Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Departements-Chef af det för embetsverket till extra-ordinarie tjenstemåns gratifierände bestämda beloppet; dessutom uti kamraters och närmaste förmäns omdöme samt de kontrollerande embetsverkens slutliga pröfning och revisorernes gransknings-rält; hvartill ytterligare såsom kontrollerande myndigheter härutinnan kunna antagas allmänna tänkesättet och — tidningårne, hvilka sednare icke skulle underlåta att göra anmärkmr, om skäl sig dertill företedde.
Jemte åberopande, äfven i delta hänseende, af de utaf mig, såsom tillhörande min uti ämnet väckta motion, förut afgifna, till 12* 180 Den 5 Mars f. m, II.
StatsUtsk. remitterade anföranden, vill jag endast nämna, att inom K.
Arméens pensions-kassa årligen sålunda fördelas 2:ne f. d. Kammarskrifvare-löner till de, till ett bestämdt antal af 7 extra-ordinarier, inom pensions-kassan varande e. o. tjenstemän.
I afseende pä det hos oss så vanliga, f. n. icke förbjudna förhållande, alt den unga tjenstemannen söker inträde uti llere embetsverk, vill jag icke yttra mig huruvida sådant länder honom och Staten lill serdeles båtnad, eller till en rak motsats; mig torde endast tillåtas hänvisa till förhållandet uti Norrige, hvarest en ”extra skriver,” motsvarande våra extra-ordinarier, med ett lika årligt arfvode som lägsta gradens lön, eller kopists, har så sträng tjenstgöring alt han, då han hela f. m. måste vara på embets-rummet, ej har tid tjenslgöra på flera ställen.
I anledn. af Hr Åkermans replik till mig, får jag förklara, att, hvad jag, i följd af hans yttrande anfört, icke afsett officiella förhållanden honom och mig emellan; men nog torde Hr Åkerman erinra sig den vänliga brefvexling, som oss emellan en längre tid egde rum, såsom förberedelse till behandlingen af ett mål, hvilket Hr Åkerman under sin Landsh. tid skulle handlägga.
Den vittnar om sanningen af hvad jag förut yttrat: alt det är nyttigt, att i början af sin embets-bana egna sin tid åt arbete inom flere grenar af Statsbestyret, ty då har man den vinsten, att när man kommer på en plats, som icke råkar vara en utgrening af det verk, der man förut varit anställd, sä är man icke aldeles fremmande för behandlingen af många bland de ärenden, som uti det emottagna nya embetet förekomma till handläggning.
Hvad sjelfva saken beträffar, så har jag dertill intet att lägga.
Cederström har dessutom, efter min tanka, upgifvit så många talande skäl för afslag å den K. propos:n, att några ytterligare icke finnas att anföra: men fordrar man vidare bevis för nyttan att en mångsidigare bildning förvärfvas i ungdomen, så skulle jag kunna anföra detta bevis genom alt exempelvis åberopa en ledamot i Kammar-colkm, som numera blott lefver i de arbeten han utgifvit.
Han var under sin tid allmänt erkänd för en bland Statens dugligaste och mest erfarna embelsmän, och huru hade han förvärfvat dessa egenskaper?
Jo derigenom att nästan alla så väl domare, som administrativa värf inom Staten varit lid efter annan utaf honora bestridda.
Sedan öfverläggningen härmed förklarats vara fulländad framställde II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, propos. först lill bifall och sedan till återremiss af StatsUtsk. förevar, utlåt., samt besvarades dessa proposn- med blandade ja och nej; hvarpå II.
Ex. förklarade det han trott sig finna att vid den sednare proposins besvarande ja varit öfvervägande.
Frih Cederström begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes följande förslag till voter:s propos.
Den 5 Mars f nt. 181 Den, som bifaller StatsUtsk:s utlät.
N:o 60, ang:de uphörande af ljuspenningar för embets- och tjenstemän samt extra-ordinarier, voterar:
Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, anser R. o. Acbn de emot förenämnde utlåtande gjorde anmärkmr föranleda till återremiss.
