Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom skäl. för uteslutande af Statens och allmänna verks behållningar på räkning, vid beräkningen af sedelstocken, får jag åberopa hvad jag redan vid mitt förut Omnämnda anförande d. 7 dennes yttrat, att banken icke här såsom i England beitöfver vara beredd att livar 3 månad för Stålens ränlcliqvidcr förskjuta flere millioner.
Deremot har jag lill yttermera Irygghet mot oförmodade sedelemissioner i beril k ningen inlagil behällningarne å både allmänna och enskilda crediliver.
Id.'en för mitt förslag liil maximum för bankens sedel rörelse är hörnlad från Sir Robert Peris bill rörande ny lagstiftning för Engelska banken, med den skillnad, all han föreslog eu ytterligare utsträckning, ulan någon på förhand bestämd limit, men med villkor af Regeringens bil ali.
Jag gillar eli sådant tillägg fullkomligt, men under de hos oss herrskande fördomar mot allt deltagande af Konungamakten i bankens förvaltning, anser jag det ändamålslöst al i af mig eli sådant förslag framsta lies, ehuru härigenom en stor förbättring skulle gifvas det förslag jag nu väckt och vida fullständigare dess afsigt befräm jas, som är att med full säkerhet för bankens credit och förmåga att uppfylla sina förbindelser, sälla den mera i stånd, än efter nu gällande föreskrifter, alt komma landels rörelse til! biträde, vid de tillfällen, dä sådant verkligen behöfves.
Jag bör tillika fästa uppmärksamheten derå, ali. del af mig föreslagna stadgande innehåller en icke förut befintlig inskränkning i bancoslyrelsens rätt att under goda conjunclurer kunna (ika dess rörelse och sedelstock pä eli sätt, som kunde gifva ökad näring åt de svindlande speculalioner, sorn så ofta under den goda liden lägger grund för en kommande dålig.
Maximum af hankens tillåtna sedelstock kunde efter mitt förslag endast ökas med beloppet af den förstärkning dess metalliska cassa erhåller, ej som nu i förhållande som 5 till 2, lill denna förstärkning.
Såsom ett ytterligare betryggande af bankens oafbrutna silfvcrvcxling, får jag föreslå, att del i lil g stadgade minimum för metalliska cassan ökas frän 2 till 2| eller 3 millioner r:dr silfver sp. Enligt föreskrifterne i närvar.
110 § i baneoreglementet, räknas till bankens metalliska cassa endast verkliga behållningar af guld och silfver.
Andra banker i samma ställning, som den Svenska, såsom t. ex den Norrska och den Danska, äga rätt alt till sin metalliska cassa äfven räkna behållningar, inlicsläende hos säkra bankicrhus pä stora vexelplatser, emellan hvilka och det egna landet vexelförhiudelsen är liflig.
Fördelen häraf är, alt helt och hållet kunna bespara all kostnad för transport frän de stora vexelorlcrne af de ädla metaller, som Den 25 Augusti. m bankens cassa kan erfordra, för alt mola lider af vcxelbrist; alt härigenom äfven banken kan förstärka sin behållning vid en ve.velenrs, sorn ieke är nog hög, för att betacka de dryga kostnaderna för guld oell särdeles silfvers hitförande; och att någon om oek ringa afkastning kan vinnas af dessa behållningar under den lid, dä de icke behöfva användas.
Olägenheterne deremot äro: l:o ali man vid vexelköp och vexelförsäljning, oakladt all försiktighet, kun göra förlusler; 2:o att likaledes, oaktadt allt urval, dä man utsåg de bankierhus, till hvilka man anförtrodde sina deposila, deras soliditet under en längre lid af är kumle försvagas; och 3:o att vid politiska katastrofer man vore underkastad all förlora dessa behållningar.
