Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag instämt i den af Hr Fåhraeus m. fl. afgifna reservation, att borttaga den uti 10 §:n af nuvar. bevilln:s-förordn. upptagne klassindelning af städernes handtverkare m. fl., samt att endast bibehållas skulle minimi-afgiften för dem, eller i likhet med hvad uti 9 §:n är föreskrifvet för grosshandlare m. fl., var det af orsak, att jag funnit, så väl i Stockholm som ock under mitt vi - Den 12 April e. m. 143 ' stande i Norrköping, vid alla de tillfällen jag varit, ledamot af taxerings-comitéen, det denna klassindelning högst sällan blifvit tillämpad och använd, utan har föreg:de årets texerings-längd legat till grund vid bevillms uppgörande, med iakttagande af de förändringar, som under det förtlutna året inträffat.
Rättast vore, enligt min lanke, att borttaga all klassindelning uti bevilln:s-förordn:n, samt alt endast bibehålla rainimi-afgiften, för alla der förekommande olika händelser.
Och jag tror alt staten härigenom ej skall förlora något, sä länge 11 och 28 §§:ne af bevilln:s-förordn:n qvarstå oförändrade, emedan dessa §§ uttrycka allt hvad som i detta afseende kan erfordras och iakttagas bör af taxeringsmännen vid bestämmandet af bevillnms utgörande.
Skulle R. o. Ad. finna, att den nuvar. klassindelningen uti 10 §:n bör qvarstå, så torde konseqvensen fordra, alt den 9 §:n äfven bör indelas uti klasser, ty jag kan icke upptäcka något gilligt skäl, som talar för att grosshandlare m.
II. ensamt böra uppföras till minimi-afgiftens erläggande till staten, men ej handtverkare m. 11.
Men är denna indelning nödvändig för handtverkare, så måste den också vara nödvändig för grosshandlare.
Ar den det icke, så bör den såsom varande onödig och öfverflödig borttagas.
Jag fortgår att tillstyrka, det åtminstone 10 §:n afbevillmsförordmn ställes i fullkomlig öfverensstämmelse med den 9 § af samma förordn. d. v. s. upptagande endast af minimi-afgiften för handtverkare m. fl. Frih.
Jag medgifver visserligen, att åtskilliga betydliga förändringar i bevilln:s-förordn. skulle vara nödiga i afseende på beskaffenheten af handel och rörelse, d. v. s. sä väl 9:de som 10:de §§:ne; men för närvar, anser jag icke tidpunkten vara inne, att göra någon förändring härutinnan, emedan jag fruktar, att den förändring, som nu skulle kunna sättas i fråga, icke vore byggd på så riktiga och säkra grunder, att. någon allmännare belåtenhet deraf kunde följa.
För att ordna förhållanden i denna väg, fordras en hel hop föreg:de undersökningar och mera på djupet gående beslut, än de som nu kunna komma i fråga, sedan Bevilln.Utsk. redan behandlat ärendet och det för Riks-St:n är föredraget.
Jag vågar derföre hemställa, att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s förslag och låta bero vid hvad som nu år föreslaget, intill dess en förnyad uppställning kan komma i fråga, som i ett sammanhang behandlar detta ämne, då man måhända skulle kunna lyckas att i detta afseende åstadkomma någon verkligt nyttig förändring.
Jag tror mig känna att hvarken Hr Aminoffs eller Hr Sandströmers mening, hvilken sistnämnde i förra plenum yttrade sig rör:de denna punkt, har varit att förändra grunderna för ifrågavar. bevilln., utan endast att taga bort klass-indelningen.
Inom Utsk. var derom en ganska liflig debatt och med en högst ringa majoritet beslöts, att klassindelningen skulle stå qvar.
Jag instämmer i den begäran, Hr 144 Den 12 April e. m.
Aminoff har framställt, om klassernas borttagande, endast med bibehållandet af ett minimum.
