Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ConstitutionsUtskottet matie ”infordra de serskildte Generalordres, som ”utfärdades, först med tillåtelse för Svenskt ”Befäl och manskap att åtfölja flen ifrågavarande expeditionen, och sedan med återkallelse af detta medgifvande, och förmo”dar jag, att Utskottet, med uppmärksam”heten fästad vid dessa tilldragelser, skall ”hämta en säker vägledning för sitt omdö”me öfver egenteliga orsaken till återgången ”af den senare skeppshandeln, enär det för ”Utskottet måtte komma att visa sig lyd - Den 18 Ju Ii i f. m. ”ligt, att fråga redan mäst hafva uppstått ”om återkallandet af de först utrustade och ”under segling stadde försålde Fartygen Tap”perheten och af Chapman, hälst 4 punkten ”uti det under den i Junii 1825 upprätta”deContract, om försäljningen af Skeppet Försigtigheten jemte Fregatterna Camilla och ”Euridice, bestämt antyder, det Kronan skul”le kunna finna sig föranlåten, att på nå”got sätt lägga hinder i vägen för utföran”det af den med fartygen tilltänkta Expe”dilionen.
ConstitutionsUtskottet lärer väl ic”ke undgå, att med hela Europa inse, liu”ru hindret för den tilltänkta Expeditionen, ”och med det samma för sjelfva skeppshandeln, genast inträffade med det politiska ”felsteget, att ingå i en förhandling, hvars ”påföljd man likväl förutsett, nemligen att "försäljningen af krigsskepp, ämnade till en "expedition i de nya SydAmericanska Fri"Staternas interesse, skulle af de stora Magdelena betraktas, som en act, stridande mot ”den antagne Stats- och Folkrätten, så län”ge Svenska Cabinettet ej tilltrodde sig nog ”oberoende för att kunna erkänna dessa Republiker, ” ”Jag anhåller, att Efskottet måtte infordra de Protocoll, som angå ifrågavarande Ministeriella Ärender och Commando"mål, samt efter inhämtad kännedom om ”de rådslag, som för de samma legat till ”grund, iakttaga Grundlagens fordringar
Den 18 Ju I i i f. m. 23l ”rörande den Ministeriella ansvarigheten, ”hvilken icke bör kunna uteblifva, der Kro”nans anseende, i förening med Nationens ”ära och sjelfständighet, blifvit förnärmad, ”Rikets försvarsmedel oell Statens tillgångar ”förskingrade, genom en lättsinnig och illa ”beräknad politik med åtföljande svaghet i ”handlingssätt, samt genom svek och slöseri ”i handelsföretag med Kronans effecter.” Jag bar, som man häraf finnér, mindre fästat mig dervid, att Svenska Sjömän anvärfdes, utan tillkännagifvande om hvad öde som väntade dem, än att denna anvärfning i Columbiska Regeringens tjenst, utgörande ett vilkor för sjelfva skeppshandeln, skedde med Svenska Regeringens vetskap och begifvande.
Jag bade egenteligen anmärkt, men icke så som Utskottet framställer mina ord, förnärmandet af Kronans anseende samt Nationens ära och sjelfständighet, utan, på sätt jag tydligt förklarat, det politiska felsteget bestå deruti, att Svenska Regeringen begått en handling rakt stridande mot den i Europa, och bland alla civiliserade folkslag, erkände Stats- och Folk-rätten, som förbjuder den ena Magten att tillåtaj ännu mindre att sjelf ingå uppå, utrustandet af krigsskepp, anvärfvande af manskap eller upphandling af hvad slags krigsförnödenheter som hälst för en annan Magts insurgerande undersåtares räkning.
Brytande mot denna allmänt erkända grundsats, har Svenska Regeringen, kannan - ?3a Den 18 J u 1 i i f, m. rle sig för svag att tjottsa den för Cabinettspolitiken gällande lag, sorn sjelfva England underkastade sig, lidit den skymf, sorn måste blifva en följd af detta oförlåtliga felsteg.
