Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. ulan anhåller om propos. derpå, att LagUtsk:s betänk.
N:o 68 måtte läggas till handlingarne.
Hr Gr. o. Landtm., att han, då del blifvit ifrågasatt, huruvida propos. skulle kunna göras å bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag, ansåge sig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, alt Landtnäs rätt att vägra propos. vore enligt 55 § Riksd.Ordn. inskränkt till de fall, då han funne en väckt fråga bokstafligen stridande emot grundlagens lydelse.
I denna lag hade H.
Ex. ej kunnat upptäcka någon föreskrift, som förvägrade ett RiksSt. att, i likhet med hvad som vore tillåtet för hvar och en enskild medborgare, till K.
M. ingå med och till det afseende de kunna förtjena öfverlemna und. framställningar i ärenden, sorn på K.
M:s nåd. pröfning vore beroende.
Ej eller hade 11.
Ex. kunnat finna något stadgande, som berättigade Landtm, och Talmän att bedömma lämpligheten af dessa framställningar eller om de deri uttalade åsigler voro riktiga, eller grundlagen blifvit dervid rätt eller orätt tydd och åberopad.
Vid detta förhållande och dä Hr von Hartmansdorffs förslag icke afsåge att motverka expedierandet af R.
Sl:s und. skrifvelse i fråga om ändring i arfs- och giftorättslagarne, ansåge H. Ex. sig icke kunna vägra den af Hr von Hartmansdorff begärda propos., så mycket hellre, som vid föregående riksdagar såväl Landtm, som
Talmäunen ansett sig vara oförhindrade att göra likartade propositioner.
1 följd af detta förklarande finge H. Ex. till R. o.
Ad. hemställa, om R. o. Ad. bifölle
Hr von Hartmansdorffs hemställan, att LagUtsk:s mern.
N:o 6S lägges till handlingarne, under förklaring, att R. o. Ad. anser frälsemans arfs- och giftorätt vara en förmån och rättighet, från hvilken Ståndet ej finner sig höra afstå, och med beslut att till K. M. i berörde hänseende ingifva en und. skrifvelse af det innehåll, som Hr von Hartmansdorffs dertill afgifna förslag utvisar.
Ropades starka ja, blandade med många nej, hvarjemte votering begärdes. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, sedan votering blifvit begärd, finge lill de ledamöter, som motsatt sig Hr von Hartmansdorffs förslag hemställa, om de icke ville förena sig om den contrapropos., att R. o. Ad., med afslag å Hr von Hartraansdorffs förslag, lägger LagUtsk:s mern.
N:o 68 till handlingarne, Den 8 Februari e m. 249 ne, ulan något särskildt förklarande, samt utan att besluta någon särskild und. skrifvelse lill K. M. Ropades ja; hvarefter följande voter.propos. upplästes till justering och godkändes:
Den som bifaller Hr von Hartmansdorffs hemställan, att LagU(sk:s mern.
N:o 68 lägges till handlingarne, under förklaring, att R. o. Ad. anser frälsemans arfs- och giftorätt vara en förmån och rättighet, från hvilken Ståndet ej finnér sig böra afstå, och med beslut, att till K. M. i berörde hänseende ingifva en und. skrifvelse af det innehåll, som Hr von Hartmansdorffs dertill afgifna förslag utvisar, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, lägger R. o. Ad., med afslag å Ilr von Hartmansdorffs förenämnde hemställan, LagUlsk:s mern.
N:o 68 till handlingarne.
Ja — 162.
Emot det beslut, R. o. Ad. nu genom votering fattat, innefattande ett försök alt, genom tolkning af 114 § af Reg.F., tillvälla Ståndet rättigheten hindra K.
M. att till pröfning upptaga R.
St:s beslut om ändring i allmänna lagen ang:de arfs- och giftorätt, får jag till protocollet anmäla min reservation, med begäran, att den må få åtfölja den R. o.