För egen del skulle jag visserligen anse besparingen och vinsten åfelt sådant sätt alt fruklbargöra en del af hankens metalliska cassa, för en längre lid af är öfverväga vådorna, men största beläuklighelen linner jag deri, att med det hos oss rådande misstroende och benägenhet alt ulan undersökning tadla hvarje offentlig auctorilels handlingar, skulle förvaltningen af en dylik fond för bancoslyreisen blifva ytterst betänklig.
Såsom frågan ar vigtig, har jag ansell mig böra fästa uppmärksamhet pä dervid förekommande omständigheter, ulan ali sjelf i ämnet väcka något förslag.
De onödiga hand, närvar, reglemente lägger för begagnande af den goda liden lill metalliska cassans förstärkande, eller all under den onda tillvägabringa denna förstärkning pä det för hanken och del allmänna gemensamt bästa sätt, böra undanrödjas.
Sålunda får jag föreslå, atti § 112, efter orden ”dels ock alt något köp af silfver för bankens räkning icke må ifrågakomma, när cursen håller sig öfver pari”, må tilläggas följande mening: ”sä framt ej upprätthållandet af hankens credit det oundgängligen fordrar”; ett tillägg, som 11. o. Ad. 1834 för dess del beslutade.
Ehuru både ordalydelsen af denna 112 § och 3:nc riksdagars tolkning af densamma bort tillräckligen ådagalägga bancoslyrelsens rätt att kunna lemna förskott vid inköp af metallisk valuta, ett af de bästa och för banken minst dyra sällen all befrämja dess införsel, torde dock sedermera yppade olika meningar fordra en bestämd förklaring.
Jag får sålunda föreslå, alt i slutet af denna § införes följande tillägg: ”Bancostyrelsen vare berättigad alt vid dessa inköp lemna förskott, dä den finnér detta öfverensstämma med bankens fördel och säkerhet”. § 113 som inskränker bankostyrelsens rätt alt inköpa guld, bör helt och hållet utgå, hvilket jag föreslår.
Guldets vida större beqvämlighet för salderaude af alla tillfälliga balancer emellan det eua eller andra landet, har betydligen ökat dess värde i förhållande lill silfver, sedan förbindelserne emellan de olika folken blefvo mera fria.
Också, för att icke gå längre tillbaka än till slutet af Amerikanska kriget 1783, har sedan dess medelpriset ä dukater uppgått från 92 ä 93 sk. sp. lill omkring 102 sk.
Under åren 1840 och 1841 föll i Hamburg m
Den 25 Augusti. guldpriset särdeles Iligt.
Då härigenom hos Svenska baneostyrelsen farhågor uppstodo om våda alt inköpa guld, uppgaf en ledamot håde de tillfälliga orsakerne lill detta fall, och förutsade att det snart skulle upphöra.
Delta har också inträffat, och guldet står nu på sitt förra värde, med smärre tillfälliga variationer.
Om mai) för riktigheten af den af erfarenheten vitsordade sals, att. guldets relativa värde till silfver, beräknadt efter längre tidrum, hör antagas skola stiga och icke falla, önskas vitsordet afen auctoritet, rik pä personlig erfarenhet, sä finner man detta i llr N. M.
Rothschilds för en comité af Brittiska underhuset rörde Engelska bankens Charter 1832 aflagda och i comitéeus tryckta Report intagna Evideiices.
Begärdes på hordet. 5.
Vid den reorganisation af hancoverket, fullmäktige emellan riksdagarne 1835 och 1840 verkställde, lyckades det att genom en förenklad arbetsordning kunna indraga 42 tjenstemän med aflöning, och att, ehuru de älerståendes, särdeles högsta tjenslegradeus lönevillkor förhöjdes i någorlunda öfverensstämmelse med det förändrade myntvärdet, nedsätta totalsumman af aflöningsstaten.
Sedan dess har, dels genom vunnen besparing på den af II.
St. fastställda indragningsslat, dels genom en af bancofullmäktige nyligen gjord indragning af en corn missa rict jensi inom den vid sista riksdag fastställda aflöningsslat, full tillgång vunnits för beredande af nedanstående högst nödiga Iönetillökningar.
