Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi skulle väl dönima öfver de för oss lagda facta, tillräckliga nog äfven för den minst stränga rätt - 8 Den i5 Juli f. ra. visa, för en livar med minsta hjerta för fäderneslandet, för alt domina denna rådgifvarepersonal ovärdig nationens förtroende, men en öfversigt af livad soln varit, en blick tillbaka pä del förflutna, en tanke på detta — sådant, mine herrar! att det icke kunde glömmas, kunde underlätta vårt beslut, kunde komma oss att icke vackla vid att i vår dom vara rättvisa äfven mot den, som klagat — nationen.
Har delta varit för oss omöjligt, så är det till andra, till våra MedStånd, nationen måste sträcka sina förhoppningar och sina händer!
Må vi slafviskt följa maktens bud, vi skola blifva öfverlygade om, att vi ej utgöra nationen; må vi dock ej tvinga den att taga sin framtid mellan sina händer!
Jag beklagar den utgång öfverläggningen den 3 Juli fick, det enda resultat, hvartill man ansett Cönst.Utskts anmärkn. memorial böra föranleda; dock sedan jag tillfälligtvis fått se en citation af 200 §:n af ännu gällande i836 års reglemente för flottans ekonomi, hvilken berättigar till slutsatser, hvilka jag aldrig annars skulle våga göra, — men då man ser rök, förmodar man elden, — finner jag, att dén utgång saken fick var den enda möjliga.
Om ej Rikets väl skulla lida så mycket genom det sätt, hvarpå vi uppfattat dess kraf, då tvänne
Stånd synas vilja annorlunda uppfatta det; så har detta Stånd lidit desto mer, — snart kanske tidens hand skall skrifva på detta hus: ”i häfderna minnet.”
Jag har velat låta anteckna min reservation uti prot., mitt offentliga ogillande af det sätt, hvarpå man behandlat Const.- Utskrs mern.
N:o i3, då man ej ansett de deri gjorda anmärkntr böra föranleda något resultat för den närvar, tiden, utan blott ansett det såsom en, — ordet må förlåtas mig, — orlofssedel för den afgångna ministeren, ämnad blott att bland handlingarna förvaras åt häfden.
Jag gör det för att rättfärdiga mig inför nationen, inför mitt eget samvete, och inför den, som fäller dom öfver det sätt, hvarpå vi vårda fäderneslandets väl.
Jag anhåller särskildt få reservera mig mot sjelfva föredragningssättet.
Jag har instämt tili Hr Dalmans reservation, och jag har tillkännagifvit mitt ogillande af att mot 56 5:n Reg.Ftn taga en person under omröstning, att förändra Ulsk.vs memorial; ett förfarande både grundlagsvidrigt och orättvist och lemnande rum för väld.
Jag har reserverat mig mot det sätt, hvarpå min mening, att man skulle behandla Utsk:s betänk, i sin helhet och sådant det förefanns, blifvit förqväfd ; och då det icke var grundlagen, utan sades vara sunda förnuftet, som förhindrade att behandla Utsk:s mern. uti sin helhet, att taga alla de personer under omröstning, mot hvilka Utskrs anmärkn:r voro riktader så vågar jag reservationsvis till sjelfva sunda förnuftet hemställa, om, sedan omröstningen var anställd, och ifall anmälan efter 107 §:n Reg.F:n blifvit besluten, sunda förnuftet skulle Den 15 Juli f. m. 9 skulle kunna godkänna, att en sådan skrifvelse, med iakttagande af de derför öfliga uttryck, lill Konungen kunnat afgå. ”.Som på grund af de atimärku:r, hvilka af R.
St:s H. Coust.- Utsk. äro gjorda, nedannänmde ledamöter af Statsrådet och föredragande gjort sig ovärdiga nationens förtroende, anse R.
St. dess väl kräfva, att i und. hos E. K. M., enligt 107 §:n Reg.Ftn, anmäla sin önskan, det samme ledamöter af Statsrådet och föredragande måtte varda ur Statsrådet och ifrån sitt embete skiljda, ifall någon af dern ännu innehafver sitt rådgifvarekall.”
