Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under förra plenum hade jag äran uppläsa 2 mom. af 59 §, som utvisar, att kronofogden är att vid taxeringscomite'erna betrakta såsom actor för Kronans räkning; åliggandes det honom alt tillse, det Kronans rätt icke varder förnärmad.
Det nu af Bevilln.Utsk. framställda förslag är icke någonting nytt, utan är detsamma, som igenfinnes i 109 § af 1833 års bevillningsstadga, hvilken lyder sålunda: ”Vid taxeringscomite' skall, jemte häradsskrifvaren, äfven kronofogden vara tillstädes, att med nödiga upplysningar tillhandagå; uteblifver någon af dem, ulan tidigt anmäldt laga förfall, bote 70 Den i December f. m. sorn i 79 § stadgadt är.
Kronofogden åligger tillse, det hvarje skattskyldig, enligt taxeringsmännens beslut, behörigen debiteras.
För siffran ansvare i öfrigt liäradsskrifvaren.
Förmena dessa tjenstemän afvikelse ifrån denna stadga vara gjord, anmärke de sådant i prof., som af kronofogden föres och jemväl skall upptaga taxeringsmännens utlåt, öfver anmärkmrne.”
Således åter ett fullmäktigskap eller åliggande att bevaka Kronans rätt.
Jag finner visserligen ganska conseqvent, att sedaii man beslutat, det
Kronan i det ena fallet icke skall hafva någon som bevakar sin rätt, man äfven beslutar detsamma i det andra; men jag kan icke nu heller, fastän R. o. Åd. fattade det omnämnde beslutet i sista plenum, i denna del godkänna, att detta åliggande från kronofogden skall borttagas, som förut i långliga tider ägt rum, emedan jag anser, att det ringa besvär, lian derigenom får, då han i alla fall bör vara vid comite'en närvarande för att i andra fall bevaka Kronans rätt, i andra afseenden alldeles icke kan jemföras med den skada, som Kronan kommer att lida, derigenom alt ingen anser sig skyldig, att för det här vidrörda ändamålet bevaka densamma.
Historiken af saken, sådan den genom enskild upplysning blifvit leornad af Bevilln.Utsk:s secreterare, (som äfven var secreterare i detta Utsk. vid sisth riksdag) är den, att när man i 1841 års bevilln.förordn. skulle sammandraga på ett ställe, hvad som förut var anbefaldt, såväl för berednings- som taxeringscomitécrne, så uteglömde man detta stadgande i ofvanciterade 109 §.
Det har inom Bevilln.Utsk. rädt någon okunnighet om förhållandena, då Utsk. föreslagit det stadgande, som här förekommer.
Det är nemi. icke kronofogden, som har någon uppsigt öfver siffrorne i taxeringslängden eller debiteringen, utan är det liäradsskrifvaren, som skall ansvara för siffrorne i längden, äfvensom det tillkommer honom att upprätta förslag lill uppbördsboken och utskrifva debetsedlarne; uppbördsboken lemnäs sedermera till landscontoret att der blifva föremål för granskning och jemförelse med taxeringslängdcrne.
Om landskamreraren dervid försummar alt anmärka de oriktigheter, som möjligen kunna i uppbördsboken hafva blifvit begångna, så är del landskamereraren jemte liäradsskrifvaren, som derför kommer att ansvara.
Sedan uppbördsboken sålunda undergått granskning, påtecknas den af landshöfdingen med ordres till fogden, som icke har någon annan ansvarighet, än den att tillse, det den skattskyldige erlägger hvad honom genom uppbördsboken är ålagdt.
Det är sålunda uppbörden, som åligger kronofogden, men icke debiteringen, ty denna besörjes af liäradsskrifvaren.
Jag förenar mig med de llrr ledamöter, hvilka yrka afslag å denna § af Utsk:s betänk.
Afven jag anhåller om afslag å detta tillägg, enär det skulle införa i bevilln.författn. ett åliggande för kronofogden, hvilket vid sisth riksdag, då denna författning utfärdades, befalis olämpligt alt deruti intaga.