Kamererarebefaltningen vid cassa-afdelningen är en af de mödosammaste, ansvarsfullaste och vigligaste befattningar i banken.
På cassacomroissariens och hans noggranna granskning för hvarje dag af liela cassarörelsen hvilar hankens hela säkerhet, hvarföre de dagligen mäste innau aftonen verkställa en fullständigt controllerad afslutning, ty hvarje casseur äger lill obegränsadt belopp för bankens räkning emottaga penningeinsättningar och öfver dessa utgifva attester, som för banken äga förbindande kraft, äfvensom alt för sin rörelse reqvirera hvilka penningebelopp han finner nödiga.
Dessutom äger kamererare!! jemte cassaeommissaricn vården af dagvexlingscassan, hvars belopp alltid oförändradt är 200,000 r:dr, men der under expeditionstiden oafbrutet casseurerne vexla den ena sedelvaleuren mot den andra, och dä lättligen missräkningar kunna ske, för hvilka vårdariie äro ansvarige.
Också äger commissarien sig anslaget 300 r:dr i missräkningspenningar, men kamereraren saknar ett sådant anslag.
Dä han alla söknedagar mäste infinna sig i banken kl. 8 f. m. och ofta först kommer derifrån kl. 9 på aftonen, kan han ej hafva någon befattning jemte denna.
Äfvenledes saknar han alla tillfällen till sportler, som äro t. ex. för hans vida mindre sysselsatta kamrater i depositafdelningen icke obetydliga, lians enda löneförmåner äro 1,200 r:dr i lön och 200 ndr i arfvode.
Den 25 Augusti. 495
Vid den sista organisationen inom bancoverket var der ingen dass af tjenstemän, som blef mera lidande än 2 eller s. k. bokhållaregraden.
Deras antal uedsatles från 45 lill 28, och deras ulsigter för framtida befordran förminskades i hög grad, genom de nya befordringsgrunderne, sorn för dem, som efter juridiska studier kasta sig på cancellisidan, öppna genvägar till befordran.
Också hafva sedan sista riksdag 3:ne utnämningar skett lill bankens högsta tjenslegrad af personer, som aldrig passerat bokhållaregraden, men det är dock denna, sorn vanligen det trägnaste arbetet åligger.
Deras lön är endast 700 r:dr, eller 100 r:dr mindre än motsvarande grad vid Statens verk, hvarjemte 10 hafva särskilda arfvoden af 100 r:dr för trägnare tjenstgöring.
Pä grund af hvad jag nu anfört, får jag vördsamt föreslå: att, arfvodet för kamercraren vid cassa-afdelniugen förhöjes från 200 till 300 r:dr, oell alt för honom anslås 300 r:dr i missräkningspenningar; samt att lönen för tjenstemännen i 2 tjcnslegraden (nu 28 lill antalet, men som Fullmäglige föreslagit att nedsättas lill 27) förhöjes från 700 lill 800 r:dr.
Vid bancodisconlverket i Stockholm har sedan 1830 sjelfva allmänna discontrörelscn ökats från 13 ä 14,000 till 17 ä 18,000 lån om äret.
Dessutom liar tillkommit handclsdiseonlen med en rörelse öfversligande 2 millioner r:dr.
Under tiden hafva 2 tjenstemän med deras löner blifvit indragna, utan någon tillökning i de öfriges.
Den bokhållaren, som förer allmänna disconlens lånebok, som numera vuxit från 13 till 18,000 län för år, hvilkas alla förändringar med största noggrannhet måste införas, hvarvid sakens natur icke medgifver annan persons biträde, har derigenom fält en af de mest trägna tjenstebefattuingar, icke tillå* tande någon liten bitjenst.
För eancellislerne hos ombudsmännen hafva ock i hög grad göromålen ökats.