Jag vädjar till rättvisan, om ej hvar oell en då skett lika rätt, på grund af Coust.Utskts aninärkntr mot deras handlingssätt.
Att man skulle vara fri från allt ansvar, blott man droge sig ur spelet, innan redogörelsen skulle hållas, torde vara en praxis, som hvarken sunda förnuftet, eller rättvisan, eller någon annan kan godkänna.
Utom det grund'agsvidiiga och formstridiga deruti, att, sedan propositionerna voro till justering upplasta och af Ståndet godkända, ej låta dem komma under Ståndets pröfning, för< ter det äfven mindre uppmärksamhet mot de anmårkntna underkastades rätt, att, enär man mot grundlagens bokstaf och det skick, hvari Utskrs anmärka.mern. sig befann, ville taga en person i sender under omröstning, då de begärda propositionerna ej framställdes öfver flera än den första, måhända de öfriga hade ansett sig mera vinna än förlora, om tillfälle öppnats för en opinionsyttring öfver dem.
Mot detta allt anhåller jag få nedlägga min reservation.
Justeringen af det började prot. fortfor till slut, och Lief prof. of R. o. Ad. godkändt.
Likaledes upplästes till just. och godkändes pleni-prof. för devi 3 dennes e. 111.
H. Ex.Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, anförde skriftligen:
När det mödosamma plenum, hvars. prot. nyss blef justera dt, nalkades sitt slut, återstod för mig att besvara åtskilliga, vid mina yttranden gjorda anmärkningar.
Men vid den redan så långt lidna timmen, ansåg jag lämpligare att afvakta närvar, tillfälle.
Dessa tillägg vore alldeles öfverflödiga, ifall de afhandlade sådana factiska förhållanden, hvilka vi medelst votering definitivt handlagt.
Men de angå theorier, som ofta kunna blifva bland oss åberopade och säkert blifva det af mig, — och derföre anser jag dem böra uttalas med de få ord jag nu önskar lägga till dagens protocoll.
1 sitt sednaste anförande den 3 e. m. förmodade Hr Hjerta mig hafva förbisett det vådliga i vissa satser, jag hade omförmält såsom i andra representativa länder antagna.
Följande hade jag anfort: to H, 2 10 Den i5 Juli f. m. ”När dessa representationer (nemi. den Engelska oell den Franska) efter en frånvaro, icke af årnlal — som lios oss — men af få månader, åter sammankomma, finna de ofta framför sig ministrar, de der linder liden handlat extralegalt, ja antilegalt.
I förra fallet är allt väl, och de hade tvärtom iråkat ansvar, om de af fruktan för ansvar återhållits.
I det sednare alfallet- ifrån dem den majoritet, förutan hvilkens medhåll ingen ministere kan bestå.
Men utom förenämuda grofva fall blifver icke fråga om statsprocess.”
Ett citat är väl icke alltid en trosbekännelse.
Men sorn sådan adopterar jag nu delta.
Den lara det uttrycker hör icke till deni, sorn behöfva blygsamt 'framsmyga sig.’’
Den kan gerna framgå med pukor och trumpeter.
Utländsk constitutionel praxis, sorn visserligen icke må anföras till rubbande af ett jota i tydlig grundlagsbokstaf, bildar ganska behörig argumentntionsgrund i fråga om denna bokstafs tolkning. —■
Sjelf yrkar ju oppositionen ofta, Och utöfver hvad vi gilla , Svenska statsskickets närmande till dessa främmande länders.
Men då fordrar ju conseqvensen, att äfven oss medgifves deras åberopande till stöd för våra åsigter.
Ar 1829 (tror jag) utbröt plötsligen en gräslig hungersnöd i Irland.
Ministeren dilsände 5oo,ooo £ (6 millioner rtdr b:co).
Det skedde rakt emot budgetslagen, och rakt emot Engelska statsekonomiprincipen, som förkättrar all undsättning.
Parlamentet sammankom, pröfvade, gillade och tackade.
