Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Orsakerna lill det öde som hotar de norra provinserna, nemi. att snart blifva skoglösa, bör måhända förnämligast sökas i den hos allmogen inrotade förmodan, ”att skogarne icke kunna taga slut” och ”att åverkan af skog, vare sig från den enskildte eller det allmänna, icke är stöld —• en förmodan, i hvilken äfven sågverksegarne, genom sitt förfaringssätt med de ofantligt vidsträckta skogstrakter, som de disponera, tvärtemot hvad man borde vänta sig af uplystare män, tyckas instämma.
Sålänge sådane tänkesätt, hvilka lindrigast kunna benämnas origliga, finnas inrotade, är icke mycket hopp om att det onda skall botas eller ens hämmas derigenom alt en eller annan ny författning i vissa till skogshushållningen hörande grenar utgifves, för att måhända hastigt nog glömmas.
Nej! eli kraftigt och genomgripande medel fordras.
Redan vid 1823 års Riksdag yrkades, af Hr Gripenstedt, ”att skogsåverkan skulle anses och straffas sorn stöld.”
Det tyckes också vara ett ögonskenligt missförhållande i lagstiftningen, att skogstjufnad icke bestraffas lika med hvarje annan tjufnad af egendom, som ej inom lås förvaras; men då en sådan förändring i lagstiftningen icke kommer alt uptagas i denna motion, har jag
J 49 endast velat påpeka nämnde yrkande, öfvertygad att någon annan, med bättre förmåga, möjligen icke så långt lill skall göra framställning om en dylik förändring, hvilken torde vara ännu mer behöflig under nuvarande tidpunkt, då den redan år 1823 kunde ifrågasättas.
Innevånarne måste lära sig inse, att en förnuftig skogshushållning skall gagna ej blott det allmänna ulan i främsta rummet dem sjelfva.
Vidare mäste en tillförlitlig kontroll åvägabringas, för alt icke, såsom hitlils skett, vissa sågverksegare eller bolag mätte kunna hugga mångdubbla antalet träd utöfver det hvarföre skatt erlägges och dymedelst hastigt rikta sig på Statens bekostnad och landets utplundring.
I sa vidsträckta trakter som Norrland är det omöjligt för den fåtaliga kronobeljeningen, åt hvilken hit tils upsigten öfver skogarne varit anförtrodd, ali kunna fullgöra delta åliggande, om man också antager alt den skulle vilja derom beflita sig.
I KammarColhii Bref till K. M:s Befhtde i Riket af d. 14 April 1824 heter det: ”Egande K. Befh:de, i anledn. häraf, i - underddiet föreslå, hvilka af dessa skogar således må för Kronans räkning förbehållas, hvarom K.
M. sedan ville i Nåder besluta; men på det att den nytta, som af denna anstalt påräknas, ej må blifva förfelad, är angeläget, att verksamma åtgärder till skogarues vårdande och förbättrande vidtagas, i hvilket afseende hufvudsakligen blifvit förordnad!, att nödigt antal duglige och tillräckligt länte skogsbeljente skola finnas, för hvilket ändamål nya boställen åt dem, heldst i yttre kanterna af skogarne, böra utses, eller de redan varande böra utvidgas, samt tjenlig reglering ske med de dem nu bestådde löner:
Att en förbättrad hushållning och skogsvård derå vidtages, hvarvid isynnerhet bör tillses, alt dets. k.
Forstväsendet, grundadt på viss årlig traklhuggning och återväxt af skogen må, der det finnes lämpligt och användlbart, införas, och efterdömen äfven derigenom lemnäs åt enskildte att, i afseende på deras skogar, i enahanda nyttiga anstalt ingå.”
Ett ändamålsenligt system måste införas, efter hvilket skog får huggas; — och skatt bör betalas för det sorn verkligen hugges och icke endast för hvad som upgifves hafva blifvit hugget eller skola huggas.
Intel osläinji/adt träd bör fil fällas !
