Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle deremot det minimum bestämmas, som af Utsk:n blifvit föreslaget, nemi. ö r:dr 32 sk. b:co, så skulle privatbankerne i allmogens rörelse blifva alldeles onyttiga, och jag får på detta skäl tillstyrka afslag å denna §, med anhållan, att den vid en skeende återremiss mätte i detta fall blifva af Utsk:n förändrad.
Jag får vid denna § åberopa Hr Nordenanckar reservation.
Af Ulsk:ns betänk, i dess helhet synes det, som skulle Utsk:ns mening hafva varit, att privat bankerne framdeles kunde fortfara; men då erfarenheten gifver vid handen, alt dessa icke kunna existera, om Utsk:ns förslag i denna § i afseende på minimivaleurens å sedlarne bestämmande lill 6 r:dr 32 sk. b:co af IL St. antages, och således utsättandet af detta belopp synes hafva härrört af bristande kännedom om förhållandena i landsorterne, så får jag härmedelst tillkännagifva min önskan, att Utsk:n måtte stadga ett belopp, som mera är förenligt med möjligheten af privalbankernes framlida bestånd.
Den 8 § innebär en inskränkning, som måhända kan vara föranledd af fordna tiders företeelser, men hvilken jag anser vara ganska skadlig, så framt privatbankerne skola kunna åstadkomma den nytta för allmänna rörelsen i landet, som med dessa inrättningar afses. § lyder nemi.: ”Utom invisningar på R.
Sl:s Bank, i enlighet med derom gällande föreskrifter, må ej af enskild bank utfärdas andre tryckte eller graverade förbindelser, än creditsedlar, 4S8 Den 25 Januari e. m. ställde till innehafvaren, att vid anfordran, utan ränta, inläsas, och hvilka ej må lyda å mindre belopp, än 6 r:dr 32 sk. b:co, motsvarande 2 r:dr 24 sk. silfver.”
En af de nyliigare operationer, som af en bank kunna företagas, är den, att genom mottagande till lägre ränta af capitalcr, hvilka för någon kortare tid eljest skulle ligga ofruktbara i ägarens cassa, bereda honom någon inkomst och tillika öka sin egen tillgång till bedrifvande af sin rörelse.
Obligationer för desse deposita kunna, derest de riktigt inrättas, gå man och man emellan, nära nog i likhet med mynt; med den skillnad likväl, att de äro begärligare, emedan de bära ränta.
Om banken äger behörig credit, skulle den händelsen, alt desse invisningar af banken infordras, jemförelsevis mindre ofta inträda, och rörelsccapitalet, i den landsort, der banken är, skulle på ett, såsom jag tror, oskadligt och nyttigt sätt blifva förökt; oskadligt derföre, att dessa invisningar icke trycka på bankens cassa, således icke eller medelbarligen på Riksbankens cassa; nyttigt äfven, dymedelst att depositionsbevisen, eller hvad man vili kalla dem, i innehafvarens händer draga en ränta, då deremot hans conlanta cassaförråd af sedlar, i st. f. invisningar, bära ingen ränta, hvarjemte samma sedlar, af hanken utlånade, uter inbringa ränta.
Jag medgifver visserligen, alt en sträng conlroll torde behöfvas, för att förekomma missbruk med dessa depositionsbevis; men att genom eli sådant förhud, som det 8 § innehåller, lägga hinder i vägen för deras inrättande på ett ändamålsenligt, för allmänheten nyttigt sätt, det är efter min öfvertygelse oriktigt.
Jag anhåller således, att, då en återremiss i alla fall torde blifva en följd af denna öfverläggning, dessa mina anmärkningar måtte få till Utskrn medfölja.
Den 8 § sådan den här finnes uppställd, i af seende på föreskriften om invisningar på R.
St:s bank, om tryckta eller graverade förbindelser och om crcditsedlar, anser jag höra till en god ordning och säkerhet för det allmänna, och har således deremot ej något att anmärka.
