Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är öfvertygad derom, att om Styrelsen hade, vid remissen af denna fråga lill SlatsUtsk., gjort en framställning om nödvändigheten att göra undantag från de allmänna grunderna, och begärt, att R.
St. skulle medgifva ett sådant undantag; så hade StatsUtsk. troligen derpå icke tillstyrkt R. 7 H. 57 45o Dtn 3o Maj f. m.
St. att svara annat, än alt de, i följd af den K. propostn, medgifva ett undantag och tillåta K.
M. att derom fatta beslut; men när K.
M. icke sådant gjort, tror jag, för min del, att det var fullt skäl för StatsUtsk. att göra ett undantag från behandlingssättet, da de helt simpelt hafva gått den genaste vägen och sagt, alt de medgifva leuteration, Afsigten med Frih.
Cederströms förslag — jag ber honom om tillgift, att jag i detta fall och kanske på grund af något som förut passerat, hvilket jag ej här vill nämna, vågar yttra denna förmodan — att öfverlemna till K.
M. en sådan leuterationsrätt tyckes vara något misstänkt.
Det synes klart, att om R.
St. öfverlemna till K.
M. en rättighet att göra undantag från dessa allmänna grunder, så skulle densamma möjligen kunna utsträckas till flera fall, d. v. s. att It.
St. skulle kunna genom en missvårdad ordalydelse uti öfverlåtelsen gifva anledn. lill rättighetens utsträckande för flera fall, än det enda, som deruti åsyftades.
Sådant är icke utan exempel, hvilket Fiihtn lacite tyckes medgifva, och när sådant är temmeligen historiskt, tror jag att R.
St. handla försigtigt, isynnerhet då de nu sakna ali anledn. genom remiss att behandla ärendet annorlunda, än just undantagsvis, d. v. s. egentligen i afseende på formen.
På dessa skäl enkannerligen, som jag tror tjena lill svar på Frih. Cederströms anförande, och då jag, i motsats mot den siste värde talaren, tror, att Frih, Cederström, i stället för att stänga till dörren, verkligen vill öppna en annan lönndör till undantagen, tager jag mig äfven friheten att yrka bifall på StatsUtslus betänkande.
De fleste, som talat i detta ämne, hafva, såsom jag tror, förbisett ämnets egentliga beskaffenhet.
Här är ej fråga om någon förvaltningsåtgärd, eller att StatsUtsk. skulle på något vis hafva föreslagit någon ändring af grunderna för förvaltningen af Kronans egendomar, utan frågan är blott om en leuteration eller R.
St:s rättighet alt bevilja en afskrifning af en fordran.
Jag finner icke på något ställe hegardt eller föreslaget, alt Kamereraren Krutmejer skulle få behålla arrendet eller få någon afskrifning under arrendetiden, utan här är blott fråga om, att den ersättn.skyldighet, han genom en olyckshändelse iråkat, skulle af R.
St. efterskänkas.
Jag betviflar ej, att R.
St. äga lätt att efterskänka sina fordringsanspråk hos enskilda personer, och vill minnas, alt denna rätt ofta vid föregående riksdagar blifvit begagnad.
Jag kan således icke sälta denna fråga uli parite' med de förut discuterade, och anhåller derföre om bifall på detta betänk., synnerligen som det torde vara allmänt kändt, huru olycklig Hr Krutmejer varit.
Jag kan alldeles icke neka, alt domstolarne hafva förfarit rätt, men Hr Krutmejer har i alla fall lidit en olycka, hvilken han icke sjelf förvållat, och jag Deli 3o Maj f. ra. tror icke det vore ovärdigt R.
St. ali bevilja den lindring, som han liar begärt.
Jag ber mycket om ursägl, att jag ännu en gång upptager R. o. Ad:s tid i denna fråga, isynnerhet som hvad jag ämnar yttra blott rörer mig sjelf personligen.
Roye fått emottaga en slags antydan, alt jag yttrat mig tvetydigt om hans person i del loford, jag ansåg mig af känsla och tacksamhet för hans yttrande verkligen böra och kunna yttra.
