Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter angår behofvet af denna förändring, så visar det sig för dem, som hafva handlagt sådana ärenden, huru särdeles olägligt det är för de vittnen, som hafva sina bostäder något aflägset, från det ställe, dit de blifva kallade, alt utbekomma hvad de skola hafva.
Dertill fordras först ett utdrag af Häradsrättens prot., hvilket måste karteras.
Sedermera fordras undersökning på vittnets bekostnad, huruvida någon tillgång hos parten finnes.
Derefter skall prot-.sutdraget eller utslaget och undersökningsprot. anmälas hos K:s Bef:h:de och först der, kan sedermera ersättningen utbekommas.
Detta är förenadt med tidsutdrägt och kostnader, så att ersättningen vanligen knappast blifver motsvarande de utgifter, vittnet måste göra för ersättnings-beloppets utbekommande.
Ersältningarne blifva sålunda förspillda för vittnet och utan gagn för någon menniska.
Då nu sådana missförhållanden, upkomna genom bristfälliga och föga förutseende författningar, lätt kunna rättas, så böra de i min tanke undanrödjas, och det år della som StatsUtsk., efter hvad jag tror, i detta fall har sökt åstadkomma, hvarföre jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk.
Mörner, Carl Göran Detlof: Då StatsUtsk. uti förevar:de betänk, hemställt, att R.
St. ville uti und. skrifvelse anhålla, att K.
M. läcktes, för verkställigheten af beslutet i nåder meddela de föreskrifter, som af omständigheterna kunna påkallas, så synes mig, att den förste värde talaren borde kunna vara temligen lugnad i afseende på sina farhågor för möjligen upkommande balans hos en eller annan upbördsman.
Derutaf att ett vittne berättigas att hos Kronofogden upbära sin ersättning i st. f. att resa in lill residensstaden för att erhålla densamma, följer alldeles icke alt han skall genast då han anmäler sig, erhålla denna ersättning.
Man kan mycket väl, om man så vill, ordna saken på det sätt, att Kronofogden, sedan den till ersättning berättigade hos honom anmält sitt anspråk, får ifrån Landtränteriet requirera de nödiga medlen och sedermera utbetala dem.
Således förutsätter icke förslaget nödvändigheten af förskott, utan kunna de undvikas om man skulle anse dem äfventyrliga.
Att deremot ett stadgande, hvarigenom ett vittne, som gjort en mängd resor, för att hörsamma kallelser till vittnesmåls afläggande i brottmål, skulle ådragas ytterligare kostnader och omvägar för utbekommande af ersättningsbeloppet för dessa resor, att, säger jag, ett sådant stadgande skulle bibehållas derföre, att man befarar, att den förändrade föreskrift, som blifvit af Utsk. föreslagen, möjli - 62 Den 2 Augusti. gen skulle kunna föranleda till missbruk af en eller annan embetsman, det tror jag vara en alltför långt drifven försigtighet.
Palmstjernas yrkande om bifall till Utsk:s förslag.
Sedan StatsUtskrs Ordf., understödd af en ibland Utsk:s ledamöter, tillstyrkt bifall till förslaget, så lärer väl allt bemödande å min sida vara fruktlöst för att vinna afslag på detsamma.
Jag får likväl förklara det jag icke anser de skäl, som Frill.
Palmstjerna anfört, i ringaste måtto innefatta vederläggning hvarken af hvad jag nu erinrat eller af de skäl, som androgos dels af mig, dels af af andra ledamöter inom detta Stånd då betänk, första gången förevar.
Det är lätt sagdt af en Landsh. hvilken, raan måste erkänna det, sjelf följer ärendena med den största upmärksamhet, att han kan förekomma olägenheterna af ett sådant stadgande, sorn det ifrågavar:de, men det är icke sagdt, att så alltid kommer att inträffa.
Visst är emedlertid, att Kronofogdarne komma att erhålla förskoiler af betydligt belopp och jag har sjelf sett huruledes Krono-fogden åsamkat sig balans på de förskotter, som lian erhållit, utan att Staten kunnat erhålla någon ersättning.
Man bör således icke utvidga tillfället i detta hänseende genom att gifva Kronofogden flera medel om händer.
Om också denna titel kan vara ringa, så har fogden äfven förskotter under många andra titlar, hvilka tillsammans utgöra betydliga summor.
Della föranleder frestelse hos honom att begagna ifrågavar:de medel, och följden blifver, att han förskingrar dem, och då säger oss erfarenheten huru det går med ersättningen.