Jag får sålunda föreslå: att lönerne för bokhållarne i bancodisconten förhöjes från 700 lill 800 r:dr (i likhet med hvad jag föreslagit för samma grad inom bancoverket), samt alt de bestämmas för hvardera cancellisten till 400 r:dr (lika med 4 tjenstegraden i banken), men med 200 r:dr arfvode för den sorn tjenstgör hos l:sta och 100 r:dr d:o för den som tjenstgör hos 2:dra ombudsmannen ; och ali arfvodet för bokens afslutande, för den bokhållare som förer läneboken, förhöjes till 400 r:dr, utgörande en knapp proportion mot de 150 r:dr den erhåller, som förer boken med depositafdelningen.
Slutligen anser jag mig böra fästa uppmärksamhet på den högst betydliga tillökning, både bancodiscontverket enskildt, och banken på det hela, sedan de sista 10 åren, vunnit i rörelse och behållen inkomst (för banken från 346,000 r:dr 1834 496
Den 25 Augusti. till 954,000 r:dr 1843), äfvensom pä den jemförelsevis med t. ex. Engelska banken ringa personal och förvaltningskostnad, hvarmed Svenska banken sköter sin vidlyftiga rörelse, och hvaröfver en utredning finnes i fullmäktiges vid 1843 ärs revisionsberättelse vidfäslade anmärkn:r.
Jag ber alt få instämma i den af Hr Rosenblad nu väckta motion.
Remitterades till BaneoUtsk. 6.
En af de större anomalier, som ännu qvarstå i vår eljest genom grundsatser af billighet utmärkta lagstiftning, är den, att Kronan eller Staten sjelf i vissa fall afgör rättsanspråk ställda emot henne sjelf, nemi. i afseende pä de s. k. äldre kronofordringarne.
Denna processordning, sä stridande mot den naturliga grunden för pröfning af ratt parter emellan, torde böra upphöra, oell dessa frågor, lika som alla fordringsanspråk, böra öfverlemnas till domaremaklens afgörande.
Men tillika torde en prescriptionstid böra utsättas, inom hvilken alla, icke redan förfallna anspråk af denna natur, skola göras gällande.
]:o att pröfningen och afgö.randet af alla s. k. äldre kronofordringar öfverlemnas frän administration till domaremakten, på så sätt, att de i lorta instansen upptagas och afgöras af Svea Hofrätt, samt derifrån kunna vädjas till K. M. i Dess Högsta Domstol; 2:o att alla vid detta års slut i Kammarcoll. anhängiggjorda och ännu oafgjorda mål af detta embetsverk öfverlemnas till K. Svea Hofrätts pröfning, börande sedermera en kungörelse, upptagande målens titel, 3:ne gånger införas i sä viii Svenska Statstidningen som Finlands allmänna tidning och HamburgcrCorrespondenten, uppmanande vederb. fordringsägare att, inom ett år efter sedan denna kungörelse varit 3:dje gången införd i samtliga dessa 3:ne tidningar, deras talan vid Svea Hofrätt fullfölja, vid vite, att den eljest ansågs försuten; 3:o att likaledes en kungörelse utfärdas, som i samma tidningar infördes, uppmanande hvar och en, sorn förmente sig äga dylik fordran hos Svenska Kronan, att inom tvenne år efter att denna kungörelse varit i nämnda tidningar trenne gånger införd, densamma hos K. Svea Hofrätt i laga ordning anhängig göra, vid vile alt den eljest ansågs försuten; 4:o att vid afgörandet af dessa fordringsanspråk allmän lag oell de särskildt i afseende pä dem utfärdade författningar tjena till efterrättelse; 5:o att Kronans rätt bevakas af Kammarcollegii Advocat(iscalsembete, efter de föreskrifter, Collegium kan för godt finna lemna, dock med rätt för Riksg:s-cont:s styrelse att, om den sa skulle finna lämpligt, äfven låta dess ombudsman iakttaga contorets rätt; alt
Den 25 Augusti. 497 fi:o att fiir öfrigt de, i oell för liqviden af fastställda fordringsanspråk i Riksg:s-cont:s reglemente bestämda grunder, skola tjena till efterrättelse, fiir sä vidt särskildt öfverenskommelse emellan kärande parten och Riksg:s-cont. ej mellankommer.