Jag lemnar i sitt värde de upplysningar, hvilka secretcraren i Bevilln.Utsk. afgifvit, Den 4 December f. m. 71 emedan ålskillige andre hans tillgöranden, efter mitt omdöme, icke varit af beskaffenhet, att man kan sätta särdeles förtroende till hans meddelanden, och anser jag, att Rikets vid sisth riksdag församlade
Ständer icke funnit detta stadgande välbetänkt, utan derföre borttagit detsamma.
Om kronofogden åligger alt iakttaga Kronans rätt, så är det derföre icke honom ålagdt, att vid taxeringscomiteerne se häradskrifvaren på fingrarne, hvad han skrifver i sin längd.
Om en sådan tillsyn skulle kunna äga rum, så skulle äfven kronofogden föra en dylik längd och sedermera densamma med häradsskrifvaren collationera; men då nu icke vid taxeringscomite'erne, fogdarne föra en sådan längd, så kunna de icke eller verkställa denna tillsyn på något sätt, hvadan jag, då jag anser att det föreslagna tillägget icke skulle kunna uppfylla det åsyftade ändamålet, nödgas yrka afslag å detsamma.
H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den af Utsk. nu föreslagna 80 §.
H. Ex. hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåge 80 § i nu gällande bevilln.förordn. böra oförändrad bibehållas.
48:de punkten, ang:de förändring af 83 och 84 §§ samt tillägg vid 6 §; 49:de punkten, ang:de ett tillägg vid 102 §; 50:de punkten, ang:de Hr C. F. Woirus, J. A. Kjellbergs och E. G. Lindströms motioner om särskild pröfningscomités bestämmande för Götheborgs stad; och 51:sta punkten, ang:de ett tillägg vid 120 §.
Hvad Utsk. i dessa punkter hemställt, ytlradt och tillstyrkt, blef af R. 0. Ad. bifallet.
52:dra punkten, ang-.de förändring af 123 §.
Ex. Ilr Gr. 0. Landtm, anmärkte, att uti det af Utsk. i denna punkt afgifne redaclionsförslag influtit det tryckfel, att orden ”ledamot af taxerings- samt pröfningscomite' njuta i och för utöfningen af deras kall” blifvit begagnade i st. f. orden ”ledamot af taxerings- samt pröfningscomite' njute i och för utöfningen af dess kall”; hvarefter H. Ex. hemställde, om R. 0. Ad., med rättelse af detta tryckfel, behagade bifalla Utsk:s förslag.
Ropades ja. 53:dje punkten, ang-.de förändring i i38 §.
Den af Utsk. i denna punkt föreslagna förändring blef af R. 0.
Ad. bifallen. 54:de punkten, ang:de åtskilliga tillägg uti tfS § 1 mom.
Jag hade inom det II.
Utsk. begärt ett ytterligare tillägg till detta morn., hvilket dock icke derstädes vann bifall.
Jag anhåller nu att få uppläsa slutet af min reservation, der jag utvecklat skälen för denna min begäran.
Det lyder sorn följer: ”Slutligen, och då ett af mig inom Utsk. af - 72
Den i December f. m. gifvet förslag, att uti 145 §:s 1 morn., jemte det beslutade tillägget af häst- och båtlega samt beklädnads- och beväringsanslag för tjenstemän och betjente vid Tullverket, skulle intagas beslagare-andelar för förbrutet dömdt, i Riket olof igen inför dt, gods, blifvit underkändt, dock med den ringa pluraliteten af endast 3:ne röster, framställer jag samma förslag inför de H. RiksSt:n, under anförande i korthet af de skäl, som lala för detsamma.
Före 1835 års bevilln.stadgas tillämpning blefvo dylika beslagare-andelar icke påförde bevillning, sedan, vid en derom uppkommen tvist, K. M., genom nåd. br. af d. 19 Juli 1814 till General-tulldirectionen, i nåder förklarat, att beslagare-andelar af confiscerade varor och böter i confiscatiousmål icke kunna bevillning åläggas.