Då ordet tvetydig är anticonstitutionelt för min constilution eller känsla, emedan jag anser, att tvetydighet är det sämsta, som finnes i naturen, anhåller jag att bestämdt få yttra hvad jag menar.
Jag ber Frih:n derföre vara öfvertygad, att hvad jag nu yttrade, det menade jag äfven, ulan någon slags underförstådd tvetydighet; inen om jag skulle hafva begagnat något tvetydigt uttryck, när jag förklarade Frib:n den tacksamhet jag ansåg hans yttrande från min sida påkalla, så ber jag honom vara öfvertygaxi, att jag icke dessmiudre menat fullkomligt uppriktigt.
Jag är uppkallad al t yttra mig i anledti. af Frih. Boyes yttrande.
Boye har tillagt mig inconseqvens uti tillämpningen af grundlagarna och lagen om förvaltningen af Kronans {lägenheter.
Frih:n har synbarligen ieke i minnet de grunder, som äro bestämda för förvaltningen af dessa lägenheter; ty det är rent af omöjligt, att han i sådant fäll skulle förebrå mig inconseqvens härutinnan.
Han skulle medgifva, att dessa grunder äro peremtoriska och ej medgifva någon leuteration af K. M.; att här således icke kan vara fråga om att bestämdt öfverlemna en del af förvaltningen till R.
St., men väl uti ett och annat fall, der K.
M. icke kan besluta annorlunda än till simpelt afslag.
När K. M. öfverlemna!' handlingar till R.
St., så är det klart, att K.
M. derigenom vili inhemta R.
St:s yttrande, huruvida de medgifva, alt undantag för dessa särskildta fall må äga rum.
Deraf måtte icke följa att K. M. öfverlemna!' till R.
St. förvaltuingsåtgärden i detta afseende i strid med grundlagen , utan att
Han endast vill veta huruvida R.
St, medgifva, att ett undantag får äga rum.
Frölich, har erkänt riktigheten af de åsigter jag framställt, rör:de grunderna för förvaltningen af Kronans egendomar, och har jemväl medgifvit, att R.
St. rätteligen i hvarje sådant fall böra tillkännagifva, att de medgifva ett undantag från ofvannämnda grunder; men han har tillika yttrat, att om man skulle öfverlemna en sådan fråga till K. M. och Styrsisen, skulle de derigenom kunna taga sig anledn. till leulerationer äfven uti andra fiägor och när som helst.
Men det är ett medgifvande deraf, att genom tillåtande af undantag för vissa speciella fall, kan det 4 5a Den 3o Maj f. ra. icke hända att den af R.
St. beslutade och af K.
M. år it3io kungjorda författning, rörtde grunderna fö'r dessa egendomars förvaltning, i någon nian blir förändrad.
Först sedan motion blifvit i vanlig ordning väckt om förändring af dessa grunder, sedan R.
St. densamma bifallit och för K.
M. tillkännagifvit sitt beslut, deruti rättighet blifvit
Styrelsen lemnad att medgifva undantag från de fastställda grunderna, samt detta beslut blifvit af K.
M. promulgeradt; då först kan Styrelsen komma in på det gebit, sorn Gr.
Frölich har ansett möjligt för Regeringen att redan nu beträda , om R.
St. medgifva , att
Regeringen uti detta speciella fall får åsidosätta strängheten af oftauämnda grunder.
Det liar sedermera af en annan ledamot, Frih. Cederström, Anders, blifvit framstäldt, att förhållandet i detta fall icke skulle vara adaiquat med de öfriga, som varit föremål för R. o. Ad:s samt de öfriga RiksSltns pröfning.
Dervid förekommer den omständighet, att det är klart, att Hr Krutmejers arrendetid ännu icke är tilländalupen , och när af betänk, äfven inhemtas, att Hr Krutmejer blifvit fråndömd arrendet och ny arrendeauction å lägenheten anställd, så följde ock deraf, att han och hans löftesmän äro förpligta-, de att ersätta Staten skilnaden emellan det lägre arrendebelopp, hvartill hemmanet blifvit på denna sednare arrendeauction inropadt, och det högre belopp, hvarunder detsamma varit till Hr Krutmejer upplåtet.