Parlamentet och mini stören handlade rätt båda två.
Så visst de ofvanåberopade representationerna, icke ens för månader, och våra Ständer än mindre för liela åratal, förmå förutse förändrade omständigheters kraf, så visst måste Kronans rådgifvare vara icke blott berättigade, utan afven förpiigtade att stundom löpa risken af egenmäktig handling.
Allt kan missbrukas, således äfven denna statssed.
Men correctivet har ju blifvit uppgifvet, då anmärkt blifvit att frågan 0111 sålunda alslrndt gagn ’’iu åsle bero på subj e c t i v a begrepp: och dessa hafva sin begränsning af lagen.’’ — Item är detta ju ett verkligt medhåll åt mig; ty hvad kan vara lagligare än att lagstiftaren (således icke den ansvarige med egna ögon) pröfvar den ifrån hans egen föreskrift skedda afvikelse?
— Idvar är vådan, ’’ när denna lagstiftare äger att genom statsprocess eller genom majoritets-affall straffa och pragmatiskt förebygga recidiverandet?
— Hvar det "omoraliska,’’ det ”machia v e 11 i s t iska” i ett så öppet förfarande?
— Skola vi antaga alt så lastbart är beskaffad! det som Engelska och Franska parlamenterne offentligen och nästan årligen prak - D c ii 15 Juli f. m. lidera? — icke heller är häri principen den jesuitiska, alt ”ändamålet lie I gar medlen.”
I England och i närvar.
Frankrike står S:t ignatius sannerligen i ganska slät gunst.
Principen är egenmäktig handlings ani nestler ande, oell till och m ed godkännande, i mån af motivers renhet och resultaters gagnelighet: en princip, som pervaderar hela det offenlliga lifvet, med undanlag hlott af domarens (som likväl också måste pröfva uppsåt) — en princip, som äfven i det enskildta lifvet återfinnes i alla förhållanden emellan committent och commilterad.
Att denna här utvecklade lära ”får fart hos oss,” är något, som numera alldeles icke återstår att befara eller önska.
— Det bör nemi. fullkomligen antagas, att närvar.
Const.Utsk. ofelbart lemnät opålaldt eller till och med berömt sådan — enligt deras tanke skedd — öfverträdelse, som det likmätigt ”sina suhje eliva begrepp” hade ansett påkallad af R i k e t s s a n n s k y I d i g a väl.
Ifi än krigsväsendet är visserligen aldrig att i ringaste mån sluta till icke-mililäriska förhållanden.
Men enär detta väsende är det, som aldra absolutast tager den mest passiva lydnad i anspråk, må ju — dock utan ringaste årgumentationsafsigt — erinras, att page n Torstenson ändrade Gustaf Adolphs medförande muntliga order — och biel be-' lönt med ry
It mästare fu llmnk l; att Öfverste Soop, tvertemot, Carl X:s order, marscherade med sitt Weslgötha-regemenle. — och belönades med en commandostaf (stamfader till alla sednare general-adjutaritsstafvar).
Mitt framställande ofta af främmande länders theorinoch praxis synes icke allom rätt.
Men de sorn ledan känna sålunda framhafda förhållanden föranlåtas deraf till sammanställningar, jemförelse och pröfning; och de öfrige erhålla efeinenter dertill.
Irrar jag, så sker det jemte Europas namnkunnigaste politiska författare, som aldrig försmått att rådfråga t. o. ni. fornväldens vishet och synnerligen det gamla Roms; och då irrar jag äfven i sällskap med de utmärktaste utländska parlamentslalure, sorn dagligen åberopa främmande statsskick.
Item bör jag ju icke antaga, alt sådant är, undantagsvis, obehöfligt hos oss; men väl tvei tom.
Ingen erkänner hellre och förkunnar idogare än jag
Svenskarnes manga och ärofulla verkliga föieträden.
Men — icke har 3o-årig praxis kunnat göra oss deri öfverlägsen dem, som prakticérat i sekler och med yppersta resultater.