Men att privatbankerne icke skola fä utgifva sedlar på mindre valeur än 6 r:dr 32 sk. b:co, är så väsendtligt ingripande uti privalbanksintresset och stridande mot detsamma, att jag med temlig säkerhet tror, det ingen sådan inrättning icke vidare uppkommer, äfvensom att de nu varande bankerne, vid oetrojens utgång, upphöra med sin rörelse.
Man behöfver ej mycket vara bevandrad uti privatbanksaffärerne, för att finna, att en sådan föreskrift, i afseende på minsta sedelvaleuren, skulle medtaga nästan alla de fördelar, hvarpå privatbankerne är fotad, och således vara första stegel att indirecte förbjuda dcsammas fortgående vid en lid, då man allmänt klagar öfver penningebrist oell öfver svårigheten för afsättning af producter m. m.
Ar detta väl beräknadt?
Att nu, genom en sträng lag och genom omväg, besluta om indragning af privatbankerne, d. v. s. om 5 a 6 millioner i om !opp - Den 25 Januari e m. 489 lop|) varande myntrepresentanter, utan att på en gång föreslå något motsvarande, till afböjande af den blifvande allmänna förlägenheten, fruktar jag leder derhän, att då man vill hindra fortgåendet af ett inbilladt ondt, man genast kommer till det verkliga onda, till ett förhållande i penningeaffärer, som lyckligtvis länge varit främmande för Sverige.
Med stöd af hvad jag nu i korthet anfört, önskade jag helst, all privatbankerne, hädanefter som hittills, linge rättigheten utgifva sina creditsedlar på 2 r:dr b:co valeur.
Men om denna önskan ej vinner sympatier, får jag vördsamt föreslå, att minsta valeuren bestämmes till 2 r:dr 32 sk. b:co eller 4 r:dr r:gs, motsvarande eller nuvarande myntberäkniug en r:dr silfver, hvilken valeur ej af R.
St:s Bauk ulgifves och kan således i allmänna rörelsen vara nyttig.
Discussionen på f. m. har tillräckligen visat hvad verkan de små privatbankssedlarne utöfva på Riksbankens egna sedlar, och att sådant, långt ifrån all vara nyttigt, måste vara skadligt.
Frågan är här tveggehanda, nemi. skola privalbankerne få utgifva sedlar, och, i sådant fall, till hvilka valeurer?
Jag måste då säga, att om den oriktighet kommer att i Sverige införas, att enskilda bolag få rättighet att utgifva sine sedlar, dä enskildt man det icke har, så röstar jag för det belopp, som Ulsk:n föreslagit.
Jag har egentligen begärt ordet, för alt, i anledn. af Frih. Palmstjernas, Nils, yttrande, röi:de nyttan för privalbankerne att få upplaga penningar af enskilda och derföre utgifva obligationer, som löpa med 3 proc. ränta, fä erinra, alt Sveriges häfd visar oss, det vi efter 17S8 års krig hade sådana obligationer, hvilka dock sedan upphörde.
Derefter uppkommo disconlerne, hvilka hade crediliver pä Banken och rättighet att upplåna penningar saint utfärda obligationer mot 3 proc., från 5 r:drs valeur och deröfver, ställde på Banken till inlösen.
Så länge med deras papper ärligt förlörs, d. v. s. att disconlerne upplänade penningar emot 3 proc., men utlånade samma medel mot 6 proc., hvarigenom de således vuuno 3 proc., inträffade den omständighet, som Frih.
Palmstjerna förutsatt, att nemi. cassabehållningen hos enskilda, som annars legat utan ränta, erhöll en sådan, så att samtlige köpmännens cassör i Slockholm och Götheborg vanligen voro förvandlade i dylika papper, äfvensom att de öfriga cassorne här, hvilka icke hade tillfälle att fä utlåna sina penningar, upptogo sådane medel i sina cassör.