Jag liar hänvisat
ConstitutionsUtskottet till en lätt vunnen åskådlighet af hela orsaken till den senare skeppshandeln återgång, genom granskningen af de protocoll öfver Ministeriella ärenderna, sorn måste innehålla rådslag i anledning af de reclamalioner och föreställningar, som följde straxt på den första skeppshandeln afslutande håde från Spanien och Ryssland, samt af de protocoll i commandomål, rörande de af mig uppgifne fall, hvarå jag velat fästa ConStitutionsUtskotlets uppmärksamhet, Men ConstitutionsUtskottet har handt ladt med ett gränslöst åsidosättande af sin egen, Representationens och hela Nationens värdighet, då Utskottet, långt ifrån alt inhämta kännedom om de uppgifne högst vigtiga frågor i ämnet, yttrar: att anmärkningsanledningarne, som riklats mot förmenta politiska missräkningar och felsteg, kunna af ConstitutionsUtskottet knappast upptagas, ännu mindre prof vas och aldraminst fastställas; och den kanske Utskottet ovetande nedskrifna tanka: att det ej vore tänkbart, att någon Regering i verlden skulle underkasta sig en klart förutsedd eller sannolikt anad våda af osämja med främmande Magter, om densamma borde för Statens bästa Den 18 Julli f. m. 233 undvikas, visar, huru litet ConstitutionsUtskottet efterforska!, eller rättare sagt aldeles förbisett, den ursprungliga orsaken till den nesa, hvarmed den stora politiska förseelsen omhöljt liela, men isynnerhet Utrikes Ministeren, hvilken nödvändigt måste hafva förutsett, hvad hvarje bildad man förutsåg, alt, vådan af osämja med främmande Magfei; sjöd för dörren, i samma stund man börjradt) o intala de först försålda krigsfartygens destination Columbia, dit de också directe- afseglade, och ankrade i Carthagenas h.aVtm- under Svensk Örlogs- (?) flagg, Svenskt Befäl och med Svensk besättning.
Tidningar voro äfven väl underrättade om krigsskeppens destination, och således- saken känd i hela Europa.
Allt detta borde ej kunna vara obekant för de flesta af ConstitutionsUtskottets Ledamöter, som, hedrade med förtroendet af sina platser i Utskottet, förutsättas äga en högre politisk bildning, än mängden.
Det måste således vara ett fullkomligt misskännande af sin bestämmelse, som kunnat afhålla ConstitutionsUtskottet ifrån att sjelfmant, och ännu mera i följd af gifven anledning, undersöka och utreda de vigtigaste orsakerna till alla de händelser, förluster och scandaler, som åtföljt den beryktade skeppshandeln.
ConstitutionsUtskottets pligt hade fordrat, att Utskottet beredt det enda sätt, som återstår för Nationen att aftvå sig all 234 Den i8 Julii f. m. delaktighet i denna skymf, nemligen yrkandet af en sträng ansvarspåföljd.
Utskottet hade Bordt upplysa Ständerna om, huruvida samtelige StatsRådet, såsom enda villkoret för sitt tillstyrkande till någon försäljning af krigsfartyg, vare sig så förmånlig som hälst, Begärt StatsMinisterns för Utrikes Ärenderna förklaring, om en försäljning och utrustning af en så betydlig escader kunde ske utan en vådlig uppmärksamhet från de stora Magternas sida* huruvida StatsMinistern för Utrikes Ärenderna i diplomatisk väg gjort sig underrättad, och hvad afseende Bland de öfrige magterna kunde fästas på ett föregående forskande efter deras medgifvande till hvad som förehades.
Ett åsidosättande af detta vilkor för StatsRådets och Föredragandens rådplägning öfver ämnet, vöre ett Brott mot Konung och Fädernesland, och synes alltså största ansvarigheten drabba StatsMinistern för Utrikes Ärenderna, antingen han undandöljt för Konung och StatsRåd de vådor, som åtföljde handelsföretaget, eller om han uraktlåtit att afvända desamma.
