Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den enskilda välgörenheten behöfver denna medverkan; och derigenom att Staten lill dessa anstalter lemnar bidrag, gifver den ät desamma sitt gillande förord, samt uppmuntrar och lifver den enskilda benägenheten att göra godt, hvilken annars läll kan, om jag sä må säga, domna oeh förqväfvas, dä ilen saknar allt understöd frän det häll, hvarifrån, enligt min förmening, hufvudsak liga hjelpcn bör sökas.
Delta generell för dylika inrättningar; hvad de nu ifrågaställa särskildt beträffar, anser jag i främsta rummel statsbidrag böra kunna påräknas för de uti hufvudsladcn befintlige.
Prins Carls inrättning för gossar, genom enskildes frikostighet grundad, och redan sä fördelaktigt känd, torde för dylika inrättningar här i landet kunna tjena såsom modell.
Örn medel ansloges lill densammas utvidgande — längre fram äfven lill bildande af en afdelning för iliekor — skulle denna räddningsanstalt för de uti en hufvudstad städse till ett större antal belin! liga olyckliga, fattiga oeh vanvårdade barn, möjligen till eu början kunna göra dylikas inrättande i landsorterna mindre lie - 100 Den 6
No vern lier e. m. liölliga, åtminstone intill dess man erfarit de rcsullater denna inrättning med för.
Förutan nyttan af att endast |)ä ett ställe experimentera, synes mig i alla afseende» den härstädes i större scala redan befintliga, hufvudsakligast böra understödjas, sasom jag baft äran förut nämna.
Ju större en stad eller commun är, desto svårare är det att ordna dess fattigvård samt förekomma den stora mängd af tiggare och sysslolöst folk, sorn svårligen kunna undgå alt finnas, helst uti en hufvudstad, dit frän alla delar af liket mcuniskor årligen anlända för ali silka tjenst och — förtjenst.
Alt söka förekomma detta stora tillopp torde vara nästan omöjligt.
Man mäste derföre hufvudsakligast vara betänkt uppå, alt skalla sysselsättning oell förekomma lättja och deraf härflylandc brott; och i della afseende bitr man väl i främsta rummet begynna med del uppväxande yngre slägte!, af hvilket en beklaglig mängd olyckliga fattiga härstädes ej bär annan bostad än gatan och finnes lägrad omkring quaicrna, hvarifrån man ofta nog är i tillfälle ali se dem om morgnarnc framkomma, sins emellan fördelande de mest besökta trakterne, för alt genom tiggeri forllefva dagen.
Detta, samt obehaget att öfverallt och vid aila tider pä dygnet vid besöktare platser, vid trapporna till restaurationer och flerestädes, ja äfven vid embetsverken, anträffa dessa olyckliga varelser, mcsladelen beslående af ynglingar och barn, förqväfva så småningom allt medlidande ; och i stället alt delta elände skulle mana till välgörenhet, åstadkommer del oftast endast vämjelse och kallsinnighet för dessa olyckliga likar.
Allt synes mig derföre tala — ja, ropa högt för inrättande af arbetshus och räddningsanstalt»!', särdeles för barn och yngre personer.
Mycket vöre visserligen ali tillägga; jag inskränker mig dock lill hvad jag haft äran yttra, samt yrkar återremiss af denna punkt, lill vinnande af bifall lill understöd från Statens sida för särdeles den i bufvudsladeu befintliga räddningsanstalt för fattiga, vanvårdade harn.
Posse, Fredr.
Salomon, anförde skriftligen:
SlalslJtsk. har uti dess afgifna betänk, ej funnit skäl tillstyrka bifall å någon af de motioner, som äro gjorde om anslag till räddiiingsauslalter för vilseförda och vanvårdade barn.
Jag hade önskat och hoppals eu motsatt åsigt hos II.
Ulsk. gjort sig gällande.
