Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t endast af sparsamhetsskäl föreslagit Carlstadsbanan.
Jag ber Hr Frihm genomläsa slutet af K.
Mits Propos., och han skall då finna, att många andra vida vigtigare skäl blifvit anförda, fastän sparsamhet med Statens medel äfven varit ett skäl, och detta af ganska stor betydelse.
Jag tror emellertid, att grannlagenheten bort förmå Hr Frihm att, då han releverat ett skäl, äfven omnämna de öfriga, hvilka förhindrat K.
M:t att föreslå den norra linien.
Slutligen önskar jag med några ord få beröra den del af frågan, som angår anslagets belopp, i afseende å hvilket jag ej kunnat instämma med Utsk:ts majoritet, utan afgifvit en särskild reservation med yrkande om ett något högre anslag, och i hvilken reservation Hr Lagerstråle förenat sig.
Den, som följt med H. lil. 21 322 Den 14 Mars e. m. diskussionen ang:de de vid denna riksdag äskade anslag, har sett, att jag, långt ifrån att slösa med Statens medel, har, så godt jag förmått, sökt förorda och åstadkomma sparsamhet, .lag har trott det vara nödvändigt, och jag tror så ännu.
Men, Mina Hrr! det är en stor skillnad mellan att vara sparsam och vara girig.
Den girige sparar i tid och otid, den sparsamma åter tvekar ej att utgifva medel, när han finnér allmänt väl sådant fordra.
Denna regel har jag sökt följa i detta fall, och jag tror att den million, jag i min reservation hemställt att R.
St:r skola bevilja utöfver hvad Stats-Utsk:t föreslagit, kommer att blifva ganska väl använd.
För öfrigt ser jag med glädje, att Gr.
Hamilton i sitt förslag kommit så nära den summa, jag ansett böra beviljas, att vi egentligen endast skilja oss på 600,000 rdr.
Från de af ju ig föreslagna 1,500,000 rdr böra nemi. fråndragas 400.000 rdr, hvilka åtgå till inlösen af jernvägsmateriel från de redan färdiga stambanorna, och hvilken summa således återkommer till Statsverket.
Såsom ett skäl för beviljande af endast 500.000 rdr till nordvestra stambanan har man anfört nödvändigheten af att visa utlänningen att vi verkligen en gång kunna vara sparsamma med Statens medel.
Jag vågar tro, att vi redan visat detta genom de stora nedsättningar i anslag, hvilka vid denna riksdag beslutats, och de ännu större besparingar, hvilka Stats-Utsk:ts riksgäldsafdelning föreslagit, men hvilka ej ännu blifvit af R.
St:r afgjord3.
Med afseende å dessa torde jag med några siffror få visa, alt afdelningen, långt ifrån att vara frikostig vid beviljande af anslag till jernvägar, tvärtom gått ytterst sparsamt tillväga. begärt. erhållit. K. M:t har för jernvägar 9,794,000 — 4,900,000, Härtill kommer den summa, som nu är under öfverläggning — 500,000.
Enskilda hafva begärt för jernvägar: anslag 15,919,000— 160,000. lån 11,718,000 — 350,000.
Således in summa af begärda . . . 37,431,000 — äro dels beviljade, dels af Stats-Utsk:t eller dess afdeln:r föreslagna endast — 5,910,000.
Under sådana förhållanden tror jag Verkligen, att R.
St:r komma att ådagalägga en sparsamhet i fråga om jernvägsanläggningar, som skall visa utlänningen, att vi ej vidare vilja upptaga några främmande lån.
Den summa, som till statsutgifternas betäckande kommer att erfordras utöfver de nu befintliga tillgångarne, blir nemi. ej större, än att vi genom kloka lånevilkor mycket väl kunna upplåna den inom landet, utan att derigenom på något sätt inverka störande på den finansiella ställningen.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag vördsamt anhålla, att R.
St:r måtte besluta att, för påbörjande af arbetena på nordvestra stambanan, mellan Christinehamn öfver Carlstad till Arvika ett anslag af 1,500,000 rdr må med 500,000 rdr under år 1866 och med 1,000,000 under år 1867, af Riksg.-Kont. utbetalas.
Den 14 Mars e. m. 3?3 Hr Nordenfelt, Leonard Magnus:
I denna fråga har redan så mycket blifvit ordadt, att jag icke länge skall uppehålla Eder, Mina Hrrl Jag har sökt att göra mig reda för skälen, för den ena eiler andra linien.
