Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 62, gjorda förslag, att efter den l:sta punkten skall följa den öde samt vidare i ordning till och med den ll:tc, och sedermera de öfrige punkterne i deras nummerordning, antager Gr.
Anckarsvärds förslag att föredragningen skall ske i den ordning hvarje punkt i Utlåt, erhållit, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antager R. o. Ad. till kontrapropos. vid förenämnde votering Gr. af Ugglas’s förslag, att efter Lsta punkten skall företagas den 3:dje, men, jemte hvarje mom. deri, den punkt i Utlåt., hvari föreslås anslag för den bana, som i mom. förekommer; seder mera 5:te och llite punkterne i sammanhang, och slutligen de öfrige punkterne enligt deras nummerordning.
Ja — 129.
Nej — lil.
Sedermera uplästes till justering och godkändes en så lydande votenspropos.:
Den som i afseende på sättet för föredragningen af StatsUtskis Utlåt.
N:o 62, bifaller Frih.
Tersmedens förslag, att efter den lista punkten skall följa den 6:te samt vidare i ordning till och med den llite och sedermera de öfrige punkterne i deras nummerordning, röstar Ja; det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifaller It. o. Ad. det af Gr.
Anckarsvärd framstälde förslag, att föredragningen skall ske i den ordning, hvarje punkt i Utlåt, erhållit.
Vid denna voterings slut, befunnos rösterna hafva utfallit sålunda: 41 Den 9 Jani f. m.
Ja — 197.
Nej — 41. l:sta punkten af Utsk:s Utlåt, blef härefter föredragen samt af R. o. Ad. bifallen.
Då nu 6:te punkten föredrogs, anförde: Frih.
Rör den, som varit en tyst, men upmärksam åhörare af de i detta vigtiga ämne inför R.
St:r afgifna anföranden och dervid haft tillfälle att beundra ej allenast deras innehållsrikedom och skönhet i framställningssätt, utan äfven deras utomordentliga längd, blifver det en skyldighet, att, i fall han för egen del är medvetande af att icke i de begge förstnämnde hänsigterne kunna med besagde föredrag ingå i täflan, jemväl afstå från att i det tredje hänseendet söka upnå någon likhet med dem.
Han bör fastmera i största möjliga korthet framställa motiverne för den öfvertygelse, han i saken fattat; — och är det icke sannt, mina Hrr att de fleste af oss redan med full bestämdhet beslutat sig för hvad han i detta så rikligt afbandlade ärende vill och ämnar göra? — samt derpå, utan tidsutdrägt, raskt framrycka till resultaten.
Jag skall, för min del, bemöda mig att iaktaga detta förfaringssätt.
Ofvertygad, sedan längre tid tillbaka, om den mäktiga och helsosamma inverkan, som ändamålsenligt anlagda jernbanor utöfva på ett lands ekonomiska tillstånd och förkofran, äfvensom på ett lättadt tillgodogörande af dess försvarskrafter i händelse af skeende anfall, är det för mig hugnesamt att finna det denna idé, hvilken för 3 å 4 Riksdagar tillbaka rönte så mycket motstånd, numera äger så talrika vänner och anhängare, att det under närvarande tidpunkt icke synes kunna vara fråga om annat än sättet, »questio qvo modo,» ty »quaestio an» torde få anses afgjord, att det stora flertalet inom nationen och dess representation vill att jernvägar skola i Sverige anläggas.
Men, på sätt reservanterne vid StatsUtsk:s Utlåt., uppå grunder, enligt min åsigt, lika öfvertygande som förtjenstfullt ådagalagda, hafva yttrat, böre vi befrämja jernvägsanläggningarne i den rigtning och den skala, att kostnaden icke blifver alltför äfventyrlig för Statens finanser, äfvensom de ansett banorna böra hufvudsakligen byggas i fortsättning af de utaf Rikets sednast församlade Ständer redan beslutade och påbörjade sträckningar.
På sådant vis kan man hoppas, att någorlunda snart erhålla banor, som i viss mån kunna gagna såsom ett helt för sig och bereda, om icke direkt afkastning i början, dock en åsyftad nytta för befolkningen genom vunnen lättnad i kommunikationssättet å de största, mest betydande stråkvägarne i vårt land.
Detta resultat vinnes icke inom samma tid, derest vi skulle, enligt Utsk:s förslag, för bearbetandet af flera spridda bansträckor utgifva summor, betydligare än de, hvarmed man skulle kunna åstadkomma väsendtliga fördelar genom fortsättning af de påbegynta och redan framskridna arbetena.
