Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare bör jag uplysa, att, om man icke tager i beräkning barrskogen å Leckö, hvilken icke blifvit satt i fråga att planteras med ek, emedan den såsom barrskog ger en god afkastning, är denna egendom, jemförelsevis med andra, icke mer än vanligt besvärad af berg, och kan följaktligen icke derföre framför andra anses för ekplantering otjenlig — så mycket mera, som de 81 Den 10 Mars 6. m. flesta af der varande bergskullar kunna planteras med för läget passande trädslag.
Huruvida vindarne hämma ekväxten vid Leckö, kan man sluta sig till af det förhållande, att å öarne så väl som å de i Wenern utskjutande uddarne af kungsgårdens mark ännu qvarstå ekar, oskadade af vindarne, hvilket nogsamt visar grundlösheten af det härifrån sökta inkastet mot. lämpligheten af ekplantering på Leckö.
Betraktar man åter växtlighetens storlek eller grad, d. v. s. en större eller mindre sättning af årlig virkesmassa, visa de vid Leckö undersökta ekarne, jemförda, enligt Cottas växt-tabeller, med Sachsiska ekslagen, en ganska hög växtlighetsgrad, närmande sig högsta klassen; och vid Wisingsborg visa de nu 30-åriga ekarne en sådan sättning per tunnland, som står öfver medelklassen, enligt nämnde tabeller.
Under sista hälften af sista århundradet, då man betraktade skogen och skogshushållningen från en mindre affärsmässig synpunkt, än som nu torde vara fallet, planterades ekar i s. k. planterhagar på många ställen inom Sverige, hvilka utgjort och ännu mångenstädes utgöra en prydnad för sådana ställen, och vederlägga alla suppositioner om en aftagande växtkraft hos Svenska eken.
Jag vill, utom anvisande å planterade prydnads-ekar på många ställen i den provins, der Leckö kungsgård är belägen, särskildt hänvisa till en af framlidne Direktör Bagge anlagd ekplantering vid säteriet Lund i Wäne härad, der de omkring 80-åriga ekarne stå friska, smärta och raka samt förete en höjdväxt af nära 80 fot, — ja äfven till ett annat exempel.
Vid Rörsås by i Westergötlands nordligaste härad, Wadsbo, finnes äfven en sådan planter-hage, der de omkring 100 år gamla ekarne — så vidt de icke i sednare tider blifvit fällda — ännu höja sina frodiga toppar, som göra sig bemärkta på flere mils afstånd från stället.
På detta sätt hämnar sig Svenska eken öfver ett ogrundadt påbördande om aftagande och döende vegetationskraft.
Mycket kunde ännu vara att i saken tillägga; men jag vill ej längre uptaga R. o. Arns dyrbara tid, förbidande jag en blifvande votering, som icke lärer uteblifva, om Betänfct eller K.
Propos. skall antagas.
Denna votering kommer att i väsendtlig mån vittna om R. o. Ad:ns intresse för eller emot åtgärderna för en förbättrad skogshushållning i Riket.
Den nybildade Styrelsen, som fått sig anförtrodt att vaka öfver berörde industrigren, må af voteringens utgång också komma i tillfälle att bedöma, hvilket stöd Styrelsen för sina bemödanden kan hafva att vänta af R. o. Ad.
Då jag är bland dem, som gillat pluralitetens i Utsk. åsigter, anser jag som en pligt att i korthet nämna de motiver, > hvarpå jag grundar min öfvertygelse, under tillkännagifvande att jag ingalunda förbiser nyttan och behofvet att vidhålla den af Ständerna en gång uttalade grundsats, att af nödig omtanka för framtiden ekplanteringen bör fortsättas, ehuru sådant bör ske, efter mitt förmenande, på en för ändamålet tjenlig, ehuru mindre dyrbar jord än den nu ifrågav:de — en åsigt, som jag icke hört någon inom StatsUtsk. bestrida.
