Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten synes hafva beredt öfverlemna i inlösarens välbehag att på hvad ställe och så aflägse som helst, anvisa till vederlag, skulle otvifvelakteligen medföra många och eftertänkelige ledeamheter; ty högst obilligt vore väl att en Tjensteman, eller Fideicommissarie, boende t. ex. i Skåne, skulle åtnöja* nied surrogat i Norrland. 2:0.
Då Vatfuverk säljes, skall den som kan ådagalägga att detsamma gör fårfång å hans jordbruk, äga frihet att framför bördeman det inom Laga Stånds tiden mot köpeskillingen tilli 6ig lösa; och så vida vattuverket ej är serskildt skattlagdt eller afsöndradt från en på samina gång upplåten Hemmansfastighet må han då icke dessmindre få vattuverket derifrån utbrutit och efter föregången uppskattning köpeskillingen bestämd. 3.0.
Enär i så kallade Döger- och Sqvalte qvarnar, så väl som i andra vattenverk flere äro delägare, och halfva eller större antalet af Interessenterne vilja emot lösen afstå en sådan deras qvarn- och vattenlägenhet till den jordägare, som dsraf pä sitt Hemmans 262 Den 12 Julii c. m. område lider ifrågaställde förlust och inträng, vare äfven de öfrige förstnämnde delägare ett lika lösningsanspråk för sina anlotter underkastade. 4:0.
Hvad beträffar ersättningen för klandradt och utdömdt vattenverk, torde den från föregående synpunkter ej böra upptagas högre än antingen, då börd eller utlösen från full ägande rätt inträffar, till gällande verkelig» värdet efter sigta köpeskillingen, med tillökning af gjorda nödiga omkostnader, eller ock, då besittningen i innehafvarens hand endast varit tilldeld och anslagen, till verkets gifna säkra afkomst, beräknad efter de fem sista årens medelpris.
Utskotten förordnat, att bestämmas genom Nämnd, eller mätismäns ordom, men för den som deråt ej nöjes, genom Domstolarncs pröfning; hvarvid dock ej, såsom i förslaget är sagt, lärer vara lämpeligt eller nog tydeligt att åberopa Kongl. Förordningen den söOctober 1743, utan endast att förklara, det dylika frågor, i likhet med andra tvistemål, få ifrån UnderRätt till HofRätten, och vidare till Konungens Högsta Domstol fullföljas 5:0.
Sluteligen torde äfven närmare än hvad allmänna Lagen härom utstakar, böra 1 Den 10 Julii c, ut. 265 påbjudas, att vid blifvande undersökningar om nya qvarnars eller vattenverks anläggande sorgfälligt må tillses, och innan bifall derå meddelas, med visshet inhemtas, det vattenskada af samma Verk ej kan ors3kas å ofvan och nedan, eller omkringliggande ägor; äfvensom uttryckeligen föreskrifva®, att öfverenskommelser emellan vattenverks och jordägare i sådane ämnen hädanefter ej må träffa# eller medföra förbindande verkan för längre tid3 än emellan dem som desamma afslutat.
Bilagor till PleniProtocollet för den 14 Julii, eftermiddagen. jSfto 1.
' Herr Hegardt, Chrisian Bernhard; Det är icke min afsigt att nu ingå uti en fullständig granskning af sammansatta Stats - 26* Den 10 Jutii. och BancoUfskottens Betänkande, elier att vaga ett försök, att i hela sin vidd utreda förevarande vigtiga och inveckiade ämne.
Det är endast för att i allmänhet yttra mina tankar derom, som jag anhållit om ordet och vördsamt utber mig att för en stund få Jästa Högloft.
Utskotten synas mig, så vidt jag fattat deras mening, erkänna angelägenheten af en Myntbestämning eller Realisation, hvarmed förstås hvarken mer eller mindre än BancoSedelns bestämda silfvervärde och VexelBankens återförsättande i verksamhet till upprätthållande af detta bestämda silfvervärde.
Häruti instämmer jig fullkomligen, och anser ifrågavarande Realisation högt påkallad, icke blott af sakernes närvarande ställning, och af behofvet att afhjelpi den öfverklagade penningebristen och tillfälliga förlägenheten, utan fastmera och förnämligast af Statens allmänna och ständigt fortfarande Interesse, sorn bjuder sträng och allvarlig redlighet i penningeverket likasom i alla andra olRntliga inrättningar.
Härtill erfordras, att Nationen får veta hvad de löften egentligen innehålla som Banken, under namn af sedlar uigifver, och att dessa löften noggrant uppfyllts.
