Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det i detta ämne icke kan vara utan vigt, att Statssecreteraren för eclesiastik-ärenderna yttrat sig för förändringen, tror jag mig böra uttrycka min opinion till fullkomlig motsats med hans.
Efter den erfarenhet, jag äger, förefaller det mig högst olämpligt, att uppläsningen af kungörelserna skulle ske efter Gudstjenstens slut; åtminstone i landsförsamlingarna är bullret då sä stort och varar så länge, att det hindrar dem, som vilja taga kännedom om kungörelserna, att uppfatta och förstå dem.
Det skadar dessutom icke, att äfven de, hvilka för det närvar, kunna anses icke behöfva känna de påbud, sorn utkomma, likväl hafva någon kunskap derom; och om presten äfven tillkänoagåfve, att kungörelser vore att uppläsa, är det icke sagdt, att man derföre finge vela, hvarom de handlade, och största delen af folket skulle altså troligen icke uppehålla sig för att afhöra dem.
Uti sjelfva saken har jag icke något att tillägga; men det är i anledning af det sista ordet uti en talares yttrande, ett ord, hvilket jag icke vill upprepa, som jag begär att få lemna ett gensvar.
Hartmansdorff har sagt, att han ofta fått uppbära personligt förnärmande uttryck af mig.
Jag tror, att våra protocol! bäst skola vittna, huruvida han haft anledning till denna beskyllning.
För min del, och då jag nogsamt påminner mig, hurusom det ofta händt, att den värde ledamoten i sitt stränga klander mot allt nytt gått så långt, att han icke ens velat tillåta pröfning af förslag till någon förändring och beskyllt mig, under milt försvar för motsatta åsigter, för nyhetsmakeri *Scc.; för min del må det tillåtas mig, att, ehuru jag är lekman och harden äranatt tala emot .Statssecret. för ecclesiaslik-ärenderna, att besvara hans tillvitelse med den något bibliska liknelse, att det förefaller mig, sorn Den io Maj f. m. 383 hade Hr v.
Hartmansdorff sett grandet i sin broders öga, men icke bjelken i sitt eget.
Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till återremiss af LagUtskrs betänk.
Samma propos., ånyo framställd, blef på enahanda sätt besvarad.
Mig veterligen har ingen begärt återremiss å betänk., och jag begär således propos. till afslag derå.
Jag skulle visserligen förena mig med dem, som önska afslag ä betänk.; men för att äfven gå den andra åsigten till mötes, får jag begära återremiss, på det en modification af det nuvar. stadgandet må vinnas, utan att förändringen derföre behöfver blifva så vidsträckt, som den nu är föreslagen.
Jag medger, att det för ändamålet är lämpligare, att uppläsningen sker såsom hittills, fastän jag ock tror, att densamma, utar särdeles men, kunde ske efter Gudstjenstens slut.
Men det gifves tillfällen, då sinnet verkligen är mera helt öfverlemnadt åt de religiösa betraktelserna och känslorna, såsom t. ex. vid barnens första nattvardsgång.
Att då låta nattvardstalet efterträdas af kungörelser, hvilka ofta äro af den beskaffenhet, att de väcka förargelse och verldslig omtanka, tror jag icke vara lämpligt.
Jag hemställer således, om man icke kunde inskränka sig derhän att stadga, det uppläsningen skulle ske efter Gudtjenstens slut vid sådana ttllfällen, då barnen begå deras första nattvardsgåag.
Jag yrkar altså i detta afseende återremiss.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å LagUtsk:s betänk.
N:o 41* Ropades ja och nej.
Uppå derom framställd propos. blef nu ifrågavar. betänk. af R. o.
Företogs till pröfning LagUtsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o ^1. öfver motioner med förslag till ändring i nu gällande lag, ang:de behandlingen af frågor om oenighet makar emellan.
Uppå de af Hr Gr.