Det har blifvit yttradt
Den 10 Mars e m. 8.i att det vore en obetydlig upoffriug å Statens sida, ifall Leckö användes till ekplantering.
Jag kan ingalunda instämma deri, ty att taga den mest bördiga jord, för att dertill användas, är ingen obetydlig upoffring.
Kartan öfver Leckö utvisar att Leckö är beläget nära en i w enern utskjutande udde och att dess egor stryka intill den östliga stranden af denna udde, och att egorna bestå af tillsammans omkring 3,34 0 tunnland, deraf 785 tunnland åker och 54.2,6 tunnland änsr.
Skogsstyrelsen har i sitt Utlåt, sjelf uplyst att i denna areal vore inberäknad den för torplägenheternas skötande nödvändiga jorden, äfvensom de sidlända ängar, hvilka måste bibehållas till grässkörd för utfodring af de vid ekplanteringen erforderliga dragare och stallkreatur.
Af den jord, sorn tillhör Leckö, ligger l*/2 mil från hufvudgården en egendom, benämnd Djurgården.
Den består af 2 ä 300 tunnland och med den tror jag att man kan göra en början.
Detta anser jag vara så mycket vigtigare, som ekplanteringarne på Wisingsö ej lemnat det resultat, som man velat förmoda; och skulle jag i följd deraf tro, att, förrän man nedlägger en betydligare kostnad på ett arbete, som behöfver 2 sekler för att gifva någon afkastning, man bör vara säker att företaget skall lyckas och att det dermed åsyftade ändamålet vinnes.
Att på en i alla hänseenden sjelfständig egendom disponera god åkerjord, 5 å 60 0 tunnland, för ekplantering, är ej rätt hushålladt med Svenska åkerbruket, och när man dessutom besinnar att Leckö är beläget nära nordligaste gränsen för ekens växtlighet, som i denna trakt är norra ändan af Wenern, så vore det önskligt att man noga öfverväger alla omständigheter, innan man beslutar sig för något, som kan för sekler vara gagneligt eller skadligt.
Enligt mitt förmenande borde ännu ytterligare undersökningar göras och de 20 å 30 år, som derigenom skulle dragas ut på tiden, vore ej bortkastade, om något dermed kunde vinnas
För öfrigt anser jag klimatet i sydligare Sverige vara mera tjenligt till ekplantering och har jag hört talas om ett ställe i Skåne, vid namn Dalby, som skulle vara dertill särdeles passande, och numera anser jag att man ej bör vara bunden af 18 29 års beslut, att ekplanteringsorten skulle vara belägen nära sjöfarled, då år för år jernvägar blifva färdiga och den inre kommunikationen sålunda underlättas.
Utsk. har upgifvit, att R.
St:r, genom underd. skrifvelse den 19 Aug. 1829, åt K.
Mats godtfinnande öfverlåtit att för ekplantering, helst i Rikets sydliga delar, använda 25,000 tunnland dertill tjenlig jordegendom, hvartill företrädesvis borde väljas sådana kronoparker, kungsgårdar och kronoallmänningar, som upfyllde berörde vilkor.
Deraf synes att K. M., utan att behöfva delgifva Ständerna sin tanke ang:de denna sak, hade kunnat besluta om användande af Leckö eller annan dertill lämplig kungsgård för detta ändamål.
Likväl har K. M. meddelat Peri 10 Mars e m.
Ständerna detta och begärt deras yttrande derom, hvilket tillfälle StatsUtsk. begagnat till att afstyrka bifall till K.
Mits Propos.
Jag har ingen lokalkännedom om Leckö och kan således ej bedöma, huruvida det är lämpligt till ekplantering eller ej.
Men då nu Utsk. afstyrkt nämnde K.
Mits Propos., så hade det varit önskligt, om StatsUtsk. samtidigt erkänt vigten af, att ekplanteringarne för Kronans räkning utvidgades, och att någon eller några dertill lämpliga platser måtte väljas.
