Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härtill måste säkerligen svaras; att dermed förstås förmågan att utan något bindande vilkor, eller i förväg lågt hinder, kunna oberoende af allt, göra sina bud och befallningar gällande, När nu 38 §. bokstafligen bjuder att, 55alla ijrån Konungen utgående Expeditioner och befallningar, utom i Kommandomål, flola, för att blifva gällande, contra/igneras af den föredragande, som vare anfvmig att de in flämma med deröfver förda protocoll,; så synes det ju tydligen för hvar och en, som blott IO Den 5 Maji e. ml vill se, att Konungen efter Grundlagens bok-: stafbga tolkning, icke silene förmår göra sina, bud och befallningar gällande, utan att dertill fordras en föredragandes contrasignation, då denna föredragande är ansvarig för den sålunda anbefaldta åtgärdens laglighet, äfvensom för dess öfverensstämmelse med Rikets rätt och bästa} då Lagstiftaren så omisskänneligt franasfalt en sådan garantie emot en enväldig all— rådighet; då Regeringsformens 7 §. bjuder att Konungen läte uti Stats Rådet jig föredragas, och af gore der alla Regerings å render, utom de Minijferiella &c. &c. — då Rege ringsFormens 8 §• bjuder, att Konungen ej må, fatta något beslut i de mål hvaröfver StatsRådet höras bor, dereft icke 3 af StatsRdden, jemte vederbörande StatsSecreterare, eller dea han tjenst förrattar, tillftådes åro.
Vid betracktande af allt detta, skall Herr Grefve A. G- Mörner* tolkningssätt af Grundlagen synas så mycket mera främmande, som. man derigenom kommer i villrådighet om begreppet utaf den ädle Grefvens egna ord då han 1809 den 3 Junii yttrar, ”således Jfkall (jen teckning af en Confiitutionel Konungainagt, sorn man hittills anfört mera sorn ett prohLenie än som en verklighet hår en gäng blifva realiserad, och Regenten åga all förmåga att gagna, ingen att skada: huru vill detta yttrande väl stå tillsammans med den fidie Grefvens »ätt, att nu lör tiden af Regeringsformens 4 §• åberopa endast den halfva Reningen, att Konungen, äger allena ftijra Riket^ vilkoret likväl måste blifva, att defskerp^ Den 5 Maji e, m.
II et ^ätt denna Grundlag föreskrifver.
Hvem annan än StatsRådet och StauSccreterare äro skylaige att vaka öfver att detta vilkor uppfyllds, och hvem annan än de, äro ansvarige för glia öfverträdelse! i denna väg; och huru ville den ädle Grefven förklara, sine ord, att Regenten hog oss, icke skall äga någon förmåga att skada, i fall han efter den ädle Grefvens sednaste ord , verkdigen genom Grundlagen agde att allena styra Riket, och att allena till verkställighet befordra sina beslut: hvad skulle i sådant afseende hindra honom att skada.
Månne den ädle Grefven redan den 3 Junii 1809, var af den tankan, att Sveriges Konungar allt framgent skulle komma att uti förstånd och hjerta äga en så afgjord öfverlägsenhet å sine undersåter, att skadeförmågan derigenom skulle vara utom all fråga.
S.om en dylik tanke skulle göra nog mycket inträng uti det begrepp v> fästa vid Gudomligheten, så kan jag, för min del icke antaga en sådan förutsättning såsom möjlig, och jag tror helt säkert, att Herr Grefve A. G. Mörner, åtminstone 1809 var öfvertygad örn nödvändigheten att begränsa Konungamagten så, att den sorn den ädle Grefven 5809 yttrade saltes utom möjligheten att skadaj och att detta problem uti vår Statsförfattnings ordalydelse, och anda är bragt till verklighet, derom är jag lika öfvertygad, som Herr Grefve Mörner var det 1809, hvadan det måtte ursäktas mig om jag icke vill antaga, att Konungen äger aliena styra Riket, efter den obegränsade ordbemärkelsej hvarunder dessa £ 12 Den 5 Maji c. m.