St. hafva beviljat ersättning till vittnen i brottmål, så synes detta mig redan vara en tillräckligt långt drifven välvilja emot dem, utan att denna välvilja behöfver ökas genom att öfverflytta besväret med medlens uttagande ifrån vittnena sjelfva till Statens underordnade tjenstemän.
StatsUtsk:s nuvarande ordf. lärer icke vara okunnig om den mängd af göromål, hvarmed hans underordnade äro belastade.
StatsUtsk. har sjelf erkänt att
Kronofogdarnes göromål härigenom skulle blifva förökade, ehuru man förklarat, att det skedde i obetydlig mån, men när man den ena gången efter den andra gifver dem nya åligganden, så, om äfven dessa hvar för sig anses obetydliga, blifva de dock ganska betungande, när de sammanläggas.
Man bör icke utan yttersta behof betunga de redan allt för mycket af göromål öfverhopade tjenstemännen.
Man synes likväl vilja göra det, utan att å andra sidan tänka på den minsta vedergällning för de bördor, som man ålägger dem.
Frihra har till försvar för betänk, yttrat, att det nu så tillgår, att vittnet kommer till K:s Bef:h:de med sin begäran om ersättning, då K:s Bef:h:de pröfvar de omständigheter, som äro för handen, för att vittnet må kunna utbekomma sin ersättning.
Nu vill StatsUtsk. lägga denna pröfning i Kronofogdarnes händer, hvarigenom naturligtvis månget misstag kan upstå, ty med allt det förtroende jag eger för Kronofogdarne, vill jag likväl icke tilltro dem den erfarenhet i dylika saker, som jag bestämdt for - Den 2 Augusti. 63 drar af Landsb.
Följden deraf skulle blifva att många ersättningar nian behof utbelaldes och fogden skulle till och med kunna föranledas att hellre utbetala ersättning, än göra sig mödan att efterforska om den, som blifvit ådömd ersättningen, kan ega förmåga alt densamma gälda.
För alt undvika besväret med denna undersökning, kan han förledas alt utbetala medlen af det förskott, han erhållit och Kronan får således vidkännas utgift, som icke borde falla henne till last och från hvilken han skulle blifvit frikänd om pröfningen tillkommit K:s Bef:h:de.
Jag vet alltför väl, att man kan häremot göra den anmärknm, att Kronofogdarnes räkenskaper sedermera ingå lill Kammarrätten för att der granskas och att således i anmärkningsvåg ersättning kan tillvinnas Kronan, men jag hemställer till hvar och en, om det icke är bättre, att låta dylika saker, som dessa och många andra gå sådana vägar, hvarigenom i första hand pröfningen sker på ett sätt, att några anmärkmr icke behöfva upstå och all icke öfverlemna denna pröfning till tjenstemänneu, hvilka lättare än de, som nu hafva handläggningen af dessa saker, äro blottställda för misstag till Kronans skada och förlust.
Jag önskar, att man må vederlägga dessa mina anmärkmr.
Kan man icke det, så blir följden den, att den lättnad man vill bereda åt individerna sker på bekostnad af Statens säkerhet att icke mera utbetalas än soni instämmer med K.
Jag fortfar att tillstyrka afslag å betänk.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, semställde om R. o.
Ad. behagade bifalla StalsUtsk:s uti betänk.
N:o 44 framstäldta och uti förevar:de utlät, vidhållna förslag jemte Utsk:s nu gjorda hemställan om allåtande af en underd. skrifvelse i ämnet lill K. M., ropades starka ja blandade med nej; hvarpå hans Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Jag reserverar mig emot det Högloft.
Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 29 och 30 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 266, i anledn. af erhållne åteiremisser å utlåt.
N:o 81, ang:de uphörande af s. k. vakans- och förlags-liggetidssamt begrafningshjelps-besparingar, samt om årliga anslag till vederbörande pensionskassor såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta.
Vid detta ärendes behandling inom Utsk., har jag efter förmåga sökt använda mitt bemödande för alt vinna det ändamål, som med K. M:s nåd. propos. i ämnet afses.
Jag har dervid icke lyckats alt för denna vigtiga sak vinna det afseende, som den utan tvifvel förtjenar.
Då jag nu på detta' rum ånyo upträder i samma syfte, tror jag mig handla icke blott i de militära och civila embetsmanna-corp*- sernas, men framför allt i det allmännas interesse.