Månne ej tidpunkten är inne, dä man genom en moralisk kraft börsöka motverka den brottslighet, som tilltager, och det fångantal, som snart genom siu underhållskostnad skall mängduhbla skattebidragen?
Man har anfört, all Staten ej hörde öfvertaga den pligt, som åligger föräldrarne eller, vid deras oförmåga, communen; men emot denna åsigt vågar jag anföra, alt, då man vill sak, mäste man underkasta sig medlen.
Jag är ganska säker H.
Utsk. med mig delar önskan alt förbättra den dass af nationen, som mest är utsatt för vådan, att genom sin brottslighet blifva Statens tunga; men huru skall delta mål vinnas, om ej början sker i de år, dä intryck ännu gc - Den 6 November e. m. 101 nom religion och uppfostran kunna bibringas.
Sedan mognare ålder iulrädt oell vanan alt trotsa lagarue öfvergåll lill näringsfång, är hoppet alt kunna rädda individen oftast aflägse.
Men hvad har man väl all vänta af eli barns framtid, hvilket kanske oftast pä föräldrarnes inrådan, under deras ledning, begått brott och blifvit derför offentligen strallädt, om det derefter skall ålerlemnas till deras värd.
Der, ett mål för hunger, behof och jonini undcrkasladt frestelsen af dåliga exempel, lärer föga förbättring vara alt vänta; eller uti det sednare fallet, om ej föräldrar kunna af en eller annan orsak åläggas dess emottagande, hvad Olifver dä dess öde?
Jo, det afstraffade barnet öfverlemnas, sedan all hederskänsla blifvit borttagen, lill en församlings värd, hvars troligen enda åtgärd Olifver, alt vid sockenstämma besluta rättigheten för denna olyckliga och redan vid inträdet i verlden utstötta varelse, alt inom socknen fä gå frän dörr lill dörr, der erhålla några matbitar, oftast kryddade med oviljans och hårdhetens påminnelser om dess begångna förseelse.
Stämplad sorn brottsling, undvikes delta barn af alla, och tvunget, dels af nöd, dels af del lill nienskligbcteu iusupne hal, förnyas sä länge brotten, till dess det mognat för lagnrnes hämnd och blifvit en lifslidsinnevänare pä någon fästning eller correclionshus.
Del är då som ovillkorligen Statens pligt blir ali emottaga och försörja brottslingen.
Månne det ej då vore bättre, del skedde i dess unga är, då ännu förbättring kan motses?
Under genomgångne ransakningar har han ofta varit i fängelserna inqvarterad i uppväxtåren, och der, genom medfångars iustruclion i både sältet alt begå och dölja brott, erhållit kanske den enda uppfostran denna beklagansvärda varelse kommer alt åtnjuta. II.
St. hafva beviljat stora anslag för fängelsers byggande, dels under hopp alt uti dessa till förbättring återföra brottslingar, dels att, genom deras inspärrande, göra dem oskadlige; men månne det ej vore lika ändamålsenligt alt söka förekomma brotten och genom bildning af subjccterne för fängelserne minska deras antal, samt genom den yngre generationen af den ifrågavar. classen tillskapa nyllige, i st. för skadlige medborgare.
Genom den erfarenhet jag vågar åberopa känner jag ej många exempel, der den genom är och vana i brottet uedsjunknc fängen återgår förbättrad lill samhället, sedan han genomgått correclionshusens inslructions-skolor, och tror derföre uppmärksamheten böra fästas pä det tillväxande slägtet, som, 0111 ej hjelp cmellankommer, skall förrätta aflösningen af den personal, som 1111 inom fängelserne är innneslulen, och denna mensklighetcus (iligt tror jag äfven innefatta enda correctivet för del med skäl öfverklagadc tilltagande af brott och brottslingar.
Ulsk. har sagt sig erkänna hvad den enskilda välgörenheten i detta afsceende gör, och jag anser mig derföre kunna säga, all från den ort, för hvilken Ur Professor Bolméer begärt biträde, har denna välvilja ej varit främmande.
