Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M 67. / afven en utväg att, utan Ökande af statsutgifterna, kunna vidtaga behöfliga åtgärder för befälsbristens afhjelpande eller förminskande, medelst de inflytande vapenöfningsfrihetsafgifternas användande för delta ändamål.
Af dessa afgifter borde nemligen bildas en Beväringsfond,' från hvilken, efter Kongl. Maj:ts disposition, skulle beströ das kostnaderna för befälsämnens danande bland beväringsmanskapet, på sätt här nedan vidare skall föreslås.
En annan, i sammanhang med beväringsmanskapets inmönstring till de årliga vapenöfningarne stående fråga är deri, huruvida, såsom nu eger rum, beväringsskyldig vid mönstring må ställas på tillvext och kunna förpligta!» att till och med ytterligare tvänne påföljande årsmönstiingar med beväringsmanskapet sig infinna.
Härutinnan delar Kongl. Majit helt och hållet Kommittéens tanke, att det stadgande, som bestämmer en längd af fern fot och fem turn (efter gamla måttet) såsom ett oeflergifligt vilkor för en utskrifningsskyIdigs approbation, innefattar en väsendtlig afvikelse från den uti beväringsförfattningen antagna grundsats om skyldighet för hvarje medborgare alt under en viss ålder till fäderneslandets försvar ingå i allmänna beväringen.
Grundell till berörda stadgande, som fäster afseende endast pä den beväringsskyldiges längd, men icke på hans kroppsstyrka eller öfriga ofta ganska väsendtliga egenskaper, har, om än skål icke alldeles må saknas för antagandet att vanlig längd i allmänhet kan ans“S såsom bevis på kroppens utbildning i öfrigt, likväl utan tvifvel egentligen varit, att man i militäriskt hänseende funnit mindre tjenligt att insätta den undermålige i ledet.
Då emellertid måste medgifvas, att kriget har behof af mångå andra biträden, än de effektivt stridande, att trossen, sjukvården m. m. alltid fordra en talrik personal, på hvars längd ingenting beror, så lärer något fullt giltigt skäl icke förefinnas, hvarföre ett visst längdmått ovilkorligen skall bestämma, hvilka bland de utskrifnings—skyldige böra i fäderneslandets försvar deltaga eller icke.
Detta sätt att tillvägagå har dessutom medfört en för bevärings-ynglingarnc icke ringa olägenhet, bestående deruti att de utskrifningsskyldige, som vid första mönstringen icke uppnått det bestämda längdmåttet, nödgats i ytterligare ett eller två år inställa sig till mönstring och möjligen ändå slutligen blifva ansedde till krigstjenst oantaglige.
Majit anser således, på grund häraf, att så kallad undermålighet icke vidare bör lägga hinder i vägen för den bevärings-skyidiges approbation.
Särskilt i afseende å sjöförsvarets förstärkning är för närvarande, uti 2 § af Kongl. Kungörelsen den 13 Februari 1849, bland annat, stadgadt, att allt det rikets handelsflotta tillhörande sjöfolk, som vid utbrott af krig är å sjömanshusen eller i magistraternas rullor inskrifvet, skal! vara skyldigt att, emot den medgifna befrielsen från vapenöfning, tjenstgöra i krigstid vid flottan från 20 till fyllda 30 år, samt att denna utsträckning i beväringspligten icke får tillämpas hvarken på det manskap, som efter krigets utbrott förhvres, eller på sjökapitener och styrmän, ej heller på maskinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag.
Då Kongl. MajUs Nåd.
Prop. M 67.
13 lör denna del af försvaret det företrädesvis är nödvändigt att begagna de tillgångar, sorn kunna förefinnas lör att i krigstid tillförsäkra densamma en förstärkning, som genom erfarenhet och skicklighet uppfyller sitt ändamål, på samma gång den befriar Staten från de högst betydliga kostnader, som skulle vara förenade med ofvandet och underhållandet af en fullständig bemanning för Flottan under freden, finner Kongl.