Men del räckte icke mänga är, förr än man tyckte, att det var mera vinst vid att direete utlåna 3 procentssedlar, fabricerade utan att en enda bancosedel kommit in på conloret, och derifrån sedermera den cataslrof, som på grund af kortsynta begrepp gjorde, att R.
St. vid ISIS års riksdag beslöto, att ställa ofvaunämnde verk under förvaltning af Riksg.Cont. i stället att förekomma missbruken vid disconlförvallningarne.
Slutligen 6 H. 62 490 Den 25 Januari e. m. får jag tillkännagifva, det jag hyser farhågor för att skaffa oss creditmynt af enskilda bolag eller personer utgifue, och sorn löpa i landet i bredd med Rikets mynt, så länge den 72 § Reg.F. är oförändrad, att: ”R.
St. allena äga rätt alt genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas.”
Det torde vara utan all fråga, alt ju icke ifrågavar.
S § är af största vigt för privatbankernes fortfarande bestånd.
Det fordras icke mycket calcul, för att visa, det största delen af deras utelöpande sedlar är den af mindre valeur; att det är på desse, som de draga största räntan, och som följaktligen utgöra den största vinsten.
Jag känner alldeles för litet till detta ämne, för att kunna bedömma, huruvida de högre sedelvaleurerne å en och annan sedelstock skulle kunna draga en sådan ränta derpå, att den utgjorde en skälig vinst pä bankrörelsen; roen jag skulle önska, att man hade kunnat så ordna delta förhållande, att desse mindre sedelvaleurer hade försvunnit.
Jag har sjelf uti ett förslag, som jag vid en föreg:de riksdag afgifvit, föreslagit den lägsta valeuren till 2 r:dr; men jag tillstår, alt jag gerna önskar, det man kunde komma derifrån, på det att allmogen måtte i dess dagliga rörelse kunna undvika dessa små sedlar, och derigenom mera riksmynt blifva gängse i landet.
Skulle således ingenting annat kunna göras för privatbankernes upprätthållande, utan de förblifva i det skick, hvaruti de sig nu befinna, så fruktar jag att man mäste nedsätta valeuren något under den, som nu af Ulsk:n blifvit föreslagen.
Hvad angår stadgandet, att enskild bank ej må utfärda andra tryckte eller graverade förbindelser, än creditsedlar, så tillstår jag, att äfven jag delar den öfvertygelse, att den bästa rörelsen för en bank vore att kunna upplåna penningar mot lägre ränta; men, såsom Frih.
Cederström har anmärkt, yppade sig vid Malmö disconts utredning, att man icke hade vid låns beviljande inskränkt sig till dp penningar, som hade blifvit i disconten insatte emot 3 proc., utan att man hade i låneväg utgifvit 3 procentssedlar, hvarigenom skuldbeloppen växte till en böjd, som var öfverdrifven och onaturlig, oell är det desse tracasserier, som gifvit anledn. till denna föreskrift, som sedermera influtit uti alla förslag till lag för privatbankerne.
För min del skulle jag dock gerna önska, att man kunde gå ifrån detta stadgande; likväl med sådane garantier, att missbruk kunde för framtiden förekommas.
Om jag vore öfvertygad derom, att privatbankerne icke kunde beslå utan rättighet att utgifva sedlar till mindre valeurer, än Utsk:n föreslagit, så skulle jag icke motsätta mig cn sådan rättighet; men allt det som blifvit derom yttradt, har icke nöjaktigt för mig bevisat gilltighelen af del påstående, att deras tillvaro verkligen beror på medgifvandet att få utgifva mindre sedlar än å 10 r.dr r:gs.
Man har såsom hufvudsakligt bevis derför andragit, att större Den 35 Januari e. m.
49 i delen af deras sedelstock, som eirculerar, består af mindre valeurer än 10 r:dr.
Detta bevisar likväl i min tanka intet annat, än att dä flere valeurer utgifvas, så gå de mindre lättare, än de stora i allmänna rörelsen, men bevisar alldeles icke, alt om de mindre icke linge utgifvas, de större då icke i stället skulle circulera.