Ads i ofvannärande afseende beslutade und. skrifvelse, innehållande min und. tillstyrkan, att K. M., vid pröfningen af R.
St:s i ofvanberörde afseende beslutade förändring i Sveriges Rikes allmänna lag, lemnar R. o. Adis yrkande, att lagens stadganden i detta hänseende vore på Ståndets vilja beroende, och med bestridande af ändringen, utan allt afseende, såsom i strid med grundlagen och på sidan om dess bestämmelser -vid lagfrågors behandling eller grundlagstolkuing tillkommet.
I anledn. häraf förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att på R. o. Ad. berodde att antingen bifalla eller afslå Frih.
Cederströms begäran, att hans reservation mätte få åtfölja den af R. o. Ad. beslutade und. skrifvelse, enär det väl icke kunde förvägras Frih.
Cederström alt lill K.
M. ingifva hvilken framställning han behagade, men det tillhörde R. o. Ad. att afgöra huruvida en sådan framställning må få åtfölja den skrifvelse, som af Ståndet blifvit beslutad.
Frih. Kantzow, Joh.
Albert, anmälde till protocollet sin reservation emot R. o. Ad:s beslut.
Jag anser det vara en oform7 H. 32 250 Den 8 Februari e m. likhet, om en reservation af Ståndets minoritet skulle åtfölja den und. skrifvelsen, sorn R. o. Ad. nu beslulit, och jag anhåller således, ali Frih.
Cederslröms anhållan malte varda afslagen.
Palmstjerna, Carl Otto; För min del måste jag bestrida Frih. Cederslröms begäran.
Jag anser del icke vara lämpligt, att en sådan und. skrifvelse, som R. o. Ad. nu beslutit att till K.
M. afgifva, blifver åtföljd af en särskild mening eller reservation.
Grundlagen gifver icke anledn. till någonting sådant, och vi hafva icke, såvidt jag känner, under föregående riksdagar haft något exempel på, alt Ständernas beslut ingått till Konungen, åtföljda af några reservationer, ehuruväl det icke kan bestridas att sådana reservationer få medfölja eli Slånds beslut då det meddelas de öfriga.
Cederströms anhållan beror på R. o. Ad:s beslut, anhåller jag, att densamma mätte afslås.
Hr Stråle, Wilh.-:
Då jag ansett mig icke böra deltaga i discussionen öfver ifrågavar. ämne, anhåller jag endast att till protocollel få förklara, alt jag voterat nej; hufvudsakligen på den grund, att det nu antagna skrifvelseförslaget åberopar den olika arfsrätlen såsom ett privilegium, hvartill jag finnér densamma icke på fullt lagliga grunder kunna hänföras.
Jag anmäler min reservation, på den grund alt 1$. o. Ad:s und. skrifvelse kommer att åberopa 114 § Reg.F., hvilket åberopande jag anser sakna grund.
Hr von Moltzer, Anders Joli. Fredr.:
Jag förenar mig med Frih. Cederström och Hr Stråle uti deras reservation, med tillägg, att det icke är R. o. Ad. gemensamt, utan endast majoritetens beslut, att den und. skrifvelsen skall till il.
M. afgå, angale bibehållande af den g3mla arfsrälten.
Ehuru jag icke kan betrakta R. o.
Ad:s nu fattade beslut annorlunda än såsom en reservation emot tre Stånds beslut, så kan jag likväl icke dela Frih.
Cederslröms åsigt, men anhåller att få anmäla min reservation emot beslutet.
Palmstjerna har sagt, att det icke fans i vår grundlag något stadgande, som medgaf alt gä in med reservationer till dylika skrifvelser, som den nu beslutade; men jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten deruppå, att grundlagen icke eller någonstädes medgifver att sådana skrifvelser få till Konungen afgå.
Jag vill endast nämna detta, utan att jag derföre förenar mig i Frih.
Cederslröms begäran, som jag verkligen finner olämplig, oaktadt jag anser R. o. Ad:s beslut grundlagsvidrigt, och anhåller att till prot. fä reservera mig deremot.