Utsk. har i sitt förra betänk, framhållit det skål emot den föreslagna regie - 64 Den 2 Augusti. ringen, alt civile embets- och tjenstemän ofta efterlemna enkor oell barn i så tarfliga omständigheter, att tillgång till bestridande af begrafningskostnaden saknas.
Uti den reservation, som jag bifogat nämnde betänk, bar jag sökt visa haltlöslieten af detta skäl, som Utsk. hemtat ifrån ett äldre yttrande af Direklm öfver CivilStatens Pensions-Inrältning; oell det torde väl ock ligga för öppen dag alt, om så verkligen förhåller sig, så är otvifvelaktigt orsaken dertill vanligast all söka just uti den omständighet, ali den obemedlade tjenstemannen, i stället att, om han fått råda öfver sin lönetillgång oafkortad, ett möjligt öfverskott kunde göras fruglbart och derigenom bereda någon behållning för efterlefvande familj, genom löneinhållningen kan blifva bragt i en skuldsättning, som för all hans framtid gör hans ekonomiska ställning vacklande.
Argumentet står icke heller rätt tillsammans med R.
St:s förklarande uti deras lind. skrifvelse i samma ämne vid sista riksdag hvarvid, under medgifvande af åtgärdens vigt och ändamålsenlighet man endast åberopat bristande tillgångar såsom hinder för det tillfället.
Detta hinder kan icke nu åberopas, och jag anser så mycket vigtigare, att tillfället nu icke lemnäs obegagnadt, som hvarje upskof försvårar sakens reglering, enär hvarje tillökning i löningsstaterna äfven måste öka beloppet af den ersättning, som från Statens sida kan erfordras.
Löneinnehållningar för begrafningshjelp datera sin upkomst ända ifrån Konung Carl XI:s tid.
Uti den äldsta urkunden derom heter det, att ett halft års lön skall innehållas för att samla en fond, att dermed bereda erforderliga nådårs besparingar för enkor och barn efter all. tjenstemän.
Denna stiftelse var således en regeringshandling af samme alfvarsamme Monark, som hade det bekanta yttrandet: ”blifva mina erabetsmän icke saliga, icke skola de blifva rika” och i sanning åtgärden står i fullkomlig harmoni med ett sådant yttran de; men den fond, som skulle beredas för ifrågavar:de ändamål, försvann snart i djupet af det tidell varfvets allt upslukande krigskostnader, så alt något spår dertill icke f. n. finnes, och deraf har blifvit en följd att tillgång till sterbhusets godtgörelse under den sednare tiden icke funnits annorledes än genom anticiperande på de efterträdande tjenstemännens löneinnehållningar.
Hade denna fond nu varit i behåll, så hade regleringen varit ganska lätt; men i saknad deraf, kan en sådan reglering icke ega rum utan serskilda anslag till ersättning för de aftjenade beloppen.
Visserligen fordras icke obetydligt belopp för denna ersättning, men man kan icke begära, att med en ringa penning ett stort och vigtigt ändamål skall kunna vinnas.
Såsom bekant är, så utgör begraf ningshjelps-besparingen med hänsigt till dispositionssättct, 2:ne slag, nemi. dels den begrafningshjelp, som innehållits från embetsmän, hvilka sedermera dö i tjensten, eller efter förflyttning å Indragningsstaten, och dels sådan begrafningshjelp, som eger rum för tjenstemän, hvilka antingen från tjenst afgå utan pension, eller efter afskedtagande upföras å CivilStatens Pensionsstat eller några af de militära pcnsionsslaterne.
Beträffande den förra begrafnings hjelpen, Den 2 Augusti. 65 hjelpen, så ersättes den omedelbart ifrån Statsverket till vederbörande sterbhus.
Det är klart alt denna begrafningshjelp, i händelse af en reglering, skulle komma att småningom mer och mer minskas, så att man kan antaga, att efter 30 eller 40 år, denna summa nedgått till ett högst obetydligt belopp eller helt och hållet uphört att belasta Staten.
Den begrafningshjelp åter, som innehållits af embets- och tjenstemän, hvilka taga afsked, utan att på indragningsstat öfverflytlas, är anslagen till vederbörande pensionskassor.