Hr Prytz, Lars Adolf: Da Hr Aminoff har begärt uppläsande af Hr Fåhrsei reservation och den innehåller, (sedan Hr Fåhraeus talat om olämpligheten af klassindelningen i 10:de §:n) emot slutet följande ord: ”Jag anser, i följd häraf, att, med uteslutande af klassindelningen i § 10, endast minimiafgiftsbeloppen böra för de särskilda klasserna af släder bestämmas, i likstämmighet med hvad i § 9 för handlande m. fl. finnes iakttaget”; så är det klart, att meningen dermed icke har varit någon annan, än den Hr Munck nyss ytlral och att delta på intet sätt gör någon , förändring, utan blott åstadkommer en förkortning och ett borttagande här af 3 sidor i trycket, hvarigenom stadgandet blefve helt enkelt del: alt så och så stor bevilln. betalas till minsta belopp i Stockholm och Götheborg, och sä och så mycket i städerna af 2:dra klassen, d. v. s. alt blott städernas klassifikation skulle bibehållas med en minimi-afgift för hvarje af dessa klasser och städer, hvaremot alla de särskilda klasserna under hvarje klass af städer skulle försvinna.
För delta ändamål fordras likväl återrererniss lill Utsk., ty nu står här t. ex. att i Slockholm och Götheborg utgår den minsta afgiften med 10 r:dr b:co.
Men, om den här föreslagna förändring antages, torde väl vara nödigt, alt Utsk. gifver tillkänna, huruvida minimi-afgiften i Stockholm och Götheborg bör vara lika med den för öfriga städerna i Usta klassen.
Jag anhåller derföre om återremiss af denna § med anmodan till Utsk., att utesluta dessa under-afd:r af klasser under de särskilda klasserna af städer och att blott bestämma en minimiafgift för hvarje särskild klass af städer.
Jag har icke varit närvar. i början af diskussionen och får således bedja om ursägt om jag möjligen skulle misstaga mig om hvad som kan vara förut yttradt i frågan.
Här gäller nu att antingen bifalla Utsk:s förslag, som bibehållit den gamla klassindelningen i 10:de § för alla städers handlande, eller att klassificera städerna och inom hvarje klass af släder bestämma en särskild klassifikation af bevilln. för de handlande.
Jag har biträdt Utsk:s mening och förordar bifall lill Utsk:s förslag.
Min öfvertygelse är nemi. den, att om man blott sätter ut ett minimum för hvardera utaf dessa klasser af städer, så skall deraf följa att bevilln:n bestämdt kommer alt sjunka.
Vi hafva nu den erfarenheten, som är vitsordad, att denna bevilln. ifrån städerna icke utgår till något särdeles högt belopp och jag tror icke här är skäl att vidtaga någon åtgärd, hvarigenom man kan föranleda dess vidare sjunkande.
Min öfvertygelse är nemi. att en taxeringsman, då han ser meningen vara att gå upp ända till 350 r:dr och gå ned till 10 r:dr och ser de afd:r, som äro deremellan, lättare skall kunna uppställa den jemförelse som behöfves för att bestämma huru en person skall beskattas, om han har detta schema för sig, än om det ligger helt och hållet i hans arbi - Den 12 April e. m. 145 arbitrage.
Det gäller då den gamla regeln, att hellre fria än fälla, hellre sätta för litet, än för högt.
Jag har dessutom en erfarenhet att här åberopa.
Jag har nemi. sett att då i ett reglemente, som varit uppställt för jordtaxering, der man i afseende på afkastning, som kunde påräknas af åker, blott bestämt ett maximum och icke något minimum, alla värderingar uppgått så nära maximum som möjligt; så att de som uppgjort reglementet funno sig föranlåtna alt föreslå just en sådan klassifikation, som den förevar., för alt påpeka att meningen vore att krypa ned i den rigtningen.
Då man vill hålla sig för högt för att förtjena derpå, så är ju äfven skäl lill farhåga att man skall gå för lågt, när derpå är att vinna och alt kronan skall förlora derpå.
Jag tillstyrker R. o. Ad. all icke se på förlusten af ^ ark papper, som här är fråga om och låta hela den gamla tariffen stå qvar.
