Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Marinen är nemi., efter mitt förmenande, vårt vigtigaste och naturligaste försvarsvapen, och jag kan ej nog beklaga, att våra militäriska organisationsplaner härvid fästat så liten uppmärksamhet.
Att afhålla fienden från våra kuster eller från förläggandet af krigstheatern inom vårt eget land måste vara det mest magtpåliggande, likasom ett misslyckadt bemödande i detta hänseende komrae att medföra, om ej vår undergång, åtminstone oberäkneligt lidande för våra medborgare.
Jag känner ej i hvad skick vår flotta sig befinner.
Jag vill uti detta, såsom i annat, vara optimist; ty jag förmodar, att om flottan verkligen varit i bristfälligt skick, Regeringen, som för föx-svarsverket till lands begärt många, som mig tyckes, temligen öfverflödiga anslag, ej underlåtit att äfven för ett så mycket vigtigare ändamål äska ökade anslag.
Hvad jag likväl känner och hvad som tillika ådragit sig Regeringens uppmärksamhet, ar, alt tillräckliga öfningar saknas för flottans officerare och manskap.
För att vinna denna, har Regeringen inskränkt sig till att fordra endast 35,000 r:dr b:co årligen, deraf StatsUtsk. föreslagit 20,000 r:dr årligen.
Denna afprutning synes mig ej vara på sitt ställe, och jag för min del ville, ehuru obenägen jag, under närvar, förhållanden, i öfrigt finner mig för ökade anslag, likväl gå ännu längre, än Regeringen i detta fall gjort.
Jag föreställer mig nemi., att tullbevakningen på våra vidsträckta kuster skulle kunna förenas med öfningar för flottan , och att således genom en förhöjd tullbevillning medel skulle kunna erhållas att bilda och underhålla en verklig skärgårdsflotta och att hafva jemn öfning för personalen.
Tillökningen i tull kunde drabba de artiklar, som ej, annat än i ringa mått, förtäras af den egentligen skattdragande allmogen, och den strängare bevakningen komme troligenatt inbringa långt större intrader, än de påräknade.
Dermed vunnes således ökade anslag för flottan, ökade controller och, i följd deraf, tullinkomster, samt slutligen minskade brott.
Att en sträng kustbevakning är ett medel att uppbringa tullintraderna har visat sig under den tid, man bevakat för choleran, och att denna stränghet fortfarande behöfves och behöfver skärpas, derom förvissas en hvar, som, vid jemnförelse af importlistorna och hvad som consumeras, särdeles i Sveriges södra landskaper, finner Cn, snart sagdt, Öfverraskande skillnad, och deraf slutar sig till lurendrejeriets och tullförsnillningens omfattning och nästan planmessiga anläggningar.
Skulle nu, enligt hvad jag, och säkert hvarje fosterlandsvän jemte mig, önskar, brännvinsbrännings-lagstiftningen blifva sådan, att brännvinet fördyras medelst en förhöjd skatt och minskad tillverknings möjlighet, så blir det desto nöd - 320 Den 28 Maj f. m. vändigare att öka controllerna emot oloflig införsel, som brännvinsfastager, hvilka vid påkommande surpris kunna utan skada kastas i vattnet, således äro lättare än vanligt att inpractisera på kusten; hvaraf följer, att begge ifrågavar. lagstiftningsändamålen skulle totalt förfelas, nemi. det ena att minska consumtionen af brännvin och det andra att förskaffa statscassan en högre inkomst af denna näringsgren, så framt icke ändamålsenliga och kraftiga åtgärder vidtagas för att hindra införsel af Jutskt och Danskt brännvin.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande må åtfölja den troligtvis blifvande återremissen till StatsUtsk.
Jag skulle ansett öfverflödigt att yttra mig i denna fråga, sedan Hr Frih. Lagerbjelke och Hr Oxehufvud deri afgifvit fullständiga anföranden; men jag har begärt ordet i anledn. af Gr.