Men efter år 1835 har, till följd af den tolkning, man gifvit samma års bevilln.staga, bevillning ansetts böra påföras beslagare-andelar.
Härigenom hafva en mängd anmärkningsmål rör:de högst obetydliga summor uppkommit och föranledt en vidlyftig skriftvexling.
Beslagsmål afgöras ofta i högsta instansen först efter 2 å 3 års rättegång, och beslagaren vet således icke, hurudan utgången kan blifva och huru mycket honom må tilldömmas, men måste emedlertid, med större eller mindre summor, godtgöra beslagsbiträden och angifvare, hvilkas namn måste förtigas och emot hvilka inga anspråk på deltagande i det långt efteråt utgående bevillningsbeloppet kunna i laglig väg göras gällande, och på förhand kan detta belopp aldrig beräknas, emedan del heror af den summariska höjden af beslagarens sammanräknade löneförmåner och extra ordinarie inkomst.
Då nu för öfrigt Kronan åtnjuter minst en fjerdedel, men i alla de fall, då godsägare ej kan sakfällas, hälften af beslagare-andelar, taxeras beslagare effective 2:ne gånger för gjorda beslag, och då man tager till grund för beräkning af hvad Kronan kan tillfalla i bevilln.- proc., af beslagare-andelar, medelbeloppet af de under sistförflutne 3:ne år öfver hela Riket beslagare tilldömde summor, så utgör detta circa 75,000 r:dr, hvarå bevillningen, beräknad till 1 å 2 proc. ej uppgår till mer än circa 1,000 r:dr; hvaraf vill synas, att denna ringa inkomst för Staten gerna kan och bör uppoffras för fördelen af den uppmuntran till nit och oförskräckthet i tjensten, som lemnäs beslagare, om de, utan gravation af bevillning, få uppbära hvad de förvärfvat med äfventyr för lif och lemmar och under åsidosättande af alla andra obehag och olägenheter, som beslagsåtgärder ådraga förrättningsmännen.”
Mitt förslag innehåller således, att näst efter det af Utsk. i § 145 föreslagna tillägg, skulle intagas ”beslagare-andelar för förbrutet dömdt, i Riket olofligen infördt gods.”
Af det H.
PresteSt. har samma förslag redan blifvit bifallet och jag vågar hoppas, att R. o. Ad. finner detsamma grundadt på skäl, sora icke torde kunna underkännas, hvarföre jag hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhåller om propos. derå.
Jag anhåller blott att i allo få instämma med Hr Prytz, och detta så mycket hellre, som det är en Den 4 December f. m. 73 en allmänt känd sak, att tullbetjeningen icke är tillräckligt högt aflönad, i jemförelse med den befattning, som den innehar.
Ilr Aminoff, Johan Fredr.:
Jag vill ej neka dertill, att jag tillhörde den del af Utsk., som voterade för afslag å den af Hr Prytz väckta motion, och detta emedan jag dä, under discussionen öfver samma ämne, ej fann saken så fullständigt utredd, som den sedermera, genom den af Hr Prytz afgifna reservation det blifvit.
Jag har nu förändrat åsigt och tillstyrker bifall till motionen, särdeles med fästadt afseende derä, att tullbetjeningens lif vid beslags verkställande ofta äro lika exponerade, som våra lif och lemmar det äro på Stockholms gator för det närvarande.
Redan i min reservation har jag tillkännagifvit, det jag instämmer i Hr Prytz’ mening.
Jag vill således icke vara vidlyftig förmedelst utvecklandet af de skäl, som jag anser tala för densamma, utan ber blott att i allo få instämma i hvad Hr Prytz nu sednast anfört.