Genom detta bestämda afstyrkande och till en del äfven genom StntsUt.sk:1s rcsonnemang, och om man dertill lägger ett yttrande på f. m. af en af StatsUtsk:ts ledamöter, skulle man kunna tro att det vore Utsk:ts mening, sitt ej några vidare ekplanteringar för Kronans räkning borde ske.
Jag för min del är af motsatt tanke, ty genom de åtgärder, som vidtogos vid 18 29 års Riksdag, att frigifva ekskogen, har det visat sig att ekarnes antal inom Riket småningom förminskats. leke heller lärer det vara att hoppas, att ekplanteringar af enskilde personer skola anläggas och skötas på sådant sätt, att för framtiden ekvirke skall finnas i tillräcklig mängd för flottans behof.
Under sådana förhållanden, anser jag det vara af vigt att representationen erkänner det förevarande bohofvet, äfvensom att hvad K. M. och R.
St:r åsyftade vid 18 2!) års Riksdag måtte nu sättas i verkställighet; ty ett bestämdt afslag, fruktår jag, kunde leda derhän, att Regeringen upfattade Ständernas mening så, att ej något vidare i denna sak vöre att göra.
Om nu R. o. Ad. bifaller Utsk ts Betänk., skulle jag önska att till beslutet fogades det tillägg, att något eller några kronolägenheter måtte utses för ekplantering.
Sparre har isynnerhet fästat sig vid de 200 åren såsom alldeles afskråckande; men det är något, som man måste underkasta sig, om man vill hafva en sådan anläggning.
Hvad vidare det beträffar att Utsk. afstyrker Propos:n, derföre att det är åkerjord, som skall användas för det åsyftade ändamålet, så får jag förklara att det oj bör vara ett bindande skäl; ty, såsom vi veta. fordrar eken god och djup jord och dess rötter gå rakt ner i jorden.
Icke heller hafva vi tilt arealen så inskränkt åkerjord, att det kan inverka något, om några hundra tunnland åkerjord på en kungsgård användas till ekplanteringar.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om bifall till det af mig vrkade tillägget i Utsk:ts beslut, att en eller flera lägenheter måtte användas till ekplantering.
Då jag på f. m. begärde ot;det, var det för att genmäla några annar, som framstäkles i ani. af denna fråga.
Jag får då först uttrycka min tillfredsställelse öfver den vänliga disposition, Ilr Montgommery visat för Svenska flottans framtid.
Hr Montgommery har nemi sagt, »att i England finnas inga ekplanteringar och Engelsmännen bygga likväl sina skepp af ekvirke; och Sverige bör väl också kunna handla på samma sätt, utan att skaffa sig ek inom landet.»
Icke kan det vara Hr M. obekant, på hvad sätt
Engelsmännen förskaffa sig den ofantliga massa ekvirke, som fordras för byggandet och underhållandet af deras enorma flotta; och om han ej vet det, får jag uplysa att det är dem l)eii 10 Mars e. m. 87 möjligt genom de relationer och kolonier, England förskaffat sig rundt omkring hela jorden.
'Jag förutsätter derföre, att Ilr Montgommery vill att vi också, genom ökande af vår flotta, skola skaffa oss relationer med andra länder, der man får ek; och att man på sådant sätt skall kunna undvika den nu föreslagna ekplanteringen; och jag gläder mig åt den medverkan, Hr M. skall gifva 5 :te hufvudtiteln, då den inom detta hus kommer att diskuteras.
Sparre har sagt, att det ej vore skäl att använda stora summor för att förskaffa sig ekvirke till flottans behof i en framtid, enär det ej är afgjordt att eken skall komma att begagnas till byggande af krigsfartyg, utan att i dess ställe skulle nyttjas jern.
