Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får således vidblifva den tanke, att det ifrågaställa afskiljandet är alldeles obeböfligt och i praktiskt afseende ledande till ingenting annat än det resultat, att riksdagen onödigtvis uppehälles, i följd hvaraf jag anhåller oui afslag på den propos., Hr von Hartmansdorff begärt.
Jag tror visserligen icke, alt någon särdeles fara vore vid att låta ifrågavar. föreskrifter qvarstå nu såsom förut; men jag kan icke neka, att jag finner en viss conseqvens i hvad som nu är föreslaget, nemi alt afskilja dessa lagbestämmelser från sjelfva Levdin.frågan.
Jag kan icke neka, atl jag finner samma conseqvens deruti, som i hvad förut blifvit antaget såsom riktigt i fråga om instruction för revisorerne, då vi alla voro ense om alt erkänna riktigheten af en sådan princip.
Då nu så är och tankar ne här synas vara mycket delade samt en lång discussion torde uppkomma, ifall frågan nu borde afgöras, så hoppas Den 7 OctoCcr f. m. jag, att del tillätes mig att Ånyo anhålla det Hr Landtm, tacktes till R. o Ad. framställa, huruvida icke uppskof med discussiouen kunde äga ruin i detta hänseende, intilldess vi kafva genomgått förslaget.
Del är med anleda, af Frih. Sprengtporten yttrande, som jag begärt olde!.
Hr Frilitn har nemi. y ttrut, att det ej vore någon särdeles våda att låta dessa stadgande!) qvarstå.
Jag vill icke inlåta mig i någon strid om det kan vara någon särdeles våda dervid eller icke; men jag täger mig friheten fästa Hr Frihtns uppmärksamhet derpå, att om dessa stadganden icke skola vara en nullitet, så måste de behandlas såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit; ty om Ständerne gilla detta betänk, och föi fattningen utkommer, så kan jag försäkra, att ingen domare eller executor finnes, sorn skulle tillämpa något stadgande i fråga om de strå T bestämmelser, sorn här äro införda, emedan de rälta sig endast efter af K. M. i vederbörlig ordning sanetionerad lag och laga stadgor, men alldeles icke efter hvad Ständerne i hevilla.förordn. föreskrifva.
Det är på sådan grund och då möjligen en och annan af de här föreslagna åtgärderna kunna innefatta någon säkerhet eller åtminstone en garanti för låntagaren att få tillgodonjuta hevilla.afdraget, som jag yrkar alt frågan, så. mätte, blifva behandlad.
Hr Kosen blad:
Det är visserligen ganska rätt livad Fril).
Sprengtporten anfört, att ifrågavar. föreskrifter i hevilla. föroi dn.,. af den natur, som nu är omtalad, äro i allmänhet så likgilltiga eller så billiga, ali icke någon svårighet för K.
M. bör kunna uppstå att bifalla dem.
Man kan visst icke vänta några svårigheter å den sidany men det hindrar icke, att det är en pligt för Representationen att göra afseende på Konungens rätt och icke sälta Konungen i nödvändighet att äfven emot
Dess bepröfyande eller den afgörande rätt, som grundlagen i detta fall Honom tillägger, lemna bifall till Stäudernes beslut.
Sådana straffbestämmelser och föreskrifter för Konungens embetsman kunna icke utan Konungens bifall meddelas, och att sätta Konungen i nödvändighet att nödgas utan pröfning bifalla dem, är ett förnärmande af det Kongl, praerogativet; äfvensom jag, just då man kan förutsätta att inga svårigheter att erhålla Konungens bifall skola möta, icke vet hvarföre man ej skulle söka att gifva dessa lagbestämmelser den rätta och vederbör-, liga formen.
Jäg får förnya min anhållan alf, i öfverensstämmelse med hvad dels Hr Ribbing och dels jag förut föreslagit, llr Frih. o.
Landtm., på det vi må komma ifrån saken nu och vid de efterföljande punkterna, täcktes göra ungefär följande propus : ”Alt R. o.