Man skali på mera p.ri ett ställe i Grundlagen finna huru lagstiftaren velat förebygga, att Konungen skulle allena eller som är det samma, efter godtycke kunna styra Riket; men Grundlagen har också lika visligen förekommit, att Konungens Rådgifvare och StatsSecreterare skulle kunna allena styra Riket, emedan, likasom Konungens bud och befallningar icke kunna blifva gällande utan behörig contrasignation, kan en contrasignerad befallning utan Konungens höga namnteckning icke heller blifva gällande.
Vår Statsförfattnings ordalydelse och anda utmärker ganska tydligt och bestämdt huru Styrelseformen hos oss, är en, genom Rådgifvares och StatsSecreterares ansvarighet begränsad Konungamagt.
Lagstiftaren yttrar 1S09:
Huru StatsRådet är sammansatt af Embetsman som Konungen tillkallar och hvilkas råd han hör icke blott af pligt, utan afven af förtroende.
Desse Embetsman liro dels sådana', som under Konungen når mets t lagga hand vid Regeringsår ender ne och följaktligen dela med honom hedern för det nyttiga, som sker, nesan och hatet för det skadliga.
(1809 åre Ridderikapets och Adelns Protocoller sid. 344), Jag hoppas således att man skall sakna all anledning till rättvisa, uti den ädle Grefvens anmärkning, att jag glömt innehållet af 4 §k Regeringsformen? och lemnar jag åt andra att utfinna med hvad benämning den ädle Grefvens sätt att nu för tiden tolka 4 §. bör utmärkas.
Den 5 Maji e. m. 13 Jag önskade uppriktigt, att jag öfver den* na del af ämnet icke hade att yttra något mera, men jag skulle mycket förebrå mig om jag med min tystnad syntes gilla och antaga den värde Talarens läror, åtminstone sådane som de blifvit framställde
Den ädle Grefven yttrar äfven, att man har glömt, huru det fullkomligen instämmer med Svenska menighetens önskan och tänkesätt, att Konungen -1- ger allena styra Riket; jag bestrider på det högsta denna uppgift, såsom stridande emot all Historia om Svenska Folket.
Det lärer blifva en absolut omöjlighet för hvilken Konung som helstatt styra, utan genom Embetsman;den Constitutionella Konungen styr genom inför Lagen och allmännaomdömet ansvarige Embetsman; den allena styrande, det vill säga den allrådande, den Enväldige Konungen styr genom Embetsman utan annan ansvarighet än inför Despotens godtycke; och jag tror mig sora Folkets Representant med säkerhet kunna på^ stå, att Svenska Folket aldrig länge fördragit att styras af en Konung, uti den mening, som jag anser vara den enda hvartill det, af elen värde Talaren stympade Grundlagsbudet kan hänföras.
Jag tror att det icke varit den värde Talarens mening, att gifva ett exempel af Grundlagstolkning, genom åsidosättande af conima och af punkt vid läsningen; men jag har bordt försvara mig för den tillvitelsen, att sorn Representant hafva glömt Grundlagen.
