Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver visserligen hvadden siste värde Talaren nu, och Herr von Hartmansdorff förra gången Utskottets förslag förevar, anfört, om ötillhörigheten deraf, alt det skulle vara en obscur person tillåtit, att upptaga nå - io6 Den 3 Augusti e. m. got af Sveriges mest lysande ätters namn; men jag tror, att Utskottet föreslagit all den controll häremot, sorn kan behöfvas, då det blifvit stadgadt, att upptagandet af en annan
Ätts namn eller vapen icke får ske utan Konungens samtycke.
Mig synes det påtagligt, att det aldrig kan falla Svenska Regeringen in, att tillåta någon upptaga namnet Torstenson, och att man således i detta afseende ej har något att befara.
Men efter namnet Torstenson blifvit nämndt, får jag tillkännagifva, att jag personligen känner en Torpare, som heter Tortensson af det enkla skäl, att hans fader hette Torsten.
Om nu denne blefve Adlad, så kan jag ej finna annat, än att det vore ganska hårdt, om han tvingades att afsäga sig det namn han såsom ofrälse med heder burit och alt antaga ett annat, endast derföre att det förra fordom burits af en annan Ätt.
På denna grund, och då tillåtelsen ytterst beror på Konungen, tillstyrker jag bifall till den föreslagna §.
Den siste värde Talaren har sagt, att ehuru han gillade den mening, som jag förra gången och Herr Crusenstolpe nu framställt, ansåge han likväl
Utskottet hafva föreslagit sådana controller, att ingenting vore att befara.
Dessa controller finner jag likväl vara inga, ty §. är nästan ordagrant densamma, som 53 §. af nu gällande Riddarhus - Den 3 Augusti e. m.
Ordning, så lydande:
Ej må någon upptaga annan Ätts namn eller vapen, den må vara lefvande eller utdöd, med mindre han dertill undfått Konungens Nådiga tillstånd, efter att, i händelse Ätten ännu lefver, hafva inför Kongl. Maj:t uppvisat
Ättens medlemrnärs uttryckliga samtycke dertill.
Den enda skillnaden emellan de Låda redactionerna är, att Utskottet borttagit en controll, nemligen ordet: uttryckliga framför samtycke.
Samme värde Talare har trott, alt
Konungen aldrig skulle tillåta en obscur person att upptaga ett namn, som tillhör våra historiska minnen.
Tror då verkligen den värde Ledamoten det ej kunna inträffa, att en Torpareson, hvars fader hetat Torsten, finge såsom Adelsman behålla eller antaga namnet Torstenson, derest det icke vore förbjudet.
Jag tror visserligen icke, att sådane försök ofta förefalla,' ty ofrälse män bära sällan hos oss lika namn med Adelsmän; och då det någon gång handt, att ofrälsemän med sådana namn blifvit Adlade, hafva de alltid sjelfva iakttagit den grannlagenhet alt genom ett von eller ett af, eller någon annan förändring skilja sitt namn från den förra Ättens.
Jag vidhåller således hvad jag förut anfört, om olämpligheten deraf, att upptaga utdöd
Ätts namn eller vapen.
Om en Ätt, så länge hon funnits, med yttersta omsorg vårdat sig att åt efterverlden bevara namnets heder obefläckad, så bör hon »o8 Den 3 Augusti e. m. äfven få vara säker, för allt äfvertyr att .en ny
Ätt oskärar hennes minnen.
Jag tillstyrker derföre följande redaction:
Ej må någon upptaga utdöd
Ätts namn eller vapen; ej eller må någon antaga det namn eller vapen annan lefvande
Ätt bär , med mindre han dertill undfått Konungens Nådiga tillståndj efter att, hafva inför Kongl.
May.t uppvisat
Ättens samtlige medlemmars uttryckliga samtycke* Grefve Mörner, Carl:
Lika med Herr Riben anser jag Utskottet i förevarande §. hafva lemnat så fullkomliga controller, mot möjliga missbruk, som kunna erfordras, då Utskottet oförändradt bibehållit hvad förut i denna del varit stadgadt; ty då Konungens tillstånd erfordras, synes intet vara att befara.