Vårt financiella praeteritum har jn icke varit hugnelig!: — ja — först med mv nibestämningen må vi ju anse oss vara inkomna på den rälta stråten.
Mot stadgan i vår öfriga statsekonomi vittnar vår nästan vid hvarje riksdag sporda föränderlighet, liksom Götha canals beklagliga financiella verkningar, under arbetsåren, visade vår grad af färdighet vid större företag af denna art.
— Smicker, sig 1 3 Den 15 Juli f. m. sjelf eller androm hemburet, förkofrade aldrig något.
— På dessa grunder har jag ansett gagnelig! vara, att till piöfning framhålla utländska efterdömen; och på dessa grunder amnar jag dermed ostörd fortfara.
Sålunda har jag framställt den aphorism, som väckt Gr.
Frölichs betänklighet — den nemi., att ”sunda förnuftet begränsar all rättighet” — en sats, så allmännelig och erkänd, alt den ej tarfvor en bevisning, hvilken endast af satsens axiomatiska natur försvåras.
Enärden likväl blifvit bestridd, bar jag undersökt huruvida dess klarhet ieke lidit af min framställnings-formel.
Adjectivum ”sundt” har jag funnit öfverflödigt och möjligen antydande en epigrammatisk afsigt, som icke varit min.
Vidare har jag funnit mig böra förtydliga , att icke begränsandet af rättigheten, men begränsandet af dess bruk, är det menta.
Detta borde väl synas tydligt nog, sedan jag i:o ovilikorligare till och med än af en och annan bland mina politiska vänner gillas, proclamerat
Ständers constitutionella oberoende af äldre riksd.förhandlingar, när nemi. uttrycklig grundbokstaf icke binder; a:o ver boti m yrkat, att "värre än sämsta lag är sjelfsvåld med den log man bar.”
Att mina ord ändå fattats såsom ”åberopande af förnuft emot lag,” kan endast medelst förutsättning af missförstående eller t. o. m. misshörande förklaras.
Må derföre min, mig så oväntadt bestridda sats, nu, men utan ringaste tillbakastigande, uttala sig så bär; ”Förnuftet begränsar bruket af all rättighet.” Förnuftet, som innefattar rättskänslan i anseende till andra och klokhetsbegreppet af eget väl; förnuftet, säger jag, som bör begränsa menniskans frihet i allt, bör ju äfven begränsa den i bruket af alla rättigheter — och detta låter ju säga sig.
Det är ju intet annat, än hvad forntidens vishet , för årtusenden sedan, uttryckte med ”summum jus summa in j uria,” och hvad vi i sekler uttalat med ”högsta rätt är högsta orätt,” och hvars parlementära tillämplighet ju återfinnes i våra flesta grundlagliga förhållanden.
För få år sedan ägde häraderna i Riket ostridig rättighet att förena sig alla om en riksdagsfullmäktig. — R.
St. säga ju lika ostridigt att vid hvarje riksdag öfvergå ifrån mest prohibitiva till mest lössläppande tulltaxa; och vice versa.
Men begränsar icke förnuftet bruket af dessa och af alla dylika rättigheter?
Ja, nu vore det ju min af Riksd.Ordn. helgade rätt alt tala bort en lång stund af Ståndets tid.
Men — jag lyder min lära — begränsar bruket af min rätt — tystnar nu, och — uedsitter.
Det är i anledn. af nyss justerade prot. och åtskilliga deruti upplästa yttranden i slutet af plenum, deruti mig blifvit tillagdt att hafva yrkat
Ven 15 Juli f. ra. i3 Frih. Sljernelds entledigande, som jag begärt ordel.
Jag reserverar mig deremot, såsom i alla afseenden orikligt, och hänvisar till mina yttranden, äfvensom till lista voter:s-proposm, hvaröfver R. o. Ad. voterade, innan ännu fråga Lief, huruvida R. o. Ad. skulle pröfva om Ståndet fann Rikets väl kräfva att begära det Frihine Stjerneld och Lagerbjelke saint Hr Ihre borde entledigas.
Upplästes lill justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R.