Den värds Talaren förebrår mig, att vid uppställnmgen af mina tankar om Ministérens Grund - I Den 5"
Maji e. m. lagsenlige åligganden hafva slutligen glömt att Konungen är Carl johan, Jag fattar i sanning icke den värde Talarens afsigt med dsnnajframställning; den Constitutionella Konungens gerningar äro emot allt åtal fredade; de äro följaktligen äfven öfver samtidens beröm; att framställa Konungens person, och dess personliga egenskaper, såsom inflytande vid frågan om Svenska Folket häldre önskar styras af en Konung, än af hvilka Embetsman, som hälst, synes inig alldeles icke hörande till ämnet, då efter den värde Talarens fötr åberopade yttrande, hela problemet för dea Gotistitutionella Samhällsbyggnaden är, att för Regenten icke binda förmågan ätt gägna, och att likväl strängt begränsa förmågan att skada- Statsförfattningar kunna ej uppgöras med afseende å en viss Regenis individuella egenskaper, och Grundlagar få ej heller tolkas med afseende å sådane personlige förhållanden; alla Constitutioner äro påkallade af erfarenhetens bevisning, att Konungar äro menniskor, att de lika med Slägtet dela dygder och brister, och det så ofta misslyckade äfventyret, att odelad lemna magten, att råda öfver likars välfärd uti en enda för sine gerningar itke ansvarig hand, har påk>Ilat inrättningen af ansvarige Ministrar eiler Rådgifvare; jag tror således att den, sorn vid afhandlamiet af dan vigtiga frågan om Folkets rättighet till anspråk på den Ministeriel verksamheten aldeles åsidosätter att vidröra Konungens person, förtjenar mindre förebråelsen att hafva glömt något, än den, som framställer en Den 5 Maji e. nu 15 varande Konungs egenskap, såsom afgörande anledning att bedöma Folkets tänkesätt om sine Styrelseformer med skäl torde kunna komma att förebrås, att åtminstone för ögonblicket hafva glömt, huru den fria Statsförfattningens anda uteslutande bör vara, att utan afseende å möjligheten af någon gång förekommande ovanlige Regentskaper, för Samhället stadga säkerhet emot den mera ofta förekommande vådan af menskliga brister äfven hos Regenter.
Vid bedömmandet af denna, den värde Talarens framställning, att man glömt att vår Konung är Carl Johan, och vid bedömmandet af de slutsatser han för Rådgifvare* pligter deraf synes vilja draga, saknar jag inom Samhällenas Constitutionela Historia all vägledning, och finner dermed inga andra likheter, än dem, Romerska Senatens yttranden i anseende till vissa af Ctcsarerne någon gång kunna framställa, och jag tror att i8ocj års
Lagstiftare af en ännu i minnet varande erfarenhet hämtade tillräcklig anledning, att för Konungens Rådgifvare stad-i ga andra pligter än blott misstroendet till egj ne insigter, och vördnaden för de beslut hvars läglighet man icke genast insedt.
Den ädle Grefven har visserligen sökt ådagalägga, hvilka vådor för det allmänna möjligen kunde komma att uppstå genom täta ombyten af Embetsman, i fall StatsRådet skulle finna det mera pliktenligt att behålla sin öfvertygelse än sine platserj det har säkerligen Deri 5 Maji c, m. undfallit den varde Talaren, huru vi under ti-* den af vår nya Statsförfattning redan räk na ro eller 11 ombyten afStats-Secretera re för Handels- och Finance-ärenderne, 5 för Krigs-, 3 för Kammar-, 3 för Ecclesiastikärenderne utan) att räkna de Biföredragande. jag har också verkligen trodt mig finna, att ärendsrnas gäng häraf mycket lidit; och jag har äfven härutinnan till stor del ve-i lat finna orsaken tillden overksamhet hvarom här nu varit fråga; och jag har sorn enda möjliga rättelse häremot, sökt framställa att StatsRådet skulle börja, mera än den ädla Grefven anser nödigt, värdera sine grundsatser, utan afseende å bibehållandet af sine platser.
Jag har trodt det just häraf borde komma att följa, det dessa ekadliga, af den ädle Grefven befarade ombyten mera skulle förebyggas än befordras, jag önskar att jag icke äfven för denna tankeyttring, måtte misstydas, då jag lika så mycket som hvarje Svensk man värderar den lyckan att äga en Kung, som utr Folkets sköte lärdt känna dess fordringar, bei hof och tänkesätt; som sjelf i egenskap af undersåte länge varit i tillfälle att erfara, huru vidtagne eller uraktlåtne Styrelseåtgärder kunna menligt verka, ock som säkerligen mången gång sjelf klandrat eller gillat dem.' då jag lika så förhoppningsfullt som andra inser förmånerne af att äga en Kung, som höljd af segrens lager och mättad af dess retelser, kan odeladt öfverlemna sig åt dea oändligt större äran , Den 5 Maji c. m-. äran, att inom våra byggder stadga friheten Samt återföra välmåga och trefnad.