Land tm. fästade först uppmärksamheten derpå, att äfven den nu ifrågavar. § innehöll ett tryckfel, enär deri förekom ”befrielse efter 1 art. njuta” i st. f. ”befrielse efter 2 art. njuta”, hvadan rättelse derutinnan syntes böra äga rum. R. o. Ad. hördes häruti instämma, hvarefter H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., med erinran alt hvad Hr Prytz föreslagit afsåg icke någon rättelse i hvad Utsk. föreslagit, utan ett tillägg dertill, hemställde om R. o. Ad. bifölle de af Utsk. uti förevar, punkt föreslagne förändringar i första mom. af 145 § samt ansåge, att, på sätt Hr Prytz föreslagit, i samma mom. näst efter orden ”betjente vid tullverket” borde tilläggas: ”beslagare-andelar för förbrutct dömdt, i Riket olofligen infördt gods.” Ropades ja. 55:te punkten, ang:de Riksdagsm.
Sven Isakssons motion i fru ga om befrielse frun bevillning efter 2 art. för kronobetjeningens andelar af bötesmedel; och 56:te punkten, ang:de Ilr A. M. Brincks motion om befrielse frun bevillning för fastigheter, som innehafvas af städer och fattiginrättningar.
Hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och föreslagit, behagade R. 0. Ad. bifalla. 57:de punkten, ang.-de Hr Rosenblads, Bernhard, motion om Götha Canalbolags befriande från bevillning för den utdelning, som icke öfverstiger en procent u actie-capitalet.
Om Bevilln.Utsk. varit genereust emot dem, som i förhållande till deras tillgångar betala litet, så har Utsk. deremot varit hårdt och strängt emot dem, som hafva litet att betala af, men som varit vanlottade i deras företag.
Detta har varit förhållandet med Götha canalbolag; och då Utsk. icke kunnat bestrida sanningen och riktigheten af de upp 5 H. 10 74 Den 4 December f. m. gifter, hvilka motionären såsom stöd för sin anhållan framställt, så har Utsk. emot densamma anfört skäl, hvilka dels äro oriktiga, dels ock icke röra sjelfva saken.
Det är visserligen sant, att statsverket redan fått vidkännas högst betydliga uppoffringar för Götha canal-anläggning; men det är icke Götha canalbolag, som framkallat dessa uppoffringar, utan tvertom är det Staten, som anmodat ett enskildt bolag alt företaga ett för Staten nyttigt verk, af hvilket Staten ensam dragit fördelarne.
Ett så stort förelag i enskild väg, på hvilket öfver 3 millioner r:dr blifvit uppoffrade, har troligen aldrig i Sverige blifvit lillvägabragt, likasom ett sådant sällan måhända burit mindre frukter.
Då är det äfven temmeligen hårdt, att så der bortvräkas med förständigande, att ”ni må af edert lilla betala 6 gånger så mycket som andre betala af sitt stora.” Vidare har Utsk., såsom skäl för sitt afstyrkande, sagt, ”att de fleste nuvar. delägarne i canalbolaget blifvit innehafvare af actierne emot ett capitalvärde, ungefärligen motsvarande proc.- utdelningen.”
Det är visserligen sant, att i synnerhet de större actierne öfvergått på främmande händer, men mer än hälften af actie-capitalet kan dock anses ännu vara i de ursprunglige ägarnes eller dess arfvingars händer och skulle således förmånen af den ifrågasatta bevillningsfriheten komma dem till godo.
Jag vågar underställa dessa förhållanden R. o. Ad:s rättvisa bepröfvande och får derjemte hos Ilr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla om propos. till afslag å Utsk:s gjorda tillstyrkande, på det att bland dem som åtnjuta frihet från bevillning efter 2 art. måtte införas: ”Götha canalbolag för den utdelning, som icke öfverstiger en proc. å actie-capitalet.” Frih.
Med Hr Rosenblad instämmer jag i billigheten af detta undantag, enär Götha canalbolag står i en helt annan cathegori, än alla andra bolag i Sverige.
Utsk. har sagt, att i anseende till de stora uppoffringar, som Staten redan måst vidkännas för Götha canalanläggning, så fann Utsk. icke skäl att tillstyrka den ifrågasatta bevillningsfriheten, af farhåga dessutom, att andra associationer då äfven skulle kunna påyrka enahanda fördelar.
Man må då jemföra Statens bidrag med de enskildes till detta företag samt dem båda med hvarannan väga, och man skall finna, att om icke desse enskilde bidrag hade varit, så hade icke eller Götha canal kunnat komma till stånd; ty icke hade
Staten beviljat 12 millioner r:dr på en gång till detta företags utförande?