Jag förbigår här de flere grundade inkast D en 9 Juni. f. m. 45 reservantere för öfrigt framställt emot de af Utsk. förordade rigtningar för nya banor, jag anser likväl dessa inkast förtjena det största afseende och hänvisar alltså till deras, allom tillgängliga och och kända innehåll.
Men reservanterne öfverenstämma icke i allo sinsemellan i hvad de hvar för sig i positift hänseende hemställt.
Det vore derföre angeläget, att vi måtte komma till en sammanfattad mening af hvad de hufvudsakligen åsyftat.
Mig synes, på grund af de ofvan i yttersta korthet antydda premisser, det gemensamma yrkandet kunna blifva ungefär sålunda, att R.
St:r, fortsättande de stambanor, hvilkas anläggning från ändpunkterne Götheborg och Malmö redan är till några mil satt i verket, måtte till en sådan fortgång anslå medel, dock endast så långt öfvertygelsen om
Statens förmåga att betala ränta och amortering å det för ändamålet förmodligen erforderliga lånebelopp kan synas medgifva.
Vidare torde arbetet böra, så vidt möjligt, omfatta sådana bandelar, sora äro minst till sin rigtning omtvistade, — och kan man få någon tjenlig ändpunkt på inre sidan för arbetets fortskridande, för denna gång, bör sådant äfven tagas i betraktande.
I detta hänseende företer sig, hvad den nu förevarande 6:te punkten beträffar, möjligheten af att, genom fortsättande af den började banan från Götheborg och dess förande fram till Orebro, vinna det resultat, att under 7 månader, således den större delen af året äga lättad förbindelse mellan Götheborg och hufvudstaden.
Ett i sanning ganska vigtigt och eftersträfvansvärdt mål!
Denna farled blefve ej beroende, såsom trafiken å Götha-Kanal, af herraväldet i Östersjön; den ginge helt och hållet genom det inre af landet.
Tager man för åstadkommande häraf, den genaste, kortaste, måhända äfven lättast bearbetade leden, den som tillika genomskär
Nerikes fruktbaraste trakter och som vid en framtida förbindelse roed brödrariket kan med största fördel ingå i den emellan Stockholm och Christiania åsyftade Jernvägssträckning, så torde, med ledning af JernvägsKomiténs beräkning af kostnaden, ett belopp af tretton millioner
Rdr blifva möjligen tillräckligt för ändamålet, i det arbetet fortginge från den punkt, det nu upnått, rakaste vägen fram till Örebro.
Den borde då, såsom nyss antyddes, icke gå öfver Hallsberg, utan öfver Svartå, ty afståndet från Hjulö till Örebro är i förra fallet 6^ mil, men i sednare 5J mil, således vinner man medelst den genare vägen ej obetydligt i anläggningskostnad, blifvande frakt m. m. — Jag anser det jemväl vara af vigt, att R.
St:r fatta sitt beslut i möjligaste mån öfverensstämmande med det R.
St. vid sednaste Riksdag fattade, konseqvens i handlingssätt är, synnerligast vid ett företag af så stor omfattning och betydenhet, icke att förakta.
Att bryta nya banor, kan understundom hafva stort skäl för sig; men är icke hela Jernvägsföretaget en ny bruten bana; man måste tillse att man icke oförsigtigt vis öfvergifver de idéer, som vägledt oss in i detta företag, eljest händer lätteligen att det mål man nyligen för sig upställt varder till det allmännas skada öfvergifvet, under jägtandet efter nya, mindre bepröfvade.
Ehuru min åsigt om banans sträckning således är bestämd, vill jag dock icke hos R. o. Ad. göra hemställan om ett beslut i 46 D e ri 9 Juni f. m. uttrycklig enlighet med hvad jag anser vara det ändamålsenligaste, men hvarutinnan tilläfventyrs tankarne äro mera splittrade; men det som jag föreställer mig kunna med mera enighet omfattas är följande förslag till beslut, hvarutinnan jag äfven inbegripit anslaget till bangård oell verkstäder i Götheborg, hvarom, så vidt jag vet, ingen invändning har blifvit från något håll afgifven.
Dessa äro ordalagen af det beslut, jag vördsamt underställer R. o.
Adis bepröfvande: att R. o. Ad. måtte med afslag å hvad i 6:te punkten af Utskis Betänk, hemställes, för fortsättande af den, i öfverensstämmelse med R.