Horns yttrande i afseende å principerna för ett lands försvarssystem.
Han har nemi. sagt, att detta borde afse att i möjligaste måtto afhålla fienden från landets gränsor.
Detta är nemi. en paradox, som ingalunda låter verkställa sig.
Att liär specielt ingå i frågan om den för Sverige fördelaktigaste försvarsplan anser jag olämpligt.
Det tillhör icke de publika öfverläggningarna att ingå i detta ämne.
Det tillhör Styrelsen att begära och representanten att bifalla de anslag, som för armeen erfordras, vare sig beräknad på försvar eller anfall; men om hvarje individ här finge uppgifva sin operationsplan, skulle underrättelser och upplysningar i saken vinnas och sprida sig till andra länder, hvarigenom dessa komme i tillfälle att derefter taga sina mesurer och sålunda tillintetgöra hela planen.
I allt, som angår ett lands försvarsverk, bör man sålunda uppgöra och beräkna, att man utomlands icke kanner annat eller kan möta mera än sjelfva massorna, men icke när eller huru dessa kunna verka.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande må medfölja återremissen.
Hos H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anhåller jag, ätt någon af cäncellisterna må få uppläsa Hr Hagelstams reservation emot detta betänk., samt att H.
Ex. derefter täckes bibehålla mig vid ordet.
Denna uppläsning verkställdes, hvarefter Frih.
Boye yttrade:
För ätt tillstyrka fullt ut allt, hvad K.
M. begärt för flottans exercis, behöfvés icke mer än le gros sens commun, enär det lärer Vära en lätt fattlig sak, att detta vapens gagnbarhet till så hufvudsaklig del beror på practisk öfning hos manskäpeti Jag åberopar en utaf Utsk. sjelf på ett annat ställe uttryckt princip, att då en arme är behöflig och finnes, böra utvägar jemväl beredas för densammas bibehållande i tjenstbar! skick; Meit Utsk; synes hafva bortglömt denna - Dc a aS Maj f. m. 321 na princip i afseende på flottan.
Skall detta vapen finnas, mäste man lemna medel till dess öfning; eljest ligger det endast staten till last såsom en pensionsanstult.
Utsk. min tacksamhet för det Utsk. tillkännagifvit den åsigt och tillstyrkt densammas uttryckande jemväl af RiksSt., att nemligen Rikets sjöförsvar egentligen hvilar på skärgårdsflottan.
Jag har ej bevistat öfverläggningen från dess början; men man säger mig, att tvenne röster höjt sig för linieflottan, men icke någon för skärgårdsflottan.
Jag vill icke tala emot den förra; men jag vill likväl icke hafva onämndt, hvad sunda förnuftet säger mig, att nemi. ett fartyg, som seglar i både mot- och medvind, är bättre än ett sådant, sorn endast seglar i medvind.
Jag inser, att man skall afvisa mig med det inkast, att jag icke förstår ämnet; men jag ber då blott att få förklara, det jag har minne af, att Sverige före d. g Juli 1790 var pä branten af sitt fall och att det var arméens flotta, som återskänkte oss freden och uppfyftade Svenska sjöförsvaret till sitt förra anseende.
Om jalousie eller andra orsaker kommit vår tid att glömma dessa arméens flottas förtjenster, så tillhör det dock nationen alt, om äfven åsidosättande tacksamhetens bevekelsegrund, likväl af omtanka för sitt eget väl eftersinna hvad som då räddade henne och ännu en gång kan rädda henne.
Man har sammanslagit de båda flottorna.
Detta förefaller mig likartadt med hvad man år 1800 gjorde med myntväsendet.
Man ville hjelpa riksgrssedlarna med att lägga dem på Ranken, och man förstörde såväl det ena som det andra.