Det är eftergiften deraf, som nu är i fråga, en eftergift, hvilken är alldeles detsamma, som om Hr Krutmejer stöde qvar vid arrendet, men förklarade sig icke vidare kunna utgöra arrendet till högre belopp än det, hvarför det nu blifvit upplåtet, och samma förhållande blir således äfven i afseende på grundernas tillämpning, som i det föregående fallet.
— Jag har förut yttrat, att jag ansett den olycka, som öfvergått Hr Krutmejer, härröra deraf, att han på god tro öfverlemnal ifrågavar. lägenhet till Gr. Wirsen, utan alt af honom taga förskrifning, alt han skulle praestera särskilda borgensman, i stället att begagna de af Hr Krutmejer ställda, och att han derigenom råkat uti den svårighet, hvari han kom efter Gr. Wirse'ns död, då enkan icke ville honorera det af Presidenten öfvertagna contraclet.
Dessa förhållanden kunna visserligen göra det önskvärd!, att han måtte kunna tillerkännas befrielse från hvad han och hans borgensmän äro oförmögne att erlägga; men, mine herrar! formen för detta beslut är det, hvarom vi nu tala -— alldeles icke sjelfva saken.
Jag har varit bland dem, som tillstyrkt återremiss på betänk., på det alt det måtte återkomma till R.
St. i det skick, att vi må kunna vinna det mål, som vi alla önska, men ulan alt öfverträda formen.
Man har anklagat mig för rojalism.
Nå väl, mine herrar! så länge Sveriges grundlag bjuder, att Riket skall sly - Den 3o Maj f. m. 453 ras af en Konung, så är det min pligt att tillse, att icke de former, som skydda Konungamakten, inkräktas af den myndighet, som jemte den förra deltager uti lagstiftningen eller uti vissa fall allena är lagstiftare, såsom händelsen är i detta fall; men det är icke såsom en simpel Konungamaktens anhängare jag försvarar dessa former, utan såsom medborgare af detta land; och det är såsom medborgare jag yrkar, att de lagar, som äro stiftade till skilnad emellan Konungs och Ständers myndighet, må blifva noggrannt iakttagna.
Den anmärkn., som Frih. (Jederström, Anders, gjort, föranleder mig att frånträda mitt yttrande.
Det är tydligt af sid. 2 i betänk., att det här blott är fråga om afskrifning af en bestämd summa, som R.
St. kunna efterskänka eller icke.
Gr. Wirse'ns sterbhus bar öfvertagit arrendet, således har Hr Krutmejer icke vidare något dermed att skaffa.
Det fortfar till arrendetidens slut att utgå lill bestämdt belopp; ingen afvikelse från arrende-contractet eller något undantag från grunderna för förvaltningen af Kronans gods begäres.
Frågan är blott den: vilja R.
St. afskrifva den skuld, som Hr Krutmejer har till Kronan för skilnaden mellan det arrendebelopp, han åtagit sig, och det, hvartill egendomen blifvit upplåten åtWirsenska sterbhuset?
Under ett sådant sakens förhållande, och då man icke beslutar öfver något, som beror på en blifvande förvaltnings-omsorg, så har jag för min del intet emot, att detta betänk., hvilket verkligen är till innehållet olika med de föreg:de, må kunna af R. o. Ad. genast bifallas.
Cederström för det tillfälle han gifvit att rätta ett yttrande, som han missförstått.
Det var visst icke såsom förebråelse jag nämnde, att Frih:n är conseqvent uti sin rojalism.
Tvertom tackar jag honom, att han är det, ty det har aldrig gifvits någon tid, då R. o. Ad. varit mera skyldigt all tillhöra den monarkiska principen än just nu.
