Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarken hos dem, som fordom tilldelat Konungen anslag, eller dem, som framdeles komma att göra det, kan meningen hafva varit eller bör någonsin blifva, att Konungen skall med ett ringa anslag rätt och jemnt kunna berga sig, såsom t. ex. en enskild embetsman.
Atskillige talare hafva dock uttryckt den mening, att det nuvarande anslaget är så stort, att Konungen horde derpå kunna lefva.
Men jag förmodar att de vid närmare eftersinnande snart skola finna, på hvilket lösligt antagande en sådan mening hvilar.
Redan för öfver 100 år sedan fullbordades vår konungaborg.
Den byggdes under den s. k. frihetstiden, hvilken väl ingen kan påstå i allmänhet slösade med statens medel.
Jag hemställer då till en och hvar, som inträdt i denna byggnad och sett de majestätiska rum, som hysa Sveriges konungafamilj, huruvida en vistelse och ett lif derstädes låter förena sig med Den 11 Februari f. m. 329 en småaktig och, om jag så får uttrycka mig, knusslig existens.
Min mening är visst icke att iifvet derstädes skall vara slösande, men det måste dock vara värdigt statens högste representant.
Derjemte bör Konungen ega tillräckliga tillgångar, för att kunna med fri och full hand dels uppmuntra den tryckta förtjensten, dels afhjelpa den dolda nöden, som är för blyg att framträda och tigga om understöd, dels biträda vetenskapsmän, dels inköpa konstalster, med ett ord till allt sådant, hvartill den enskilde saknar tillgångar.
Detta måste hvarje sann fosterlandsvän anse både nyttigt och passande.
Landets regent måste framför allt ega tillräcklig inkomst, för att icke blifva nedtryckt af ekonomiska omsorger och bekymmer.
1 annat fall kan han ej hafva tillräckligt fri blick för att öfverse landets politiska och ekonomiska ställning; och hinder uppställa sig för hans förnämsta åliggande, — det, att vara landets fader och högste vårdare.
Uti denna egenskap och ställning är det icke väl, om han skall städse nödgas tänka på styfvern.
Mörners förslag afser att anskaffa medel till ett sådant upprätthållande af thronens värdighet, tillstyrker jag att samma förslag måtte blifva R.
Jag har icke något annat att tillägga till Gr.
Mörners väl motiverade förslag, än att jag, för min del, deruti instämmer.
S tjernstedt:
Jag ber att få förklara, det min mening, då jag talade om ifrågavarande 170,000 rdr, icke var att ifrågaställa någon nedsättning, icke heller, som en talare uttryckt sig, att »gnugga» på medlen, utan endast att tillkännagifva, det jag allt hittills följt och allt framgent kommer att följa den grundsats, att uti dylika fall bevilja hvad K.
M. genom vederbörande
Departements-chef begärt, samt att jag icke anser rätt att enskilda motionärer framkomma med förslag i ämnet, då Konungen genom sin rådgifvare gjort en direkt framställning om hvad som är nödigt för behofvets fyllande.
Jag måste nemi. hafva mera förtroende för det omdöme, som uti ett dylikt fall uttalas af
Departements-chefen, än jag kan hafva för de af enskilde motionärer uti samma syftning uttryckte åsigter; — och anser det ovilkorligen vara representationen värdigare att bifalla K.
M:s förslag, än understödja den enskilde motionärens framställning i ämnet.
Utan att dela den s. k. förtjusningsfebern, kan det dock icke undgå att förundra mig. att, — sedan man talat derom, att man är så belåten med Konungens nuvarande rådgifvare och desse samme rådgifvare framlagt en uppgift rör:de ställningen samt en begäran om anslag för omhandlade ändamål, — man derefter gillar enskilda motionärers förfarande att framkomma med 330 Den 11 Februari f. m. ett annat förslag uti samma fråga, innehållande en väsendtlig förändring af förstberörde nådiga hemställan.
Jag upprepar att det, hvarken af mig eller någon annan härstädes, blifvit ifrågasatt att nedsätta hvarken begärdt anslag eller nationens heder; men att vi, med jemväl fästadt afseende derå, att uti likartadt fall förslag af enskild motionär icke sedan 1823 års riksdag blifvit frarnstäldt, anse för rättare och representationen värdigare att bevilja hvad K.
M. begärt, än att understödja hvad enskild motionär i frågan föreslagit.
Jag anser det vara min pligt, att i anledning af förevarande motion äfven yttra några ord.
