Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Lilljestråle har åter talat mot ämnet uti en vidsträcktare åsigt.
Han har trott sig finna, att inrättningen vore skadlig uti politiskt, Stats-oeconomiskt och commercielt afseende.
Han har trott, att införseln af varor skulle medföra en stor underbalance i handeln.
Jag får fästa uppmärksamheten på omöjligheten af något sådant.
Om på en nederlags-ort varor inkomma för millioner, tillhöra de sina respective ägare och varorne utgå till sine destinations-orter, men vinsten af nederlags-procenten stannar alltid inom landet.
Om Svenske Köpmän aro ägare af varorne, blifver deras vinst directj om åter varorne hafva utländske ägare, blir endast commissions-arfvodet qvar i Sverige5 men äfven det bidrager att öka rikedomarn e, långt .ifrån att minska dem.
I afseende på Fäderneslandet i allmänhet, bör frågan, efter min tanka, betraktas under t vänne synpunkter:
Är det nyttigt, att af Gottland få så stor inkomst, som det är möjligt? och kan ön försvaras?
Jag besvarar den första frågan, och säger, att ingen inkomst kan vara för hög att erhålla af en provins, och tror att det Ridd, t>.
Pr. VII. B, s.dra Afd. i4. il ti pen 37 Augusti e. m. vore nyttigt, om den, i stället för 80 å 90,000 Riksdaler, kunde lemna mångdubbelt denna summa.
Hvad försvaret angår, tror jag, att det titan särdeles kostnad skulle kunna sättas uti godt skick.
Den etablissement ar der stadgad, att alla äro försvarare.
Det följer af sig sjelf, att om nederlagsfrihet bifalles för Wisby och Slitö, måste det sednare stället sättas uti försvarsstånd, äfvensom Fårösund.
Allt detta kan tillvägabringas med obetydlig kostnad, relatift till gagnet och af medel som inflyta från inrättningen, så att det icke graverar Statsverket med en enda Riksdaler, Då frågas, vinnes ej tvänne ändamål, att Staten får ökade inkomster och Gottland blifver satt uti försvarsstånd utan Statens kostnad.
Sedan jag nu besvarat anmärkningar-, ne, förklarar jag, att jag ej vill bestrida återremissen, men att jag anser det sednare alternativet böra antagas.
Jag tror det vara nödvändigt, vid öfverlemnande af saken till Kongl, Maj:t, att äfven det förslag öfverlemnäs, hvaruppå den grundar sig, på det Kongl. Maj:t måtte få målet utveckladt, och icke, såsom Riksens Ständer vid flere Riksdagar förut Öfverlemnat ämnet, outveckladt, ty Kongl.
Maj:t har då ej kommit i tillfälle att känna det i hela dess vidd.
Af sådan anledning har också motionairen uti BorgareStåndet varit af den tanka, att det reg« lementariska borde åtfölja.
Herr von Hauswolff, Carl Gufiaf Reinhold:
Jag har hört inom detta Hus. vid de flesta tal, som blifvit hällne, att man såsom in - Den 27 Augusti e, ml gress nyttjat, att frågan vore af vigt.
Om man3 ga frågor varit det, så är ock visserligen äfven denna af sådan beskaffenhet, icke allenast för Öen Gottland, utan äfven för vårt älskade Fädernesland.
Så .väl i discussionerne som reservationerne har det förefallit mig underligt, att man kunnat betvifla nyttan af en porto-francoinrättning på Gottland, äfven för Fäderneslandet.
Sanningen af dess nytta har likväl varit medgifven i långliga tider, och under de fleste Regenter har det varit omtaladt att inrätta en portofranco på Gottland, ehuru man ej kunnat blifva ense om sättet.
Det förslag framlidne Herr Grefve Liljencrantz i lifstiden dertill uppgjordt, kom redan till sådan framgång, att det i högstsalig Konung Gustaf IIT;s tid bifölls uti Con. seiden, men vid justeringen blef det icke antaget, af orsak, att några Herrar RiksRåder lära hafva ändrat deras mening.