Ad. mätte besluta, alt, sedan förslaget till bevilln.förordn. blifvit genomgånget, Sevillu.
Utsk. mätte uppdragas alt sammanfatta de stadganden, 134 Den 7 October f. m. som innehålla straffbestämmelser eller föreskrifter för Konungens tjenstemän, hvilka böra i en särskild artikel upptagas, för att sedermera underställas K. M:s nåd. bifall.’’ Frih.
Om det verkligen skulle vara förhållandet, alt i bevilln.förordn. nu blifvit införda några nya stadganden af civil eller ekonomisk lagstiftningsnatur, utöfver dem sorn redan sedan flera riksdagar tillbaka varit gällande; så skulle jag fullkomligen instämma med Frih.
Cederström, att det för formens skull vore nödvändigt, att de öfverlemnades till K.
M. på ett sådant sätt, att de kunde i constitulionel form af K.
M. sanctioneras; men med detta enda undantag anhåller jag att få vidblifva min mening, att bestämmelserna i bevilln.förordningen icke röra den ekonomiska lagstiftningen, samt alt de kunna till K.
M. öfverlemnas i sammanhang med bevilln.förordn. på samma sätt sorn hittills ägt rum, äfvensom att de, då K.
M. promulgera! författningen, måste anses fullt tillämpliga och gällande för både domare och executorer.
Det förslag, som Ilr Rosenblad framställt, innefattar, att Hevilla Utsk. skulle erhålla en föreskrift af R. o. Ad. att bereda detta mål på annat sätt, än Utsk. ansett lämpligt.
Jag öfverlemna!- lill Ståndets bedömmande, huruvida det kunde stå tillsammans med Riksd.Ordn., att R. o. Ad. skulle besluta luiru ett Utsk. skall behandla ett detsamma tillhörande ärende.
Enligt mia tanke är R. o. Ad:s rätt inskränkt till att föreskrifva en viss tid, inom hvilken Utsk:n skola inkomma ined sina memorialer; men huru Utsk:n skola behandla ärendena, torde icke annorlunda än på grund af motion eller de beslut, som fattas efter föregången remiss af enskild ledamots motion, kunna föreläggas Utskotten.
Sprengtporten har sagt, alt, af samma skäl sorn hittills, den form må passera, som Bevilln.
Utsk. iakttagit i sitt förslag, och hvilken varit gällande under 3o år.
Jag tror detta just vara ett skäl att nu frånträda denna form, på det man icke vid nästa riksdag må återkomma med ett åberopande af dess häfd, och derpå stödja yrkandet om ett fortfarande.
Om oordning eller brist på form varit att förebrå föreg:de bevilln.författn:r, så synes nu tiden vara inne att, åtminstone så vidt sorn möjligt är, undanrödja oformligheten.
Frihtn har sagt, att då betänk, nu för andra gången förekommer, vore det mindre lämpligt att införa nya former för behandlingen.
Jag tager mig friheten att fasta Frih:ns uppmärksamhet på hvad jag nyss nämnde och nu upprepar, att dessa anmärkn:r gjordes af mig äfven första gången då betänk förevar.
Det ar således i fortsättning deraf, som jag velat förena mig med Hr von Hartmansdorff, hvilken jag tyckt hafva samma tanke och åsigter i delta ämne som jag.
Ilan har sedan något skiljl sig från den mening jag yttrat.
Jag åter qvar - De ii j October f. m. i ib står i min, tills jag får höra om det projeet, hvilket flr Rosenblad uppgjort, öfverensstämmer med mina åsigter
Det har äfven blifvit yttradt af Frih.
Sprengtporten, att han ville ingå på en sådan behandling af saken, om Bevilln.- Utskts förslag innehölle något nytt, som tillhörde antingen den civila eller den ekonomiska lagstiftningen.
I det fallet står Frih:n verkligen på vägen att öfvergå på min tanke, ty projectet innehåller begge delarna.