Genom sammanskott af några personer samlades en summa af 22,000 102 Den 0 November e, m. r:dr b:co lill del bär omnämnde ändamål.
Ett litet jordom fäng inköptes, bebygdes och inrättningen organiserades för 14 vanvårdade gossar.
Desse emottogos, ocb inom den korta tillvaron af inrättningen sedan 1841 äro redan tvenne ynglingar utgängne i tjeust pä landet, 2:ne komma nu att utgå, om det ej redan är skedt, ocb 2:ue äro pä stället använde för undervisnings meddelande i handaslöjder lill de sedan antagne eller (närvarande, och ingen af dessa ulgängne hafva lemnat någon anleda, till fruktan för återfall i brottslighet.
En allmän sympalhi för detta sätt att frän brott undanrycka dem, som dertill redan varit tecknade, bar öfver orten visat sig, och genom fruntimniersföreningars omsorg hafva äfven tillgängar blifvit samlade; men allt detta oaktadt, kan ej enskilda välgörenheten ensam blifva tillräcklig för framgång i en större scala.
Ocb del är under hopp ali R.
St. behjerta detta förhållande samt vilja bidraga till fortgången af en sak, sä vigtig som denna, hvarföre jag vågat lioja mili röst.
Jag yrkar ej om något särskildt anslag, i enlighet med Hr Bolme'ers motion för Räby institut, ty jag tror ej partiella fördelar för vissa orter vinna R.
Sits bifall; men jag begär, att ett anslag af 5000 rtdr btco må ställas lill K.
M:s nåd. disposition, ali till nästa riksdag användas för sädane ändamål, som här äro i fråga, för alt dermed biträda dylika inrättningar, som redan äro eller kunna dertill organiseras; dock med villkor, att dessa stiftelser visa sig för sådan inrättnings iordningssältande hafva användl en summa af minst 20,000 rtdr btco.
Eli tillfälle skulle härigenom beredas både K.
M. oell Sländcrue alt bedomina, hvad verkan och nytta sädane inrullningar kunna medföra, och måhända skola frii kieme af den lilla summa, jag föreslår, blifva ett medel lill inskränkning i eu framtid af de stora kostnader fångar och fängelser nu utgöra, saint ett ämne till välsignelse öfver de Ständer, som härtill fiirst bidragit.
Jag yrkar älerremiss af denna punkt i betänk, samt anhåller, alt dessa mina yttranden densamma må åtfölja.
Hr Ehrenhoff, Guslaf Herman, uppläste följande: StatsUlsk. bar, hvad mig synes, med nog mycken ljumhet behandlat en af samhällets vigligaste frågor, som är värden om det uppväxande släglels moraliska utveckling.
Utsk. tror, alt Slaten icke bör ikläda sig föru I<1 ra kaliel (ifver vanartiga barn, men har likväl uti de rikliga anslag, som tillstyrkts till förmodade förbällringsanstaller för utbildad e brottslingar, pålagt Slaten föräldravården oiu desse, flurn oriktigt tillämpad denna läderliga ömhet är, hafva vi bedröfligt exempel, uti (leii mängd af stölder oell rån, som desse philantropcrnes skötebarn dagligen begå.
Mångårig erfarenhet af oförbälterligheleu lies äldre förbrytare, har ännu icke vändt uppmärksamheten pä sjelfva rolen lill det onda, som är en missvärdad barnauppfostran.
Utsk. bar fruktat, att Staten skulle fä vidkännas oberäkneliga utgifter, om hon åtogc sig värden om vanartige barn; men Utsk.
Den 6 November e. m. 103 liar icke tagit i betraktande den vinst, som Slaten slutligen skulle draga af do till samhället skänkta nyttiga medlemmar, hvilka, öfverlemnade till obehindradt fort lefvande efter deras elaka böjelse, skulle komma att falla fång- eller fattigvården lill last.