Mörner, som börjat diskussionen, har mot det förslag, som af regeringen blifvit frarnstäldt, i främsta rummet anmärkt att det begärda anslaget icke bort vara endast af provisorisk natur, utan åtminstone till en del sättas på permanent stat.
Till svar derå får jag erinra, att om en och samina anslagssumma har till ändamål dels att fylla de brister, som under en föregående tid uppkommit, dels ock att öka holhållningssumman till det belopp, som för framtiden vore nödigt, så kan en sådan summa nu icke gerna såsom permanent bestämmas; ty antingen skulle detta anslag då blifva för litet under den närmaste tiden för de begge ändamålen gemensamt, eller också allt för stort framdeles, blott såsom en tillökning i det ordinarie anslaget, sedan bristerna blifvit betäckta.
Detta har också Gr.
Mörner ganska rigtigt insett och fördenskull på så sätt delat summan, att en del deraf skulle blifva permanent och den öfriga delen blott tillfälligt anslag.
Emot denna af Gr.
Mörner föreslagna anordning, ber jag dock att först och främst få anmärka, att ingen egentlig grund blifvit uppgifven för den sålunda gjorda fördelningen, eller hvarföre den fasta tillökningen skulle bestämmas till 170,000 rdr; ty såsom en sådan grund kan väl icke anses blott den omständigheten, att hofhållnings-summan derigenom jernnäs från 630,000 till 800,000 rdr och att förhöjningen skulle utgöra något mera än 25 proc. af det nuvarande anslaget.
Jag föreställer mig deremot, att vid bestämmandet af en permanent anslagsförhöjning, en mera specifik grund härför både kan och bör uppgöras, och jag tror att en dylik lätt finnes, dels i den föregående, senaste tidens erfarenhet angående kostnaderna för hofiförvaltningen, dels i bestämda kalkyler öfver de många behof, som för en Konung alltid förefinnas, och hvarpå Frih.
Hamilton ganska rigtigt uppgifvit åtskilliga exempel.
På begge dessa vägar har jag också sökt göra mig reda för det ifrågavarande behofvet, eller för den summa, som af Sverige bör, äfven för framtiden, beviljas såsom förhöjning i Konungens hofhållning, och jag har dervid visserligen så till vida kommit till samma resultat som Gr.
Mörner, att jag funnit en tillökning vara nödvändig, men jag har deremot icke kommit till den af honom föreslagna siffran.
Den il Februari f. m. 331 Något bestämmande af denna siffra anser jag likväl vid detta tillfälle hvarken nödvändig eller lämplig, ty hurudan också fördelningen mellan det permanenta och det tillfälliga anslaget måttegöras,— antingen på det sätt Gr.
Mörner föreslagit, eller på något annat sätt — så måste dock alltid dessa anslag tillsammans komma att under den närmaste perioden utgöra en summa, som är olika med den summa, som för framtiden behöfves; och redan häraf synes det mig vara ganska naturligt och rigtigt att man ej sammanblandar frågorna, utan nu endast bestämmer det anslag, som för den förstnämnda perioden är erforderligt.
Men äfven andra vigtiga skäl tala härför.
Stjernstedt har förut omnämnt ett sådant, nemi. att Bonde-St. redan fattat beslut angående första hufvud-titeln, och att detta Stånd således skulle komma i en besynnerlig ställning, ifall ändringar i denna hufvud-titel nu föresloges, hvilket undvikes genom den form, K.
M. gifvit åt sin framställning.
Vidare bör observeras, att när fråga blir om en permanent tillökning i hofhållnings-anslaget, så torde — såsom redan i Stats-råds-protokollet finnes antydt — äfven böra tagas i beräkning något bidrag i detta hänseende från Norige, hvilket deremot icke ansetts böra från Svensk sida ifrågasättas vid nu förevarande tillfälle.
Grunderna härtill äro: dels att den brist, hvars godtgörande nu är i fråga, till stor del härleder sig från regentskapstiden, och att under denna tid apanaget för regenten utgick fördubbladt från Norige — eller med 40,000 specier i stället för 20,000 — men utan någon tillökning från Sverige; dels ock att framställning redan blifvit gjord i Norige om inlösen för statens räkning af Ladegaardsöen med Oscarshal, för att ställas till H. M. Konungens disposition, hvilket således i viss män, såsom utgörando ett särskildt bidrag till första liulvudtiteln, kan sättas i jemförelse med det här begärda tillfälliga fyllnadsanslaget.