Jag anhåller således örn bifall lill betänk, i denna del.
Sedan en ledamot här yrkat ålerremiss, hvilket äfven öfverensstämmer med min åsigt, och jag dessutom tror alt en ålerremiss äfven sker från BorgareSt., så anhåller jag att R. o. Ad. täcktes bifalla ålerremiss af denna punkt, på de skäl som jag nyss anfört. 1 afseende på hvad Frih.
Raab yttrat, får jag äran nämna, att äfven jag varit närvar, i taxeringscomilé i rikets första stad, äfvensom i dess 3:dje, och i dessa städer har man aldrig tillämpat den högsta klassens bevilln., ulan alltid sökt hålla sig lågt, hvilket må lända till bevis derpå, att man kan, äfven dä klassifikationen qvarstår, taxera efter behag och bestämma bevilln. emellan, under och öfver de utsatta klasserna allt efter omständigheterna.
Jag anhåller, som sagdt är, om ålerremiss, så att Disk. måtte kunna å nyo handlägga detta ärende.
Jag kan för min del icke godkänna den argumentation, som Frih.
Raab har gjort.
Frih. har sagt alt om klasserna borttoges, så skulle följden blifva alt bevillntn skulle sjunka.
Jag förstår icke delta.
Hvad tjenar det taxeringsmännen lill att de framför sig se en hop siffror, och jag hemställer oni det icke för dem hör vara mycket lätt alt föreställa sig siffror, som äro högre än det bestämda minimum af 10 r:dr, såsom 15, 20 o. s. v. högre upp.
Jag skulle deremot föreställa mig att staten skulle vinna på klassindelningens borttagande, emedan då efter all anledn. åtskilliga kunde blifva taxerade högre än den för första klassen bestämda afgift.
Om ingen mer än jag har yrkal bifall, så, då jag förnimmer af Hr Aminoffs yttrande, att här mera gäller fråga alt jemka dessa klasser, än att helt och hållet borttaga dem, vill jag ej envist sälta mig emot mine Ulsk:s-kamraters önskan alt fä §:n återremitterad.
Jag vill sålunda på intet sätt lägga hinder för en årerremiss, men hoppas att betänk, skall blifva enahanda när det återkommer, 4 H, 10 146
Den 12 April c. m.
På det Frih.
Raab ej må vara ensam i yrkandet af bifall å Bevilln.Ulsk:s förslag i denna punkt, får jag äran anmäla, det jag i samma yrkande med honom instämmer.
Anseende jag mig lill stöd derföre endast böra åberopa de skål Ulsk. för sitt yttrande framställt och hvad Frih.
Raab nu anfört, hvarå jag anhåller, att R. o. Ad. ville fästa den uppmärksamhet de väl förtjena.
Då nu öfverläggningen om 10 § ansågs fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. först å bifall och sedan å ålerremiss af Utsk:s i afseende på denna § afgifna förslag, blefvo begge desse proposir besvarade med blandade ja och nej; hvarefter Hr Landtm, å nyo hemställde om R. o. Ad. bifölle hvad
Ulsk. i afseende på 10 § föreslagit, samt sedan denna propos. nu blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna, att ja härvid öfverröstal nej.
Då härefter den hittills uppskjutna pröfningen af 9 § företogs, anförde:
Hr Aminoff: Sedan nu den 10 §:n är förklarad bifallen genom R. o.
Ad:s beslut, torde den 9 §:n böra ställas i harmoni med den 10 §; hvarföre jag för min del yrkar ålerremiss af denna 9 §, på det alt Utsk. må komma i tillfälle ali göra nödig rättelse deruti.