Vi torde snart, då fråga blir om mantals- och skaltskrifningen, komma i tillfälle alt visa exempel på att sådana lagstiflnings-förslag influtit i detta projeet.
Sakerna stå icke nu på samma sätt och samma fot, som för 3o år sedan.
Hvad som då kunde passera, tror jag nu fordrar mycken uppmärksamhet.
Det är således blott i det fallet jag ville ingå på Frih.
Sprengtporten förslag, om R.
St. uti bevilln.stadgan införde en punkt, hvarigenom åt K. M. i underd. öfverlemnades att, derest uti densamma föreskrifter förekomme, som, utan att vara af bevillningsnalur, icke af K. M. gillades, Högstdensamme då täcktes låta införa andra, som pröfvades mer lämpliga och nyttiga.
Frihtn och de som tänka lika med honom vilja ingå på ett sådant förbehåll, tror jag att dervid ingen våda vore; och i det fallet skulle äfven discussionen kunna verkligen förkortas.
Jag får vördsamt underställa Ståndet följande förslag till beslut: ”Alt R. o.
Ad. nu väl ma genomgå och pröfva förslaget till bevilln stadga i sin helhet, men att
Ståndet derefter, vid meddelandet af sina beslut, åt Bevilln.Utsk. uppdrager all afsöndra och särskildt upptaga de reglementariska stadganden, hvartill K.
M:s nåd bifall erfordras.”
Om ett sådant förslag af R. o. Ad. antages, så fortgår pröfningen af betänk, obehindradt, ingen tidsutdrägt vållas och Bevilln.Utsk. kan sedan göra afsöndringen, hvarefter denna särskilda del af stadgan afgår lill K. M., på samma sätt, som det tillgår med den reglementariska stadga, som hörer lill brännvinsförordningen.
Landtm, började hemställa, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad, anmälde sig Frih. Nauckhoff, och yttrade:
Innan Hr Landtm, skrider till den slutliga åtgärden med klubban, anhåller jag att få veta, huruvida det af Hr von Hartmansdorff uppgifna förslag blir föremål för propos. emedan jag i sådant fall önskar att ytterligare få tillägga några ord, innan öfverläggningen anses slutad.
Landtm, yttrade, alt han trott sig böra framställa propostna på det sätt, alt han först framställde propos. på Utsk:s förslag; om R. o. Ad. ej antoge detta, ansåg han sig böra framställa propos. på Hr von Harlmansdorffs förslag; antoges icke detta, vilie han göra propos. på iaG Den 7 Oclobcr f. m.
Hr Rosenblads förslag, oell om icke heller delta antoges, hade lian trott sig böra framställa propos. på de uteslutningar, sorn af flera talare blifvit begärda.
Frih. Nauekhoff:
I sådant fall anhåller jag att få hafva mili talan öppen, i händelse ilen forsta proposln ej, bilälles, oell i dess ställe något af de här uppgjorda förslagen kommer alt framställas till antagande.
För att förminska antalet af propos:r, skall jag låta mitt förslag till propos. förfalla och instämma i Hr von Hartmansdorffs sednaste förslag.
Jag får dock dervid fästa det förbehåll, att jag instämmer i Hr von Hartmansdorff* förslag, under den förutsättning alt R. o. Ad. gillar sjelfva stadgandet, som är inlaget i sednare delen af förevar. §, ehuru R. o.
Ad. naturligtvis anser, att så val detta stadgande, sorn de dermed likartade, skola, i händelse af bifall till Hr von Hai tmansdorlfs förslag, komma alt införas i det särskildta hillänget till bevilln förordningen.
Jag är alldeles ense med.
Hr Rosenblad i lians önskan, att Hr Landtm, täcktes skilja de båda frågorna åt.
Derom, att det H.
Ståndet mätte godkänna innehållet af Bevilln.Utsk:s förslag, är jag jemväl ense med Hr Rosenblad.