Sparre uti dess vid betänk, fogade reservation framställda skäl anhåller jag, att betänk, må afslås; och skulle denna min anhållan icke bifallas, vill jag blott reservera mig emot bifall till Utsk:s betänkande.
Jag förenär mig med Frih.
Ehrenborgh i anhållan om afslag å betänk., åbe - 384 Den io Maj f. m. ropande de skäl, som Gr.
Sparres och Professor Grubbe* reservationer innehålla.
Vi böra akta oss för att lossa de religiösa band, som för närvar, omgärda äktenskapets bestånd, på det att äktenskapet må hållas i tillbörlig helgd, och äktenskapsförbindelser lika litet må lättsinnigt brytas, som lättsinnigt ingås.
Jag kan icke föreställa mig, att äktenskapet hålles i helgd derigenom, i att oeniga makar tvingas att lefva tillsammans.
Jag tror tvärtom, att äktenskapet gåfve större helgd, om svårigheterna för dess upphäfvande minskades, så att man kunde slippa se äkta makar tillbringa hela deras återstående lif i split och osämja.
Jag har lefvat i Danmark, hvarest till skillsmässa icke fordras mera, än ett förklarande af båda makarna att icke mera Vilja lefva tillsammans, och ett vidhållande af samma föresats efter 2 års förlopp.
I denna väntningstid äger Konungen till och med att gifva dispens.
Jag har likväl i nämnde land icke sett flera äktenskapsskillnader än här; meu väl här flera ohyggliga äktenskap.
Jag yrkar derföre bifall till betänk, eller återremiss, på det Utsk. må gifva den följda principen ännu större utsträckning, än som nu skett.
Jag kan icke neka mig den tillfredsställelsen att hembära Utsk. min uppriktiga hyllning af de grundsatser, Utsk. uti det ifrågavar. betänk, erkänt.
Lika med Hr Cederschjöld tror jag, att de varningsgrader och chicaner, hvilka nu måste föregå ett äktenskaps upplösning, snarare motarbeta än befordra det moraliska ändamålet, nemi. att underhålla och befästa det moraliska bandet i äktenskapet; ty sedan ett olyckligt missförhållande börjat, återställes harmonien visserligen icke af något yttre tvång, utan fastmer torde det onda derutaf ökas, och man lärer knappt nog kunna förete ett enda exempel, att några varningar inför domcapitel eller af domstol ålagda böter verkat återställande af frid och belåtenhet emellan missnöjda makar.
Jag anhåller således, lika med Hr Cederschjöld, att betänk, må bifallas eller i annat fall, uti det afseende han uppgifvit, återremitteras.
En ledamot har trott sedligheten vara större i Danmark i anseende till lättheten der att bryta aktenskapsbandet.
Jag afundas ej grannriket en sådan fördel, utan tror, att om Hr Cederschjöld kände de husliga förhållandena der lika väl som här, skulle han komma till helt andra slutsatser än den, han nu yttrat.
Man har sagt, att chicanen af en varning inför domcapitlet borde afskaffas.
Jag erkänner icke, att denna åtgärd bör så benämnas; men om man finner värningen obehaglig, särdeles för den oskyldige, så bör man påminna sig det gamla ord språ - Den 10 Maj f. pi. 3S5 språket: att det icke är ens skuld, att j:ne fräta, oell att de således gerna må vara underkastade det obehag, hvartill de sjelfva äro skulden.
Man har vidare sagt, att en varning inför domcapitlet sällan lärer återställa den brutna friden.
Deremot får jag åberopa Utskts förslag i ett föregående betänk., att uppgöra vilkor för redan skiljda makars återinträde i äktenskap med hvarandra.
Då detta bevisar, att man förutsätter, det lagligen skiljda makar skulle vilja återvända till sammanlefnad med hvarandra, bör man destomera förmoda, att ett sådant återvändande kan äga runi, innan det yttersta steget är taget.