Jag anhåller att få reservera mig emot det beslut, som R. o. Ad. fattat, och att tillika få förena mig i Frih.
Cederslröms anhållan, att en särskild skrifvelse måtte till K.
M. afgå med minoritetens mening.
Jag begär tillika, att denna anhållan af Frih.
Cederström måtte få hvila på bordet till nästa plenum.
D e ii S F e b r u ari e. m. 251 Hr af Sillén, Wilh.
Gideon, och Frih. von Rosen, Carl, anmälde, att de äfven reserverade sig emot K. o.
Adis beslut.
Mot det af R. o. Ad. nu grundlagsvidrigt fattade beslut, ber jag att i prot. få nedlägga min reservation.
Jag gör det så mycket hellre, som jag skulle vara färdig att biträda Frih.
Cederströms förslag, alt minoritetens mening får åtfölja förslaget; men jag tror, att en sådan form icke är den riktiga.
— Jag beklagar högeligen, all R. o. Ad. i dag har intiädt på en bana, som R. o. Ad. icke förut beträdl, åtminstone icke under den tid, sedan 1823 års riksdag, som jag haft äran att vara ledamot af Riddarhuset.
Söderling, begärde, att hans reservation emot Ståndets beslut mätte i protocollel antecknas.
Jemte det jag får anmäla min reservation emot detta beslut, instämmer jag i Hr Dalmans begäran, att Frih.
Cederströms anhållan mätte fä hvila på bordet, inseende fullkomligt, att majoriteten icke gerna vill låta hos Konungen framskymta, att en betydlig minoritet, bestående af 73 ledamöter, motsatt sig det efter min tanke högst formvidriga beslutet.
Stael von Holstein, Fab. Wilh., anmälde äfven sin reservation emot det fattade beslutet.
Jag får också anmäla min reservation emot det beslut R. o. Ad. nu fattat, hvarigenom R. o. Ad. tillerkänt sig ett privilegium i annan ordning än den grundlagen om dylika förmåner bestämmer.
Frih. Stackelberg, Robert, reserverade sig äfven emot R. o. Ad:s fattade beslut.
Hr von Hofsten, Bengt:
Jag får också anmäla min reservation, på de grunder Frih.
Sedermera anmälde äfven Hr Freidenfelt, Fredr.
Daniel, att han reserverade sig emot R. o. Ad:s beslut.
Jemte det H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, härefter förklarade, att såvida Frih.
Cederström forlfore i sitt yrkande, att hans reservation malte få åt följa den af R. o.
Ad. beslutade und. skrifvelse, detsamma komme att hvila pä bordet, hemställde H.
Ex. om Frih. Cederström vidblef detta yrkande.
Min reservation är helt enkel och naturlig.
Då R. o. Ad. går in med en skrifvelse till Konungen, så ser jag icke något hinder för minoriteten att gå in med sin mening.
Om R. o. Ad. skulle vilja förneka detta, så anhåller jag att utan afvaklan af protocollets långsamma tryckning särskildt fä trycka R. o. Ad:s beslut derom. R. o. Ad. kan visserligen jemväl afslä denna anhållan, men serien af dessa beslut skola dä åtminstone fästa uppmärksamheten på deras beskaffenhet.
252 Den 8 Februari e. m.
Det torde icke vara utan att uppmärksamheten kommer att fortfarande fästas vid serien af de öfverläggningar, som denna fräga förorsakat; men de slutsatser, hvartill man genom denna uppmärksamhet kommer, torde icke blifva fullt motsvarande hvad Frih.
Cederström förväntar.
— Här är sagdt, att R. o. Ad. på sidan om grundlagen skulle ingå lill K.
M. med en und. skrifvelse, emedan detta ämne redan bör anses vara afgjordt.
Hvem skall pröfva huruvida detta ämne är afgjordt eller icke ?
Det är den högste vårdaren af allas rätt, af allas privilegier, förmåner, fri- och rättigheter, det är Konungen.