Sedermera inträffade, ott åtskillige Ledamöter ifrån Gottland, hvaribland afven jag, väckte ytterligare fråga om denna porto franco.
Samma resultat följde då, att man ansåg förslaget gagneligt, men ej blef ense örn sättet.
Jag tror ock att det ligger i sakens natur, att hvar och en oväldug måtte inse inrättningens allmänna nytta för Fäderneslandet; och då den dessutom är i Utskottens Betänkande omständeiigen detaillerad, anser jag inig ej behöfva dermed vidlyftigt upppehålla Högloflige Ridderskapet och Adeln Jag går således att i korthet vederlägga de anmärkningar, hvilka blifvit deremot gjorde, under förhoppning, att denna min vederläggning måtte få åtfölja återremissen.
En Ledamot har, då dett* Stn 27 Augusti e, m. ämne förra gången föredrogs, invandt, ätt porto3 franco på Gottland liefve ett Jkadligt monopolium.
Det begrepp jag gjort mig om monopolier, är, att de innefatta privilegier till förmon för enskilte personer eller enskilte corporationer, på bekostnad af det allmänna; men det är nu ej fråga om att i fall en porto-franco inrättas på Gottland, den icke, om sådant finnes lämpeligt, äfven sedermera må inrättas pä andra ställen i Riket.
Derföre är ej någon uteslutande rätt för Gottland föreslagen; det . beror ock af hvar och en Svensk eller Utländsk man, att bosätta sig å Gottland och draga fördel af denna inrättning'; och då någon motion icke blifvit väckt om en sådan på något annat ställe än Gottland kan ej eller frågan om porto-franco utsträckas till någon annan ort.
Man har invändt, att den Jkulle befordra lurendrägeri.
Om man betraktar Svenska gränsen, borde man dock finna denna anmärkning ej förtjena något afseende.
Skåne ligger blott tre fjerdedels mil ifrån Danmark, Gottland har likväl ett afstånd af 12 mil ifrån närmaste Land.
Betraktar man Ryska gränsen emot Norrbotten och Vesterbotten, så är den afven närmare.
När man således har utrikes Länder på närmare håll, och derifrån kan förekomma lurendräjeri, så ser jag ej, hvarföre man icke skulle kunna förekomma det ifrån Gottland.
Man har nyttjat ett annat skäl, nemligen; att Gottland Jkulle blifva för mycket förmöget, och derigenom väcka uppmärksamhet och inkräktnings-lyjinad hos utländriingen.
Blott denna invändning vitsordar ju up - Den *7 Annutti t, m'. sij penbarligen den stora nyttan af en portofranco, när man nemligen befarar, att öen skulle blifva för mycket förmögen.
Men jag tycker i öfrigt att denna invändning ej eller förtjenar något afseende vid åtankan af flera andra provinsers lägen; ty efter samma grund skulle sägas, att den eller den gränsprovinsen ej borde sättas i tillfälle att kunna blifva förmögen, och hvarföre då göra så stora uppoffringar i hvarjehanda afseenden för Skåne, Norrbotten, Vesterbotten och Jemtland.
Skola då Gottlands innebyggare ensamma vara uteslutne från en mild Styrelses omvårdnad och Rikets Representanters billiga omtanka.
Herr Lilljestråle bar sagt, att inrättningen i Statsoeconomijkt affeende ej vore nyttig.
Jag tror tvärtom, att det i Statsoeconomiskt afseende vore högst gagnelig!,om Gottland kom till välmåga , och om man begagnade sig af de flere fördelar, hvilka erbjudas derstädes och af dess local.
En vis Styrelse söker väl alltid att bringa Jandet till högsta välmåga, och jag tror att den Regering, som söker och lyckas i detta företag, i hvad provins som helst, äfven den mest aflägsne skall deraf njuta tillfredsställelse.
Vi hafva ju samma raisonnement gällande för alla nämde landskaper, ja till och med för Stockholm , som nu mera kan kallas en gränsestad.