Jag har ingenting emot innehållet, men det är i sättet att framställa detta till K. M., som jag önskade en förändring i betänk , på satt jag för Ståndet haft äran uppgifva.
Jag får blott erinra derom, att jag vid den propos., sorn kommer att meddelas i fråga huruvida R. o. Ad. godkänner innehållet af de här föreslagna §§:ua, får förklara, alt jag åtminstone för min del önskade att det icke må blifva föremål för godkännande, som finnes i sednare morn. af 33 §;n, nemi. det stadgande, som der är inlaget för domare och executorer, att de, då rättegång uppstår, skola pröfva, huruvida bevilln.afdraget blifvit alltid lill godo beräknadl.
Ett sådant stadgande skulle, på sätt jag förut anfört, leda till grufligt många svårigheter vid lagsökningen för domaren.
Det skulle gifva anledn. till att många onödiga uppskofsutshig skulle behöfva meddelas; uien det skulle medföra ännu en påföljd, nemi. den olägenhet alt en skuldsedel af löpande egenskap ej kunde executivt behandlas, emedan, då en person för en sådan sedel blefve lagsökt, han alltid skulle invända: 'jag har icke fått åtnjuta behörigt bevilln.afdrag.”
Följden blefve alt Konungens Bef:h:de, enl. 2 cap. 5 §:n Utsökn.-b:n, icke vore berättigad att med ärendet taga befattning, utan att det skulle förklaras vara tvistigt och hänvisas till behörig domstol.
På sådan grund får jag yrka, att detta stadgande må uteslutas, helst det icke är fråga om, att icke nödig föreskrift i detta afseende linues, då det alltid införes i utslaget, Den y Octo ber f. m.
:a'tt gäldenären äger sig till godo beräkna bevilln.afdrag, och linn således knn uppgöra den snken vid skuldens erläggande.
På samma sätt ur förhållandet med di t efterföljande stadgandet: ”nlsökes åter fordran i concnrs, åligge del borgenär att behörigen styrka det bevilln.afdragen af giildenären fulleligen fått tillgodonjutas.”
Det blir ofia nära nog ganska svårt för concursdomarcn, alt i della fall pröfva om bevilln afdraget har blifvit lillgodonjutet.
Föreställer man sig en sådan concurs, deri det finnes kanske /{oo borgenärer, så finnas der reverser, som äro icke allenast till viss man och order, utan afven till sedelhafvaren ställda, reverser, som mångfalldiga gånger blifvit prolongerade.
Delta står påskrifvet å reversen, som kan vara 5 ä 6 år gammal och ofta prolongerad.
Men der står icke derföre antecknadt, huruvida bevilln afdragen blifvit gäldenären lill godo beräknade.
Skall då domaren sitta och pröfva samt undersöka allt detta, så förökas frågan till sådan vidd, att jag ej vet huru någon domare skall kunna hinna dermed.
Nu är det vanligt, att domaren blott tillser och pröfvar, huruvida sjelfva fordran är gilltig.
Deremot är det alltid vanligt, att concursdomaren, när en sådan pröfning föregått, vid bestämmandet af fordringens gäldande, inför i sjelfva domen, att bevilln.afdrag skall i mån af räntebeloppet gäldenären till godo räknas.
Detta innefattar ali möjlig säkerhet för gäldenären, men det innefattar icke något sådant stadgande, som det nu föreslagna, hvarigenom dels allmänheten och dels domare och execnlorer skulle sättas i den brydsammaste belägenhet.
På dessa grunder yrkar jag, att dessa båda niomeuter icke måtte af R. o. Ad. blifva godkända.
I den händelse att discussionen i denna fråga icke är förklarad vara slutad, så anhåller jag alt få fortsätta densamma, men jag tyckte att Hr Landtm, nyss framställde propos. derom.
