin tillflykt; der måste ock fastigheterna stegras lill öfverdrifvet värde.
Till följd häraf ser man äfven huruledes på de små täpporna byggas hus af mycket liten omkrets, men serdeles höga, så att de se ut, såsom fyrkantiga tom.
Raab har erinrat derom, att det var den parlamentariska styrelsen i Frankrike, som vållade alt jernvägarne blefvo så sent färdiga, samt alt jag, vid mångfaldiga tillfällen, sagt, alt vi här i Sverige icke hade någon sådan styrelse.
Men, Mine Hrr, vore det icke början till en dylik, om ledamöter från de serskilda landskapen, och i synnerhet Landshöfd:r, sökte att, hvar för sin ort, genomdrifva sina förslag oberoende af Regeringen?
Lålotn oss derföre vara enige ali mota den parlamentariska styrelseformen, om han här vill intränga 1 Hr von Troil:
Jag har begärt ordet med anledn. af det yttrande, som en talare fällt, att nemi. jag och de ledamöter, som yttrat sig i samma rigtning sorn jag, skulle framställt den åsigten alt en jernväg mellan Jönköping och Malmö skulle vara den, som företrädesvis borde komma i åtanka.
Mig veterligen har hvarken jag eller någon af dessa talare yrkat något sådant: åtminstone ber jag alt derifrån få helt och hållet fritaga mig sjelf.
Jag har, då frågan förra gången förevar, yttrat den åsigt, alt ett anslag borde ställas till K.
M:s disposition för, att användas lill den hana, som K. M. funne lämpligast; men då en Konungens Rådgifvare upmanat Ståndet att bestämdt uttala sig för en gifven bana, på det icke K.
M. måtte bringas i den obehagliga belägenheten att sjelf behöfva välja mellan de föreslagna stambanorna; så har jag yrkal ålerremiss för alt derigenom sätta StatsUtsk. i tillfälle att undersöka, huruvida det beviljade anslaget skulle kunna fördelas mellan de båda banorna, eller åtminstone tillse om icke, då anslag beviljades för en jernväg mellan Stockholm och Götheborg, ett dylikt äfvenledes skulle kunna beviljas för en jernväg emellan Jönköping och Malmö.
Hr Gr. o. Landtm:s nu först till bifall och sedermera till ålerremiss af förevar:de punkt framstälde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja, jemte många Nej, förklarade det han ansåg
Upläsles till justering samt godkändes en sålydande voter:spropos. :
Den som bifaller den i StatsUlsk.s Utlåt.
JVs 274 förekommande punkt litt.
A, ang:de föreslagna jernvägsanläggningar genom Skåne och Småland lill Wetlern, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Den 25 September. 311 vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som föijer:
Punkten Litt. B.
C. Hr Hjärne:
Jag ämnar icke begära återremiss å denna punkt i det skick, som frågan f. n. befinner sig, emedan jag anser det vara rätt att bifalla U(sk:s hemställan; men jag ber att få nämna, att jag icke kan instämma uti de af Utsk. såsom grund för afslaget anförde skäl.
Utsk. har nemi. yttrat, att ”då Utsk. tillstyrkt R.
St. att godkänna den af K. M. i Nåder förordade grundsats, att jernvägs-slarolinierna böra uteslutande genom Statens försorg anläggas, så, och ehuru Utsk. ansett något beslut f. n. icke böra af R.
St. meddelas i fråga om sistnämnde jernbanas fortsättning, lärer, i fall Utsk:s uti sagda hänseende gjorda framställningar varda af R.
St. bifallna, Hr Sandströmer motion komma att förfalla.” R. o. Ad. har bifallit StatsUtsk:s hemställan, ang:de grundsatsen lörstamliniernas anläggning, nemi. att den skall ske på Statens bekostnad; men andra punkten i detta Betänk., sora afhandlar denna omständighet, innehåller att äfven enskilde bolag kunna sig bilda, för att anlägga någon del af en stambana efter öfverenskommelse med Regeringen och med vilkor alt denna del sedermera kan af Staten inlösas.
Det skäl, som StalsUlsk. i denna punkt anfört, är således icke riktigt; ty enl. andra punkten är det ju ingenting, som hindrar en enskild innevånare i en landsbygd, att hos Regeringen anmäla sig, för att med bidrag af allmänna medel och tillskott af egna bygga en del af jernvägen mellan Stockholm och Götheborg.
Man skulle således af Utsk:s nu ifrågavaride hemställan kunna tro, att Utsk. icke npfattat den grundsats, som i 2:dra punkten finnes uttalad, på det säll, som jag tror att de fleste bland R. o. Ad. upfattal densamma.
