Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Oet förra skall jag bjuda till att ädagalägga längre fram, det sednare följer af sig sjelf, om ej större Bewillning kan anses möjlig än 2^ Millioner R:d. 2.
De af Bewillmngen för Riksgäldskontoret bristande 214,000 R:dr, tror jag kunna umbäras, och sälcdcs äfwcn förswinna derföre, att dä samma Kontor förledit är med en Bewillnings-Summa af 1,g 12,000 R:dr, hwaraf Finland utgjorde obetydligt, kunde enligt betz allmänt kända uppgifter göra cn afbetalning pä Riksskuldcn nära 550,000
R:dr, bör ock icke en minskning af 214,000
R:dr hafwa annan »verkan, än att afbctalningen för inncwarandc är blir sä mycket mindre, d. ä, zz6,ooo Riksdaler i stället för 550,000 R:dr. z. wismarske pantftillingens uteflutande torde icke bchöfwa nägon förklaring, och ehuru den del deraf som utgjort wexel-operations-fonden, warit af en wälgörande wcrkan, samt dest ätcrupprättcmde more nyttigt, mäste dock densamma för närwarande och intilldeK förswinna, akt nSgsn oförutsedd tillfällighet möjligen skulle kunna inträffa (säsom om nägon tillgäng för Pommern wid blifwande fredsflut uppköra); dä enligt min tanka den borde äler uplifwas, sä framt ej nödwändigare ändamäl erfordra det helas anwändande pä annat sätt.
Jag nyttjar detta tillfälle att yttra mig öfwer en fräga , som äger med Finansplanens uppgörande det närmaste sammanhang, och pä den blifwande Dcwillningj - Summan den wlgkigastc inflytelse: den nemligen, huruwida nya Riksgäldsscdlar mä utgifwaS endast sch allenast till det ändamäl, att > emot 1173 Den 2 Oetober. emot gamla, som i rörelsen löpa, utbytas till alla dem, som icke äska deras realiscring, och hwilket jag anser gansta bade nyttigt och besparande.
Jag nämner i förbigående deinwändningarhäremot, som kunna uppkomma af fruktan för möjligheten af den bestämda gränsens öfwcrstridande, och i min tanka icke wittna om annat än misstroende till allt, äfwen deni som under förebärande att sädank kunde störa Kontorets Kredit, enligt mitt omdöme twcrkom leda derät att minsta det stadgade förtroende detta Kontor nu cn längre tid ägt, ännu »välförtjent äger, och säkerligen fgr bibebälla, sä länge man i anseende kill hess förwaltuing bygger sina föreskrifter pä godkända och bepröfwadc allmänna grunder, icke pä lexer i smärre saker, pä regler styckewis, sä länge man med ett wäl granstadt förtroende till wärdiga mcdbrödcr inom eget samfund, wisar sig äga ett owäldigt förtroende kill sig sjelf, och de wäl uträknade förestriftcr man stadgar frän cn mer omfattande synepunkt.
Denna möjliga föreställning att flera Sedlar skulle kunna ukgirwas än man utstakar, hwarifrän har eller kan den fä sin uprinnclse?
Jag fruktar dcrifrän, att för längre tid tillbaka sädant kanske händt, och att Riksgälds-Kontoret förledit är, dä Riket, i brist af tillgängar för dagen, efter min tanka, kunnat komma närmare sin undcrgäng, än det ännu sig lyckligtwis befinner, blstod Statswerkct med län; men om man ivid granskningen af ätgärder, wid bedömmandet af Handlingar icke fäster sig wid dek endast mekaniska,.om man äfwen gör ett billigt afseende pä afsigterna, pä följderna i motsätta händelser, pä "lyckan som händt, och vlyckan som nied mer än sannolikhet skolat- inträffa, Hä hwad wär och Rikets förlust och wäder säkerligen Den 2 October. 1179 blifwit och hwad de nu äro; om ninn med en sann kärlek till Fäderneslandet, med wälwilja för rättfinte medbrödcr; ined känsla af dygd inom eget bröst, bedöm, mer hwad man endast klandrar, torde man icke alltid skjuta skulden till olyckan pä dem, sorn, utan att kunna förekomma henne, ätminstone lindrat betz pläga, lättat dess bördor, ja efter mera än sannolikhet, afwäijt dest förkrossande fläg.