Landtm, yttrade, att han väl för en stund sedan börjat hemställa, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad, men att en ledamot då anmält sig att tala, hvarefter Öfverläggningen fortfarit, i anledn. hvaraf Hr Landtm, nu uppropade Hr Rosenblad, som yttrade: 1 sådant fall får jag vördsamt andraga, hvarföre jag icke kan instämma med den sista talaren.
Jag har förut gifvit tillkänna, alt jag icke i principen gillar det slag af bevilln.
, som är föreskiifvet i 33 §:n.
Men sedan föreskriften derom finnes, är det väl en skyldighet, att den skall efterlefvas, och då finner )3g icke, att dessa stadganden kunna borttagas, utan måste, sedan den i detta fall lagstiftande myndigheten, som är R.
St., föreskrjfvit att ett sådant bevilln. afdrag skall al gäldenären tillgodonjutas, sådana före - 128 Den ; October f. ra. skrifter finnas, hvarigenom denna rättighet hlifver honom försäkrad.
Om fordringsägaren skall göra gällande en skuldförbindelse, så är det tvdligt att han i rattsväg har en så mycket mindre fordran, då det i laga ordning blifvit förklarad), ali ett sådant afdrag skall göras.
Då lärer det val vara en skyldighet, örn den ena lagstiftningen skall stå i harmoni med den andra, att lägga hinder derföre, alt gäldenären finge betala mera, än han ur skyldig alt betala, samt att försäkra lians rättighet till ersättning, ifall han tvertemot lagen icke fått tillgodonjuta detta bevilln.afdrag, och derigenom uppkommer icke den minsta olägenhet för borgenären, om han vid räntebetalningarna på skuldsedeln tecknar eller låter teckna i vederbörlig ordning: ränta erlagd med bevilln.afdrag, eller med observation af bevilln.- afdrag.
Hvilkendera påskriften som helst är nog.
Det är endast fråga om, alt gäldenären må verkligen tillgodonjuta allt hvad sorn efter nuvar. stadgande fordringsägaren på procentarv is tagit utöfver hvad honom enligt lag tillkommit.
Utsökes en fordran hos domaren eller executorn, så skall den, för att vara execulionsgild, enl. allmän lag vara ostridig.
Antingen är den ostridig, om icke någon tvist uppstår angrde det bevilln.afdrag, sorn gäldenären bör tillgodonjuta, och då är denna fordran executiv, ehvad ifrågavar. stadganden i bevilln.förordn. finnas eller icke, så att derigenom ingen svårighet uppkommer; eller också bestrider gäldenären fordringsanspråket och säger att han ej fått tillgodonjuta detta afdrag, men då ur ju skuldens belopp i alla fall tvistigt emellan guldenäien och fordringsägaren, och skall frågan i alla full blifva föremål fördomarens pröfning.
Likaledes uti en concurs beror ju beloppet af fordringarna derpå, huruvida en sådan förmån blifvit tillgodonjuten af gäldenären eller icke.
Skulle domaren ej behöfva fästa afseende derpå, så skulle han komma att tillerkänna borgenärerne ett större fordringshelopp än dem tillkom.
Derföre äro ifrågavar. stadganden så billiga till sin beskaffenhet, när sjelfva lagen om bevilln.afdrag finnes, att jag ej kan annat än tillstyrka deras godkännande, ehuru, på sätt jag och flere andre ledamöter förut yrkat, det är nödigt, att de i vederbörlig och laglig form blifva bifallna af den andra statsmakten.
Jag får anhålla om ursägt att jag ännu uppträder i denna fråga, men jag är dertill föranledd genom Hr Itosenblads yttrande.
Min mening har visserligen icke varit att borttaga bevilln.procenten, och det har den varde talaren ej heller påstått ; men jag ville borttaga det stadgande, som gör det till en ovillkorlig skyldighet för domaren och executorn att pröfva i hvarje fall, huruvida detta bevilln.afdrag verkligen har blifvit afdragel; enär det skulle, på sätt jag redan anfört, leda till svå - Den j Oclolicr f. ra.