Efter min tanka är denna und. skrifvelse en ovillkorlig följd af 114 § Reg.F. och det förhållande, hvaruti R. o. Ad. för närvar, står, nemi. att tre Stånd ansett frågan afgjord, men R. o. Ad. anser henne icke afgjord.
Då sålunda Stånden stanna i olika åsigter om hvad som är privilegium eller icke, så finues det ingen annan utväg att få den 114 § tillämpad, än den som R. o.
Ad. vidtagit, öfverlemnande saken med fullt förtroende och tillförsigt i de händer, som vederbör. R. o. Adis rättighet att ingå lill K.
M. med und. skrifvelse!1 är grundlagsenlig och grundlagsenlig! utöfvad, men grundlagen innehåller icke något, som kan berättiga en enskild ledamot att, utan Ståndets medgifvande, jemte Ståndets skrifvelse ingå till Konungen med några särskilda anmälanden.
Det är på dessa skäl, som jag tagit mig friheten hemställa, att R. o. Ad. icke måtte bifalla Frill.
Cederslröms anhållan.
Då denna begäran är begärd på bordet, så har jag dervid intet att erinra, endast med förbehåll, att denna fråga icke kommer att uppehålla expeditionen af den und. skrifvelse!!.
Då härvid Frih.
Cederström begärde ordet, hemställde II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, till Frih. Cederström, om icke, sedan hans ifrågavar. begäran blifvit lagd på bordet, öfverläggningen derom kunde fä anstå tills frågan nästa gång förekomme.
Cederström tillkännagaf, att han endast önskade att med några få ord besvara hvad Frih.
Palmstjerna anfört, samt yttrade, då han sedermera uppropades: Frih.
Palmstjernas förklaring, att den af R. o.
Adis majoritet beslutade skrifvelse till K.
M. vore i fullkomlig öfverensstämmelse med grundlagen, lemnar jag i sitt värde.
Jag känner icke någon § i grundlagen, som innehåller ett enda ord derom.
Vore det likväl ett factum, att denna fråga fordrade fyra Stånds beslut, då hade R. o. Ad. icke varit berältigadt, sedan Ståndefi afslagit frågan, att tillstädja någon expeditions afgående derom, ty de 3 Ståndens beslut vore då en nullitet; men dä R. o. Ad. icke lågt något hinder i vägen för expeditionen, så blir också R. o. Adis nu fattade beslut erkändt olagligt.
Föredrogs lill justering Exp.Utsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagda, under N:o 91, afgiftia förslag till R.
St:s und. skrift velse lill K. M., ang:de förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt, arfsrätt och isladarätt.
Den 10 Februari. 253 Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Skrifvelsen är, såsom Frih.
Cederström täckes förnimma, ännu icke af R. o. Ad. godkänd eller afgången, men den har åtta dagar legat pä R. o. Adis hord, och hvarje ledamot har haft tillfälle att taga fullständig kännedom deraf.
Tiden är långt framskriden, och jag hemställer, om någon uppläsning är af nöden, då dess innehåll förut är väl kändt och man torde i afseende på collationeringen kunna vara förvissad, att Exp.Utsk. icke underlåtit att göra densamma med all noggranhet.
H. Ex. Hr Gr. o. Landt m., som under detta yttrande hört Frih.
Cederström begära uppläsning af skrifvelse-förslaget, yttrade, att den begärda uppläsningen ej kunde förvägras.
Jag har intet att tillägga, då uppläsning af skrifvelsen är begärd, ehuru Frih.
Cederström och jag då måste hafva yttrat oss pä samma gång, hvilket är något ovanligt.
Sedan härefter Exp.Utsk:s skrifvelse-förslag blifvit uppläst, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge detsamma vara behörigen justeradt.
Ropades ja. H. 11. o.
Ad. åtskildes kl. £ till 12 om aftonen.
Mantl a gm tlen 10 Februari 1845.
Justefades 1 prot.utdr. för d. 8 dennes.