Vare härmed huru som helst, så är det dock icke värdigt en Stat, ali uti riksdalrar uppgöra vinst, och förlust öfver ägandet af eli större eller mindre antal brottslingar.
Afven med sifferberäkning, tror jag mig komma lill ett förmånligt resultat, om Staten åtoge sig vården om för vanart fallne barn (ty om andra är här icke fråga).
Jag antager, ali till hvarje harns uppfostran behöfves 10 år, och ali de genom en omsorgsfull ledning vunnit fallenhet tor och kunskap uti något yrke, som sätter dem i, tillfälle att bidraga lill Statens utgifter, och derigenom i någon män återgälda hvad deras uppfostran kostat.
Ä andra sidan vill jag förutsätta, att desse barn, ulan andra föredömen än deni i brott invigda föräldrar gifva, upplifvade af romantiserade tjufhistorier, som å krogarne föreläsas deni utur ett och annat tidningsblad, samt, af dessas ömma deltagande för brottslingen emot police- och domare-myndigheterna, uppmuntrade lill våldförande af lagarna — jag antager, säger jag, alt denna ungdom viii 25 iirs ålder är fullmogen för fängelserna, och derstädes under loppet af dess lefnad njuta underhäll 20 är, sä är det klart, alt denna dubbelt sä länga fängelsetid blifver dyrare för Staten, än hvad 10 års uppfostran kostat.
Man kan visserligen häremot invända, att alla icke kunna förbättras, emedan på en öfvervägande dålig natur uppfostran ieke har åsyftad verkan.
Della gäller ännu mer de till mogna är konnie, af hvilka ingen ännu, mig veterligen, blifvit återförd till eli redligt och verksamt lif.
Deremot kan man åtminstone i de spädare åren gifva de bättre anlagen tillfälle lill utveckling, och om blott hälften af de barn, om hvilka man tagit värd, blifva nyttiga medlemmar, så, om äfven Slaten deraf icke har någon penniugevinst, har likväl mensklighetcn vunnit derpå.
Uti mina beräkningar, vill jag icke upplaga dea tillfälliga besparing för statscassan, som en missförstådd menniskokärlek kail gifva henne, derigenom alt man snart sagdt öppnar porten för tjufvarna till plundring på allmänningen, ty detta mäste upphöra, om ock icke förr, än då hvarje fredlig medborgare väpnat sig lill sjellförsvar.
Palmstjerna, Carl
Om här icke vore frågan om annat, än att lemna en gärd af tacksamhet eller af högaktning åt de ädle stiftarne af dessa anstalter inom fäderneslandet för vanvårdade barns återförande till dygd och redlighet, sä skulle säkert också jag yrka återremiss, för att af StatsUlsk. fä ett anslag, som uttryckte samhällets förbindelser till dem, som egnat sin omtanka åt vården af dessa olyckliga menniskor; men här är fråga om, alt inträda på en bana, som leder lill ett mål, hvilket nian icke har gjort sig fullt reda före, då man föreslagit och begärt statsanslag för ifrågavar. in - 104 Den 6 November e. m. rättning.
Om statsanslag med skäl kunna begäras och bifallas för de inrättningar, som redan linnas, sä kan del med samma skäl, under kommande lider, fordras för alla inrättningar, sorn i detta syfte uppstå.
Behofvet af sådana inrättningar torde icke vara större nu på de ställen, der de redan finnas, än det är på en mängd andre ställen, der de icke finnas.
Man har anfört, alt sådane instituter torde uppkomma på mångfaldiga ställen inom It i ket, och kanske slutligen inom hvarje mindre del deraf, inom hvarje commun.
Till hvilka statsutgifter och hvilka följder detta skulle leda är ännu svårt att med visshet förutse; men att det skulle leda derhän, att en stor del af generationen i en framtid kom att belasta dessa anstalter, det tyckes mig vara gifvet; och det har erfarenheten också visat i de länder och på de tider, då dylika anstalter varit inrättade.