När nu likväl detta arbete blifvit genom enskildes bidrag verkstäldt, så vill jag väl förmoda, att, intilldess actierne gifva den afkastning af 5 proc., som privilegierne bestämma, någon bevillning för desamma icke kan komma i fråga att erläggas.
Det måste vara klart, att då detta bolag å ena sidan förbundit sig, att aldrig för sig behålla mera än 9 proc., om än inkomsterna skulle blifva aldrig så stora, utan skall i sådant fall den öfverskjutande inkomsten till Staten öfverlemnas, så måste väl Staten å andra sidan, då bolaget icke får fullt en proc., bifalla, att denna ringa utdelning må befrias från alla afgifter.
Jag anhåller således om afslag å Utsk:s i denna del gjorda hemställan.
Den 4 D e e e m b e r f. m. 75 H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då bifall till Utsk:s förslag icke blifvit yrkadt, saknade anledn. att framställa propos. till bifall derå, samt derföre finge hemställa, om R. o. Ad. ansåge, att bland dem, som åtnjuta frihet från bevillning efter 2 art., borde i 145 § införas: ”Götha canalbolag för den utdelning, som ej öfverstiger en proc. å actie-capitalet.” Ropades ja. 58:de punkten, hvarigenom Höganäs st enkols grufva varit befriad frun bevillning efter 2 art., samt införande af rubriken ”Stenkolsverk” under bokstafven S. i 24. §.
Jag kan icke bestrida de motiver, hvilka Utsk. andragit såsom skäl för sitt i detta ämne fattade beslut, att nemi.
Staten redan till sä betydlig del bidragit lill i frågavar. stenkolsgrufvas bästa, att tiden nu kunde vara inne, då denna äfven borde återgälda något: men jag tror likväl för min del, alt denna tid icke kan vara inne, sä länge actieägarne af detta stenkolsverk ännu icke ägt en skillings inkomst.
Jag tror således, att så länge detta förhållande fortfar, är det billigt, att den lindring, som grufvan hittills haft-' vid bevillnings erläggande, äfven framdeles får fortfara; och anhåller jag till följd deraf om afslag å Utsk:s i denna del gjorda hemställan, med anhållan tillika, alt 5 mom. i 1841 års bevilln.förordn. måtte bibehållas, eller alt Höganäs stenkolsgrufva, såsom varande ett företag af större patriotisk omfattning, måtte intill nästa riksdag varda befriad från bevillning efter 2 art.
Denna kan icke i alla fall blifva särdeles stor, då jordegendomen och alla inkomster, som för öfrigt der finnas, med undantag blott af sjelfva grufvedriften, äro värderade och beskattade.
Det är en mycket vigtig consideration, som här undfallit Bevilln.ötsk., ehuruväl man borde väntat af ett Etsk., som visat så mycket, måhända i vissa fall allt för långt sträckt nit för de Svenska näringarne, att det fästat någon mera uppmärksamhet å ett Svenskt näringsföretag, på hvilket så stora enskilda uppoffringar blifvit nedlagde.
Utsk. har nemi. alldeles förbisett de härda slag, som våra sednare tullförfattningar gifvit Höganäs stenkolsverk, derigenom att den tull på införsel af Engelsk stenkol, som förut var bestämd lill lö sk?; först blifvit nedsatt till 4 sk. och sedermera alldeles borttagen.
Då man dessutom tager i betraktande den omständighet, att de Svenska fyrarne, som förut brände Svensk stenkol, numera hafva dermed upphört, emedan densamma ansågs såsom mindre användbar; sä vore det verkligen att åt
Höganäs stenkolsverk gifva dråpslaget, om man nu pålade detsamma den ifrågasatta bevillningen.
Följden deraf skulle endast blifva den, att påskynda nämnde verks nedläggande, hvarigenom Staten icke,. blott förlorade bevillningen, utan äfven de särskilda inkomster, som hon nu uppbär af den mängd menniskor, som der lefva, och jag kan således icke annat 70 Den 4 December f. m. än instämma med Gr.