Maj:t, med afseende tillika å de flera välgrundade skäl, Kommittéen härvid anfört, böra vidtagas den förändring i förberörde stadgande, att ej allenast omförmälda, handelsflottan tillhörande sjöfolk, utan äfven sjökapitener och styrmän af handelsflottan, hvilka aflagt de för befälhafvare och styrmän å Svenskt handelsfartyg i författningarne stadgade kunskapsprof, samt jemväl maskinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag, må vara skyldige alt i krigstid tjenstgöra å Kongl. Maj:ts flotta från och med året näst efter fyllda 20 år till och med det år, då 35 års ålder uppnås, dock att denna utsträckning i beväringspligten icke må tillämpas på dem, som före inträdet i sjömansyrket på annat sätt till alla delar fullgjort sin bevärings-skyldighet.
1 anledning af hvad sålunda här ofvan blifvit omförmäldt, föreslår Kongl. Majit följande hufvudsakliga bestämmande!): att alla utskrifningsskyIdige, som icke genom lyte, obotlig sjukdom eller kroppslig svaghet, äro till krigstjenst oförmögne eller otjenlige, skola utan afseende på längden approberas; hvaremot de, sorn äro behäftade med lyte, sjukdom eller kroppssvaghet af sådan beskaffenhet, att de befinnas till krigstjenst oförmögne eller otjenlige, ovilkorligen må kasseras; att, om någon af nämnda orsaker icke allenast är till krigstjenst oförmögen eller otjenlig, utan äfven hindrad att vid den mönstringen föregående läkare-besigtning sig inställa, sådant skal! vid mönstring styrkas med behörig
Läkares under edelig förpligtelse utfärdade, genom den bevärings-skyldiges egen försorg anskaffade betyg; eller, om han ej kan skafta sådant, med intyg af Pastor i församlingen och Kronofogden i orten; alt hvar och en beväringsskyldig, som blifvit till krigstjenst approberad, skall, derest han icke tillhör tjenst eller yrke, som särskildt fritager från vapenöfning, under fredstid i två på hvarandra följande år under föreskrifven tid undergå vapenöfning; dock alt befrielse från denna vapenöfning kan ega rum för den, som för vinnandet af sådan befrielse erlägger ett kontant belopp, på sätt här nedan föreslås; att nämnda belopp, genom hvars erläggande befrielse från vapenöfning i fredstid vinnes, må bestämmas till Etthundra Riksdaler Riksmynt, med Kongl.
Majit förbehållen rätt, att, efter hvad den vid tillämpningen vunna erfarenhet kan föranleda, öka eller minska detta belopp med högst Tjugu Riksdaler samma mynt; att befrielse från vapenöfuings-skyldigheten likväl icke må vid mönstringarne tilldelas flere, än halfva antalet af de inom hvarje mönstringsdistrikt för året approberade bevärings-skyldige; börande, i den händelse att flere än halfva antalet sig 16 Kongl.
Proposition JVs 67. till befrielsen anmäla, genom lottning bestämmas hvilka inom samma antal skola befrielsen åtnjuta, men tillika, jemte anmälan om förhållandet, utan dröjsmål af Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande underställas Kongl. Majrts pröfning och beslut, huruvida befrielse från vapenöfningarne jemväl för de öfrige, som sig dertill anmält, må kunna medgifvas; att den afgift, som af beväringsskyldig sålunda erlägges, skall vid mönstringstilllället uppbäras å landet af Kronofogde och i stad af vederbörande Magistratsperson, hvilka derföre alltid skola vid mönstringarne vara tillstädes; men för den händelse, att någon beväringsskyldig, efter mönstring, pä särskild derom gjord underdånig ansökning, erhåller tillstånd att, genom afgifts erläggande, befria sig från vapenöfningen, skall afgiften i länets Ränteri nedsättas; att af de sålunda influtna medlen skall, under benämning af Allmänna Be~ väringsfonden, bildas en särskild tillgång, att af Kongl. Maj:t .användas till befälsämnens danande bland beväringsmanskapet; att deremot all legning under fredstid upphör, så att beväringsskyldig då icke hor rättighet att i sitt ställe sätta ersättnings- eller legokarl; att under krig, eller då Kongl. Maj:t för Rikets säkerhet finnér för godt att uppbåda större eller mindre del af beväringsmanskapet, alla inom beväringsåldern varande, till krigstjenst approberade skola vara skyldige att till sådan tjenst sig inställa, dock med rättighet att. vid då blifvande mönstrings-tillfälle, kunna i sitt ställe sätta annan karl, med de egenskaper och under de vilkor, som här nedan, i afseende ä legningen, skola föreslås; egande bevärings—skyldige af andra klassen, hvilka möjligen uppbådas innan årets vapenöfningar försiggått, återbekomma hälften af den afgift, de erlagt för befrielse från vapenöfningarne i fredstid; att allt det