I öfverensstämmelse med hvad jag yrkat i afseende på 10 §:n, så kan det icke falla mig in alt förena mig med den begäran som Hr Aminoff gjort, utan jag anhåller om bifall till denna §, så att den åtminstone mätte blifva sådan jag anser den böra vara. R. o. Ad. biföll Utsk:s i afseende på 9 § framställda förslag. 14 §.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att vid föredragningen af hvad Utsk. i sitt betänk, i afseende på 14 § yttrat, R. o. Ad. dels redan beträffande vissa delar af denna § fattat sitt beslut, dels upp skjutit frågan om artisternes beskattning, emedan Utsk. dervid föreslagit en klass-indelning, hvars antagande ansetts kunna blifva beroende af beslutet ronde 10 §; vid hvilket förhållande Hr Landtm, nu finge hemställa, om R. o. Ad. godkände de delar af 14 §, hvarom R. o. Ad. icke förut fattat beslut.
Ropades Ja. §§ 21 och 26.
Hr Gr. o. Landtm, anmärkte, att dessa §§ redan blifvit af R. o. Ad. godkände. §. 35.
Då de reservationer, som i afseende å den olika bevillmn på privatbanker finnas betänk, vidfogade, blefvo i ett föreg:de plenum af en ledamot begärda till uppläsning, och Den 12 April e. ra. 147 då en stor del af diskussionen deraf föranläts, så anhåller jag att äfven Frih. Raabs reservation måtte i R. o. Adis diskussionsprot. få inlagas.
Af 35 § blef lista punkten, angide beskattning af privatbanker, af R. o. Ad. återremitterad.
I 2:dra punkten bar Utsk. insatt orden: ”af alla andra aktiebolag”; hvarför denna torde äfven böra återremitteras för alt, i fall R. o. Adis beslut i afseende på den föregide punkten blefve äfven de andra Ståndens, denna punkt måtte äfven rättas derefter.
Hr Gr. o. Landtm., som härvid erinrade att R. o. Ad. icke återremitterat, ulan afslagit lista mom. af denna §, samt derjemte beslutat, alt prival-bankerne borde erlägga bevilln. efter samma grund, som i nu gällande bevillms-förordn. finnes stadgad, yttrade derjemte att jemväl vid sådant förhållande syntes nödvändigt, att R. o. Ad. nu antingen fattade beslut om ifrägavar. §:s redaktion, eller också för vidtagande af den rättelse, hvartill R. o. Adis röride lista mom. fattade beslut borde föranleda, återremitterade de öfrige momme.
På del att icke möjligen något misstag mätte äga rum vid redaktionen af denna §, så anhåller jag också, att den måtte .återremitteras med anmodan till Utsk., alt rätta ordalydelsen efter det beslut, som R.
St. fattat.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge 2, 3, 4 och 5 momme af 35 § böra återremitteras till Bevilln.Utsk. för vidtagande af den rättelse i samma §, som af R. o. Adis beslut angide bevillnin af privatbanker påkallades, blef denna propos. med ja besvarad. § 37. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, alt R. o. Ad. afslagit 37 § samt fästade derjemte uppmärksamheten på denna §:s omedelbara sammanhang med den nästföljande §:n hvilket ej syntes medgifva alt den förra afslogs utan att den sednare förfölle. § 38.
Då den 38 §. egentligen blott härleder sig från den 37 §, och då R. o. Ad. i afseende på 37 § redan fattat sitt beslut, att afslå densamma; så hemställer jag, att R. o. Ad. måtte, såsom en följd deraf, besluta att äfven § 38 skall afslås. R. o. Ad. afslog den ifrågavar. 38 §. § 46.
Af § 46 är, så vidt jag vill minnas, den lista punkten af R. o. Ad. återremitterad i afseende på en redaktionsförändring, som jag tog mig friheten att föreslå.
Efter som jag har ordet, torde jag jemväl få erinra derom, alt den punkt i § 27, som har afseende på hevilla. för arbetsfolk, har R. o. Ad, afslagit.
Jag hoppas alt den tystnad, R. o.
Ad, nu iakt - 148 Den 12 April e. m. tagit vid den 27 §:s föredragning, icke på något sätt rubbar det beslut R. o. Ad. förut fattat, men måhända är någon anteckning derom i prot. nödig.