För att kunna åstadkomma detta, måste nödig skogsbetjening finnas, hvars hela verksamhet lages i anspråk att vårda skogen, kontrollera luiru gifna förordningar efterlefvas och genast beifra de missbruk och underslef, som möjligen försökas eller begås.
På grund af det nu anförda och för att bereda en ordnad skogshushållning i de norra länen, åtminstone hvad angår kronoallmänningar, krono-hemman och publika boställen, örn hvilka, utan alt träda eganderälten för nära, Statsmakterna torde finna sig oförhindrade att härutinnan förfoga, får jag äran vördsamt föreslå: 150
Ntt It.
St. ville hos K. M. i underd:hcl anhålladet K.
M. täcktes i Nåder förordna, att Rikets norra län matte, i likhet nied de södra, blifva med nödig Jägeri-Betjening försedde!
Hvad kostnaden för vinnande af det åsyftade ändamålet beträffar, har jag icke ansett mig nu böra dertill upgöra något förslag, enär K. M., för den händelse alt den ifrågaställa Jägeristaten pröfvades behöflig, efter öfvervägande af alla de omständigheter, sorn pä organisationsfrågan hafva inflytande, torde komma att genom Nådig propos. till K. H. St. äska det Statsanslag, som för ändamålets vinnande erfordras.
Om remiss å denna min motion till Stats- och Ekon.Ulskrn får jag vördsamt anhålla och vågar jag hysa den förhoppning, att vederbörande Utskott skola finna det saken är af vigt och att de norra länen böra åtnjuta samma omvårdnad som blifvit Jemnad åt Rikets öfriga provinser.
— Jag är också fullt öfvertygad, alt, om den af mig föreslagna underd. framställning göres, Regeringen kommer att vidtaga tillfredsställande åtgärder, för hvilken förhoppnings realiserande vi ega en säker borgen i de tväune aktade, uplyste, sakkunnige och nitiske mäns namn, hvilka contrasignerat flera i sednare tider från vår Regering utgångna skrifvelse!- i samma ämne.
Hr af Ström, Israel Adolf:
Det är för mig fägnande att höra att någon annan än jag här intresserar sig för skogarnes bibehållande, men i anledning af den "motion, sorn Hr v. Knorring nu väckt, anhåller jag få uplysa att fyra K:s Beth:fv:de i de norra länen hos K.
M. begärt anslag för ökad skogs- och jägeribetjening i afsigt att kunna förekomma den åverkan, som hittills på dervarande skogar egt rum.
Hr von Knorrings ifrågavarande motion begärdes på bordet.
Fleming, Axel upläste följande:
Bland ämnen af vigt för den inrikes hushållningen, är näppeligen något som fordrar en större upmärksamhet oell skyndsammare åtgärdande än värden af landels skogar, och hvad tillgöras bör för alt rädda dem från en ödeläggelse som hotar både oss och våra efterkommande med brist på ett af lifvets, närmast brödet, onndgängligaste nödtorfter.
Inför det Höglofl.
Ståndet, hvars många medlemmar lika med mig, nogsamt känna skogarnes i allmänhet förstörda eller vanvårdade tillstånd, är det öfverflödigt att göra någon vidlyftig framställning derom, ej helier alt tala om den verkan på våra näringar, och landets klimat, som följer af skogarnes förstörande.
Nödigare är att gifva anvisning på något verksamt medel, som kan sätta en gräns för skogsödandet och hägna hvad ännu återstår.
Den systematiska hushållning sorn börjat att införas genom trakthuggniug, hindrar otvifvelaktig! en allmännare utplundring af skogarne; men denna anstalt liksom andra skogslagar äro dock inga Den 7 Deceinber.
151 radikala skyddsmedel.
Det finnes blott ett sådant, oell det består i stiftandet af en lag, som afskaffa! och förbjuder gärdesgårdars anläggande.