Jag vill ej medgifva att man med rättvisä kari sägas häfva glömt dessa förhållanden, derföre att mån just under deni fördrar den Miriisteriela verksarnhet, hvarförutan dess fördelar lätt kunna förloras.
StatsRådets förpliktelse att sjelfkraft påminna örn Rikets rätt och bästa; förpliktelsen att öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, 6om i StatsRådet förekomma och Rikets Allmänna Styrelse röra; torde kunna styrka den förmodan, att StatsRådet icke blott bestå af passiva Rådgifvare, utan att det äfven utgöres af sådane Embetsman, hvilka under Konungen närmast lägga banden vid Regeringsärenderae; och desse Embetsman äro utom ali tvifvel förpliktadej dt t väcka frågor om, och uppgård ilya Förflag till nya allmänna Författningars vidtagande; till upphåfvande och får ändring af de förut gällande• till iiyd allmänna inrättningar uti färfkilia Styrelfens grenar, iiied flera äf dylik bejlajfenhet.
Det är härvid som riitj skicklighet öch drift särdeles komma i fråga-, Öch det skulle vara ganska väl orri jag ända till den grad bade misstagit mig, att bäfdatecknaren éftef den värde Talarens förmodan, stödd uppå sani tidens vittnesbörd, verkeligen sköde finnå ari ledning till Småleende vid betfaktaridé af riri he påminnelser röraride Styrelsens åtgärdef
Mil till Riddi ö, Ad, Pfi IV Bärith I *4 Den 5 3/a/V e, m, efter Samhällets förändrade Statsskick.
Jag har framlagt mine åsigter, Herr Grefve Mörs ner har i egenskap af Styrelsens organ, sökt vederlägga deras riktighet; det tillkommer ml Svenska Folket att bedömma halten af bådas våra skäl; och medvetenheten samt kännedomen af hvad som är och icke är, skall hos Folket blifva det ojäfvige vittne, emot hvilket opinionsstriden alltid kommer att ändas genom sanningens slutliga seger.
Om allmänheten godkänner, att hvad jag öfver bristande undervisning uti Grundlagarne anmärkt* efter den ädle Grefvens yttrande är obetänkt} så förmodar jag likväl, att man af den ädle Grafvens sätt att föreläsa dem, skall finna nöd' vändighcten, att vid deras läsning åtminstone förordnas iakttagande utaf komma och punkt* J»g. har egenteligen icke fordrat deras förklarande, emedan jag, lika med den ädle Grefven, tror, att deras ordalydelse bör antagas såsom tydlig, jag har påstått deraa läsning såsom nödvändig, derföre, att det vid inträdet å Embetsmannabanan synes vara nödigt,att veta hvad man svurit iakttaga att med lif och blod försvara.
Hvad Herr Grefven för öfrigt yttrar om de offentliga undervisningsanstalternes beskaffenhet och härvarande tillstånd, tror jag mig kunna lemna obesvaradt, och återupprepar blott i förbigående huru Riksens Ständer vid 1809 års Riksdag anhöllo, att undervisningsverket i sin helhet måtte blifva ett föremål för undersökning och reform, hvilken dock ännu uteblifvit i hvad universiteten eller den vigti— gute del«n d*raf beträffar; för öfrigt torde det Den 5 Maji e, m. tillåt3s mig att hänvisa till ett nyligen utkommit arbete utaf en af Upsal* Academies förtjentaste Lärare, och deli skildring soni dertuli gifves af en i ämnet kunnig man, öfver den Civilistiska bildningens närvarande tillstånd vid Universitetet och dess behof af omskapning, hvilket utgör i verkligheten ett så tillfyllestgörande motstycke till den ädle Grefven» framstälda tafla, att jag anser allt vidare yttrande öfver ämnet blifva öfverflödigt.