Vill man att Bankens Sedlar tkola äga ett stadgndt värde, så måste man vara beredd att inlösa dem vid anfordran, så må - Den i4 julli.
265 ste man icke frukta att röra vid Bankens silfverfond, hvars bestämmelse är just denna och ingen anoan.
Innan denna utvexling af silfver emot sedlar företages, kan ett stadgadt sedelvärde icke förväntas, man må uttänka oih vidtaga hvilka anstalter sorn helst.
Detta ha Utskotten också insett, och deras föremål synes halva varit att bereda möjligheten af en sådan utvexling i framtiden.
Deremot ha Utskotten, om icke alldeles afstyrkt, åtminstone icke tillstyrkt den för närvarande elier inom någon viss tidepunkt.
De ha icke uppgifvit någon Realisationsplan, utan blott föreslagit förberedande anstallter till en Realisation, till hvars företagande de ansett förstärkning af Bankens SilfverFond oumgängeligen nödig, ända till tvåtredjedelar motsvarande den utelöpande Sedelstockens belopp, efter den evalvationsgrund, sorn komrne att antagas.
Jag erkänner det, och misskänner ej de Stora svårigheter, som nu förete sig för utförandet af äfven den bäst uppgjorda Realisationsplan; men jag tror att dessa svårigheter ligg» icke så mycket uti SilfverFondens förmodade otillräcklighet eller mindre förmonhga förhållande till den nuvarande Sedelstocken, ej heller uti de betänkligheter man velat fästa vid upptagandet af ett lån för Baa - 266 D en i4 Julii c, m. ken, i händelse det befunnes nödigt; utan framför allt uti de öfverdrifna anspråk, som både för allmän och enskild räkning göras på Bankens biträde med understöd och försträckningar af alla slag: anspråk som ensamt föror sakat att Banken icke kunnat göra rätt för sig, och som äro — må de icke länge förblifva det väsendtligaste hinder för Sedelvärdets bestämmande och Bankens återställande uti ett rättsenligt skick.
Så länge detta hinder får fortfara, så länge anspråk på lån skola gälla iner, än anspråk på rätt, så länge medgifver jag, att det ej är värdt att tänka på Myntbestämning eller realisation, änskönt SilfverFonden fullt motsvarade Sedelstocken, Men om detta hinder undanröjes, om dessa anspråk på lån och understöd af Banken inskränkas till hvad Banken förmår uppfylla, i förening med sine egne förbindelsers uppfyllande; med ett ord; om man en gång och för alltid upphör att begära oförenliga ändamåls vinnande; att begära af Banken att den skall åtaga sig hvad den ej kan åtaga sig, utan att förstöra sin egen Credit, att den skall förse
Landet med ett så kalladt tillräckligt RörelseCapital, ett visst qvantum bytesmedel, bestående i siffror, hvarmed man inbillar 6ig kunna tillskapa Nationalvälstånd; men som ej ett hårsmån ökar den verkliga förmögenheten, utan allenast på sin höjd befordrar dess omflyttning troligenicke oftast till sådana händer, som bäst använda den; emedan en lätt vunnen tillgång, merendels lättsinnigt användes.
Om, säger jag, mao alstär frän dessa anspråk; så vågar jag
Den l4 Julli. yttra den öfvertygelse, att en Realisation af Bancosedlame till deras nuvarande Silfvervärde, att stadga, och ordning i penningeverket äro bade möjlige och lätte att återställa och bibehålla; kanske utan, oeh säkert utan betydlig förstärkning af Bankens nuvarande silfverforråd.
Jag åberopar såsom grund för denna min öfvertygelse allt hvad så väl Kongl.
FinanceComitéen uti sitt underdåniga Betänkande, som jag i egenskap af dess Ledamot särskildt, i detta ämne yttrat och sökt bevisa; och den upplysning vi nu vunnit om Bankens tillstånd, bestyrker den tanka jag hyst om dess förmåga att reda sig; endast man med allvar vill att den skall göra det.
Blotta förberedande anstallter, under det man från Riksdag till Riksdag uppskjuter verkställigheten, skola endast, fruktar jag, bereda stadga åt den opinion att ingen stadga i penm'ngevärdet, åtminstone icke i vår tid, är att hoppas, eller efter andras åsigter att befara.