Jag tror likväl, att man kan gå för långt deruti; och jag är öfvertygad, ali om Regenten sjelf här hörde oss, så skulle han icke tacka Frih.
Cederström för de hinder han lägger i vägen för fullgörandet af Regeringens egna önskningar.
Mine herrar! domslolarnes beslut må icke tillhöra oss, men det hindrar icke, alt icke man kan påminna sig en gammal domareregel, nemi.: suinmum jus, summa injurie.
Jag tillåter icke mig något omdöme om domstolarnes beslut, men jag beklagar sökauden, ehuru jag icke bar den aldraringaste bekantskap med hans person.
Jag har, lika med hela allmänheten, läst hans öden uti de allmänna bladen; och jag föreställer mig, alt den Statsmakt, som äger att besluta om grunderna, om förvaltningen af Kronans gods, äfven måste hafva rättighet att i detta afseende jemna rättvisan, der den fallit på ena sidan.
Jag 454 D<*n 3o Maj f. m. begär propos. på bifall å StatsUtsk:s ifrågavar. betungande.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StalsUtsk:s utlåt.
Frih. Cederström, Jacob: Mot R. o.
Ad:s nu fattade beslut anhåller jag till prof. få anföra min reservation. R. o. Ad. har derigenom beslutat i ett ämne, der R.
St. icke äga beslutande-lätt.
Mot det beslut, som Ståndet fattat, får jag reservera mig på grund af följderna af detsamma.
Jag vill icke ingå i de speciella för hållandena; derföre har jag icke yttrat mig förut; men följderna äro dessa, alt mången redbar man, som velat antaga ett Kronans gods på arrende, och bestämt den summa, hvilken han kan gifva, måste vid auction cedera sitt anbud åt en vinglare, som förlitar sig på R.
Sl:s uåd, ifall han icke kan fullgöra de åtagna förbindelserna; och jag förmodar, att verkan af ett sådant R.
St:s beslut, ifall det fattas, skall komma uti Rikets samtliga län att visa sig ganska skadlig.
Stjerncrona, David:
Jag får förena mig i den reservation, som Frih.
Ridderstolpe afgifvit, i afseende på de högst vigtiga följder, sam detta beslut kommer att medföra för alla utarrenderade kronogods, och alla boställen, hvilka hädanefter komma att på arrende upplåtas.
Detta är ett praejudicat, för hvars följder man nu icke gör sig re da.
Uti närvar, fall hyser jag den meningen, alt Hr Krutmejer möjligen torde vara förtjent af denna afskrifning, men i anseende till verkan af ett sådant beslut, anser jag detsamma vara af en högst vådlig beskaffenhet.
Jag anhåller äfven att få förena mig med dem, som reserverat sig mot detta beslut, emedan jag icke anser, att R.
St. böra bevilja afskrifning åt personer, som handlat obetänksamt.
StatsUlsk. sjelft har erkänt, alt Hr Krutmejer handlat obetänksamt; det har bland annat på detta skäl tillstyrkt afskrifning; men jag tror icke, att det tillhör R.
St. att bevilja någon ersättning för obelänksamhetcr.
Företogs till pröfning StalsUtsk:s den 20 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 98, ang:de anendatorernes af Nyqvarns qvarn och bro ansökning, om bibehållande vid arrendet af dessa lägenheter.
Det nu föredragna betänk. är af alldeles enahanda beskaffenhet med det föregående, men har derjemte ännu ytterligare några egenheter af Den 3o Maj f. m. 455 en ovanlig ärt, och som en af reservanterna, Jan Andersson, förklarat, att de måste hafva varit särdeles bevekande, då de kunnat så förändra öfvertygelse!) hos de afdelningens ledamöter, som afslyrkte motionen, att, vid den uti Ulsk:s plenum sedermera skedda omröstning, blott 5 röster öfverensstämde med afdelningens beslut.
Jag anhåller att i sjelfva saken få gå noggrannare till väga, för alt visa förhållandet i detta afseende.