Om Svenska Folket efter den adle GrefVens uppgift som oväntad och besynnerlig anser den anmärkning, jag gjort vid längsamheten af den nya Lagbokens utarbetning, så har jag till svar å den ädle Grefvens yttrande ej annat att erindra, än att jag gärna erkänner det jag icke uppfunnit något visst för* rnuiair eller förkortningssätt för tankan och begreppet, i följd hvaraf Lagar inom viss tid kunna beställas} men att jag |likväl af hvad den ädle Grefven yttrat icke anser mig be-* höfva frångå, att arbetet möjligen kunnat vart närmare sitt slut än det visar sig.
Till den förmodan, att det ännu kan komma att dröja I många år, innan Svenska Folket får hugna sig åt en ny allmän Lag, som står i öfverensstämmelse med dess Grundlagar, hemtar jag förnämligast anledningen deraf, att inga af de för Lagens sluteliga antagande nödvändiga förberedande åtgärder ännu blifvit vidtagne; det nya Lagförslaget bör efter Regeringsformen för att kunna föreläggas Ständesae hafva varit utaf Högsta Domstolen först och se - 20 Den ‘J Maji. dan utaf StatsRådet granskadt.
Efter den ädle Grefvens uppgift är hela CivilLagen färdig, och om den är det alltsedan 1821, så, må man ju förundra sig, att icke Högsta Domstolens och StatsRådets granskning ännu ens blifvit påbörjad, så att någon del af den nya Lagen redan vid denna Riksdag kunnat blifva Riksens Ständer förelagd-
Man har svårt att förstå hvarföre denna granskning ej småningom blifvit företagen, då ett så vidiöftigt arbete på en gång torde kräfva mera tid, än Högsta Domstolens Ledamöter derå kunna använda, under uppfyllande af sine vanlige göromål, och då det är lika omöjligt att Riksens Ständer kunna vid ett Riksmöte, med erforderlig noggrannhet öfverväga ett så magtpåliggande arbete, så torde det icke vara för öfverdrifvit tilltagit, att 20 år ännu kunna komma att åtgå, om Styrelsens ifver för saken, icke hädanefter skulle visa sig verksammare än hitintills åtminstone uti synlig måtto skedt.
Riksens Ständers i dessa dagar uttryckta önskan, att sådane anstallter måtte vidtagas, hvarigenom det nya Lagarbetet kunde fortskyndas; torde i någon män gifva stöd åt min häröfver yttrade mening
Det torde således tillåtas mig att äfven få sätta Styrelsens verksamhet i fråga i anseende till ledningen utaf utarbetandet af en ny Sjölag, då ifrån den Coinmitée som för 7 å 8 år se - Den 5 Mnji c. m. dan i detta ändamål nedsattes, mig vetterligen ingenting förspordtsj hvad verksamhet som visat sig i afseende på de Economiska Författningarnes urskiljande och sammanförande till ett helt, torde också tarfva någon pröfningj ett samhälisbehof utaf den största vigt, redan vid många Riksdagar i fordna tider insedt, hvarom Riksens Ständer 1809 gjorde framställning, och hvartill medel vid 18x2 års Riksdag anslogos, men hvaråt man likväl först efter 1818 års Riksdag ifrån Styrelsen börjat fästa afseende utan att vi likväl ännu sedt några frukter derutaf.