Jag har endast reservationsvis velat anföra detta, på det att jag åtminstone icke för min del måtte synas hafva velat erkänna någon annan tolkning af 2:dra punkten, än den som af R. o. Ad. redan blifvit godkänd.
Då den siste värde talaren endast reservationsvis uttryckt sitt missnöje med Utsk:s nu afgifna förslag och icke yrkat återremiss å detsamma, inskränker jag mig nu blott, för att icke uptaga R. o. Adis tid, att anhålla om bifall till ifrågavar:de punkt.
Uppå härefter framstäld propos. biföll R. o. Ad. den förevande punkten.
Punkten Litt. D. 312 Den 25 September.
Gr. von Hosén:
Jag tager mig friheten vördsamt anhålla om ålerremiss å denna punkt.
Af alla sidobanor, som jag haft tillfälle all undersöka i Sverige, känner jag ingen, som jag ställer så nära en stambana, som den ifrågavar:de banan mellan Askersund och Qvisbro.
Denna jernväg skulle nemi. på Sveriges inre rörelse komma att utöfva ett ganska stort inflytande, naturligtvis förutsatt att Köping-Hult-banan vore utförd.
Den skulle ibland annat hafva del inflytande på vår postgång, att bref skulle ganska lätt kunna på 17 timmar hinna härifrån och till Jönköping: ty på 5 limmar går jag med en snabb ångbåt till Köping, pä 3 timmar till Orebro, derifrån på 2 (immar till Askersund, och slutligen med ångbåt pä 6 timmar lill Jönköping.
Lägger jag härtill 1 timmas tidsförlust i och för ångbåtarne, så upkommer den förutnämnde summan af 17 timmar.
Men icke nog härmed; denna jernväg skulle, i samband med Köping-Hult-banan och l\ora-banan, förena Nerikes rika malmfält med Wetterns bassin, och skulle således kunna tillåta att dessa förträffliga malmer kunde begagnas vid en stor mängd bruk, dit de nu icke kunna komma.
Jag tror derföre, att om man jemför den ringa summa, som är begärd, med de stora resultater, som den derför anlagda jernvägen skulle gifva, så vore det en ganska god spekulation af Staten att bevilja detta anslag, och jag får fördenskull anhålla om punktens återremitterande.
Medan jag har ordet, ber jag, att ännu en gång få framställa några anmärkn:r med afseende å hvad Gr.
Lagerbjelke och Hr von Hartmansdorff yttrat om Köping-Hult-banan.
Utan att på minsta sätt vilja tilltro dessa Hrr, icke ens Hr von Hartmansdorff, hvilken alltid varit min antagonist på detta rum, några känslor af skadefröjd öfver att ifrågavar:de bana icke blifvit fullbordad, vill jag tvertom bedja R. o. Ad. vara förvissad, det jag tror, så vida icke något politiskt skål skulle förefinnas, hvilket dock icke kan vara fallet med Gr.
Lagerbjelke, som alltid delat mina åsigter om jernväsarnes nytta, att det ändock skulle göra de begge talarne ondt, om saken ginge under.
Men jag vill anföra några ord för alt visa, huru oriktigt det är att, på sätt dessa Hrr gjort, bedöma saken a priori.
Ett arbete är slut eiler afstannadt, såvidt jag kan upfatta ett arbetes afslannande, när man icke arbetar mer.
Jag får i detta afseende uplysa, att vi i förrgår nedskickade något öfver 7,000 R:dr b:ko för arbetslöners betalande, och när jag jemför detta förhållande med förhållandet vid Strömsholms kanal, så åtgår der i och för arbetslöner med materiel och allt annat icke mer än 10,000 R:dr i månaden, då deremot vid Köping-Hult-banan behöfvas 14,000 R:dr på samma tid, utom materiel och befälets aflöning.
Men har väl det förra arbetet afstannal?
Jag tror fördenskull, att man antagit såsom sanni, hvad en hop tidningar med stor skadeglädje updiktat ang:de arbetets afstannande.
Sannt är visserligen, att svårigheter yppat sig att fortfara dermed; men della är icke detsamma som alt det afstannat.
Svåra konjunkturer och börsförvecklingar hafva mellankommit, som menligt inverkat på arbetets gång; men hvem har icke haft motgångar?
Just deruti ligger emellertid faran att yttra sådana ord, att då man på börsen vill sälja aktier för ett dylikt Den 25 September 313 förelag, så är det läll alt begripa,att man icke kan tillfoga saken ett mera dödligt sår.
Del är ett sätt alt ruinera, att få hvilket förelag som helsi ali falla; och jag påslår, att om dessa aktier med ens rönte eli starkt misstroende, så hade man dessa förhastade ord att tacka derför.