Under det att det å ena sidan torde befinnas vara en orättvisa, för att icke säga ett våld, ait denna begrafningshjelp alls icke ersattes åt vederbörande tjenstemäns enkor och barn, så torde det också befinnas nödigt att, om en förändring i förhållandet äger runi, vederbör:de pensionskassor då icke komma i mistning af de bidrag de hittills hafva åtnjutit.
För R. o. Ad., som otvifvelaktigt lika väl som jag känner förhållandet härmed, torde jag icke behöfva närmare utreda saken.
Jag vill blott göra reda för de mindre olikheter, som förekomma i mitt förslag emot det som K. M:s propos. innefattar. K.
M. hade i den nådiga proposin hemställt att de i nu gällande författning under namn afbegrafningshjelps och liggetids-besparingar gjorda innehållningar af embets- och tjenstemäns löner måtte försvinna, så att alla i Statens tjenst anställde personer må, ifrån början af månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utnämnde, tillgodonjuta de löneförmåner, hvartill de, på grund af erhållna fullmakter, konstitulorialer eller förordnanden åro berättigade.
Jag har funnit att härutinnan var en ofullständighet i så målto, som der icke talas om de tjenstemän, som från en till annan tjenst befordras, ej heller om begrafningshjelp å löoetillökningar, som hädanefter kunna embetsoch tjenstemän tillfalla.
Jag har derföre trott det vara nödigt att komplettera förslaget i dessa delar, på sätt min reservation innehåller och hvarefter jag nu anhåller alt få upläsa tillåtyrkandet.
Jag föreslår nemi. vördsamt: ”att de, genom nu gällande författningar under namn af begrafningshjelps- eller nådärs-besparing bestämda innehållningar af embets- och tjenstemäns löner må uphöra, så att alla som, efter den nya stasregleringens inträdande i verkställighet, mottaga ordinarie beställning å Stat eller som derefter till annan tjenst förflyttas, må, (i händelse vakans- och liggelids-bespaiingen uphörer), ifrån och med månaden näst efter den, hvarunder de blifvit utmämnde eller förordnade, tillträda och upbära de löner, arfvoden eller andra löningsförmåner, hvartill de, på grund af erhållne fullmakter, konstitutorial eller förordnanden, äro berättigade, med undantag endast af sådane ininkomster af boställen, som äro af fardag beroende; samt att ej heller sådane innehållningar må ega rum å lönetillökningar, som, genom förberörde Statsreglering eller framdeles, embets- och tjenstemän tillfalla i följd hvaraf sterbhusen efter dylika löntagare icke skola ega att s. k. begrafningshjelp af de i nämnde ordning tillträdde löner eller löne-tillökningar utbekomma”.
Jag anhåller vördsamt att Ilr Frih. o. Landtm, behagade framställa propos. på bifall till detta milt förslag. 9 H. 5 66 I)cn 2 Augusti.
Jag förutser visserligen då jag skådar omkring mig på detta rum, att pluralitelen af Ståndets nuvarande ledamöter skall med acklamation bifalla det förslag, som Hr Fåhraeus nu framställt till motsats af det, som innefattas i StatsUtsk:s utlåt.; men jag låter likväl icke derigenom afskräcka mig ifrån alt i ämnet uttala min öfvertygelse.
Ehuru sjelf varande löntagare, kan jag dock icke förneka rigtigheten af de skäl, emot begrafningshjelpens uphörande, som i SlatsUlsk:s betänk.
N:o 81 finnas uptagne.
Den som haft tillfälle, att något närmare göra sig bekant med förhållandet inom de lägre tjenstemannagraderna, han skall icke kunna undgå att medgifva, att de innehållningar af lön, som under namn af begrafningshjelps-besparing äga rum vid mångfaldiga tillfällen, då tjenstemän med döden afgått, äro för deras sterbhus af högst välgörande inflytelse.
Jag har sjelf varit vittne till sådant förhållande.
Man bör besinna, alt då tjensteman med döden afgår och måhända icke efter sig äger det ringaste, kanske endast skulder, så är det en lycklig omständighet, att efterlefvande enkan, måhända med små barn, då åtminstone har att med säkerhet påräkna hvad som behöfves för att få den med döden afgångne mannen och fadren i jorden.
I ett sterbhus bör, i min lanke, icke den första omsorgen, sedan man förlorat husets stöd, vara den alt anskaffa medel till den aflidnes begrafning.
Del var denna vigtiga omständighet, som föranledde Konung Carl XI att föreskrifva begrafningshjelpens innehållande, helst Han sjelf hade erfarit nödvändigheten utaf ett sådant stadgande genom de ansökningar hvarmed
Han öfverhopades af aflidne tjenstemäns enkor om understöd lill deras männers begrafning.