Det är det allmänna behofvet af rörelsemedel af olika valeurer, som bestämmer i hvad förhållande större och mindre sedlar finnas utelöpande i landet.
Om man efterser huru dermed sig förhåller, skall man linna, att i det-- ta afseende är förhållandet alltid ungefär detsamma: att sedlar å 500 r:dr, 100 r:dr och 50 r:dr o. s. v. alltid befinna sig ute i rörelsen ungefär i samma mängd.
Detta bevisar, att sedlar t. ex. på 10 r:dr behöfvas för omsättningen till ett visst antal, sedlar på 2 r:dr till ett visst antal, och småsedlar till ett visst antal.
När nu privatbankerues mindre sedlar utgifvas i rörelsen, så supplera de ett motsvarande belopp af Riksbankens mynt å samma valeur, och summan af beloppet deraf blif— ver densamma som förut.
Men om privalbnnkerne icke linge utgifva så små sedlar, och således icke kunde supplera det belopp deraf i riksmynt, som rörelsen kräfver, utan i stället endast utsända sedlar af 10 ndrs valeur och deröfver, så blefve förhållandet efter mitt begrepp intet annat, än att desse privatbankernes sedlar skulle komma att intaga de motsvarande Riksbankssedlarues plats.
Det må vara sant, alt emedan den dagliga rörelsen i trakterne omkring privalbankcrnc fordra mindre sedelvalcurer, så skulle desse större sedlar, som af privatbankerne utgåfvos, erbjudas till vexling, i afsigt att få mindre Riksbankssedlar i stället.
Detta har eu reservant anfört såsom egentliga skälet, hvarföre icke privatbankerne skulle kunna hålla dem ute; men jag vet icke hvar privalbankernes skyldighet slår skrifven, att vexla in sine större sedlar emot Riksbankens småsedlar.
Ändamålet med vexlingen, eller alt erhålla de mindre sedlarne, vunnes sålunda icke, om icke privatbankerne sjelfve beginge den oförsigtigheten alt invexla sine sedlar emot Riksbankens mindre mynt.
Denna anmärkning förfaller således, efter mitt begrepp, belt och hållet.
Den fördel uppstod dere-. mot för privatbankerne, alt de fleste insältuingarne, åtminstone af de närboende, skulle komma att ingå i riksmynt, alldenstund det endast vore Riksbankens sedlar, som, till de mindre valeurerne, der circulerade, hvarigenom en lättnad bereddes för privatbankerne alt möta de sedlar, som af annan orsak erbjödos till invexling.
Om nu också påströmningen blefve något större genom den höjda sedelvaleuren, hvilket jag icke bestämdt vill bestrida, så hade privatbankerne dock alltid den motsvarande fördelen, att lättare få en större riksmyntscassa för alt möta desse sedlars invexling.
Dä återstår visserligen den olägenhet, att det blefve ett nytt bekymmer, att ånyo få desse sedlar ut i allmänna rörelsen.
Men just deruti ligger den största förtjensten af de större sedlarncs circulation; ty derigenom tvuugos privatbankerne att företrädesvis röra sig i sådan väg, 492 Den 25 Januari e. m. eller alt bedrifva den del af rörelsen, der omsättningen är hastigast, d. v. s. creditiver samt tipp- och afskrifniugsräkningar.
Det är nemi. klart, att om sedlarne komma hastigt tillbaka, så blifver det bankernes omtanka att hastigt fä dem ut igen, och då duger det icke alt hafva lån med långa betalningsterminer, så att circulalioneii blir förtrögad.
Af detta synes mig tydligt, att dä den svårighet, som den möjligen större invexlingen af privatbankssedlar skulle medföra, uppväges genom den ökade lättheten att fylla sitt motsvarande behof af riksmynt, och den högre minimivaleuren skulle tvinga privalhankernc lill en allmänt nyttigare rörelse; så skulle derigenom myckel vara vimnel.