Vidare har man in vändt att kostnaderne Jkulle får Staten blifva tryckande , örn ÖriJkulle belastas.
Jag borde kanske icke nu ingå uti Mili— tairiska detailler, då jag sysselsattes af mera fredliga yrken ; dock som jag uti min ungdom sjelf varit Miiitair, och således ej saknar all kunskap uti sådane ämnen, kan jag icke under - Win 27 Augusti e, m. låta att yttra min åsigt rörande denna särskildta fråga.
Om än porto-franco ej skulle inrättas, tror jag dock, att i alla fall Sveriges Rikes Ständer böra ju förr dess heldre tillstyrka nödig befästning och beredande försvars-anstalter å Gottland, så vida man vid fiendteligt an-' fall är angelägen, att bibehålla denna vigtiga possession, och betrygga sydliga delen af rao-, derlandet, ty efter den gräns som Sverige nu, enligt det nödtvungne fredsslutet äger, måste Gottland anses såsom en place forte och ett bröstvärn, som skall skydda en del af Röket, emedan, om Gottland af fiende inkränktas, större ansträngningar erfordras till dess återtagande; och utom Gottländska hamnar , äger vår Flotta icke lämpelige inlopps* ställen, sedan Finland förlorades , utan att återlöpa till Carlscrorfå, hvarvid stora svårigheter torde stundom kunna inträffa , äfven som då fienden bemägtigar sig Gottland, en invasion i hjertat ät
Riket lika hastigt sorn lätt med 'gynnande vind kan befaras , och vara verkställbar.
Jag tror således, att Ons befästande ej blott bör komma i fråga, om portofranco inrättas, och när således Gottland i alla fall måste befästas; blifva kostnaderne ej att beräkna, med afseende på portofranro-inrättningen, utan tvertom kunna derigenom till äfventyrs bestridas, eller åtminstone betydligt underlättas.
Med Friherre Cederström förenar jag mig, att det alternatif bör antagas, hvarigenom ett
Reglemente för inrättningen öfverlemnas för att kunna komma till Kongl, Maj:t, i sammanhang med hufvudfrågan, då Kongl, Majit kan deruli göra de jemnkningar, som 9*>l SJ[
Auguili *, tili kunna finnas nödige.
Jag får dock, i afseende på det Reglementariska, göra några få anmärka ningnr.
I afseende på Herr von Holienhausens anmärkning, får jag gifva tillkänna, att min önskan vore, att så väl Slitö och Wisby, som Westergarn skulle blifva de hamnar, som till nederlag begagnades, ty dels har sådant varit tillstyrkt af Grefve Lilljencrantz, och dels är Wisby hamn för grund för djupgående Fartyg, äfvensom det vid vissa vindar är svårt att dit inlöpa.
Bevakningen vid Westergarn kan lätt ske, och vid Klintö finnas redan Magaziner.
Uti 6 §. är föreslagit, att a procent skulle betalas i recognition; men att då vaiorne åter utgå, blott en half procent skulle behållas.
Jag tycker deremot, att detta är nog lågt och tillstyrker derföre , att recognitions- afgiften blifver 2 procent, men att den ena procenten stannar qvar, i händelse varorne utföras , och jag tror att farten ändå skall blifva lika liflig.
I 10 §. är föreslagit en tid af 5 år, efter hvars förlopp, på Ön bosatte utlänningar få anses såsom naturaliserade Svenskar.
Den tiden tycker jag är för korrt.
Den bör bestämmas åtminstone till 5 år.
Vidare är det föreslagit, att om utlänningar icke finna sig vid att för alltid qvarstadna, -de ej skola betala någon afgift när de afflytta.
Dervid synes anmärkningsvardt, att hvar och en 6om afflyttar, bör erlägga skälig afgift till den Stat, inom hvilken han ägt skydd, och samlat förmögenhet.
Vidare har i 5 Art. 6 §. blifvit stadgadt, att recognitions-afgiften bor clareras innan lossningen.
Dertill kan jag ej finna wkälj jag tror, att det bättre kan ske efter lossnin - sif Z)en 37 Augusti e, m. gen då man vet, hvad Fartyget innehåller.
Man risquerar dervid ingenting, emedan varan alltid lemnar säkerhet för recognitions-afgiften.
Slutligen får jag erinra, att så vida Slitö skall inrättas såsom Stad , måste dervid ock iakttagas, hvad som gäller för andra Städer , och då bör bestämmas, ifrån hvad tid det skall taga sin början, hvilken klass af Städer den skall tillhöra och så vidare; ty om Riksdag inom fem år skulle inträffa , vore det nödigt att veta, huruvida särskilt Riksdagsman derifrån skall sändas.
Visserligen vore ganska mycket ännu att erinra till förmån för inrättningen qvestionis, men sorn alltsammans finnes vidrördt i det omständliga Betänkandet och ingifne handlingar; så öfverlemnar jag vördsammeligen till Ridderskapet och Adeln, om icke återremiss må beslutas, och mine i korrthet gjorde anmärkningar få åtfölja, hvilka jag ock förbehåller mig framdeles få utveckla, i händelse några nya invändningar deremot skulle göras, som icke härmed blifvit besvarade och vederlagde.
Herr Ribbing, Aruid: Upplystare
Talare hafva utredt hufvqdsaken.
Jag anhåller dock, att med ett pär anmärkningar få fästa mig vid detaillerne. 11 §. i 1 Art. innehåller, att Slitö skall hafva alldeles fri Religions-öfning.
Huruvida icke detta kunde inskränkas, åtminstone till Christna Religions-öfningar, hemställer jag.
Men om icke så skulle vara, tror jag dock, att 3 §. i 2 Afdelningen ej bör bifallas sådan den år.
Den innehåller, att för hvilken Christen Religion^ sorn blir rådande, skjell man aga rätt Dtn 57 Augusti e, m. *17 icke allenast att uppbygga Kyrka, utan äfven att kring hela Riket skicka Stambok tili biträde dervid.
Månne det vore billigt, om Catbolska låran blefve den rådande, att Svea inbyggare, som offrat lif och blod för dess utrotande, skul» le med penningar bidraga, att återinföra densamma.
Herr von HohenhaufenSom militaire år jag angelägen, att ändra ett uttryck som Friherre Cederström upptagit.
Jag har ej nämnt, att man med en bombkits kunde förstöra hamn och Stad, utan hamn och flotta.
EnStad bebyggd med stenhus står ej att förstöra med en enda bombkits, men då hamnen blott år omgifven af en trådquai och ganska trång, så år det gifvet, att den med den deruti befinteliga Flottan lått kan förstöras.
Svårighet uti sjelfva öens försvar år icke så mycket att befara.
Sverige måste till stor del grunda sitt försvar på sjön; det år på en flotta; det år således an. gelåget och högst förmånligt att åga en befästad hamn midt i Östersjön, der hela flottan och afdelningar deraf, om de behöfva det, kunna komma undan en öfverlägsen fiende, och dit de kunna bringa sina priser i säkerhet, utan långvarig detachering från flottan, som må hända håller sjön.
Med så inråttadt försvar vore det sannerligen största fara för hvarje fiendtligt Handelsfartyg att passera Gottland, emedan medilelst några kryssare intet borde då oskadt kunna inlöpa i Lifflåndska eller Finnska viken.
Således i fråga om försvaret, (hvilket man ansett mig tala emot,) tror jag ingen ting böra j)tn *7 Annutti e, m. försummas.
Emot den välmåga, som genom en portofranco skulle uppkomma, har jag ingen ting, utan tvärtom tillstyrker att en frihamn inrättas vid Slitö, emedan detta ställe dertill år ganska tjenligt, helst sedan England nu. genom förändring af Navigations - akten, tillåtit alla nationers fartyg, når dem sjelfva lemnäs reciprocité, att i England, med lika tullafgifier som dess egna fartyg, inlöpa icke allenast med det Landets egna producter, utan, på några undantag når, med alla Europeiska, så fort de varit på upplag i det landet fartyget tillhörer.
Det synes således deraf, litt dtt för våra fartyg, som utgå på fragthandel, skulle blifva en stor fördel, att från Gottland få laster, med hvilka da kunna segla till England.
Det har blifvit an märkt, att upplags-afgiften vore nog låg.
Jag får anmärka, att den i England år föreslagen ännu lägre, och att der, enligt den nu uppgjorda transito-acten, kommer i alla större Sjöstäder att tillåtas nederlag på utländska varor, men med det uftryckeliga vilkor, att de skola förvaras uti Kronans lius.
I öfrigt får jag fästa uppmärksamheten deruppå, att om man sträcker tillåtelsen till alla hamnar på ön, och det blifver hvilken utländning som helst tillåtit att der nedsätta sig, så blifver det visserligen lått att snart ditlocka capitaler och köpmän, men de komma dit som främlingar för Fäderneslandets sak, och blifva det alltid.
Slitö hiran- år mest tjenlig, och den enda som med säkerhet kan bevakas, så att ej smyghandel på Sverige bedrifves, tror jag det icke vara skål, att utsträcka inrättningen längre ån jDen 87 Augusti c. ni. till detta ställe.
Hvad i öfrigt blifvit anmärkt: om frihet i handel, såsom allena tillfyllestgörande att uppväcka välmåga och rikedom, så tror jag man bedrager sig.
Sej dessa
Slå der, grundade på denna sats år 1810, och utrustade med frihet från allt skia och handelstvång de hafva nu år 1S2S mäst återgå till köpingar.
Ortens läge har det måst afgörande inflytande häruppå, ty ej mera ån ett Hamburg kan ligga vid Elbens mynning.
Om äfven flere friståder der anlades, kunde de ej nå samma välstånd., Staden skall lefva af den trakt, till hvilken den sprider sin handel.
Jag anhåller, att Betänkandet mätte återremitteras.
Herr Von Hartmansdorff, Auguji:
Jag utbeder mig, att få söka vederlägga några af anmårkningarne mot Portofranco - inrättningen.
Man har anmärkt, att främmande Spanmålsupp. lag icke borde få finnas der, emedan det skulle skada vårt eget jordbruk.
Men jag bör fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på sättet, huru en stor handelsstat, England, ansett en sådan fråga.
England behöfver ofta säd utifrån , ehuru dess eget Åkerbruk år ganska stort; och detta förhållande har föraniedt ömsom förbud, ömsom tillåtelse till införsel af spannemål.
Men för att vara säkert, att alltid hafva tillgång derå, har England just sökt blifva nederlagsplats för säd, hvarigenom alla sådane anstalter, som vår Magazinslnråttning, var.’ da öfverflödig,-!.
Blefve nu Slitö nederlagsplats för Spannemål, så kunde man utan att vidare behöfva ängslas för sattet att erhålla den, alltid 320 Den 37 Augusti «. m. vara förvissad om tillgång derå.
Om nu förslaget innefattar, att alla varor från Gottland skola behandlas lika som från utrikes orter, så förmodar jag, att införsel af Spannemål från denna ö lika vål kan förekommas som från Riga, Revel eller andre orter.
Hvad Saltupplaget beträffar, så tror jag, att innan vår granne klagar öfver förlust, böra vi ej vara nog ömtåliga för att underlåta vår egen fördel.
Kunna vi vinna på företaget så böra vi försöka det, och ej låta afskräcka oss derifrån genom möjligheten af hans invändningar deremot.
Rörande Herr von Hohenhausens anmärkning att, med afseende å sedligheten, Slitö allena borde vara frihamn och ej Wisby; så instämmer jag vål i hans åsigt; men tror dock Friherre Cederström hafva rått, då han säger, att bägge till en början, böra vara frihamnar, emedan man behöfver begagna Wisby hus och magaziner, till dess Slitö varder bebyggdt.
Om man ej vidtager denna utväg, utan vill vänta till dess Slitö så blifver, fruktar jag det drager allt för långe ut.
Innan handeln varder så betydlig, att Slitö kommer upp, lärer den ej kunna hafva någon särdeles vådlig verkan på den i Wisby studerande ungdomens sedlighet.
Mot yttranderna att Gottland, genom tilltagande välmåga, skulle blifva begärligare för en fiende, får jag anmärka, att om vår Regering af samma orsak underläts att uppdrifva välmågan i grånsorterne, såsom att uppmuntra hemmans-klyfningen i Skåne, eller jernhandteringen i Norrbotten, handlade hon visserligen orätt.
Om en ort ej år af värde för en fiende, så år den ej eller af värde Dtn *7 Augusti t. m. 33! för oss.
Man bär trott sig böra hindra utländingar, som förvårfvade egendom i en frihamn, att åter utflytta med sin förmögenhet.
Lägger man detta band på dem, så komma de förmodeligen icke dit, och vi skulle af rofgirighet förfela en måttlig vinst.
Det år dessutom bekant, att Europas nationer allt mer och mer upphäfva afdrags-skatten, emedan den år ömsew sidig, och drabbar så väl det ena, som andra Rikets undersåtare.
Hvad som år yttradt om lurendråjeriet på Sverige, år redan sä vederlagt, att jag ej har något att tillfoga.
Vi se redan ett så stort öfverflöd af lurendräjeri, alt ingen yppig kan önska sig mera.
Skulle vi för dess hindrande icke bifalla en portofranco: så saknade vårt beslut sin grund, ty grannskapet med Danmark förser oss i alla fall tillräckligt med förbudna varor.
Hvad som blifvit anmärkt om Riksdags*; mannaval för Siitö, tror jag ännu vara för tidigt att omtala.
För inin del anser jag de anmärkningar, som hår mot Utskottets Betänkande blifvit gjorda, icke vara af den vigt, att de böra föranleda återremiss, synnerligen sorn detaillerna, i fall hufvudsaken blifver afgjord, bero af Kongl.
Likväl tillstyrker jag det sednare alternativets antagande, ehuru saken år ett önskningsmål; ty då förslag till de närmare bestämmelserna år uppgjordt, kan inrättningen ej i många år fördröjas derföre att man möjligen påstode sig icke veta, huru den skulle utföras.
Under de 23?
Den 11 Augusti t. nu discussioner, som förevoro i afseende på tulltaxan, har jag yttrat min opinion.
Yid detta tillfälle torde det synas besynnerligt, att jag år af annan tanka.
Den strid, som år om theorierne af en fri handel, gör att jag skulle önska, att man kunde med Gottland göra ett försök, för att få se ett uppslag, och få erfarenhet.
Jag kan ej inse någon far.» för lurendrägeri.
Jag år ense med Friherre Cederström, att välmågan derigenom skulle ökas, och beitrar i syn. nerhet denna sak, då jag hör, att skatterne af Gottland derigenom kunde ökas, hvarigenom åter andre kunde lindras, hvilket verkeligen be. höfves.
I öfrigt kan jag ej befara, att någon olycklig följd skulle uppkomma af ökad välmåga.
Af alla försvars-rnedel år folkets välmåga det båsta; det gifven styrka och en entousiasme, som man annars ej har, att försvara hvad man åger.
Äfven den farhågan, att utlänningar som bosatt sig, skulle flytta borrt, kunde förekornmas derigenom, att når de flyttade, de skulle betala en viss procent.
Sålunda får jag till förmon för Gottland tillstyrka Betänkandet med det sednare alternativet, men icke återremiss.
Herr Lilljejtråle •- Jag år verkeligen skyldig att gifva Friherre Cederström oell Herr von Hauswolff den rättvisa, alt de på ett ganska loyalt sått bes'varat mine anmärkningar.