Rikets handelsflotta tillhörande sjöfolk, som är å sjömanshus eller i Magistraters rullor inskrifvet, äfvensom sjökapitener och styrmän, hvilka aflagt sådana kunskapsprof, som för befälhafvare och styrmän å Svenska handelsfartyg i förlattningarne stadgas, samt maskinister å ångfartyg, tillhörande enskilde personer eller bolag, skola, emot det att de äro frikallade från all vapenöfning eller tjenst— göringsskvldighet med beväringsmanskapet i fredstid, vara skyldige att i krigstid tjenstgöra vid Kongl. Majrts flotta från och med året näst efter fyllda Tjugu år till och med det år, då Tretiofem års ålder uppnås; hvilken utsträckning i beväringspligten likväl icke må tillämpas på dem, som före inträdet i sjömansyrket pä annat sätt till alla delar fullgjort sin bevärings-skyldighet; att dock för ifrågavarande del af sjöbeväringen skall, såsom laga förfall för inställelse till sjölirigstjenst, blond annat räknas: att vara på utrikes sjöresa stadd; eller på inrikes sjöresa för tillfället från sin hemort aflägsnad; eller före deri dag, sjöbeväringen, eller någon del deraf, blifvit genom allmän kungörelse til! krigstjenstgöring kallad, vara å fartyg inmönstrad till förestående sjöresa; eller ock att genom kontrakt Kongl Maj:ts Nåd.
17 kontrakt eller annan laglig öfverenskommelse redan tillförene hafva sig förbundit att någon viss, ännu ej tilländalupen tid tjena enskild man eller bolag u dess fartyg: inträdande dock skyldigheten till sjökrigstjenst i de tre första fallen den dag efter resans slut, då sjölagen medgifver befrielse från den innehafvande enskilda sjörensten, samt i sista fallet 30 dagar efter det fartyget första gången kommit i Svensk hamn, sedan sjöbeväringens kallande till krigstjenst kungjordt är eller krigsförklaring blifvit utfärdad; att sjökapitener och styrmän i krigstid skola användas såsom befäl eller underbefäl, och maskinisterna i maskinistbefattning, eller, om de dertill anses lämplige och skicklige, såsom maskinist-officerare; börande sjökapitener och styrmän, hvilka i nämnda egenskap å Flottan användas, äfvensom till maskinist-officerare antagne maskinister, erhålla lön och dagtraktamente i likhet med deras vederlikar ä Flottans ordinarie stat samt dessutom, till anskaffande af uniforms-persedlar med mera, uti ekiperings-penningar ett belopp, sora motsvarar tre månaders lön: — öfrige å Flottan såsom sjöbeväring anställde maskinister böra erhålla sjö—aflöning och månadslön, öfver-maskinisterna såsom flagg-underofficerare och under-maskinisterna såsom under-officerare af lägsta grad, så vida de icke hellre önska tjenstgöra för månadshyra, i hvilken händelse de undfå aflöningsförmåner till lika belopp med hvad de § enskildes ångfartyg bevisligen senast åtnjutit; samt att den, som under krigstid, eller då Kongl. Maj:t för rikets säkerhet uppbådar beväringsmanskap, önskar vinna befrielse från eget fullgörande af beväringspligten och, för sådant ändamål, genom legning sätter annan karl i sitt ställe, skall, i öfverensstämmelse med hvad redan uti 10 § af Kongl. Kungörelsen den 17 Februari 1838 stadgas, vara skyldig att vid vederbörlig mönstring inställa legokarlen, som ej får legas utom länet och bör vara af god frejd, äfvensom känd för ett ordentligt och välartadt uppförande, samt för öfrigt tagas endast bland dem, som fullgjort egen beväringspligt och äro inom 34 års ålder, men om de varit i krigstjenst anställde eller såsom beväringskarlar bevistat tvänne öfningsmöten, äfven kunna vara emellan 34 och 37 års ålder; hvaremot sjökapitener, styrmän, maskinister å ångfartyg och sådant sjöfolk, som emot befrielse från vapenöfning i fredstid fått sig en utsträckt beväringspligt ålagd, icke må tillåtas legningsrätten begagna, med mindre än att de sätta i sitt ställe annan duglig och väifrejdad sjöman eller maskinist,
som icke är öfver 40 år gammal.