I anledn. häraf förklarade Hr Gr. o. Landtm, alt då R. o.
Ad. förut fattat sitt beslut om åtskilliga af de §§, hvilka i Utsk:s betänk, blifvit omnämnde, så kunde den pröfning, som nu egde rum, endast hafva afseende på de delar af förslaget lill bevillnrsstadga, hvilkas redaktion vore oberoende af R. o. Ad:s redan fattade beslut. § 50.
Landtm, anmärkte, alt R. o. Ad. återremitterat denna §. §§ 55, 63, 73, 76, 88, 102 och 108.
Hr Gr. o. Landtm, anmärkte, alt dessa §§ redan blifvit af R. o. Ad. godkände. § 128.
Hr Gr. o. Landtm, anmärkte, att denna § blifvit af R. o. Ad. återremitterad. § 136.
Hr Gr. o. Landtm, anmärkte, att l:sta mom. af denna § redan blifvit af R. o. Ad. godkändt. § 143.
Att R. o. Ad. redan godkänt denna §, blef af Hr Gr. o. Landtm, anmärkt. § 145.
Landtm, anmärkte, alt lista och 4 momme af denna § blifvit af R. o. Ad. godkände. § 148.
Äfven denna § hade förut blifvit af R. o. Ad. godkänd, hvarom Hr Gr. o. Landtm, erinrade.
Föredrogs ånyo Const.Utskis d. 29 sistl.
Mars och d. 5 dennes på bordes lagda mern.
Nio 6, med förslag till ändring af 68 §.
Riksd.Ordn., röride tiden för revisionerne af statsverkets, bankens och riksgis-kontis tillstånd, styrelse och förvaltning.
Landtm, yttrade, att då från Const.Utsk. inkommit ett mern.
Nio 7, innehållande rättelse af ifrågavar. mern.
Nio 6, dessa begge mern. syntes böra på en gång föredragas. R. o. Ad. hördes häruti instämma, till följe hvaraf nu jemväl föredrogs Const.Utskis d. 5 dennes bordlagda mern.
Nio 7, om rättelse af ett uti mern.
N:o 6, ronde ändring i 68 § Riksd.- Ordn., förekommande misstag.
Den 12 April e. m. 14» I öfverensstämmelse med härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., fann R. o. Ad. Consl.Ulsk:s mern.
N:o 6 icke föranleda till annan åtgärd, än att läggas lill handlingarne samt att således endast meni.
N:o 7 kunde blifva föremål för R. o. Ad:s åtgärd; och då sedermera någon anmärkn. emot det i sistnämnde mern. framstålda förslag lill ändring af Riksd.Ordms 68 § icke blef gjord, förklarade Hr Landtm, alt della förslag komme att, sävidl på R. o. Ad. berodde, hvila till nästa riksdag, för att då i grundlagsenlig ordning företagas till afgörande.
Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 1 och 5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 113, i anledn. af väckt motion angide optionsrätt vid utarrendcring af militieboställen.
Jag vill visserligen ej förneka, alt ju i viss mån man skulle kunna påräkna en bättre vård af boställena, om en sådan åtgärd, som den nu föreslagna, vidtoges i afseende på deras bortarrenderande i öfverensstämmande med hvad, enligt författningen af d. 17 Juli 1847, för arrendatorer af sådana kronolägenheter, af hvilka arrendeafgifterna ingå omedelbart till statsverket, är medgifvet; men jag må erkänna att för mig framstå åtskilliga betänkligheter emot detta förslag.
Jag kan icke neka alt jag har den föreställningen alt, om rikets alla militieboställen på del sättet bortarrenderades, så skulle slutligen arrendatorerne göra anspråk på ännu fördelaktigare och bättre vilkor, samt äntligen komma derhän alt de jemförde sin ställning med kronoåboernas, och sålunda äfven möjligen i en framtid kornato att göra likartade anspråk som desse sednare gjort, d. v. s. att få lösa jorden lill skatte.