Till vederläggande af detta får jag uplysa, att enl. de vidsträckta försök, som blifvit anstälde i flera länder, synnerligen i England, ang:de användbarheten af jern till krigsfartygs byggande, man kommit till det resultat, att det ingalunda kan användas, hvarföre det väl är skäl, att vi ej med förskräckelse tänka oss en multiplikation med 200 till ena faktoren och några tusen rdr för jord å andra sidan,, för att i en framtid förskaffa oss detta för flottans behof så dyrbara trädslag
Vi kunna anse oss lyckliga, att våra förfäder ej följde samma beräkningssätt, då de, genom att bevara skogarne, visade omtanka för framtiden.
Det har blifvit anmärkt att jag i mitt yttrande på f. m. gått från ämnet, men detta föranleder sig af Utskits påstående, att proportionen mellan skog och åkerjord vore sådan, att vi hafva mera skog, hvilket jag tror i vissa provinser åtminstone ej vara fallet.
Jag anhöll då om Ståndets öfverseende dermed och trodde mig således ej komma att ytterligare tillvitas detta.
Jag yrkar fortfarande bifall till K.
Det nu ifrågavide för slaget innefattar 2:ne punkter, af hvilka den första innehåller ett afstyrkande af K. Mits Propos. och den andra ett tillstyrkande att Leckö egendom skulle utarrenderas.
Vid genomläsande af Betänk, har jag ej kunnat undgå att erfara det intryck, att sjelfva qvintisensen ligger i sista punkten, eller att Leckö bör utarrenderas, och att den första endast är en utväg att komma till detta resultat.
De skäl, som blifvit anförda för Utskits mening, kunna, såsom en ledamot af Utsk. förut gjort, indelas i allmänna och speciela, eller sådana, som blott hafva afseende på Leckö.
Så väl de allmänna, som de speciela skälen, hafva visserligen redan förut blifvit af åtskilliga talare berörde; men det torde likväl tillåtas äfven mig att på vissa omständigheter fästa upmärksamheten.
Man har upgifvit bland de allmänna skälen mot förslaget, att ekträdet vore i ständigt aftagande i Norden och att vårt land således ej vidare kunde anses tjenligt för dess frambringande.
Genom de uplysningar, Ilr Skogman meddelat, synes mig tydligen vara ådagalagdt, att det yttrande i detta hänseende, som Utsk. anfört ur en berömd vetenskapsmans skrifter, ej kan tillerkännas en så allmän mening, som Utsk. tyckes vilja gifva deråt, äfvensom att ekens aftagande i Sverige ej har sin grund i oundvikliga, med klimatet förknippade om - 88 Den 10 Mars e. m. ständigheter, utan beror af helt andra förhållanden, der menniskans oförstånd joch liknöjdhet framstår som den mest verkande orsaken.
Och under sådana omständigheter kan jag ej finna annat, än att det faktum, man åberopat om ekens aftagande, och den deraf följande minskningen i tillgång på virke för vår flottas behof snarare bör vara ett skäl för att något måste göras till beredande af en sådan tillgång i framtiden, än för att skjuta ifrån sig all omsorg i detta hänseende.
Vidare har såsom ett allmänt skäl blifvit anfördt, att det ej vore lämpligt att förvandla åkerjord till skog, utan att heldre motsatsen borde ske.
Detta skäl har redan af Frih.
Tersmeden blifvit uptaget, och, såsom mig synes, fullständigt vederlagdt; och det förekommer mig nästan obegripligt, huru man kan fästa någon vigt vid en sådan obetydlighet, sorn att åkerjorden i Sverige genom den föreslagna åtgärden skulle minskas med G ä 700 tunnland, helst då detta skedde för ett så vigtigt ändamål, som det ifrågav:de.
Jag såg t. ex. i går i Post- och Inrikes Tidningar, att man endast genom en sjösänkning i Nerike vunnit en jordrymd af ungefär 4 ä 5 tusen tunnland, hvilken utan tvifvel snart skall blifva åker, och då utgör ju denna areal ensam 7 å 8 gånger så mycket som det, hvarom i Betänk, är fråga.