Nej — 27. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 4 e. m.
In fidem protscolli, Albert Munck.
Onsdagen den 5 Mars 1851.
Plenum kl. j 7 c. m.
Justerades 3 prot.-utdr. för denne dag f. m. samt pleni prot. för d. 15 dennes.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkämiagaf, att Frih. Adelsvärd, Erik Seth, såsom ledamot af RevillnUts., begärt och erhållit 14 dagars ledighet från nästa Måndag d. 10 dennes; hvarjemte H. Ex. anmodade Hrr Elektorer, att sammanträda lill val af annan ledamot i nämnde Utsk. under ledighelst iden.
Uplästes ett från Vällofl. BorgareSt. ankommet prot.-utdr. af d. 22 sistl.
Febr., innehållande inbjudning till MedStm, alt förena sig i det af BorgareSt., vid föredragning af Statslllsk:s utlåt, N:o 47, i anledn. af K.
M:s nåd. propos,, angide eftergift af kronans rätt till Dana-arf efter Enkan B. II.
Sandelin, fattade beslut, att bifalla berörde utlåt, med tillägg uti den föreslagna underd. skrifvelsen, efter orden; icke kunna, af dessa ord; för närvarande. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, uplyste alt, enl. ankomne prot.-utdr. ifrågavar. inbjudning blifvit antagen af såväl Högv.
PresteSt. som Hederv.
BondeSt. hvadan och då R. o. Ad. återremitterat StatsUtsk:s utlåt, N;o 47, II.
Ex. hemställde om icke R. o. Ad. funne 182 Den 5 Mars e. m. denna inbjudning icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarnc.
Föredrogs ånyo LagUlsk:s d. 26 sistl.
Febr, och d. 1 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 10, i anledn. af väckte motioner om uphörande af frälsemans serskilda forum.
Frih. Stjernstedt, Aug. Willi.:
Till en början anhåller jag att få upläsa Hr Carlesons afgifne, belänk. vidfogade, reser vation.
Efter upläsning af denna reservation, (Hlade Frih.
De uti denna reservation uptagna skäf . äro så grundliga, att föga är att tillägga.
Enl. min åsigt har reservanten ganska riktigt betraktat frågan ur mer politisk synpunkt och icke såsom flere talare vid förra riksdagen, då samma ämne äfven förevar, ur endast juridisk Stats-ekonomisk synpunkt.
Der jemte anser jag det vara mindre lämpligt, att i klump uphäfva författningar, hvilka ega sammanhang med den af Utsk. åberopade 6 § i de adliga privilegierne, åtminstone hade man bort specificera de författningar, hvilka skola anses uphäfde, så att vid framtida tillämpningar i dessa hänseenden all tvetydighet kunnat undvikas.
På dessa grunder anhåller jag om afslag å betänk.
Ut i Hr Carlesons afgifne, och nu af en talare understödda reservation har såsom skäl för afslag å Utsk:s betänk, blifvit åberopad den omständigheten, att, såsom förhållandet nu är, Ridd.Direkt:n vid hvarje riksdag erhåller underrättelse, huruvida någon ledamot af R. o. Ad:n på ett eller annat sätt blifvit försatt ur tillfälle att utöfva sin representationsrätt, men att, i händelse Utsk:s förslag skulle vinna Konungens och R.
St:s bifall, dylik underrättelse hädanefter icke skulle kunna med säkerhet påräknas, hvaraf åter skulle blifva en följd, att personer, som icke vore lill riksdagsmannakallets (döfvande berättigade, skulle kunna intaga säle och stämma ä Riddarhuset.
Häremot tillåter jag mig den anmärkm att, äfven under nuvande förhållanden enl. min åsigt, icke någon så absolut kontroll gifves i detta afseende, som man föreställer sig.