Mätte af alla dem, som billiga dessa mina fritt yttrade tänkesätt, jag crhälla ett skäl till ursäkt för' mitt afwikning frän ämnet, af den öfwcrtygelse jag hyser, att hwar och en förtrytelse bör öppet framställas, dä man bör, utan wälbctänkt öfwcrläggiiing, äfwen deras rykten bcsiäckas, deras heder siras, som jemte andra
Man sannolikt skall i tidernas längd hembära tacksamhetens gärd för det att wi 'trygge hwila inom de murar der wi i lugn och förtrolighet, i enighet och samdrägt, kunna om wi wilja, med allwar men sans, soiN wi böra, rädstä och besluta om wärt Fäderneslands ä« tcrupprättklsc, under det wi icke förgäta en af menniska ns ömmaste pligtcr, owäldlgheten, en af dess -vackraste dygder, godyeten.
Men nu hwilka wädliga händelser, hwilka skadliga följder, eller hwad nytta och hwad förmän kan det dä wäl medföra att utgifwa lipa Riksgälds-Scdlar emot de förslutna som man will inlemna till utbyte?
Mädan af nya smärre till utbyte kan i min tanka icke blifwa annan än mädan af dem som utclöpa; och hwilkcn är den?
Om de som finnas i rörelsen och äro brukbare nyttjas med förtroende, skulle wäl de nya som emot obrukbare allemnadcs, anses osäkrare för det att de innehälla andra dagar och undenrriftcr? 3ag 1180 Den 2 (vctober.
Jag lvkt att efter rn dylik tillätelse som för nägra Zr sedan lemnadcS, fbrfrägan gjordes frän ett eller annat Ränteri, huruwida sädane Sedlar kunde i Uppbörd e« mottagas; men detta hinder förswann strax ^ä lemnad underrättelse om sakens förhällande.
Sannolikt eller säkerligen äro de som finnas och hwaraf största delen bcstär af 2 R:dr§ valör och derunder, sä kringspridde, sä man och man emellan löpande, att de ej snart till mängd kunna ingä; cn stor del är ock förmodligen förko mm en.
I anseende till skadan, kan den blifwa annan än kostnaden? och skulle den anses af nägon betydenhet?
Skall Kontorets
Kredit lida mera deraf akt göra ombyte med deni som dek önska, än att rent af bortwisa dem?
Dä man redan länge, ehuru ej förr än nyligen mera allmänt, känt, att rcalisations-fondcn blifwit anticiperad, hade redan bordt hända att flere nu än förr sökt fä fina Riksgäldssedlar till Banko förwexlade; men männe ej det motsatta inträffar, att sabant mindre blifwit sökt nu?
Lwertom männe man icke^fär en direkt förmän af ombytet?
Hwad winner man pä räntan af deras fortsatta omlopp, hwad skulle man förlora i samma wäg att strax inlösa dem?
Skulle det fordra omsorg eller medgifwa sorglöshet att anskaffa strax cn tillräcklig Fond?
Är det möjligt att göra det? eller blir dck en fäfäng möda? tilläta Rikets krafter att det skr?
Pä hwad sätt skulle man wäl kunna göra det?
Jag har hört talas med mer och mindre allwar vin ett rent af nytt kredit-mynt, och ehuru, som jag för min del redan haft äran anföra, jag föreställer mig det wara i mindre öfwercnöstämmclse med Regerings - Formen samt äfwcn ganska oumbärligt i anseende till Finansernas regie - Den 2 October. 1181 keglerandc, torde ej wara nr wägen akt nämna eir enda anmärkning j anseende kill dest sammanhang med nuwarande fräga.
Skulle det nya Credit-myntct bibchälla de nu i rörelsen löpande döde Banko och Riksgälds sedlar, eller skulle det jaga dem derifrån?