De aktningsvärda chefer, som nu förestå stora flottan, hafva uti det af mig anförda ingen del, och de böra icke taga åt sig mitt yttrande, hvilket endast afser Sveriges behof och, såsom jag tror, öfverensstämmer med den allmänna opinionen, som också är, att man gör för litet för skärgårdsflottan; och må det förlåtas mig, som minnes den enthusiasm för arméens flotta, som rådde 1790 och som jag då delade; må det förlåtas en gubbe, om han frågar:
Hvar finnes väl detta så högt förtjenstfulla vapen?
Jo, det finnes ett cancelli på Skeppsholmen, hvilket, likt ett grafchor, förvarar de vittnesbärande trophéer, som icke kunna borttagas; och skulle också än en egoistisk tid glömma en föregångens förtjenster, skall likväl historien icke underlåta att åt efterverlden Öfverföra rättvisans fordringar.
Det gifves ännu några qvar af dessa tappra; må de emottaga dessa uttryck som en gärd af min högaktning!
Jag vill icke uppehålla längre, utan anhåller om återremiss af betänk., och slutar med den begäran, att Utsk., jemte tillstyrkande af hvad som blifvit fordradt, må i det underd. svaret till K.
M anhålla, det K.
M. behagade fästa ett särskildt afseende å allmänna rösten, ang:de Sveriges behof af en större skärgårdsflotta, än den vi för härvarande äga. 7 H. 4« Den a8 Maj f. m .
I consequens med livad jag i går anförde, ang:de behofvet af ökadt anslag till soldatens bildning, kan jag icke undgå att yttra, det jag anser de för flottans exercis af Utsk. tillstyrkta anslag vara otillräckliga.
Om det är gifvet, att våra soldater fordra en mera utsträckt bildning, så är en sådan ännu mera nödvändig för våra sjömän, hvilka jemväl hafva att kämpa med elementen, med storm oell vågor.
De äro altså i vida mera behof af kunskap och vana än soldaten.
Man har sett stora bedrifter utföras till sjös; men öfning här nödvändigt måst föregå.
Flibustiererna utmärkte sig genom förvånande sjöbragder; mende voro sjöröfvare och hade bildat sig under sjöröfveri.
Man känner én utmärkt Rysk Amiral, Paul Jones; men han var en kaparecapitaine och hade i detta handtverk samlat sin marinhunskap.
Dylika skolor för bildandet af goda sjömän lära icke kunna anses lämpliga.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må åtfölja återremissen, och får ännu en gång förklara, att jag anser anslaget till flottans exercis vara otillräckligt.
Må det ursägtas mig, att jag åter uppträder; men jag ville framställa en erinran, som jag glömde att nämna i mitt sista yttrande.
Jag ville nemi. till de ledamöter inom Utsk., hvilka äro lika främmande i sjöyrket som jag, men som likväl äro pligtiga att yttra sig deröfver och möjligen kunna mötas af den mägtiga anmärkning, att de icke förstå saken; jag ville till dessa meddela en anvisning på en härstädes nyligen utkommen bok, under namn af anteckningar under resor utomlands, författad af en vid namn Carlsund.
Uti slutet af denna bok upptager författaren frågan om jemnförelse emellan de båda ifrågavarande vapnen, och bevisar på ett mästerligt sätt, icke blott med theorier, utan med fada. det företräde, hvarom jag må hända sagt för mycket för att icke säga allt.
Må det nu tillika förlåtas mig, att jag omtalar omständigheter, sorn icke egentligen tillhöra hvarken den ena eller andra principen.
Då Gustaf lil ville uttrycka sin och nationens tacksamhet mot det vapen, sorn satt Riket och honom i oberoende, och gjort det förmöget att med egen kraft gå att göra freden, så gaf han såsom ett prof af erkänsamhet — det må vara obetydligt, men det bevisar en tacksam uppmärksamhet— åt vapnet ett skärp, med föreskrift, att det borde bäras såsom ett minne af segren.