Att för Bankens räkning uppköpa silfver, när det behöfves, är visserligen angelägit och nyttigt; men att fastställa ett visst Sedelpris, hvartill silfver emottages i Banken, utan tillika fastställd förbindelse, att efter samma beräkningsgrund utgifva sillver för Sedlar, är en anstallt som, så framt den skall vara något annat än ett simpelt lån på silfver, synes mig ingen ting kunna uträtta; aldramiust gifva styrka åt Bankens credit och hoppet om en •68 V)cn i4 Julii. snart tillstundande realisation.
Derigenom sättes väl en gräns för myntförbättring; men lemnäs ett öppet fält för myntförsämringen.
Om silfver skall köpas, tror jag vara bäst att BancoStyrelsen uppdrages derom besörja och på det för
Banken förmonligaste sätt dertill använda det anslag, som af Bankens4årliga vinst eller inkomst, tilt detta ändamål bestämmes; men icke att Sedelstocken okas för att köpa silfver.
Det syises utan ändamål att göra skuld, endast för att få medel att betala samma skuld; så framt man icke hyser den hemliga afsigt att på de sednare långifvares bekostnad bereda en större utdelning åt massans samtli ge borgenärer.
Skulle Realisation beslutas och sättas i verket innan nästa Riksdag, så torde till förstärkning af Bankens Fond genom uppköp af silfver, äfven kunna användas de af Fastighetsoch Odlingslånen inflytande räntor och Capitalafbetalningar. och i följd häraf dessa slags lån för framtiden upphöra:
Fastighetslånen såsom utan nyttigt ändamål, och odlingslånen, emedan de befunnits föga eller intet tjena till det åsyftade ändamålet.
Efter den rigtiga grundsats att befria Banken från betungande och med dess soliditet Den ii Ju bi. 26g oförenligs bidrag och uppoffringar till utomordentliga Statsbehof och arbetslöretsg , som anses medföra allmän nytta, ha Utskotten föreslagit att upptaga lån uppå Statsobligationer med ränta.
Det bör likväl först vara af? gjordt att dessa behof äro verkliga och oundvikliga; att dessa företag äro af så mycken vigt för allmänt väl, att de på ett eller annat sätt böra på Staten bekostnad utföras.
I detta fall är det utan tvifvel för Folket mindre kännbart att medlen dertill genom upplåning anskaffas och efterhand återbetalas, än om de antingen genom betydligt förhöjd beskattning inom korrt tid skulle utkräfvas, eller ock såsom hittils ofta skett af Banken, förmedelst ny sedelutgifning tillskapas; enär följden deraf blefve Sedelvärde,ts ytterligare försämring och ökad svårighet för den åsyftade penningeverkets Reglering.
Men om denna olägenhet skall törekommas måste Statsobligationerne vara grundade allena på Statens eller RiksgäldsContoiretg inkomster, och hvarken directe eller indirecte gravera Banken; så att tillökning af dess Sedelstock deraf uppkommer; hvilket i synnerhet i början af Realisationens verkställighet kunde blifva ganska menligt.
De obligationer som RiksgäldsContoiret till förberörde ändamål koinme att utgifva, borde derföre, i min tanka, icke ställas på betalning vid anfordran, utan på vissa af betalningsterminer med 4 eiler 5 procent ränta; hvartill ett mot behofvet svarande lån troligen skulle utan svårighet erhållas.
Jag nekar icke att ju obligationer som betalas vid anfordran och Den i4 Julli, dertilll löpa med ränta, om ock under 3 procent, erbjuda vissa fördelar, och, utan tvifvel, med lika säkerhet, vore begärligare än obligationer med högre
De vore, så länge deras inlösen aldrig vägrades, aldeles lika med det gångbara mynt hvarmed de inlöstes, och kunde till lika hög ränta sorn detta åter utlånas.
Men det är just derföre‘jag anser betänkligt att för närvarande införa dylika obligationer, om det nemligen allvarligt är i fråga, att återgifva stadga åt penningeverket, och göra Banken och den allmänna värdemätaren — penningen — oberoende af Staters och enskilde personers störrre eller mindre lånebehof och skuldsättning.
Jag tillstyrker för min del att Utskotten måtte anmodas bestämt uppgifva till hvilket silfvervärde de anse utvexling af sedlar mot redbart mynt utur Banken kunna äga rum; vare sig 120, 128 eller 132 skilling för Silf-* verRiksdalern.