Jag har sjelf aftjena! begrafningshjelp och kan således förklara att delta icke är så tryckande, som man vill påslå.
Man behöfver t. ex. endast föreställa sig att en tillfällighet vållat, det man blifvit befordrad ett halft år sednare än som i verkligheten skett, så är man fullt sonlagerad för förlusten, enär, säge hvad man vill, befordran lika mycket beror af tillfälliga konjunkturer, som af egna beräkningar.
Att säga alt det obestånd, som nu understundom och icke sällan befinnes hos tjenstemännen härleder sig derifrån, alt de, till följd af begrafningshjelpens innehållning sednare fått tillträda sin lön, det tror jag icke vara rikligt.
Beklagligtvis är mängden af tjenstemän icke nog förutseende, för alt aflägga en besparad penning för kommande behof; de tänka såsom ordspråket lyder att kommer dag så kommer råd och man använder medlen, så att når behofvet af dem inträder vid tjenstemannens frånfälle intet finnes all tillgå.
Del är i min tanke af högsta vigt att Slaten i delta fall både gjort sig och fortfarande gör sig till tjenstemannens förmyndare.
Jag tillstyrker bifall till SlatsUtsk:s betänk.
Hr von Troil, Sa m.
För dem, som upmärksamt afhört Hr Fåhraei sakrika och uplysande yttrande, torde icke någon vederläggning behöfvas af det anförande, som den siste värde talaren afgifvit; men dä jag låtit anteckna mig såsom deltagare Den 2 Augusti. 07 i den reservation, sora Hr Fåhraus anhållit mätte blifva lagd lill grund för Ståndets beslut, så anhåller jag att endast med några fä ord få förklara att jag i allo delar de tankar, som i samma reservation blifvit uttryckta.
Det är visserligen sannt, all det är af stor vigt för en tjensteman att veta, att bans enka och barn kunna utbekomma den begrafningshjelp, som för honom blifvit innehållen, i händelse han i torftiga omständigheter atlider.
Jag tror likväl för min del all Hr Fåhraeus har ganska tydligt och klart ådagalagt att det obestånd hvaruti beklagligtvis llere af våra embets- och tjenstemän befinna sig, just härleder sig deraf, att dessa innehållningar äga rum, i thy att de, då de först utnämnas till embets- och tjenstemän på Stal, icke erhålla lön förr än 6 månader efter utnämningen.
Jag tror att man härvid bör taga i betraktande, alt vid samma lid tillkomma för dem ofta en mängd förut okända utgifter, såsom fullmaktslösen, retroactiv afgift till pensionskassan o. s. v.
Del är derföre just för dem af vigt alt vid detta tillfälle icke sakna de tillgångar, som Statens lön eljest kunde bereda dem.
Det är just denna saknad af lönen under då varande förhållanden, som bringar den i obestånd och sedermera föranleder en rubbning i deras linanciella ställning, som de hafva svårt att afhjelpa.
Jag tror för öfrigt att Staten bör genom sina pensionskassor sörja för underhåll af enkor och barn efter aflidne tjenstemän.
Sådane kassor finnas, och om än dessa pensioner icke äro betydliga, så kunna likväl tjenstemännen, genom insättning i kassorna bereda för sina enkor och barn en något så när sorgfri ålderdom, men att här söka att genom innehållning af lön, då tjenstemännen först inträder på denna bana, bereda en sådan pekunier tillgång vid hans dödsfall, det tror jag vara i hög grad olämpligt.
Jag skulle tro att ett af de vackraste minnen, som R.
St. vid denna riksdag kunde lemna efter sig, vore om de, genom bifall till Hr Fåhrai förslag, skulle kunna bereda denna nyttiga och af alla, som inse förhållandet, högt påkallade reform.
Genom de voteringar, som i afseende på den ordinarie Statsregleringen ägt rum, hvarigenom flere af StalsUtsk. föreslagne utgiftsposter blifvit afslagne, finnes på den ordinarie statsbudgeten tillgång för de utgifter, som genom betänk:s antagande årligen skulle drabba stats-kassan, och hvad beträffar de tillfälliga utgifterne eller utbetalning af redan aftjent begrafningshjelp, så finnes enl. hvad Hr Fåhrai reservation utvisar, äfven utväg för deras betäckande genom användande af de besparingar, som äga rum på allmänna indragningsstaten, och som endast behöfva iagttagas vid den liqvid, hvilken årligen eger rum emellan Stats- och Riksgiskontoren.