Icke närvarande i Lördagens e. m. plenum, var jag icke eller i tillfälle att då yttra mig eller att deltaga i den votering, som då försiggick.
Jag anhåller derföre att 1111 få reservera mig emot det dä af R. o Ad. fattade beslut på följande skäl.
Frilen uppläste derefter följande:
Föraktande alla olagliga medel att vinna ett, om äfven godt ändamål, afskyr jag dessa medel, om de bidraga att åstadkomma ett tvetydigt eller för döt allmänna skadligt resultat.
Ett sådant för fäderneslandet och den stora pluraliteten af Svenska folket menligt resultat kan möjligen blifva en följd af den genom R. o.
Adis pluralitet beslutade und. skrifvelse, afseende hufvudsakligen att förringa verkan af det beslut R.
St. genom de 3:ne öfrige RiksStms pluralitet fattat om upphäfvande af nu gällande olikhet 2 54 Den 10 Februari. i arfslagarne efter lands- och stadsrätt, såvida K. M., det jag visserligen hvarken har skäl att tro eller frukta, med afseende å den vigt R. o. Ad. faster vid den gamla arfs- och giftorätten, emot Svenska folkets genom dess representanter uttryckta önskan, för Dess höga del skulle besluta bibehållande af nu gällande lagsladganden i dessa fall.
Jag protesterar derföre 1:0 emot R. o. Ad:s rätt att för dess, del besluta en dylik skrifvelse, 2:o emot de i den und. skrifvelsen yrkade satser, och 3:0 emot den åsigt, som i skrifvelsen såväl som i allmänhet inom delta Hus synes vilja göra sig gällande, nemi. att Adelns fortfarande bestånd beror af de gamla arfslagarne, samt att Konungamaktens anseende och bestånd beror på Adelns tillvaro och rikedom.
Jag protesterar emot R. o. Ad:s rätt att utfärda en dylik skrifvelse, derföre att jag ej anser den vara föranledd af grundlagen, utan tvertom i rak strid deremot.
48 § Riksd.Ordn. bestämmer hvilka som äro föredragningsämnen i plena, och dessa äro: l:o K. propos:r, 2:o mål, som genom prot. utdr. eller deputalioner från Medslånden communiceras, 3:o Utslcs betänk, och förslag, och 4:o motioner gjorda i plena af någon vid riksdagen då närvar, riksdagsman.
Samma § säger uttryckligen, att dessa och inga andra äro föredragningsämnen.
Förslaget till den und. skrifvelsen hörer likväl till ingen af dessa 4 cathegorier, ty om den vore att anse som en af enskild riksdagsman gjord motion, sä hade den enligt 49 § ovillkorligen hort remitteras till vederbörligt Utskott, såvida den afser en allmän fråga, och att den ej innefattar en enskild eller privilegiifråga, det skall jag framdeles ådagalägga.
Men äfven såsom enskild eller privilegiifråga betraktad, tror jag de lagliga formerna genom det fattade beslutet vara för nära trädde, ty hvad rätt äger ett enskildt RiksStrs tillfälliga majoritet alt för hela Ståndets räkning utfärda und. skrifvelse till K. M. i annan ordning än grundlagen bjuder, eller att nalkas Konungen pä annat vis, än hvarje Corporation, som i pelitionseller besvärsväg har något att andraga?
Jag har åtminstone ej funnit någon enda grundlags-§, som i ringaste män kan åberopas som skydd för en dylik sats.
Det är i egenskap af Svenska folkets representanter såväl Adelns medlemmar som öfrige RiksStms ledamöter sammanträda till riksdag, och det är på Svenska folkets vägnar hvarje enskild riksdagsman förer talan, det är på Svenska folkets vägnar hvarje RiksSt. besluter, och det är på Svenska folkets vägnar de samfällda RiksStm besluta, och på Svenska folkets vägnar är det äfven som de med deras beslut eller önskningar i und. skrifvelse!' nalkas Konungen.