En lika ihärdighet att önska har ifrån Riksens Ständers sida erfordrats för att utaf Styrelsen omsider efter 181S tillvägabringa den Comitté, som aiit ifrån 1809 varit begärd till undersökning, om genom en förbättrad arbetsniethod och föräodrad organisation af Styrelseverken, indragning af ofvcrllödige Embeten skulle kunna äga rum Såsom ännu ett bevis huru Comittéer lemnats utan eftersigt forde det tillåtas mig, att påminna oin Comittéen för utredandet af Svenske mäns fordringar i anledning af uppbringningar, hvilka Staten 181 s lofvade att godtgöra, men hvilken utredning oaktadt Riksens Ständers flerfaldige påminnelser icke kunnat tillvggabiingas så, att den vid nu innevarande Riksdag ännu blifvit för Riksens Ständer framlagd- Den ädle Grefven har haft den godheten medgifva, att Jurylnrättningar och Municipal-lnstitutianer hafva deras värde, och att de i vissa fall kunna användas* Den ädla 28 Ben 5 Haji e. in.
Grefven tillägger, att de stå i otvifvelaktig^ sammanhang och beroende af en ny Lagstiftning; jag har alltid varit af samma tanka, hvadan jag också funnit anmärkningsvärd!, att dessa hufvudfrågor icke blifvit prelimjnairt afgjorde såsom hufvudgrundei: så väl för den nya Lagstiftningen, sora för den Civila Styrelsens organisation.
Huru nödvändig en sådan arbefsmethod hade varit torde lättast inses deraf, att otti till exempel vid den nya Lagens fullborda^, allmänna tänkesättet skulle fordra Svenske Nämndens återställande ifrån sitt närvarande skick, till hvad den ursprungligen varit eller till en Jury, med deraf följande moralisk bevisningsgrund, i stället för den nu vedertagne arithmetisks, så förfaller derigenom troligen en stor del af LagComittéens
Förslag^ så väl i afseende på Rättegången i brottmål, som i tvistemål, äfvensom hela planen för Pomstolsinrättningen, hvarpå i sådan händelse ett flerardigt arbete ej utan Staten betydliga kostnad blifvit fruktlöst användt.
Meningen af mina ord har på flere ställen af den ädle Grefven blifvit missförstådd; men då den värde Talaren uppmanar mig att visa hvilka öfverflödiga Embeten i sednare tider blifvit tillskapade är denna misstydning så omisskännelig, att jag nödgas i den ädle Grefvens minne återfört verklig* beskaffenheten af det yttrande mot Den 5 Maji e'. uti *3 hvilket dess uppmaning blifvit riktad- Jag har velat fästa uppmärksamheten derpå, att så vida man vid en ny plan för
Domstolsinrättningen, förvaltningen och försvarsorganisationen ej utginge frän den grundprincip, att åt den enskilte såsom medborgare uppdraga en mängd offentliga functioner, med ett ord, principen för Jury Inrättningen, Munictpaljörvallri ing en och en verklig
Ninian alar mer ing, så funnes ingen gräns för det ständigt stigande behofvet af betalte functionairer, och följakteligen ej heller för Statsbördornes tillvext- Orsaken härtill ligger i sakens natur, att genom Civilisationens framsteg, ej blott enskiltas förhållanden och beröringar eins emellan, utan äfven till Staten, och Staternes dem emellan, tilltaga, i en ständigt vexande progression och nödga en offentlig magt att uppträda såsom medlare; och på detta sätt förökas de offentliga förrättningarne.
Att denna anmärkning är grun* dad torde ej den ädle Grefven vilja bestrida , för hvilken det borde vara öfverflödigt, att af mig erinras i hvilket stigande an* talet af mål inom några år tillvext vid alla publika verk, oagtadt så många offentliga be» fattningar och varl blifvit uppdragne åt Corn* mitéer, hvaraf vi haft ett så högst betydligt antal.