Detta skärp, det bäres icke mera nu:
Han skänkte armeens flotta till trophe'er kanoner, dem hon sjelf eröfrat; hvar äro väl dessa nu?
De prydde länge den vakt, som nu står tom.
Nu lära de vara sålda.
Här gällde ej de vackra skäl, som gjorde sig gällande, då det var fråga om försäljning af några landtarmeens tropheer.
Jag anhåller, att äfven detta yttrande må få åtfölja återremissen.
Jag har redan i mitt förra anfö - Den 28 Maj f. m. pande antydt, det jag tror, att en discussion härstädes, ang:de den omtvistade principen, icke kan äga särdeles upplysande inflytande på sjelfva ämnet; och jag vill således icke ingå i någon vidare utveckling deraf, än hvad mitt skriftliga anförande innefattar, helst jag dertill har ett ytterligare skäl i min ringa parlamentariska förmåga, i jemnförelse med sista talarens.
Jag beklagar blott, att han icke var närvarande, då jag sist yttrade mig.
Han skulle då hafva funnit, att jag alldeles icke yttrat mig emot skärgårdsflottan, utan att jag sagt, att anslaget borde användas till båda flottorna, i mån af hvarderas större eller mindre behof.
För öfrigt skulle han funnit, att skärgårdsflottan ej blott blifvit underhållen, utan så betydligen förökad, att den är starkare, än den någonsin varit, 1790 års krig icke undantaget.
Angående Hr Carlsunds bok, hvarom Frih.
Boye nämnt, får jag säga, att jag äfven har läst densamma.
Författaren är en ung man, med mycken kunskap; men hvad lian sagt pm flottorna grundar sig helt och hållet på en hypothes, den nemi., att ångfartyg skola införas till uteslutande hufvudvapen pä sjön.
Då detta sker, skall jag medgifva företräde åt den lilla flottan; men det lärer icke inträffa hvarken i min eller någon nu lefvandes tid.
Då jag uti mitt yttrande trodde mig uttryckligen förklara, att jag, då jag talade för det ena vapnet, derföre icke talade emot det andra, och jag derjemte så tydligen undantog flottans närvarande styresmän från all delaktighet i den stjufmoderliga behandling, armeens flotta vederfarits, så tror jag mig hafva gjort rätt för mig i afseende å det förhållande, deri jag nu blifvit motsagd.
Jag ber att till Hr Frih.
Lagerbjelke, jemte förklarandet af min fullkomliga högaktning, få uttrycka den öfvertygelse, jag lifligt äger, att stora flottan för närvarande berömvärdt fyller sitt ändamål.
Men då jag troclde, att Sverige en dag skulle kunna falla för brist på tillräcklig skärgårdsflotta, och jag icke visste, att denna flotta så vida emotsvarade behofvet,som Frih.
Lagerbjelke synes förmoda, kunde jag icke låta min högaktning för den värde talaren hänföra mig från mitt begrepp i saken.
Och, om än vapnet är tillräckligt, hvar finnes väl truppen och officerarne?
Jag önskar svar på denna fråga.
Man säger mig: i stora flottan; men detta svar är ingalunda tillfredsställande, ty officerare, sorn äro vana vid stora flottan, äro okunniga för skärgårdsflottan.
Så‘säger åtminstone Carlsund och bevisar det.
Oell än en fråga vill jag göra:
Var det väl nödvändigt, att den utmärkelse,1 Gustaf III gaf åt arme'ens flottas officerare, att på hattplåten bära den 29 Juli 1790, äfven skulle försvinna?
Jag vill önska, att en eftertid icke til [skrifver otacksamheten dessa motgångar; men medgifvas måste det, att det synes utmärka en sardelses partialitet emot ett vapen, sorn likväl gjort för vårt land så pnycket.