Jernvägar äro af politiskt intresse, och detta strider icke mot det ekonomiska, hvarpå man äfven måste fästa afseende.
Man har sagt att Carlstads-linien vore fördelaktigare, emedan den följer gamla och naturliga kommunikationsleder; detta skulle vara sannt, om man blott ville gå i en gammal rigtning, eller förbättra redan befintliga vägar, men då frågan här är att bilda nya kommunikations-leder, synes detta skäl icke längre vara giltigt.
Man har anfört såsom en vinst att den södra linien skulle beröra Wenern vid flera hamnar; hvad gagn detta skulle medföra kan jag icke inse; jag tycker att det kan vara nog att träffa Wenern på ett ställe.
Klinckowström säger att det ur militärisk synpunkt vore fördelaktigt att kunna transportera effekter längs Wenerns strand, men enligt min tanke kan den norra banan medföra samma nytta.
Här har anförts alt Carlstads-linien alltid blifvit förordad, men det har skett på tider, då man icke tänkt sig möjligheten af någon annan bana; alla sednare auktoriteter hafva uttalat sig för den norra.
Hr Oldevig har visserligen kännedom om Wermland, men månne han känner huru mycket jernvägar förmå att uträtta; han har dessutom en viss benägenhet att fasthänga vid gamla satser.
Man åberopar den stora trafiken på Carlstad och den mängd af skjuts-hästar, som dagligen gå dit, men det är hufvudsakligen transito-gods till Norge.
Visserligen resa många menniskor till Carlstad, men de skola lika fullt resa dit, om jernvägen drages öfver Dejefors.
Klinckowström har anfört exempel på jernvägar, som äro anlagda längs segel-leder; jag har granskat dessa förhållanden och funnit att när så varit fallet, så har det skett i synnerligen folkrika och bördiga trakter, men äfven der endast under särdeles tvingande omständigheter.
Det är anmärkt att den norra linien är något längre, men det är så obetydligt att man icke bör fästa sig dervid.
Man har talat om de ofördelaktiga lutningsförhållandena på den norra linien, men vid närmare undersökning har man funnit att hvad kurverna beträffar, så finnas svårigheterna på den södra sträckan, och hvad lutningen angår, så är den icke så ofördelaktig, som det först syntes, ty ehuru mera bränsle åtgår vid uppför-gåendet, så har man detta igen vid utför-gåendet, då man drifves af sin egen tyngd.
Man har sagt att Westergötlands spanmål skulle hafva fördel af att gå till] Carlstad; men jag tror att det är bättre om den ginge direkte till norra Wermland, der man behöfde den.
Det är mycket taiadt om den ene eller andra liniens företräde med afseende på anläggandet af bibanor.
Fin talare har sagt att man icke bör taga dem i betraktande, men jag tror tvertom, ty om en bibana kan anläggas utan s^pr kostnad, är det en särdeles vigtig sak; enligt min tanke är den norra vägen fördelaktigare för bibanors anläggande.
Man säger att den södra linien kan åstadkomma en bibana till Grava; detta är ett väl djerft påstående, 324 Den 14 Mars e. m. då denna sträcka ännu icke blifvit undersökt; deremot är det klart att bergslagen behöfver en jernväg.
Enligt min tanke är det sämsta man kan företaga sig att draga en jernväg till en småstad, då andra kommunikations-sätt finnas.
Jag tror således alt de »många» bibanor, Frih. Klinckowström omnämnt, kunna ganska betydligt reduceras.
Här hafva så många utmärkta militärer framhållit den södra liniens företräde ur militärisk synpunkt, att jag icke vågar yttra mig deröfver, men jag tror dock att trupper kunna föras äfven på den norra; och dessa skäl grunda sig dessutom på en så aflägsen möjlighet, att de icke kunna jemföras med den ekonomiska fördelen, som den norra banan erbjuder.
Om det är sannt att en tolft plankor kostar 9 rdr på jervägen, så medger jag att den ekonomiska vinsten icke kan vara särdeles stor; men detta bör ändras.
Jernvägstrafiken är för närv:de för dyr, men då hela banan kommer att öppnas för trafiken, kan äfven transport-kostnaden för de stora råämnes-massorna nedsättas, och det låga priset skall då snart lemna mycket större inkomst.