Mig synes det endast utmärka nog mycken egenkärlek, om man icke skulle tro sig tåla vid en varning af den myndighet, som börsöka återställa den brutna friden; och jag fortfar alt yrka afslag å betänk.
Jag har tagit för regel att aldrig på detta rum ingå i långa juridiska afhandlingar, hvilka vanligen mera trötta, än de för den hastiga uppfattningen bevisa.
Jag vill derföre äfven nu blott förklara, att jag tror, det staten icke vinner på, att sociala band hastigt kunna upplösas; ju hårdare de sammanknytas, desto bättre.
Då fråga varit om lagstiftningen för äktenskap, har jag derföre alltid varit bland dem, som ansett skiljsmessor böra så mycket som möjligt försvåras; då man vet, att den vigtiga förbindelsen icke kan sä lätt brytas, torde man icke så lättsinnigt deri ingå.
Uppå dessa i korthet framställda skäl fortfar jag att yrka afslag å betänk.
Riktigheten af en värd talares yttrande, att jag icke känner
Danmark lika väl som mitt fädernesland, kan jag visserligen icke bestrida, oaktadt jag vistats i Danmark 2a3 år.
Om jag äfven icke skulle med full visshet känna, huruvida äktenskapen i sjelfva verket äro lyckligare der än här, tror jag mig dock kunna med någorlunda säkerhet påstå, att moraliteten både inom och utom äktenskapet åtminstone icke är mindre än här.
Jag önskar visserligen icke, att skilsinessorna må blifva flera; men jag tror, att de skulle blifva vida färre, om man lossade de yttre band, hvaruti dessa förhållanden nu äro fjettrade.
Man finner nemi. alltid, att just der, hvarest hindren äro större, der är ock retelsen och sträfvandet alt öfvervinna dem i samma mån starkare.
Då jag anser samhällets ändamål vara icke blott att sammanhålla sig sjelf såsom statsinrättning, utan jemväl att utbilda moraliteten hos sina medlemmar; då jag tror, att ett sådant ändamål, långt ifrån att befordras, tvärtom motverkas derigenom, att man söker genom tvångsmedel bereda fortfarandet af sådana förhållanden, som störa 6 H. 49 3Sö
Den io Maj f. m. familjefriden, så kan jag icke med Frih.
Ehrenborgh dela öfvertygelse, att samhället vinner på att genom tvång sammanhålla sådana sociala band, som icke vilja eller kunna sammanhålla sig sjelfva.
Jag tror nemi., att friheten i det civiliserade samhället säkrast sammanhåller allt, så i det allmänna som det enskilda.
Deu, som erfarit olyckan af att hafva varit i missförhållande inom sin familj, vill säkerligen befria sig derifrån med uppoffring af hvad som helst; och jag beklagar, om han läte afhålla sig från en skilsmessa af de yttre svårigheterna deremot.
Då likväl erfarenheten vitsordar, att mången för närvar, låter dessa hinder verka, tror jag åtminstone icke, att deruti ligger något godt för samhället; och kan jag verkligen icke föreställa mig, hvad de, som tro detta, mena med samhällets behof af moraliskt bestånd och framskridande.
Jag förnyar min begäran om bifall till betänk.; men skulle återremiss beviljas, ber jag att få beledsaga densamma med den anmärkning, att den föreslagna tiden af 6 månader för skillnaden till säng och säte synes mig vara väl kort och böra i lagen bestämmas med minst 6 månader.
En tillfällig misssämja synes mig nemi. kunna uppkomma, hvilken behöfde en längre tid för att glömmas eller försonas, utan alt den derföre vore nog stadgad för att utgöra grund för äktenskapets upplösning.
Skulle Utsk. vilja taga denna anmärkning i öfvervägande och derefter rätta betänk., så hoppas jag, att, då det återkommer, Ståndet icke skall linna betänklighet vid att dertill lemna bifall.