Om remiss af denna motion till H. Stats- oell LagUlskin anhåller jag.
Remitterades till Stats- samt LagUtskin. 7. Bland de mest oroväckande föremål inom vara samhällsförhållanden är tilltagandet af den samhällselass, sorn, med på papperet åtnjutande af alla borgerliga rättigheter, i verkligheten saknar nära allt, som kan gifva stöd åt hoppet, och göra det samhälle, det fädernesland han tillhörer, för honom mera kärt.
En hufvudsak lill det onda, och sorn gör del sä mycket svårare, emedan det antyder en kräfta, hotande intränga i sjelfva grundvillkoren för samhällets styrka, är upplösningen af de små föreningar, hvilka tillsammans hilda den stora kedja af gemensam kraft, som ulgör Staternas styrka, och som under svåra skiften så ofta räddat Sverige.
Sålunda t.
ex. har det palriarkaliska förhållandet emellan husbonde och tjenare, sorn lät. den erie anse den andres välgång lika med sin egen och utvidgade Slaternes moder, familjelifvet, allt mer oell mer försvunnit och leinnat runi för de lomma juridiska conlracts-förhällaudena.
Husbonden anser sig slippa besväret af Ijenarnes upptagande inom sitt hus genom tilldelande af kostpenningar, tjenarne öfverlcmnas obarmhertigt ät kroglifvet och dess förförelser, och hans små bekymmer och deras lindring blifva för husbonden likgilltiga.
Men straffet följer, husbondens och hans familjs välgång blifva också för hans tjenare likgilltiga, och man har ofta sett dessa i husbondens boningar införa rånaren och tjufven.
— I forna lider, dä det verkliga Borgareståndet förvärfvade sin styrka och sitt anseende, var föreningen emellan köpmannen och hans bodhetjenter, handtverkaren och hans gesäller och lärpojkar familjens; men huru är det nu?
Huru mången handtverkare upptager nu i sitt hus, vid sill bord, lill sin vård sina gesäller och lärgossar?
Deras vanliga tillflyktsorter krogarue må härpå lemna svaret.
Men ännu mera hotande är det från Tyskland införda system, alt, med förjagande af alla landi bönder och jordtorpare, införa de stora bruken, skötta af gifta statdrängar, denna pä den friska jordbruksbefolkningen öfverflyttade kräfta frän de stora fabrikerna.
Skulle detta system fä tilltaga, skulle otvifvelaktigt i Sverige uppstå en class af parias, främmande för dess ära, sjelfständighet och samhällsordning, och hvarthän detta skulle föra, kan man lätt inse.
Vid sista riksdag försökte jag alt genom föreslående af vissa lagbestämmelser lägga ett hand på della förderflig.» system, men jag saknade understöd, och inser läll, att, beniödanderne i detta fall icke kunna utgå från den enskilde mannen. 1 II. 63 498 Den 25 Augusti.
Jag erkänner, att den enskilda goda viljan kan genom verkningen pä bruket, sederne, göra mest, och att ett välförstädt enskildt intresse ovillkorligen Ljuder della, men dä dessas röst hittills ej förmått tillräckligt göra sig gällande, mäste lagarne ocksä komma emellan.
Jag får sälunda föreslä: ”Att R.
M. mätte i nåder uppdraga åt
Dess lagberedning, alt föreslå sädane lagbestämmelser, som kunna anses erforderliga, för att i möjligaste måtto förekomma tilltagande af s. k. proletärer.” Remitterades till Lag- samt Allm. Resv.- och Ekon.Utsk:n. Hr von Troil, Emil, uppläste 5 motioner, så lydande: 1.