Derjemte tillstyrker jag att
Utskotten i sammanhang härmed måtte få sig uppdragit att utarbeta och framlägga en Realisationsplan, möjlig att verkställas innan nästa Lagtima Riksdag; och att endast så vidt det är förenligt med detta ändamål föreslå medel och utvägar att afhjelpa den öfverklagade penningebristen, bereda tillgång på allmänna Lån till Näringarnes vin - Den l4 Julii, v 271 derstöd och biträden till allmänt nyttiga företag.
Sluteligen anhåller jag vördsamt att hvad jag nu haft den äran yttra mätte; om det fin; nes förtjena något afseende, få medfölja den återremiss af Utskottens Betänkande Högloft» Ridderskapet och Adeln torde finna för godt att besluta.
De hvilka yrka ett skyadesamt verkställande af Realisation eller utväxling af Silfver ur Banken mot Sedlar, antaga såsom ostridigt, att intet Land kan hafva underballance i handel, utan att tillgångar och behof måste rätta sig efter hvarandra; att någon betydligare del af Bancosealarne ej kan presenteras till utbyte i Banken mot Silfver, hvarken på en gång eller successivt vid hvilket ofördelagtigt
Han» delsförhållande som hälst, efter som Sedlar äro för den inre rörelsen beqvämare än metalliskt mynt, och Rikets mindre
Folkmängd mot dess vidsträkthet gör circulationen af myntet trögare, samt alltså sammansättningar förstora och hastiga speculationer i hänseende till det metalliska nästan omöjliga; att i afseende pä Fragt- och Assurancekostnad det alltid skall blifva dyrare, att med metalliskt mynt på Utrikes ort betala Importartiklar än med Växlar 272 Den 14 Jtilii. under en genom Realisationen stadigvarande Cours; att om man äfven ville antaga, detsådane förhållanden ägde rum, som föranledde till någon utförsel af Silfvermynt, det ovilkorligen skulle återkomma i följd af den lära, att det bytesmedel man nödvändigt beböfver, det förskaffar man sig för hvad pris som hälst, och att intet annat sätt gifve*, alt återföra välstånd i Landet , än att genast tillvägabringa en Realisation, hvars fördelar den af år 1776 vitsordar.
Det första påståendet är, efter min tanka, grundsdt, så vidt nemligen fråga är om ett land der Creditpipper utgöra Riksmyntet , ty der kan annan eller större import ej äga rum, än den som af exporten , och en mindre betydlig KöpmannaCredit betäckes, emedan Creditmynt i sig sjelft ej är vahra, och derföre icke kan i allmänhet anses begärligt på Utrikes handelsplatser, eller utgöra export-artikel, såsom det mettalliska; men deremot synes mig klart, att när ett Land, hvilket länge icke ägt annat än Creditmynt återfår metalliskt, import ten kan längre tid ganska betydligt ökas utöfver exportbeloppet just genom möjligheten, att med sjelfva metalliska myntet, såsom vah* ra, ersätta skillnaden.
Den enskildta vinsten beräknar ej det allmännas, utan står vanligen i strid deremot; så. ledes, i händelse af en realisation i Sverige, skulle det förhållande troligen inträffa, att då vådan
Den i4 Julii, vadan af Coursförändring troddes genom reaissatoi vara försvunnen, speculationerne å importvahror Ökade sig, och öfverstego exportbeloppet, hvaraf följde att växelbehofvet kunde göra det till vinst, att utföra Silfver, såsom betalning för ImportarrikJarne, och då Bancosedlar, i förhållande till det uttagne och utför-» de Silfret, i Banken inginge, försvårades penningerörelsen i landet allt mer och mer, och Näringarne aftynade.
Vid ett sådant missförhållande emellan exJ port och import skulle exportartiklarne minskas, ty utan tillräckligt mynt i omlopp kunde productionens nu varande belopp ej bibehållas
Det återstod då icke annat medel än att atltjemt minska Importen till dess man återhunnit jemnvigtspunkten.
Landets inre ställning under en sådan återgångstid vöre naturligtvis bedröflig.
''yntets försvinnande ur rörelsen skulle hindia den jusT derigenom allt mer och mer aftynands eu-2 skildta Crediten, att medelst private assigua-?
tioner eller löpande skuldbevis surogere- det försvunna myntet.
Från denna sida är således ingen hje p, att förvänta, och om skatterne ej kunna nc - sättas i förhållande till ett sålunda förminskad Rörelsecapital, så finnes äfven där en ordsax till än svårare förlägenhet.
VI Band. IS 374 Den i4 Julii, Möjligheten af exportens förökande berodde då derpå, att Fragthandeln under tiden, blefve så till Sveriges fördel, att vinsten deraf återförde det metalliska myntet, och med det ökad production af exportable effecter.
