Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Efter min upfattning förekommer i Hr Adlercreutz’s eget förslag ingenting som förbjuder den ogifta qvinnan, sorn efter anmälan blifvit af HäradsRätt myndig förklarad, att åter blifva omyndig. —- Hvad åter beträffar frågan huruvida denna rättighet bör stadgas såsom något positivt, eller blott som undanlag erkännas, så anser jag den besvarad genom det uttryck LagUtsk. ganska riktigt begagnar, då det säger, att en sådan rättighet ej bör bero på nåd, ulan måste vara uttryckt i lagen, och ej tillerkännas medelst domarens eller någon auktoritets utslag.
Det är en Kongl.
Propos., hvaröfver vi här hafva att besluta.
Den är olik de flesta andra sådana deruti, att K.
M. här icke begär en skilling i anslag, icke heller någon förökad makt.
Den innehåller icke ens någon ny tillämpning af redan gällande stadganden i sådant hänseende, utan den håller sig uteslutande inom det högre, det moraliska området.
Om man, såsom de fleste talare synas, med ett enda undantag, hafva gjort, erkänner att den här föreslagna förmånen är en ovilkorlig rättighet, så bör man också lemna den ostyckad, och jag tager mig så mycket mera anledn. att yrka detta, som genom ett sådant R. o. Ad:s beslut detta förslag skulle i och med detsamma blifva lag, alldenstund det är framställdt i en Kongl. Propos., som redan blifvit af 2 Stånd bifallen.
Skulle man deremot antaga Hr Adlercreuts eller något annat förslag, så är det ingenting som hindrar att K.
M. till ett från Dess eget skiljaktigt förslag vägrar
Sin sanktion.
Är det således en sanning, att det åligger lagstiftningen att tillerkänna qvinnan en länge saknad rättighet; är det äfven sannt, att denna utgör för qvinnan icke blott en rättvisa utan äfven ett behof, så anser jag, att R.
St:r böra i detta fall gå K.
M:s önskningar till mötes, och — jag vågar tillägga — derigenom äfven bereda en rättmätig tillfredsställelse, en väl vunnen ära åt den höge Motionären, som härigenom visat
Sig ej mindre såsom den i framtiden klart inblickande Statsmannen, än såsom den för Rätt och Sann ing nitälskande menniskovännen.
— Jag röstar för det Kongl, förslaget ostyckadt.
Jag kan icke neka att jag, genom den ställning jag intagit midt emellan de båda partierna, nu under deras strid råkat i förlägenhet.
Jag framställde på f. m. att jag, utan att vilja ingå på några djupsinniga disputer öfver qvinnokönets egenskaper, gillade principen, att ogift qvinna borde vid viss ålder vara myndig.
Men ett är att gilla en princip, och ett annat att tillse huru denna princip skall kunna i ett särskildt land tillämpas.
Jag hade då äfven äran visa, att lagstiftningen i Den 30 September e. m. 103 öfrigt vore i mänga fall hos oss sk i I ja k t ig frän de länders, der qvinnan är myndig.
De inskränkningar, jag då föreslog, voro för det första, att lagen icke skulle träda i verksamhet genast, utan efter någon längre tid, som jag antog lill 1870; qvinna aldrig skulle kunna berättigas att ingå borgensförbindelse; samt slutligen att när förmyndare till en myndig blilven qvinna afträdde sitt förmynderskap, så skulle hans redogörelse genomgås af en utaf vederbörlig domstol förordnad god man, som skulle bevaka den omyndiges rätt och bästa.
Dessa äro de vilkor, hvilka jag vill fästa vid antagandet af K. M:s Propös.
Man har häremot invändt, att detta skulle gå alltför långsamt i en tid, då allt går med jernvägsfart.
Detta är visserligen sannt, men det kan heller ej nekas, alt man ofta bryter halsen af sig, då man åker på jernväg, och för att förekomma sådana olyckor, torde man böra vidtaga några försigtighetsmått.
Den som vill att ett lagförslag skall gå igenom, don bör också se till att det är så beskaffadt, att det kan vinna folkets bifall och hafva en framtid för sig, så att man icke behöfver efter några år göra om den nya lagen.
Det är icke utan exempel att, sedan man i lagstiftning funnit en god idé, man vid dess praktiska tillämpning stött på svårigheter, hvilkas mängd stundom åstadkommit en sådan leda och förtviflan, att man kastat hela principen öfver bord och återgått till det gamla.