Mången torde studsa vid detta förslag och anse det overkställbart.
Visserligen afser det att bryta ett urgammalt bruk och en gammal fastrotad fördom: visserligen skulle förslagets genomförande åstadkomma svårigheter, företrädesvis i somlige bygder; men vill man ändamålet och inser dess nytta, så måste betänkligheterna och fördomarne sättas å sido.
— Nödvändigheten alf något bör göras är uppenbar.
Att valla boskapen är ett gammalt bruk, fast i Sverige föga vedertaget, men i de mest kultiverande stater från urminnes lider brukligt, till stor fördel för både skogarne och åkerbruket.
Man gör icke utomlands, som hos oss, att afstänga åkertegarne, ängarne, parkerna, ja, sjelfva skogslotterna, med gäidesgärdar.
En utlänning, som reser i Sverige, förvånas att se våra tusendetals milslånga gärdesgårdar.
Hvilken oerhörd mängd af träd, som årligen förstöras, för att inhägna några ofta magra åkerlappar, eller mosslupna och tufviga ängsbitar.
Stängsel genom häckar, eller med jordvallar, är för kostsam att kunna hos oss begagnas.
Vallning är således det lämpligaste, och de svårigheter, som deremot kunna anföras, öro för ringa i jemförelse med påföljderna af våra skogars utrotande.
På vallhjon är ingeri brist, oell flerestädes äro hundar dresserade alt vakta fåren.
Med undantag af de inre delarne af våra nordliga landskaper och i Wermland, börjar bristen pä dugligt byggnadstimmer bli stor, och brist på vedbrand hotar nu mångenstädes, der för 20 år sedan fanns skog i tillräcklighet, man får ej glömma huru stor vedkonsumlionen på denna tid blifvit, genom de årligen i antal tilltagande ångbåtarne och mekaniska inrättuingarne hvarvid ångkraft användes.
Jag vill ej vidare med någon större vidlyftighet i ämnet uptaga Höglofl.
Ståndets tid, utan anhåller vördsamt att min nu väckta motion må till vederbönde Utskott remitteras.
Georg, upläsle följande motion.
I (58 § af konkurslagen föreskrifves att vid konkurs skall äfven ”Kronans ombudsman i orten” nemi.
Kronofogden kallas.
Della är naturligtvis på det han må komma i tillfälle att bevaka cessionantens utskylder till kronan.
Men om nu cession göres utaf innehafvare af faslighet på landet, hvars ränta eller tionde är anslagen till något regemente t. ex. Huru går det då?
— Kronofogden kan icke bevaka, ty han känner ej beloppet och han anser sig dessutom hvarken skyldig eller berättigad till bevakning för Pieg:tet, emedan han icke kan beediga en sådan fordran.
Reg:tsskrifvaren, Regdets ombudsman, får icke underrättelse om saken och kan ej heller af stämningen i tidningarne fä kännedom om konkursen, ty han känner aldrig, om icke händelsevis, namnen på 152 Den 7 December. de personer, som till Regitel erlägga liemmansräntor eller tionde.
Han känner endast namnen på gårdarne, hvilka oftast äro spridda i flera län; och följden blir, att Regitet förlorar det årets ränta eller tionde, då konkursen skett.
Jag får derföre vördsamt föreslå, att första meningen af konkurslagens 68:de § får följande förändrade lydelse: ”Kronans ombudsman i orten och, om gäldenären innehar jord u landel, hvars ränta eller lionde ej är kronan behållen, den auktoritet eller person, till hvilken samma ränta eller tionde är anslagen, äfvensom alla öfrige kände inländske borgenärer skola om stämningen särskildt underrättas.” Remitterades till LagUtsk.
Adam anförde skriftligen:
Under sistförflntne Riksmöte, år 1851, förspordes, synnerligast inom vissa Stånd af Representationen, missbelåtenhet med PrivatBankernas operationer och man uttalade, genom väckta motioner, väl icke total förkastelsedom öfver de samma, men genom vidtagna åtgärder visade, att den icke skulle länge uteblifva.