Men att detta förhållande äfven inom de 3 hufvudgrenarne af Statsbestyret förorsakat en ansenlig tillvext i Sysslor, Embeten och Utgifter, torde ej heller kunna nekas; jag erinrar blott om de två nyaStatsExpeditionerne i8Q9,nyä HofRätten, MagazinsDirectionena nya organisation, de.nya^Landshöfdinge dös»©' S<| Qeri 5 Maji c. m, ; tillökningen af Arméens befäl; des* oy% Organisation qch dermed följande oupphörliga förökning af Brigader och derifrån påkallade BrigadGeneraler m. m. den nya LäkäreStaten och de 6tändige Commissariaterne, o. s. v.; ehurp det visst ej är min afsigt, att påstå det alla dessa nya Sysslor äro onyttige, eller att de alla äro lika onödige, sorn t. ex, fi/ourscontrqllerne och Presidentskapet i KrigsHofRätten; och sora HofRätten i Christianstad synes vara det, åtminstone intill dess afgjordt blifvit hvad organisation för ÖfverDamstolarne i allmänhet bör kunna komma i fråga.
Såsom en tillökning torde äfven kunna nämnas de sedan sista Riksdag tillkomneTafFelpenningarne för Presidenterne i vissa af Rikets Collegier, samt aflöningarnq för de diplomatiske beställningarne nu emot förr.
För öfrigt är den invändning emot möjligheten att få offentiige functiqner förrättare genom frivillig gärd af obetald medborgerlighet, som den ädle Grefven hämtar ifrån svårigheten att på ett och annat ställe erhåll^ ^Jämndemän, af mindre vigt än vid första på - seendet skulle synas; ty det är helt naturligt aft så länge icke medborgarens värde, sqm sådan aktas, utan äran endast åtföljer
Ellibet spiannabefaUningen, eller skenet deraf, så s,kall d?n enskildte endast ledd af god vijjä, icke |taga sig allmänna värf som blott lenina hopo, m besvär, men hvarken Inkomst eller anseende, då deremot dessa fördelar af sig sjelf ^fjfalfa Embetsmannen, Den 5 Maji e. m. 35
Huru denna åsigt af Statsorganisafionen, ptaq ett afsigtlig! missförstånd kan kallas mercantilp är för mig omöjligt att fatta.
Den ädle Grefven framställer härvid Qxenstjernas tidehvarf till ett sådant mönster för Embetsmanna oegennyttan, att man derunder icke skulle vågat sätta i fråga efter hvad penningevärde Embetgmaqnaar betet kunnat mätas; jag frukta?
likväl att denna framställning kommer i någon strid med deo historiska Kännedomen, om de fördelar hvarmed särdeles det högre Embetsmannaarbetet den tiden på det allmännas bekostnad verkligen betaltes.
Qch flere andra exempel för att icke gå vidare tror jsg med framgång skulle kunna anföras såsom bevis från tramfarne tider, att äfven bland de högre Embetsman,, hvars sköldar nu pryda detta Riddarhus, den vanlige mätaren för daglönare arbetet icke varit till den grad föraktad och försmådd, som den ädle Grefven, genom en vältalig ordställning sökt göra gällande; Reductionshistorien och sjelfva Grefve Dahlbergs dagbok vittna om förhållandet under den fordna tiden: extra utgiftsräkningarne
Intyga utan tvifvel d;en närvarande tidens företräden, och något vittnesbörd ifrån Konungens IdandCassa äger ingen rättighet att begära.
Huru min värde motståndare af mitt yttrande* kunnat hämta anledning att påkalla denna för», klaring vet jag ej; och jag kan aldrig latu Den 5 Maji e. ml mig begripa öfverensstämmelse!! emellan den äd« le Grefvens ifver, emot hvad han i denna fråga hallar mercantila åsigter, och de framställning gar man för icke längesedan inom detta Riddarhus afhört om nödvändigheten af pensionsfond för de StatsRåd, sorn skulle mera värdera sin öfvertygelse, än de med platsen åtföljande löneinkomster; och det försvar af en motsatt mening, som den värde Talaren nyligen afgifvit för de Rådgifvare, som hellre se sina råd lemnade utan afseende, än de sjelfve jemna en plats, som under sådane förutsättning gar synes mig bibehållas till föga båtnad för det allmänna.