Genom antagandet af ofvanberörda förslag ernås visserligen icke det önskvärda målet, att hafva elt, en gång för alla bestämdt och emot verkliga behofvet noga afpassadt antal af exerceradt beväringsmanskap; men under förutsättning, att en icke ringa del af beväringsmanskapet torde finna med sin fördel förenligt att begagna sig af den lemnade tillåtelsen att emot erläggande af afgift befria sig från den för många utan tvifvel olägliga vapenöfningen i fredstid, vinnas likväl härigenom förde Bih. till R.
Prot. 1859 tfc 1860.
I Sami. 1 Afd. 2 Band. 5 Haft. 3 18 Kongl. MajHs Nåd.
Proposition M 67. lar, ej allenast för det allmänna, som erhäller minskning i exerciskostnaden, samt tillika besparing af betydliga arbetskrafter åt jordbruket och andra näringsgrenar, utan ock särskildt för försvaret, hvilket, ulan att för krigstid förlora något af hela bevärings-styrkan, sättes i tillfälle att åt sig bilda ett, lill följd af det under fredstid ringare antalet exercerande, bättre öfvadt manskap, afsedt att i första rummet iörstärka den del af hären, som genast uppställes emot fienden.
Uti 11 § af nu gällande bevärings-författning, sådan denna § lyder i Kongl. Kungörelsen den 17 Februari 1838, finnes stadgadt, att till rikets försvar skola, på Kongl. Maj:ts derom gifna befallning, utgå antingen alla beväringsklasserna eller den eller de klasser, Kongl. Maj:t pröfvar nödigt uppbåda, vare sig från hela riket eller endast från vissa landsorter, utan afseende på huruvida eller till huru stor del beväringen inom rikets öfriga landskap kollas till vapen; men då för försvarsväsendet är af största vigt, att Konungen, såsom högsta Befälhafvaren öfver rikets krigsmagt, må vara oförhindrad att om stridskrafternas användande så förfoga, som honom lämpligast och ändamålsenligast synes, samt dessutom, till följd af det förslag, Kongl. Maj:t nu framställt, inom hvarje klass af beväringen skulle komma att finnas både exerceradt och oexerceradt manskap, anser Kongl. Maj:t nödigt, att förberörda stadgande erhåller sådan förändring: att Kongl. Maj:t må ega rättighet att, när rikets försvar sådant fordrar, uppbåda och uttaga större eller mindre delar af hvarje beväringsklass, vare sig från hela riket eller inom vissa landsorter.
Utom de i 4 § af nu gällande bevärings-författning upptagna fall, der befrielse från den allmänna bevärings—skyldigheten är medgifven, kunna förhållanden inträffa, då af Statens verkliga nytta och behof är påkalladt, att personer fritagas från beväringspligten; men då alla händelser af dylik beskaffenhet icke kunna på förhand särskildt bestämmas, samt följaktligen åt Kongl. Maj:t torde böra öfverlemnas att deruti efter omständigheterna förordna, anser Kongl.
Majit således böra stadgas: att, utom i de undantagsfall, nu gällande bevärings-författning särskildt uppräknar, befrielse från bevärings-skyldigheten jemväl skall åtnjutas af de i allmän tjenst anställde personer, hvilka Kongl. Majit finner skäligt en sådan befrielse medgifva.
Kongl Maj:ts Nåd.
Proposition M 67. 19 T afseende 5 alla i bevärings—författningen förekommande undantag från beväringspligten, finnér Kongl. Majit, enär det mäste anses såsom en nödvändig följd af ett undantags-stadgande, att undantaget bör upphöra på samma gäng som anledningen till dess bestämmande ej längre förefinnes, för öfrigt böra stadgas: att det skall åligga dem, som från beväringspligtens fullgörande blifvit af särskilda tillfälliga orsaker befriade, att, om de före bevärings-årens utgång lemna den lefnadsställning, som utgjort anledning till deras befrielse, inställa sig vid nästföljande mönstring för att i beväringspligten inträda.