Jag anhåller lika med den förste värde talaren om propos. på bifall till Hr Fåhraei reservation.
Efter de sakrika anföranden af tvenne talare, hvilka blifvit afgifna vid delta tillfälle rörande det nu föredragna vigliga ärendet, vore det visserligen 5* 6S Den 2 Augusti. öfverflödigt, att tillägga några ord; roen jag anser mig upkallad alt åtminstone vidröra ett par uttryck, som en talare här har haft i afseende på behofvet af begrafningshjelpen.
Det har af den värde talaren blifvit yttradt att Slaten bör utöfva elt slags förmynderskap på det all den aflidne tjenslernannen mätte kunna komma i grafven, utan att hans efterlefvande må betungas med några bekymmer i del afseendel.
Om så verkligen är alt Slaten anses böra utöfva något förmynderskap och alt den gör det, så får jag äran nämna att det åtminstone är elt förmynderskap, som är orättvist och obilligt.
Jag vill fästa R. o. Ad;s upmärksamhet på de små löner och svaga inkomster, som indeldta arméen i allmänhet har, samt huru svårt och påkostande det är för dem alt vidkännas denna halfårs-besparing.
Den suger gansna länge efter och medför ofta en skuldsättning som följer med under hela tjenstemannabanan.
Jag vill i följd deraf fästa upmärksamheten på obilligheten deraf alt Staten utöfvar detta förmynderskap öfver de svagt lönta embetsmännen.
Det må väl vara, att för den, som hunnit så långt, alt de kunna bekomma pension för sin tjenstetid, eller i fråga om dem som dö i tjenslen, så hafva måhända efterlefvande hustrur och barn icke så stort bekymmer för mannens eller fadrens begrafning; men nu händer det t. ex. att mannen tagit afsked innan han hunnit erhålla någon pension eller att han måste taga afsked, för alt icke ytterligare fortgå på en bana, som allt mer och mer skulle öka hans obestånd genom lönernas otillräcklighet.
Dessa hafva icke rättighet att återfå den förskjutna begrafningshjelpsbesparingen af ett halft års lön, utan det är för dem en helt och hållet bortkastad penning och det är detta förmynderskap, hvarigenom man orättvist bemäkligat sig dessa medel, sorn jag icke kan gilla.
Jag lemnar åt en hvar att bedöma huru härmed förhåller sig samt huru nödvändigt det är att bifalla det förslag, som Hr Fåhraeus afgifvit och hvaruti jag för min del förenar mig.
Jemte det jag i allo förenar mig uti hvad Hr Fåhraus anfört, får jag äran nämna alt, sedan NummerLotteriets afskaffande i Sverige, det visserligen icke finnes större och vådligare hazardspel än det som Staten drifver på de fattiga lönlagarnes bekostnad.
Derföre lycker jag att man icke bör draga i betänkande alt afskaffa liggetids- och begrafningshjelps-besparingarne och derföre instämmer jag äfven uti hvad Hr Fåhraus här anfört.
Det har under diskussionens lopp blifvit besannadt hvad jag log mig friheten säga, vid dess början.
Jag har således icke någon förväntan alt kunna vinna bifall lill StatsUlsk:s betänk.: men jag upträder nu för all försvara mig emot Hr af Dalströms anmärkn., ali det vore eli origligt och orättvist förmynderskap, som Staten i detta fall utöfvad.e.
I fall så vore förhållandet, så skulle man i mängfalldiga andra hänseenden kunna hafva samma omdöme öfver den vård, som Slaten utöfvar öfver individers angelägenheter.
Jag ser således icke något skäl att för - Den 2 Augusti. 69 klara detta förmynderskap vara mera orättvist än många andra, som mäste af Staten enl. lag och gällande författningar utöfvas.
Will yttrande har dessutom icke hvarken af Hr af Dalström eller öfrige ledamöter blifvit rikligt upfattadt.
Jag liar nemi. alldeles icke omtalat den del af begrafningshjelpen, som af Staten innehålles utaf embetsmän, hvilka, innan de blifva förflyttade på indragningsstat, laga afsked ur rikets tjenst och således gå miste om den ersättning, som eljest efter deras död skolat tillkomma deras sterbhus.