Dessutom tror jag att inkomsterna skulle komma att betydligen förminskas, och förminskas vida mer än om den åtgärd varit vidlagen, som jag förut på detta rum föreslagit, nemi. alt en prenumeralionsafgift skulle erläggas.
För öfrigt ber jag alt få tillägga, det ett bifall till detta förslag skulle, om K.
M. det godkände och derpå utfärdade författning, lägga oöfvervinnerligt hinder i vägen för en möjlighet af blifvande omreglering med våra boslätten.
Af detta skäl, samt på grund af det föregtde, får jag vördsamt hemställa, att R. o. Ad. måtte afslå betänk., hvarpå jag anhåller om propos.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade, all han, enär bifall å ifrågavar. utlåt, icke blifvit yrkadt, finge hemställa om R. o. Ad. afsloge hvad StatsUlsk. i dess utlät.
N:o 113 tillstyrkt, blef denna propos. med ja besvarad.
Föredrogs ånyo Sta(sUlsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 114, i anledn. af väckte motioner, ang;de skogsplantering.
Härvid upplästes eli af Frih. Cederström, Claes Rudolf, inlemnadt sålydande anförande: 150 De n 12 A pr il e. m.
Då åtskilige motioner, ronde åtgärder till skogsvårdens främjande, blifvit lill Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskms handläggning remitterade, hvaraf en hemställan, omfattande vissa af de i nu förevar.
SlatsUtsk:s betänk.
N:o 114, omförmälde ämnen, torde möjligen blifva en följd, så synes höra (agas i betraktande huruvida icke ett ovilkorligt bifall till detta utlåt, möjligtvis kunde anses lägga något hinder för framlida inkommandet, i önskningsväg, af ett förslag utaf likartad! innehåll.
Men enär StatsUtsk. redan tillförene hemställt att de af K.
M. till användande för förefallande allmänna behof föreslagna medel, hörande till skogsplanteringskassan, matte af K. AL uteslutande disponeras för ändamål, som äga samband med nämnde medels ursprungliga destination, och då StatsUtsk. icke heller funnit sig böra tillstyrka särskildt
Statsanslag för understödjande af moliönärernes gjorda framställning; sä inses alt en äterremiss icke gerna skulle kunna verka till önskadt resultat, alldenstund StatsUtsk. numera, helst R.
St. längesedan bifallit dess ofvanomförmälda hemställan i afseende å skogsplantcringskassans öfverskottsmedel, svårligen lärer lemna något annat svar, än det redan gifna.
Utsk. har också icke egentligen ogillat motionerne; ulan endast ansett sig icke tillkomma att tillstyrka, i anledn. af dem, de särskilda föreslagna ålgärdernes vidtagande.
Sä har jag åtminstone uppfattat saken.
Emellertid, och som för mig är uppgifvet alt i ett annat RiksSt. ny motion i ämnet lärer, med föranledande häraf, samt med stöd af 56 § Riksd.Ordn., vara vackt eller komma att väckas, så får jag, på det frågan må erhålla det skick, sorn lemnar rum för den vidare behandling, hvilken för delta ej ovigtiga ämne kan, vid ytterligare granskning deraf, finnas tjenlig, vördsammast anhålla att vid utlåt:s besvarande den form mätte användas, som vid dylika fall tillförene blifvit anlitad: att nemi. R. o. Ad. behagade vid StatsUtsk:s nu föredragna betänk, låta bero.
Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. ansåge sig böra låta bero vid hvad StatsUtsk. i dess utlåt.
N:o 114 yttrat.
Föredrogos och biföllos StalsUlsk:s d. 5 dennes på bordet lagda ullålm:
N:o 117, i anledn. af K. AI. nåd. skrifvelse, ang:de behofvet af medel till bestridande af kostnaderne för den, i anseende till inträffade oordningar, lill hufvudstaden inkallade garnisons förstärkning; och N:o 118, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ang:de bildandet af en fond till pensionering af folkskole-lärare.
Föredrogos, men lades, på begäran af Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, Gr.