Hvad Herr von Hartmansdorffs anmärkning beträffar, att ordet uttryckeliga blifvit uteslutit, så är det visst möjligt, att detta ord gifver en starkare betydelse åt meningen; men jag tror att Utskottets Redactionsförslag tillräckligen innefattar hvad man önskar, då det blifvit bestämdt, att Ättens samtlige medlemmars samtycke erfordras.
Jag tror således ingen förändring af Utskottets förslag vara behöflig, utan tillstyrker bifall till detsamma.
Jag bar begärt ordet i anledning af Herr von Hartmansdorffs yt - Den 3 Augusti e. m. 109 trande, att Utskottet borttagit, en controll ur den gamla §.
Denna försvundna controll skall vara ordet uttryckliga; men jag öfverlemnar till den värde Ledamoten sjelf och till hvilken som helst att dömma, om meningen genom uteslutande af detta ord undergått den ringaste förändring.
Hvad serskilt angår Herr von Hartmansdorffs Redactionsförslag, så har jag för min del ej vidare deremot, än att då Ättens medlemmars samtycke alltid skulle fordras för upptagandet af namnet eller vapnet, beliöfves intet serskildt stadgande i afseende på utdöd
Ätt, enär det faller af sig sjelf, att medlemmarnas samtycke aldrig kan erhållas.
För min del skulle jag tro, attingen lill Adligt Stånd upphöjd bör ega rätt att antaga annan
Ätts namn eller vapen, ehvad den är utdöd eller ännu lefvande.
För attundvika all oreda i genealogierna, samt de arfstvister och rättegångar, som deraf skulle blifva en följd, får jag således föreslå, att §:ns lydelse helt enkelt må blifva följande:
Ej må någon upptaga annan Ätts namn eller vapen.
Jag finnér ett sådant upptagande alldeles otillbörligt, ehvad Ätten är lefvande eller utdöd.
Jag instämmer i det förslag till Redactions-förändring, som Herr vont I IO Dep 3 Augusti e. m.
Hartmansdorff afgifvit.
Jag anser, en skillnad i detta afseende böra ega rum emellan lefvande och utdöda Ätter; den lefvande Ätten bör ega rättighet att meddela tillstånd till namnets eller vapnets upptagande, men att tillåta upptagandet af utdöda ätters namn och vapen anser jag vara orätt.
Jag har för öfrigt ett annat tillägg att önska, det nemligen, att ingen må upptaga annan, vare sig lefvande eller utdöd, Ätts nummer.
Jag tror visserligen att detta äfven varit Utskottets mening, ehuru den icke blifvit bestämdt uttryckt.
De fall, då sådant inträffat, hafva väl varit sällsynta, och jag kan blott påminna mig att det handt en enda gång, på grund af en annan Riddarhusordning, än den nu gällande; men då jag anser ett sådant upptagande af annan
Ätts nummer alldeles oriktigt, och endast föranledande till oreda, har jag önskat ett bestämdt stadgande, att sådant aldrig må ega rum.
Uti det förslag Friherre Cederström framställt, instämmer jag fullkomligt; ty det är efter min öfvertygelse det rättaste.
Men som jag icke vågade begära så mycket, framställde jag mitt Redactionsförslag såsom en lämplig medelväg, för att icke förlora allt, såsom i sista voteringen.
Herr Crusenstolpe förenade sig med Friherre Cederström.
Den 3 Augusti e. m. 111 Herr Riben: Friherre Cederström har trott, att upptagande af annan
Ätts namn skulle kunna föranleda till arfstvister och rättegångar.
Jag begriper ej huru sådane följder skulle kunna uppstå af en likhet i blotta namnet.
Jag tror icke, att i Sverige nu för tiden, eller i irpde seklet, någon Domstol finnes, der Domaren vore till den grad oskicklig, att han genom blotta namnet lät förleda sig att gifva gebör åt något djerft försök att väcka arfsanspråk.