På detta hopp hvilade alltså ytterst Realisationens framgång.
Om det felslog är ej svårt, att förutse i hvilken belägenhet Staten befunne sig.
Tiden för en sådan öfvervigt i handel torde vara aflägse och man gjorde försigtigast att först afbida en lyckligare HandelsConjunctur, innan man vidtager financielle åtgärder, förutsättande att den redan finnes.
Bland märkvärdigheter denna Riksdag räknar man med skäl, att upphäfvande af det så kallade Prohibidve Systemet yrkas på samma gång som man viii åstadkomma en realisation eböIVL på satt jat ' utAA s*sa, ett ännu strängare prohibitive Systeme än det nu varande, måste, sedan Realisationen skedt, följa*, emedan endast genom en inskränkt import något hinder gifves för Silfrets utförande, Vid afgörande af frågan om en realisation du skall ske eller icke, förete sig biomständigheter så aldeles egne , att deråt måste lämnas stor uppmärksamhet.
Sveriges Pappersmynt utgör
Finlands egenteligaste Mynt.
Delta sednare Land drifver således sin rörelse på Sveriges bekostnad.
En här verkställd Realisa - \
Den is Julii. tion medför för Finland alla fördelarne, men kostnaden och vådorne blifva Sveriges ensak.
Om man föreställer sig, att en Bank med Silfverfond kunde för Finland erfordras, så kan man äfven tänka sig möjligheten, att tilla vägabringa denna inrättning med en del af det Silfver, som nu förvaras i Svenska Banken.
I det ögonblick en Realisation här verkställdes kunde ju i Finland föreskrifvas, att skatterne endast i Svenska BancoSedlar skulle utgå och ett högre agio tillika utsättas, hvarefter Svenska Sedlar mot Rubelmynt inväxlades.
På detta sätt hopsamlades skyndsamt det i Finland varande Svenska myntet ansedt till 5 millioner R:dr, och Silfver kunde derföre snart sagt på en gång utur Svenska Banken lyftas.
Detta Silfver återkommer säger man, Handeln med Finland skall småningom återföra det; men utom det att Sveriges Handelsförhållande med nämnde Land nu är af den beskaffen-t het, att Sverige dervid ej äger fördelen, skulle ju Finland kunna finna det lämpligt, att förfara så som vi hittills förfarit, det vill säga ur sin Bank ej utväxla Silfver, utan låta det dit indragne hvila såsom Hypotheque för af Finska Banken utgifvande Sedlar.
I detta fall torde de som så ifrigt yrka Realisationen ej förmå sätta denna Silfvermassa i rörelse.
Vidare säger man, hvad hindrar Finnarne, att vid nu varande förhållande när som hälst förvandla Svenska Sedlar tili Silfver genom 276 Den 14 Julii. växlars uppköpande i Sverige? eller hafva Finnarne ett bestämdt tycke för det i Svenska Banken förvarande framför allt annat Silfver?
Sannt är att Finnarne kunna , så sorn nu understundom inträffar, på Sveriges Beurser köpa Växlar för det i Finland varande Svenska myntet, inen så länge Sverige ej äger metalliskt i omlopp, kan detta växelköpande ej ske annorlunda än i mon af tillgångar å exportable varor härstädes, ur det skäl jag förut omnämnt.
Deraf följer tydligen, att Finlands Köpmän kunna blott till en del årligen i växlar omsätta Sedlarne.
En utväg den de i allt fall varsamt måste anlita, ty i annat fall stiger Coursen på Svenska Beurserce till den höjd att en importspeculation till Finnland , verkställd medelst Svenska växlar, köpte efter en sådan Cours ej kan medföra annat än förlust emedan Utländske Köpmän i sådant fall kunde i Finnland lefverera den utländska varan för bättre pris, än den af Finnska Köpmannen på sådant sätt dit införskaffade.
Deremot när Realisationen skedt förlora Finnarne icke vid att köpa Växlar på Svensk Beurs, ty Coursen 6tiger ej betydligt här så länge något Silfver finnes qvar att utföra, och det nu varande Correctivet är då försvunnit.
Uppskjutes åter Realisationen kan genom i Sverige ökad Production af sådana varor, som från Finland nu måste införas, Finska Handeln blifva för Sverige oskadlig- Erfaren; Den i4 Julii. 277 helen visar, att vi äro på vägen till detta mål.
