Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då Herr Friherren besinnar, att Utskottets förslag, i hvilket Utskottet, såsom Friherre Anckarswärd anmärkt, lärer hafva ringa del, innehåller, att den utländska handeln med krut skall lemnäs åt den enskilta speculationen, men tillika att en nedsättning må ske i priset på det krut, som säljes inrikes, så måste väl Herr Friherren medgifva, att det varit på sitt ställe att visa följderna af en sådan nedsättning, och i arithmetisk form de förluster, hvilka Staten redan gör genom det existerande låga priset.
Friherren har nämnt, att Utskottet vid nedsatt - Den 7 September f. m. ningen fästat det vilkor, att den skulle ske ”i den mån Konungen finnér nödigtmen detta är ganska obestämdt.
Konungen har nedsatt priset understundom till 17, 18, 19 å 22 R:dr.
Hvilket har varit det nödiga?
Om det var nödigt ett år, att nedsätta priset till 17 R:dr, och ett par månader derefter till 20, så måtte det vara ett obestämdt uttryck, flvad det beträffar, som Friherren tror, eller att man icke skulle hafva vinst af att handla med krut på främmande orter, kan jag ej så noga bedömma, emedan jag ej känner alla härvid förekommande handelsförhållanden; men det vågar jag påstå, att ingenstädes gäller krutet så litet som här, till och med icke i Norrige.
Der köper
Kronan en del krut, och betalar i Norrskt Specie, hvad här betalas i Svenskt Banco.
Detta är en omständighet, som är till stöd för den skrifvelse jag föreslagit.
Just på det
Staten icke skall behöfva, för det att förråden ofverfyllas, göra handelsexpeditioner, och så godt som skänka bort krutet, har jag tagit mig friheten fästa Konungens uppmärksamhet derpå, att sådana contracter icke måtte uppgöras, hvarigenom Kronan skaffar sig mera krut, än den behöfver.
Förhållandet är för närvarande sådant, att Staten förbundit sig att, ifall tillräcklig saltpeter kunde produceras, emottaga 6100 Centner krut.
Kronan behöfver, efter de beräkningar jag gjort, ej mera än 1000 å 1200 Centner.
Hvad skall Den 7 September f. m. 19c den då göra med resten?
Är det billigt, att Staten skall ingå sådana contracter, att den får så mycket mera än den behöfver?
Hvarföre då icke heldre öfverlemna näringen åt enskildta personer?
Hvad skall väl Staten göra med det öfriga, annat an samla det på sig och skicka ut det?
Jag har ej föreslagit någon ändring i tillverkningen, blott att, vid de contracter, som uppgöras, Staten ej må hinda händerna på sig.
Jag anser, att i politiskt afseende det kanske är nödvändigt, att ej handlöst lemna näringen, och att man måste försäkra sig att äga krut, när man behöfver; men det ges utvägar, hvarigenom man kan göra det.
Kronan kan ju för sitt behof hafva egen kruttillverkning, likasom den har tillverkningar af andra saker.
Det finnes ju icke monopolium på tillverkningen af t. ex. ammunitions vagnar och annan materiel, som Staten behöfver.
Staten tillverkar af dessa effecter hvad hon behöfverj men icke mera.
Hvarföre skulle det ej kunna tillgå efter samma grunder med kruttillverkningen?
Jag tror således, att jag har goda skäl för det tillägg jag föreslagit lill den underdåniga skrifvelsen.
Jag tror ej eller, att man kan säga, att detta icke har sammanhang med Utskottets Betänkande.
Om Utskottet endast hade sagt, att den utrikes handeln med krut borde lemnäs åt enskildte, hade jag ej haft grund till min framställning; men då Utskottet föreslår nedsättning i pri - 192 Den 7 September f. m. set, och således en förlust, måste jag haft skäl att visa den förlust Staten i alla fall redan gör på krultransactionen.
Derföre har jag föreslagit* att ingen nedsättning i priset. måtte äga ritm.
Det är rakt i anledning af hvad Utskottet framställt, och derigenom har jag kommit till yttrande om den nuvarande kruttillverkningen* Att väcka den frågan, såsom en ny motion, ser jag ej kan nekas mig, men för att undvika detta liar jag sammanfört saken så:
"Menför att kunna i en framtid genom en fri tillverkningj utan det allmännas bidrag eller förlusterj frambringa ett bättre eller åtminstone rättvisare pris > täckes Kongl. Maj:t o. s. v. Jag tror ingalunda, att vid enfri kruttillverkning, äfven med tillåten saltpeter-införsel, priset på krut skulle kunna blifva ringare än det nu är; motsatsen skulle kanske snarare inträffa; men jag anser det vara rättvisare att betala krutet hvad det är värdt och kostar, än att man får det så till sägandes för vanpris, på bekostnad af andra medborgare.