Med ett ord, det synes mig vara ett ganska svagt skäl för Propos:s afstyrkande att tala om den minskning i åkerjorden, som härigenom skulle upkomma, när denna minskning, relatift taget, är en sådan obetydlighet, och hvarje år mångfaldigt ersättes genom fortgående odlingar.
En värd talare har fästat sig vid det missförhållande, som skulle ega rum i fråga om inkomsten, ifall egendomen användes till ekplantering, emot om den utarrenderades.
Till en början får jag dervid anmärka, att det torde vara svårt att på förhand med någon visshet tala om detta missförhållande, då den ena faktoren, eller värdet af ekvirket vid den tid det skall skördas, är helt och hållet obekant.
Men ehuru någon säker kalkyl i afseende å det ekonomiska resultatet sålunda icke lärer kunna nu göras, vill jag likväl gerna medgifva, att om frågan finge bedömas endast ur denna synpunkt, eller såsom en finansspekulation, så kunde man hafva goda skäl att deremot hysa betänkligheter.
För min de! tror jag dock, att denna upfattning af ämnet är helt och hållet oriktig, och att man här förblandar två alldeles olika saker.
Jag hämtar en särskild anledning till denna anm. från Hr Montgommerys yttrande, som ansett det vara en inkonseqvens, om Staten här skulle upträda som industri-idkare, då man eljest numera allmänt hyllade den statsekonomiska åsigt, att en sådan anordning är felaktig, och att en vara bör sökas der hon kan fås för bästa priset.
Ja, Mine Hrr! jag bekänner mig just till denna sednare statsekonomiska grundsats.
Men det är likväl endast på ekonomiska frågor, som ekonomiska principer skola tillämpas.
Och den fråga, hvarom vi nu öfverlägga, är icke af detta slag.
Det är icke här fråga om någon ekonomisk spekulation, utan om en åtgärd, som i framtiden skall betrygga vårt sjöförsvar, och i sådana ämnen kunna ej alltid de statsekonomiska grundsatserna strängt tillämpas.
Om så skedde, skulle man må - Den 10 Mars e. m. 89 Ilända komma ända derhän, att af ekonomiska skäl hela sjöförsvaret ställdes på en slags entreprenad, eller åtminstone att alla Kronans egna varf och verkstäder nedlades, ty förmodligen skulle det kosta mindre, att genom ackord med enskilda anskaffa fartyg (såsom nu tillgår med jernångfartygen), än att med en vidlyftig administration bygga dem för Kronans egen räkning.
Men jag öfverlemnar emellertid till hvar och en att bedöma, om sådant skulle gå an, och huru det då en gång i nödens stund skulle se ut med vårt försvarsverk och dess oberoende.
Det torde således vara klart att den ifrågav:de åtgärden icke får betraktas såsom en spekulation att skaffa sig ekvirke för det billigaste priset, utan som en garanti, att vårt sjöförsvar i framtiden, då det måhända bäst behöfves, icke skall sakna det material, som utgör ett hufvudvilkor för dess bestånd.
Sedan jag nu i korthet genomgått de allmänna skålen mot förslaget, ber jag att få nämna några ord om de speciella, som blifvit anförda särskildt mot Lcckös användande till det af K.
M. afsedda ändamålet.
Man säger t. ex. att denna egendom är utsatt för vindarnes inverkan, ty Wenern ligger nära intill.
Jag får då påminna att bland de vilkor, som inflöto i Ständernas beslut 1S19 om ekplanteringarna, var äfven det att dessa ekplanteringar skulle företrädesvis förläggas i närheten af farleder och vatten.
Då nu vanligen händer att på sådana ställen också vindarna hafva ett visst spelrum, torde anmärkningen särskildt mot
Leckö i detta hänseende vara temligen kraftlös, helst då det blifvit uplyst, att just denna lokal eger skydd emot de farligaste vindarna eller de nordliga.