Dä dertill kommer, att den mindre bemedlade, hvars cassa nästan alltid består af smärre sedlar, dä verkligen fick till sina behof riksmynt och icke privatbankssedlar, hvarigenom den stora olägenhet, som nu allmänt öfverklagas, nemi. alt dessa sednare svårt betunga allmogen i vissa likvidationer, försvunne, så tror jag, att den föreslagna bestämmelsen skulle kunna vara lämplig.
Men om dervid verkligen behöfves någon jemkning, för alt privatbankerne må kunna bestå, hvilket må af mera sakkunnige personer slutligen algönäs, så skulle jag tro, hvad äfven en reservant föreslagit, alt ett värde af 2 r:dr species åtminstone borde vara det minsta.
Frih. Palmstjerna, IN' i I s Fredr.: dag har icke delta git i discussionen, då dea frågan lill afgörande förevar, huruvida i allmänhet tillvaron af privatbankerne skulle anses vara för Riket båtande eller icke.
Jag utlåter mig icke öfver denna fråga, jag leinnar den alldeles derhän; jag tillåter mig endast all resonnera i den förutsättning, att privatbanker skola finnas, hvilken förutsättning förmodligen ligger till grund för hela denna öfverläggning.
Ehuru jag vid den liden var utrikes, har jag visserligen icke någonsin sä förlorat gängen af fäderneslandets inre ärenden ur sigte, alt jag glömt den crisis, som inträffade 1817 och 1818- Jag påminner mig mycket val, att den var hufvudsakligen föranledd af det slags obligationer eller depositionsbevis, treprocenlssedlarue, hvilka jag nu förordar.
Men, mine Hrr! derföre att en sak en gäng blifvit verkställd med oskicklighet, och oförsigtighet, följer väl deraf, att den icke, verkställd med försigtighet och skicklighet, skulle kunna vara nyttig?
Jag tror icke, att en sådan slutsats kan ledas deraf, att samma system, illa utfördt, burit olyckliga följder; jag tror, att om det blcfve väl utfördt, skola följderne blifva lyckliga.
Dock likväl har jag härvid uttryckligen förutsatt stränga controller, lill en början inskränkt belopp, och ingalunda alltför små valeurer på desse treprocentssedlar; ty de skulle då blifva ett fullkomligen nytt pappersmynt, användbart äfven i den minsta dagliga rörelsen, hvartill de dock icke iiro bestämde.
I de län . ..
. o der, der dylika obligationer, utgifne af lanebanker, öka omloppscapitalet och visa sig nyltige i allmänna rörelsen, särdeles i stort, der utgifvas de icke på så små valeurer, ali. de kunna Den 25 Januari e. m. 493 egentligen intaga pappersmyiitels rum, utan på något större, lam pade efter landets behof; så likväl att de i större liqvider kunna gå man oell man emellan.
Således, för att ännu en gång upprepa det, vore villkoren, under hvilka jag skulle vilja medgifva utgifvandet af dylika sedlar, stränga controller, till en biirjan och på försök inskränkt belopp, samt slutligen ingalunda alltför små valeurer.
Jag har blifvit upplyst derom, alt en del af det ändamål, jag åsyftar, är så vida vunnet, att privatbankerne för närvarande i upp- och afskrifningsräkning godlgöras 3 procent; men desse behållningar äro icke på lika sätt disponible, som de skulle blifva dymedelst att depositionsbevis funnos.
Jag åberopar i detta ämne Hr Skog mans reservation.
Hr Skogman har deruti visat, att af en privatbanks hela sedelstock voro under 2 års tid utelöpande sedlar till ett belopp af ],2J6,666| r:dr, hvaribland något öfver 700,000 r:dr utgjordes af 2 r:dr och 3 r:dr.