Derföre har jag föreslagit, det Konungen täcktes göra det afseende på saken, att icke sådana vilkor uppgöras, hvilka binda händerna på kruttillverkningen, och att icke Kronan tvingar sig att emottaga mera krut än den behöfver.
Jag tror på alla dessa skäl, att jag haft allt fog till min framställning, såsom förslag till en underdånig skrifvelse.
Den 7 September f. ni.
Hans Ex cell enea Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridder* skåpet och Adeln ansåg StatsUtskottets förevarande Utlåtande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Friherre Ridderstolpe, Er edrik, uppläste följande:
När Herr Grefve Gyllenborg, Johan Henning, gjorde en motion om erhållande af Statsbidrag till uppförande af en Rro öfver
Qvicksund £ett af de sund, som emellan Galtens och Blackens fjärdar skiljer Södermanland från Westmanland), hade jag äran mundtligen till protocollet anföra mia förmodan, att sådane förmåner kunde vin* nas utan Statens directa betungande.
Redan då, och allt sedan, har jag sökt att vid Borgås-sund, ett af de 3 förenämde sunden, medelst ett Actie-bolags samfäldta bemödande få se uppförd en bro till både lättnad och säkerhet för vägfarande; och jag går nu, att inför Ridderskapet och Adeln redogöra för mitt bemödande, med anhållan om benägen inbjudning till de öfriga Stånden, att, efter StatsUtskottets hörande, medgifva det enda medlet lill utförande af efterföljande förslag.
Då Staten från Strömsholms Kungsgårds ägor fritt lemnar nödigt ekevirke lill vasar, 4o II. 13 ig4 Den 7 September f. m. hvilket utan all afsaknad kan ske, så anses brobyggnaden vid Borgås-sund kunna verkställas för 3ooo R:dr B:co, hvaraf jag tror mig genom patriotiska bidrag kunna anskaffa 2000 R:dr, så framt följande tvenne förmåner erhållas: 1:0 Att Staten på 20 års tid lemnar ett räntefritt lån af 1,000 R:dr Banco, till liqviderandet hvaraf StalsVerket årligen i 20 års tid innehåller de 5o R:dr B:co, som nu af Staten årligen till färjans underhåll utbetalas.
Efter dessa 20 års förlopp försvinner denna årliga utgift alldeles, och Slaten tillskyndas derigenom en vinst af 5o R:dr B:co årligen. 2:0
Att tillstånd erhålles till upptagande af bropenningar till dubbelt belopp emot hvad nu gifves, för öfverfarten å en färja, der tidsförlust är den dagliga olägenheten, och lifsfara understundom den obehaglighet, hvarifrån vägfarande gerna lösa sig medelst förhöjd afgift.
Remiss till StatsUtskottet af denna min vördsamma anhållan vågar jag utbedja mig.
Friherre Ridderstolpe > Fredrikj anförde skrifteligen:
I en constitutiouel Stat, der rättvisa och liberalitet böra vara grunddragen till Den 7 September f. m. tg5 de allmänna förhållanderne, kan det ej passa sig, att en tjenstemanna-class, i huru låg grad den än må befinna sig, förnekas delfåendet af den hjelp, som Staten räcker åt sina behöfvande innebyggare.
Om, antingen till åtlydnad af skrifven instruction eller i följd af ostörd praxis, Rikets Ständers Fullmäktige i Banken neka Länsmän och Underofficerare att, oaktadt deras intygade vederhäftighet, och oansedt oklanderlige Cautionister, erhålla Discontlån, täckes Ridderskapet och Adeln finna, att den Instruction, som nu kommer att uppgöras, ej bör lemna anledning till ett förhållande så stridande emot medborgsmanna-rätt.
Bevis på det af mig öfverklagade förhållandet har jag så mycket mera i händerne, som jag hittils utan framgång sökt alt åt en vederhäftig
Länsman, försedd med caution af en förmögen possessionat och en välmående borgare, anskaffa ett lån till iordningbringande af ett productift boställe, som han nyligen emottagit.
Denna min vördsamma önskan om rättelse i ett för Länsmän och Underofficerare så menligt förhållande, anhåller jag mätte till Rikets Ständers BancoUtskoll varda remi terad.
