Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller, att Hr Ridd.Secretm täcktes bestämdt svara mig, när Hr Rosenschölds ifråga var, motion först inkom Undert.
Secret, Jag får svara, att den nu föredragna motionen inkom den aq Mars
Det är icke fråga om den nit föredragna motionen, utan om den, sorn först väcktes.
Dcu 28 Mars f. ru. 55? lindert.
Ili d d.S e c re t.
Den motion, hvarom Hr Rosenqvist nu sednast talat, framställdes den 7 Mars, eller samma dag, som motionstiden slutades.
Då motionen således inkommit före motionstidens slut, verkar det ej på saken, alt Hr Frih. o. Landtm, icke haft tillfälle att föredraga densamma, förrän långt efter motionstidens slut.
Landtm, matte låta oss komma till slut med frågan, och icke tillåta vidare öfverläggning, sedan Hr Landtm, vägrat framställa propos. till remiss, — och att Hr Landtm, ville inhemta Ståndets tanke, huruvida Ståndet yrkar propos. till remiss.
Hr Munck a f R o s e n s c hö I d: Jag har begärt ordet, endast för alt meddela den upplysning, att min motion inkom den 7 Mars. Gr. Frölich:
Horn, har redan för R. o. Ad. uttalat den tanke, som jag ytterligare, så godt jag kan, ämnar bekräfta, nemi. att den nu förevar, motionen icke bör anses annorlunda än såsom en rättelse af den förra motionen.
Då motionen är väckt den 7
Mars före motionstidens slut, så måste väl icke någon ändring uti ett eller annat uttryck rätteligen kunna föranleda till den åsigt, att denna rättelse skulle anses såsom en ny motion.
Jag kan icke vara främmande för den känsla, som vid detta tillfälle gjort sig gällande hos R. o. Ad., att önska slippa att remittera motionen ; men, mine herrar! känslorna äro af den beskaffenhet, att de aldrig böra ligga till grund för våra offentliga handlingar.
Svårligen skall R. o. Ad., med bibehållen värdighet, kunna fortgå på den bana alt, genom en sådan slags tolkning af 56 §:n Riksd.Ordn., som här visat sig, komma ifrån remiss af Hr Rosenschölds motion.
På dessa grunder, och då Ståndet ej bör afvika från dess pligt att följa grundlagen, äfven om någon våda vore förenad med remiss af motionen, — som jag dock icke kan föreställa mig, — instämmer jag med de värde ledamöter, som anse Hr Frih. o. Landtm, böra framställa propos. till remiss å motionen.
Skulle Hr Landtnäs förklaring, hvilken jag, som ej var tillstädes vid dis— cussionens början, derföre icke hört, hafva varit den, att motionen ej kan upptagas; så får jag nu, medan jag har ordet, högtidligen protestera deremot.
Jag anmälde mig egentligen af den an ledning, att Gr.
Horn förmodade, det jag uti mitt förra anförande skulle hafva yttrat någon bestämd åsigt i frågan.
Jag gjorde blott en framställning af ämnet, sådant sorn det här förekommit, för att söka reda frågan och tillkännagifva en åsigt om lagenliga sättet att komma ifrån sälten, hvilket likväl skedde under den förutsättning, alt, sedan Hr Frih. o. 558 Den 28 Mars f. m.
Landtm, bestämdt tillkännagifvit sin åsigt af ämnet, det icke lärer kunna sättas i fråga, att Hr Landtm, skulle återtaga sin mening.
Sedan den åsigten blifvit yttrad, har jag framställt min tanke om den propos, som jag anser vara den enda, som kan blifva contra-proposition.
Jag anhåller, att R. o. Ad. ville förena sig med mig uti den framställning till Hrr Rosenqvist och Rosenschöld , att de måtte återtaga deras motion, enär
Ståndet nästan enhälligt önskar slippa behandla detta ämne.
Discussionen synes mig nu hafva fått en helt annan vändning.
Här är fråga, huruvida 56 §:n Riksd.
Ordn. skall användas eller är användbar.