Jag förmodar det sednare, hwarigcnom de löpande Riksgäldsscdlars snara realisation skulle äskås, som äter tjcnade till ingenting, om den än skulle anses för hwad deri » icke till fullo är, möjlig.
Om omöjligheten akt pä wederdöiligt sätt strax realisera dem alla är gifwen, öfwcrwinneS han derigenom att man äfwcn gör deras önskan omöjlig som wilje ombyta; eller pä hwad skäl will nian bibchälla omöjligheten i det hela, dä man kan afhjelpa honom till en stor del?
Männc det icke dessutom är af nägon wälgöranbe wcrkan pä waruprisen, öfwer hwilkaS stegring man klagar, att dessa sedlar fä omlöpa, och derigenom mcdwerka dertill a t de ännu tcmligcn allmänt bibehällna räkningar i RikSgäldsscdlar man och man emellan, tjcnstefolks och arbetsfolks aflöningar, daglig handel m. m. s. i nämde sedlar mä fortfara.
' Kanske bör i alla händelser dock de utwägar betraktas, som kunna finnas eller ernäs till realisationen.
RikSgäldS-Kvntorct är icke utan tillgängar för en betydande del, om man päräknar den bchällning samma Kontor äger, jemte det öfwerlkott som af närwarande ärs Bewillning uppkomma kan, och jag tillsammanlagdt anser gä upp till hälften af allt hwad som behöfs, ja dktöfwer, dä man antager att en del gamla Riksgäldssedlar rent af förswunnit.
Min mening är ingalunda den, att Kontoret vn.ödigtwiS eller Utan det yttersta behof, dä nöden ingen lag k uner, skulle nyttja bess kilgängar, hwangerrom bädc cnstiltas , ränn» 1182 Den 2 Gctsber. kännbara lidande i närwarande ställning och Societeters olägenhet skulle uppstä: jag will hoppas att all sädan utwäg är öfwcrflödig om man tillätcr utbyte, och man mäste stundom wid wista omständigheter öfwerlem, na sig lill nägon del ät hasarden och sannolikheten, da man ej utan sädana srvärigheter, som gränsa till omöjligheten, kan se sig med full säkerhet afhjelpa dem.
Jag ser ock i alla fall ingen annan möjlighet än att till detta ändamäls fulla wcrkställande antingen söka privataS län, eller understöd af Banken genom t. ex. dest obligationer, eller ock att gifwa dem sjelswa som äska rcalistring skuldsedlar sä snart summan uppgär till 50 Rck-rs wärde och deröfwer: men alla dcsta och kanske andra utwägar fordra ränta af 120 a 150,000 R:dr, hwilken, efter min kanka, icke heller saknas om 2,500,000 kunna i Bcwillning erhällaS, samt kriget upphör inom deli termin Bankens nu pägäcndc utbetal, nina af 2 millioner är tillräcklig att detsamma underhälla; men hwarom längre fram fär tillfälle och skall hafwa äran akt yttra mig.
Banken.
Denna Central-Kropp för Rikets penninge-rörelsc, och som förmär att hälla jemwiglcn, detta stöd för RlkelS kraster, denna tii-siygt i dest nöd, har i en ännu högre grad än RikSgäldS--Kontoret blifwit tillit^.d; och ryckt ifrän yttersta branten af sitt eget fall, ätergis-rit Riket kanske snart största delen af de krafter han häiukat derifrån under loppet af framsiutne lyckligare tider.
Wi böra ersätta ur be källor wi ännu öga orubbade, frän dc kilgängar han bland ost äter, sprjdr allt hwad wi sörmä; och lycklige wi att dc son» känna dest grund icke anse densamma osäkrare än att wi , - > Dcn 2 Gctober.
1183 tvi med en skr v§ icke öfwer körmägan tryckande cr» sättning, kunna bibehålla dc§ tillbörliga styrka.
Man har begärt att fä, och jag bör e) sätta i fräga att »ian sintiigen will gifwa 2 procents ränta och 4 procents afbetalning för det Kapital, primitift räknadt, som Banken nu förskjutit, utom Kred-tif-länet hwars ätcrbetalningS-sätt af Rikets Högloft.