Lades på bordet. 4o H. »3* 196
Den 7 September f. m.
Upplästes BancoUtskottets den 2 dennes under N:o 76 aflåtne Memorial, med hemställan, att till årets slut må förlängas Rikets Ständers, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 42 fattade, beslut om silfvers uppköp och invexling till Banken.
Högh Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 2 eftermiddagen.
Måndagen den 7 Sept. 182g.
Föredrogs ånyo Lag- samt Allmäntia Besvärs- och EkonomiUtskottens, den i sistlidne Augusti under N:o 54 afgifne, och den 27 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte frågor om ändringar och rättelser eller tillägg, så väl uti Kongl. Maj:ts Nådiga Legostadga för Husbönder och Tjenstehjon den i5 Maji i8o5, som uti Kongl. Majrts Nådiga Kungörelse angående flyttningstiden för Tjenstehjon den 22 April 1819.
Den 7 September e. ni. 197 Herr af Grubbensj, Nils Wilhelm, anförde skriftligen:
Då Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten uti deras Betänkande N:o 54 så litet vidrört det egenteliga af Friherre Åkerhjelms motion och min, hvilka i det närmaste voro af enahanda syfte, vå-? gar jag nu fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de väsendteligaste punkter, som af Utskotten blifvit förbisedde.
När Friherre Åkerhjelm så tydligen utvisade, att af de på fästningar och correctionshus varande personer, tre fjerdedelar förut varit bland handtverks- och fabriksklassen, hade Utskotten, enligt min tanka, bort uppgifva något förslag till hämmande af detta tilltagande onda, efter de project jag hade äran uti min motion framställa, icke funnos antagligé.
— Jag beklagar, att de medel, till förekommande af handtverksoch fabriksarbetares försämrande, jag vördsamt uppgifvit, icke varit nog tydliga och klara för att kunna bifallas; men jag trodde mig hafva handlat efter den säkraste princip, då jag uppgifvit: husbondens närmare tillsyn öfver sine arbetare, och dessas hindrande från kroglefnaden, såsom det, hvilket säkrast bort verka förbättringar och förekomma correctionshusens öfverfyllande; jag vågade uppgöra en tafla, som utvisade den nuvarande usla belägenheten hos fa - 198 Den 7 September e. m. briksarbetare; jag vågade begära gesällherbergenas upphäfvande; jag önskade försvarssedlars upphörande, men allt bar blifvit förbised t.
Hvad har då blifvit gjordt af Utskotten till correctionshus- och fästningspersonalens förminskande?
Intet annat än Gesällernas sättande under legohjonsstadgan.
— För öfrigt innehåller Utskottens [Betänkande endast straff för liderlighet, m. m., (hvilka tvertom fylla men aldrig minska correctionsliusen), och efter Utskotten anse dermed vara gjort allt hvad som behöfves, vill jag till en början blott öfver gesällherbergenas tillvaro yttra , hvilka menliga följder de medföra, och hvaraf Gesällerna skola försämras, om de ock komma i lagstadd tjenst.
Från första stunden en Utlärling kommer uti Gesällernas sällskap, skall han på herberget med drycker öfverlastas; för hvarenda Gesälls inskrifvande hålles dylika drickesgillen, och en Mästare kan omöjligen hindra sina Gesäller att besöka Qvartalen; (de kalla dem så).
Låt vara, att det endast sker 4 gänger om året; men hvartill gagnar det?
Jo, att en hygglig lärling emot sin vilja nödgas förtära mera än han tål; det första steget på lastens bana är då gjordt, och de öfriga följa tätt i spåren.
Sedan lian ändteligen druckit sig till Gesäll, kan det hända att lian hos en Mästare, som hör under IlallRätten, tager arbete; genast är
I Den 7 September e. m »99 Iian utstruken från Gesällernas gemenskap, och kan icke utan ett dryckesgille, som kostar honom 12 å t5
R:dr, åter blifva införlifvad med dem, och sålunda blifva en rättskaffens Gesäll.
Hvad nytta medförer herbergena, då endast att i dryckenskap förslösa en hel dag, hvarefter de den följande dagen äro oduglige till arbete, deraf uppkommer.
Afskaffa gesällherbergen; låt ynglingar blifva gesäller utan detta, så blir åtminstone icke deras sedermera suponerade utsväfvande lefnad under lagens skydd dem bibringad.