I förening med föreskriften om indelta arméens och båtsraanshållets kompletterande under krig med beväringsmanskap är i nu gällande bevärings-författning stadgadt, att det i de ledigblifna ordinarie rummen insatta manskap endast må tillsvidare der förblifva, så framt ej särskild öfverenskommelse mellan vederbörande rust- eller rotehållare och den bevärings-skyldige kan träffas.
Derigenom skulle kunna inträffa, att, sedan en beväringskarl blifvit under kriget insatt uti ett ledigt nummer och såsom soldat vunnit krigserfarenhet, han icke destomindre vid hemkomsten af rust- eller rotehållare till afsked anmäles.
Då likväl det hvarken kan vara förenadt med rättvisa, att den, som under krigets faror tjenstgjort i numret, vid krigets slut skall emot sin önskan kunna skiljas derifrån, eller med Statens fördel öfverensstämmande, att, i stället för en öfvad och krigsvan soldat, en alldeles oöfvad rekryt insattes i arméens eller flottans leder, anser Kongl. Maj:t ifrågavarande stadgande böra sålunda förändras, att beväringsskyldig väl må under krig blott tills vidare insättas i ledigt nummer eller rote, men att efter slutadt krig det må af honom bero att, på de i lego-kontraktet betingade vilkor, i numret eller roten qvarstå, hvilket i sådant fall ej må af rust- eller rotehållare förvägras.
Det är likväl icke tillfyllestgörande att uti krigshärens leder hafva öfvade soldater; dessa måste äfven ledas och anföras af tillräckligt och öfvadt befäl.
Betraktas förhållandet i detta afseende inom Svenska arméen, skall det icke undgå den sakkunnige, hurusom den befälspersonal, hvilken finnes vid de särskilda regementena och korpserna, är alltför fåtalig att förslå till fyllande af behofvet, i synnerhet vid arméens mobilisering.
Detta befäl, ursprungligen afsedt endast för stamtrupperna, har väl, efter bevärings-inrättningens införande, blifvit något ökadt, men är dock ännu på långt när icke tillräckligt
Då emellertid för det närvarande so Kongl. Maj.-ts Nåd.
M 67. icke lärer kanna åstadkommas tillökning uti den stående befälspersonalen lil! ett antal fullt motsvarande behofvet under fred, och ännu mindre till hvad som verk - ligen behöfves för händelsen af krig, har Kongl. Maj:t varit betänkt på aunan utväg lör bristens möjliga afhjelpande
En sådan utväg anser Kongl. Maj:t vara, att genom beväringsskyidige sjelfve, hvilka, jemte visad håg och fallenhet för krigareyrket, vilja åtaga sig en längre tids vapenöfning, till någon del ersätta bristen åtminstone inom de lägsta befälsgraderna.
Kommiltéen förelädes derföre att undersöka och uppgifva, huruvida det ej kunde påräknas, att en del beväringsynglingar åtoge sig att emot vissa vilkor, dem Kommiltéen egde föreslå, undergå längre vapenöfning, än den för beväringsmanskapet i allmänhet fastställda, och såmedelst bibringas de kunskaper, som erfordras för alt kunna till befäl användas.
Den fullständiga utredning, Kommittéen egnat denna fråga, har gifvit stöd för Kongl. Maj:ts öfvertygelse, att medvetandet af att kunna vinna befordran, såsom uppmuntran för ett nitiskt uppfyllande af de pligter, hvilka äfven under fredstid åligga den beväringsskyidige, skall blifva ett verksamt medel för möjligheten att anskaffa befälsämnen ur beväringsmanskapets leder; och sådant både inom arméens och inom flottans beväringsmanskap.
I hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Kommittéen i ämnet uttalade åsigter har Kongl. Majit ansett de åsyftade fördelarne kunna vinnas genom inrättandet af en elit-korps efter de grunder, som Kongl. Majit, ehuru flere deribland, likasom en del mindre vigtiga stad^anden, icke påkalla särskild pröfning hos Rikets Ständer, dock nu velat i ett sammanhang meddela, på det att förslaget om införandet af vissa bland grundbestämmelserne uti bevärings-författningen må bättre kunna bedömas genom betraktandet af frågan i dess hela omfattning.