Utsk. har, på grund af Högsta Domstolens dom, ansett det vara ensamt försummelse i arrendets betalning på dag samt mindre bris l fa
I lig he l ers botande, eller anmälan hos Konungens Bef:h:de, som vållat arrenderättighetens förlust.
Af en nu bekommen synedom öfver Nyqvarns qvarn och dess nuvar. belägenhet läi*er likväl R. o.
Ad. finna , att arrenderätten i annan väg är förbruten, nemi. i afseende på skyldigheten att underhålla sjelfva qvarnen.
Synerältens utslag lyder sålunda:
Utdrag af prof., hållet vid af- och t i 1 fträdessyn å Nyqvarns qvarn den 6 Maj 1840. S. D. På sätt häradsrätten den 12 sisth Mars beslutat, hade till denna dag blifvit nppskjuten af- och tillträdessyn å Nyqvarns qvarn emellan Bagaren Lemkes efterkommande, hvilka lägenheten afträdt, samt K. M. och Kronan, jemte tillträdande arrendatorn, Byggmästaren Johan Lemke; Utslag.
Enär samtlige afträdarne, med undantag af Kamereraren Björner, hvilken endast är lagligen kallade Enkefru Majorskan Haldins medförmyndare för denna sistnämndas omyndiga barn, enligt företedda betyg, blifvit om denna syneförrättning i laga ordning underrättade, finner häradssyne-rätten nu, sedan rätlegångstimmen förlidit, hinder ej möta för meddelande af utlåt, i saken; och beträffande först qvarnen, så har synerälten funnit, alt så väl sjelfva qvarnhuset, som de dertill hörande sumparna eller vajtenrännorna äro af röta så angripna och bristfälliga, att någon reparation derå rimligen icke bör eller kan verkställas, hvadan desamma måste ombyggas, och hvartill, efter uppgjordt och af häradssynerätten , med de ändringar prot. utvisar, faststäldt kostnadsförslag, erfordras en summa af fyratusenetlhundrafyratiosju (4>47) r'(^1’ s^- 10 samt att innanre det och qvarnverket tarfva reparation för ett välde af etthundraåttatiosju r:dr 16 sk.; i följd hvaraf å qvarnhuset med vattenrännorna och verket finnes en husröta eller byggnadsbrist af fyralusentrehundratrettiofyra r:dr 42 skiö rist. b:co; och emedan Bagaren Lemke i lifstiden, då han qvarnen emottog, enligt tydliga ordalydelsen i det med K. M. och Kronan den 17 Juni 1724 upprättade contract, 456 Den 3o Maj f. m. åtagit sig alt, emot åtnjutande af två frihetsår, som honom beviljats, på egen bekostnad låta fullkomligen och i behörigt stånd sätta, samt sedan allt ständigt vederbörligen vidmakthålla Nyqvarns qvarnar till allt innan- och utanrede med stenar, hjul och öfriga löpande verk, samt sjelfva qvarnhuset jemte dess väggar, tak, golf, qvarnrännor med hvad mera dertill hörde, undantagandes islafvarna och stora dammen; alltså och då häraf är klart, att nuvar. aflrädarne äro skyldige att lemna qvarnen med qvarnhuset ech vattenrännorna i fullkomligt godt skick, finnér synerätlen skäligt ålägga dem att antingen ofördröjligen låta ombygga qvarnhuset med rännorna och verket bättra, på sätt synerälten ansett nödigi, eller ock till K.
M. och Kronan utgifva den föreslagna ombyggnads- och reparationskostnaden, med afdrag likväl af etthundrafemtio rtdr, utgörande värdet af gamla verket , och således fyratusenetthundraåttatiofyra rtdr fyra tiotvå sk. 10 r:st. b:co. — — — — — — — — År och dag som förr skrifvet står.
På Häradssyuerättens vägnar: e. f. N. P.
Uddenberg.
Rätteligen transsumeradt: intyga: Åke Hammarskjöld. G. Wilh. Leuhusen.