Den stora klassen af fabriksarbetare bär icke blifvit omnämd, icke murare eller timmermän nämde; Utskotten hafva kanske ansett det icke vara möjligt att corrigera dessa redan i så hög grad genom oordentlig lefnad förstörde menniskor, men jag anser det icke omöjligt, och vågar vördsamt föreslå, att genom husbondens tillsyn öfver dem, de äfven kunna blifva ordentlige, flitige arbetare; ålägg endast deras Mästare, att, för de som icke äro gifta, på närmaste ställe intill deras arbetsstation, accordera med någon om deras mathållning; flere Handtverksmästare, som hafva så kalladt utarbete, göra på detta vis nu; hvarföre kunna icke Mur- och Byggmästare göra detsamma; hvad de förtjena öfver hvad maten kostar, kunna de ju erhålla contant, och för Fabrikörer är det ingen svårighet att åstad - 200 Den 7 September e. m. komma dietta, då de för det mesta arbeta inom hus; ogift fabriksfolk böra aldrig få veckpenningar; de arbeta endast fyra dagar i veckan och lefva oordentligt Söndagen, Måndagen och Tisdagen; det är följden af de penningar de utfå Lördagarne.
Att flere Handtverksmästare redan hålla sitt folk med mat och nödige arbetskläder, är bevislig!, oaktadt någre af dem drifva rörelse med 3o å 4° arbetare; och så väl de, som deras arbetare, finna det förmånligt; hvarföre då ej ålägga de öfrige att göra sammaledes.
Hvad sedermera vidkommer Gesällernas städslande, så finnes, sid. 22, att städsel endast skall ske på 3 månader; sid. 19, §. 3 åter, att uppsägning skall ske minst 2:ne månader före flyttningen.
Huru detta kan bidraga till stadga hos en, kanske förut sjelfsvåldig, Gesäll, karn jag icke förstå.
Han kan ej lära känna sin Mästare, och Mästaren icke eller honom; sedan Gesällen arbetat 29 dagar, säger han upp tjensten, och under de följande 2 månaderne lärer hågen icke vara den bästa för dess Mästares arbete; en beständig flyttning hvar 3:dje månad blir oftast en följd, och oordentligheten upphör icke; ingen kan hafva reda på en sådan person, ty då Orlofssedeln utgafs, känner ännu icke Mästaren hans elaka anlag, först efteråt får han märka dem, och Orlofssedeln kan då mera icke ändras.
Den 7 September e. m. aoi anser alltså, alt minsta tiden Lör vara 6 månader, eller lika med annat lagstadt tjenstefolk.
Utskotten hafva icke det minsta yttrat sig om gesällherbergens afskaffande, icke eller nämt något derom uti Handtverksordningen, ehuru jag vid slutet af min motion, med dessa ord: ”1 sammanhang med ”mitt ofvanstående anförande j yrkar jag_, J’att Gesällerna komma under Legohjons”stadgan, samt att Gesällherbergena måtte ”upphöra emedan ali möjlig oordning der”igenom uppkommer”s anhållit om något yttrande häröfver, hvilket således Utskotten hort på någotdera af dessa ställen afgifva.
Kanske jag uti en serskild motion hort anföra detta ämne; men då Utskotten uti detta Betänkande infört en hel hop, som egenteligen hör till Handels- och Handtverks-ordningen, hade ganska väl, enligt min tanka, något om Gesällherbergena der äfven kunnat omnämnas.
Slutligen får jag äran tillägga, att då det icke vore möjligt, att för gifta arbetare med stort hushåll kunna hålla dem alla med mat och husrum, detta en Mästares åliggande kan, hvad dem beträffar, förfalla; men att denna skyldighet ovilkorligen bör iakttagas med ogifta personer, hvilka i ungdomen genom kroglefnaden blifva förstörde.
202 Den 7 September e. m. Hvad Försvarssedlar beträffar, så är det orimligt, att inga böter utaf husbönderna årligen inflyta, då en så stor mängd Försvarssedlar utgifvas hvarje Mantalsskrifning, utan att de äro städslade och utan att de äga husbondens kost eller lön.
Felet torde alltså ligga hos vederbörande Embetsman, och i följd deraf torde det icke eller vara orätt, att tjenstemännen böra vara förfallne till böter, om de underlåta anmäla dylikt oskick; och som jag icke vet, huruvida några böter derföre äro bestämde för dem, anhåller jag vördsammast, att detta såsom en ny motion, i följd af hvad Utskottens Betänkande föranledt, måtte till Lagutskottet remitteras.