Stirs vid sednasle Riksdag fattade beslut, påbörjade stambanan som, utgående från Götheborg, kommer att, i riktning genom Westergöthland och Nerike, fullbordad, förena nämnda stad med hufvudstaden, anvisa en summa af 13,000,000 Rdr; samt för fullbordande af bangård jemte verkstäder i Götheborg, 465,000 Rdr Rmt, eller tillsammans 13,46 5,000 Rdr Rmt. — Pa sådant sätt synes mig R. o. Ad. bäst iakttaga del mål, hvarom största enighet borde kunna påräknas, öfverlemnande åt framtiden fattandet af beslut angide lämpligaste val af fortsatt sträckning för hufvudstadens slutliga jernvngsförbindelse med Rikets vestra kust och med det sydvestra Sveriges förnämsta handelsstad Götheborg.
Det är hufvudsakligen i en punkt jag skiljer mig från Frih. Cederström.
Jag är med honom af samma mening i så måtto att anslag böra beviljas för fulländande af den redan påbörjade sträckning från Götheborg åt Orebro, men någon antydning bör icke ega rum om fördelen af en eller annan bana med Orebro till utgångspunkt.
Stil- böra inskränka sig till att anslå medel för statsbanor, och om de bestämma ändpunkterne, gå de så långt de kunna, men på K.
M. bör bero att afgöra om riktningen.
Således anser jag att anslag böra gifvas för fortsättande af den redan påbörjade banan åt Orebro, utan att discussionen må sysselsätta sig med riktningen i trakten af nämnde stad.
Jag har redan offentligen tillkännagifvit a! t jag för nu följande Statsregleringsperiod icke skulle vilja till jernvägars utförande bevilja en sammanräknad högre anslagssumma än 20 mill., men att jag i så fall önskade att denna jernvägsbyggnad skulle hafva till hufvudföremål att sammanbinda Stockholm med Götheborg, samt att på samma gång som man fortsätter banan från Götheborg öster ut, skulle man äfven börja arbetet på banan från Stockholm genom Södermanland; äfvensom södra stambanan fortsättas från Lund till Finja-sjön.
Jag får således föreslå att i stället för nu framställde förslag R. o.
Ad. måtte besluta att till fortsättande af den vestra stambanan från Götheborg i den redan fastställde riktningen öfver Alingsås och Sköfde till närheten af Skagern samt vidare öfver Hallsberg genom Nerike samt inre delarne af Södermanland till Stockholm, under innevarande och nästkommande 2:ne år eller tiden till 1860 anvisa en sammanräknad summa af 14 mill., hvaraf 11 mill. böra användas för banan mellan Götheborg och Hallsberg samt bangår - Den 9 Juni f. m. n den i Götheborg, och de återstående 3 mill. till sådana förberedande arbeten å stambanan mellan Stockholm och Katrineholm som för deras utförande fordra en längre tid; vidare för stambanan mellan Lund och Einjasjön, 4,600,000 Rdr samt slutligen för stambanan mellan Orebro och Askersund 1,400,000 Rdr, hvarigenom arbetet mellan Orebro och Hallsberg skulle kunna under nästkommande Statsregleringsperiod i det närmaste fulländas.
Jag har för banan mellan Stockholm och Kathrineholm föreslaget 3 mill.
Rdr; dessa borde enligt min tanke hufvudsakligen användts för att fullborda sträckningen mellan Stockholm och Södertelje, hvilken derigenom skulle utgöra ett helt för sig, men då det dels i Regeringens förslag, dels i StatsUtsk:s Utlåt, blifvit upgifvet att åtskilliga af arbetena å banan mellan Stockholm öfver Södertelje och till Kathrineholm icke hinna fulländas på tre års tid, anser jag det böra komma att bero på K.
M. att disponera dessa 3 mill. såsom Han för godt finner på den sist upgifna sträckningen.
Man har sagt att konseqvensen fordrade att vidhålla de beslut som förut blifvit af R.
St:r fattade, samt att man följaktligen borde fortgå i byggandet af de Jernvägssträckningar som redan blifvit beslutade och påbörjade.
Efter min åsigt bör man dock väl vara konseqvent i det som är riktigt, men alldeles icke fortsätta med det som är oriktigt, utan, när tillfälle yppar sig, söka att deri vinna rättelse.
Hå nu en stambana i vårt land, för att vara af en mera allmän betydelse, nödvändigt måste åstadkomma en förbindelse med huf vudstaden och jag på den grund auser oriktigt att icke äfven börja arbetet från Stockholm till någon sådan punkt hvarigenom äfven kunde åstadkommas något helt för sig såsom nu mellan Jjund och Malmö, har jag för sådant ändamål och för att söka föra R.