F ägan är sålunda nu, huruvida desse sedlar å 2 å 3 r:dr skulle kunna ersättas af sedlar å 6 r:dr 32 sk.
Skulle rörelsen kasta sig på denna sednare valcuren?
Om man betraktar arbetaren, så har han i allmänhet icke en cassa af 6 r:dr 32 sk. b:co.
Han skulle sålunda omöjligt kunna hafva en privatbankssedel i sin cassa.
Men ej nog härmed; den person, som Förlägger honom, mäste äfven ovillkorligen vara försedd med sedlar å mindre valeurer, och antagandet af det nya lagstadgandet gjorde sålunda äfven i hans hand privatbankssedeln mindre användbar.
Nu är frågan icke här, huruvida det är nyttigt eller skadligt, att privat* bankernes 2-r:drssedlar uttränga Riksbankens; den frågan hör icke hit.
Jag återgår således lill mitt sista yttrande: att när Utsk:n stiftat en lag för privatbanker, så måste Utsk:n hafva utgått från den synpunkt, att privatbanker skola finnas, och skola de finnas, så måste ovillkorligt^ sedelvaleuren placeras på en lägre punkt än (i r:dr 32 sk.
Åtskilliga minimivaleurer hafva här blifvit föreslagna.
Jag vill icke nu yttra mig öfver deras mer eller mindre lämplighet, men hvad som är säkert är, att om man ingår på Ulsk:ns förslag, så har man i och med detsamma afkunnat dödsdomen öfver privatbankerne.
Den frågan åter, huruvida privatbankernes rättighet skulle utsträckas ända derhän, att upptaga lån emot 3 proc., den vill jag icke vidare fästa mig vid, utan blott nämna, att då bankerne hafva upp- och afskrifningsräkning, så anser jag del åsyftade ändamålet vunnet.
Efter den erfarenhet, som man hittills har, finnes icke i vårt land så stora capitaler, som i denna stund kunna vara disponible emot 3 procent, så alt rörelsen i detta faseende troligen hlefve ganska ringa; men så myckel mäste dock om desse 3-procentssedlar upplysas, alt de icke voro anledningen till Hankens fall 1817, utan var denna en utställning till högre belopp, än som var disconterne medgifvet, i förening med andra förhållanden, hvilkas närmare utveckling här skulle blifva alltför vidlyftig.
Hufvudsumman af min mening nu, är 4<J4 Den 25 Januari e. m. dock, att Utsk:n måtte ändra det nu föreslagna minimum, och är detta anledn., hvarför jag yrkar återremiss af betänk.
Huruvida privatbanksrörelsen skulle kunna fortgå, då minimivaleuren utsättes till 10r:drr:gs, derom kan icke någon positiv visshet erhållas.
Erfarenheten under de 10 år, som jag haft tillfälle att följa bankernas rörelse, dels såsom directör dels såsom revisor, har likväl hos mig stadgat den öfvertygelse, att rörelsen icke bär sig med en så hög minimivaleur.
Jag har sökt att noga följa förhållandena och funnit, alt sedlarne inströmma hastigare till Banken, jemnt i den mån, som valcurerne äro större; så att treorna ingå fortare än tvåorna, tiorna ändå fortare och femtiorna fortast.
Man märker detta lättast, om man ser huru många procent af stora och små valeurer erhållas i de remisser, som till privatbankerne ingå.
Jag menar härmed, att om t. ex. femtiorna utgöra 10 proc. af sedelstocken, så utgöra de likväl måhända hälften af det belopp, som till invexling inskickas.
Detta är orsaken, hvarför jag tror, att om 10 r:dr blifver bestämd till minimivaleur, så kommer privatbanksrörelsen att upphöra.
Denna opinion är äfven stadgad i alla de landsorter, der privatbanker finnas.
Hr Gripenstedts förslag, att privatbankerne skulle söka att motverka desse missförhållanden genom att vägra utgifvandet af de små Rikshanksvaleurerne, och genom att erbjuda Riksbankens tior i utbyte emot sine egne, kan jag för min del icke gilla.