Genom exempel upplyser man stundom något.
Jag vill derföre med ett exempel visa huru 56 §:n Riksd.Ordn, vid ett tillfälle blifvit förstådd.
Vid riksdagen för 5 år sedan hade Ständerne högtidligen afslagit det af Regeringen begärda anslaget till fästningsverket i Carlskrona.
Detta oaktadt ansåg sig Gr.
Franc Sparre, med anledn. af det begärda anslaget, och på grund af förenämnda grundlags-§, äga rättighet att från denna bänk väcka den frågan, att, som Ständerne afslagit anslag till fortsättning af fästningsverken vid Carlskrona, Ständerne måtte bevilja anslag till correctionisternes och’ pionnierernes underhåll, hvilket han ansåg otillräckligt.
Då en sådan motion kunde, enligt 56 §:n Riksd.Ordn., efter motionstiden väckas med anledn. af propos:n om anslag till fästningsverket i Carlskrona; så måtte väl samma § gifva någon rättighet att väcka en motion, som äger sammanhang med en inom motionstiden framställd fråga.
Jag är öfvertygad, att in gen bland eder, mine herrar! tror, att jag uppträdt för att understödja motionens tendens.
Jag har uppstigit för alt förklara, att jag förenar mig med Gr. Horn, Gr.
Frölich och Frih. Boye, hvilka anse det vara nödvändigt, alt vi upprätthålla våra formers helgd, huru obehagligt ämnet än må vara.
Jag önskar, att R. o. Ad. icke måtte statuera exempel derpå, att motioner, som äro obehagliga, kunna undergå annan behandling, än de som äro behagliga.
Jag skulle mycket tveka att vilja yrka propos. af Hr Frih. o.
Landtm.'; men jag nödgas yttra den öfvertygelsen, att vi icke böra låta formerna vika för enskildta tycken.
Jag önskar derföre, att contra-propostn måtte blifva: huruvida R. o. Ad. yrkar hvad Hr Frih. o. Landtm, vägrat.
Här är icke fråga om sjelfva saken, hvarom kan sägas mycket både för och emot.
För min del beklagar jag, att Hr Landtm, vid det tillfället då Hr Rosenschöld väckte motionen, och då den var alfaltad i ordalag, stridande mot qotde §:n Reg.Fm, icke ovillkorligen vägrade alt Den 28 Mars f. m. 559 upptaga densamma, utan i det stället deraf tillät en förändring, som gaf laglig form derut, hvaraf följden blifvit, att, då man icke numera kunnat hindra den sålunda förändrade motionens upptagande under åberopande af golde §:n, man valt den utvägen att anse det amendement, hvarigenom motionen förändrades till öfverensstämmelse med nämnda §, såsom ett nytt ämne.
För min del kan jag icke biträda denna sidoväg för att komma från saken.
Jag finnér 56 §:n Riksd.Ordn. vara tydlig och klar deruti, att visserligen icke något nytt ämne får väckas efter motionstiden, men att deremot hvarje amendement till de inom behörig tid väckta motionerna är föremål för remiss och behandling.
Horn och Gr.
Frölich, hvilka ansett Hr Frih. o. Landtmts anförda skäl för sin yttrade åsigt icke stödja sig på grundlagen; och nödgas jag anhålla, det Hr Frih. o.
Landtm, täcktes inhemta Ståndets tanke, huruvida Ståndet yrkar den af Hr Landtm, vägrade proposm.
Lika vördsamt som jag blifvit till frågad af Hr Hammarskjöld, huruvida jag ville återtaga min motion, lika vördsamt får jag svara honom, att jag icke finner mig befogad att göra någon förändring uti densamma.
Om jag kunde dermed bringa R. o. Ad. något offer, skulle jag visserligen icke vara obenägen att återkalla motionen, ehuru jag fruktar att derigenom förringa den aktning jag äger af dem, hvilka alltsedan 180g känna mig såsom den der aldrig återkallar hvad jag sagt på detta rum.
Det gifves tvänne utvägar för behand lingen af denna motion, på sätt som den förtjenar.