St:s und. skrifvelser lill K. M., nemi.:
Nio 37, ang:<le 2lne kronohemmans i Stockholms läu anslående lill boställen för landtstats-tjcnstcrnän; Nio 38, anglde dels anstånd för innevånarne i vissa orter af landskapet
Dalarne med betalningen, dels afskrifning af skuld för uridsättningsspanmål; JV:o 3g, anglde förändring af författningarna om grunderna för befordran till civila embeten och tienster; J\;o anglde befordringsrätt för läkare, som liro antagne för sjukvården inom mindre samhällen på landet; Nio 41, anglde upphäfvande of K.
General-tullstyrelsens circulär den 10 Februari 1838 och dervid gjordt tillägg af den 3o Juli samma år, ronde controll vid aflastning från Norr- och Westerbottens län af lax och smör.
Hrr Electorers lista till val af ledamöter i nedannämnda Utsk.; och hefunnos dertill hafva blifvit utsedde, nemi. i Bevillni ngsUtskottet:
Nio 86.
Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo; Nio 1952.
Hr von Plomgren, fullm.
Gr. Mörner, Joli. August; Nio 2069.
Hr Mannerstråle, fullm.
Hr Munck, Bror Guslaf; Nio 2236.
Hr af Schmidt, Georg Lars; efter Nio i.
Oxenstjerna af Eka, Carl, Nio 257.
Klingspor, Mauritz, Nio 2178.
AVilh., och Nio 1226.
Hr Gripenstedt, Johan August; BancoUtskottet:
Nio 2007.
Hr Sköldarm, fullm.
Hr Bogeman, Joli. Ludv.; efter Nio to38.
Hr Bogeman, Carl Adolph; Lagutskottet:
Nio 780.
Hr Klingenstjerna, fullm.
Stjernstedt, Lars; efter N:o 457* Hr Silfversvan, fuJlm.
Hr Cederschjöld, Robert Theophron; >4 D eu i5 Juli f. m.
Riddar husUtskottet: N:o 1381.
Hr von Porat, fullni.
Hr Lind af Hageby, Carl August; efter N:o 167.
Hr Geete, Slen Porse.
Likaledes öppnades Hrr Electorers lista till val af ledamöter att, under perniilterade ledamöters bortovaro, inträda uti nedannämnda Utsk.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i S t a t s U t sk o 11 e*t: N:o 1.
Oxenstjerna af Eka, Carl; N:o 1313.
Leijonhufvud, Abraham; N:o 1565.
Hr Cederstråle, Johan Casimir; N:o 1959.
Hr Ribbing, Bengt; under den ledighet, som blifvit beviljad åt N:o 126.
Gr. von Platen, Baltzar, från och med den 12, och åt N:o 275.
Sprengtporten, Jac. Willi., från och med den 14 i denna månad, samt efter N:o 2167.
Hr af Puke, Folke Magnus, samt N:o i5g4- Hr von Heyne, Georg, hvilka afsagt sig att i permitterade ledamöters ställe inträda uti Utskottet; i BevillningsUtskottet: N:o 2165.
Hr Nordenstjerna, Henrik David, under den ledighet, som blifvit beviljad åt N:o 66.
Hr Liljehöök till Gälared^ Ludv., från och med den 8 dennes; i BancoUtskoltel: N:o 291.
Hr De Geer, fullm.
Hr von Törne, Gust.
Otto; N:o i54?.
Hr Hederst jerna, Erland; efter N:o i3o6.
Hr Söderhjelm, Gusf. Aug., och N:o 2010.
Hr Geyerstarn, Joli. Henr., hvilka äfsngt sig att i permitlerade ledamöters ställe inträda i Utskottet.
Då jag hör, alt jag blifvit invald till ledamot i BuncoUtsk., får jag äran tillkännagifva, att så val mina tjensfeåligganden som enskilda göromål hindra mig att uppfylla detta mig lemnade förtroende.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, alt äfven Hr Nordenstjerna, Henr.