Det är just för att förekomma sådant som jag tillrådt varsamhet. 1 f. m., då jag nämnde mina vilkor, glömde jag dock att nämna ett, nemi. att under den lid som förflote innan den nya lagen skulle träda i verksamhet, borde Dr Adlercreutz’s förslag antagas, så att hvar och en, som sådant önskade, kunde efter anmälan blifva myndig.
Hr Nordenfelt har med anledn. af ett mitt yttrande sagt att det ingalunda vore svårt att få juridiska biträden.
Det tror jag väl, för sådana personer som Hr Landsten; men qvinnorna skulle säkert ofta nog råka i händerna på bedragare.
Jag har under 15 år innehaft en plats, der jag varit i tillfälle att iakttaga de s. k. bränvinsadvokaternes verksamhet, och bland de klagandes antal har det icke varit få, som till processer blifvit narrade just genom dessa personer, som arbeta i sitt yrkes intresse.
En talare har låtit påskina att jag skulle gjort ett misstag, då jag talade om förhållandet i det gamla Rom, och att den lagstiftning, jag afsåg, icke skulle gällt efter kristendomens införande.
Det var dock Justinianus som införde Paudekterna, och de gällde långt efter hans tid.
— En talare har också sagt, att man vid all lagstiftning borde först se till huruvida principen vore sann; men jag tror att detta icke är nog: de yttre förhållandena måste också stå i öfverensstämmelse med densamma.
Jag måste fortfara i yrkande om återremiss.
Det var då Hr Cederschiöld, 11. Th., yttrade sig till förmån för Hr Adlercreutz’s reservation, som jag begärde ordet.
Flere talare hafva sedermera besvarat detta anförande, och jag kan således fatta mig temligen 4fi4 Den 30 September e. m kort.
Denna reservation innefattar det förslag, att den ogifta qvinnan skulle i allmänhet vara omyndig, men efter anmälan hos domaren kunna, der hon så önskade, blifva myndig.
För att kunna bedöma lämpligheten af detta förslag, måste man söka göra sig reda för huru en sådan lag skulle vid tillämpningen taga sig ut.
Hvarje ogift qvinna, som på förenämnde sätt blifvit myndig, skulle ju då blifva försatt i nödvändighet att vid alla tillfällen vara försedd med domstolens prot:s-utdrag, som utvisade detta.
Skulle ej häraf mycken oordning och villervalla kunna förorsakas?
Hennes förre förmyndare behöfver ju icke ens hafva någon kännedom om att en sådan anmälan hos domstolen egt rum.
Skola då de åtgärder, som han kan hafva vidtagit, innan han kanske af en hän delse härom blir underrättad, blifva utan ali kraft och verkan, eller skola både han och hans myndling samtidigt kunna med laga verkan vidtaga förfoganden om denna sistnämndas egendom, hvilka kanske äro emot hvarannan stridande?
Jag tror i sanning att den, som vill göra sig reda för följderna af en sådan lag, skall vid närmare pröfning finna densamma opraktisk.
Skulle åter kontroller påbjudas öfver huruvida anmälan skett, och kungörande alltid böra föras in i tidningarne för hvarje tillfälle, då ogift qvinna tillkännagifver sig vilja utöfva rättigheten att vara myndig, skulle troligen oredan blifva ännu värre.
Det rätta är väl, att lagen säger hvem som är myndig, och att omyndighetstillståndet utgör undantag.
Skulle man konseqvent vilja tillämpa de åsigter, som här blifvit framställde af flere bland de talare, hvilka yttrat sig emot det i K. M:s Propos. innefattade förslag, så komma man derhän, att vår nuv:de lag är obillig, som bjuder att enka skall vara myndig.
Icke måtte den omständigheten, att hon längre eller kortare tid varit gift, förändra hennes själsförmögenheler, om det är dessa, som man hos den ogifta qvinnan i allmänhet anser icke vara tillfyllestgörande för att berättiga henne att kunna sjelf råda öfver sig och sitt gods.
Det är, efter min öfvertygelse, det enda rätta att erkänna qvinnans fulla människovärde.
Icke lärer väl de af dem, som äro barn af samma föräldrar, den ene kunna med fog påstå, att derföre att han är man, större mått af förmåga och högre själsegenskaper vid födseln tillfallit honom, än hans syster; och icke kan man heller tro att Den, som skapat menniskorna, skulle så misslyckats vid danandet af den ena hälften af menniskoslägte!, att denna hälft icke borde tillerkännas fullt menskliga rättigheter.