Det ena sättet hade varit, att R. o. Ad. hade begagnat sin rätt att pröfva, huruvida remitteras skall eller icke.
Till grund för vägran af remiss hade man helt enkelt behöft taga i betraktande den simpla regeln, att ingen kan annans rätt förverka eller, oombedd, annans talan föra, annat än i behörig ordning.
Hvem har berättigat någon att föra en annans talan, för alt anhålla om en åtgärd till förmån eller skada för den, hvars talan man åtagit sig?
— Den andra utvägen är den, som Hr Frih. och Landtm, begagnat.
Landtmarskalken är lika fri som vi, att hafva en bestämd öfvertygelse uti förekommande mål.
Landtmarskalken har förklarat, att han finner sig af grundlagen förhindrad att framställa propos. till motionens upptagande; hvaraf följer, att vi icke äga annan rättighet, än att yrka en sådan proposition.
Jag instämmer med Hr Frih. o.
Landtm, och yrkar ej en sådan propos.; men den det vill, han må göra det.
Utgången kan icke vara tvifvelaktig.
Jag har begärt ordet, blott i anledn. af det yttrande af en talare, att Hr Frih. o.
Landtm, skulle hafva lillstadt Hr Rosenqvist och Hr Rosenschöld att förändra motionen.
Jag vet icke, att Hr Landtm, har lemnat dem ett sådant tillstånd.
Hr Landtm, tillät den första motionens 56o Den 28 Mars f. ra. återtagande; och den motion, som sedermera inkommit, har blifvit ansedd såsom en ny motion.
Lika med flere talare, anhåller jag, att vi måtte få propos. i ämnet, och att till det af Hr Frih. o.
Landtm, afgifna förklarande contra-propostn måtte blifva den, hvarom jag redan anhållit.
Jag har begärt ordet, blott för att till Hr Lefre'n framställa den fråga, om det icke kati vara lika tillåtet att väcka motioner om nåd för enskilda personer, som att framkomma med motioner örn pensioner åt enskilda personer.
Jag vill blott besvara Hr Ribbings yttrade förmodan, att jag skulle begärt att få ändra min motion, med det förklarande, att motionen är oförändrad, sådan den af mig väcktes.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade sig tro det vara tillräckligen upplyst af det upplästa prot, att nu föredragna motion vore en ny motion , och ej uppkommen genom förändring af någon annan, enär den, såsom prot. upplyser, då den väcktes, af Hr Landtm, förklarades vara en ny motion, som i grundlagsenlig ordning skulle behandlas.
I grundlagsenlig ordning hade Hr Landtm, nu förklarat, att den ej kunde remitteras, då 56 §:n Riksd.Ordn. deremot lade hinder; denna § innehåller nemi., att, sedan en månad från riksdagens början tilländalupit, finge, med undantag af grundlagsfrågor, ej nya ämnen af riksdagsmän väckas; och att detta vore ett nytt ämne, vore tydligt, då denna, motion anginge frigifvande af en fånge, men den, med hvilken man ville sammanlänka densamma, innehölle förslag till upphäfvande af en dom.
Intetdera af de villkor, som 56 §:n Riksd.Ordn. längre fram innehölle för väckande af nya frågor efter motionstidens slut, hade, på sätt redan förut upplyst-blifvit, här inträffat, och hade Hr Landtm, derpå grundat sin tanke, att propos. å remiss ej kunde för R. o. Ad. framställas.
Hå det dessutom vore Hr Lnndtmts skyldighet att i alla förekommande fall bestämdt följa grundlagen, utan några enskilda meningar eller reflexioner; vore han således förhindrad alt för R. o Ad. framställa den propos., som Hr Munck af Rosenschöld begärt om remiss till Allm.
Jag får den äran upplysa, att det likväl är samina fånge, för hvilken förevar, motion afser anhållan om nåd, i afseende å hvilken Hr Rosenschölds motion syftade på upphäfvande af en K. dom; hvarföre den citerarade §:n icke kan tillämpas på detta fall.