129 svårigheter för domaren samt göra att aldrig någon löpande revers kunde lagsökas, utan att den tredskande gäldenären skulle begagna sig af invändningen att bevilln.afdraget ej blifvit iakttaget.
Hr Rosenblad har sagt, att om fordran är klar och ostridig, så ålägges den till betalning och alden det icke, så sker icke sådant.
Detta är mycket rätt; men en så beskaffad invändning som den, att bevilln.afdraget ej blifvit tillgodoberäknadt, har, enl. hittills gällande författningar, då sådana stadganden, som här blifvit föreslagna, ej varit promulgerade, icke föranledt dertill att executorn förklarat något mål tvistigt, som varit af executiv egenskap, derföre att gäldenären invändt, att bevilln.afdraget ej blifvit beräknadt, utan blott föranledt derhän, att executorn i sitt utslag förklarat att gäldenären skall betala skulden, men att lian vid räntans erläggande äger att tillgodonjuta bevilln.afdraget, der räntan varit förskrifven till 6 procent.
När nu gäldenären får en så beskaffad dom, så kan honom icke något förfång ske, emedan när han betalar sin skuldsedel, så, om det ej finnes afskrifvet på reversen att bevilln.afdraget har blifvit vid räntans erläggande observeradt, afdrager han för alla åren,'sedan reversen utgafs, detta bevilln.afdrag.
Detta är af så klar och tydlig beskaffenhet, alt det icke behöfver vara föremål för något särskildt utlåt, emedan bevilln.afdraget utgör 1 per mille och således af livar och en kan uträknas.
Detta medför ingen olägenhet för borgenären, men om ett sådant stadgande, som här blifvit föreslaget, skulle blifva vederbörligen beramadt af Konung och Ständer, så skulle följden blifva, alt aldrig något lagsökningsmål blefve ostridigt, jag må hafva en fordran, som är aldrig så klar och tydlig; ty äfven om det stod påskrifvet på reversen, att bevilln.afdraget blifvit iakttaget, så kunde det hända, att man invände att det borde hänvisas till domstol, för att man der ville visa, att sådant afdrag icke skett.
Af sådan anledn., och då jag icke kan lemna min röst till lagstadganden, som helt och hållet skulle störa den allm. crediten man och man emellan, vidblifver jag mitt yileande om afslag å dessa moment i förevar. §.
Hr Frih. o. Landtm, tiilkännagaf, att plenum bomme att foitsättas på eftermiddagen kl. 6.
Om här någon sådan fråga vore före, som rörde sjelfva menniskans ömtåliga intressen, såsom t. ex. afskaffande af barbariska och olämpliga straff, skulle jag visserligen önska, alt en ändring tillvägabragtes, så fort som möjligt, emedan man icke har rättighet att låta någon individ i samhället lida oskyldigt; men i en sådan fråga som denna, i afseende hvarpå samma förhållande under nära 3o år fortgått, utan att några särdeles stora olägenheter uppkommit, och då vi nu befinna oss i en tidpunkt, i4 Ii. 17 Örn 7 O c I o Ii c r f. m då i alla fall våra ekonomiska inr:iltn:r snart Kira undergå en stor förändring, emedan K. M.
Kell nyligen eller under loppet af denna riksdag sanctionerat en stor förändring i sjelfva den statsmakt, som till lior honom, och nationen har att förutse en stor förändring i den andra statsmakten genom representationens omhildning; så tror jag, ali då man låtit detta vara i 3o år, kan man också öfverlemna frågan till den blifvande statsmakten, sorn ändå kommer alt ordna förhållandet efter helt andra åsigter, emedan den kommer att bestå af helt andra personer; och på sådan grund tillstyrker jag, att det måtte förblifva vid Utsk:s förslag, emedan man eljest skulle onödigtvis förlänga riksdagen.