Civillagstiftningens föremål är, åtminstone i allmänhet, icke att i samhället framkalla nya förhållanden, men alt bringa laglig ordning i dem, som af gammal vana linnas eller genom samhällets stigande utveckling framträda.
De sednare äro omöjliga att samfälldt af lagstiftaren pä förhand förutses, och voro de det ej, skulle dock deras upptagande gifva lagverket en onödig och odräglig vidlyftighet?
1 den män de visa sig, höra de dock ej undgå hans uppmärksamhet och verksamhet; annars inträder till en del ett tillstånd af laglöshet, oförenligt med den gamla och godkända regeln för Sveriges lagskipning, alt all dom skall grundas pä lag och skäl, men ej pä godtycke.
1734 års lag talar om handelsbolag af solidarisk beskaffenhet, de enda hvaraf man på den tiden kände behof.
Aclieholag hafva dock numera redan under llere tiotal af är funnits i Sverige, ingångna för communicationers öppnande, helsovård, uppfostran, allmänna nöjen och mångfaldiga andra föremål.
Beskaffenheten och nyttan af dylika bolag äro för väl af allmänheten kända, för att här behöfva utredas; men den omständigheten, att de stå utom, för att ej säga i strid med vår gällande lag, är af den betänkliga beskaffenhet, att den med möjligaste första hör undanrödjas, så framt ej hvarje actie-ägare skall vara så till sågandes handlöst öfverlemnad till domarens godtycke.
Fall har redan försports, der utmärkte lagfarne, i fråga om actieägares rättigheter och skyldigheter, varit af motsatte meningar, hvilket ej må förundra, då lagens bokstaf ej kan förenas med en redan till ej obetydlig del vunnen häfd.
Huru snart det nya förslaget till allmän civillag kan i sin helhet komma att af R.
St. pröfvas, är mig ej bekant, men pä de skäl jag haft äran anföra, föreslår jag, att K. St., utan att afvakta denna tidpunkt, redan vid denna riksdag antaga och till nådig sanction frambära den del af nämnda förslag, som handlar om bolag, eller 13 cap.
Handelsbo, hvaruti jag blott ön$kar den förändring, att benämningen actic-bolug, som redan genom allmänna språkbruket kändt, måtte begagnas i stället för den af allmänt bolag, hvars betydelse ingen som ej läst lagen lärer kunna gissa.
I öfrigt är jag lycklig alt ej behöfva för - Den 25 Augusti. 499 söka någon egen motivering, då de allmängjorda motiverna för förslag till ny civillag ofelbart iiro af LagUtsk:s lagfarne ledamöter kände och förde öfrige tillgänglige; hvarföre jag blott får till nämnda motiver hänvisa.
Remitterades till LagUlsk. 2.
De olägenheter, som rikshnfvudbokens sena afslutande medförer, hafva länge varit insedde, synnerligen för det derigenom vållade dröjsmål med statsrevisionerne, hvilka ofta ej inträffa förr än efter den räkenskapsåret påföljande riksdag, då Stalsrådsprol:na för samma lid blifva granskade och decharge meddelad.
Decharge först och granskning sedan är någonting, hvars oformlighet, alla reservationer oaktadt, ej kan förnekas; den blifver desto mera i ögonen fallande om riksdagarne, enligt hvad man förmodar, hädanefter komma att oftare inträffa, då den ena riksdagen föga lärer erhålla tillgång till andra afslutade räkenskaper än de som tillhöra tiden före föreg:de riksdag.
Jag tillstyrker derföre, alt R.
St. mätte i und. begära att med riksbokslutet måtte sä tillställas, alt det 8 ä 9 månader efter calender-årets utgång kan för R.
St:s revisorer eller StatsUlsk. vara tillgängligt.