Hvad öde motionen än må få, anhåller jag, att den må blifva med öfriga SI å n - Den 28 Mars f. m. 5Gi Stånden communicerad.
— Derjemte får jag göra en ytterligare motion, hvarå remiss icke kan vägras.
Då här förut blifvit proponeradt pensioner för stora och vigtiga upplysningar, så vågar jag väcka den motion, med hvilken jag icke skulle framkommit, derest icke remiss blifvit vägrad å den nu föredragna, att pension måtte beviljas
Hr Assessor Crusenstolpe för de historiska upplysningar, han lemnat nationen.
Hr Frih. o. Landtm, anhöll, i anledn. af den siste talarens yttrande, att R. o. Ad. ville behandla blott ett ämne i sender, det nemi., som vore föremål för discussionen.
Sedan Hr Frih. o. Landtm, bestämt sin åsigt, och jag yttrat mig vara af skiljaktig tanke och reserverat mig mot det sätt, hvarpå frågan blifvit behandlad; anser jag mig böra till prot. redogöra, hvarföre jag ser saken såsom jag nämnt.
Jag påminner mig nemi., att sedan Hr Munck af Rosenschöld sista rnotionsdagen uppläste sin orimliga och oformliga motion, och motionen föredrogs, (jag bekänner att jag aldrig trott, alt den skulle blifvit föremål för föredragning inom något RiksSt.), så upplyste Hr Frih. o. Landtm., att motionen vore olaglig, hvarpå Hr Munck af Rosenschöld, på någon ledamots inrådan, genast begärde och erhöll tillstånd alt förändra motionen.
På stället skedde förändring, ty jag minnes, att de orden, som jag nu hört uppläsas, nemi. nådansökning, eller und. anhållan om nåd, genast togos till protocollet.
Detta är orsaken, hvarföre jag icke kunnat instämma uti Hr Frih. o. Landtrnts åsigt, såsom reservation hvaremot jag anhåller, att hvad jag nu yttrat må inflyta i protocollet.
I vissa delar förekommen af Gr.
Horn, vill jag blott tillägga, det jag tror, att Hr Frih. o. Landtm., genom* sin sednasle förklaring, sjelf lemnat den bästa vederläggning af skälen för vägrad propos. till remiss af motionen.
Hr Landtm, har nemi. förklarat, att då motionen väcktes, lillkännagaf Hr Landtm, densamma vara en ny motion, som skulle grundlagsenlig! behandlas.
Hade Hr Landtm., i det ögonblick motionen väcktes, funnit densamma vara grundlagsvidrig; så hade Hr Landtm, väl genast tillsagt motionären att förändra eller återtaga densamma: den hade då ej kunnat komma lill någou grundlagsenlig behandling, som för en motion af sådan beskaffenhet består i remiss till Utsk.
Hr Landtm:s svar var således ett tydligt bevis derpå, att Hr Landtm, förra gången icke ansåg motionen grundlagsvidrig.
För att gifva ytterligare stöd åt denna öfvertygelse, tager jag mig friheten att citera ett exempel, som tilldrog sig kort före motionstidens slut, viii ett tillfälle, då få af Husets ledamöter voro tillstädes.
Det var nemi. den 5 Mars f. m., då Frih.
Fleming uppläste 4 H. 71 \ 5&2
Den 28 Mars f. m. en motion, ang:de Metodisterne, som Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att han ansåg åtskilliga delar deraf stridande mot 90 §:n Reg.Ftn.
Som jag icke såg någon annan ledamot färdig att protestera emot denna tydning, tog jag till 01 det och reserverade mig mot en sådan tydning af den nämnda grundlags-§:n; hvarpå Ilr Frih. o.
Landtm, tillkännagaf, att om Frih.
Fleming ville ur motionen uttaga de delar, som voro stridande mot den åberopade §:n, så funnes icke vidare hinder för motionens upptagande och behandling.
778 Den r8 November. redan upphört, denna grundsats är adel och sannden bibehallcr alltid sin fulla wärtan, der känslan för det ädla och rätta är wäckt af god uppfostran och underhällen af Religionens och Sedolärans täta och med tvistighet antagna bud.