En frukt af denna opinion mognade äfven i R.
Stms förslag, med K.
M:s dertill lemnade nåd. sanct ion,' för Filial-Banker, såsom under-afdeln:r af Riksbanken, af d. 30 Sept. 1851.
Härigenom stadgas att: a) Bolag, som under namn af Filial-Bank bildas genom aktieteckning, bör utgöras af minst 30 personer, alla solidariskt ansvarige för Bankens förbindelser och kan oetrojeras på högst 10 år; FilialBank kan endast i stad inrättas; b) af teckningssumman erlägges minst 25 proc. i Rikets gångbara mynt, och för återstående 75 proc. lemna delegare en efter 6 månaders uppsägning betalbar, löpande förbindelse, åtföljd af antaglig säkerhet i guld eller silfver; publika eller inteckningsliandlingar, hvilken säkerhet ställes under särskildt förvar; c) Filial-Bank erhåller från R.
Bank försträckning till ett belopp, som motsvarar den genom säkerheten representerade delen af teckningssumman, dock icke till högre belopp än 500,000 r:dr och afgifver derför sin förbindelse med pantförskrifning af förenämnde säkerhets föremål; d) af Riks-Bankens försträckning utgå J såsom lån och l:del såsom kreditiv; lånet ulbetales lill FilialBanken efter reqvisition inom ett år; på kreditivet eger FilialBanken utfärda assignationer på tryökta, af RiksBanken ullemnade blanketter, till bestämda valeurer; e) så väl på länet, som på de af kreditivet lyftade summor erlägges till RiksBanken 3 proc:s ränta; f) försträckning kan i vissa bestämda fall återfordras efter ett års eller 6 månaders upsägning; g) Filial-Bankens rörelse består i utlåning, vexel-diskonlering, deposit- och kassa-kreditivrörelse; h) ett ombud för BiksBanken deltager uti den årliga revisionen af FilialBankernes räkenskaper och förvaltning.
Vid närmare undersökning om orsaken lill detta förslag, får Ben 7 December.
153 nian af motionen för detsamma den uplysning: att PrivatBankerna iiro ”öfverklagade” oell ”hatade”, hvarföre man, i ändamål att ”ordna penninge-väsendet på bättre och solidare grunder”; vill ”hålla läne-fonderna mera jemna och lämpade efter ortens och rörelsens behof” än efter en PrivatBanks vexlingskassa”; vinna för delen af ett enda sedelmynt i Riket ”och låta läntevinsten tillfalla R. 8t:rs Bank eller det stora hela, Staten.”
För alt lättare öfverskåda den inconseqvens hvarmed man går till väga, må man jemföra dessa uttalade principer med de i PrivatBankslagen af d. 13 Jan. 1824.
Det heter der: ”att som K.
St:rs upmärksamhet blifvit fästad derpå, hurusom den öfverklagade förlägenheten i den allmänna rörelsen skulle kunna minskas genom uprätlande af enskildta bolag till bestridande af en sammansatt uplånings- och utlånings-rörelse, hvilka oberoende af R.
St:rs penninge-verk, skulle förena de kapital-egandes och kapitalbehöfvandes intressen och småningom göra den vidsträckta kreditrörelsen umbärlig, som hittills måst för allmän räkning bedrifvas och att fördenskull
Diskont-rörelsen heldre borde öfverlemnas åt den enskildta omtankan än utgöra föremål för Statsförvaltningens omsorg”: så förordnas etc. etc. — — — — Stats-Makternas här uttalade mening, att upp- och ullåningsrörelsen hellre borde öfverlemnas åt den enskilda omtankan, än utgöra föremål för Statsförvaltningens omsorg, har igenom K.
Kungörelsen af år 1851, sålunda blifvit väsendtligt rubbad.