Hr Glip, Carl Gabr., uppläste följande:
Då jag nu går att yttra mig olver StatsUtskts förslag till reglering af 4-de hufvudtiteln, får jag till en början åberopa, att jag ufven här vidhåller, hvad jag i går, då frågan om 3:d|e hufvudtitelns reglering förevar, nämnde derom, att Utsk. icke riktigt förfarit, då det icke ingått i någon egentlig pröfning af behofvens nödvändighet, utan till grund för sina alstyrkanden åberopat förmenta bristande tillgångar.
Beträffande Lotsbefälet, så har Utsk. afstyrkt den för detta befäl af K. M. i nåder föreslagna lönetiBokning.
Jag får härvid anmärka, att då man vill bibehålla ett skickligt lotsbefäl, är det också nödigt, att detsamma någorlunda anständigt efter tidens fordringar aflönas.
Alla förbättringar uti Lotsinrättningen äro fruktlösa, om ett sådant befäl saknas.
De på expectancestaten ställda officerare, hvilka Utsk. anser kunna till lotsbefäl påräknas, kunna icke tvingas alt antaga lotsbefälsplatser; det måste ske frivilligt.
Icke heller kunna dessa tjenster förenas med den activa tjenstgöringen vid flottan, synnerligast i krigstider.
M. äskade tillökning i anslaget för flottans öfningar är af Utsk. tillstyrkt endast till nedsatt belopp.
Detta är ingalunda svarande emot behofvet; och då Utsk. sjelf sådant medgifvit, synes också den begärda tillökningen, 35,ooo r:dr, hafva bort oafkortad af Utsk. tillstyrkas, med tillagg af 10,000 r:dr för sjöbevärrsmanskapets vapepöfningar, hvilka icke i beräkningen af förstnämnde summa ingått och hvarmed det gemensamma anslaget för bevärtsmanskapets exercis således synes ytterligare böra tillökas utöfver den förhöjning deruti, Utsk. i sammanhang med regleringen utaf 3:dje hufvudtiteln föreslagit.
Jag vill blott, i anledn. af en ledamots yttrande, att några flottan tillhörande tropheer skola blifvit sålda, hafva äran förklara, det jag älskar att tro, att så icke skett.
Väl vet jag, att några gamla kanoner blifvit försålda; men jag tror icke, att dessa hade någon egenskap af tropheer.
Jag yrkar, hvad sjelfva saken beträffar, äterremiss af betänk., och instämmer för min del i Hr Hagelstams reservation, hvarpå jag äfven hoppas, att
Utsk, fäster den uppmärksamhet, densamma förtienar.
G''.
Redan i ett föregående plenum vid början af denna riksdag, då Gr.
Possesmotion, angående Motala verkstads öfvertagande af Staten till ernående af ett större antal ångfartyg för vårt sjöförsvar, förevar, hade jag äran yttra mig om de hufvudsakliga principerna för delta försvar och om tillståndet med mitt fäderneslands tillgångar til| vttgövande af en flotta.
Jag anhåller likväl aft i dag få tgga R, p.
Ad:s uppmärksamhet | anspråk för att afgifva ett merg detailleradt yttrande i ämnet.
Jag anhåller alt få afdela de(ta mitt yttrande hufvudsakligen i 2:ne punk* Den 28 Maj f. m. 325 ter: den ena, ang:de det af K.
M. äskade högre anslaget för flottans exercis; den andra, angrde den af Utsk. i 5:te punkten föreslagna und. skrifvelsen till K. M., nied anhållan , det K. M., på grund af statens knappa tillgångar att utgöra ett sjöförsvar, grundadt såväl på linieskeppsflotta soui på mindre fartyg och skärgårdsflotta, täcktes fästa sin nåd. uppmärksamhet mera uteslutande vid det sednare vapnet.
Hvad angår det begärda anslaget till flottans exercis, anser jag det verkligen vara så oundvikligen nödvändigt, att jag måste på det allrahögsta tillstyrka detsamma.