Stms beslut in i den rättare riktningen att för alla kommande Jeruvägsföretag betrakta Stockholm såsom på en gång utgångspunkt och slutpunkt, afgifvit förutnämnde förslag.
I alla fall kommer äfven genom mitt förslag snart att upstå ett helt för sig mellan Götheborg ock Örebro, ty det kan icke draga ut mer än omkring år efter nästa Riksdags början för att få jernvägen fullbordad mellan Örebro och Götheborg öfver Hallsbergs och för det lilla upskofvet i fullbordandet af sistnämnda bana, skulle man göra det, möjligt att så mycket förr eller redan om 5 å 6 år härefter få färdig hela banan mellan Stockholm och Götheborg.
Skulle man deremot fortsätta i de riktningar och från de håll der man redan börjat, och derjemte såsom åtskilliga personer föreslagit gå från Norska gränsen till Arvika, och sedan för konseqvensens skull alltjemt bibehålla alla dessa en gång började riktningar, blefve naturligtvis följden den att raan ouphörligen skulle arbeta från vester till öster, hvarigenom
Stockholm skulle komma att sist åtnjuta fördelarne af jernvägar och det vore väl icke principenligt, emedan det just är från liufvudstäderne man bör gå ut och till den man bör komma, hvilket äfven vore fördelaktigast särdeles för Sverige der alla de vägar inom landet som leda till och ifrån Stockholm äro de mest befarna, både med resande och transporter af gods och varor.
Äfven i så fall blefve det mera ändamålsenligt och vinst iS Den 9 Juni f. m. gifvande att börja från Stockholm, som meningen med den södra banan väl måste vara att förbinda
Skåne och utlandet med hufvudstaden, emedan den bana som är föreslagen att gå ifrån Skåne genom Småland aldrig för sig ensam kan få någon betydenhet utan genom att förbinda utlandet och Skåne med Stockholm, och då vore det väl särdeles olämpligt att draga denna bana söder ifrån först vesterut och sedan norrut, innan man kommer till öster dit man egentligen vill.
Då det äfven blefve hufvudsakligast under vintern som den komm att begagnas, för transport af fraktgods och resande som äro på väg till Stockholm, emedan vi under sommaren hafva så många andra komm ani kationsmedel i vårt land, måste — så länge man icke hinner till Stockholm, och än mindre om man dertill ej komme att sluta den vid Jönköping, vinsten icke blifva särdeles stor.
Jag anser derföre att sedan man kommit genom de bördigare delarne af Skåne, bör man icke bygga fortare än att mellan Malmö och Jönköping den bana lika fort blir färdig som skall utgöra förbindelse mellan Stockholm och Jönköping.
— Det är således nödvändigt att komma från det system som förut begagnats emedan detsamma måste anses vara oriktigt, och det är derföre som jag har framställt det förslag jag afgifvit och hvarom jag anhåller om propos.
Ankarsvärd, Carl Henr.:
Efter en så långvarig discussion som under de sista 3 dagarne egt rum skulle det väl kunna synas att icke något mera vore att säga om sjelfva saken och att man redan borde hafva hört tillräckligt för att fatta sitt beslut; men så är likväl icke förhållandet.
Det är nemi. någonting helt annat att blott i allmänhet tala öfver ett ämne, eller att tala då derpå skall följa ett beslut.
Eör mig är det dessutom af särdeles vigt att få i R. o. Ad:s prot. nedlägga mina åsigter öfver en så högvigtig fråga som den nu förevarande, hvilken säkerligen sedan vårt nya statsskicks införande och kanske ifrån ännu längre tillbaka, är den mest ingripande på både samtids och efterkommandes välbefinnande och belåtenhet.
— Jag nödgas således för motiveringen af den mening hvartill jag slutligen kommer, gå något längre tillbaka än till StatsUtsk:s nu förevarande Betänk.
Jag vill nemi. anföra åtskilligt ur K. M:s Nåd.
Propos. vid 1853 års Riksdag.
Det heter deri »att för utförande af sådana stamlinier, såvidt icke direkte Statens tillgångar dertill kunna af R.
St:r användas, medel må, i den mån det erfordras, efter R.
St:rs pröfning och bemyndigande af deras fullmäktige i Riksg:sKont. beredas medelst uplåning mot obligationer löpande med viss stadgad måttlig ränta samt underkastad amortering i en bestämd proportion årligen eller i mån af tillgångar för återinlösning.»