Men såsom enskilda corporationer kunna de ej pä annat vis än hvarje annan menighet, således i petitions- eller besvärsväg, antingen skriftligen eller genom deputation, nalkas Konungen, men då gällp/r deras talan endast för petitionärerne sjelfva och dem, som gilVit dem uppdrag att föra densamma, och således kan jag ej utfinna något lagligt skäl, som berättigar R. o. Ad:s under riksdag närvarande ledamöter att i dylika frågor som denna på de frånvarandes vägnar utan Den 10 Februari.
255 fullmakt uppträda och föra talan, än mindre en för dagen måhända tillfällig majoritet att uppträda på hela Ståndets vägnar.
Men förutsatt äfven, att RiksSt.-n lagligen äga den makten alt utfärda dylika skrifvelse!' sorn denna, eller att protestera mot hvad de öfrige Stånden beslutit, så böra likväl, skulle jag tro, såsom oeftergiflig! villkor derföre, dylika protester ovillkorligen vara af den beskaffenhet, att de framställningar, som der göras, äro sanna och pä verkliga förhållanden grundade.
Skulle de deremot befinnas till sina uppgifter orikliga och missledande och till syftning skadliga, så torde det förlåtas hvarje sann fosterlandsvän om han högt uttalar sitt ogillande deraf.
Att oriktiga och missledande framställningar i förevar, und. skrifvelse förefinnas, skall jag nu gä att bevisa, och kommer dä först att visa huruledes arfs- och giftorätten för Sveriges Adel ej är ett privilegium, som der föreges, utan allmän civilrätt.'
Hr von Hartmansdorff har i den und. skrifvelsen grundat hela sin argumentation i formfrågan derpå, att arfs- och giftorätten för Sveriges Adel vore en lex priva eller undantagslag, och synnerligen bevisande för sin sats anser han den omständigheten, att Adeln i stad, hvad lösören angår, ärfver olika med hvarje annat Ständ.
Om jag förmår bevisa, att denna grundval för Hr von Hartmansdorffs argumentation är falsk, så mäste ock deraf följa, att hela byggnaden botar med undergång, helst ingen klok man lär hoppas bestånd för en byggnad uppförd på losan sand.
Jag börjar derföre min bevisning med den frågan, hvad är privilegium?
Jo, svaras, det är undantagslag, bestående i förmån, rättighet eller frihet, beviljad någon eller några med uteslutande af andra.
Den 2:dra frågan blir då, har Adeln någon sådan förmån, rättighet eller frihet i afseende på arfs- och giftorätten, att den endast är gällande för Adeln och ej för rikets öfriga innebyggare?
Nej, svarar jag tryggt, i detta fall är lagen, med undantag för PresteSt., lika för alla.
Huru låter detta påstående förlika sig med Hr von Hartmansdorffs uppgifter, frågar man då?
J g svarar, att det så mycket mindre kan förlikas med hans uppgifter, som dessa äro oriktiga.
Hvari äro de då oriktiga, hör jag frågas.
Jo, deri, att Hr von Hartmansdorffs uppgift om de fyra RiksStms olika arfsrätt ej häller streck med verkliga förhållandet, enär, med undantag af PresteSt., för de öfriga 3:ne Stånden samma lag tillämpas, nemi. pä landet landslagen, i staden stadslagen.
Att landslagen varit och än i denna stund är en allmän lag, det har jag ännu ej hört någon vara nog enfaldig att neka; hvad stadslagen äter angår, så kan dess Romerska ursprung ej förringa dess kraft af allmän Svensk lag i samma stund den blef promulgcrad och till efterrättelse för Svenska folket antagen, och det blef den, om ej förr, åtminstone hvad arfs- och giftorätten angår, då vår nu gällande lag år 1734 fastställdes och antogs.