Yi kunna här hafva debatter om den inre friheten, vi kunna här söka verka för eller emot samhällets framskridande till utveckling och upplysning; men då fråga uppstår att bereda landets försvar emot utländskt förtryck, är jag säker, att blott en opinion linnes derom, att man bör uppoffra hvad som oundvikligen fordras för landets säkerhet.
Jag anhåller att offentligen få förklara en sanning, hvaruti ingen skulle högre än jag önska, att jag hade orätt; men jag måste uttala den, emedan den är grundad uti min fasta öfvertygelse, den sanning nemi., att om ej vårt (andtförsvar eller vår arme skulle vara i bättre tillstånd än vårt sjöförsvar, stöde det i sanning illa till med utsigterna för vår sjelfständighet.
Detta är min öfycrtygelse, och jag skall redogöra för de anledningar, hvarpå jag grundar detta mitt yttrande.
Yi hafva visserligen några fartyg, men vi hafva en inskränkt personal, utan nästan all öfning utj sitt yrke; ty jag kan icke räkna den öfningsexpedition af en brigg eller corvett, som årligen utgår under 3:ne månader för exercis med cadetter och unga officerare samt underofficerare.
Jag kan ej heller beräkna, om, såsom ett undantag, någon gång ett annat mindre fartyg på samma tid utgått.
Vi hafva här hört sägas, att vi hafva en stor flotta eller linieskepp, och att vi måste äga sådana.
Jag vill framdeles under denna discussion undersöka, om så är, och nu blott antaga det; men sedan H. K. H.
Kronprinsessan afhemtades från Tyskland hafva vi icke haft något linieskepp utrustadt, och äfven denna expedition kan i många fall icke räknas såsom något särdeles tillfälle till öfning för vår personah
Vi hafva likväl linieskepp och bygga alltjemnt derpå.
De ärp nästan alla af olika certe och plika construction, och om man till chefen för vår Constructionscorps framställer denna fråga: detta sista linieskepp är väl det bästa?
får man säkert till svar: ja, utan tvifvel!
Om man derefter frågar: detta skepp, sorn är byggdt näst förut, är väl förmodligen bättre än det, som byggdes derförut?
får man säkert till §var: ja, utan tvifvel!
Om man derefter framställer den näsvisa frågan: huru vet min Herre det?
Jo, det bör så yara efter alla konstens reglor; och dessutom hafva Engelsmän och Fransoser antagit detta byggnadssätt.
Invänder man då: men har det ej handt, att fartyg, byggda efter alla konstens reglor, likväl seglat illa, och 3a6 Den 28 M a j f. m. att utmärkta sjömän någon gång t. o. m. tvistat om orsa-» kerna dertill?
Än det icke möjligt, ja, t. o. m. troligt, att en fartygsconstruction, tjenlig för Englands och Frankrikes vidsträcktare farvatten, kan vara olämplig för Sveriges mindre vidsträckta, der våg och sjögång, och dess motstånd mot samma fartyg äro helt olika?
Jo, visst är detta sanut.
Ja, men luiru vet då min Herre, att de fartyg, som år från år byggas, äfven blifva bättre i samma mån de äro sednare byggda, då vi aldrig försökt våra fartyg?
Denna fråga blir likväl alltid svår att komma ifrån.
Jag är visserligen ingen man af yrket.
Jag har endast en ytlig kännedom deraf, inliemtad dels under en tid af min ungdom, då man ämnade dana mig till sjöofficer, dels ock synnerligen genom samtal med manga nitiska och kunniga sjöofficerare.
Men det vanliga sunda förnuftet säger mig, att det är en bestämd och stor misshushållning att oupphörligen fortsätta byggnader af nya och stora skepp, då vi ej hafva råd att försöka dem.
Det är dessutom angeläget för öfningen af vår personal att försöka dem.