För den södra linien qvarstår således en större persontrafik att börja med, men det kommer snart att visa sig att de personer, som behöfva, resa, söka upp jernvägen hvar den finnes.
Man har vidare anfört att om två tåg dagligen gå, skulle persontrafiken uppväga skillnaden mellan den andra liniens större gods-trafik, men äfven detta tror jag är ett misstag.
Der qvarstår således deri större person-trafiken att börja med och den mindre anliiggnings-kostnaden, men kan denna högre kostnad betäckas genom högre inkomst, så måste det vara rätt att anslå denna summa för den norra linien.
Man har fruktat att Göteborg skulle komma att förlora genom konkurrensen med Christiania, men då det är 7 mil längre till Christiania än till Göteborg, och då 11 mil af jernvägen ligger inom Svenska gränsen, och vi dessutom på denna kunna betinga hvad vilkor som helst för den Norska trafiken, så synes mig faran just icke vara särdeles stor.
Det vigtigaste skälet för den norra banan är att den berör Dejefors, der stora och användbara natur-krafter förefinnas, och der Wermlands jernhandtering bör koncentreras, och utan jernvägar kunna aldrig några större anläggningar komma till stånd.
Jag tror således att denna högre summa vore här väl använd; och om härtill lägges den utveckling, som jern- och koltrafiken skall erhålla, då de genom jernvägen erhålla lättade kommunikationer, så tror jag att man icke kan länge vara tvifvelaktig åt hvilkendera sträckningen man bör gifva företrädet, i synnerhet som jernvägar anläggas för framtiden, icke endast för närv:de förhållanden.
Jag anhåller att få förena mig i det yrkande, som blifvit framställdt af Hr Leijonancker.
Cederström, Carl Gustaf:
Då jag vid riksdagens början ställt mig bland anhängarne af den södra linien och deltagit i undertecknandet af en brochyr i denna syftning, så anser jag mig äfven böra vid detta tillfälle yttra mig.
Dea 14 Mars e. m. 325 Jag har sedermera så noga och så samvelsgrannt som i min förmåga stått, pröfvat, granskat och med hvarandra jemn(ört de uppgifter, skäl och grunder, som i denna fråga blifvit framställda, och har derunder blifvit alltmera tveksam om södra liniens företräde och detta i direkt proportion mot det mina tvifvelsmål om realiserandet af planen för bibanan Filipstad-Norum aftagit.
Då nu garanti af, i min tanke, dertill fullt qvalificerade personer lemnats derför, att teckningen till denna bibana skall blifva fulländad till den som för erhållande af statslån är nödig, då vidare just denna bibana sätter norra linien i stånd att genom större godstrafik och deraf ökad inkomst lemna Staten ersättning för denna iinies högre anläggningskostnad, då ytterligare samma bibana gör norra linien till en den mäktigaste häfstång för lyftande af Wermlands snart sagdt hela jernhandtering, då slutligen jag icke längre kan hysa ringaste tvifvel derom, att denna bibana, Filipstad—Norum, kommer till stånd, derest norra sträckningen antages för nordvestra stambanan, så anser jag mig nödgad att gifva min röst åt norra linien.
Skulle detta mitt handlingssätt hos någon eller några väcka ovilja och af dem anses förtjena tillvitelse för vankelmod och ombytlighet, så får jag förklara att jag vida heldre utsätter mig för detta deras oblida omdöme, än jag af envishet eller för att bevara skenet vidhåller min förut fattade åsigt och derigenom handlar mot min öfvertygelse och mot bättre vetande.
Jag vill vara mycket kort, emedan andra redan varit alltför långa i sina anföranden; men jag anser det för en pligt att uttala mina motiver för den åsigt, som gjort sig gällande inom Stats-Utsk:t, der jag hörde till majoriteten.
Jag tror att det stora intresse, R.
St:r hysa lör denna bana, har sin grund icke i intresset för Wermlands utveckling, utan snarare deri, att den utgör en kommunikation med grannlandet Norge, och detta är något eget för denna bana; äfvensom i det politiska intresse man har, att förena sig med andra folk.
Man talar nu om sträckningen, och man säger att den norra linien gör samma verkan som den södra.
Man har uppgjort beräkningen angule den ena eller andra liniens företräde.
Jag vill icke inlåta mig på siffer-uppgifter; jag vill blott taga det som ligger närmast till hands; det är att den södra linien kostar 1£ million mindre och att den norra fodrar bibanor til! ett värde af 21,- millioner, och detta är ett stort kapital, som vi icke kunna anskaffa utan att kasta oss i en stor skuldsättning.
Ett vigtigt politiskt skäl för den södra banan är att den kan blifva förr färdig, och ju förr vi kunna komma i förbindelse med Norge, ju förr komma våra unionella förhållanden att erhålla större stadga.
Om man nu tager den norra banan, så är det troligt att hela Wermlands produktion tager sin väg till Christiania, i stället för att gå den vida längre vägen öfver Göteborg.
Vår Herre, söm gör allt klokt, har förlagt alla vatten - 326 Den 14 Mars e. m. drag i Wermland i rigtningen från norr till söder, och häraf synes äfven att detta är den naturliga rigtningen lör kominunikations-lederna.
Man säger visserligen att Carlstad är en obetydlig stad, men den är dock provinsens hufvudstad och förtjenar verkligen att erhålla en jernbana.
Jag vill blott påpeka att de skäl, som gjort sig gällande hos Utsk:ts majoritet, varit af både ekonomisk och politisk natur; äfven tror jag att om nian betraktar, hvad som är rätt och billigt utan hänsyn till andra motiver, så skall man inse den södra sträckningens företräde.
Jag är fullkomligt fri från alla enskilda intressen; samt har med min röst bidragit till Utsk:ts beslut, och yrkar dertill bifall.
Hr R osensvärd, Johan Henrik:
Tiden är långt fram skriden, och jag finner ganska naturligt att R. o. Ad. börjar tröttna vid en öfverläggning, som upptagit hela dagen.
Det är emellertid icke mitt fel, att jag så sent fått ordet.
Jag anmälde mig redan i början af förmiddagens sammankomst, men många hade hunnit före mig och dessa hafva haft mycket att säga.
Min ställning till denna fråga ålägger mig att yttra några ord, men jag skall icke länge upptaga tiden, då det mesta af hvad jag har att säga, redan af andra blifvit anfördt.
Någon har här anmärkt, att striden i denna fråga, antingen den förts af södra eller norra liniens anhängare, hufvudsakligen vändt sig kring den norra linien, hvars fördelar man förnekat eller förfäktat, och man har deruti velat se ett bevis för vigten af denna sträckning.
Om det verkligen ligger en sanning i att striden tagit en sådan rigtning, har detta sin naturliga förklaring deruti, att från första gången det var fråga om en stambana genom Wermland allt intill sednare tider, har den blifvit å kartan utlagd och af vederbörande myndigheter förordad i hufvudsakligen enahanda rigtning, som K.
M:t nu föreslagit, eller från Christinehamn genom Carlstad till Arvika.
Hvarje annan sträckning af banan är således en afvikelse från den ursprungliga och deraf följer äfven, att afvikelserna måste blifva det egentliga föremålet för öfverläggningen.
Man har mycket fäst sig vid att den södra banans sträckning utgjorde ett undantag från den allmänna regeln, att jernvägar borde dragas genom det inre af landet och undvika grannskapet af vattenleder.
Denna grundsats uppställdes af den man, som först fick i uppdrag att göra ett utkast till de svenska stambanornas sträckning; den upptogs och godkändes sedan af 1852 års jernvägskomité, af Chefen för Statens jernvägsbyggnader, af K. M:t i dess Propos. till 1856 års
Ständer och af 1858 års jernvägskomité.
Den framställdes emedlertid aldrig såsom ensamt gällande, utan i sammanhang med flera andra reglor, hvaraf den i tillämpningen kunde vara mera eller mindre beroende, och då nu samma personer och myndigheter, hvilka upp - Den 14 Mars e. m. 327 ställt och antagit den mycket omordade grundsatsen, frångått densamma för en del af den Wermländska banan, så bevisar ju detta, att de lunnit förhållandena vara sådana, att undantaget borde gälla framför regeln.
Vi hafva visserligen här hört en ledamot af den första jern vägskomitén omtala, att inför komitén blifvit af enskilda perso ner framlagd en profil öfver en nordligare sträckning af banan, dock en helt annan än den, hvarom nu är fråga, och att han ansett denna sträckning omöjlig.
Det kan emellertid antagas att komitén på andra och mindre lösa grunder föreslagit banans sträckning öfver Carlstad, helst alla myndigheter intill 1864 förordat denna bana.
Bergslagen och jernhandteringen i Wermland är icke en nyhet; den har icke för dessa myndigheter varit obekant, och dock hafva de tillstyrkt den södra linien, hvilket ock K. M:t nu gjort.
Det var först den 1864 tillsatta landstingskomitén, eller rättare, 1865 års landsting i Wermland, som, med en knapp majoritet, uttalade sig för norra eller Norums-banan.
Man har frågat: om Carlstad icke funnits, skulle man väl då någonsin hafva tänkt på, att gifva jernvägen en sådan sträckning, som den södra linien har? och hvad är väl Carlstad? visserligen ett ganska aktningsvärdt samhälle, men dock endast en obetydlig småstad, som till på köpet haft den artigheten att brinna upp.
Det är svårt att säga, hvilka sträckningar blifvit föreslagna, oin Carlstad icke funnits, men troligt är att en del af den krökning södra banan nu gör, då hade uteblilvit.
Att Carlstad är en småstad, medgifves, men äfven våra större städer äro småstäder i jemförelse med flera andra länders.
Man måste mäta med samma skala och våra städer betraktas i förhållande till landets folkmängd och beskaffenhet.
Man hör ofta talas med en viss missaktning om våra småstäder och det kan icke nekas att några deribland, som numera föra ett tynande lif, utan saknad kunna upphöra.
Men icke får man derföre frånkänna städerna i allmänhet deras vigt hos oss, såsom annorstädes för landets förkofran och bildningens spridande. Hvad Carlstad beträffar, har det väl endast 3,000 innevånare, men det hyser inom sig provinsens administrativa och ecclesiastika styrelse, dess enda fullständiga läroverk, dess hypoteksförening och dess privatbank in. fl. dylika förvaltningar.
Att det icke heller såsom handelsstad saknar betydenhet, bevisas deraf, att det har den största inrikes sjöfart, näst Stockholm och Göteborg.
Då härtill lägges att Carlstad, i ans. till sitt centrala läge, är den naturliga samlingsplatsen för provinsens innevånare vid öfverläggningar i de flesta af deras gemensamma angelägenheter, lärer det väl icke kunna bestridas, att Carlstad, ehuru en småstad, är af vigt för provinsens så väl andliga som materiella lif.
Den stora olycka, som nyligen drabbat Carlstad, har för detsamma varit en svår pröfning, men också visat att det icke är ett tynande samhälle, hvars medlemmar sakna kraft och företagsamhet.
Endast få dagar sedan största delen af staden afbrunnit, voro handeiskonto - 328 Den 14 Mars e. m, ren åter öppnade och penningeverken i verksamhet.
Märkvärdigt nog har stadens skattskrifna innevånare efter branden endast minskats med några hundra.
Men Carlstad står ensamt, säger man, emot hela provinsen i denna fråga.
Om så vore, skulle jag utan tvekan offra Carlstad, men så har jag icke kunnat uppfatta förhållandet under ett flerårigt vistande i provinsen, och det vore sannerligen att tillmäta Carlstad en alltför öfverdrifven betydelse, om man antoge att det ensamt mot hela provinsen hade kunnat så länge göra sina intressen gällande och bestämma jernbanans sträckning.
Orimligheten af ett sådant antagande är uppenbar.
Frågan om jernvägens sträckning mellan Christinehamn och Frykerud framställer sig sålunda: antingen den södra banan öfver Carlstad eller den norra öfver Nilsbyn med tvenne bibanor, en från Filipstad till Norum och en från Carlstad till Norum eller någon annan punkt på stambanan.
Båda dessa bibanor hafva blifvit förordade af landstingskomitén och äfven af Konungens Beflude antagits blifva en följd af den norra banan.
Det torde invändas att endast bergslagsbanan be höfver komma till stånd; att Carlstadsbanan icke är en nödvän dighet.
Men erfarenheten visar att der stambanor gått förbi residensstäder, äfven af mindre betydenhet för provinserna än Carlstad, hafva bibanor tvingat sig fram.
Så har tillkommit
Al westad-Wexiö-banan, Hessleholm-Cbristianstad-banan, HerljungaWenersborgs-banan och nu är fråga om Moholm-Mariestads-banan.
Det kan således tagas för afgjordt, att med den nordligare sträckningen af stambanan i Wermland följer, icke allenast en bibana till bergslagen, utan ock en bibana till Carlstad, och att genom antagandet af denna sträckning, staten äfven tager på hand .att lemna understöd till byggandet af bibanorna.
Trenne banor kunna visserligen vara för provinsen fördelaktigare än en; men skall
Staten ikläda sig de dermed förenade uppofiringarne?
Inkomsterna skulle blifva så betydliga, att uppoffringarna blefvo inga, påstår man.
Staten behöfde endast träda emellan med sin kredit.
Utgifterna äro dock här det vissa, inkomsterna kunna vara mera osäkra, men äfven om så icke vore, är tidpunkten för att utsträcka Statens kredit eller gifna löfte derom icke lycklig.
Man är nu troligen allmänt öfverens om att Statens kredit tills vidare icke bör anlitas, åtminstone utom landet, och äfven då förhållandena en gång i detta afseende blifva fördelaktigare, kan det med skäl ifrågasättas, om utländska lån böra användas i samma utsträckning, som hittills, och om icke bibanor måste mera eftersättas för stambanorna, hvilkas fullbordande ännu krälver ofantliga summor.
Att under sådana förhållanden välja en bansträekning, som föranleder till, ja, innehåller löfte om en flera millioners större utgift, må val väcka tveksamhet bos den betänksamme.
Då härtill kommer ätt förespeglingarna om att norra banan, genom att upptaga trafiken vid Degefors, skulle, äfven utan bibanor, återgällda sin högre anlängningskostnad, blifvit så allvarligen bestridde, att de, minst sagdt, måste anses problematiska, då den mindre dyra Deu 14 Mars e. m. 329 södra banan äfven för bergslagen, och detta har icke blifvit bestridt, medför gagn, ehuru icke i samma mån som den norra, och då slutligen den södra banan, hvad man än må säga, icke utesluter möjligheten af bibanor, om sådana framdeles skulle befinnas fördelaktiga, så synes det mig att Utsk:t haft ganska goda skäl att tillstyrka en bansträckning, som så ofta allt intill sednare tider blifvit af vederbörande myndigheter förordad och nu, likasom förut, af K. M:t föreslagen.
Mycket vore visserligen att ytterligare tillägga, men då jag icke har något egentligen nytt att säga, och icke längre vill upptaga K. o.
Ad:ns tid, så inskränker jag mig till att anhålla om propos. å bifall till Utskrts Betänk, i denna punkt, med den förändring, att i stället för 500,000 rdr, 1,500,000 rdr må för arbetena anvisas, deraf 500,000 rdr att utgå under innevarande, och resten under nästkommande år.
I likhet med den siste värde talaren anmälde jag mig under förrmns plenum.
Kl. är dock nu, då jag för ordet, 10 på qvällen, och K .o.
Adin kan med skäl redan vara uttröttad af detta förfärliga jernvägsarbete!.
Jag skall derföre icke bli vidlyftig,* och icke yttra mig öfver alla dessa punkter, som jag antecknat här i min annotationsbok, utan skall jag inskränka mig till att säga några ord i blott ett par fall, som jag ej funnit nog kraftigt framhållna under denna diskussion.
I afseende på anläggandet af jernvägar, har jag redan då K. M:ts Propos. remitterades, fästat uppmärksamheten derpå att jernvägar byggas för menniskor och icke för materien.
Mina Hrr! man kan ju icke neka att Carlstad är en vigtig punkt, som har mycken rörelse.
Jag är visst icke svag för siffror, men jag kan icke underlåta att för Hrrme framhålla en officiell siffer-uppgilt, rörande persontrafiken på Statens alla post-diligens-linier, införd i Post- och lnrikes-tidningar för den 20 Oktober 1864.
I denna uppgift finnes trenne kolumner, en för disponibla platser, en för försålde platser, och en som i procent upptager huru många af de befintliga platserna blifvit upptagna, men jag vill nu ej besvära R. o.
Ad. med att framhålla mera än förhållandet i procent-kolumnen.
Stockholm—Upsala Stockholm—Grislehamn Upsala—Gelle Stockholm—Arboga Westerås—Falun Södertelje—Arboga Eskilstuna—Sparreholm Nyköping—Gnestad Katrineholm—Linköping Linköping—Jönköping Wredstorp—Skeninge Jönköping—Helsingborg 40 procent.
22 » 50 » 26 » 40 » 11 » 38 » 63 » 45 » 27 » 28 33 » 330 Den 14 Mars e. m Jönköping—Halmstad 19 procent.