För hvar och en, som handlagt brottmål, deruti frälseman är den tilltalade, är det nemi. bekant, att den frågan utgör snart sagdt ett stående tvisteämne, huruvida och i hvad mån sådane brott skola' omedelbarligen afdömas af Hofrätt.
Uti lagen är visserligen föreskrifvet, att de brottmål, som röra frälsemans lif, ära eller adliga frihet, skola afdömas af Hofrätt sedan underrätt deruti först ransakat.
Härvid är dock alt märka, alt beskaffenheten af de brott, hvarigenom frälseman förlorar Adelig frihet, är ingenstädes bestämd.
Uti så väl Riksd.Ordn. som Ridd.Ordn. säges väl, att Adelsman förverkat sin representations-rätt, om han för nesligt brott blir antingen dömd eller ställd under framtiden: men månne lian derföre har förlorat Adelig frihet ?
Derom äro tankarne delade, och domare hafva i det afseende! stadnat i olika beslut.
Att af - Den 5 Mais e. ra.
183 göra hvilketdera är det rätta, hörer icke hit.
Allt nog: tankarne härom äro, såsom jag nämnt, delade, och det har visat sig, att såväl inom Hof-rälterne som inom under-domstol arne den åsigten stundom gjort sig gällande, alt mål, hvilka icke gå å lif eller ära, men eljest äro af neslig beskaffenhet, såsom stöld och andra brott emot ägande-rätten, icke böra af Hof-rätt utan af Under-rätt uptagas och afgöras, och Under-rätter hafva äfven afdömt sådane mål utan att ens underställa besluten Hof-rälternes pröfning, hvilka beslut äfven gått i verkställighet.
Nu hafva Under-rätterne icke något åliggande, att af dessa beslut lemna Ridd.Direkt:n del, och det synes mig alltså tydligt, att den kontroll, man tror sig under nuvar:de förhållanden äga, i sjelfva verket icke finnes, och att den säkrast skulle åstadkommas på det sätt Utsk. föreslagit, nemi. att alla Under-domstolar förpligta», att inom viss lid före hvarje riksdag lemna Hof-rätterne upgift å de Adelsmän, hvilka blifvit dömde eller icke kunnat åt saken fällas för så beskaffade brott, på grund hvaraf representations-rätten förverkas.
Ofver fullgörandet af en sådan föreskrift skulle kontroll vinnas derigenom, att advokatfiskalerne i Hof-rätterne hade tillsyn derå, att dylika upgifter lill Hof-rätterne insändas.
Hvad i öfrigt angår reservantens anmärkn., att någon olägenhet icke skulle upkomma deraf, att Hof-rälten såsom förste domstol, uptager och afgör de i 8 kap. 2 § 8 och 9 mom. 11.11. omförmälda mål; så tror jag, att erfarenheten dagligen visar, det icke mindre för Adelsmän än äfven för dem, hvilka i och för bevakandet af deras rättstvister med Adelsmän mäste iakttaga inställelse i Hof-rätterne antingen personligen eller genom ombud, ganska många olägenheter upsla.
Såsom skäl för uphäfvandet af ofvannämnda lagrum har Utsk., likasom jag i min motion, anfört, att Hof-rätternes arbeten derigenom skulle förminskas, men denna omständighet har Hr Carleson ansett vara af mindre vigt.
Då likväl hvar och en, som känner arbetet inom Hof-rätterne, måste medgifva, att till handläggning af de frälsemän ronde mål, hvilka, enl. nu gällande lag, af dessa domstolar emedelbart uptagas åtgår en icke obetydlig del af Hof-rätternes arbetstid, hvilken eljest skulle kunna användas till andra måls behandling, så tror jag äfven denna invändning vara härigenom vederlagd; och får jag på grund såväl häraf sorn af hvad jag i öfrigt andrägit anhålla om bifall till Utsk:s förslag.
Jag har begärt ordet egentligen derföre, att jag här hört en jurist och tillika ledamot af en Hofrätt yttra, att domstoiarne icke vöre rigtigt nplysta om eller rigtigt upfattat lagens mening, hvad med Adelig frihet förstås, och att det således skulle kunna inträffa, att Adelsmän förverkat sin representationsrätt, men likväl bibehållit Adelig frihet.
För mig synes det naturligt, att den som förverkat sin rättighet, att vara en fri Adelsman d. v. s. rättigheten att på grund af representationsrätt inträda på Riddarhuset, så är också den förnämsta, den egentliga Adeliga friheten förverkad; hvadan en sådan omfattning af lagens mening 184 Den 5 Mars e. m. mäste vara origtig.
Skulle nu en dylik åsigt ibland domstolarne gjort sig gällande, tager jag mig friheten att på grund af den föredragna frågan väcka den motion, att Adelsmän skola i första instansen dömas af Hof-rätt i alla de mål, hvarigenom representationsrätten förverkas.
Då man väcker fråga om borttagande af förmåner för ett visst Stånd, tror jag billigheten fordra, det man efterser, om icke på annat håll en motsvarande jemkning i förmåner kan vara af behofvet påkallad.
De värde motio närerne hafva ifrågasatt, att de s. k. fora privilegiata skola uphöra, och ali följaktligen hvarje Adelsman skall lyda under de allmänna domstolarne.
Men huru äro desse s. k. allmänna domstolar beskaffade?
Äro icke stadsdomstolarne privilegierade?
Hvilka äga alt utse ledamöter i desse domstolar?
Jo! uteslutande borgerskapet i städerne, men icke städernes innevånare, ty enl. författningarna äro kontingentborgare af R. o. Ad:n uteslutne från deltagandet i dessa val af ledamöter uti stadsdomstolarne. R. o.
Ad.-n skulle sålunda komma att lyda under domstolar, i valet af hvars ledamöter R. o. Ad. icke fått deltaga, och vid hvilkas tillsättande Konungen är inskränkt till det förslag Städernas borgerskap uprättat.
Jag tror således, alt, om man vill göra en förändring, man icke bör bibehålla privilegierne för ett Stånd under det, att man borttager dem från ett annat, och detta synes mig vara ett tillräckligt talande skäl emot Ulsk:s förslag.
Vidare: huru äro domstolarne pä landet sammansatte?
Hvilka få väljas till Nämndemän?
Jag tror icke, att någon Adelsman skall antagas till Nämndeman.
Vära domstolar äro sålunda nära nog Ståndsvis organiserade.
Så var förhållandet, då Hof-rätlerne först inrättades, emedan deras ledamöter uteslutande bcstodo af Adelsmän, och detta lill följd af den då gällande grundsatsen, att man skulle dömas af sina likar.
Denna grundsats har man sedermera frånträdf, men i alla fall bör man, då en förändring i det bestående ifrågasättes, reglera förhållanderne så, att de såvida möjligt är, blifva lika för alla, så att icke vissa klasser qvarstå såsom privilegierade, under det att fördelar borttagas från andra.
Några serdeles olägenheter af det nuvar:de förhållandet har jag åtminstone inom den Hof-rätt, uti hvilken jag är ledamot, icke haft tillfälle att erfara.
Deremot har jag sett, hurusom vid ganska många tillfällen det varit en förmån, att frågor, ang:de försäljning af omyndigas fastigheter, blifvit pröfvade af personer, som deruti icke varit interesserade.
Jag vill icke upgifva exempel, ehuru jag skulle kunna framdraga flere från både äldre oell senare tider, då domstolarne på landet tillstyrkt försäljning af omyndiges fastighet, hvilken Hofrätten deremot afslagit, ehuru dylik försäljning sedermera blifvit af Hof-rätten beviljad derigenom, att frågan kommit på en annan division än den, som först afgjorde henne, och ganska stora förluster hafva härigenom förorsakats de omyndige.
Härförntan är det af största vigt, att med vårt nuvarande representationssätt erhålla fullständiga och tillförlitliga uplysningar i allt, som angår genealogierne.
Nu kunna dessa uplysningar vinnas från de 3:ne Hof-rät - Den 5 Mars f. m. 185 terne, hvaremot det skulle gränsa nästan till det omöjliga, att hopplocka dem frän alla domstolar sä i städerne som pä landet, synnerligast då man känner det skick, hvari desse domstolars archiver befinnas och de flestes än vidare hotas att komma genom domsagornas fördelning, då archiverne ryckas från det ena stället till det andra.
Uti det närvaride förhållandet ligger en fördel för detta Stånd, och sålänge vårt representationssätt är oförändradt, tror jag icke, att man bör skilja sig vid denna fördel.
Man har sagt, att för 11. o. Adis egna ledamöter och för parter, hvilka med dem hafva rättstvister, stora olägenheter skola upstå derigenom, att man har att vända sig till Hof-rätterne, hvilka icke äro landsdomstolar.
Besynnerligt nog godkändes icke detta skäl, då fråga vid sisth riksdag förevar om indragning af Lagmans-rätterne.
Dä påstod man motsatsen, eller att det vore fördelaktigare, att vända sig till Hof-rätterne, hvarest ombud med mera lätthet kunde erhållas än i landsorten.
De nu förmenta olägenheterne skola väl egentligen förekomma vid bevakning af fordringar i Adelsmäns konkurser, ty i alla andra civila rättsfrågor lyder R. o. Adin under de allmänna domstolarne.
Beträffande nu dessa konkurstvister, så nekar jag icke, att ju det möjligen kan vara beqvämare för dem, som äro i orten boende, att bevaka sina fordringar vid flärads-rätten, men jag tror dock att få hafva sina fordringsägare samlade omkring sig, ty vanligen är man icke serdeles angelägen, att hafva denna familj af fordringsägare så nära, och då blir det fullkomligt lika besvärligt att vända sig till domstolen i orten som till Hof-rätlen.
Det är visserligen en sanning hvad talaren näst före den siste yttrat, att det vore ett tviste-ämne, hvilka brottmål, deruti Adelsmän äro invecklade, skola anses tillhöra Hof-rätts omedelbara uptagande och pröfning, men först i sednare tider har denna olikhet eller osäkerhet i åsigter upkommit.
Jag skulle kunna upgifva årtalet, då det första beslutet i det hänseendet meddelades, enär jag hade äran att deruti deltaga, ehuru jag tillhörde minoriteten.
Just till följd af otydligheten i lagbudet, fattade Hof-rätten det beslut, att målet icke tillhörde Hof-rättens omedelbara uptagande och pröfning.
I ett annat likartadt mål förklarade en annan Division af Hof-rätten, att icke allenast den delen af målet, som angick en Adelsman, utan äfven den del, som rörde en torpare, tillkom Hofrättens omedelbara pröfning.
Denna osäkerhet i åsigterne anser jag icke utgöra något giltigt skäl för upliäfvandet af frälsemans serskilda forum.
Icke eller tror jag, att derigenom någon enhet i lagskipningen vinnes, ty man har sett, huru ofta skarpsinnigheten öfvar sig att uptänka något nytt, i st. f. att låta en häfdvunnen praxis gälla.
Jag förenar mig med dem, som yrka afslag å betänk.
Förevar, fråga var äfven vid sisth riksdag anliängiggjord af samma motionär, som nu väckt densamma, ehuru han nu fått biträde af en annan motionär, inom annat Riksstånd.
Jag var nära nog den enda af R. o. Ad., som förra gången bekämpade LagUtskis förslag, hvilket var affattadt i enahanda syftning med det förevar.
Jag hade då till motstån - 186 Den 5 Mars e. m. dare LagUtsk:s nuvar. ordf., men lyckades dock, alt i det lotterispel, som jag nödgades framkalla, nemi. votering, med 2 rösters pluralitet fä förslaget förkastadt, och jag hoppas, att vid den votering, som i denna fråga ofelbart kommer att äga rum, majoriteten för afslag skall blifva ännu större, sedan man hunnit att närmare betänka frågan, och R. o. Ad. haft den lyckan, alt inom Utsk. äga en lagfaren skarpsinnig man, den der, med den skicklighet man känner honom äga, betraktat saken från en hitintills icke vidrörd sida.
Visserligen är det öfverflödigt, att sedan denne ledamot på ett så förtjenstfullt sätt utvecklat de grunder, som böra föranleda afslag å betänk., tillägga några ytterligare omständigheter, men jag kan icke afhålla mig från att bemöta de besynnerliga skäl, för att icke säga svepskäl, Utsk. begagnat för att komma lill det mål, Utsk. åsyftat.
LagUtsk. uprepat hela sitt vid sisth riksdag afgifna betänk, och summariskt framlagt de deremot gjorda invändningar, med den anmärkn., att dessa icke kunnat verka till ändring i Utsk:s öfvertygelse, så anför Utsk. såsom ytterligare skäl för förslaget, att om fordom mindre tillsyn varit öfver Härads-rätternes archiver, hvilket sisth riksdag framkallade fruktan hos Adeln, att dess boupteckningar icke skulle der blifva lika säkert förvarade, som i Hof-rätterne, så vore nu mera förhållandet annorlunda, enär det visat sig, att nuvar:de Just.-ombudsmm, sin pligt likmätigt, under sina årliga embetsresor med noggrannhet granskat domstolarnes archiver och med allvarlig stränghet sökt deri införa ordning, der den saknats, äfvensom att Hof-rätterne i detta hänseende utöfva en sträng kontroll.
Jag känner icke hvilka de åtgärder äro, som Hofrätterne i omförmälde ändamål må hafva vidtagit, men jag betviflar möjligheten för dem, att i detta fall kunna utveckla någon serdeles verksamhet, med mindre än alt de äga advokat-fiskaler med det nit, den drift och arbetsförmåga, som erfordras för ett så vidt omfattande, så tidsödande arbete, som det, att genomgå Härads-rätternes prohl- för att emot försumlige domare göra anmärkn.
Under andra vilkor, är det enl. min åsigt, för Hof-rätterne omöjligt, att vinna kännedom om tillståndet uti Härads-rätts-archiverne.
Nu kan likväl hända, att Hof-rätterne icke äro nog lycklige att äga Advokatfiskal^-, som sträcka sin upmärksamhet till denna del af domstolsväsendet, och då förblifva ju Härads-rätts-archiverne i samma ofullständiga och oordnade skick, hvari de under sekler befunnits.
Hvad åter Just.-ombudsmm beträffar, sä förefaller det mig i sanning eget att se hans verksamhet af LagUtsk. åberopad, då under loppet af 40 år R.
St. haft Just.-ombudsmän, hvilkas verksamhet varit fullkomligt hvilande för att omsider på det 41 :a året låta sig förmärka, sedan det lyckats en viss fraktion af Ständerna, att tili Just.-ombudsm. insätta en person, som vetat att i alla hänseenden fullgöra sina skyldigheter.
Men äger man väl visshet derom, att den nuvar:de Just.-ombudsmm, hvars lifstid icke kan blifva evig, och hvars framgena bibehållande vid det honom lemnade förtroendet, ankommer på den majoritet, som vid hvarje riksdag är rådande, erhåller en efterträdare, som visar lika nit och upmärksamhet med honom.
Sådant kan vara sannolikt, men motsatsen kan äfven inträffa, och Den 5 Mars e. ni.
187 tlä faller lill intet det skäl, LagUtsk. velat hämta från den tillsyn öfver Härads-rälts-archivcrne, som af Just.-omlnidsmin utöfvas.
Deremot har man den sekler gamla erfarenheten, att
Ofver-rätternes arehivcr alltid hållits i den fullständigaste ordning.
Och under sådane förhållanden, tror jag det icke vara väl betänkt af R. o. Ad. att, i afseende på vården af sina arfshandlingar, utbyta den verkliga säkerhet man har emot en, som är vida mindre och understundom alldeles ingen.
Mörner har dessutom ganska rigtigt erinrat, att i anseende till redan skedd och än vidare förestående sönderklyfuing af domsagorna, hvilken äfven måste medföra klyfning af Härads-rätts-archivernc, man i framtiden icke kan så noga veta, hvarest de handlingar, man eftersöker, skola återfinnas, oberäknadt äfventyret, att, då en dylik klyfning sker, handlingar under transporten från ett ställe till ett annat gå förlorade.
Allt sådant undvikes, om de handlingar, hvilka angå R. o. Adis personer, hos Hof-rätterne förvaras, hvartill den stora fördelen jemväl kommer, att, såsom Gr.
Mörner också ganska rigtigt erinrat, handlingarne då behöfva sökas endast på 3 ställen, under det att, om Utsk:s förslag antages, forskningen efter dylika handlingar mäste sträckas öfver hela landet och på minst 150 ställen.
Hr Granfelt har sagt, det Hof-rätterne äro så öfverhopade af de mål ang:de R. o. Ad., hvilka der skola omedelbarligen uptagas, att dessa domstolar böra ifrån dem blifva befriade.
De ifrågavar. målen äro tvertom ganska få och de besvärligaste af dem äro konkurstvister.
Erfarenheten har likväl visat, att antalet af de sednare äro i förhållande till R. o.
Ad:n vida färre än i förhållande till öfrige samhälls-medlemmar; och det förundrar mig på det högsta, huru Hr Granfelt kunnat yttra, att hvar och en, som är något bekant med Hofrättsarbetet, bör känna, det konkursmålen medföra ett ovanligt stort besvär för Hof-rätterne, då Hr Granfelt bort ihågkomma, att reservanten är ledamot i en Hof-rätt, och således måste äga en på erfarenheten grundad kännedom om den sak, hvaröfver han uttalat ett omdöme.
Hvad åter angår den strid, Hr Granfelt derjemte omförmält såsom utkämpad, angide beskaffenheten af de brott, hvilka, begångne af R. o. Adis ledamöter, böra blifva föremål för åtal'hos Hof-rätt eller Under-rätt, så får jag i likhet med Gr.
Mörner tillkännagifva, att mig veterligen sådan strid upstod först för omkring 10 år tillbaka, intill hvilken tidpunkt man låtit den gamla praxis gälla, hvilken ingalunda hade oskäl med sig; men skarpsinnigheten, såsom Hr Grin ganska rigtigt uttryckte sig, sökte då uphäfva denna genom sekler häfdavunna praxis för att medelst spetsfundigheter utfinna en ny bana att beträda.
Finge emedlertid denna gamla praxis inom domstolarna göra sig gällande, och man icke der äflades med införandet af nyheter, så skulle inga tvister upstå om beskaffenheten af brott, hvilka, begångne af Adelsmän, böra omedelbarligen uptagas och afdömas af Hof-rätt.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra kanIjag icke annat finna, än att bifall till Utskis förslag skulle för R. o. Adin icke 188 Den 5 Mars e. ra. blott för sina enskilda personer, utan äfven i politiskt hänseende, medföra den största skada, hvadan jag tillstyrker afslag å betänk.
Hr Rääf, Leonard Fredr:
Som, bland de anmärkn.-r jag har att anföra emot Ulsk:s ifrågavar. betänk., flera äro af en ganska grannlaga natur, har jag upsatt desamma skriftligen, och ber att nu få upläsa följande.
Hr Rääf upläste härefter följande:
De motioner om uphäfvande af frälsemans särskilda forum, som lyckats tillvinna sig LagUtsk:s bifall, äro grundade hvarken på naturens lag och dess tvillingssyskon, billigheten, eller på urgammal rätt och häfd, eller på jemförligheten af MedStänders ännu gällande långt större privilegier i detta fall, lika litet som på R. o. Ad:s enskilda förmåner.