Följden visar, att ettdera eller kanske båda fallen inträffat, och ConstitutionsUtskottet måste väl sluteligen inse, huru vigtigt det är för Nationen, att icke ytterligare Blottställas för de vådor, som onekeligen måste inträffa, så ofta Konungen missledes af sådane rådslag, som inverka på beslut, ledande till Den 18 Julii f. m. »35 åtgärder mot den allmänt erlända och på Tractaters helgd grundade Folkrättens kränkande.
Jag anhåller, att med den återremiss, sorn begäres, få ytterligare uppmana ConstitutionsUlskottet att genom infordrade protocoll öfver de ministeriella ärender, hvilka varit en följd af Notvexlingen mellan Svenska och Ryska, Engelska samt Spanska Cabinetten, eller dessa Magters Sändebud, rörande de af Ryska och Spanska Hofven gjorda föreställningar mot hela skeppshandeln, samt Engelska Cabinettets vägran att understödja företaget, såsom till sitt ändamål offenteligen kändt, sätta sig i tillfälle, att för bedömandet af StatsMinisterns för Utrikes Ärenderna jemte öfrige StatsRådets Ledamöters delaktighet i och ansvaret för det stora och Rikets säkerhet hotande politiska felsteget, lemna Rikets Ständer ali den upplysning, Som fordras.
Hvarefter Grefve Horn munteligen tilläde; Som Herr Grefven och LandtMarskalken i går gaf tillkänna, att Herr Grefven icke ämnade vägra proposition till återremiss af sådana Memorial, hvaruti ansvarighet för StatsRådets
Ledamöter blifvit yrkad, förmodar jag, att Herr Grefven i denna sak ej vägrar proposition till återremiss.
Hans Excellence Herr Grefven och Lccnd.tM.ar 2 36 Den iS Julii f. m. lenee väl förklarat sig beredd meddela proposition till återremiss af sådane anmärkningspunkter, hvilka blifvit af ConstitutionsUlskottet till Rikets Ständers pröfning öfverlemnade, men ingalunda proposition till återremiss af de ConstitutionsUtskottets Memorial, hvilka innefattade Utskottets afslag å framstälde anmärkningsanledningar.
Ehuru jag anser den närvarande öfverläggningen egentligen såsom skott i luften, emedan denna sak ej tillhör det allmänna Betänkandet., hafva dock af de tvänne föregående Talarne, sådane yttranden blifvit fälde, som jag anser böra upptagas, emedan jag finnér mig böra fästa uppmärksamheten deruppå och på följderna deraf, om sådant oanmärkt får ske.
Friherre Anckarswärd har yrkat tillämpning af 107 §. emot StatsSecreteraren för KrigsÄrenderna.
Ett sådant yrkande här är icke i laglig form.
Om det skall komma under Rikets Ständers pröfning, skall det ske i annan väg genom anmälan till ConstitutionsUtskottet, som kan, om anmärkningsanledningen gillas, remittera målet till Justitieombudsmannen, eller anmäla personen efter den i 107 §. föreskrifna form.
Uti Ståndet äger Friherre Anckarswärd ej i förväg rätt begära något sådant.
Ytterligare har Friherren påstått, att det ålegat Utskottet att utreda Sveriges politiska förhållande lill de SydAmericanska Staterne och Den 18 Jul ii f. m. till Europa, för att derigenom komma till slutföljder.
Jag skulle förmoda, att ConstitutionsUtskoltet ingenstädes i Grundlagen finnes vara berättigadt att ingå uti pröfning af främmande Magters förhållande till hvarandra.
ConstitulionstJtskottets rättigheter och skyldigheter äro tydeligen bestämde uti 29 §.
Riksdagsordningen, samt io5, 106 och 107 §§.
RegeringsFormen, och för lagstiftningsåtgärder i 56 och 81 §§.
Det vore besynnerligt, om Rikets Ständer skulle vilja upphäfva sig att undersöka främmande länders förhållande, för att utlåta sig, huru Konungens Rådgifvare bort handla.
Om ock Rikets Ständer voro en permanent autoritet, och i tillfälle att göra en sådan undersökning, skulle derigenom den verkställande magten upphöra att vara verkställande, och Rikets Ständer tillvälla sig den styrande magten.
Ytterligare är af samma Ledamot yttradt, att ensamt politiska förhållanden kunde verka återgången af skeppshandeln.
Det vore underligt, örn icke bristande förmåga bos köparen att betala köpeskillingen äfven hade kunnat verka återgång, så vida ej Staten Sverige skulle gifva bort sina skepp utan att få något för dem.
Det kan ej vara Utskottet tillständigt att antaga supposilioner, som ej äro bevisliga.
Ytterligare har blifvit sagdt, att
Utskottet icke öppet och redligt besvarat frågan.
Utskottet är Sammansatt af ledamöter af alla 4 Stånden.
Utskottets ledamöter af a38 Den 18 3 til i i f. m.
Ridderskapet och Adeln aga tillfälle att sjelfve besvara anmärkningar, sorn emot dem göras, men de öfriga Ståndens ledamöter äro ej här, och kunna ej tillrättavisa otidiglieter emot dem, som derföre måste beifras af detta Stånd.
Det är ej möjligt, att Ridderskapet och Adeln kan gilla, det enskildta Utskottsledamöter förorättas på grund af enskildta personers enskildta öfvertygelse.
Herr Friherren har yttrat, att samhället ej kan verksammare undergräfvas, än genom egenmägtiga tolkningar af Grundlagen.
Deruti instämmer jag aldeles.
Det vöre väl, om Friherren iakttog det, och ej sjelf egenmägtigt tolkade Grundlagen. 8ö §.
RegeringsFormen har Friherren förklarat vara förbisedd och öfverträdd, hvarjemte Friherren påstått, att det ålegat Utskottet att låta inför RiksRätt tilltala de Konungens Rådgifvare, som deltagit i beslutet, hvarigenom liandlingarne ej fått till trycket befordras.
Då Tryckfrihetslagen tydligen undantager alla sådana handlingar, som Konungen ej vill tillåta utlemnas, skulle jag förmoda, att alla de befallningar, som deruppå grunda sig, ej kunna enskildt tryckas, der ej liela målet kan komma till allmänhetens kunskap, RegeringsFormen har bestämt, huru Konungen med Ständerna cornmiinicerar sådana mål, som skola hemliga hållas.
Det sker i ett hemligt Utskott.
Detta Utskott vore ett oting, om sådana hemligheter ej kunde finnas.
Således, då lagstiftaren har varit be - Den 18 Jul i i f. m. tänkt på, att sådana mål kunde finnas, hvilkas uppenbarande kunde vara menligt för Staten, har lian ansett, att communicationen borde ske i ett hemligt Utskott, på det likväl en del af representationen måtte få se de motiver, som led t Styrelsens beslut.
Det sluteliga generela yttrandet emot Utskottet vill jag ej upptaga annorlunda, än såsom jag redan yttrat om otillbörliga utlåtanden emot detsamma.
Grefve Horn bar begärt, att
Utskottet måtte infordra protocollerne i ministeriella mål.
En sådan begäran äger han att göra i sin anmärkningsanledning till Utskottet, hvilket äger att pröfva, om det behöfver infordra dem; men det tillhör icke representanten, att uti Ståndens plena göra anmälan om dylika handlingar.
Jag uppskjuter i Öfrigt allt yttrande om det hela, tills Betänkandet om dechargen i sin helhet förekommer.
Herr Rosenrjvistj Fredrik Leonhardj anförde skrifteligen:
ConstitutionsUtskottets Memorial N:o 29 med utlåtande öfver framstälde anmärkningsanledningar, i afseende på den så kallade skeppshandelsaffairen, hade jag hälst önskat fått blifva bvilande, tills StatsUtskottets Betänkande N:o 101 öfver den ledsamma christna och judiska skeppshandelsanstalten å nyo i ett mera utredt skick till Ständerna återkommit, hvilket jag, så mycket i min förmåga stått, sökt tillvägabrin - Den i8- Julii f. m. ga, medelst väckt motion, att Statsutskott tet måtte varda förelagdt, att inom bestämd kort tid hafva sitt åliggande fullgjort; men då denna motion blifvit afslagen, och således tiden, när något Utlåtande från Statsutskottet kan få emottagas, nu är oviss, så nödgas jag i målets närvarande skiek mig yttra.
Af alla de gjorda anmärkningar i skeppshandelsfrågan har Utskottet endast ansett tillstyrkandet af handelstransaktionens uppdragande åt en enda Embetsman, tillika Konungens Rådgifvare, med förbigående af Statens administrativa verk, vara af den beskaffenhet, att Utskottet varit föranlåtit till den anmärkning 107 §. i RegeringsFormen bestämmer mot Föredraganden och StatsRådets i rådslagen deltagande ledamöter.
Jag kan icke dela denna sensibla åsigt, ty jag skulle ej kunna göra mitt eget samvete, mycket mindre mina landsmän, redo för en så legere behandling af ett i högsta grad vigtigt ämne.
Jag skulle då förråda, att, om jag hänviste till den 107 §, jag aldeles icke skulle hafva något begrepp om den 106 §. i RegeringsFormen.
Anmärkningsanledningen, att ingen instruktion för Herr GeneralAmiralen Grefve Gederström blifvit utfärdad, har Utskottet ogillat på det skäl, att en bestämd instruc tion - Ben ! 8 Juli! f, IT7. tion skall innehållas i Kongl. Majrts, Herr Genera] Amiralen officielt medclelacle, Nådiga föreskrifter-—och jemväl i de gillade, StatsRådsProtocollet hilagde, Normal-Contracten.
Dessa svaga skäl måtte väl aldrig kunna duga, så vida skilnad göres emellan en Ordre, och en Instruction.
I en så betydlig affair, som den att bortsälja Rikets redbaraste Egendom, oell då ett sådant uppdrag lemnäs åt en enda Embetsman utan någon Controll, borde väl skäligen förmodats, att Konungens Rådgifvare bordt tillstyrkt, att eli Instruction för denne, ensamt å Kongl.
Maj:ts och Kronans vägnar handlande person, blifvit utfärdad, och jag påstår, att denna uraktlåtenhet är för stor, att ej enligt 106 §. böra anmärkas emot både Föredragande, och i beslutet deltagande Herrar StatsRåder.
Dessutom kan jag ej tillbakaliålla mill förundran deröfver, att Herr GeneralAmiralen tillåtit sin delicatesse, att vilja lemna sig åt ensligheten i denna Rikets Egendom så mycket rörande affair, utan erhållen bestämd instruction.
Hvilken fördel hade Konungens Rådgifvare icke beredt Staten, om bestämd instruction blifvit meddelad; (?) och hvilket lugn hade icke Herr GeneralAmiralen vunnit, om han låtit en så beskaffad instruction blifva grunden för sitt handlingssätt? 33 H. iG Den 18 J u 1 i i f. rn.
Rörande framstäld erindran under Åberopande af 77 §.
RegeringsFormen mot ÖrlogsSkeppens försäljning, utan Rikets Ständers medverkan, yttrar sig Utskottet: ”att ”enär berörde §. endast handlar om Kro”nans fastigheter, och intet Grundlagsrum ”betager Konungen dispositionsrätten öfver ”Statens lösa egendom* hvilken följaktligen ”synes kunna lika med Statsmedlen användas, dä det hemligen ej sker annorlunda ”än stadgadt blifvit, saknade Utskottet skäl, ”att ahmärkningsrnotionén gilla, helst för”svarsVerkets> af Konungen beroende * ända”målsenliga anordning, bland annat fordrar, ”att ett sämre vapen må obehindradt utby”tas mot ett bättre, med dertill, genom det ”förras afyttrande * vunnen tillgång/’
Jag erkänner j att denna Utskottets yttring äf för mig obegriplig, utom i det enda , att anmärkningsanlédningen blifvit ogillad.
Fast Rikets Örlogs- och Skargårds-Flotta icke influtit i 77 §.
RegeringsFormen, bland de Statens tillhörigheter, som icke må utan Piikets Ständers samtycke försäljas, tyckes det ligga Öppet för äfven det mäst inskränkta förstånd, att ett Rikets försvarsverk, hvartill våra flytande fästningar ovilkorligen höra, ej kan, utan Rikets Ständers samtycke, Riket afhändas; ty om flottan kan som lös egendom försäljas, så finner jag icke, hvarföre man ju äfven kan under samma categorie hänföra hela Armeen, Dt: n 18 J111 i i f. ni. 243 ty den är icke eller i 77 §.
RegeringsFormen intagen bland Rikcls fastigheter* Sista tiraden af Utskottets andragande ger mig anledning, att till Utskottet framställa den fråga, hvilket det hällre vapnet är, som Utskottet menar, att vi, i utbyte emot det nästan nya Linieskeppet Gustaf den Store, oss förvärfva^ Frågan, huruvida StatsRådets
Ledamöter i rådslagen om skeppsförsäljningeli, hvilken innebar ett allmänt mått och steg, iakttagit Rikets sannskjddiga nytta, har Utskottet skiljt i tväniie delar; och ansett tillstyrkande af den första handelstransäctionen, såsom utförd efter den princip, att krigsskepp öfver 25 år gamla borde försäljas, och medlen disponeras till nybyggnad af Örlogsfartyg, vara instämmande med Rikets gagn, och således ej lemilat ruin till någon anmärkning.
Deremot, vid det senare köpslutet, enär, med frånträdande af principen, ett förbygdt eller nytt Linieskepp och en fullkomligt god Fregatt blifvit flottan afhäncle, på förnämligast Herr StatsRådet Grefve Cederströms tillstyrkande, Utskottet trott sig pligtigt, att, enligt 107 §.
RegeringsFormen, mot bemälde Herr Grefve och StatsRåd anmärka berörde förhållande; hvaremot Utskottet icke funnit sig befogadt, att utsträcka samma anmärkning till StatsRå33 It.
t6* Dan 18 Julii f. ro. dets öfriga Herrar Ledamöter och Föredraganden.
Da det aldrig kan anses riktigt, att utan Rikets Ständers samtycke tillstyrka bifall till försäljning af Rikets högsta och oumbärligaste redbarheter, hälst man, i dessa critiska tider, icke kan med mathematisk visshet bestämma , i hvilket ögonblick krigslågan kan tändas, så lärer Utskottets åsigt omöjligen kunna gillas.
Rörande det senare köpslutet, har Utskottet helt och hållet misstagit sig i bedömandet deraf.
Ty af StatsUtskottets Betänkande N:o 101 upplyses ingalunda, att förhållandet är, som ConstitutionsUtskottet tyckes vilja gifva vid handen, att nemligen ett förbygdt eller nytt Linieskepp blifvit flottan afhändt, på förnämligast Herr StatsRåclet Grefve Cederströms tillstyrkande.
På intet ställe finnes upplyst, att det så godt som nya Linieskeppet Gustaf den Store blifvit af Kongl. Maj:t till föryttrande befallt, mindre sådant af StatsRådet tillstyrkt.
Tvertom innehåller den Nådiga Befallningen, att Linieskeppet Försigtigheten skulle till Michaelson och Benediks försäljas.
Icke desto mindre har Herr GeneralAmiralen, i stället för det slopade skeppet Försigtigheten, utlemnat det nästan nya Linieskeppet Gustaf den Store, och för att masquera saken, tillåtit sig den mycket vågade maneuvre, att Den 18 Julii f. m. 245 förändra namnet på sistnämnde skepp från Gustaf den Store till Försigtigheten.
Dessa tilltag, ehuru med all möjlig försigtighet verkställde, måste likväl, sedan de nu blifvit upptäckte, svårligen gravera Herr GeneralAmiralen, och jag tilltror mig åtminstone icke kunna påstå, att metamorplioseringen bär stämpel af så stor redlighet och redbarhet i uppsåt och handlingssätt, att ju större kunnat finnas.
Anmärkningsanledningarne, som varit riktade mot förmenta politiska missräkningar och felsteg, säger Utskottet sig knappt kunnat upptaga, ännu mindre pröfva, och aldraminst fastställa.
Utskottet har inskränkt sig blott till allmänna reflexioner, att Cabinettspolitiken är en probahilitelslära, icke en på absoluta vissheter bygd kunskap, och att det ej vore ens tänkbart, att någon Regering i verlden skulle underkasta sig en klart förutsedd eller sannolikt anad våda af osämja med främmande Magter, om densamma borde, för Statens bästa, undvikas.
Jag lemnar
Utskottets argumentationer allt det värde de förtjena, men betviflar likväl högeligen, att oaktadt Utskottet behagat kalla dem allmänna, de likväl vinna nugot allmänt bifall, så vida icke det mäst abstracta skall bifallas.
En Ministere bör någorlunda känna politiska förhållanden till andra Magter, för Den 18 J ul i i f, 111, att icke blottställa sig för dementi; och det bade således aldrig bordt väntas, att skeppshandeln utan någon enda känd politisk orsak gått tillbaka.
Om sådant likväl må vara förhållandet, så anser jag en oriktighet redan vara begången deruti, att Konungens Rådgifvare?
omdöme icke i förväg uppfattade möjligheten af politisk missräkning, ty i det fallet hade Nationen icke blifvit blottstäld hvarken för skymf eller förlust, hvilka bägge gravamina, efter hvad utgången visat, ganska säkert aldrig inträffat, om Konungens Rådgifvare försigtigt och pligtmässigt afstyrkt hela skeppshandeln.
Att de på fartygen Tapperheten och af Chapman förhyrde Svenska besättningar icke underrättades om Expeditionens bestämmelse, finnér icke eller Utskottet utgöra en grundad anledning till anmärkning, StadsRådsProtocollen, säger Utskottet, utvisa, att, vid den tiden, många SjöOfficerare, på deras underdåniga ansökningar, erhöllo två å tre års permission, för att idka utrikes sjöfart; och det är, anför Utskottet, allmänt bekant, att manskapets förhyrning på nämnde fartyg icke var en följd af någon Svenska Regeringens omedelbara förfogning, utan blott, såsom Utskottet uttryckt sig, skedde med Hennes tillåtelse, otvunget och efter fritt beting.
Denna punkt anser jag så vigtig, att, innan jag ingår i bedömande deraf, mäste jag ordagrant upprepa D c ii l8 J u I i i f. in. *47 sista punkten af den, vid de den 18 Mars och 19 April i8a5 upprättade, och af Herr GeneralAmiralen Grefve Cederström, jemte Michaelson et Benediks undertecknade, Contracterne bilagde pro memoria: ”Att sorn ”det vore tillåtit så väl för Officerare, Underofficerare och Matroser vid flottan, att ”söka permission till sjöfarts idkande, möt”te intet hinder i den vägen, enär Michaelsson och Benediks befullmägtigade derom ”uppgjorde enskildta öfverenskommelser.”
(SeSlatsUtskotletsBetänkandeN:oioi pag.63.) Michaelson och Benediks hade uti en underdånig skrift af den 29 October 1825 anhållit, att den afslutne handeln om Linieskeppet Försigtigheten samt Fregatterna Camilla och Euridice, måtte få återgå, och bland annat anfört: ”Att som uppskofvet ”af den tillämnadfe Expeditionen linge lill”skrifvas den omständighet, att ätskillige Officerare och Sjömän, hvilka redan erhållit ”Kongl.