En ledamot har trott, att svårigheterna vid upplösningen af äktenskapsbandet just skulle utgöra en aggelse att önska dess upplösning.
Jag vet väl, att naturer kunna finnas, som företrädesvis eftersträfva det förbjudna; men i allmänhet torde man väl få antaga, att om man befinner sig i förhållanden, hvilka icke kunna godtyckligt upplösas, är man gemenligen fördragsam, emedan man vet, att man eljest endas tökar sin olycka.
Hvad medborgare äro i förhållande till samhället, det äro medlemmarna uti en familj ännu närmare till hvarandra.
Jag kan vara misskänd och misshandlad af mina medborgare, samt följaktligen missnöjd med dem, men jag måste hafva fördragsamhet med dem och de med mig, emedan vi tillhöra samma fädernesland; och sålunda förlikas vi omsider bättre, än vi eljest skulle göra.
I anledning af den siste värde talarens yttrande, att naturer finnas, hvilka drifvas att begå en handling blott derföre, att den är förbjuden, får jag förUara, att jag, för min del, icke är bland dessa.
Men jag vill likväl söka afskaffa en lag, som jag finner onaturlig, helst jag tror, att det endast är slafsinnet, som tåligt finner sig under hvilken lag som helst.
I Den 10 Maj f. m« 33?
Jag får blott fästa uppmärksatnlieten derpå, att här icke är fråga om att upphäfva alla hinder emot äktenskapsskillnader, utan blott att borttaga skyldigheten för oeniga makar att resa lång väg för att inför domcapitlet emottaga en oftast blott ceremoniös varning.
Jag tror, att den tid är förbi, då dessa högvördiga auetoriteter utöfvade något välde öfver samveten och tänkesätt; och jag är öfvertygad, att om föreställningar af församlingens presterskap, af föräldrar, vänner och anhöriga icke verka, så Uträttar varningen inför domcapitlet ej heller något.
Det är emedlertid endast denna sistnämnda varningsgrad, som är fråga om att borttaga, och jag hemställer, om den kan vara af något slags vigt för äktenskapets helgd.
Jag önskar, att Hr Cederschjöld aldrig må tro, att jag uti ofördelaktiga exempel åsyftar honom, allraminst i fråga om lagars öfverträdelse.
Hvad åter beträffar påståendet, att domcapitlels varningar icke till något tjena, så, i fall personer finnas, hvilka icke vilja låta rätta sig af presterliga myndigheter, sorn dertill äro förordnade, gäller det dock icke i afseende å alla; och de förra kunna, såsom jag hoppas, rätta sig med tiden.
Jag fortfar att begära afslag af betänk, och anhåller om votering, ifall afslaget derförutan icke beviljas.
Jag anhåller om upplysning, huruvida underrättelse ankommit från de öfriga Stånden, huru betänkandet der blifvit afgjordt.
B.idd.-Secret.:
Förevar, betänk, är af Borgare- och BondeSttn återremitteradt.
Från PresteSl. har någon underrättelse icke ankommit, om eller huru frågan derstädes blifvit afgjord. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos:r först till återremiss, dernäst till bifall och slutl. till afslag å LagCJtsk:s betänk.
N:o 42j hvilka alla tre propos:r blefvo med ja och nej besvarade.
Hr Oxehufvud, Olof Phil.:
Efter hvad jag trott mig uppfatta, hafva de flesta yrkat återremiss, och jag anser altså contrapropostn böra ställas derå, i stället för på afslag, helst 2:ne
Stånd redan lära återremitterat betänk.
Då sådana anmärkningar emot betänk, blifvit gjorda, att detsamma i anledn. deraf icke kunnat antagas, och då grundlagens tydliga mening äi , att när anmärkningar emot ett betänk, göras, hvilka syfta på detsammas förändring och sålunda återremitterande, bör en sådan ske.
Jag anser fördenskull contraproposm böra ställas på återremiss.