Dav., i anseende till snar afresa från riksdagen, anmält sig icke kunna emottaga det honom lemnade förtroende att vara ledamot i Bevilln. Utsk., samt att Gr.
Sparre, Gustaf Adolph, anmält sig, i följd af 4< §:n Riksd,- Ordn., komma att afträda ur LagUtsk.
; och anmodade Hr Landtm.
Hrr Electorer att sammanträda för att valja ledamöter i de afgångnes ställen, för att fylla de vacanla platserna.
Den i5 Juli f. m. i5 Frih. Boye, Ludv.:
Tillfälligtvis fran var. i sista plenum, då K. M:s nåd. propus. angtde förslag till lag mot olofliga fnlksnmmntiskockuingar föredrogs oell remitterades, kom jag ej alt då gora de anmärkntr dervid, som jag ansåg nödiga, oell anhåller att nu få göra dem, i förhoppning att d.e varda hänvisade till Lagutskottet.
Som ledamot af den comité, hvilken varit af Konungen anbefalld att afgifva och till Konungen inkomma med förslag till lag mot upplopp och olofiiga sammankomster, liar jag inom comitcen stannat i en särskild mening och tillika afgifvit ett särskildt förslag; men min mening är ingalunda nu, att på minsta vis söka godkännande af detta förslag, eiler alt motsätta mig det öde det fått hos Regeringen, nemi. att falla.
Jag kan deremot icke tillåta mig, alt som representant öfvergifva de rättsbegrepp, från hvilka jag utgått; och jag uther mig således att få framställa dem lill Utsk:s närmare besinnande, Utan alt hafva för afsigt att klandra den mening, sorni Konungens propus, finnes uttalad.
Är denna mening bättre än min, må den då gerna gälla; men jag skulle ytterst förebrå mig sjelf, oin jag vore mäktig af en sådan inconseqven- , att icke sorn representant vidhålla de principer i rätlsläran, sorn jag i egenskap af ledamot i förenämnda comité framställt.
Criminalister hafva alltid erkänt och måste erkänna, att brottens qvalification, d. v. s. deras egenskap af iller eller mindre brottslighet, bestämmes af uppsåtet och påföljderna.
I hegge dessa hänseenden ligger det en himmelsvid skilnad mellan uppror och upplopp.
Det förra har för afsigt regeringsmaktens, regeringssättets omstörtning eller förän dring och medför i sina påföljder vådor för samhällets bestånd; då deremot det sednare, eller upploppet, tillfälligtvis uppkommet, måhända föranledt af ögobliekels impression, aldrig kan i sina påföljder medföra rubbning i samhällsskicket.
Det står således i brottslighet långt nedom upproret, — och alt sammanblanda dessa brott, är, efter min tanke, ett stort fel.
Jag medgifver gerna, att upplopp kan öfvergå till egenskap af eller lika brottslighet med uppror; men då jag förutsätter, att alldeles olika lagar böra äga rum angtde upplopp och uppror, så upphör lagen mot upplopp, då detsamma öfvergått till uppror, och då beliöfver man endast hänvisa till lagen, sorn handlar 0111 uppror.
Efter denna tillämpning tror jag att vi redan äga en lag för uppror i 6 cnp Missg btn, som väl kan upphäfvas eller ändras, när en gång straffsystemet i allmänhet ändras; men så länge vi vidhålla straff-systemet, sådant det är, b< höfves icke någon ändring.
I den befallning, som från Konungen till comitcen ankom, var ordet uppror icke nämndt; det var comite'en allenast anbefaldt att gifva förslag till lag mot Upplopp, emedan, mine herrar! mot upplopp för närvar, icke finnes någon i grundlagsenlig ordning tillkommen lag.
I i6 D c ii i5 Juli f. m. tjenstgöringsreglementet för armeen äro visserligen upptagna stadganden, som kunna anses som brottmålslag, men de skilja sig i formen deremot.
Sedan den 6 Juni 1809 har Sveriges Konung icke ägt någon makt att enskildt stifta brollmåls-lagar och aldraminst att låta en General-adjutant på nåd. befallning utfärda ett reglemente, som bjuder sådana lagar.