När det hinnäs upphör vådan af Svenska myntets löpande i Finland, och realisation har då ett hinder mindre emot sig.
Det är för närvarande icke lätt, att i Fi« nancefrågor öfvertyga Svenska Folket med andre än fullgode skäl.
Detta folk har så länge varit föremål för Finsncielle misstag både af fordna Regeringar, och Folkets egne Ombud , att det nu funnit mödan vårdt, att göra sig något närmare bekant med Financevettenskapen och StatsEconomien.
Man mäste således beqväma sig, att en gång för alla sätta å sido enskild vinning, och enskiidte afsigter samt handla redligt och öppet.
De fordna bivägarne äro genom Bankens Publicité stängde; man har således ej val mellan att stadna på den punkt man står, eller, följd af Nationens uppmärksamhet, gå rätt fram till målet.
När vid sådana omständigheter man 6äger det Svenska Folket, att det skall realisera sitt mynt, »om icke annat vore än att Banken skulle till sine Creditorer göra utdelning af sine tillgångar, och man vidare säger att Realisationen »kulle ske med utländskt lån, som åter icke annat är, än att utbyta en inhemsk icke räntebärande skuld mot en utländsk med ränta, så är det ej underligt om Folket svarar Nej* 8^8 Den 14 Julii. ty det har af enskild erfarenhet lärt, att den sora lånar på ett ställe för att betala på ett ■nnat, har gjordt jemnt ingen ting mer och ingenting mindre än ombytt Borgenär.
Det vill icke eller hjelpa, att åberopa 1776 års Realisation (den år 1800 beslutade har man såsom för nära vår tid, visligen satt å sido) ty RiksgäldsContoirsts handlingar framlägga förhållandet den tiden i sin rätta dag.
En här vidfogad Bilaga visar, att från den 1 Augusti 1779 till den 24 April 1789 under det SveJ riges Fragthandel i följd af Nord Amerikanska kriget inbringade betydligt, och Sillfisket dessutom var ymnigt, mera än 3 millioner i Utländske Lån (Coursen var då pari) måste af Regeringen upptagas för åtskilliga behof.
Om än antages, att af denna summa 1 million åtgått för Konung Gustaf Ilhs utländska resa, hvilket synes högt beräknadt, återstår dock 2:ne millioner, hvilka under denna del af Realisationsperioden fallit Staten till last, och valverade i Bancosedlar efter 128 sk.
Cours utgöra den betydliga summan af 5 millioner 333,333 R:dr 16 sk. i Bancosedlar.
Ej utan skäl kan härvid anmärkas, att en stor del, kanske allt, af des3« millioner dragits i Växlar och alltså icke ökat den då i Bankens hvalf varande Silfverfond eller det inom Riket löpande Silfvermyntet, samt att de Ullanda ske Lånen i följd deraf icke omedelbart understödt Realisationen af år 1776, men att desse millioner indirccte bidragit att upprätthål-* Den i4 Jalii, 379 la den, det visar sig när man besinnar, att då under denna tid vissväxt hemsökt Landet ett större qvantum Spannemål måst införskrifvas, och i anseende till Kriget Flottor utrustas &c., ett af tvänne fall skulle inträffa antingen att man nödgades göra Lån utrikes, eller ock att om genom ökad beskattning desse summor upp* tagits, Coursen i anseende till ökadt växelbehof i mon af en ökad import skulle stiga, och i och med detsamma Silfver utföras.
Följderne af kriget, och en, tid efter annan, ökad import bidrogo sluteligen dertill att när lån ej mera upptogos, Silfret efter denna period allt mer och mer utgeck.
Det kunde ej återföras annorlunda än genom ökad export, men huru litet detta varit möjligt att ästadkomma, visar sig bäst vid betragtande deraf, att Sillfisket sedermera minskats, att Frankrike, England och Ryssland började tillverka betydligt mera Jern än på 70 och 80 talen, och att den i England uppfundne PudlingsProcessen gjordt Engelska Jernet till sådane ändamål gagneligt, hvartill det under nämnde period ej kunde användas.
Man har länge påstått, att det krig med Ryssland som Sverige företog år 1788 var en följd allena af Regentens utomordentliga utgifter för sig och Hofvet, hvika utgifter skulle undangömmas bland krigskostnaderne?
men man glömmer aldeles att beräkna huru hans bemödande att på sätt jag nämnt, genom Lån å utrikes ort indirect upprätthålla Realisationen, 280 Ben i4 Julii, till en del invecklat Staten i de skulder, hvarom RikseäldsContoirets