Det ur ingen fråga om, att icke flottans personal, i händelse af ett krig, skulle ådagalägga det största nit för fosterlandets försvar, och ehuru flera af det yngre befälet vunnit sjömansbildning genom den af Regeringen vidtagna kloka åtgärd att utskicka dem till tjenstgöring på andra nationers krigsfartyg, är det dock ingen tvifvel, att de flesta af våra fartyg vore utur stånd att manövrera mot en fiende, i händelse af krigets början genast efter krigsförklaringen, emedan vårt sjöfolk är utan all öfning, alven befälet mindre sjövant, och slutligen skeppen aldrig för-r sökta.
Det är derföre i min tanka af allrayttersta vigt, att StatsUtsk. mäste utfinna några tillgångar, sorn bestämmas endast för flottans årliga öfning.
Ehvad vi skola hafva stor eller liten flotta, eller begge delarna, mäste den öfvas under fredstid; ty i annat fall, o.ch 0111 den i händelse af ett krig ej af brist på öfning kan genast utlöpa, skall den troligen icke kunna utlöpa ur den hamn, der den rustas och öfvas, emedan, om kriget är med vår östra granne, han då blott behöfver begagna tiden för att med en femtedel eller en sjettedel af sin stora flotta låta tillspärra utloppen och hindra vår att under hela kriget vara verksam.
Äfven ur en annan synpunkt är det vigtigt, att vår flotta erhåller öfning, Det är en känd sanning, att det icke leder till någon god militär-esprit, då det yngre befälet tror s'g stå högre i bildning än det äldre; och då det hos oss är fallet, att vi utskicka en del af våra yngre officerare att i främmande flottor utbilda sig och medfölja alla tidens framsteg inom sitt vapen, så blir naturligtvis följden, att dessa yngre officerare erhålla en sjömansbildning och en kännedom om vapnets framsteg, sorn de flesta af dg äldre officerarne sakna, emedan staten icke skänker dem någon öfning.
Äfven inom dessa utskjokade unga officerare saknas den enhet i öfverty - Den aS M»j f. m. geise örn användbarheten af hvad de lärt, som skulle vinnas ; om de finge tillfälle att om bord på Svenska fartyg under skickliga chefer, efter ett åvår flotta antaget system, begagna hvad de utrikes lärt.
Nu ar förhållandet, att hälften af dessa officerare har tjenstgjort på Fransyska flottan Och hälften på den Engelska.
Den, som någon gång umgås med dessa unga män, skall finna de flesta af dem med mycken rellection hafva begagnat sin utrikes tjenstgöring; men man hör dem nästan alltid strida med hvarandra om fördelen hos den ena framför den andra af de begge främmande flottorna.
De, som hafva tjent på Fransyska flottan, förklara endast det dugligt, sorn är å la maniöre Francaise, och de, som tjent på Engelska flottan, gilla intet annat än det, som är enligt English fashion.
Af alla dessa och ändå flera här ej uppräknade skäl föranledes jag på det högsta tillstyrka Utsk. att söka utfinna medel antingen inom 4;de hufvudtitelns nu var. tillgångar, eller äfven med fara af ytterligare anslag af i5,ooo r:dr b:co till flottans öfning.
Jag vore färdig att öfvergå på deras mening, som tro, att äfven denna stimma icke vore tillräcklig; men jag anser mig icke böra gå så långt, att jag förklarar, det K.
M. till det ändamålet begärt för litet.
Jag kan blott beklaga, att 4:de hufvudtitein skall stå efter den 3:dje, och att man således måste för uppoffringarna till 3:dje hufvudtitein gifva mindre åt den /±:de, på hvilken ändock landels försvar, om det rätt organiseras, hufvudsakligen beror.
Jag skall nu öfvergå till den af Utsk. i 5:te punkten föreslagna und. skrifvelse till K.
M. med anhållan, det K; M., på grund af statens knappa tillgångar att utgöra ett sjöförsvar, grundadt såväl på linieskeppsflotta sorn på mindre fartyg och skärgårdsflotta, täcktes fasta sivi nådiga uppmärksamhet mera uteslutande vid det sednare vapnet.