Slutligen får jag, såsom ett synnerligen verkande skäl, hvarföre den Kongl. Proposm uppställdes så att endast ett anslag för viss lid blifvit begärdt, äfven anföra den omständigheten, att den förhöjning af 44,000 rdr, hvilken K. M., i sin Nådiga Propos. om statsverkets tillstånd och behof, äskat i det ordinarie anslaget »för underhåll och vård af möbler» m. m., visserligen blifvit af Stats-Utsk:t tillstyrkt, men likväl endast att utgå under nästa stats-reglerings-period.
Detta beslut är af Stats-Utsk:t fattadt alldeles enhälligt, utan bifogande af någon reservation, och man måste väl då antaga såsom gifvet, att det äfven blifver II.
Det torde icke heller förnekas, att i en fråga af så grannlaga natur, sorn den förevarande, det måste vara särdeles önskligt, att K.
M:s förslag, så vidt som möjligt, kommer i harmoni med R.
Stms åsigter i ämnet, och jag hemställer då, om icke i nyss anförda omständighet äfven ligger en ganska stark anledning, att nu endast afse det behof, som under den närmaste framtiden för ett särskildt ändamål förefinnes. 332 Den 11 Februari f. m. 1 betraktande af alla de skäl, som nu blifvit i korthet vidrörda, härledande sig dels ifrån sakens egen beskaffenhet, dels ifrån särskilda förhållanden, är jag fortfarande af den öfvertygelsen, att den form för det ifrågavarande anslaget, som i K. M:s Nåd.
Propos. blifvit vald, är både rigtigast oeh lämpligast, och jag tror derföre också, att det vore bäst, om man, utan misstroende till kommande Ständers vilja och förmåga att lika värdigt som de nu församlade bedöma då förekommande behof, nu icke sammanblandade frågorna om de olika anslagen för olika tider, utan förenade sig om bifall till det K. förslaget.
Pen siste värde talaren har afslutat sitt yttrande med den antydan, att under min motion skulle ligga något, och att den antydde en, liksom misstro till kommande
Ständers förmåga och vilja att afhjelpa den brist i hofhållningsanslaget, hvilken vid den tiden möjligen kunde förefinnas.
I min motion har jag yttrat, det jag icke vill inlåta mig uti några gissningar i afseende å de motiver, som må hafva ledt vårt Stats-Råd vid afgifvande af förslag till den K.
Proposms uppställning, samt att jag icke heller vill i det hänseendet uttala några misstankar, emedan dessa ofta missleda.
Jag, å min sida, kan ej neka att det förefallit mig oväntadt, att den aktade talaren ej i afseende å mig iakttagit omnämnda af mig följda, för faringssätt, desto hellre, som för mitt förfarande ej behölt sökas någon annan förklaringsgrund, än den af mig uppgifne, att jag ansett min gjorda framställning vara af rättvisa och billighet påkallad.
På den grunden har jag stödt mig; och på densamma hoppas jag ock, att det må tillåtas mig qvarstå.
Samme talare har vidare anfört, att i afseende på den äskade tillfälliga tillökningen i hofhållnings-anslaget för 4 år icke något tillskott från Norige blifvit begärdt; och såsom skäl dertill uppgifvit åtskilliga anledningar.
Jag vill icke nu ingå uti någon undersökning om giltigheten af de särskilda omständigheter, han sålunda omförmäit härtill hafva varit vållande; men anser mig kunna såsom en säker förhoppning uttala den öfvertygelse, att Stats-Utsk:t icke lärer underlåta att taga äfven denna del af frågan i noga öfvervägande och dervid bedöma, hvad som kan vara lämpligt, rättvist och billigt.
Slutligen har, såsom en anledning till åtgärden att föreslå en tillökning endast i form af extra anslag, blifvit anfördt, att Stats-Utsk:t redan enhälligt tillstyrkt, att åtskilliga af K.
M. för bestämda ändamål begärda tillökningar måtte beviljas endast för 3 år.
Jag får härvid fästa uppmärksamheten på den betydliga skillnad, hvilken, enligt min tanka, förefinnes mellan Stats-Utsk:ts afgifna förslag och den K.
Proposms innehåll.
— Om nemi., efter godkännande af Stats-Utsk:ts förslag, någon ny statsreglering icke skulle vid en kommande riksdag komma till stånd, så skulle dock de för de omnämnda särskilda ändamålen af Stats-Utsk:t å ordinarie stat, ehuru endast för nästa statsregle - Den 11 Februari f. m. 333 rings-period uppförda anslag komma att qvarstå.