Men manne wi tvaga göra ost den glada tanka, att desta menstlig. heten hedrande böjelser äro allmanne och alltid kunna 'iväntas i de större FolkClaster, rill hwilka den Moralista hyfsningen fä föga sträckt sig, der rahel och fördomar först böra undanrödjas, innan man kan wänta, art de blidare och ädlare känslor något wer» ka? ar det sant som jag frugkar att man icke alltid kan päräkna denna grad af sedlighet, wet jag icke, om den omförmalde grundsats ensamt bör tagas i betänkande, dä frägan wore om Äktenstapsstillnader bland de FoliCiaster, hos hwilka man har föga förhoppning, att de känna den, sin höga och ädla beffaffenhet, och ännu mindre bestämma sina Handlin» gar i öfverensstämmelse dermed, oagtat de icke äga Lenna finare Moralista bildning, fortsätta de likwäl sina Äktenskap i enighet och lugn och när twärt. pm hos somlige denna fredliga och förtroliga sam» rnanlefnaden upphör, är dertill oskare någon annan orsak, an brist pä inbördes aktning; dä Äkfenstapsbandel ar det mest heliga, tror jag icke nägot tillfälle för desi löstands bör öpnas, om icke en vundrvikelig nödwändighet sädant päkallar, men dertill tror jag icke bör räknas den i z:dje puncten anmärkfa omständighet, HK usgon blix dömd till äranS förlust, ty 1:0 den Den i8 November.
?7S den som icke har ett sam begrepp om werkkig ära och medborgerlig heder,'skulle kan hända icke. draga i betänkande att till äfwentyrö med sin HustruS bifall begä ett brott hwarmed ärans förlust wore ft^enadt, hufwudsakebgast för att kunna påräkna upplösning af sitt Äktenskap genom den föreslagna uiwäg till stillnad emellan Makar, öpnade man således tillfälle för 2:»s brott, farhäga för sädana händelser är icke n an anledning.
Nar exempel gifwes pä friwilligt ätagne digtade horsbrott, för att winna omförmäldte ändamäl, kan man äfwen sä wäl befrukta nysinämnde owärdiga utwäg, hwilken kanske skulle sa mycket heldre iväljas, som hopp kunde wara för äranS ätersiällande. Z:o De Lagbrott, som förtjena äranS förlust äro dels sädane som efter naturlig
Lag och billighet äro wanhedrande eller ytterst stamlige, dels sädana som hafwa stämpel af ärerörige genom borgerlige Lagar, men icke anses i och för sig sjelf wanhedrande, och bedömmas olika ester olika tider, afsigten och kanste nägon gäng efter deras olika utgång-
När detta öfwerwägas wet jag icke pm förklarande af ärans förlust bör bereda Äkienstapsstillnad, jag bör wäl icke neka, att wördnaden för ett Rikes Lagar borde werka sä mycket p« allmänna Opinionen alt hwad de förklara för ärerörigt, stulle äfwen i den inre öfwerlygelsen för Statens medlemmar sä anses; men erfarenheten talar häremot, och man har alltid antagit den. na stillnad pä Lagbrott, Wid sädank sörewettande 78o Den ir November. skulle efter min ranke Äktenskapet emellan 2 :ne
Ma§ kar, af hwilka endera gjort sig till i fräga warande brottsliga förhällande stylvig, likwäl kunna fortsättas: den vffyldige agde wäl icke en Maka af den medborgerliga aktning svin förr, men manne icke den husliga sammanlefnaden likwäl kunde wara lvckelig? icke upphörde härigenom nä» got af Äktenskapets alne hufwudändamäl: och det är likwäl dessa som hufwudsakeligast böra afses.