Vöre ett sådant äfventyr att befara, så skulle det redan hafva inträffat, genom skillnaden sedan 1809 mellan de
Frälse och ofrälse grenarna af samma Ätt, der namnet ofta är lika; men jag har aldrig hört omtalas några vådor i detta afseende.
För öfrigt är hela frågan ett sådant lappri, att jag för min del visserligen ej vill sälta mig emot en förändrad redaClion.
Men den omständighet skulle derigenom kunna inträffa, att en person, som händelsevis vore född till samma namn, som fordom burits af en nu mera utdöd
Ätt, i händelse han vore så förtjent af Fäderneslandet, att
Konungen fann för godt att uppböja honom till Adeligt Stånd, undanbad sig värdigheten af kärlek till sitt slägtnamn, af hvars bibehållande man betagit honom all möjlighet.
Det är detta, som Utskottet tagit i öfvervägande.
Jag förenar 112 Den 3 Augusti e. m. mig i den åsigt Friherre Cederström framställt, och om mitt minne ej bedrager mig, var det före i8a3 icke tillåtit att upptaga annan Ätts namn eller vapen.
Detta var just ett ibland de tillägg, som då vunno sanction.
Herr PrintzensköldAxel:
Lika med Herr Riben får jag förklara, att jag väl icke har något emot Friherre Cederströms förslag; men jag önskar likväl, att Utskottets må bibehållas.
Före i823 fanns icke, såsom 1111, något stadgande i RiddarhusOrdningen, huru vid ifråga varande fall skulle förhållas, men rättigheten att meddela tillstånd lill upptagande af annan Ätts namn var alltid Konungen medgifven.
Vid sista Riksdag föreslog Herr von Hartmansdorff den nu gällande §:n, och han har således nu frångått, hvad han då sjelf föreslog.
Hvad beträffar Friherre Cederströms anmärkning, att namnens likhet skulle föranleda till krångel och arfstvister, så kan jag ej finna någon anledning att sådant här skulle inträffa mera, än bland den mängd ofrälse personer, som hafva samma namn.
Jag påminner mig härvid en annekdot om en person, som här utanföre på RiddarhusTorget slog vad med en annan, att hän, inom en half timma, skulle bringa tillsammans 25 personer med namnet Bergström, utan att någon vore slugt med den andra; och Den 3 Augusti e. m. och vadet vanns, men jag tror icke, att dessa a5 personer af likheten i namnet tagit sig någon anledning att tvista med hvarandra om arf. Jag tror, att likhet uti Adeliga namn skall gifva lika litet skäl till dylika rättegångar; men för min del skall jag ingalunda begära votering uti denna i sig sjelf likgiltiga fråga.
Till hvad jag sednast yttrade, anhåller jag få tillägga, alt äfven ordet Nummer i §. bör införas.
För min del är jag öfvertygad, alt så väl för våra historiska häfder och Genealogier, sorn för arf§,utredningar, der ofta Genealogierna ensamt måste ligga till grund, mycken oreda skulle uppkomma genom den af Utskottet tillstyrkta tillåtelsen.
Det kan icke vara Ridderskapet och Adeln likgiltigt, att förekomma en oordning, som är alldeles obehöflig och i intet afseende nyttig.
Jjtg anhållerderföre om proposition på följande Uedaolionsför.slag:
Ej må någon upptaga annan Ätts nummer} namn eller vapen.
En värd Ledamot har påstått, det jag sistlidne Riksdag sjelf föreslagit den redaction jag nu klandrar.
Jag minnes nu icke förhållandet härmed vidare, ali att jag var ibland dem, sorn åtogo sig att genomgå dåvarande
Riddal husTJtskoltels uppgjorda förslag, ogb alt 36 H. 8 Den 3 Augusti e. ra. opponera derpå.
Men jag befarar, alt §. då fick en annan redaction, än den vi åsyftade.
Dteta hör likväl icke hit; jag instämmer med Friherre
Cederström äfven i det sednaste tillägget, af ordet Nummer.