Jag är öfvertygad, att om Gr.
Björnstjerna framställt till Konungen denna betänklighet, då reglementet för garnisonen ulgafs; så hade aldrig Konungen dertill gifvit sitt bifall, och mig må det vara tillåtet yttra, att denna lag kan förbises.
Denna lag må efterlefvas, — allt för gerna, — men jag framställer detta nu (Je*'fdre, att det är lika nödvändigt att visa, att, då vi för upplopp och uppror behöfva särskilda lagar, så hafva vi en lag i ena fallet, men icke någon i det andra.
Jag öfverlemna!’ till
Disk. att tillse, huruvida den sammanblandning af dessa brott, som företer sig i det förslag, som till Ständerna emanerat, är fullkomligen riktig; jag afhållen mig från de erinringar, hvilka jag måhända äger anleda, att framställa, emedan det kunde uttydas som klander af mig; men jag känner, att det endast är nitet för mina principer, nitet för folkets ratt, och icke klandersjuka, som gör att jag talar emot Konungens proposition.
Den hufvudsakligaste princip, som jag tror olyckligtvis vara förbisedd i Konungens propos., är den, att i en upploppslag bör oeftergifligen innefattas, icke blott beskydd för myndigheter och militären, utan äfven skydd för folket mot makt-missbruk å militärens och myndigheternas sida.
Då jag i Konungens propos. fann Konungen hafva åberopat de grunder, som blifvit i 11 cap.
StralF-btn nya lagförslaget framställda, ett åberopande, som, — jag bekänner det, — föreföll mig främmande, emedan, då dessa grunder ännu icke blifvit godkända och antagna, jag trodde att Konungens rådgifvare ej ville gå in på att låta binda händerna på sig, då framdeles den delen af nya lagförslaget kommer att pröfvas; så är jag nödsakad förklara, alt efter mitt begrepp ligger felet i sjelfva criminal-lagen.
Det inträffar nemi., alt bara grunderna framställas på ena sidan, men alldeles inga på den andra.
Man säger mig, alt grunderna på den ena sidan höra lill det reglementariska: jag kan icke ingå derpå.
Jag medgifver gerna, att verkställighetsåtgärder kunna blifva nödvändiga att innefattas i en reglementarisk lag; men att till reglementariska stadganden hänföra garantier för folket, — hvad är det annat, än att öfverlåta åt den ena statsmakten att ensamt afgöra folkets säkerhet; och hafva vi väl rätt dertill, mine herrar?
Jag tror det icke, och begär således, att Utsk. ville fästa uppmärksamheten på behofvet alt i den blifvande lagen de garantier till skydd för folket må inlagas, sora motsvara det beskydd man gifvet åt myndig - Den i5 Juli f. m. digheterna.
Det förundrar mig så mycket mera, alt roan lian hänföra dessa garantier till reglementariska föreskrifter, som, då Konungen behagade till corn i toen aflåta befallning att inkomma med förslag i detta hänseende, Öfverlemnade K.
M. äfven sådana författningar i andra länder, som skulle reda frågan.
Bland dem var äfven Preussiska lagen.
Vi veta alla, att Preussiska statsskicket är absolut; likväl innebär
Preussiska lagen icke blott garantier på den ena sidan, utan äfven på den andra.
Man kan fråga mig: hvad menar ni med dessa garantier?
De äro flerfalldiga, men för att icke upptaga B. o. Adis tid, och för att gifva ett rik tigt begrepp huru orätt man hänför dem under reglementariska stadganden, vill jag blott uppgifva en eller annan.
— I Preussiska lagen fordras, att då upplopp visar sig, åligger det (jag kan möjligen taga vilse i mitt minne, ty jag hade alt genomgå icke blott Preussiska utan äfven Engelska och Fransyska lagarna; men om jag ej bedrager mig var det i den Preussiska , som detta stadgande förekom) chefer för vakter att genast rapportera sådant till commendanten och civil-myndigheten, hvilka båda böra genast infinna sig på stället.