Jag ber att härvid få fästa upmärksamheten på, att i den K. Propos., som utgör utgångspunkten för det vidsträckta Jernvägssystem som här är i fråga, finnes uttryckt att K.
M. icke ansåg såsom någon omöjlighet, att kostnaderne skulle kunna bestridas af direkta Statens tillgångar.
Propos. af år 1853 »att likväl sådan uplåning af medel icke må Den 9 Juni f. m. må ega rum i otid, cj heller derpå beroende byggnad af Statsbanor företagas, utan såvidt och allt eftersom K.
M obh ll, St:r finna Statsinkomsterna kunna beräknas lemna sådant öfverskott, som för betäckande af ränta och amortissement af byggnadskapitalet tillsvidare årligen erfordras.»
Här visar sig äfven en ganska påtaglig försigtighet att icke gå längre med detta storartade arbetes företagande än hvartill räntorne af de vanliga Stätsinkomsterne med all tillförlitlighet kunna påräknas för de lån, som R.
St:r i och för detta ändamål skulle finna sig föranlåtne att uptaga.
Vidare heter det »att derest R St:r i följd af den särskilda propos., som från K.
M. nu derom aflåtes, vid denna riksdag besluta väsentligen högre beskattning å tillverkning af bränvin, It.
St:r matté bemyndiga sina fullmäktige i ltiksg:sKont. att såvidt upbörden af denna skatt under året 1855 eller 1856 visar sig, utöfver beliofvet för derå möjligen i följd af K.
M:s förslag skeende anvisningar, lemna ett nettoöfverskott af minst 615,000
Rdr, successive i mån af behof genom uplåning, på sätt ofvan förmält är, anskaffa och till K.
M:s disposition utbetala det kapitalbelopp, som enligt ofvannnförde beräkning erfordras för anläggning af Jernvägsstambanah från Stockholm till Götheborg, och med. afdrag of sträckningen mellan Örebro och Hull, om hvilken anläggning väg- och vattenbyggnads-styrelsen då borde för Statens räkning genast gå i författning.» Jag ber Hrrme lägga vigt på detta uttryck i K. M:s Propos. »Om hvilken anläggning väg- och vattenbyggnads-styrelsen då borde för Statens räkning genast gå i författning» ty omisskänneligen visar sig här, den af ett enskildt bolag bearbetade banan emellan Köping och Hult hafva ingått i beräkningen till en minskning af Statens anläggnings kapital. — K. Propos. af d. 10 Dec. 1853 — innehåller derjemte en upgift att Jernvägar i Sverige skulle kunna åstadkommas med en utgift af 333,333 Rdr 16 sk. bko eller efter vår nuvarande beräkning 500,000 Rdr
Rmt per svensk mil, äfvensom att de utländska Jernvägarne kosta öfverhufvud 700,000 Bkd eller 1,050,000 Rmt.
Rätta förhållandet är dock, att t. ex. dé engelska hafva upgått till 4,200,000 — å 3,357,000 Rdr Rmt; de franska från 3,300,000 till 2,706,000; de amerikanske från 757,000 till 375,000 å 300,000, de belgiska till 1,725,000 Rdr Rint.
För Jernvägsfrågäns studerande skickades äf franska Regeringen den utmärkte till namnet kände Michel Chevälier till Amerika, der han uppehöll sig för sådant ändamål i 2 år, och ur hans högst intressanta artikel: »Sur les chemins de fer» hemtar man den upljsnirig att om Frankrike tillegnat sig det Amerikanska sättet att gå tillvägd, skulle det otvifvelaktigt för samma summor som det nu på Jernvägarne utöst, haft en dubbel våglängd af Järnvägar.
De åtgärder som, i sådant ändamål, af vår regering varit vidtagne, äro åtminstone för allmänheten okände, och under sådane förhållanden torde man saklöst kunna yttra; att det är illa om ingenting likartadt egt rum, före Statens inledande uti ett så vidtutseende företag; som Statsbanornes införande i vårt land. -— I K. M:s Propos. till 1854 års Ständer förekom äfven att baiian VIH. 4 Sfi Dan S Jani f. ». mellan Stockholm och Götheborg, med afdrag för den del som redan var under byggnad (detta kan ieke vara någon annan än Köping-Hultbanan som således ansågs böra ingå i den stambana K.