Härtill kommer och att g:dje man oskyldigt blefwe lidande, jag menar deras barn, hwilka pä detta satt förlorade en af sina Föräldrars närmare och ömmare wärd, en omständighet efter min öfrvertygelse af yttersta wigt. z:o
Dä orsakerne till Äktenskapsskillnader hitintills warit gansta fä, torde det äfwen för allmänna Opinionen icke lämnaS ä sido, att den samma icke blifwit beredd för den tanken, att ärans förlust bör werka Äktenstapsupplösning.
De anledningar som i i:sta, o:dra och 4:de puncterna äro nämnde, hofwa flere gänger genom Konungen blif.vit ansedde gällande, men af wäre Lagsamlingar wet jag icke mer, än ett enda exempel för det i fräga warande.
Deremot har Konungen icke sällan afsiagit ansökningar af Makars om Äktenskapsskillnader för brott, hwarmed ärans förlust warit en följd. 4;o,De Rikens Lagar som utwidgat orsakerna till
Äktenskapsskillnader hafwa icke allmänt antagit omförmälde grund.
Preusista Lagen, hwilken mä hända Den r8 November. ?3r handa i sednare tider riktat tanken med flere förflager om ÄktenstapS förbindelsers ätergäng, näm» ner bland mänga andra anledningar icke den vM ärans förlust.
Wid Z:le Punkten som rörer
Äkta förbindelsers äs tergäng i händelse nägon af Makarne faller i werkelig galenskap, torde ock nägra twifwelsmäl sig förete. r:o Manne icke denna grundsats antagen skulle
L sä matto kunna bereda flera olyckeliga Äktenskap, att en del Personer, antingen nog ostadiga eller elaka för att önsta sina Äktenstaps.förbindelser häsna, skulle under förmodan att fä Äktenskapet upplöst kunna söka flere anledningar för att beskylla sin Maka för galenskap?
Det är wäl sant att ändawälet förfelades, när fräga blir om behörig
Läkares intyg, men blott detta försök, blott anmälan af sädan misitanka skulle till den grad sära en i detta afseende oskyldig Makas ömtålighet, atr mä hända hela desi timeliga walford more dermed förspild att aldrig nägon rolig sammanlefnad stod att wänta. 2:0 Jnga förändringar i war allmänna Lag wäck» sä mycken uppmärksamhet, som de hwilka anga Äktenskapets helgd.
Hitintills har der warit högst sällsynt, att stillnad emellan Akta Makar i anledning af nägvnderas swagsinthet eller galenskap kunnat genom Konungens näd bewiljas.
Manne stt allmänt stadgande af icke wore för tidigt? män. k 82 Den 18 November» männs det icke wvre tillräckligt att tvid sä olycka lige tillfällen, den Skillnadssökande, wande sig med underdänig bönestrift till Kongl. Majrt.
Skulle äter Högwördige Ständet finna skälätt fom Lag antaga i fräga stälde förflag, sär jag dock ödmjukast hemställa om icke tiden för säkre benus om denna olyckelige Hukdoms fortfarande egenfkap skulle med ffäl böra förlängas till fyra är°
Efter mitt omdöme ar tiden af twä är för korrt» Wisierligen ar det swart att i sä lang tid sakna det ömma biträde, som wantas af en Make, men mänue det icke more långt swärare för den olyckligealt i fall af äterställande till halsan se sig för hela fin lifstid frånskild en Make, som warit älskad, hwars förtroende ej bsifwit förwärkadt men tillfällig olycka kastat i denna ömlänswärda belägenhet.
Det ar ju icke omöjligt, att sjukdomen efter flere är kan upphöra? gifwes icke andra sjukdomar som kunna wara längre.
Hwem skulle wara sä hard, att för desies fortfarande tänka sig, laugt mindre yrka, Äk» tenjkapets återgång? sättom osi i den beklaganswarda men tillfrisknade Makens tillstånd.
Att finna sin förra sälla boning för sig tillsluten, kanske bergning och lifs uppehälle wagradk, se sin Man eller Hustru i en aimans armar, se sig sjelf franstangd egne barns muntrande umgänge, dem öfwerlämnade ät andras, kanske mindre ömma wärd- förbuden alt med desis sine älskade fa fortsätta lifwets mödor eller behag.