Jag förenar mig så mycket hellre med Hr Gr.
Horn, som jag sjelf framställt en anmärkning, hvil - 3SS Den 10 Maj f. m. len torde förtjena att tagas i betraktande, den nemi., att jag önskade, det tiden för skillnaden till säng och säte måtte bestämmas med minst 6 månader.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten å en period i i mom. af 56 §.
Reg.F. Der står: ”Utsk:ns förslag skola först i Ståndens plena framställas till antagande eller förkastande, utan förändringar "eller tillsatser.”
Vi hafva förut haft denna formfråga under discussion. R. o.
Ad. fann då tydligt, likasom jag förmodar, att Ståndet i dag skall finna, att nemi., då propos. rätteligen blifvit framställd först till bifall och derefter tili afslag, så måste, om under någon af dessa propos:r votering begäres, voteringspropos:n ställas till bifall och afslag.
Vilja de, som yrka återremiss, hafva sin mening fram, så, och i fall icke någon fortfar att yrka bifall, böra propostua ställas till afslag eller återremiss.
Jag skulle tro, att betänk, icke kan afslås, då anmärkningar deremot blifvit gjorda, som afse ändringar, enär Ståndet då icke komme i tillfälle att pröfva frågan i det skick, densamma erhölle, sedan de föreslagna ändringarna af TJlsk. blifvit tagna i öfvervägande.
Jag ber, att afseende härå må fästas.
Enär de, hvilka icke finna de gjorda anmärkningarna förtjena afseende till återremiss och icke heller vilja bifalla betänk., likväl måste hafva sig öppet att försöka få sin mening genom votering gällande, anser jag propostn böra ställas på afslag eller återremiss.
De, sorn vilja bifalla betänk, i dess nuvar. skick, kunna alltid, då frågan kommer tillbaka, bereda beslut för deras åsigt; men skulle alla 3 meningarna, för bifall, afslag och återremiss, nu bestämdt påyrkas, måste man votera om voteringspropositionen.
Enär jag nu erfarit, att 2:ne Stånd redan återremitterat betänk., afstår jag från mitt yrkande på votering, i fall äfven R. o. Ad. vill besluta återremiss.
Uppå derefter förnyad propos. hlef LagUtsk:s betänk.
N:o 42 af R. o. Ad. återremitteradt.
Ånyo föredrogs Oecon.Utsk:s d. i dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 3y, i anleda, af väckta motioner ej mindre om bestämda föreskrifter för befordringar inom Postverket, än ock om behofvet af ny postordning och instruction för postinspectorer och postförvaltare samt af nytt löningssätt för dessa tjenstemän.
Emot Utsk:s förslag i sista punkten af betänk, ber jag att få göra några an - Pen 10 Maj f. ra.
3Sg märkningar.
I förra delen deraf tillstyrker Utsk. nemi., att it.
St. må hos K. M. i underd. anhålla om granskning och omarbetning af nuvar. postordning och instruetion för postinspectorer och postförvaltare.
I anledn. häraf får jag upplysa, att K.
M. redan anbefallt en sådan granskning och utsatt viss tid, inom hvilken densamma bör vara verkställd.
Den föreslagna åtgärden lärer således vara öfverflödig.
Hvad åter beträffar sednare delen af Utskts förslag i oroförmälda punkt, synes det åsyfta införande af bestämda löner för postförvaltare-tjenster i stället för sportler, hvaraf densamma nu till större delen hemta sina inkomster.
Dessa löner skulle då komma att betunga staten; och ehuru jag visserligen i allmänhet icke är vän af sportelsystemet, tror jag likväl icke, att det uti ifrågavar. fall bör afskaffas, emedan uti detta löningssätt ligger en sporre för de omförmälda tjenstemännen att uppmärksamt och nitiskt gå allmänheten tillhanda, emedan deras arfvoden derpå bero.