K. M. har derefter, sedan synedomen vunnit laga kraft, afgifvit följande nåd. resolution uppå de besvär isunda häradsboer i Upsala län, genom befullmäktigad! ombud, i lind. anfört deröfver att, sedan, i fråga om sökt befrielse fi;ån de tjenstbarheter, hvilka häradsboerne dittills utgjort vid reparationer å Nyqvarns bro, qvarndam och islafvar, K. M, Bef:h:de i nämnda län, efter det laga undersökning blifvit verkställd och häradsrättens yttrande afgifvet, genom utslag den 3o Juni 1836 — — — — — — — — — — — — så hade Kammar-coll:m, efter det nämnda utslag blifvit collegii pröfning understäldt och Kammar-adv.fiscals-embetet öfver detsamma sig besvärat, genom utslag af den 22 Juni 1837, sig utlåtit, att — — — — — — — — — — — — IJli hvilket beslut klaganderne på anförda skäl ändring i Gifven Stockholms slott den 37 April i84o. K. M. har i nåd. låtit
Sig detta besvärsmål föredragas; och då de förhållanden, hvilka påkallat utgörandet af Åsunda häradsboers tjenstbarheter till Nyqvarns kronoqvarn, numera undergått förändring, derigenom att, enligt K. M:s nåd. dom den 2g Nov. sisth år, 1724 års arrendecontracl om Nyqvarns bro ooh qvarn den i4 Mars innevar. år till kraft
Den 3o Maj f m.
457 kraft oell verkan upphört, samt häradsboernes vidare betungande i berörde afseende icke vore förenligt med hvad R.
St. vid 1715 års riksdag begärt, och K. M. i flera särskildta fall beslutat, rörrde sådana tjenstbarheter till kronolägenheter, söm icke hafva sin grund i skattläggningar eller indelningsverk; så finner K. M. skäligt, alt i nåd. befria Åsunda härad boer från underhållandet af Nyqvarns qvarndamm, jemte dervar. islafvar, såsom qvarndammen tillhörande, hvaremot K. M., på grund af 8 jin i 25 cap. Byggn.b:n och K. brefvet den 2 Maj 169g, Kammar-collegii utslag, i hvad det Nyqvarns bro rörer, på det sätt fastställer, att, så länge Kronan fortfarande kommer att åtnjuta inkomsten af broafgiflerna derstädes, Åsunda häradsboer endast, såvida denna inkomst icke varder tillräcklig till bestridande af kostnaderna för brons underhållande, skola med då erforderliga dagsverken och körslor dervid biträda, och att, när framdeles kan varda nödigt alt anvisa medel till brons ombyggnad, K. M., uppå skeende anmälan, vill vara betänkt på beredändet af härtill nödig tillgång, samt, i fiågan om härndshoei hes befrielse från bidrag med körslor och dagsverken till denna ombyggnad, vidare förordnande meddela.
Hvilket vederbörande — — — — .— — — — — — — Häraf torde R o. Ad. finna, att, med anledn' af den dom hvarigenom Nyqvarns qvarn återfallit till K. M. och Kronan, sådana åtgärder blifvit vidtagna, hvarigenom underhållet af Nyqvarns qvarndammar ocii de 1 till hörande islafvar blifvit
Åsunda häradsboer efterskänkt, och att således, om SlalsTJtskts betänk, skulle af R.
St. bifallas, följden blefve en årlig utgift för Slaten vida större än det arrende , som de Lemkeske arfvingarne anhållit att få erlägga för arrenderättens bibehållande på 3o år från nästkommande fardag.
Lemkeske arfvingarne genom bristande nybyggnad och reparation förveikat arrendet, är genom den upplästa synedomen ådagalagdt; och denna synedom bade, på sidan af livad som förefallit, i alla fall bort inträffa, emedan det nlegat Konungens Bef:h:de att om sådan syn i laga ordning minst hvart 10 år förordna och draga försorg om dess verkställighet.
Jag kan, för min del, icke annat än tillstyrka aRslag å betänkandet.
På begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., upplästes Riksdagsår Jan Anderssons från Upsala län reservation emot StatsUtskts utlåt.