Lätom osi icke sä hardt bestraffa en oskyldig» Blotta föreställningarne af Möjligheten utaf ett sä oblidt
Den i8 November 78Z Midt kommande öde stulle kanste hos ett lättrörde vch Melancolist Fruntimmer kunna hafwa de mest fasansfulla werkningar pä hennes ömma sinnen.
Det sätt Högloft.
LagUtflot et föreftagit för en vstyldig maka, att iakttaga dä stillnavsansökan will begagnas, tyckes wara gansta lämpeligt, utom i det afseende att Församlingens Kyrkoherde älägges att styndsammeligen insända ansökningen jemts Utslager till Domaren.
Da uti det föregående, är föreftagit, att Konungens Befallningshafwande stall lata tillställa den oskyldiga Makan Rättens Utftag och sädanr wanligen ster genom KronvBetjeningen, stulle ock Skillnadsansökan pä det sätt och af de stal Herr Prosten ^billock redan anfört lämpligast kunna emottagas af Kronofogden, och genom honom Domaren tillställas.
Hwad ftukeliaen Höglofliga Utstoltet anfört angående siere anledningars till SkillnadSsökande, såsom den ena Makans Spö- Mer Ris sittande, wist lids fängelse straff, Meri, dryckenskap, waldsamt sinnelag och dytitt tyckes detta wara nog wid« sträkt vch fordra ett närmare bestämmande, innan Ansökan borde fä göras, wäl har Utskottet hemställt alt med bifogad och styrkt uppgift af alla omständigheter samt betyg om förutgängne laglige Warningsgrader underdånig anmälan hos Kongl.
Maj t kunde göras om Äktenskapets upphörande.
Men som Utstottet sig icke yttrat, om dega Wamingsgrader stulle wara de samma, som allmänna och Kyrkolagen förestrisiver, eller andra borde föresiäS, icke eller bestämt 78 4 Den r8 November. bestämt genom hwem en flik underdänig anmälan lämpeligast kunde fte, önskade jag, att något wisst blefwe i besia ämnen föreffrifwit, pä det Kongl. Majit för ofta icke mätte äliras om Äktenskapsskillnader, och det af Religionen och Sedoläran helgade Äkkenskapsbandet icke mätte framdeles af lättsinnigheten sä gäckas, att det fluteligen blefwe öpnadk för hwar och en efter sitt lycke missnöjd, att med bilagor af nägra intyg inkomma med Ansökan om Äktenskapsskillnad.
Oin de Personer, hwilkaS Makar dömmas till nesligt straff, kan icke fräga wara angående warningsgradcr, men wisierligen uti de andra fall, och jag rvägar icke bestyrka inskränkning af dem som Lagarne hitintills utstakat.
När i förra händelsen, wederbörande Embetsman aflämnade pä Laga kraftwundne Utslag, sorn af Sötanderne borde bifogas, bewiö om de brottsliges undergangne straff, och L senare sallen, behörige ' rvarningsgrader wörö genomgängne, kuyde alla till ett dylikt mäl hörande Handlingar till DomCapitlet, Zemte Sökändernas till Konungen stäkda böneflrift insändas.
Hwarefter
Let skulle äligga DomCapitlet, srtt efter wiss tid, dessa Handlingar, jemte egit utlärande VIN dcn fokle Äktenskapsskillnaden till Kongl. Mapl i underdånighet insända och kunde till förekommande af missbruk, det underdäniga förbehäll göras att uti Konungens högsta Domstol gifte Personers underdäniga Ansökan och Äktenskapsskillnad icke Dm 13 November 785 ma fa föredragas, om den icke är beledsagad med DornCapitlers i Orten underdåniga u lätaudc profesioren Herr Doctor Höal.
LagUtstotters afgifne Becankanoe, enligt hwilket Äktenskapsskilnad tillätes den ena Makan, enär den andra begat! gröfre brott och förthy gjort sig skyldig till nesliga kroppsstraff, sinner jag fullkomligen grundad ej allenast i den sanna principen, att werkeligk