Om man egnar mycken omsorg och mycket penningar ät uppfostran och förbättringen af vanartade barn, så är lika mycket skäl och måhända ännu större skäl, all använda penningar pa uppfostran af sådana barn, som icke äro vanartade.
Fattiga och ärliga föräldrar, sorn äga många barn, kunna med mera skäl yrka och begära biträde för sina barns uppfostran, än de föräldrar som inträdt på lastens bana och som i denna syftning uppfostra sina ufkomlingar.
Detta synes rättvisan påkalla, snarare än det andra.
Att med statsanslag ingå uti sä vidlyftiga anstalter, som häraf kunde blifva en följd, torde vi icke höra någonsin påtänka.
Vi böra då icke eller påtänka, alt med statsanslag befordra någon större mängd inrättningar, eller anstalter till uppfostran och förbättring af vanartade harn.
Det tillhör i min tanke communen att åtaga sig föräldravården öfver sådane barn, och man kan hafva den förhoppningen, all det alltid linnes inenniskovänner, som vilja åtaga sig dem, och att dessa kunna till följd af sin kännedom af personerna och omständigheterna bättre lyckas i sitt ädla förehafvande, än om omsorgen öfverlåtes åt statsaustalter, der man kan med juridisk rätt fordra intagandet af sina vårdslösade och på lastens bana inträdande barn.
En sådan åtgärd skulle i min tanke äfven hafva en moralisk försämring till följd.
De föräldrar, som vårdslösade sina barn, och de barn, som artade 3ig illa, skulle nemi. hafva företräde framför dem, som artade sig väl, samt på allmänhetens bekostnad blifva klädde, födde och uppfostrade.
De barn, sorn icke ägde dessa företräden, skulle icke eller äga någon rätt lill inträde, utan öfverlemnas ät fattigdomen, så länge de uppförde sig ärligt; men i samma stund, som de öfvergåfvo den ärliga banan, i samma stund skulle de äga rätt att på Statens bekostnad erhålla föda och uppfostran.
På denna bana skulle man inträda, om man med statsanslag understödde de anstalter, hvarom nu är fråga.
Jag tillstyrker således bifall till StatsUtsk. betänk.
Hr von Prosén, Georg Ludv.:
Jag medgifver äfvenledes, att en utsträckt hjelp ofta har den följden, att hjelpen blif ver - Den 6 November e. m. 105 ver otillräcklig; men del finnes likväl förhållanden, som påkalla Statens uppmärksamhet, icke allenast såsom en barmherlighetsanslalt, utan äfven såsom en stalsanstalt.
Jag vädjar till hvar och en, som har någon befattning med dessa olyckliga harn, som, lössläppta åt sig sjelfva, hafva oftast genom föräldrarnes oärlighet tvingats till vanart och ställas under policens uppsigt; hvar skall Konungens lief:h:dc och policeu i släderne göra uf dessa barn, sorn, sedan de blifvit straffade, endast bero af den enskilda barmhertigheteu?
Under min korta tjenstgöring har jag varit i tillfälle alt se en mängd sådana barn, hvilka såsom vanartade, inställde för landscancelliet och kastade tillbaka till försaniliugarnc, af dessa icke velat erkännas.
Då församlingarne icke erkänna sin pligt alt uppfostra dessa barn, eller icke kunna göra del, hvart skola dä sådana barn taga vägen?
Erfarenheten har redan visat, att de dä komma in lill häktena.
Der börjas
Statens ansvar, der börjas Statens barmhertighet; då inflyttas de ofta för lifstiden i dessa s. k. correclions-anstaller.
Ville vi arilhineliskt beräkna Statens kostnad, så skulle jag tro, att en stor del af dessa utgifter kunde minskas genom de förskotter, som Slaten kunde gifva ål sådana barns uppfostran, hvarigenom dessa möjligen äfven skulle förbättras.
Om vi betrakta dessa eländiga varelser, som vilseförde slutligen stanna i häktena, hurudan har deras barndom varit?