Har man då gjort aktieegarne rättvisa?
Har man gjort den Direkt, rättvisa, sorn gjort allt hvad i dess förmåga stålt för att hindra, att ett riksgagneligl företag skulle gå under?
Man bör fördenskull vara försigtig, innan man uttalar dylika ord om sådana förelag, hvilkas framgång i mer eller mindre mån bero påkredilen; och jag tror att om del förhållande skulle inträffa, att man nödgades nedlägga arbetet, skulle ifråga - var:de
Hrr talare icke hafva någon tillfredsställelse deraf, att de på förhand uttalat .farhågor derför.
Jag uprepar ännu en gång, att man bör vara försigtig > sina uttryck om dylika företag, och alt de serskilda Stånden böra respektera sina egna och hvaraudras beslut.
Jag vill utgå från den sats, som den siste värde talaren yttrat, eller att R. o. Ad., likasom hvarje Stånd, bör respektera sina fattade beslut.
Förhållandet är nemi., alt R. o. Ad. antagit 3:dje punkten af StatsUtsk:s Utlät.
JVs 273, och der slår alt ”företagandet och nlförandet af de smärre jernvägsanläggningar inora landet, som för kommunikationer af mindre utsträckning erfordras, må ankomma på den enskilda industrien och företagsamheten.
Nu är den ifrågavar:de jernvägen just en så beskaffad bana, att den torde böra hänföras till dessa, om man så vill kalla dem, smärre hufvudbanor.
Den äger visserligen en icke obetydlig vigt; men är dock sådan, att den icke i och för sig kan utgöra någon egentlig stambana, och således kan den icke hänföras till dem, hvilkas anläggning, enl. den upställda allmänna grundsatsen, tillhörer Statens åtgärd.
För ifrågåvar:de banas fullbordande erfordras, enl. upgift, en summa af 1,414,000 R:dr.
Detta belopp, långt ifrån att kunna kallas obetydligt, synes tvertom vara ganska ansenligt, och skulle, om det härtill beviljades, hindra utförandet af måDga i närvar:de stund mycket vigtigare företag.
Jag vill visserligen icke lägga sten på börda och, genom hänsyftning på möjligheten af arbetets inställande vid Köping-Hult-banan, gifva en antydning om alt nämnde företag befinner sig i ett financielt betryck; men ett faktum är emellertid, att denna bana icke är färdig.
Delta är icke utan betydelse för den i denna punkt föreslagna banan, och enl. mitt förmenande torde fördenskull de, som önska besagde banas bekostande af Staten, böra upskjuta afgörande! deraf intill nästa Riksdag.
På grund häraf tror jag att äfven de ledamöter, som vilja gynna ifrågavar:de arbete, skola förena sig med mig i yrkandet om bifall till den förevande punkten.
Jag gillar fullkomligt hvad Hr Bildt nu yttrat derom, att Stånden böra vara sina beslut trogna; men det kan dock gifvas undantag ifrån denna regel.
Jag skall kunna nämna en bibana, hvilken jag förutser, att äfven Hr Bildt skall anse såsom en hufvudbana, nemi. Westgötha-linien ända till Carlsborg.
Ingen kan väl säga, att icke denna linie är en hufvudbana.
Jag tror så - 314 Den 25 September. ledes, att raan icke kan upställa en regel så, att icke undantag derifrån kunna göras, och man må förlåta mig, ifall jag har en sådan åsigt.
Jag anser den nu ifrågavar:de banan bilda ett sådant undantag; ty den är verkligen en hufvudbana, både i strategiskt och industriell afseende, samt såsom en postväg.
Jag behöfver icke för Hr Bildt förklara, att den uti strategisk synpunkt är en så beskaffad bana, emedan den kan debouchera Wettern och aflemna trupper m.' ro. från hela södra och vestra Sverige.
Jag vill emellertid blott undantagsvis framställa denna bana såsom nödvändig.
Hvad åter angår Hr Bildls yttrande, att beslutet öfver densamma kunde upskjulas till nästa Riksdag, så kan sådant vara möjligt, ifall man nemi. antager Köping-Hult-banan såsom en hypolhes.
Gör roan deremot icke så, då anser jag det vara högst nyttigt, att få denna jernväg färdig på samma gång som den sednare banan, emedan jag derigenom ställt hela det mellersta Sverige på 17 mils distans från Stockholm, eli förhållande, som icke kan inträffa med någon af de andra banorna.
Det fordras för öfrigt för denna banas utförande ungefär lika lång tid, sam för Köping-Hults-vägens fortsättande.
Af alla dessa skäl anhåller jag om återremiss å ifrågavartde punkt.