Ständer länge tillbaka blifwit bestämdt till procents ränta för, och z proccntS afbetalning pä, det wid hwar in» betalning äterstäcnde Äapitat.
Kreditif-länct, I Million, fordrar ärligen i början enligt föregäcnde nppgift en inbetalning af i det närmaste - - - R:dr 60,002. och de sedan den iz
Mars dcls redan förskjutnc dels till widare utgifwande anordnade, tillsammans 3,802,202 R:d. eller för jcmnare Summa 6^222222 ^ 2 procent ränta och 4 procents afbetalning - - - ^62,222 Tillsammans R:dr 422,222 ärligen, hwilka böra läggas till de ätikilliga belopp som frammanföre i flera serskilt» händelser, raid uträk, nandet af dcn Bcwillning som Riksgälds:Kontoret erfordrar, blifwit upptagne.
En fräga har upstätt och är ännu hos Rikets Ständer oafgjord, som härmed äger ett oskiljaktigt sammanhang, dcn nemligen, huru och pä hwad sätt, samt hwarifrän skall Banken fä denna ärliga Summa?
Att Banken mä säsom Hypotek, till sin säkerhet för den ärliga inbetalningen, äga en eller flera, af Tredje Band.
N:o 151, 152. säk-a ri34 Den 2 Dctober. säkra och för Inbetalnings - Summan fullt tillräcklig» Statens intrader, är otwifwclaktigt.
Dertill har, af hwad soln blifwik bcgärdk, Hög» loll.
Stats-Utffottet bifallit och tillstyrkt Tullinkomsterna, Koppar-räntan och Hammarskattcn; mcn böra cn eller flera af defla räntors belopp omedelbarligen af Banken uppbäras, eller kan man icke af den blifwande Dewillningen anstä för Bankens räkning sä mycket, som han bör ärligen fä?
Och endast i den händelse updraga honom nyttjackdet af Hypoteket direkte, om ej tillräcklig inbetalning af Bcwillningcn ingär.
StatS-Utskottet har föreslagit att Tull, medlen böra till Banken direkte inlcmnas, och derifrän liqvid göras pä det sätt, att hwad som qvartaliter öf« wei stiger Bankens behof skall till Stats-Kontoret af, lemnas; men söm wid sammanträdet emellan Herrar deputerade af Högloft.
Stats- och Banko-Utskotten, ja§ war af en annan tanka, än den, hivar!
Stats-Utffottct flutligcn stannade, sä anser jag mig skyldig att nu dcröfwcr närmare utwcckla mina tankar.
Man torde härwid böra först betrakta nakurerr af ett hypotek; och är ben annan, än att wara en hoS Längifwarcn nedsatt och af honom godkänd säkerhet för uppfyllandet af de förbindelser, hwaremot Löntagaren emottagit sitt försträck?
Kan och bör det wara, eller är bet nägonstn brukligt man och man emellan, allmänna Werk och Personer emellan, att hypoteket begagnas pä annat sätt, än akt det ligger orubbadt, till sä wäl LängifwarenS säkerhet som Löntagarens förrvaradc rätt akt det ätenaga, sä snart han upfyllt de wilkor hwarföre han hypoteket öfwerlemnat: här gifwer den ena ett län emot inteckning i fastighet, hwilken dä utgör hypoteket, » men Den 2 October. r;85 men kan Längifkvarcn disponera dek minsta af sjckfwa egendomen eller dch afkastning?
Der lemnar den andra ett län pä lös pant eller aktier, men kan panten eller utdelningen eller sjelfwa hypvtckct till minsta del nyttjas förr, än Löntagaren uraktlätit de förbindelser han iklädt sig när länet emottvgs?
Och nu frägas i följd af detta, skall nakurcn af hypotek förändras derföre att Längifwaren kallas Bank och Länlagaren Ständer?
Men äfwcn andra skäl finnas, som efter m'n ringa tanka afstyrka de pantsatta räntvrneS omedelbara ingäcnde till Banken.
Han bör e) sä och bchbfwrr ej sina inbetalningar oftare än hwart halst är; Stats-Werkct deremot behöfwcr och bör fä wista af sina inkomster efter hand, ty det är endast med dem som det bestrider och kan bestrida sina nästan dagliga utgifter.