Vidare bar man velat frånkänna de utlåtanden, som af vederbörande blifvit afgifna ang:de denna kungsgårds lämplighet till ekplantering nästan all trovärdighet och som en anledning till misstroende har blifvit åberopadt det mindre gynnsamma resultatet äfvensom de stridiga åsigterna ang:de ekplanteringarne & Wisingsö.
Det medgifves gerna, att i detta sednare hänseende meningarna om platsens lämplighet varit ganska delade, och att ej heller ekplanteringen derstädes lärer hafva all den framgång, som önskligt vore, men detta bevisar, enl. min tanka, alldeles ingenting emot valet af Leckö.
Tvärtom kan i detta afseende åberopas, att i fråga om Leckös lämplighet för ekplantering icke den minsta skiljaktighet förefunnits i alla de myndigheters omdöme, som derom yttrat sig.
Förloppet härvid är nemi. följ.:
Sedan förslaget, att till omförmälda ändamål an vända Bisp-Motala, förfallit, och planteringen pä Wisingsö betydligt fortskridit, anbefaide K. M. 18 49, att, till beredande af fullföljd åt 1829 års beslut om ekplanteringarnes fortsättning, uplysningar skulle inhämtas genom jägeristaten i de särskilda länen, hvilka platser som företrädesvis kunde anses tjenliga för ändamålet.
På grund af dessa uplysningar erhöll EkplanteringsStyrelsen vidare 1850 befallning, att anställa närmare undersökning å Leckö kungsgård och den s. k.
Borgholms hage på Oland, hvilka lägenheter af lokal myndigheterna ansetts vara för ekplantering mest lämpliga.
Sedan, under en ny Chef, förhållandet blifvit ånyo undersökt, afgaf EkplanteringsStyrelsen 1857 en berättelse, deruti framstäldes de stora fördelar, som Leckö skulle erbjuda såsom plats för ekplantering, men att deremot Borg - •JO D e ii 10 Mars e. m. holms hago voro härtill mindre passande; och slutligen harden nya Skogsstyrelsen, hvilken numera öfvertagit ledningen af ekplanteringarna, efter att likaledes på stället tagit kännedom om förhållandena, till alla delar instämt i det af alla de olika myndigheterna förut afgifna omdömet om Leckö kungsgårds synnerliga lämplighet för det ifrågav:de ändamålet.
Lör min egen del har jag hvarken tillräcklig sakkunskap eller lokalkännedom, för att kunna ega någon fullt sjelfständig åsigt i frågan; men såvida en förnyade gånger uttalad och alltid sammanstämmande öfvertygelse hos alla dem, som i ämnet ega insigt oell som derom haft att yttra sig, utgör någon garanti för en saks riktighet, så kan det ej bestridas, att en sådan garanti vid detta tillfälle verkligen är för handen.
Slutligen tillkommer en omständighet, som af Utsk. med temligen lätt hand blifvit vidrörd, men som, enl. mitt omdöme, är af stor vigt vid denna frågas bedömande, och det är 1829 års beslut i ämnet. R. o. Ad. torde påminna sig att detta beslut tillkom på det sätt, att, då vid 1823 års Riksdag
Ständerna begärde att ekskogen på skattejord skulle uphöra att vara Kronans tillhörighet, K.
M. fann sig föranlåten att afslå denna ansökning på den grund, att all den trygghet, som Rikets försvarsverk sålunda egde i afseende å tillgång på ekvirke, genom eftergiften skulle försvinna, derest ej på något annat sätt samma säkerhet kunde vinnas.
Med anledning af denna förklaring, hvars vigt ej kunde bestridas, beslöto R.
St:r 1829 att, såsom ersättning för den ekskog på skattegrund, hvartill Kronan för framtiden borde afstå sin rätt, skulle anvisas tilt •ekplantering en areal af 25,000 tunnland jord af kronoparker, kungsgårdar och kronoallmänningar, som dertill befunnos lämpliga; och det synes mig under sådana förhållanden vara föga välbetänkt att nu liksom återtaga ett på sådant sätt tillkommet medgifvande å R.