Dessutom är detta löningssätt det, hvarigenom tjensterna blifva rättvisast lönade; ty ju flera correspondenter, destomera arbete, och derefter böra äfven inkomsterna rätta sig.
Vidare förekommer jemväl den omständighet , att om correspondenterna skola erlägga afgifterna till staten i stället för till poslförvaltarne, skola dessa afgifter utgå efter bestämda taxor, hvilka åter icke kunna upprättas emellan riksdagarna, utan måste tillkomma genom Konungs och Ständers gemensamma beslut.
Att rättvist uppgöra sådana taxor vore icke heller lätt, emedan den ena har vidsträcktare och den andra mindre vidsträckt correspondance m. m.
Genom öfverenskommelse emellan postförvaltaren och eorrespondenten kunna sådana förhållanden bäst jemnkas.
Instämmande med den siste värde talaren, får jag derjemte endast fästa uppmärksamheten derå, att om en sådan lönereglering, som uti Utsk:s förslag åsyftas, komroe att äga rum, skulle bruket att fordra och gifva sportler troligtvis i alla fall qvarstå.
Jag tror således, att fulla skäl till återremiss förefinnas.
Hr von Troil, Emil: Sedan Hr Grundelstjerna upplyst, att 3:dje punkten af Utsk:s tillstyrkande är obehöfligt, skulle jag tro, att hela betänk, kunde afslås.
Uti första punkten tillstyrker besynnerligt nogen underd. anhållan, det K. M., vid återbesättande af lediga tjenste:- inom och under Postverket, läcktes fästa nåd. afseende å långvarig, nitisk och pålitlig tjenstgöring vid samma verk.
Jag hemställer, huru det är möjligt för Utsk. att känna, om K. M. icke redan iakttagit, hvad Utsk. här föreslagit att begäras.
Det enda Utsk., som jag anser behörigt att göra dylika framställningar, är Constit.Utsk.; men för min del är jag förvissad, att vid återbesättande af de ifrågavar. tjensterna ordent - 3y° Den 10 Maj f. m. liga förslag upprättas af ÖfverPostdirectörs-embetet, och att K. iVI. derpå fäster det afseende, de kunna förtjena.
Åtminstone hafva sednare tiders befordringar i denna väg visat de lyckliga följder, att mindre underslef ägt rum och statsverket altså kommit i åtnjutande af större inkomster.
Jag tror således, att enär irsta punkten af förslaget synes fullkomligt oriktig, den sista fullkomligt onödig och den medlersta af ingen vigt, kan hela betänk, lämpligen afslås.
Hr Nordenadler, Ludv. Gust., hade inlemnat ett så lydande anförande:
Det sätt, hvarpå Allm.
Besvärs- och Oecon.Utsk. besvarat de från H. R. o. Ad. samt V.
BorgareSt. till Utsk. remitterade motioner, rörrde ”bestämda föreskrifter för befordringar inom K.
Postverket, äfvensom angrde behofvet "af ny postordning och instruktion för postinspectorer och "postförvaltare samt af nytt löningssätt för bemälda tjenstemän, ” utmärker nog tydligt, att Utsk. antingen icke riktigt uppfattat frågan om rättighet till befordran inom K.
Postverket, eller ock ansett samma fråga så ringa och obetydlig, att den icke förtjente någon uppmärksamhet, emedan extra-ordinarier inom detta embetsverk icke kunna annorlunda betraktas än renskrifvare i allmänhet; hvarföre ock isynnerhet till krigstjenst odugliga militärpersoner borde till postsysslor befordras, såsom det i andra länder skall vara brukligt.
Efter dylika premisser och sedan Utsk. rakt uteslutit de inom K.
Postverket engagerade extra-ordinarier från ali competens till posttjenster, hade det sådeles icke bort förmodas, att resultatet skulle blifva ett tillstyrkande af "un"derd. anhållan, att K. M., vid återbesättandet af lediga "tjenster inom och under K.