När således lands- och stadslagen, hvad gifto- och arfsrätt angår, tillämpas lika. på alla Rikets innebyggare, med andantag af de, som till PresteSt. höra, så torde deraf ock klart följa, att arfs- och giftorätten för alla andra är af civillags natur, d. v. s. sådan, hvarom 256 Den 10 Februari. 87 § Reg.F. talar.
Men säger raan, i FIr von Hartmansdorffs förslag till und. skrifvelse står, att R. o. Ad. i afseende på lösören i stad ärfver olika med alla andra Stånd.
[Furu hänger detta ihop med föregtde påståenden?
jo, svarar jag, äfven denna Hr von FFartmansdorffs uppgift är oriktig.
Adeln ärfver i afseende på lösören i stad alldeles lika med bönder och ofrälse ståndspersoner på landet; ja svarar man, det kan väl vara; men om Adelsman är bosatt i stad, så ärfver han ändå olika med öfrige innebyggare i stad, ty han ärfver ja lösören efter landsrätt, och just häri visar sig skillnaden emellan Adeln och de öfriga; ty hans arfsrätt är ej beroende af boningsort, då deremot borgares och bönders härpå beror.
Men se, just häri ligger den oriktiga argumentationen; ty hvarken borgares eller bondes arfsrätt är beroende af boningsort.
Bonden ärfver efter landsrätt lösören öfver allt och borgaren ärfver efter stadsrätt lösören öfver allt, utan afseende då boningsort; ty om en borgare bor på landet, och der har ett betydligt lösörebo, men fortfar att vara skattskrifven som borgare i stad, så kommer ändock hans lösa egendom att skiftas efter stadsrätt, oaktadt han intet äger en skilling i staden.
Likaså bonden, om han fortfar att vara skattskrifven på landet ehuru han bor i staden och har aldrig så stor förmögenhet i lösören der hopad, så ärfver han ändock hvad dessa angå efter landsrätt.
Skillnaden emellan Adelsmannen och dessa består således deri, att bonden upphör att vara bonde när han låter mantalsskrifva sig i staden, och borgaren upphör att vara borgare i stad när han upphör att der vara skattskrifven, men Adelsmannen fortfar alltid att vara Adelsman, han må bo och vara skattskrifven hvar han behagar, och det är just denna Adelns företrädesrätt, som är ett privilegium —ej den att ärfva lösören i stad efter landsrätt, tyden bär, som jag nämnt, äfven bönder och ofrälse personer på landet.
Härmed tror jag mig tillräckligt hafva vederlagt allt hvad som i den und. skrifvelsen blifvit åberopadt för att bevisa arfslagarnes privilegii natur.
Jag öfvergår således till 3:dje delen af min protest emot den föreslagna und. skrifvelsen.
Man har anfört såsom axiom den satsen, att Adeln är så behöflig för konungadömet och det sednare sä beroende af det förra, att hvarje försvagande af Adelns anseende och rikedomar hotar den conslitutionella monarkien med upplösning; likaså har man påstått, att Adelns rikedomar och bestånd är beroende af nu gällande arfslagars bestånd.
Jag förklarar begge dessa satser vara falska, likasom de hitintills blifvit obevista.
Det gamla Rom, det största välde historien vet att omtala i verlden, var i många hundrade är republik, oaktadt en talrik Adel, benämnd Patricier, der existerade, och fortfor under dess republikanska tidskifte att oupphörligt växa i makt och rikedomar.
När Kejsardömet sedermera uppkom, så var det just Adelns depravation, som grundade Rikets snara förfall och slutliga upplösning.
Der var Adeln således intet stöd för konungamakten.
— Franska revolutionens historia gifver oss ett talande, ehuru hedlöf - Don 10 Februari.
257 dröQigt exempel på huru ringa stöd en Konung har af landets adel, när de öfriga undersåtarne står honom emot.
Englands exempel linder Stuartarne visar detsamma, och Sveriges egen historia lemnar manga och talande bevis pä huru ofta Adeln bragt konungamakten i trångsmäl och med Konungarna stridt på lif och död om herraväldet, ehuru ömsom segrande och besegrade.