I fall privatbankerne önska att hålla sina lior, som skulle blifva minsta valeuren, i omlopp, så måste det ligga uti privatbankernas intresse, att icke utlemna Riksbankens tior; ty om desse sednare utlemnas, så blefve privatbankernas tior i allmänna rörelsen obehöflige.
Jag kan icke eller gilla Hr Gripenstedts tanka, att olägenheten af en starkare invexling skulle motvägas af den större tillgång på riksmynt, som i liqvidcrne skulle inflyta.
Jag instämmer deremot deruti, att de små valeurernes borttagande skulle tvinga Banken att hälla sin sedelstock i ett hastigare omlopp genom förkortade låneterminer, och denna Hr Gripenstedts tanka tyckes visa, att han sjelf erkänner, det sraåsedlarnes borttagande skulle hafva en på bankerne ofördelaktig verkan.
Jag är visserligen den, som alltid tillstyrkt låneterminernes förkortning; men det finnes dock en gräns derför.
De äro redan förkortade till utlåningar på 4 månader; vill man utsträcka desse fordringar ännu längre, så tror jag, att rörelsen helt och hållet afstannar.
De Hrr, som föreslagit, att en upplåning emot 3 procents obligationer borde införas, hafva dermed åsyftat 2:ne ändamål: det ena, att bereda allmänheten tillfälle att förränta sine besparingar; det andra, alt i allmänna rörelsen sprida ett nytt circulatiorismedel.
Hvad det första af desse syftemål vidkommer, så har Frih.
Palmstjerna redan upplyst derom, att ett sådant tillfälle att insätta penningar mot ränta redan är allmänheten beredt, derigenom att alla privatbanker, såvidt jag känner, åtminstone de, som äro belägna i medlersta Sverige, Dp, n 25 Januari e. m. 495 hafva infört sådane upplåningar och från allmänheten emottaga alla de penningar, som insättas till 3 procent.
De bokföra dem och tillåta lyftning å vista.
Men sådane insättningar ske till ganska små belopp.
Capitaltillgångarne i vårt fattiga land äro så ringa, alt beloppen af sådane insatta medel vanligen utgöras af circa 60 eller 70,000 r:dr, hvilket förhållande nogsamt visar, att en privatbanksrörelse, grundad på endast upp- och utlåning, icke skulle kunna i Sverige äga rum.
Hvad åter spridandet af ett nytt circulationsmedc! angår, så får jag förklara, det jag tror, att utfärdandet af sådane räntebärande papper skulle för privatbankerne blifva af yttersta våda.
Naturen af sådane sedlar, som de här ifrågasatte, är, att de samla sig på några få capitalisters händer, eller ock att de stanna i vära allmänna cassör i större summor.
De återkomma således till invexling i större belopp på en gång lill bankerne, utan att desse kunna beräkna när en sådan påkänuing äger rum.
Jag anser således, att en sådan rörelse skulle för bankerne sjelfve innebära den största våda, i fall directionerne läto förleda sig att begagna dessa papper till något större belopp.
Säkrast är i min tanka att alldeles utesluta dem.
Det var just missbruket af denna rörelse, som störtade disconterna i fordna tider.
Om jag icke missminner mig, bade Götheborgs discont utelöpande sådane papper för 3 millioner och ungefärligen 3 eller 4 hundradetusen r:dr i riksmynt till deras invexling; och disconten föll för en oväntad remiss af 5 å 600,000 r:dr sådane räntebärande sedlar.
Hvad angår de ränte bärande obtigationerne, så bar Hr Nordenanckar ganska riktigt utvecklat de följder, som skulle uppkomma deraf, att en bank, som hade rättighet att utgifva sådane papper, utställde dem till större belopp, än som i en viss proportion motsvarade bankens cassa; dock, om banken behandlar saken förnuftigt, anser jag någon fara icke vara dermed förenad.