Stms sida.
Man säger visserligen att ett afslag å denna framställning ej innefattar ett annulerande af 18.29 års beslut; men i så fall får jag säga, att man åtminstone ej bolt åberopa de skäl, som tala mot saken i dess helhet.
Det förekommer mig dessutom, når man ser alla de invändningar, sorn nu blifvit gjorda mot tillämpningen af det ofta åberopade beslutet af 18 29, att frågans behandling företer en viss likhet med historien om Markolphus, hvilken visserligen skulle hänga, men som aldrig fann något träd dertill lämpligt, och soip derföre också alltid upsköt exsekutionen.
Det är för öfrigt klart, att K. M.,' på grund af 1829 års beslut, måste anses vara oförhindrad att, ifall han så finner för godt, sjelf bestämma om Leckös användande till det ifrågav:de ändamålet; men i frågan ingick jemväl åtskilliga andra omständigheter, nemi. huru den del af kungsgå rden skulle disponeras, som ej för tillfället behöfde användas till ekplantering, samt om ett från denna kungsgård aflägse beläget hemman skulle afyttras, och ett annat, såsom mera inblandadt i gårdens egor, inköpas.
Alla dessa frågor voro af den natur, att de måste hänskjuta» till R.
St:r, och under sådana omständigheter ansåg K.
M. att det var lämpligare att frågan i dess helhet öfverlemna - Den 10 Mars e. in. des till R.
St:rs bepröfvande, öfvertygad att denna pröfningsrätt också af K.
St:r med grannlagenhet skall begagnas.
Med stod af hvad jag nu haft äran anföra, tror jag det vara i alla afseenden rättast, om R. o. Ad., med bifall till K.
Propos., ville afslå StatsUtsk:ts ifrågav:de Betänk.
Till en början ber jag att få uptaga en anm., som gjordes af Frih. Tersmeden och äfven af Hr Gripenstedt, att K. M. nemi., på grund af Ständernas beslut, kunde utan Ständernas hörande disponera Leckö.
Det är alltför möjligt att så kunnat ske. K. M:ts Propos. innehåller emellertid, »att Leckö kungsgård med tillhörande hemman och »lägenheter samt inventarier måtte från den ii ålars 1861, då den »nuvarande innehafvarens, genom arrende för ett år, förlängda dis»positionsrätt, i afseende derå uphörde, för IC.
M:ts och Kronans räk»ning användas till ekplantering och för sådant ändamål vid nämnde »tid ställas under förvaltning af Skogsstyrelsen, med bemyndigande »för denna etc.» K.
M. har sålunda hånskjutit frågan tid Ständerna.
Anledningen hvarföre man i Betänk, uptagit tvänne punkter, den ena afstyrkande K.
M:ts Propos., den andra tillstyrkande, att egendomen borde utarrenderas, var den, att man ansåg att, då K.
M:ts förslag ej antogs, man, på grund af 77 § R.F., borde föreslå huru Leckö kungsgård borde användas.
Tersmedens yttrande, att Utsk. i sitt Betänk. skulle ogilla ekplanteringen i allmänhet, får jag förklara, att det ingenstädes finnes uttryckt att ekplanteringen skall uphöra, ehuru tvekan i detta afseende var ganska stor, dels med ani. af utmärkta vetenskapsmäns yttranden i detta hänseende, dels med afseende på det föga lyckliga resultatet af de redan gjorda ekplanteringarne.
Likväl finnes ej i Betänk, att man helt och hållet afstyrker dessa planteringar, ehuru, enl.
Utsk:ts förmenande, Leckö ej dertill är lämpligt.
Hr Gripenstedt har talat om hvad ekens värde möjligen kan blifva om 200 år.
Vill man ge sig in på fantasiens område, så kan man då komma till hvilket resultat som helst.