Något oöfvervinneligt hinder för denna nyttiga förändring tror jag ej förefinnas, allenast Statscont:s, uti und. skrifvelse af d. 18 Rec. 1839 framställde förslag, att de s. k. landtrUntorna mätte fä anses såsom inkomster för det ur, under hvilket de inflyta, varder anlaget.
Jag hänvisar till sednare delen af nämnde skrifvelse, och är öfvertygad, att K.
Statscont. välvilligt skall meddela Utsk. alla de detaljerade upplysningar, hvilka för förslagets utarbetande, för så vidt detsamma kan tillkomma R.
St., äro behöflige.
Jag får i anledn. af Hr von Troils motion nämna, att Statscont. och Kammarrätten nyligen i detta ämne afgifvit ett utlåt., just i den syftning, som talaren önskat.
När således målet kommer till StalsUtsk. kan der blifva tillfälle till närmare utredning af saken.
Remitterades till StatsUtsk. 3.
Jag tager mig härmed friheten förnya min vid sisth riksdag väckte motion, att R.
St., såsom en förberedelse till de indelte räntornes framtida ingående till statsverket, måtte i und. hos K.
M. anhålla om nedsättande af en comité, för att utröna hvad de militära, civila och ecclesiastika embetsverken under sistförflutne 10 är i sjelfva verket inom hvarje län uppburit i contant inkomst af de dem tilldelte indelade räntor och kronotionde.
Såsom ledning för sina forskningar skulle comiterade äga rätt att fordra framläggandet af de räkenskaper, som blifvit förde vid reg:ternes löningsdirectioner, academier, skolor och andre publika verk, och i öfrigt äga rätt af hvarje innehafvare af indelt lön fordra bestyrkt uppgift på de pris, till hvilka hans.
500 Den 25 Augusti. indelte räntor blifvit realiserade.
Att sådant i vissa fall, såsom då indelningshafvare!! in natura användt sin (önespanmäl, ej Liefve görligt, förstås visserligen af sig sjelf, men corn i terade skola dock, efter min öfvertygelse, så framt de med allvar gripa saken an, blifva i tillfälle att förskaffa sig tillräckligt antal af säkra underrättelser, för ett pålitligt beräknande af de penningevärden, som rätteligen motsvara hvarje indelt lön, oell sedan deras arbete blifvit fulländadt, kommer K. M. i tillfälle att till II.
St. framställa nåd. propus., om alla indelte räntors ingående till statsverket, emot det att embetsmännen i utbyte erhålla efter full billighet beräknade penningersättningar.
I (ifrigt tager jag mig friheten vördsamt hänvisa till hvad jag i ämnet yttrat med auledu. af Hr Westerstrands motion om grundskatterne.
Hr Danckwardt, Carl:
Jag tager mig friheten i allo instämma uti den af Hr von Troil nu sednast väckta motionen.
Remitterades till StatsUtsk. 4.
Bland föremål, som å de fleste staters budgeter upptaga ej obetydliga rum, äro understöd till aflidne embetsmäns eflerIemnade enkor.
Man har, ej utan skäl, ansett, att cmbetsmannen borde egna sin tid ät statens tjenst, ostörd af enskilde näringsomsorger, och att då han, efter en läng tjcnstcmannabaua afgick frän jorden, utan alt derstädes hafva förvärfvat annat än ett aktadt namn, sä tillhörde det samhället att ej låta dem, som varit honom närmast, sakna hvad som, i anseende till de lefnadsvanor, som härflutit från ett i samfundslifvet länge innehaft rum, kan räknas bland det növändigaste.
I Sverige hafva desse omsorger blifvit underlättade genom 2:ne under, Statens hägn stående föreningar, armeens och civilstatens enke- och pupill-cassor.
De äro likväl derutinnan skiljaktige, att dä den förra utan undantag omfattar krigsmaktens personal från fältmarskalken ända till fältmusikanten, så utesluter den sednare ätskillige af Statens högre embetsman, såsom landshöfdiugarne.