Vanvårdade antingen af brist på föräldrar, eller ock af sådana föräldrar, som hvarken kunnat eller velat vårda dem, hafva de framlefvat sin ungdom.
På sätt min reservation visar, hade jag trott, alt denna motion skulle kunnat föranleda StatsUtsk. alt föreslå, att dessa redan straffade, redan häktade barn, hvilka icke kunna öfverlemnas åt någon församling, skulle kunna af Staten upptagas, lika väl vid denna ålder, som när de blifva äldre.
Om K.
M. hade fått fri disposition af det anslag, som nu lemnäs lill fångvården, och en del deraf användes till vård och uppfostran af sådana barn, så tror jag att både mensklighetcn och arithmetiken dervid hade vunnit.
Jag vädjar till hvar och en, som sjelf äger harn, som äger den lyckan, att hafva dem väl uppfostrade, om icke sådant bör af statsmakterna behjertas.
Jag vädjar lill hvarje moder, jag vädjar till hvarje fader.
Det är sant, detta kan kosta; men jag tror, att om också icke alla dessa barn lyckas, så skola åtminstone några ibland dem lyckas.
Detta vore redan en tillfredsställelse, och dessa skulle åtminstone i någon mån bespara, hvad Staten eljest en gäng för dem hade måst utgifva, om de blifvit fortfarande lentnade utan vård och beträdt brottets bana.
Detta vore således gagneligt både för barnens förbättring och välfärd och för den allmänna ordningen.
Det är på denna grund jag yrkar, att StatsUtsk:s betänk, måtte i denna punkt af R. o. Ad. återremitteras, med anledn. af min reservation i det fallet, och StatsUtsk. åläggas att uppgöra ett förslag, hvarigenom K.
M. kommer i tillfälle att för dessa harn, som icke kunna öfver4 H. .14 106 Den 6 November e. m. lemnäs åt enskilda, icke eller åt församlingarna, bereda en tillflyktsort på sådana räddningsanstaller, vare sig inom hvilken provins sorn helst.
Jag är hufvudsakligen af den mening, sorn Frill.
Palmstjerna yttrat.
Jag befarar, ali Ståndet, beträder en farlig bana, hvars slut man icke ser, dä man vill bevilja anslag för sådana harns förbättring, genom s. k. förbällringsanstalter.
Jag anhåller likväl alt fä närmare uttrycka min mening.
Jag tror det vara hvarje särskild menighets åliggande, att tillse det barnens uppfostran icke försummas.
Itel tillhör fattigvården och barmhertighelen att icke lemna oskyldiga varelser till spillo för elaka efierdiimen och brott.
Den menighet, som försummar denna pligt, får i sin ordning vidkännas kostnaderna af den fattigvård, som kan falla pä hennes loll för underlåtenheten att vårda barnen i deras ungdom.
Helt annat är förhållandet med de harn, sorn redan äro brottslige.
Dessa mäste behandlas såsom brottslingar, och underhållet för dem hör tagas af fångtnedlen.
Så sker det äfven i Frankrike och i andra länder, hvart man må komma.
Der finnas visserligen äfven anstalter för uppfostran af vanvårdade harn. inrättade i likhet med dem på Råby; men dessa höra under den enskilda välgörenheten.
Den anmärka.
Palmstjerna gjort är, i min tanke, ovedersäglig, att, derest fattige föräldrar se, alt harn. sorn äro varnartade, eller som begått brott, fä uppfostran pä Statens bekostnad, och all de inrymmas i palatser, under det fattige harn, som uppfört sig väl, lemnäs utan särskild omsorg, sä mäste denna i ögonen fällande motsägelse komma ali verka ofördelaktigt.
Jag vill blott nämna en händelse, sorn jag i della afseende hört omtalas.
Hos en föreståndare för en dylik inrättning kom modren lill ett fattigt barn och begärde alt det mätte der inlagas.