Min mening, då jag anmälde mig, var endast alt, innan någon propos. bielke gjord, hvilket jag hoppas snart måtte ske, anhålla att det förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt, må blifva uppläst; men efter jag har ordet, vill jag äfven nämna, att för mig hafva de skal emot antagande af Utsk:s förslag, som Frih.
Cederström uppgifvit, icke visat sig gilltiga, alldenstund hvarje innehafvare af en skuldsedel tillkommer att iakttaga hvad lagen föreskrifver för att bibehålla sedeln vid gällande kraft.
Sedan vi öfvergått lill redactionen och lagbestämmelserna, får jag medgifva, att jag icke finner någon otydlighet i redactionen.
Domaren, han må sitta i laga domstol eller vara executor, kan icke dömma förr än pröfning försiggått.
Det är den vanliga formen för alla sådana mål.
Det blir långifvarens skyldighet att bevisa det han betalt bevilln.procenten.
Så går det till öfverallt i fråga om betalningsskyldighet.
När han icke kan bevisa det , så blir han ålagd att betala.
Domaren kommer icke i lietta fall i någon tvetydig ställning, ty det är i detta mål som med alla andru, att när klagandet) icke kan förete bevis, så gäller icke hans klagan.
G)’.
Nauckhoff fullkomligt riktigt anmärkt, bar den här nu afhandlade principfrågan verkligen blifvit framkastad första gången bevilln.- förordn. var före, äfvensom i egenskap af motion.
Delbar således kunnat fordras af Utsk. , att det skulle yttra sig öfver sjelfva principen, och det har Utsk. gjort.
Jag tror alt om man börjat med att föredraga betänk, frän början, och således fått äfven den principfrågan afgjord; så hade man nu icke varit i denna ledsamma belägenhet, att hafva 4 å 5 propos:!'i perspectiv, af hvilka man kunde antaga den ena, om icke de öfriga vore i fråga, hvilka man ville till en del förkasta och till en del antaga.
Jag hemställer således till Hr Frih. o. Landtm., huruvida det icke skulle vara lämpligt, att nu låta uppläsa hvad i afseende på denna principfråga är yttradt å pag. 3 af betänk.
N:o 27, och att, sedan Ståndet i följd deraf afgjort sjelfva principen, man kunde öfvergå till detaljerna.
Det Den 7 Octo ber f. m.
Liefve i sådant foll beroende af principens afgörande, huruvida .Ståndet anser detta stadgande böra flyttas till en särskild artikel eller qvarstå der det finnes intaget. fl r M u nck af R osen seli öld, Nils Rudolph:
Jag anser att ifrågavar. stadgande bör qvarstå i hevilla.fcirordn., och att det icke bör kunna bestämmas af något annat Utsk. än Bevilln.Utsk.; ty blott derigenom att Bevilln.Utsk. har rätt att bestämma ett sådant stadgande, hvarigenom det är omöjligt, att låntagaren kan beröfvas ersättning förden Levdin. , som han har erlagt i förskott, blir den beskattning af capitaler, som 3 i §:n föreskrifver, möjlig och rättvis.
Om något annat Utsk. skulle bestämma detta stadgande, hvarigenom man vill försäkra låntagaren att återfå hvad han i förskott erlagt , så skulle Bevilln.Utsk. hafva grundat denna bevilln. på en orättvis och osäker grund, alldenstund det ej kunde vara fullt och fast ölvertygadt, att ett annat Utsk. skulle bestämma sådana stadganden, att låntagaren verkligen återfick den bevilln., han i förskott erlade.
Jag anhåller således om bifall till Utskrs förslag.
Landtm, hemställde, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmarkn., örn R. o. Ad. behagade så fatta sina beslut, att R. o.
Ad. först pröfvade om Ståndet ville eller icke ville godkänna 3 i §:ns innehåll, sådant som Bevilln.
Utsk. det föreslagit, med alltid öppen rätt för Ståndet alt pröfva huruvida Hr von Hartmansdorffs förslag borde antagas eller icke, vid hvilken pröfning