M. förordade) skulle upgå till en kostnad af 20 mill.
Ernt, således årliga byggnads-bidraget 922,500, en högst måttlig summa; banan mellan Malmö och Stockholm till en årlig kostnad af 1,350,000 Edr Ernt — eller för hela företaget ett sammanräknadt årligt byggnads-bidrag af 2,310,000 Edr — Detta var icke så afskräckande och jag får för min del säga att jag icke så mycket förundrar mig öfver att 1854 års
Ständer på sådana vilkor fattade det beslut de gjorde.
Det hade varit önskligt, om den K. Propos:n då hade varit vidfogad ett system, som nu först sedermera kommit i fråga; men det är icke omöjligt att försynens hand, som ofta vakat öfver våra öden, äfven vid detta tillfälle sörjde för att icke något system kom i fråga.
Våra Eiksdagar förete understundom vissa paroxysmer; en öfverlfitande medgörlighet den ena gången, ett hårdnackadt återhållande den andra.
Det torde blifva märkvärdigt nog för en efterverd, som kommer att studera vår Eiksdagshistoria, att se, huru vid något mera än vanligt framstående tillfällen E.
St:r understundom förbise allt och bifalla allt.
Vi hafva exempel från 1812 års Eiksdag, då vi litet hvar känna till, huru de politiska förhållanderne förvecklade sig och i hvilken ställning vi befunuo oss; E.
St:r släppte då i häpenheten från sig en god del af tryckfriheten utan någon annan garanti för återfåendet än några fattiga ord från den Minister som föreslog lagen.
Följderna hafva vi sedermera i en längre tid fått vidkännas.
Så var äfven förhållandet vid 1854 års Eiksdag, då den beväpnade,neutraliteten förklarades, hvilken i mångas tanka och som äfven historien torde komma att vittna, icke var för vårt land af behofvet påkallad; då beviljade E.
St:r så många millioner dertill som äskades; de skulle användas för försvarsverket.
Men icke nog härmed; E.
St:r gjorde äfven livilande på sitt bord en förändring i grundlagen, eller en förändring i tryckfrihetslagen så att säga icke stort bättre än den som 1812 begärdes, ehuru den blef denna gång fullkomligt grundlagsenlig! behandlad.
E. St:r gingo äfven in på att under en så kritisk tidpunkt som 1854, då man icke visste huru de stridande makterna skulle förhålla sig till vårt fädernesland, och under de politiska förvecklingar som pågingo, anslå 7-| mill.
Edr Ernt till jernvägar under bestämmande af 2:ne stambanor, nemi. en från Götheborg till Stockholm, den andra från Malmö till Jönköping.
Det är således i följd af ett sådant beslut som vi finna oss bundna vid någon af de nyssnämnda stambanorna.
När jag nu lemnar det förflutna och kastar min blick på det närvarande, så finner jag att K. M:s Propos. till E.
St:r vid innevarande riksdag innehåller bland annat under Pag. 19: »att, som stambanornas anläggning kommer att medföra högst betydliga kostnader och det med skäl kan befaras att, om än å vissa af nämnda banor en liflig trafik redan första tiden efter deras öpnande är att motse, genom hvilken kostnaden för deras underhåll och administration kan fullkomligen betäckas och tillika Den 9 Jnni f. m. 51 möjligtvis ett öfverskott upstå, ett motsatt förhållande likväl torde å vissa andra banor, åtminstone i början, upkomma, antalet och utsträckningen af stambanorna för närvarande bör inskränkas till hvad behofvet oundgängligen fordrar, hvaremot det torde böra åt framtiden öfverlemnas att besörja utvidgandet af detta stambane-system, när en högre updrifven produktion sådant påkallar och landets derigenom ökade hjelpkällor medgifva större upoflfringar af Staten för kommunikationernas ytterligare förbättring.»
Härvid vill jag fästa upmärksamheten på upmaningen att gå försigtigt tillväga, att icke börja allt för mycket på en gång under ovissheten om resultaten.
Då jag härpå förflyttar mig till pag. 23, läses deremot der: »att då en alltför lång utsträckning af arbetstiden skulle dels öka kostnaderne för anläggningen, dels förorsaka att rikets invånare så mycket sednare komme i åtnjutande afde förmåner, sorn jernvägsbyggnaderna medföra, anser K.
M. det vara med landets sanna fördel öfverensstämmande, att de Stats-Jernbanor, hvilkas anläggning af K. M. och R.
St:r beslutas, måtte fullbordas så skyndsamt, som tillgången på ingeniörer, arbetare och materialier medgifver.»
Jag måste med ledsnad säga att jag icke kan finna någon konseqvens mellan dessa båda perioder inom den K.