Lagerbjelke, Gustaf, m. 11. ledamöter, ånyo på bordet BevilIn.Utsk:s d. 5 dennes bordlagde betänkm:
Den 12 April e. m. 151 N:o 10, ang:de stämpling af spelkort och afgiften derför; samt N:o 11, ang:dc stämplade pappersafgiften.
Föredrogs BankoUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 43, i anleda, af väckt molion om afskrifning af bankens hos Södertelje kanalbolag ägande fordran 100,000 ndr b:co.
På begäran af Hr Aminoff, Joli. Fredr., upplästes Gr.
Cronhjelms vid delta utlåt, fogade reservation, hvaruti Hrr Skogman, Akerman, Grå, Bergman och Lagergren hade instämt, och upplästes sedermera jemväl ett af Hr Aminoff nu inlemnadt, sälydande anförande:
Då jag till alla delar instämmer uti hvad reservanterne anförl, kan jag likväl cj tillhakahälla förklarandet af min förundran deröfver, alt Ulsk. afstyrkt min motion, om afskrifning af bankens ägande gamla fordran hos Södertelje kanal och slussverks bolag, synnerligen, som jag trott mig genom uppgift om den ringa utdelning, som erhållits, hafva fullständigt ådagalagt, att kanalbolagets finansiella ställning utgjort en tillfyllest bevisande grund för denna min anhållan.
Utsk. har, såsom skäl för sitt afstyrkande, anfört, att outredt vore huruvida någon utsigt för bolaget finnes all framdeles kunna återbetala del lemnade lånebiträdet, hvilket åter skulle bero på kännedom af kanal-verkets ställning m. m. — derom jag icke lemnat upplysning.
Jag deremot tror mig hafva gifvit ganska fullständig upplysning, då jag uppgifvit, att från och med är 1832 t. o. m. år 1846, eller det sista, hvarföre räkenskaperne äro afslulade, utdelningen gjort 1 procent för hvarje 100 r:dr, per år räknadt.
Sora denna uppgift är bolagets vackraste sida, trodde jag, att den skulle vara fullt tillräcklig, för att öfvertyga om bolagets oförmåga att återgälda sin skuld till banken, samt således att vinna pluralitetens inom Utsk. bevågenhet och välvilja för saken.
Men jag har bedragit mig i denna förmodan, och jag tvingas derföre. framlägga ett för bolaget än mindre gynnsamt förhållande.
Bolaget bar måhända nog låtlroget insatt sina penningar i ett allmänt nyttigt företag, ej för att derigenom skörda någon enskild vinst, men också ej för att förlora alltför betydligt.
Händelsen är nu den, att allt ifrån det K.
M. år 1806 beviljade ingående af ett enskildt bolag, till öppnande af en segelled emellan Mälaren och Saltsjön vid Södertelje, hafva bolagsmännen lid efter annan gjort inbetalningar åt del tecknade aklie-beloppet utan att derföre njuta någon ränta, förrän efter det kanalen blef färdig år 1819.
Från denna tid l. o. m. år 1831, eller under 12 år, har på hvarje aktie lemnals i utdelning en sammanräknad summa af 49 ndr; och från och med år 1832, t. o. m. år 1846, eller under 15 år, har, som jag i motionen uppgifvit, denna summa uppgått lill 78 ndr per aktie, hvarje sådan är å 500 ndr b:co. 152 Den 12 April e. m.
Resultatet af hvad jag nu anfört är, att under loppet af mer än ^:dels århundrade, hafva bolagsmannen för de insatte kapilalerne erhållit i utdelning, för år, ej öfver, men under, 1 för 100.
Och ändå anser Utsk. alt bolagets skuld till banken bör fortfarande balanseras uti bankens böcker, intill dess i framtiden blefve utredt, huruvida Södertelje kanalverk kunde komma i den ställning, att den ifrågavar. skulden godtgöra.
Fordras än vidare $:dels århundrade, eller mer, för att härom vinna öfvertygelse, innan afskrifningen kan tillstyrkas?
Utsk. har vidare yttrat, att kanal-aktierne stigit i värde.