Om orsaken härtill skulle varit ”att PrivalBankerne vore, som orden lyda öfverklagade och hatade”; så får man emedlertid väl trösta sig dermed, när man i samma motion vidare underrättas, att egentliga skälet härtill består deri, att vinsten på detta företag slädnät hos privata personer och icke tillfallit Rikets Ständers Bank eller det stora hela, Staten.
Man har härvid förbisett 2me betydande omständigheter, nemi.: l:o Att Staten drager stor vinst på Privat-banksrörelseh genom Privatbankerna ålagd bevillning; att denna bevillning icke är bestämd till. någon bestämd siffra, utan kan och bör ökas i mån af bankernas uplöpande vinst. 2:o
Att detta tillfälle för placering af kapitaler haft helsosamt inflytande pa affairslifvet och inlockat våra fordom tröga penningemän på speculalionens väg.
Allt detta oaktadt har man likväl tagit första steget för alt monopolisera bankorörelsen i vårt land för Statens räkning.
Hvarthän denna beträdda väg i den rigtning den nu tagit skall föra oss, dess hämmande inflytelse på penningeväsendels utveckling och industrien torde framtiden bäst uplysa.
Vi hafva nu fyra stycken Filial-Afdelmr af RiksBanken.
Beloppet af försträckningar, som RiksBanken anslagit utgör 1,500,000 r:dr, såsom äfven, ifall någon PrivatBank skulle uphöra, en summa blifvit beviljad med 2^ milhr för PrivatBanks rörelsens ersättande.
För att icke egentligen fästa mig vid de organisationsfel, som vidlåda dessa inrättningar, vill jag endast i förbigående hafva antydt, att försträckningen, som lemnäs mot 3 proc. svnnerligast an - 154 Den 7 December. vandes lill kreditiv för Bankens delegare, ulan annan säkerhet äu den, sorn för teckningssumman blifvit afgifven, — en kreditiv rätt för hvarje delegare ända till |:delar af teckniugsheloppet.
Delta är en ganska betänklig åtgärd, återigen monopoliserande rörelsekapitalet i några få personers händer, till deras disposition, hvarigenom mängden af kapital-behöfvande befinna sig lika] ohjelpta som förut, förutan den ganska väsendtliga omständigheten, att
Bankens egen soliditét sättes på ett betänkligt sätt i fråga.
Ingen motsvarighet härtill finnes medgifven i någon PrivatBanks organisation.
Vådan för HiksBanken af en så för FilialBankens egna delegare omfattande kredit tyckes mig vara påfallande, i synnerhet som KiksBankens försträckning under vissa omständigheter alldeles kan indrägas.
RiksBanken har nemi. förbehållit sig, alt i vissa fall, återbekomma sin försträckning eber ett eller halft års upsägning.
Om RiksBanken skulle under ett eller annat förhållande komma att vidkännas påtryckning, hvarigenom upsägning af försträckningarne vid Filial-kontoren skulle blifva nödvändigt, huru skulle då blifva bestäldt med penningeställningen i landet?
Antagom t. ex. hela Privat-banks-rörelsen i RiksBankens händer, 9 a 10 milla- inlemnade såsom försträckning och att denna summa skulle inom 6 månader eller ett år efter föregången upsägning återbetalas.
Följderna af ett sådant bank-system behöfva icke påpekas, de äro påfallande^ — ett säkert sätt att ruinera industrien och kasta olyckor och bankrutter öfver individer.
Att RiksBanken verkligen kan komma i sådan förlägenhet har icke blifvit förbisedt i den Nådiga förordningen, men sättet alt undvika eller komma ur denna, den enskilde krediten och förmögenheten ruinerande krisis, icke upgifvet.
Man har sagt att RiksBanken skulle på öfverlagandet af bankrörelsen göra en stor vinst och delina åsigt var ju ett skäl för de nya filial-bankernas upkomst.
Detta hvilar på ett påtagligt misstag.