Sålunda borde stadgas: att Regements- och Korps-chefer må ega att årligen vid slutet af beväringsmötet med Esta klassens beväringsmanskap, och sedan utrönt blifvit hvilka af beväringsvnglingarne, jemte godt uppförande, visa utmärktare anlag för militär-yrket, göra sig underrättade, huruvida några bland dessa vilja, emot vissa förmåner, som här nedan omförmälas, åtaga sig en utvidgad tjenstgörings-skyldighet; att Regements- och Korps-chefer må berättigas, efter hvad särskildt kan derom blifva förordnadt, att ibland detta antal af frivillige utse Bevärings-eliter, hvilka genom skriftligt kontrakt skola förbinda sig att det derpå följande året undergå 30 dagars vapenöfning, och de derefter återstående 3:ne åren af sin beväringspligt 13 dagars vapenöfning hvarje år, på de tider Kongl. Majit derför bestämmer, dock så att dessa vapenöfningar alltid, så framt hinder ej inträffar, böra hållas under den vanliga exercistiden; Kongl.
Proposition M 67. 21 att det skulle blifva beroende af de anlag bevärings-eliten under ofvannämnda tid utvecklar, om han kan vinna befordran, hvarvid af Regements- och Korpschefer iakttages: att elit icke må antagas till vice-korporal förrän under loppet af det är, eliten för tredje gängen undergår vapenöfning, och efter det visshet vunnits om sådana hans framsteg, som till en dylik befordran kunna föranleda; samt att en sålunda antagen vice-korporal må, om han genom visad håg och skicklighet i tjensten samt ett godt uppförande gör sig förtjent af vidare upp muntran, efter afläggande af de' för hvarje grad föreskrifna kunskapsprof befordras till alla de grader, som det tillkommer Regements-chef att bortgifva; börande befordrad bevärings-elil under fredstid alltid tjenstgöra med 2:dra klassens beväringsynglingar; att bevärings-elit af högre eller lägre grad skall under all tjenstgöring, som honom i nämnda egenskaper åligger, vara underkastad lika skyldigheter med öfriga krigsmakten, samt äfven vara förbunden att utom tjensten visa sina förmän heder och aktning; hvarjemte Bevärings-underofficerare böra aflägga vanlig tjenste-ed; att den, som blifvit till Bevärings-underofficer konstituerad, bör placeras och redovisas på visst kompani; och skall honora icke vara tillåtet att, utan Rege ments- eller.
Korps-befälhafvarens tillstånd, välja sin bostad utom Regementets eller Korpsens bevärings-område, hvarförutom honom åiigger att uppgifva sin vistelseort för Kompani-befälet, som eger att delgifva honom de order rörande möte eller annat, som med tjensten har gemenskap; att bevärings-elit i allmänhet ej må flytta utom bevärings-området för det regemente eller den korps, der han är anställd, utan att derom hos vederbörande befäl göra anmälan och tillika sin vistelseort uppgifva; att bevärings-elit skall åligga att inryckningsdagen tidigt på morgonen inställa sig å mötesplatsen eller, derest han af sjukdom eller annat laga förfall derifrån hindras, förete skriftligt bevis derom, utfärdadt antingen af läkare eller ock af pastor i församlingen tillika med kronofogden eller länsmannen i orten, hvilket bevis genom hans egen försorg tillställes vederbörande befäl vid samlingen till mötet; att bevärings-elit skall, i likhet med allmänna beväringsmanskapet, vid hvarje öfningsmöte förete prestbetyg, hvilket dock af honom sjelf bör medföras, och hvarå antecknas de befordringar, han under tjenstgöringstiden kan vinna; alt bevärings-eliter, från och med tredje årets vapenöfningar, äfvensom bevärings-vicekorporaler och bevärings-korporaler, hvilka alla till möte inkallas genom vederbörande Landshöfdinge-embetes försorg, skola hvar och en erhålla dels, såsom ersättning för marschen till och ifrån mötet, Fem Riksdaler Riksmynt i ett för allt, oberoende af våglängden, dels underhåll under mötet och fälttjeustgö - 99 Kongl.