Blir deremot den af K.
M. nu begårda tillökning i hofhållnings-summan endast beviljad på extra stat för 3 år, medelst anvisning å Riksg.- Kont., så kan den händelse inträffa, att om It.
St:r icke fatta beslut om nytt anslags beviljande, icke en skilling finnes att under den närmaste framtiden för ändamålet tillgå.
I förra fallet fordras beslut om uppförda anslags uteslutande.
1 det sednare om nytt anslags anvisande.
Jag anhåller fortfarande om bifall till min förut gjorda framställning.
Hr Cederschiöld, ltob. Teof.:
Jag hade icke ämnat deltaga i denna diskussion; men som jag icke hört någon framställa det förslag, som, enligt min åsigt, är det enda rätta, så har jag, då ingen talare vidare anmält sig, trott mig ej längre böra iakttaga tystnad.
Alla synas vara ense derom, att den brist, som till belopp af 800,000 rdr i hof-förvaltningen uppstått, bör af R.
St:r betäckas; men, i afseende på sättet huru detta skall ske, derom hafva meningarna varit delade.
Sålunda hafva några talare ansett lämpligast vara, att, med bifall till den K. Propos:n, anvisa 250,000 rdr att utgå under hvartdera af årén 1863 till och med 1866, — Andre åter hafva, lika med Gr.
Mörner, funnit det vara bättre, att öka det ordinarie anslaget för H. M. Konungens Hofhållning med 170,000 rdr, samt att dessutom bevilja ett extra anslag af 250,000 rdr för detta år och 240,000 för år 1864.
Intetdera af dessa förslag synes dock vara tillfredsställande, emedan R.
St:r genom antagande af det ena eller det andra skulle liksom ställa Konungens hofhållning under en slags administration.
Då ingen har bestridt att ju de i hof-förvaltningen uppstådda bristen bör af R.
St:r fyllas, och alla således derom lära vara ense, så synes det mig vara både klokast och R.
St:r värdigast, att på en gång anvisa den summa af 800,000 rdr, som för bristens betäckande erfordras.
Beträffande åter frågan om den tillökning uti det ordinarie hofhållnings-anslaget, som kan vara behöflig, för att förekomma så beskaffad brist för framtiden, så har man visserligen sagt, att den K.
Proposm och det dervid fogade Statsråds-protokollet icke skulle lemna någon ledning för omdömet i berörde afseende; men detta innefattar dock, så vidt jag förstår, ett fullkomligt misstag.
— Hr Finans-ministern har nemi. till Statsråds-protokollet uttryckligen gifvit tillkänna, att om 250,000 rdr beviljades för hvartdera af de fyra åren, eller tillsammans för hela nämnde period 1,000,000 rdr, så skulle dermed icke allenast den uppgifna bristen kunna betäckas, utan äfven jemnvigt emellan inkomster och utgifter med säkerhet vinnas, samt all vidare underbalans förekommas.
Då nu 800,000 rdr er - 334 Oen 11 Februari f. m. fordras för betäckande af den redan befintliga bristen, återstår således al hela det begärda fyraåriga anslaget endast 200,000 rdr, deraf en ganska stor del torde få användas såsom räntor linder amorteringstiden.
Men, om jag nu ock antager, att skulden vore så fördelaktigt placerad, att den kunde få under en tid af fyra år amorteras, utan att den ringaste ränta derför behöfde erläggas, så lemna dock de, bristen öfverskjutande 200,000 rdr, fördelade på fyra år, endast en tillökning af 50,000 rdr för hvarje år, och utgör således en summa af 50,000 rdr det högsta belopp, hvarmed, enligt den af Hr Finans-ministern lemnade utredning, den ordinarie hofhållnings-sunnnan skulle behöfva höjas, för att, sedan bristen blifvit betäckt, med säkerhet vinna jemnvigt emellan inkomster och utgifter, samt förekomma vidare underbalans.
— Jag befarar dock alt någon missräkning i berörde afseende kan hafva insmugit sig i Hr Finansministerns kalkyl.
— Men om så är, torde säker upplysning derom med lätthet kunna erhållas under ärendets handläggning i Stats-Utsk:t.
På grund af hvad jag haft äran anföra, tager jag mig friheten att genom denna min motion vördsamt föreslå, att R.
St:r måtte, dels för en gång anvisa den summa, 800,000 rdr, sorn erfordras för betäckande af den uti H. M. Konungens hofförvaltning nu befintliga brist, dels ock förhöja ordinarie anslaget för hof-hållningen, antingen med 50,000 rdr, på grund af Hr Finans-ministerns förutnämnde till Statsråds-protokollet afgifne yttrande, eller, om något misstag deruti skulle hafva insmugit sig, — och det skulle lör ändamålets vinnande vara nöd vändigt, — ända till det af Gr.
Mörner uppgifne belopp.
Endast genom ett så beskafladt förfarande anser jag R.
St:r uti denna grannlaga fråga handla på ett ändamålsenligt och dem fullt värdigt sätt, samt så, att de sjelfve vid anslagets beviljande kunna få njuta den stora tillfredsställelsen att med visshet veta, det jemnvigten emellan inkomster och utgifter vid H. M. Konungens hof-förvaltning blifvit återställd på sådant sätt, att ingen vidare brist för framtiden må komma att deruti uppstå.
Afven detta yttrande framkallade flera bifallsrop.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, remitterades den ifrågav:de motionen jemte yttranderne till StatsUtsk:t.
Jag anhåller om öfverseende derföre, att jag afbryter det öfverläggningsämne, som f. n. täger
Eder uppmärksamhet, M. Hrr! i anspråk; men vigten af det förslag, jag nu går att väcka, torde få anses såsom en giltig anledning dertill.
Vid aflåtandet af den utaf mig väckta motion ang:de ordnandet af rikets sjöförsvar, uttryckte jag tillika den önskan, att, Den 11 Febrnari f. m. 335 innan nämnde fråga uti Riks-Stånden till afgörande förekom, samtlige R.
St:r skulle till allmän öfverläggning i ämnet sammanträda.
Jag tager mig nu friheten, att formligen göra hemställan derom, enär jag fortfarande anser en dylik åtgärd vara så mycket mera nödig, som meningarne ang:de rätta sättet att återupptaga Sveriges sjunkna sjöförsvar äro mer än vanligt delade.
Hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller jag således om propos. deruppå, att R.
St:r måtte, lör gemensam öfverläggnings hållande ang:de Stats-Utsk:ts blifvande Utlåt, ronde femte hufvudtiteln, sammanträda någon dag kort före detta UtlåUs föredragning och afgörande; och får jag. under förutsättning af bifall till denna min motion, dertill foga den begäran, att nämnde dag i sedvanlig ordning måtte af Hr Landtm, och Hrr Talmän bestämmas; hvarförutan jag anhåller, att derest mitt nu väckta förslag skulle vinna R. o. Ad:s bifall, de öfriga Riks-Stånden måtte inbjudas att i samma beslut sig förena.
I en fråga, så invecklad som denna om landets sjöförsvar, måste man, efter mitt förmenande, begagna sig af alla möjliga tillfällen, för att erhålla de upplysningar, som äro i ämnet behöfliga.
1 sådant afseende anser jag såsom särdeles ändamålsenligt att få gemensamma sammankomster, der män af facket från alla Riks-Stånden kunna i frågan uttala sina tankar.
På samma gång jag således på det varmaste förordar den af Hr Brakel nu väckta motion, anhåller jag, i sammanhang dermed, att densamma måtte vinna R.
Flere ledamöter begärde ifrågav:de förslag på bordet.
M:s den 7 dennes på bordet lagde Nåd.
Propos. om anvisande för fyra år af ett fyllnadsanslag till K. M:s hofhållning.
Givil-listan företer inom alla konstitutionella länder, likasom första hufvudtiteln, dess motsvarighet hos oss, ett af de ömtåligaste öfverläggningsämnen inom de lagstiftande församlingame.
Det enskildta folkombudet blifver vid dessa öfverläggningar alltid mera eller mindre ställdt i kollision emellan obehaget) att synas mindre villigt att gå högsta maktens innehafvares önskningar till mötes och pligten att vid skattebidragens behandling aldrig lemna utur sigte, att de utgöra produkten af folkets arbete och försakelser.
Det är, till undvikande af ett så beskafTadt ömsesidigt obehag, för både regent och folkombud, man gemenligen vid hvarje thronbestigning begagnar det ännu neutrala tidsmomentet, att för den stundande regementstiden öka eller minska det Kongl. 336 Oen 11 Februari f. m. apanaget, och hvaraf följden biifver, att, då intetdera sker, man icke funnit några anledningar för handen att uti anslaget för företrädaren göra några förändringar till förmån för efterträdaren.
Den siste Wasa-Konungen på Sveriges thron lemnade den med ett i ordets fulla bemärkelse tomt chatull; men också utan att under sin åttaåriga regementstid hafva afTordrat folket några ökade skattebidrag för sin hofhållning.
Den honom efterträdande nya dynasti-chefen besteg thronell med oförändrade anslag, men derjemte med en, genom Sverige, såsom medel, säkerligen ej obetydlig förvärfvad, så kallad, enskild förmögenhet, hvarvid ej (såsom ofta sker) får glömmas de 300,000 rdr, som i och med honom för evärdeliga tider tillhandahållas den regerande Konungen af dynastien Bernadotte; — utanför de, uti första hufvudtiteln upptagne anslagssummor.
Vid 1823 års riksdag äskades för Konung Carl Johans räkning första hufvudtitelns ökande med 100,000 rdr b:ko.
Denna begäran framställdes då under helt andra förhållanden, än nu för handen varande, under helt annan form och på helt annat sätt.
Framställningen gjordes på Riddarhuset i motionsväg af dåv:de Riksmarskalken H.
Exc. Hr Gr. von Essen.
Motionen tillvann sig, efter Stats-Utsk:ts tillstyrkan, bifall af R. o. Ad., men ingalunda utan invändningar och med det förbehåll, om_ mitt minne icke felar, al dåv:de Frih:n. sedermera Stats-Rådet Åkerhjelm, att uti det beviljade anslaget skulle innefattas en förbindelse för Konungen att understödja den K. theatern.
Att Konung Carl Johan vid sitt frånfälle lemnade en be» tydligare enskild förmögenhet synes vara otvifvelaktigt.
Vid Konung Oscars uppstigande på thronell blef likaså litet, som under dess femtonåriga regering, någon fråga väckt om apanagets tillökning.
Fyra år äro ännu icke förflutna, sedan vår nu regerande Konung intog thronen; och den K.
Proposui åtfölj:de
Statsrådsprotokollet synes affattadt i afsigt att öfvertyga R.
St:r att den i första hufvudtiteln upptagna hofhållnings-summan, 630,000 rdr, sedan 1859 blifvit så otillräcklig, att en stor brist deruti år ifrån år uppstått, till ett närv:de belopp af ej mindre än 800,000 rdr.
Statsråds-protokollet antyder såsom ett obestridligt faktum, att bristen är förhanden; att bristen af lätt förklarliga skäl, sorn det uti Statsråds-protokollet heter, går tillbaka ända ifrån de två år, då Konungen under sin faders sjukdom förestod regeringen; men nämnde protokoll förbigår härvid det månatliga bidrag, som ifrån Konung Oscar till regentens hofhållning lemnades, och Statsråds-protokollet antyder stegrade priser och derifrån utgående ökade lelnadskostnader i allmänhet som Den 11 Februari f. m. 337 som enda anim till den uppgifne, så högst betydliga bristen inom första hufvudtiteln.
Jag tillåter mig likväl härvid anmärka, att de sålunda till den angifne bristen uppgifne orsakerna säkerligen till en högst tryckande grad blifva gällande för det lilla hushållet, och till och med för de bättre lottade löntagarne inom vårt land, men blifva, efter min uppfattning, af ringa, eller åtminstone af mindre inflytande å en årlig tillgång af 630,000 rdr för lefnadsbehofvens fyllande, äfven lör ett hof inom vårt land.
Likaså säkert, som den K. hofhållningen i Sverige bör kunna bestridas och måste kunna göra det med 630,000 rdr, vid betraktande af hvad Statsverket, jemte här ifrågav:de hofhållningssumma, till hofhållningen utbetalar, och med afseende äfven derå, att hof-funktionärernes löner till betydlig del utgå ifrån Statsverket i och för andra innehafvande tjenster; lika säkert är, att sex millioner rdr kunna göras otillräcklige, om grunderne och sättet för deras användande blifva mera eller mindre felaktiga.
När man härvid, under titel för hofhållning, endast afser de ifrågav:de 630,000 rdr, så känner åtminstone icke jag någon grundad ani., hvarföre man alltid förbigår de 300,000 rdr, hvilka årligen till K.
M:s disposition ifrån Riksg.-Kont. utbetalas, och hvarvid sålunda för liofhållningens behof uppkommer en tillgång af 930,000 rdr.