RiksBankens sedel-imission får under inga förhållanden öfverstiga dess valuta i guld och silfver med mera än 20 milin-sedlar.
RiksBanken utsläpper likväl icke detta belopp.
RiksBankens låne-rörelse måste således minskas med lika belopp som försträckningen till Filial Bankerna.
A lenmad försträckning lemnäs RiksBanken 3 proc. å |:delar af beloppet och circa 1 proc. på återstående ^idel.
Denna jidel begagnas till kreditivrörelsen pä banken.
RiksBanken eger likväl ingen lånerörelse, som inbringar så litet och diskonteringen tillvägabringa!- proc. i ren behållning.
RiksBanken måste alltså göra förluster på sina FilialBanker.
Att dessa icke blifva obetyrtliga, om RiksBanken skall öfvertaga PrivatBanks-rörelsen, synes häraf.
Må man fåfängt invända, all RiksBanken icke hitlills haft någon ränta på de penningar, som blifvit sednare använde till FilialBankernas försträckning; men dels är detta ett fel i organisation af RiksBankens angelägenheter, som lätt kan afhjelpas och dels är den lemnade försträckningen en Den 7 December.
155 obetydlig summa, hvarpå man f. n. fästat mindre upmärksamhet.
Vore nu sjelfva Bankrörelsen fotad på Bankmessiga grunder, vore FilialBankernas operationer i allmänhet för rörelsen fruktbringande i den morr man derpå gör sig rättmätig fordran och hvilket väl ingen lärer kunna påstå nu vara förhållandet; så vore visserligen mindre att säga derom, alt Slaten icke häraf erhåller någon särdeles vinst.
Det allmänna intresset såsom det enskildta skördar likväl inga goda frukter af monopolsystemet, och penningerörelsens monopolicerande för Staten innefattar ett tvång på industrien.
För min del älskar jag inget monopol hvarken för Staten eller enskilda.
Staten kunde af samma skäl, såsom i Egypten, monopolisera sådeshandeln, eller såsom i flere andra länder saltgrnfvor och bergverk; åtgärder, som i allmänhet, i länder med industri, visat sig endast vara medel för näringarnes undertryckande med ganska liten relativ behållning för Statskassan.
Slaten bör inskränka sig i detta hänseende lill beskattningen, och handhafves denna rätt såsom sig vederbör, så lyckes denna lott i sanning vara den afundsvärdaste.
Skulle likväl hela penningeväsendet monopoliseras åt Slaten, då bör man likväl sä anordna Banksystemet, att Staten verkligt kommer i åtnjutande — icke af risken — utan äfven af vinsten.
Må då omskrifne FilialBanker blifva Statens egna, förvaltade genom RiksBanken, och derpå upkommande vinst blifva BiksBankens, men många skäl tala emot så beskaffade åtgärder och man hör låta sig varnas af gammal erfarenhet härutinnan.
Fara är likväl för handen alt ifrågäv:de bank-melhod en vacker dag uphörer af sig sjelf.
Så länge största delen af lemnad försträckning utgår till kreditiver åt intressenterna sjelfva och ulan någon vidare säkerhet derför, så är väl troligt att dessa finna räkning i att såsom delegare fortfara; men skulle lånerörelsen för dessa FilialBanker blifva af allmännare beskaffenhet, så är ganska troligt alt förlusten pä lånerörelsen blefve större än vinsten.
Annorlunda förhåller sig med PrivatBankerna.
De förvara i sina kassor RiksBankssedlar för 25 proc. af teckningssumman.
Dessa 25 proc. af sedlar ligga stilla i Bankens kassa och i st. f. att oroa Bankens silfverkassa, hafva dessa depositioner af RiksBanks-sedlär i PrivalBanks-kassan beredt möjlighet för Banken att öka sin sedelstock.
PrivalBankerna hafva således snarare i detta hänseende gagnat RiksBanken och förstärkt dess kredit, under det FilialBankerna tagit den i anspråk.