Bland sädana in, komstcr, som tätast inflyta, utgöra Tullmcdlcn dek största belopp; att öfwcrlemna deni qvartaliter är att betaga Slats-Kontoret de tilgängar för dagen som det icke kan umbära; och wänne det är rätkwist och w'l» tänkt atr sätta det ena Rikets angelägna werk, ja det Werk hwarisrän Rikets behöfwande Löntagare och dagliga oumbärliga behof stola fä hwad de böra, och ofta iste för dagen kunna umbära; akt, sager jag, sätta detta Werk och hwad deraf närmast beror, i förlägenhet, minsta, om ej störa, dest förtroende, utan akt derigenom pä nägot sätt öka styrkan, bcständet och krediten för ett annar.
Nej torde man säga.
Tscrtom, ber stärker
Bankens kredit att han sär en dagelig eller tät inkomst det Den 2 Dctober. det hedrar Nationen och utwisar akt den nitälskar för Tankens säkerhet.
Jag äter skulle detta oaktadt tvaga tro att förhällandct är motsatt.
Hwilkcn fordringsägare skall räknas för mera oberoende, mera förmögen, antius gen den som ej anses i behof af räntan oftare än hwart halft är, eller den som emoktar henne i täta terminer, den som, icke i förlägenhat af att nyttja hypotckct, til» käter Längifwaren att ordentligen pä utsatte tider göra sina inbetalningar, eller den som direkte upbär betz dagliga inkomster?
Lill hwilkctdcra af detta flags LÄngifware will nu den hänföra Banken, som med kall öf» werläggning, icke under inbillad wäda, tänker och karr tänka pä Bankens anseende, sä inom tvärt eget Land svin hos Utländska Makter?
Hwad äter Nationens heder och nitälskan för Banken beträffar, sä mäste förmodligen den senare af detza icke wara ratt uppfylld, om följden blir den, atk Banken räknas till den klatz Kreditorcr, som inom kors tarc terminer bör upptaga räntan än de ordentliga och lagliga; och hwad den förra angär, densamma bedöm» mas nägot skiljaktigt frän alla andra stuldenärcrs»
Jag föreställer mig den ^Löntagares heder wara af nägot, kanske ej sä ringa anseende högre, som sjelf utbetalar pä ordentligt wis stna räntor m. m., än dens, som jemte ett härföre nedsatt fullgiltigt Hypotek likwäl bifaller dertill, alt betz fordringsägare uppbär t. ep. hans lön, hans dagliga handels - inkomst eller dylikt.
Är det dctzutom öfwerensstämmande, att anse RrkctS Ständers garanti af wärdc, och dock icke dem i till» ständ att sjelfwe «f nya tillgängvr för nytt upptagit lärl kunna betala räntan?
Jag tycker för min del atk just motsatsen skulle utwisa att deras garanti är af ett werkeligt wärdc, att det skulle medföra ett, för Nationens och Bankens inbördes förtroende, hcdranc-e omdöme, Den 2 Octobsr. döme, att den förra efter ett för sig högst tryckande Frig, likväl pä ordentligt sätt sjelf till den förra direkte gör stna äterbetalningar för det under kriget uptagna förskott.
Mä serg se saken rätt eller orätt, jag wägar likväl lika uppriktigt, som jag yttrat besia mi« < na betänkligheter, försäkra, att jag icke niindre än nägon ömmar för Nationens ära och Bankens anseende.
Jag föreställer mig ett annat bättre, bcstäcndr deri, att af den blifwande Bewillningen sä stor del anfläs ät Banken, som man finner fullt motswara hwad han bör fä, t. ex. om Bewillnings-Summan bör bliswa 2,522,222 R:dr, och Banken bör fä 420,002 R:dr, sä anflär man deraf, d> ä. <22,002 R:dr, som för Bankens räkning af wederbörande Uppbördsmän ä manliga OepositionS-ställen insättcs, hmarifrän det till Banken inlemnas: hwar och en som betalar Dcwillning und, fär sin Debetsedel af det innehäll, att ^ deraf är för Bankens ersättning, eller ock, om Bewillningen möjligen skulle blifwa stadgad, pä det sätt, att han i en enda Hufwudartikel, efter wärderad ärlig inkomst, utbetalas; hwilkct jag hört wara föreslaget, och i min kanka är det enda rätta sätt för desi crtgörande, sä kunde af 2 särskilta > Kolumner förås i den ena hwad som kom att tillhöra Riksgälds-Kontoret, och i den andra hwad som more för Bankens rakning.
Om sä, emot förmodan, skulle hända, att ej Bankens andel blef tillräcklig, skulle han äga rättighet att för den bristande Summan begagna hypotcket; men om äter, som troligare är, desi andel kemnade ett.öfwerskott,. skulle derom Riksgälds-KontoretS Fullmägtige underrättas, hwilka dä afkortade lika mycket pä de 322^222 R:dr som dcrifrän för realisationen ännu i 7 är böra till Banken aflemnas.
Jag wille nästan ocksä förcflä att Bankens andel fick innesluta äfwen de nysinämde 322,222 R:dr, och L133 Den 2 Octsbep. och akt derigenom för best räkning utsattes t. ex af Bkwuli,ingen, pä det akt de öfrige soM i det när. mäste motswara, hwad för den genom kriget förökade skuld mäste utgöras, kunde crhälka en rubrik, som för Nationen under all den tid Bewillningcn mäste fortfas ra, utmärkte dest olyckliga upphof.
Men som Banken af ben blifwande Bewillnin» gea icke kas nägot erhälla förr
An kring nästkommande ärs stut, och han dcstförinnan bör uppbära ett ärs afbetalning, sä förestär jag att de i dest förwar nedsatta p t-iotiska län och gäfwor, hwikkas belopp wid denna dag uppgär kill kring Zso,voc)
R:dr, mä anstäs tilt Bankens förnöjande, och att, om nägot innan Bcwill-- ningen ingär, ställe brista, hivilkct dock torde bli obetydligt, han mä anllngen derföre hälla sig till Tullmrdleo, eller ock frän Riksgälds.Kontoret,, ester skedd anmaning, emottaga fyllnaden..
Kan och bör Banken tillitas om widare förskott?
är en fräga, som ganska olika bedömmcs.
Den är ej lätt att bestämdt afgöra.
Förskott af Banken medför wista Betänkligheter som afstyrka; det är icke heller titan stna förmäner akt begagnas, och hvaraf en eller annan i detta mitt yttrande förekomma.
Utan att nu ingä i fräganS afgörande, hwaröfwcr Stats-Utstottet, i ankcdniiig af dest äterförwisade förslag till läns erhällande, framdeles lär komma att yttra stg, will jag endast som hastigast widrbra de inwändningar man manligast gör deremot, och ärs rvädan för BandenK Lrehrr ock- förhsjirine; af warupriscu.
Att Bankens Krebs; skal! lida, om den utan motsvarande säkerhet, utgiiwer sedlar, medgifivcs strax; Men akt Baukens enda säkerhet skall bestä i utwägar .att Den 2 lvclober.
L189 att med klingande mynt pä en gäng inlösa alla sedlar, kan jag icke inse.
Oen skulle dä förwandla sin natur af Läne-Bank till den inskränkta af DepositionS-Bank.
När Banken utlänt pä exportabla effekter till ett wärdc, under hwilket man aldrig kan antaga att be blifwa, efter wunnen fred, »skeppade, sä mäste Banken fä sina sedlar äter dä skcppiiing blir möjlig:
Blir den äter aldrig möjlig, sä torde wida swärare händelser för märt fädernesland inträffa, än endast minskningen af Ban« kenS kredit.
När Banken äter, som nn sker, nkgifwer en summa mot hela Swensta Nationens garanti, sä mäste samma Nations oförmögenhet att kunna äterbetala wara gifwen, om Bankens säkerhet stall löpa- wäder; och är den gifwen, hwarfbre skulle man erbjuda den ät egna medbröders förskott! eller skulle man mindre wilja betala dem, än Banken?
Oct är sant att Nationen förmär ej betala allt strax; men bör, med billigt afseende pä Bankens snarare afbetalning och beräknandet af stna tillgängar att werkställa densamma, öka afbetalningens storlek i samma män som Banken tillitas, hwarmed ock bäde Bankens kredit och Nationens anseende bibchällas.
Jag mcdgifwer att en witz gräns finnes, hwaröfwer Banken icke bör gä; men denna gräns, huru bör han bestämmas?
Männe icke under ett sammansatt beräknande af Bankens förstotts--summa och Nationens krafter att hälla Banken skadeslös, och männe denna gräns inträffar, om Banken förskjuter de i,561,000 R:dr, som ärv ansedde för nödwändige till den kontanta utbetalningen eller nägot der» öfwer?
Jag kan ej föreställa mig det.
Hwad äter werkan pä warupriscn angär, sä tor, d^ den finnas mindre fullkomligt beräknad.
Egentliga färändringen af warupris torde, wid en närmare granskning, befinnas härleda fig hufwudsakligen frän förhällandet - 1190 Den 2 Vctober. landet emelian tillgäng och behof.
Jag ingär för när«- warande icke i widlpftig öswerläggniug härom, utan nämner endast ctt eller annat exempel upplysningswis.
Redan har Banken ulgifwit i ar öfwer s millioner emot Rikets Ständers garanti, 2az millioner pä Bcrgsbrukens effekter, och likwäl har priset pä de sednare icke ö« kats det minsta, derföre att ingen kan nyttja dem och sälcdes icke af dem är i nägot behof; i sommars och till desi tvär militära expcdikionJrorrät skulle werkställas, gällde här i Staden ett Lisp. fläsk icke mer än z^- R:dr, oaktadt Bankens dertill utgifna förskott; men när expedfkionen skulle förses med samma wara, steg hon af intet annat skäl än ett ökadt behof.
I wäras och fram pä sommaren gällde ännu Räg här iz R:dr R. G. S., och nu, oaktadt Bankens efter nämde tid rttqifna millioner, köpcs han för c); ett pund hö, som E Mars mänad gällde z6 sk., köpes nu för 8 a io sk, alla Landtmanna produetcr, hwaraf innom kort tid ätMliga fallit till ^:dcl af det pris de icke längesedan ägde, hade ju, efter den regeln, att BankosedlarnaS förökning allena orsakar warustcgring, bort nu wara wiDa dyrare än förr: men tillgäng finnes nu öfwcrflödigare emot behofwet, priset faller och skall salla ännu mer, om tillgängen ökas widare öfwer behofwet.
Jag mcdgifwcr att flere och sammansatte beräkningar böra i detta inwecklade ämne betraktas, men tror mig hafwa sagt nog derom wid detta tillfälle, och torde icke Llifwa utan anledning att en annan gäng widare
Kt» tra mina tankar häri. Statöwerket.
Lyckligen frälsadt ifrän stormarnas ras, är, ehuru icke utan den känbaraste förlust, äterfördt i ben hamn, Den 2 October. 1191- hamn, der dcl tryggast hwilar, äterlemnadt i deras wärd, att äler lständsäktas, som närmast ömma för - desi wälfärd, ostiljaktig frän deras egen, ät dem, som mest nitälska för dest framtida beställd, som säkrast leda det under tidernas skiften.
Det päkallar ömt och erhäller säkert af Rikets Ständer all den omsorg och hjetp, som för desi återupprättelse är möjlig att gifwa.
Lyckligt att dest tillgängar, hittills wärdstösade, utan winning för Riket, kunna ökas med förmän för öäde Statens wäl och enskiltcs bätnad, att desi utgifter, strödde utan beräknad nytta, kunna ester hand instränkas utan oförrätt.
, Hans Mas:t
Konungen dar i gäder täckts äska för sä kallade Extra Stars-anslag till -ätssilliga behof, hvaribland förnämligast militära, i million Riksdaler ärligen; och wid denna stora summa bör förekomma , efter min tanka, till ömsestligt noga betraktande, nödwändigheten af dch erhällande och möjligheten af betz utgifwande.