Det är just ett erkännande af qvinnans värde, som också i det husliga lifvet utgör mannens största trygghet.
Der civilisationen gått fram och verkat i denna välgörande riktning, der utgör förtroendet säkerhets-vakten och der behöfver man icke instänga qvinnan i harem, eller låta bevaka henne af eunucher.—
Det ligger, enligt min tanka, lika mycket rättvisa som billighet i det framställda, af Utsk. gillade, förslaget och några serdeles vådor tror jag icke heller man har att befara deraf, hvilket torde finnas, om man gör sig reda för hvad förgångna tiders erfarenhet lärt oss.
Icke tror jag man kan säga att i allmänhet de qvinnor, som hittills sjelfva haft förvaltningen af sin egendom om händer, metta Den 30 September e. m.
Sn hvad sorn varit fallet med männerne, förstört sin förmögenhet och bragt sig sjelfva och andra i olycka.
Jag skulle tvärtom tro, att en större betänksamhet i allmänhet fallit på deras lott.
De våga vanligen mindre, och förlora äfven derföre mindre.
— Man anser att den ogifta qvinnan icke bör få råda öfver sig sjelf och sitt gods, men man har dock icke vågat sätta i fråga att någon sådan inskränkning skulle stadgas för den hustru, hvars man faller ifrån och lemnar henne ett vidlyltigt bo att förvalta och en talrik familj att försörja; och erfarenheten har också visat, att qvinnan i sådane fall ofta arbetat med framgång och lyckats reda sig i ganska brydsamma förhållanden.
Om det också nu vid öfvcrgån gen skulle för en del af de förmögnare medföra några olägenheter om de från den sorglöshet, hvarvid de blifvit vane, skulle försättas i nödvändighet att sjelfva förvalta hvad försynen låtit falla på deras lott, och således träda i utöfning af mvndighetsrätten, så gifver ju det Kongl, förslaget dem rättighet att genom afsägelse hos Rätten vinna befrielse derifrån.
Men den stora mängden af landets ogifta qvinliga befolkning har säkerligen redan fått lära sig att på egen hand sköta sina angelägenheter oberoende af lagstiftningen.
Den, som icko egt något annat än hvad hon kunnat med egna händer förvärfva, har redan efter eget godtfinnande härmed förfarit, men skall genom den föreslagna förändrade lagstiftningen komma i en vida fördelaktigare ställning än som f. n. är händelsen, emedan hon får vida bättre tillfälle att sig till fromma använda den förmåga, hvarmed hon kan vara utrustad, och att begagna sig af utvägarne till ärlig försörjning.
— En talare har visserligen sagt, att de ogifta qvinnor, med hvilka han i detta ämne samtalat, skulle i allmänhet icke önska vinna den ifrågasatta rättigheten alt varda förklarade myndige; men mängden af ansökningar om myndighet, som hos K.
M. beständigt förekomma till afgörande, torde vara ett säkrare bevis uppå att de äro många, som önska blifva delaktiga af denna rättighet.
Att dess vinnande är förenadt med omgångar, gör förmodligen också att mången, som eljest skulle önska begagna sig deraf, nu icke derom väcker fråga.
Jag har visserligen icke sjelf helt och hållet biträdt det förslag, som i den Nåd.
Propos. är af K.
M. framställt, men de af eder, mine Hrr, som tagit kännedom af det vid samma Propos. bifogade StatsRåds-prot. torde hafva funnit, att sådant icke kommit deraf, att jag icke delat den åsigt som för förslaget ligger till grund.
Min skiljaktighet har tvärtom härledt sig derifrån, att jag icke ansett föreskrifterne i afs. på den föreslagna friheten så fullständiga som de borde vara och hvad härmed sammanhänger i allo så noga ordnadt, som, enligt min tanka, varit önskligt.
Då emellertid förslaget blifvit af LagUtsk. tillstyrkt, och jag ej, för vidhållandet af mina enskilda i mindre väsendtliga delar derifrån afvikande åsigter, finner skäl att motsätta mig detsamma, så förenar jag mig med dem, som anhållit om bifall till Utsk:s förslag.
Ville man i korthet bestämma vår tids karakter, kunde det VIII II. 30 4B6
Den 30 September e. m. näppeligen ske med ett mera passande uttryck, än emancipationslustans tidehvarf.
Kan det vara något ondt uti att söka frihet?
Visserligen icke, om det är den sanna friheten som sökes.
Slen högst få hafva fått syn på denna, så att de insett hvaruti den verkligen består.
Och ännu färre hafva kommit till en sådan förnekelse och försakelse af sig sjelfva, att de kunnat vinna en så lefvande erfarenhet deraf, att icke sjelfviskheten förvillar omdömet, såväl i fråga om egen, som andras frihet.
Om detta sökande hade till mål att, genom Guds Ord och tron derpå, realisera menniskans emancipation ifrån synden, på det hennes pånyttfödde, frigjorde ande skulle återigen kunna äta af Lifsens Träd och evinnerligen lefva lill Guds Ara; då vore vår tid visserligen ett tidehvarf, sorn med jublande glädjesånger skulle besjungas af himmelens englar.
Det man eftersträfvar, är en emancipation för det förgängliga, som tillhörer denna verlden, på det evigas bekostnad.
På ett gröfre eller finare sätt, i förhållande till hvars och ens bildningsgrad, vill man afskudda sig de band, genom hvilka menniskan, enligt Guds ordning i skapelsen, står i beroende af det yttre, som omgifver henne.
Har bildningen så pass förmildrat egoismen, att den upväckt en klemig philantropie; så vill man söka bereda åt andra samma falska förmån, som man anser såsom vilkor för sin egen sällhet.
Häraf upkommer allt frihetssträfvande i våra dagar.
Den 28 Juli f. ra. 3oi lånen till samma ränta, hvartill utlåningen skedde, för att icke låta jerntillverkningen sakna de lånebilräden, hvarvid den varit van.
Genom hvad jag nu haft äran framställa skulle jag tio, att den yttrade farhågan är håfven.
Hr liefre'ns förslag till redaclion af io:de punkten, så lydande: att då metalliska cassnn, hvaruti äfven omyntad t silfver och guld får in beräknas, ej öfvers ti ger j af sedelstocken, må denna sistnämnde i intet fall ökas.
Hr af Ekenstam; Jag anser mig böra erinra, att jag på Frih.
Palmstjernas uppmaning afslålt frän min begäran, att Hr Lefrens förslag måtte erhålla det af mig föreslagna tillägg endast under förutsättning, att Hr Gr. o.
Landtmts propos. å Frih. Kantzous förslag till motstycke mot det, som Hr Lefre'n framställt, icke förhindrar mig alt sedermera, då 1 1:te punkten förekommer, få afgjordt, hvad som uti mitt tillägg innefattas.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det lian trodde sig redan förut hafva anmärkt, att ej mera än io:dc punkten nu kunde vara föremål för afgörande, dä genom beslut redan bestämdt vore, alt man ej kunde besluta om mera än en punkt i sender.
Det af Hr af Ekenstam framställda ämne måste då vid 1 1:te punktens afgörande förekomma, Frih.
Jag vill blott fasin Hr Gr, o. Landtmts samt R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt om jag icke bedrar mig, har uti Frih. Kantzous eonlrapropos. influtit en stor del af inte punkten.
Jag skall derföre anhålla, att Hr Frih;s propos. må blifva uppläst. H, Ex, llr Gr. o, Landtm, erinrade, alt io:de punkten innehöll förhållandet, då metalliska passan ej öfverstiga!-, och den inte, då den öfverstiger en viss proportion af sedelstocken.
Jag har visserligen ej allenast fattat Hr Gr. o.
Landtm:* yttrande, utan tryggar mig dervid, att litte punkten sedermera verkligen förekommer till öfverläggning, om än Frih.
Kantzous förslag skulle vinna vid voteringen.
Hr Cederschjöld: T anledn. af Hr af Ekenstams reservation får jag blott tillkännagifva, alt, i händelse Frih.
Kantzous propos. skulle vinna bifall, jag icke anser någon annan åtgärd återstå i afseende på utte punkten, än att afslå densamma.
Jag förenar mig med Hr Cederschjöld.
Om Frih, Kantzous förslag anlages, anser jag deraf blifva en klar följd, att utte punkten ar öfverflödig, Hr Dalman:
Jag får fästa uppmärksamheten derpå, Den 28 Juli f. m. alt ir:te punkten egentligen handlar om liden, när sedelemissionen skulle börja, äfvensom vilkoren derför, och att det egentligen är denna fråga, som blir föremål för öfverläggning, sedan io:de punkten är afgjord.
Jag täger mig friheten sålunda förändra mitt förut framställda förslag, att, sedan io:de punkten, såsom jag tror, numera är afslagen, vi må få propos. på den 1 1:te och att, örn den äfven afsläs, propos. må framställas på de af särskilda ledamöter föreslagna surrogat.
Landtm, framställde propos. till antagande af Hr Rosenblads ofvan upptagna förslag till redaction af io:de punkten.
Då H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, i anledn. häraf förklarade, att nej varit öfvervägande, begärde Hr Cederschjöld votering.
E h ren borgh:
Det lärer vara nödvändigt att afgöra hvilketdera, antingen Frih. Kantzous eller Hr Lefrcns, förslag skall blifva contrapropos:n. Hr Dalman:
Jag afstär icke från min rättighet att yrka den sist framställda propos:n' med det af mig gjorda tillägg, och begär votering, om sådant vägras.
Landtm, framställt den sista proposjti och förklarat, att Hr Gr. o. Landtm, funnit den vara med nej besvarad, begärde Hr Cederschjöld votering, Jag anhåller derföre, att voteringen, af Hr Cederschjöld begärd, må i laglig ordning företagas.
Cronhjelm framställt, lärer saken vara ganska enkel; ty sedan propos. till antagande af io;de punkten, sådan den af Utsk. är föreslagen, enligt Hr Gr, o. Landtnäs yttrade åsigt, blifvit med nej besvarad, lärer voteringen komma att anställas öfver den sist framställda propos. till ja-propos. och Ilr
Le fröns förslag, såsom contrapropos:n, H, Ex, Hr Gr, o, Landtm, yttrade, det han förmodade, att ej fråga nu kunde uppstå om votering mellan flera meningar qo lii- Rosenblads och Hr Lefre'ns, hvaraf således den ena borde blifva ja-proposition och den andra contraproposition, Hr Dalman!
Ehuru jag icke kan instämma uti Hr Gr. p, Landlmis yttrade åsigt, att, sedan votering blifvit begärd, fråga endast kunde vara om att votera emellan Frih. Kantzous förslag med Hr Rosenblads tillägg samt Ilr Lefrdns förslag, enär vi först kunde votera om hvilketdera förslag, det sistnämnda eller milt, skulle blifva contrapropos., så vill jag likväl icke'vara envis, då jag, sedan förevar, fråga Den 28 Juli f. m. 3o3 blifvit afgjord, vid i i:te punkten kommer i tillfälle att göra min åsigt gällande.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan nu Hr Dalman sjelf afstått från att fa sin mening gällande vid denna votering, propositionen så mycket mera torde böra uppställas på sätt II.
Ex. nvss föreslagit.
T anledn. häraf uppsattes och justerades följande voter:spropos:n:
Den, som bifaller, att io:de punkten i BancoUtskts utlåt.
K:o lö erhåller följande lydelse:
Utom för lån å guld, silfver, koppar, jern och öfriga metalliska effecter, som finnas uppräknade i i83o års baneoreglementes 4 al't- 4 af<J- looch i5 §$ samt för fullgörandet af Bankens egna förbindelser, må ingen tillökning i sedelstocken, annorlunda än i vexlingsväg, äga runi, voterar )a; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, erhåller ofvannämnde io:de punkt följande lydelse:
Att då metalliska cassan, hvaruti älven omyntadt silfver och guld får inberäknas, ej öfverstiger tvä femtedelar (j) af sedelstocken, må denna sistnämnde i intet fall ökas.
Ja — 2 6.
Under voteringens lopp hade H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, bortgått och aflemnat klubban till den äldste närvar.
Grefven, Gr. Lewenhaupt, Gustaf. II. R.. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
In lidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Måndagen den 28 Juli 1834.
Justerades pleniprot. för d. 17 dennes f. m.
N:o 16 till svar å de inom samtliga RiksSt. framställde, till Utsk. remitterade anmärkningar vid dess under N:o 6 afgifna betänk. med förslag till hufvudgrunder för Bankens rörelse och förvaltning. 3<>4 Den 28 Juli e. m. utte punkten: att, om också metalliska c a ssan någon tid skulle visa sig fortfarande öfverstiga |:de 1 af sedelstocken Bancostyreisen ej, på grund häraf, må äga vidtaga någon åtgärd till röreisecapitalets ökande, i annan väg, än medelst belåning af guld, silfver, koppar, jern och öfriga effecter, som finnas uppräknade i banco reglementets 4 ai'h 4 afd. §§ 10—15 (pag. 97 och 99), förrän ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling a’f silfver.
Sedan R. o. Ad. genom votering i f. m. bestämt, att sedelstocken i intet fall får ökas, då metalliska cassan understiger j deraf, så är jag till en del tillfredsställd, emedan, om 1 1:te punkten rättas enligt min åsigt, kommer ändamålet att uppfyllas i vidsträcktare mån, än jag ens vågat hoppas kunna åstadkomma.
Det af mig uppgifna tillägg vill jag altsä nu låta förfalla, men ber deremot att få fästa uppmärksamhet å en mening i nu förevar.
Jitte punkt, som, så oskyldig den ock förefaller, likväl är högst evasiv och betänklig.
Det står nemi. i punkten, att Bancostyrelsen icke, utan emot belåning af exportabla effecter, må vidtaga någon åtgärd till röreisecapitalets ökande, ”förrän ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling af silfver.”
Denna lilla mening, om man nppställer den positivt, innefattar likväl tillåtelse för Bancostyrelsen att, sedan ett år från silf— vervexlingens början förflutit, äfven i annan väg, än medelst belåning af guld, silfver, koppar &e., utsläppa nya sedlar.
För öfverlätandet af en så betydande rättighet har Utsk. likväl icke ingått i den ringaste motivering, icke anfört ett enda skäl.
Utsk. har icke ens omnämnt det med ett ord i sjelfva betänk., utan endast lior i den resumerade punkten.
Jag hänvisar till pag. 52, hvarest Utsk., sedan det upptagit de anmärkningar, som blifvit gjorda emot itsta och 2:dra punkterna af Utsk:s förra betänk, i ämnet, yttrar, att Utsk. ansett föreskriften ”0111 en viss proportion emellan ”metalliska cassan och sedelstocken, före hvars öfverstigande ”sedelstocken ej må ökas, och vid hvars försämrande tjen”liga anstalter böra af Bancostyrelsen vidtagas till samma ”proportions återställande, böra bibehållas, men, i öfverensstämmelse med den uti aldia punkten gjorda jemnkning, ”funnit pi-opoitionen jemväl å detta ställe böra bestämmas ”alt blifva såsom 1 till 3;” samt vidale: ”äfvensom Utsk., ”med fästadt afseende å den af åtskilliga ledamöter yttrade ”nödvändigheten att meddela några bestämmanden för Banco"styrelsens rättighet att öka rörelsecapitalet, i händelse metalliska cassan linnes stå utöfver det bestämda minimiför”hållande, trott sig böra tillstyrka, alt Bancostyrelsen ej må ”äga, på grund af ett sådant fördelaktigt förhållandef vidta - Den a8 Juli c. m. 3o5 ”taga någon åtgärd till rörelsecapitalets ökande i annan väg, ”än medelst utlåning mot pant af gilld , silfver, koppar, jern ”jemte öfriga effecter, uppräknade i bancoreglementets 4m't. ”4 afd. §§ 10—15.”
Der slutar Utsk:s raisonnement.
Mig vill det liäraf synas, att, då betänk. beslöts och redigerades, Utsk., långt ifrån att vilja tillåta sedelemissioner, i stället baft för afsigt att uttryckligen inskränka rättigheten att öka rörelsecapitalet inom det belopp, som kunde utgå emot lån på pant af guld, silfver, koppar <&c.
Man torde sålunda äga anledning att förmoda, det den af mig anmärkta slutmening i litte punkten tillkommit vid justeringen, och det synes då såsom borde man fästa mera afseende på betänk., sådant det från början tyckes hafva varit öfverenskommet, än ratta sig efter ett tillägg, hvilket troligen af förhastande eller förbiseende blifvit, om jag så får säga, i resumeen insmuget; ty då något spår dertill i sjelfva betänk, icke finnes, och denna punkt altså i nämnde afseende icke är med detsamma öfverensstämmande, hvilket alla de öfriga punkterna äro, så upprepar jag, att jag måste tro, det den korta, men vigtiga, tillsatsen vid slutet blifvit otillbörligen ditsatt.
Jag bar ansett uppmärksamhet härvid nödig, pä det man måtte få tillfälle att fästa sig vid den skäliga anledning, som densamma lemnar, att icke skrifva tillägget på den verkliga majoritetens räkning.
Jag har i öfrigt redan utvecklat skälen, hvarföre jag icke med min röst kan medgifva sedelemissioner i annan väg, än i och för vexlingen samt medelst lån på exportabla elfecter.
Jag anser öfverflödigt att nu upprepa dessa, helst flera talare med större erfarenhet i ämnet och mera förmåga att uttrycka sig, än jag, tillräckligt ådagalagt grunderna för den åsigt, jag hyser.