Vidare har det blifvit upgifvit ibland moliverna till förslaget, att man velat vinna fördelen af elt enda sedelmynt i Riket och afskaffa de många olika banknoter, eller sedlar, som genom PrivatBankernas sedelutgifningsrätt upstålt, för att endast ega ett omloppsmynt, nemi.
RiksBanks sedlar.
PrivatBanks-noterna äro egentligt icke mynt, liksom RiksBankens egna sedlar, oaktadt påbudet för de sednare att vara det, ej heller äro mynt; de äro endast förskrifningar och anvisning på mynt och gälla endast för mynt så länge de mot mynt al-pari kontant utvexlas.
Men samma egenskap hafva alla sorters kredit-sedlar i mer och mindre grad och 150 Den 7 December. med vexande bank-utveckling och industri befordras mängden af kredit-sedlar, vexlar och anvisningar.
Alt deraf villas tillhör en fåviskhet sorn icke bör skyddas.
Ehuru förvillande de många PrivatBankssedlar än må synas, så förblifver mängden af dessa ingen omständighet alt fästa1 sig vid.
De äro icke påbudne gälla såsom mynt och det hör till en hvars fria vilja att mottaga eller icke mottaga deria.
Hufvudsak är endast att de mot klingande mynt inlösas vid påfordran och sålunda behålla sig i rörelsen.
Men deröfver mäste Bankerna sjelfva vaka för alt vinna kredit.
När man emedlertid velat förskaffa oss den lyckan af ett enda sedelmynt, huru då förklara, att de nya Filial-afdeln:ge utfärda assignationer af olika valörer på RiksBankeu?
Flere filial-afdeln:s assignationer af olika valörer synas väl vara motsvarigt med PrivalBankernas assignationer, eller huru?
Vi äro nu i ordningen vid en ej mindre vigtig omständighet, som länge undfallit den allmänna discussionen i delta ämne.
Denna är den väsentliga frågan om PrivatBankernas vexlings-kassor böra bestå i silfver — i klingande mynt — eller såsom nu i RiksBaukssedlar.
I visst hänseende är det en verklig vinst för både Riks- och PrivatBanker, att vexelkassan består af RiksBankssedlar; men om RiksBanken skulle blifva underkastad någon oblid konjunktur, om någon krisis skulle stoppa silfverutvexlingen i Banken, månne icke PrivatBankerna derigenom skulle äfven sättas i betänklig ställning, som icke kunde ifrågakomma, ifall PrivatBankerna stödja bankorörelsen pä metallisk valuta i st. f. Riksbankssedlar.
PrivatBanks-syslemel i vårt land har ännu icke nått den utveckling rörelsen skäligen fordrar och dess anhängare hafva till stor del. sig sjelfva att tacka för det förbiseende systemet i opinionen lidit.
Gemensamt med LåneBanken drifver PrivatBankerne hnfvudsakligast en, för industrien och den enskilda krediten, ruinerande låne-rörelse med disconteringar på namn, hvartill i RiksBanken, såsom i PrivatBankerna största fonderna äro mislagne.
Härigenom blir belåningen af verkliga kredit-papper omöjlig och Bankerna, som äro till för industrien, för att lemna nya förlager, för undangjorda arbeten, till beredandet af nya varuprestationer, sålunda en häfstång för industrien, gagna den endast indirect; så mycket verksammare befordrande missrigtning i spekulationsvåg och lyx med dermed upkommande ruin.
Med stöd af hvad jag sålunda andragit och mycket som dertill kunde närmare utredas, får jag vördsamt föreslå:
St. måtte förkasta det FilialBanks-system, som blifvit vid sisth Riksdag föreslaget och af K.
M. sanclioneradt, att uphöra vid nuvarande octrojtids tilländagång; att PrivalBanks-systemel må vidare efter slutad octroj-tid fortfara med följande förpligtelse!' i Bankernas verksamhet, nemi.: