Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är skyldig rättvisa ål den' för måga ledamöterne i comitéen kunna äga, och den goda vilja, de haft vid arbetets författande; men det lärer väl svårligen finnas någon af R. o. Ad. som icke är öfvertygad derom, att då fråga är om statens ordinarie räntor, om förhållandet emellan räntetagare och räntegifvare, det är angeläget, att embets-verk, som äro skapade för handläggningen af skattläggningsfrågor med hvad vidare dertill hörer, granska denna comitées göromål innan B.
St. deröfver yttra sig.
Delta anser jag vara så mycket angelägnare, sorn R.
St. i annat fall kunna missledas, helst comitéens ledamöter möjligen blifvit sjelfvc missledde och förslaget kan innehålla sådant, som är overkställbart.
Det är således eli oeftergifligt villkor, alt embetsverken meddela yttrande i ämnet innan R.
St. företaga detsamma till pröfning.
I dessa embetsverk träffas äldre ledamöter, sorn måste afgifva Den S Januari. 41 utlåt, mert större sakkännedom och erfarenhet, än någon af dem, som i comitéen stil lil.
Certerslröms yttrande i hvart (let angar kämmar-colhm och Statskont., jag vill icke lala om kammar-rätten, emedan jag sjelf hörer elit, vara ganska riktigt.
Frågor om den ringaste förändring i grundskatten, på det minsta hemman, plåga icke afgöras ulan kammar-collegii medverkan, och nu höres hvarken detta verk eller Statskont. öfver ett så stort ämne, hvars afgörande så väsendtligen verkar pä räntegifvare och räntetagare.
Ett stöd för Frih.
Cederstroms anhållan finnes, efter min tanke, i Reg.F., der 10 § säger: ”Innan ärendena hos Konungen i Stats-rådet föredragas, skola de genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbör, embetsverk af den föredragande beredas”.
Vederbör, embetsverk äro i detta fall utan tvifvel kammar-coll:m och Statskont.
Comitéen deremot kan alldeles icke kallas för ett embetsverk, hvilket han icke eller är.
Jag förmodar, alt icke blott de ledamöter af II. o. Ad. som äro embetsman, utan hvar och en annan, som bar egendom och någon kunskap om dylika ärenden, veta, att denna gång af ärendena hittills blifvit iakttagen.
Att den nu skulle uraktlåtas, när ett ärende förekommer af så vidt omfattande och genomgripande beskaffenhet, att maken icke blifvit sedd sedan Carl d. XI:s lid, vore förvånande.
Cederström har således icke saknat goda skäl för sin erinran, uti hvilken jag instämmer.
I anledn. af de anmärkrnr, Frih. Cederström, Jakob, och Hr von Hartmansdorff framställt, som skulle detta ärende icke hafva varit föremål för vederbör. embétsverks granskning och utlåt., innan detsamma öfverlemnades till II.
St., ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, alt, enligt hvad af comiterades betänk, upplyses, kammar-coll.nn, Statskont. och kannnar-rätten hafva yttrat sig i de fleste af de frågor, sorn varit föremål för nämnde betänk.
Sålunda har kammarcolkm redan år 1828 upprättat förslag till förenkling af räntepersedlarne samt vederbör, embetsverk afgifvit yttranden i fråga om indelta räntornas indragning, äfvensom kannnar-rätten och Statskont. utlåtit sig om förändring i debitering af uppbörd och redogörelse.
Jag tror således att alla formaliteter blifvit iaktlagne.
Det var icke oväntadt, att den siste värde talaren ansett ämnet vara ut tömd t inom colhnes område och att comiterades åtgärd således är en sammanfattning af förut utarbetade ämnen; men som den värda ledamotens yttranden öfver colhnes redan gifna yttranden i frågan svårligen kan antagas till någon ledning för 11.
St:s omdöme öfver comitéens förslag, helst det är öfver detta, icke öfver andra projekter, som 11.
St. äro i behof af att colhnes utlåt:n blifva infordrade i hvarje särskildt fall och för hvarje särskild gång fråga uppstår om ändring uti vare sig de ordinarie räntornas beskaffenhet eller deras utgörande, uppbörd och emottagande utaf räntctagaren eller kronan, måste absolut cmbetsvcrken höras 42 Den 8 Januari. sä framt R.
St. skall kunna pröfva frågan utan fruktan för misstag.
Då erfarenheten visat hvilka insteg kommunistiska idéerne fått jern* vfil hos vissa individer inom comitéen, dä den kunnat föreslå, att kronan skulle afstå frän äganderätten till kronans jord utan alt densamma blifvit henne genom köp afhänd.
Den man som kan föreslå, ali nybyggare, emot skyldighet af odling och alt vid.nyhygget uppföra byggnader till ett bestämdt värde, skall till nybyggeslägenheten erhålla skatterätt, ehuru dessa villkor icke blifvit uppfyllde, lemnar anledn. befara, alt han kan föreslå sådant, som väl länder enskilda till fördel, men för samhället deremot medför förluster, och i sådant fall får den värde ledamoten ursäkta, att jag icke anser honom såsom någon auktoritet ronde det betänk, comiterade afgifvit, helst han sjelf framställt sådana frågor, som måst af konungen afslås.
Jag anser frågan högst enkel och ingen enda anmärkn. är af mig nu gjord mot bctänk:s innehåll, emedan det är för tidigt; jag har blott önskat, alt personer med sakkännedom skulle granska comiterades arbete innan R.
St. öfver detsamma besluta.
Hr Sandströmer har yttrat, alt colhue i dessa ämnen redan afgifvit tind. utlåt.
Det är troligt att i comiterades förslag för det mesta icke förekommer något, ronde våra gamla skatte-förhållanden, hvaröfver embets-verken icke någon gäng kunnat yttra sig.
Men ordningen för ärendenas behandling är icke den, att colhne yttra sig först och vederbör, comitéer derefter öfver de förras utlåt:n, utan colhnes betänkm äro de sista som komma under Konungens pröfning.
Sådant iakttages i hvarje mål, äfven om colhne tillförne yttrat sig öfver ett dylikt, på det alt de som hvartdera, för sina ärenden, äro centrala embetsverk för liela riket, måtte hafva tillfälle alt för hvarje tillfälle och i ett sammanhang granska de förslag, som comiterade eller andra afgifva.
Först efter en sådan granskning kommer ämnet i sin helhet till K. M:s nåd. pröfning.
Det är denna ordning, som icke blifvit iakttagen, hvarken för det gamla eller nya i förslaget, ty jag kan icke tro, att en bok, så tjock som comiterades betänk., icke skulle innehålla något nytt.
För allt sådant hade det varit desto nödigare, att colhne blifvit hörde, sorn de på förhand ej kunna föreställa sig eller motsäga hvad en comitée faller på, aldraminst i händelse han framkommer med förhastade och således oväntade förslag.
Det tillhör väl icke mig att uppträda till försvar för den ordning K.
M. täckts i nåder begagna för ärendets beredning; men jag har dock, då jag nyss erhöll ordet, fästat uppmärksamheten derå, att embetsverken i alla de hufvudsakliga omständigheter, som utgjort föremål för comitéens betänk., afgifvit yttranden och att R.
St. således icke sakna denna ledning vid ärendets afgörande.
I anledn. af hvad sedermera blifvit ytterligare anmärkt, vill jag blott erinra, att de väsendtligaste frågorna uti comitéens förslag äro de af mig nyss omnämnde, eller reduktionen af räntepersedlarne, indelningarnes indragning till Statsverket emot anvisandet af kontanta löner och anslag, samt uppbördens och redogörelsens förenkling.
Hvad nu den första af dessa frågor angår, så Den S Januari. 43 har, enligt hvad jag förr anmärkt, kammarcolhm för 20 är tillbaka, afgifvit förslag, som åtföljer de i K. propos:n åberopade handlingar, Som legat till grund för comitéens betänk.
Ang:de indelningarnes indragning, finnas likaledes yttranden och förslag af kammar- och krigs-colhne samt statskont.; och vidkommande uppbördens och redogörelsens förenkling, så har, såsom jag jemväl förut nämnt, kammar-rätten och statskont. härutinnan meddelat yttrande.
Afven uti de tlesta andra uti comitéens betänk, förekommande frågor är förhållandet enahanda; och dä emlietsverken sålunda verkligen blifvit i ämnet hörde, synes tvisten numera blott bestå deruti, hvem som bordt hafva sista ordet.
— Sakens afgörande lärer likväl icke bero härpå, ulan deraf, å hvilkendera sidan bästa skälen finnas.
Cederströms uppenbarligen emot mig riktade anspelningar på vissa personers åsigter, så lemnar jag derhän lämpligheten att pä detta rum framkomma med dylika anfall, som emellertid hos mig blott uppväcka en känsla, som jag här icke vill gifva namn.
Jag anser mig dock icke böra underlåta den anmärkn., att insinuationen, som skulle jag hafva tillstyrkt, alt nybygges-iinnhafvare skulle få skattemannarätt innan odlings- och byggnads-skyldigheterne blifvit fullgjorde, är emot sanna förhållandet stridande, enär den af mig, såsom landsh., i berörde ämne gjorda und. hemställan innefattade, att nybygges-innehafvarne måtte erhålla en sådan rättighet först dä, sedan i laglig ordning blifvit utred t och styrkt, alt nämnde skyldigheter vore fullgjorda.
— Och denna hemställan har K. M., efter kammar-collegii hörande, jemväl i nåder bifallit.
Det kan icke hafva undfallit R. o. Ad., att R.
St. haft till föremål för deras öfverläggningar räntepersedlarnes förenkling vid flera tillfällen och redan på 1820-talet var en comitée nedsatt, som vid en efterföljande riksdag fick afhöra komplimcnter öfver de ledamöter, som i comitéen suttit för att; uppgöra för provinsen Södermanland ändring uti räntepersedlarne.
Häröfver yttrade sig colhne i början af 1830-talet, men då man derigenom biet upplyst om att, när man med samma räntors beräkning började ett år sednare beräkningen af det 10-tal, comitéen lagt till grund för sitt arbete.
Ehuru det således var endast ett annat års markegång, som i medio-beräkningen ingick, fann man likväl, att del fluctuerade på hemmanen i Södermanland från 2 till 8 r:dr på mantalet.
När sedermera kammarcollegii utlåt, derom inkom lill K. M., förföll frågan rör:de ränteförenklingen, derföre att K. M. fann, alt det icke gick an att införa en ordning, hvarigenom sådana förluster skulle uppkomma.
Hvad åter angår frågan om nybyggares rättighet att få skatterätt till jorden, så är det betydlig skilnad att lemna sådan rätt efter verkställd odling och nybyggnad såsom uti de norra orterna tillgår, och att skänka bort kronans jord utan skatteköpeskilling, och den värde ledamoten vet idit för väl på hvilken punkt dessa ämnen stå.
Det är med verklig ledsnad jag erfarit, att ingen af Konungens rådgifvare varit tillstädes vid detta tillfälle, 44 Den S Januari. för att upptaga och besvara de anmärkn:r, som emot formen för frågans behandling här blifvit framställde.
Det synes mig dock som form frågans framkastande vid detta tillfälle endast skall hafva till föremål att göra sjelfva hufvudfrågans behandling vid denna riksdag omöjlig, hvilket ofelbart skulle inträffa, örn ärendet finge den gång, Frih.
Någon anmärkn. mot den K. proposm skulle således icke nu kunna göras och det på grund deraf, att man borde afvakta Utsk:s utlåt, i ämnet.
Jag är icke af denna tanke och tror, att det kan vara af interesse för Utsk. att pä grund af vår fyrdelade sammansättning få i förväg erfara några af de yttranden, som i frågan kunna afgifvas, på det alt Utsk. må taga dem i öfvervägande och såmedelst i sitt utlåt, till 11.
St. i möjligaste måtto förebygga de så menliga återremisserne, hvilka förorsaka en betydlig tidsutdrägt och leda till föga förändring i sak.
Jag utbeder mig således att få afgifva några yttranden i anledn. af den K. proposm och skulle tvifvelsutan vid detta tillfälle begärt den hvilande på bordel lill dess Statsrådets ledamöter fått tillfälle yttra sig öfver de nu framställde anmärknme, men då sådant strider mot grundlagen och den K. proposm måste i detta plenum remitteras, så har jag icke kunnat på delta sätt vinna uppskof för frågans behandling.
Jag anhåller alt få afgifva följande anmärkmr.
Den vigtiga fråga om förenkling af eif beskattnings-system, som under litel af jordeboksränta, ehuru de flere benämningar och särskilda kronovärden, hvarunder likartade räntor upptagas, blifvit sammanförde, likväl omfattar icke mindre än 295 särskilda titlar; och hvarvid den s. k. mantals-räntan utgöres efter 155 särskilda beräkningsgrunder; förenklingen af ett beskattnings-system, som för ett helt län upptager elt. skattebelopp af 10 liela oxar jemte ett bråk af ^VsVsViV#*#Va5 förenklingen af ett skattesystem som ibland räntepersedlarne upptager tyskt öl samt benämningen ”teija,” hvarunder förstås eli får, en gås och ett höns; förenklingen af eli skattesystem hvaruti räntetiteln ”årliga- och kongshästar” beräknas på icke mindre än 65 särskilda sätt, och dels liquideras i kontant med en del olika förhöjningar i värden så att t. ex. 4jaleis sk. liquideras med 5 och ]. 3 sk. med 4 ä 12 och hvarvid ål förvandlas med strömming; förenklingen af ett så beskaffadt system, mäste således ådraga sig en särdeles uppmärksamhet ifrån de folkombud, hvilka anse systemet hafva betydligt öfverlefvat sin tid; och har det sålunda varit med tacksamhet och erkänsla man uti den K. proposm emottagit det comitée-arbete, som på ett, öfver allt beröm, så förtjenst fullt som grundligt sätt, äfven för den okunnigaste ådagalagt och gjort begripligt uti hvilket chaos af oformligheter vårt närvar, grundskal tesystem sig befinner. K.
.Majus nåd. propos., likasom comiterades betänk., undanrödjer för närvar, frågan om en allmän jemkning i grundskatterne, så väl i afseende å jordeboks- som mantalsräntan.
Jag delar icke denna åsigt, och tager mig friheten åberopa hvad jag i detta hänseende vid flerfaldiga tillfällen anfört, väl vetande att nu icke är Den 8 Januari.
45 tillfälle orda derom, hvarföre jag med anleda, af den K. propos:s lösliga beröring af frågan, blott i förbigående ansett mig kunna lika lösligen vidröra den.
Comiterade för beredandet af skatteförenklingen hafva föreslagit : alt K. M. genom propos. till R.
St. matte i nåder föreslå, att kronorusthåll, säterier och bergsmanshemman samt andra sådana, under åborätt upplåtne kronohemman och lägenheter, hvilkas åboer af K.
Maj:ts bef;de antagas och som, enligt hittills gällande stadganden, emot till staten ingående afgift, kunnat till skatte köpas, må utan lösen erhålla skattenatur, under iakttagande, att denna skaltemannarätt för hvarje egendom tillfaller den person, som vid förändringen innehar lagligen befästad besittningsrätt eller pröfvas vara dertill berättigad; dock att den afgift till Wadstena krigsmanshus-kassa, som af icke berustade kronohemman i händelse af skatteköp bordt utgå, skall dervid erläggas, beräknad till det belopp, som uppkommit i händelse lösen efter 10 års räntor blifvit godtgjord; samt att K.
Majds befdle må äga att, sedan behörig utredning försiggått, förordna om ifrågavar. hemmans och lägenheters omföring i jordeboken, hvarefter K.
Maj:ts befales vederbör, innehafvare meddelte resolution, som emot vanlig lösen bör utfördas men karteras likasom för skattebref är föreskrifvet, kommer att utgöra den handling hvarmed skattemannarätten bestyrkes. K. BI. har icke funnit skäl att med bifall till hvad comiterade sålunda föreslagit derom lill 11.
St. göra framställning.
Comiterade hafva likväl i min tanka så fullständigt utvecklat skälen för sitt tillstyrkande, alt den kronojord, som ännu under beständig besittningsrätt innehafves, måtte utan lösen iklädas skattenatur, att jag finner mig böra biträda samma mening oansedt de invändningar deremot, som uti Hr Stuarts betänk, vidfogade reservation finnas anförde, och hvilka af Hr departds-chefen för finanserna synas äfven blifvit underkände.
Skälen emot det af comiterade föreslågne förfogandet, synas isynnerhet hvälfva sig omkring den förlust staten skulle vidkännas genom mistningen af skåttek öpeskillingen, hvilken på det hela synes mig vara en bra liten uppoffring, emot den indirekta vinst som åtgärden skulle medföra för staten.
Man ordar ofta nog om industriutvecklingens befordrande genom statsuppoffringar för kanaler, för hamnbygnader, för jernvägar och mera sådant; man har understundom uppoffrat många millioner för enskilda bolag, utan någon för det allmänna rätt synbar vinst; men månne det ej i smått befordrar jordbrukets förkofran att förflytta åborätt till äganderätt? och huru obetydlig, när man rätt betraktar saken, är icke statens lilla uppoffring vid ifrågavar. fall för hvarje särskildt tillfälle?
Och det är så jag tror man måste räkna, då man vill jemföra de af uppoffringen uppkommande fördelarne.
Man kan visserligen invända att om statens uppoffring härvid är liten, så blifver icke heller åborätts-innehafvarens uppoffring för skatteköpet rätt stor; men att förhållandena i verkligheten icke måtte alldeles vara sådane, synes deraf bevisas, att så många åborätts-innehafvare finnas som ännu icke skatteköpt sig till sjelfägande.
Månne det sålunda kan anses såsom en 46 Den 8 Januari. fruktlös statsuppoffring, om man vid frågan om ett förenklad! skatteväsende och dermed sammanhängande mindre invecklad bokföring kan genom eftersägning af några få 1000 r:dr vid bokföringen vinna en minskning af 3 till 4 jordnaturer, om man för samma pris till följe af det egna intressets starka drifkraft får en god del jord bättre häfdad och skött; om man derigenom åstadkommer mera trefnad för familjer; om man genom åtgärden undanrödjer missämja inom slägtförhällanden, och rättegångar emellan arfspretendenter samt ett på sidan af lagen förevar, fideikommiss-förhållande, som aldrig kan komma att anses såsom ändamålsenligt och nyttigt.
Man anmärker emot förslaget att det åsyftar en, som man kallar det, oförtjent skänk.
Jag ser ej saken sä! jag finner en tillfredsställelse om staten någon gång kan vara i tillfälle att på detta sätt skänka.
Ilon trycker för det mesta temligen hardt och jag uttalar ogerna vid detta tillfälle ordet skänk ifrån en högre tonsättning, då den snart kunde gifva anledn. till en undersökning om staten icke utan all slags äterhemtning, vare sig af direkta eller indirekta fördelar, skänker tusenfallt det obetydliga belopp, som skulle uppoffras för krono-åborättens till det mesta kostnadsfria öfverförande lill skattemannarätt; och hvarföre jag hos Stats-Utsk. tager mig friheten förorda att comiterades förslag måtte föreslås H.
St. till antagande för deras del.
Det är för hvarje räntegifvare en känd sak, alt det icke för den skrifkunnige, eller ens för den mera bildade i allmänhet, är möjligt att under närvar, förhållanden i förväg beräkna sitt skattebelopp eller att kontrollera sin debetsedel, i anseende till de många förvandlingsuti äkningarne sorn der förekomma.
Det olidliga debiterings-besväret; den tunga och invecklade bokföringen, det behof af embetsmanna-personal som deraf har varit en följd, äro alla kända, och icke allenast af nutiden erkända och öfverklagade, utan sedan mera än 140 år tillbaka till ändring föreslagna förhållanden, på sätt comiterades betänk, så fullständigt upplyser.
Comiterade hafva på grund häraf föreslagit: att de på skattläggning grundade ordinarie räntor måtte i alla delar af riket bestämmas att för framtiden utgå i penningar till ett för hvarje i jordeboken särskildt upptagen egendom sammanfördt belopp, hvarvid iakttages, att den andel deraf, som af markegång beror, beräknas efter medium af de för kronans räntor gällande markegångspris för de 20 åren 1824—1843, likväl med jemkning till fullt skillingtal på det sätt, att t. o. ni. 6 rst. uteslutas, men högre rst:tal till full sk. utföras; börande dock den sålunda uppkommande nya räntan endast utsättas i r:dr och sk., samt öfverskjutande mindre tal försvinna.
Comiterade hafva, sorn det vill synas, befarat att en rask öfvergång ifrån ett sedan är 1712 mångfaldiga gånger öfverklagadt, för närvar, tid abderistiskt skattväsende, till ett åtminstone i afseende å skattebestämmelsen fullt rationelt, skulle hos nuvar.
Styrelse möta alltför stora betänkligheter, och man får under sådana förhållanden icke förundra sig, att comiterade framlagt ett alternativt förslag, som jemte penningar föreslår bibehållandet af spanmål och smör för räntepersedlarnes förvandling och till utgörande af en fluktuerande mätare af skattebeloppen.
Den S Januari. 47 Comiterades åsigt har tvifvelsutan äfven härutinnan ådagalagt ett förutseende af förhållandena, då en Konungens rådgifvare kunnat tillstyrka K. M. alt såsom propos. till K.
St. aflåta ett förslag, icke allenast inskränkande sig till comiterades alternativa förslag, utan omfattande för olika län olika räntepersedel- af hvete, råg, korn, hafra, smör, dagsverken och kol, hvarvid Sverige, som det vill synas mig, framställes såsom ännu till stor del varande under nomadförhållanden.
Comiterades alternativa förslag, understöd! af depart:s-chefen, har likväl blifvit af K. M. godkändt och såsom nåd. propos. till R.
De skäl som grundlagt depart:s-chefens tillstyrkande i delta hänseende, sedan han först på det mest utförliga sätt erkänt alla fördelarne af räntepersedlarnes förvandlande i penningar, synas mig ganska svaga, för sä vidt jag vid ett högst flyktigt genomögnande kunnat uppfatta dem, och hvarvid det förekommit mig att de ytterst hvilade pä förutsättningen af de vid ränteförvandlingen i penningar åsidosatte persedlars och varors i tidernas tider möjligen stigande i penningevärde, hvaraf slaten och löntagaren skulle kunna komma att vidkännas någon förlust och hvaremot spanmål och smörräntan, såsom efter probabilitetsberäkning stigande i värde, således skulle trygga räntelagaren.
Det har icke kunnat undgå min uppmärksamhet, huru man vid tillfallen af någon kollision emellan det räntegifvande folket och den skattetagande staten, alltid med ömhet omhuldar den sednares föregifne intressen, utan att taga det förras fördelar eller olägenheter uti någon särdeles beräkning; och detta förhållande smärtar mig alldra mest, då jag tror mig finna att det utgår ifrån sjelfva Konungens rådkammare.
Vid hvarje fråga af någon mera genomgripande vigt, erfar man olämpligheten af lagstiftningens sammansättning af olika
Stånd och fördelning på 4 särskilda rum; men vid behandlingen af denna fråga framstå olägenheterna af dessa förhållanden mera bjert än vid andra, då det här är Bonde-S(:s äsigter det egentligen gäller, ty inom oss, mine Hrr! förefinnas räntegifvare säkerligen till ett högst ringa belopp.
Ehuru jag af riksdagsförhandlingarne ansett mig kunna sluta att BondeSt. varit böjdt för räntepersedlarnes totala förvandling till penningar; ehuru jag vill påminna mig ali BondeSt. vid 1840 års riksdag utan äterremiss biföll StatsUtsk:s dä afgifna betänk. rör:de skatteväsendets förenkling och de indelte räntornes indragning till statsverket, så är jag likväl i ovisshet om BondeSt:s tänkesätt i detta hänseende vid denna riksdag; och förundra skulle det mig för ingen del, om BondeSt. skulle, såsom motstycke till Konungens rådgifvares beräkningsgrunder, börja fundera på möjligheten af spanmålens och smörets fallande i värde till vinst för räntegifvaren och förlust för räntetagaren: men vore jag i tillfälle, att inför BondeSt. höja min röst, så skulle jag otvifvelaktigt bjuda till att öfvertyga, det ränteförvandlingen till en för all framtid bestämd penningeskatt, såsom under ett stadgadt myntvärde den minst fluktuerande, den mest rationella och således den riktigaste.
Jag skulle söka att bibringa BondeSt. bättre tankar om, och mera förtroende för värt penningeväsende, än Statsrådets visade misstroende för penningevärdets bi - 48 Den 8 Janua ni. behållande synes kunna ingifva.
Jag skulle nied ett ord på allt sätt söka öfvertyga BoudeSt. att comiterades förslag in 4:o litt. a sid.
193 är det, som för framtiden i alla hänseenden lofvar största fördelarne, såsom mest öfverensstämmande med landels närvar, ståndpunkt i stats-ekonomiskt hänseende, och då jag på anförde skäl sålunda finner mig icke kunna biträda denna del af K. M:s nåd. propos., anhåller jag att StatsUtsk. måtte föreslå U.
St. att för deras del be sluta räntepersedlarnes förvandling lill en för all framtid bestämd penningeskatt, under de iakttagelser som comiterades betänk, innehåller.
De indelta räntornes indragning till statsverket, och vederbör. embetsmäns förseende med motsvar. lönebelopp i penningar, har, på sätt comiterades betänk, fullständigt utreder, länge utgjort ett föremål för statsmaktcrnes likväl hitintills fruktlösa tillgöranden. lin sådan åtgärd föreslås äfven nu uti comiterades betänk., och synes utgöra ett oeftergilligt villkor för vinnande af enkelhet, enhet och reda i skatteväsendet.
Då man jemför K.
M:s propos. af d. 18 Nov. 1828 och K. hr. af d. 2 Febr. 1833 med den nu lill öfverläggning varande propos:n, så finnér man Regeringen i detta afseende hafva gjort ett betydligt steg tillbaka.