På grund af hvad reservanten anfört och Frih.
Cederström ytterligare tillagt, får jag tillstyrka afsteg å betänkandet.
Till en början förefaller det mig märkvärdigt, att sedan K. M. genom dom 7 H. 58 45S Deri 3o Maj f. rri. afgjort, att Bagaren Lemkes arfvingar äro Fört Listige arréns dei ätligbeten till Nyqvarns qvarn, hvilken dem blifvit tillagd genom en långvarig rättegång alla instanserna igenom, livarunder så väl rätts- som billighetsskäl ofta blifvit åberopade, oell hvarvid allt blifvit försökt, för att få arfvingarnes belägenhet så mycket som möjligt behjertadt , K. M. lill R.
St. remitterat en ansökning af dessa arfvingar att få bibehålla berörde arrende.
Detta visar således en skiljaktighet i opinionen bos K. M. , då
Han sitter i Hög sta Domstolen, och då Han sitter i sin Conselj, som visserligen icke saknar sin märkvärdighet.
Man skulle kunna invända, att K.
M:s beslut alt remittera handlingarna till StatsTJtsk,, grundar sig på en af sökanden ingifven nådeansökning, och att K. M. i sådant fall icke kunde be vilja någon leuteration, annorlunda än gemensamt med R.
St., emedan ett sådant beslut skulle strida mot de grunder, som af R.
St. äro stadgade för utarrenderandet af Kronans egendomar.
Då det således vore en ren grace, som skulle komma att beviljas för innehafvarne af Nyqvarn eller Bagaren Lemkes arfvingar, så är nödvändigt att tillse, huruvida en sådan grace kan vara af omständigheterna påkallad.
Det förefaller mig märkvärdigt, att arrendet af en betydlig qvarn har kunnat upplåtas för evärdelig tid åt en bagare och dess arfvingar, mot en summa af endast 600 daler.
När hans arfvingar, på grund af laga kraft ägande dom, hafva blifvit skiljde från arrendet, så synes åtminstone förtjensterna hos den person, som först fick arrendet, icke kunna verka något till förmån för nuvar. arfvingar, och i alla fall sedan redan mer än 116 år gått till ända efter elen tid, då arrendet Upplåts åt Bagaren Lemke, så synes hans arfvingar hafva åtnjutit så stora förmåner af ifrågavar. arrende, alt de böra dermed vara fullkomligt belåtne; aldrahelst sorn det visar sig, att de verkligen i mer än ett fall gjort sig detsamma förlustige och att det af dem erbjudna arrendet alldeles icke motsvarar den förmån, som Staten bör kunna hemta af arrendet på qvarnen och bron.
Detta är uti jan Anderssons reservation utveckladt och innebär ett starkt skäl att ej bevilja ansökningen.
För öfrigt tror jag, att ifrågavar. arfvingars belägenhet icke är så ömmande, att Statens mellankomst kan vara erforderlig förderas hjelp.
— Jag öfvergår nu lill frågans politiska eller statsekonomiska sida. B. St. hafva bestämt grunderna för kungsgårdars och kronolägenheters förvaltning.
Dessa äro kungjorda genom en kungörelse af år 1810.
De åsyfta, att Staten måtte få den största möjliga inkomst af sina egendomar, och det är således angeläget, att de vid alla tillfällen strängt tillämpas.
Undantag derifrån gifvas likväl, hvarpå jag kan anföra såsom exempel kungsgårdarna Lindhoff i Halland och Räfsnäs i Södermanland, hvilka dels på perpetuel!, dels på 5o-årigt arrende, blifvit utlemnade mot obetydliga arrendesummor.
Det är derföre angeläget, att när sådana Statens egendomar Den 3 o
Maj f. m. återfalla till disposition af Staten, man då söker att få dem så förmånligt begagnade som möjligt.
De skäl, som Utsk. anfört för ansökningens bifallande, lyckas mig också vara af ganska ringa vigt.
Utsk. säger nemi. ’'sig äga skälig anledning tillstyrka R.