Jag får dock upplysa, att jag icke tror mig vara till. råckeligen vederlagd.
Det år långt ifrån mig att tänka så illa, att ett lands välmåga sku'le vara något skadeligt.
Jag tror vål, att förslaget kunds vara nyttigt, och bidragande till Gottlands Ben 2J
Au *usli t, ml välmåga, men om det skulle vara bidragande till landels, det vet jag icke.
Cederström har sagt, att om varor inkomma för en million, vore de blott att betrakta såsom nederlag, men skulle det vål vara mÖjiigt, med alla försigtighetsmått, att på en så vidsträckt kust förekomma smyghandel.
Hvad beträffar befästningen, så kunde den vål vara nyttig, men jag hemställer till dem som förstå detta ämne, om det år möjligt att der uppbygga fästen sä beskaffade, att de kunna försvaras som ett Gibraltar.
Om uti en framtid, uti en olycklig conjunctur, säkert ganska aflägsen, men Cam, Johan lefver ej alltid, Hans
Son år äfven en dödlig, och vi veta ej, hvilka Sveriges öden kunna blifva, vi skulle mista Gottland, Östersjöns öga; om säger jag vi skulle mista det, så blefve det svårt, att återtaga det.
Vi vete, att Gustaf i icke kunde göra det, och att det behöfdee den stora Fältherrens Torstensons tapperhet, samt Oxenstjernas ovanliga Ministeriella insigter, för att återfå det.
Jag tror således, att man bör fästa noga afseende vid denna sak, och kan icke afstå från min begäran om afslag å Betänkandet.
I händelse Ridderskapet och Adeln beslutar återremiss, anhåller jag att få fästa Utskottets uppmärksamhet på några saker.
Vår tids förhållanden äro olika de , då Grefve Liljencrantz lefde, och tänkte på en portofranco.
De idéer, som nu hos oss utvecklat sig, hafva för ändamål att förläna nederlags-rätt åt flere Städer, det är ju egenteligen detsamma, som åsyftas SJ4 Dtn 27 Augusti t. m, med portofranco.
Dessutom för hvilken handel skulle Gottland blifva en nederlagsplats?
För så den Norra som den Södra Europeiska har man ju Köpenhamn, der stora Capitaler finnas.
Huru är det möjligt vänta, att man i Slitö, ehuru man redan tänker på dess Riksdagsmän, skulle kunna täfla med Köpenhamn?
I hvad ändamål skulle de Handlande stanna i Slitö, och icke fortsätta kosan till Ryssland?
Är det prohibitif systemet, sorn skall hindra detta?
Detta kan ju häfvas, sedan kostnader blifvit använde på Gottland.
Då äro ju befästningskostnaderne förgäfves.
Dessutom inom handelns område inträf-1 fa ju så många omständigheter, som förändra dess tillstånd.
Sedan den uppfinningen blifvit gjord, att med ångor drifva Fartyg , kan man säkrare beräkna farten , ■ och det gör att man icke tänker på att söka hamn på vägen.
Skulle åter för Ostersjö-handeln Gottland blifva en nederlags plats, hvilket jag tror att den kunde blifva, så fordras en praeliminair åtgärd, att nemligen der etablera en Frimarknad, så att folk från Sverige, från Finland, från Tyska vallen, der kunde råkas till exempel i September månad.
Våra varor äro af den beskaflen-j het, att de ej tåla läggas upp och magazineras,' de äro voluinineusa.
Det skulle gå der, som vid våra Vintermarknader, der man köper lasset med häst och släda, och så transporterar det.
På samma sätt skulle man köpa hela Skutor, kommande från norra Orter, och föra dem i släptåg med sig till Tyska vallen.
Om det skulle lyckas, att sålunda draga dit folk, så kunde fren 27 Augusti e. m, kunde man sedan speculera på anläggande af en Frihamn.
I händelse återremiss beslutes, anhåller jag att uppmärksamheten häruppå måtte fästas.