Äfven jag skulle oinskränkt förena mig med Friherre Cederström', i afseende på tillägget, om Nummer, derest det vore möjligt för någon
Ätt alt inträda i annan Ätts Nummer.
I Utskottets förslag till 4 §• står: silla de Commendeursätterj hvilka tillkommit före den 6 Junii fSogj bibehålla det högre säte ä Riddarhuset, de nu nnehafva.
Dock må hädanefter icke någon ny sådan
Att bildas ej eller någon Att ur sin ordning flyttas.
Jag tror, att detta stadgande innebär en säker borgen mot upptagandet af annan Ätts Nummer.
Ha ns Excellence Herr Grefve De la Gardie:
Jag skulle icke hafva begärt något tillägg, i afseende på upptagande af annan Ätts Nummer, om jag hade trott, att den efterföljande §. kunnat hänföras till de frågor, hvarom den föregående 3 §. handlar, men jag har ansett 4 §• endast hafva afseende på de deri omnämnde CommendeursÄtter.
Efter det tillägg Friherre Cederström gjort till sitt Redactionsförslag, finner jag ingen svårighet vid dess antagande, och tillstyrker derföre bifall lill detsamma.
Den 3 Augusti e. na.
Hans E,r cellen ce Herr Grefven och Landt Mar sk olken gjorde proposition till bifall a Utskottets förslag till 3 §. af nya RiddarhusOrd ningen.
Hvarefter Hans Excellence framställde proposition till antagande af Friherre Cedersti örns förslag, eller att 3 §. skulle erhålla följande lydelse:
Ej må. någon upptaga annan Ätts nummer, namn eller vapen.
Jag får på den grund reservera mig emot beslutet, att, enligt ordalydelsen, jag nu anser det tillåtit, att upptaga utdöd
Ätts namn eller vapen. §. 4.
Alla de CommendeursÅtter, hvilka tillkommit före den 6 Juni i 180g, bibehålla det högre säte ä Riddarhuset, demi innehafva.
Alt bildas, ej eller någon Ätt ur sin ordning flyttas.
Då Ståndet nu synes sysselsatt, att på allvar kalfatra RiddarbusOi dningen-, punkt för punkt, hemställer jag, om icke 4 §• det Dy» förslaget lämpligen kunde uteslutas.
De personer, som för närvarande äro i besittning 3C>
H. 8* Den 3 Augusti e. m. af det högre säte, som §. omnämner, torde kanske böra hållas skadeslösa derigenom, att de få bibehålla sin plats, så länge de lefva; men för öfrigt synes mig bäst, att hela denna anomali ufskaffas, och jag tillstyrker derföre, att §. må förkastas.
Denna §. har tillkommit, för att förekomma sådaue missbruk, som förr egt rum, att personer genom utnämning lill Commendeursvärdighet uppflyttades till högre Nummer, hvilket nu mera väl icke skulle medföra någon fördel, enär klassfördelningen upphört, men deremot förorsakar oordning inom numereringen å Riddarhuset.
Man har derföre inskränkt tillåtelsen att bibehålla detta högre säte till de år 1809 befintliga CommendeursÄlterna, och för att för framtiden förekomma bildandet af nya sådane Ätter, har man tillagt det stadgande, alt ingen Ätt må ur sin ordning flyttas.
Skulle nu, på sätt Herr Crusenstolpe yrkal, hela §. uteslutas, så skulle, i brist af något bestämdt stadgande, det kunna bero af Konungen att ändra Nummer-ordningen inom Riddarhuset, och förklara, alt den eller den Commendeuren skall sitta högre upp.
I öfrigt har Ridderskapet och Adeln redan antagit 1 §., hvari stadgas, att alla Ätter, följaktligen äfven CommendeursÄtterne, ega säte och stämma efter den 1809 stadgade Nummerföljd, och det torde således icke gå an, att nu Den 3 Augusti e. m. 1 r7 göra någon ändring deri; ty om endast de personer, som för närvarande tillhöra CommendeursÄtterna, skulle bibehållas vid sin företrädesrätt, men icke deras efterkommande; så skulle ju dessa sednare betagas den dem enligt 1809 års beslut tillerkände plats härstädes.
Jag afstyrker således Herr Cru senstolpes förslag, och anhåller om pro position till bifall af Utskottets.
Jag måtte hafva missförstått sednare delen af den siste värde Talarens anförande emedan jag af samma skäl, som han åberopat för §:ns bibehållande, tror, att den kan uteslutas.
Då Säte och Stämma i 1 §. blifvit bestämde, efter den år 1809 stadgade nummerföljden, och denna §. blifvit antagen, ser jag ej, huru någon omflyttning skulle kunna ega rum.
För min del kan jag ej annat än tillstyrka bifall tiil 4 §>> sådan den af Utskottet blifvit föreslagen.
Då CommendeursÄtterne år 1809 blefvo bibehållna vid den högre plats, de från fordna dagar innehaft, finner jag det vara en orättvisa mot innehafvarne att nu borttaga stadgandet derom.
Jag tror, att 1 och 4 §§•
Utskottets förslag stå i sådant 118 Den 3 Augusti e. m. samband, alt de icke kunna skiljas.
Men för att ytterligare besvara Herr Bråkenbjelms anmärkning, får jag erindrn, att i Utskottets förslag lill 8 §. förekomma, i FullmaktsFormulairet, Commendeui sÄtter bland dem, för hvilka Fullmakt kan utgifvas; men nu finnes för öfrigt i hela RiddarhusOrdningen intet ställe, med undantag af 4 §•> som omnämner CommendeursÄtter.
Om således 4 §• skulle uteslutas, vore ingen, som omtalade, att sådana CommendeursÄlter, hvilka i 8 §. äro upptagne, existera, eller hvilka de äro.
Om åter CommendeursÄtterna ur båda §§. borttagas; så skulle de blifva uteslutne från sjelfva Representationsrätten på de numror de nu innehafva; och jag kan således ej frångå min mening om §:ns bibehållande.
För min del kan jag ej instämma i Herr Crusenstolpes förslag om 4 §:ns borttagande.
Hans mening har visserligen icke varit, att någons nu varande rätt skulle förnärmas, men jag tror, att sådant lätt skulle komma i fråga, om §. borttages.
Det förhållande existerar nemligen för närvarande, att olika Representanter finnas för de CommendeursÄtter och Adliga Ätter, som äro utgångne från samma Stam.
Om CommendeursÄttens serskildta Representationsrätt skulle upphöra, kunde det hända att dess medlemmars rättighet att representera den Ben 3 Augusti e. m. “9 Adliga Ätten sattes i fråga.
Jag anser således §:s bibehållande lända till reda i förhållandet Ätterna emellan, och tillstyrker bifall till Utskottets förslag.
Så vidt jag kan erinra mig, hafva CommendeursÄlterna tillkommit endast genom reglementariska stadganden, för att förstärka den andra klassen på Riddarhuset, men icke blifvit försedde med serskilta diplom.
De måste således kunna upphäfvas på samma sätt.
Men det vore likväl härvid nödvändigt, att bevara deras Representationsrätt, som nu äro i besittning af sådana Ätters värdighet.
För öfrigt bör man ihågkomma, att deras efterkommande ingalunda kunde förlora sitt Adelskap, emedan alla desse Ätter äro äldre än vår nu varande RegeringsForm.
De nu varande Hufvudmännens alste Söner skulle endast blifva Ättemän i stället för Hufvudman.
Innan propostion framställes, samt Ridderskapet och Adeln fattar sitt beslut, skulle jag tro del vara nödvändigt, att lära känna, huru det Moment lyder, som Herr Crusenstolpe förmodligen är beredd alt framställa, i afseende på nu varandeUommendeursÄttersRepresentationsrätt, i händelse den af Utskottet föreslagna §. skulle borttagas.
Innan jag fått höra detta förslag, kan jag åtminstone för min del ej tillstyrka §;ns uteslutande.
Den 3 Augast i e. rn.
Uppå derefter af Hans E.vcellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition blef 4 §■ af Ridderskapet och Adeln bifallen. §• 5.
Stamfader för en
Ätt är den, sorn till samma Ätts värdighet först upphöjd blifvit, och Ättemän hvar och en, sorn deraf sedermera är lagligen delaktig vorden, och som sjelf ej innehaf ver högre värdighet pä Riddarhuset.
Hufvudman är Stamfadrén, och efter honom äldsta Ättemannen af den ättegren, som i hvarje led varit äldre än någon af de öfrige lefvande grenome af Ätten.
Äldre Ättemän är den, sorn förr, och yngre Ättemän den, som sednare kan ärfva Hufvudmanna-rätten.
Mig förefaller
Utskottets redaction af denna §. ej serdeles tydlig.
Jag önskar alt Utskottet vid framställningen af den ordning, sorn skall gälla för Adliga värdighetens och representatiosrättens ärfvande, hade tagit till modell den fastställda Successionsordningen för det Kongl. Huset, och alt ordalydelsen i §. således blifvit alldeles densamma, som i Successionsordningen, blott med insättning af orden Stamfader och Hufvudman i stället för de Kongl. Personer, sorn i Successionsordningen äro nämnde.
I anledning häraf har jag uppställt följande förslag till redacliou:
Stamfader för en Ä tt är den , som till samma
Ätts värdighet först upphöjd blifvit.
Hufvudmun är Stamfadrén, och efter honom dess förstfödde son och dennes manliga efterkommande i den ordning de Ättens Stamfader i rätt nedstigande led närmast äro.
Utdör den förstfödde sonens led på maits sidan, tillfälle då Hufvudmannaskapet Stamfadrens andra son i ordning gen , med arfsrätt för hans manliga efterkommande i samma ordning , som för den förstfödde stadgadt är, nemligen allt efter som de i rätt nedstigande led Ättens Stamfader närmast äro.
Utgår äfven den andra sonens linea pä manssidan , gånge HufvudmannarHitten till den 3:dje o. s. v. till de öfrige
Stamfadrens söner bch deras manliga efterkommande i rätt nedstigande led efter förstfödslorätt, som här ofvanföre, för den förstföddes
Ätt föreskrifva är.
Den, som till Greflig eller Friherrlig värdighet upp höj es, blifver Stamfader för den nya Ätt lian sålunda börjar.
Äldre Ättemän är den, som förr, och yngre Ättemän den, som sednare kan ärfva Hufvudmannar ätten.
Om en sådan redaktion aulages,- igen - \12 De n 3 Augusti e> tn. linnés ordens betydelse och förklaring uti Successionsordningen, oell man undviker, att efter några Riksdagar behöfva filosofera sig lill meningen af Utskottets konstigt sammansatta Moment Herr Cederschjöld:
Efter ett flygtigt af hörk tule af den siste värde Talarens förslag, vill jag inskränka mig till anmärkning blott emot ett enda ord, nemligen Led i stället för Linea; och denna oriktighet, ehuru den finnes i Successionsordningen, hör i händelse förslaget antages, här undvikas.
I fall Ridderskapet och Adeln skulle antaga ilen af Herr Lefren föreslagna redaction, torde det tillåtas mig fästa författarens uppmärksamhet deruppå, att det upplästa förslaget på 2:ne ställen innehåller en definition på Stamfader för en Ätt.
Ty, efter hvad jag kunnat fatta, börjas förslaget med en sådan definition, och sedermera förekomma mot slutet åter de orden:
"Den, som till Greflig eller Friherrlig värdighet upphöjes, "blifver Stamfader o. s. v.”
Det är denna dupplicitet, sorn jag anser borde undvikas, i händelse förslaget antages.
Jag får först, i anledning af Herr Cederschjölds anmärkning, hvars riktighet jag erkänner, rätta det misstag i förslaget, att jag nyttjat ordet:
Den 3 Augusti e. m. i stället för Linea.
Hvad åter Herr Bråkeuhjelms anmärkning beträffar;, får jag eri itel ra, alt mitt förslag börjar med att upptaga bestämmelser för Ätt i allmänhet; och sedan jag genomgått arfsiätten, bär jag i ett nytt Moment serskildt upptagit bestämmelserna för de till Greflig eller Friherrlig värdighet upphöjde Ätterna , för att undvika invecklade föreskrifter i frågan om arfsrätten.
Jag har inom Utskottet blifvit så väl bekant med svårigheterna att uppgöra nog tydliga och bestämda definitioner uti det ämne , hvarom nu är fråga, att det ingalunda kan falla mig in, att försvara Utskottets förslag, såsom det tydligaste och bästa af alla.
Men om en definition är tydlig och bestämd i samma mån, som den besvarar alla frågor och inkast, hvilka i afseende på densamma kunna framställas, och då jag är öfvertygad, att
Utskottets förslag kan uthärda ett sådant prof, samt att det innefattar alltsom, i afseende på Ridderskapets och Adelns Representationsrätt bör sägas, skulle jag tro, att det icke är så otydligt som man velat påstå.
Jag har, vid första afhörandet af Herr Lefrens förslag, ej nog bestämt uppfattat detsamma, för att deröfver kunna fälla något omdöme; men min öfvertygelse är, alt hurudan Successionsordning för Adeliga Ätterne man än må skrifva, 124 Den 3 Augusti e. »u. skall det alltid finnas inom dem en mängd förhållanden och smärre afvikelser, som ej kunna förutses, och som om de blifvit förutsedda och skola omnämnas, skulle leda till en oändlig vidlyftighet.
För att undvika en sådan, har Utskottet hållit sig vid en redaction, som i ett generellt stadgande innefattar allt, och då §:ns syftemål endast är, att vid Poletternas utdelning, man skall veta, hvilken är berättigad att erhålla polIet, och detta ändamål efter min öfvertygelse fullkomligt vinnes med den redaction Utskottet föreslagit, tror jag att icke skäligen kan begäras mera.
Jag bestrider för öfrigt icke, att något bättre förslag kan framställas, men är för närvarande icke i tillfälle att bedöma, huruvida Herr Lefi ens är af sådan beskaffenhet.
Då det ej lärer kunna betviflas, att stadgandet om Successionsordningen för det Kongl. Huset är af vida större vigt, än ett stadgande om ordningen för Ridderskapets och Adelns representationsrätt, och det således bör kunna tagas för afgjordt, alt
Successionsordningen blifvit med den största noggranhet uppgjord, hvilket ock styrkes deraf, att ingen förändring deri funnits behöflig; så skulle jag tro det vara lämpligast, att SuccessionsOrdningens ordalag här följes, på detsamma oföränderlighet må gifvas åt det ifrågavarande stadgandet; och jag instämmer således i Herr Lefrens förslag.
Den 3 Augusti e. m. Grefve Spensj Carl Gustaf; Jag delar med Herr Printzensköld erfarenhet och öfvertygelse, huru svårt det är att uppgöra rätt bestämda och rediga definitioner för ifrågavarande förhållanden; men hvad Herr Lefrens förslag beträffar, hemställer jag, om det ej finnes ett ofta förekommande fall, som detta förslag lemnar ganska svårt att afgöra.
Herr Lefrens redaclion innefattar nemligen i enlighet med.SuccessionsOrdningens lydelse: ”Går den förstföddes' ”Son på mansidan ut, tillfälle då lutfvud”manna-rätlen Stamfadrens andre Son.”
Jag får härvid fästa uppmärksamheten derpå, att den förstfödde Sonens led kan, i afseende på hufvudmanna-rätten, utgå på a sätt, då fråga är örn Ridderskapet och Adeln, men endast på ett sätt, då fråga är om RegentHuset, nemligen genom dödsfall och upphöjelse till högre väldighet.