Föreståndaren frågade:
Hvad oudt har barnet gjort?
— Modren återtog: barnet har intet ondt gjort, och det är just derföre jag hoppas, att det såsom välarladt skulle fä komma in pä inrättningen, sedan jag ej längre förmår värda del.
Nej, svarade föreståndaren, endast brottslige harn kunna komma hit.
Modren gick hort misslynt, sägande : är det blott det, som felas, så lärer här icke komma alt fattas harn, som förtjena att fä inträde.
Jag förnyar min anhållan, alt R. o. Ad. mätte bifalla Ulsk:s förslag.
Posse:
Jag har begärt ordet, för att bemöta några talares yttranden.
Man har sagt, att det vore farligt att ingå på denna bana.
Det kan väl hända att så är, men ett försök med den lilla summa, sorn jag begärt, för att ställas till K.
M:s disposition, kan väl icke vara farligt.
Försöket vore vid nästa riksdag genomgånget, och man finge då se, om det verkligen haft farliga följder.
En värd talare har anfört ett exempel.
Exempel bevisa likväl ingenting annat än enskilda förhållanden.
En och annan sådan händelse kan inträffa, men i mängd inträffa de dock icke.
Men låt vara att så vore förhållandet.
Jag tror Den 6 November e. m. 10T icke, alt man al' föräldrar, sorn vore nog omoraliska att förleda sina barn lill kroll, för alt fä dem uppfostrade på ett räddningsinstitut, kan vänta all de sjelfva skola uppfostra sina barn bättre.
Sådana föräldrar hafva, efter min tanke, redan inom sig beslut all uppoffra sina hanis välfärd, för att vinna egna fördelar, t. ex. genom tjufnader eller andra brott.
Deremot skulle jag icke tro, ali välsinnade föräldrar skulle beqväma sig lill eu sådan åtgärd, för alt'fä sina barn insalta i en sådan anstalt.
Ku värd talare bar yttrat, att del väl nu finues endast eu sådan iiirälluiug i landet, men alt flera kunna uppkomma.
Sä mycket bättre.
Desto mera blefvo de då underkastade den allmänna granskningen, oell nian kunde se hvad verkan de, pä ena eller andra sältet inrättade, medförde.
Samme talare bar äfven sagt: menniskovänuerna inom communen böra åtaga sig denna omsorg.
Jag hemställer lill den värde talaren sjelf, som säkerligen, liksom jag, icke är utan erfarenhet deruti, huru lätt del är. all inom conimuneriia linna menniskovänner, som åtaga sig sådana barn, som K.
Bef:b:de ålagt dem alt mottaga, och burn dessa barn blifva behandlade.
Kan man våga af dem hoppas nyttiga medborgare i samhället?
Min erfarenhet ger icke anleda, till ett sådant hopp.
Jag förnyar min anhållan om nterremiss af betänk, i denna punkt, med del förklarande jag förra gängen hade äran framställa.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 20 punkten i SlalsUlskts förevar, utlät.
Ropades starka nej, blandade med ja.
Proiios. om IL o.
Ad. ansäge de emot denna punkt gjorde anmärkn.r föranleda lill densammas återremitterande blcf härefter framställd och besvarad med starka ja, blandade med nej ; hvarpå H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, förklarade, det lian trott sig tinna, alt R. o. Ad. bifallit denna sednare propus.
2I:o ang:de de antingen för en gang elter för viss insiiri!n/Uare tidrymd äshude anslag för föremal inom 8 hufvud titeln.
Litt. a) rörande det för Riksarehivet beviljade anslags förhöjning, med afseende a dess flyttning till ulinan luca!.
Utöfver det anslag af 5.000 r:dr b:co, hvilket vid sisla riksdagen beviljades för inredningen af del bus, som skall användas för Riksarehivet, Ilar K. M. i sin nåd. propos. till R.
St., ang. statsverkets tillstånd oell behof, begärt att R.