Hvarefter Herr af Grubbens tilläde munteligen:
Jag får äfven anföra, att jag känner en Fabrikör med 2 å 3 väfstolar, som utgifvit Försvarssedlar åt 52 Kardsätterskor, ehuru det påtagligen är en orimlighet, att så många qvinspersoner kunna användas vid en så liten fabrik.
Vidare får jag nämna, att en Snickare med 3o å 4° arbetare sjelf håller mat åt dem alla; och att en annan Snickare, ehuru boende långt på Norr, då dess arbetare voro sysselsatta på Drottningberget innevarande sommar, skickade mat ända dit.
När detta kan vara möjligt för några Handtverksmästare, måste det alldeles icke vara omöjligt för Fabrikörer, hvilka Den 7 September e. m. 203 hafva sina arbetare mera samlade.
Vid Skeppsholms vedgård försvaras öfver 100 vedbärare, ehuru blott 6 a 8 dageligen beliöfvas.
Jag anhåller i anledning af mina så väl skrifteliga som munleliga anmärkningar om återremiss af Betänkandet.
Herr Dalman j Lars Johans uppläste följande:
Det nu förevarande ärendet synes mig vara af de vigtigare.
Jag anhåller alltså, att ehuru korrt och sumariskt få yttra min mening i några omständigheter; jag bör kunna göra det med sakkännedom, enär jag öfver 3o år varit husbonde, och f:delar af denna tid — landtbrukare. i:o
I afseende på uppsägningstiden anser jag 1?34 ärs Lagbud i 1 och 10 14 Cap. HandelsBalken vara det rätta, hvilket erfarenheten före i8o5, i bredd med den allt sedermera vundna, uppenbart bevisar. 2:0 Sedan lagligen städslat är, borde den af contrahenterne, som ville rygga aftalet, erlägga i vite till vederbörande Församlings FattigCassa minst Tre R:dr 16 sk.
B:co. Deremot synes nuvarande påföljd af ett halft års lön, för den tjenare, som ej inom /fde dagen i stad och y:de dagen å landet i sin tjenst sig inställer, vara alltför sträng; hvilket äfven torde gälla om en mängd andra straffbestämmelser i i8o5 års Tjenstehjonsstadga; men måhända tiden än - ao4 Den 7 September e. m. nu ej är inne att kunna hafva den glädjen mildra dem. 3:o
Min opinion om ändamålsenlig beskaffenhet af en Orlofssedel har jag nyligen lagt för Allmänheten i arne Tidningsartiklar.
Jag är orubblig i den öfvertygelse, det håde tjenstehjons och husbondes fördelar fordra, att den sednare, genom underteknande af namn och sigill, eller genom att i vittnens närvaro ”på ära och tro” utgifva sitt betyg om ett tjenstehjons moraliska frejd, (NB. kan brott juridiskt bevisas, som så sällan händer, åtminstone i afseende på hustjufnad, förpassas tjenaren till Kronobetjenten) befrias från att äfventyra rättegång med sin tjenare.
Jag har blifvit förvissad om sanningeu af denna anmärkning genom en, förliden höst af Svea HofRätt fastställd
Dom, hvarmedelst en allmänt för hederlig man ansedd husbonde, sedan han på det uppenbaraste af sin bodbetjent blifvit bestulen och han honom derföre afskedat, utan att likväl annorlunda än i allmänna termer orsaken dertill omnämna, ålagts rikta sin elaka lösdrifvande tjenare med flere hundrade R:dr.
Detta oskick gör alla vanartiga tjenare (och hvem vet ej, att deraf nu finnes, sedan 1819, legioner), till husböndernas husbönder. —- Och jag frågar Er, mine Herrar, hvilket anse Ni sannolikast, antingen att en husbonde i vittnens närvaro skulle utgifva en orättvist
Den 7 September e. m. 2o5 tadlande Orlofssedel, eller att ett tjenstehjon, trottsande på den lagliga bevisningen, tvingar sig till en oförtjent recommendation, hvarmed så många husbönder, år från år, blifvit bedragne? —•
Må åtminstone allt yttrande om en tvetydig frejd vara med gifve t; men aktom oss, mine Herrar, decretera förpligtelsen att emot våra samveten aflemna våra vitsord, eller vanhedra våra namn!
Hafva vi väl rättighet, att göra de nja husbönderne lika ångrande, som vi varit det sjelfve? 4:o
Den i alla afseenden för mängden tjenligaste flyttningstid, har jag, såsom husbonde öfver 3o år, boende i 5 Rikets Län, funnit vara Junii månad.