Postverket, täcktes fästa nåd.
"afseende å långvarig, nitisk och pålitlig tjenstgöring vid "samma verk."
Då Utsk. satt extra-ordinarier i lika kategori med vanliga renskrifvare, torde Utsk. icke erinrat sig, att K.
ÖfverPostdirectörs-embetet är ett statens embetsverk, och att de personer, hvilka som extra-ordinarie kammar- eller contorsskrifvare derstädes vinna inträde, följaktligen äro statens lönlösa tjenare, likaså väl som alla andra extra-ordinarier, hvilka, i hopp om framtida befordran, söka och erhålla engagement i något af Rikets Collegier eller öfriga på riksstaten uppförda styrelseverk.
Det är således icke K.
Postverkets extra-ordinariers, utan sjelfva styrelseverkets anseende, sorn blifvit nedsatt derigenom, att dess extra-ordinarier blifvit af Utsk. ansedda endast som renskrifvare, d. v. s. sådana, som begagnas blott för tillfället, skrifva frivilligt hos enskilda för betalning, icke ens hafva försvar hos den, de betjena, och altså icke heller äro honom någon lydnad skyldiga.
Att den af Utsk.
Den 10 Maj f. m. gjorda jemnförelse likväl är alldeles oriktig och ett rent misstag, har Utsk. också sjelf insett och äfven sjelf rättat dermed, att Utsk. på ett annat ställe i dess betänk, förklarat, att ”K.
Postverket står under samma befordringslagar som •”Rikets öfriga Verk och Collegier.”
Då nu detta sanna och rätta förhållande är medgifvet, hvarföre då, i rak opposition deremot, yttra, att K.
Postverkets extra-ordinarier äga ingen rätt till befordran inom verket framför hvar och en annan utom verket?
Annorlunda har detta samma Utsk. vid förra riksdagen betraktat denna samma fråga, då Utsk. uti dess betänk, af d. i3
Maj 1829 (N:o lii) funnit sig på goda skäl böra tillstyrka underd. anmälan af den önskan, ”att K.
M. täcktes anbefalla vederbörande auetoriteter att ”sorn incompetenta anse alla sådana sökande till lediga sysslor ”inom och under K.
Postverket, hvilka icke förut tjenst”gjort som extra-ordinarier eller vicarierande postmästare, ”samt derunder ådagalagt skicklighet, nit och pålitlighet, ”hvilket sednare isynnerhet vid dessa beställningar vore af ”högsta vigt för allmän och enskild säkerhet; och hyste ”Utsk. den tillförsigt, att K.
M. med synnerlig nåd täcktes ”omfatta sådana embetsman, som längre tid inom K.
Postverket tjenstgjort, då de kunde förete vederbörandes vitsord om trogen tjenst och visad redlighet i ombetrodda för”rättningar.
” För Utskts nu alldeles förändrade tänkesätt har icke blifvit anfördt något enda vederläggningsvärdt skäl; ty icke ian det få namn af skäl, att för inträde vid K.
Postverket ej erfordras någon academisk examen och att, sedan Rikets vid förra riksdagen församlade
Ständer ansett detta ärende vara af så stor vigt, att Utsk:s då gjorda och af R.
St. gillade nyssnämnda hemställan blifvit till K. M:s nåd. bifall anmäld, K. M. under d. 18 Juli 1829 i nåder förklarat samma hemställan icke kunna bifallas.
Hvad academisk examen angår, så är det en sak, hvilken beror på K.
M:s eget nåd. godtfinnande, att derom förordna äfven för dem, som i K.
Postverket söka inträde; men att sådant icke skett ännu, bör icke rättvisligen utestänga de redan engagerade personerna från befordran, då de dertill gjort sig förtjenta; och att K. M. i nåder icke bifallit R.
St:s år 1829 gjorda und. hemställan, det utesluter icke möjligheten af ett annat nådigt beslut, i fall R.