Det är möjligt, att de emot
Danmark gränsande orter kunna hafva annat intresse; men skall då i en Stat pluralitetens a/gjorda fördelar vika för minoritetens?
Sverige ej kan cantonisera sig, såsom Schweitz och Norra America, hvilket väl ej låter tänka sig under nuvarande generation, måste, efter mitt omdöme, de flestes intressen hafva öfvervigt.
Skulle likväl dessa åsigter, som väl öfver 5o år blifvit framställda, ej mer nu än förr förmå göra sig gällande; måtte då åtminstone Tjenstehjonens nuvarande flyttningstid bibehållas!
Boende för närvarande i stad, och thyvärr utan hopp att någonsin äga eget hus, anar jag alla olägenheterna af, att i flyttningsdagarne med stort hus - d,o6 Den 7 September e. m. håll sakna biträde af tjenstefolk.
Ägare i i5 år af det vackra Loviseholm i Nerike, uti lika polhöjd med Stockholm, kan jag trovärdigt vitsorda, att till och med så långt i norr, ej mer än ett enda af de i5 år jag der vistades, för Ladugården, åtminstone af höj behöfts utfodring i October månad.
Nattfodret, (det enda som gafs) utgjordes af Vårhalm, efterslotter och potatoeskål, som först i slutet af September bör aftagas, om ej potatoesskörden skall skadas.
Deremot har man, sedan 1819, kunnat undvika få sina jordfrukter förstörde.
Man har fått in sin Vårsäd oskadd med gammalt tjenstefolk; man har utan uppehåll fått aftröska sin säd, på smärre ställen nästan slutat dermed; hvem vet ej huru fördelagtigt det är, att säden genom värma i golfven ej blir svårtröskad och af råttor tullad?
Jag delar ej eller den förmodan Utskotten säga sig hysa, att man kan åsämjas med sitt tjenstefolk om friveckans framflyttning.
Den nye husbondens rätt beror ju derunder?
Och af hela året finnes väl ingen tjenligare tid för saknad af tjenstehjon, än sista veckan af October eller den sista af Junii. 5:o
Slutligen får jag med några ord erinra om de åsigter jag förut i en Tidningsartikel utvecklat, angående åliggandet, att skaffa sig så kalladt försvar.
Ingen kan mer än jag ända till svärmeri hylla menniskovärdet och allas likhet inför Lagen; Den 7 September e. m. 207 men då vårt slägte gått i samhälle, har det frånträdt den naturliga jemnlikheten.
Samhällsmakten lofvar skydd; men uppfyllandet af detta löfte blir blott möjligt genom alt garantier ställas, för samhällsmaktens behållande af fadersväldet, så alt ej samhällsfriden störes.
Den bildade klassen lemnar denna garantie genom sin uppfostran och hederskänsla, så länge den ej sjunker till den sämre klassen.
Den råare massan måste deremot tillvägabringa denna borgen genom husbondens faderliga förmynderskap för en person, som ej har egen bostad eller uppgifven näring.
Har han det, är han husbonde sjelf.
Under dessa vilkor är Staten tryggad att ej få sjukhus, fattighus och fängelser fyllda, och lösdrifvaren hindras, att ej vanartas mer och mer på osedlighetens och brottets stig.
Lösdrifvaren bör alltså liksom
Staten vara belåten, att han får husbonde, viss förtjenst och jemn sysselsättning , som är motgiftet för all dålighet.
Deremot bör visst en underhafvande med yttersta rättvisa och förstånd bemötas, samt vårdas som eget barn af sin husbonde; ja! han bör hållas till gudsfruktan och goda seder o. s. v. Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få återremissen af Betänkandet åtfölja.
Med skäl har man hört missbruket af så kallade Försvarssedlar öfverklagas, och de menliga följ - ao8 Den 7 September e. m. derna af dessa sedlars utfärdande hafva ock visat sig i landsorterna.
Jag medger väl att ett correctif mot detta missbruk ligger i husböndernas ansvarighet; men jag tror äfven, att husbönder hafva nog vidsträckt rättighet att försvara tjenstehjon uti stadgandet att den anses dertill behörig, som tjenstehjonets arbete eller uppassning behofverj och jag skulle derföre föreslå, att 1 §. i 2 Artikeln borde sålunda ändras:
Att den anses behörig tjenstehjon försvara som det stcidslat s och till t hy lön utfästa samt dess tjenst nyttjar _, och om dess kost och bergning försorg drager.