Posse samt begära propos. i öfverensstämmelse med den af honom uttryckta åsigt.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. an såge 5 mom. i 145 § af nu gällande bevilln.stadga böra oförändradt bibehållas samt i följd deraf den nu af Ulsk. i 24 § under bokstafven S. införde rubriken ”Stenkolsverk” böra uteslutas.
Ropades ja och nej, hvarjemte Gr.
Jag för min del finnér icke någon våda vid att, under 24 § litt. S., rubriken ”Stenkolsverk” införes, enär detta blott gifver tillkänna, alt stenkolsverk i allmänhet skola beskattas, men icke kan medföra någon beskattning för Höganäs stenkolsgruva, då för densamma ett undantag finnes gjordt i 145 §.
Denna 24 § innefattar i sådant fall ingenting annat, än att, om något stenkolsverk finnes, som bär sig, det då icke skall vara från bevillning fritaget, hvartill jag verkligen icke eller inser något skäl.
Ehuru jag är den, som väckt fråga om befrielse från den ifrågavar. bevillningen för Höganäs stenkolsgruva, instämmer jag dock med Gr.
Cronhjelm derutinnan, att uti 24 § må under bokstafven S införas rubriken ”Stenkolsverk. ” H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde härefter, om R. o. Ad. ansåge, att det i nu gällande bevilln.stadga intagna 5 mom. af 145 § borde oförändradt bibehållas.
Uppå sedermera framställd propos. biföll 11. o. Ad.
Utsk:s tillstyrkande, alt uti 24 § må under bokstafven S. införas rubriken ”Stenkolsverk.” 59:de punkten, ang:de Gr. .Inehar svär ds, Carl Henrik, motion, i fråga om lindring i kronoutskylder ne för tjenstehjon, som tiga f eller flere minderårige barn.
Jag kan icke godkänna de skäl, hvilka Utsk. i detta afseende anfört.
Visserligen kan man å ena sidan säga, att den mängd bosättningar af personer, hvilka icke äga någon egendom, bidraga till pauperismen; men det lärer väl ä andra sidan icke eller kunna nekas, att om man med bevillning belägger sådane personer, som ingenting äga, så bidrager detta äfven till pauperismen.
Således har Utsk. förmedelst sitt afslag tillstyrkt något, som, utfördt, just skulle leda till det resultat, som Utsk. velat undvika, nemi. den sä mycket öfverklagade pauperismen.
Utsk:s förslag är egentligen, alt stal-torpare icke skola erhålla samma lindring i bevillningen, som jordtorpare för 4 eller flere minderårige barn.
För min del ser jag icke någon skillnad i beskattningsväg emellan dessa slag af torpare; dock skulle någonderas villkor vara sämre, så är det egentligen stat-lorparens, emedan han icke har någon utsigt för sin framtid, icke har nå - Den i December f. m, 77 got hopp, att kunna sammanspara något, som på ålderdomen kan tjena honom till bergning.
Då sålunda hans belägenhet i detta afseende är sämre än jordtorparen, hvarföre skulle han då ej, såsom denne, komma i åtnjutande af den lindring i bevillningen för minderåriga barn, hvarom här är fråga?
Att tjenstefolk, hvilka äro i husbondens bröd, icke erhålla någon så beskaffad lindring i bevillningen, det är rätt, ty har husbonden råd att hålla tjenstefolk, så må han äfven betala deras bevillning; men med statfolk är det likväl annorlunda, ehuru Utsk. ansett dem stå i samma ställning, som tjenstefolk i allmänhet.
Då jag dessutom anser såsom varande mindre nyttigt det hinder emot tidiga bosättningar, hvilket Utsk. anser ligga i nödvändigheten för stattorpare att betala bevillning, så tillstyrker jag i denna del Gr.
Anckarsvärds motion, och att uti 147 §, der det står: ”torpare, gerningsmän” etc., det hädanefter måtte komma att stå: ”jordtorpare, stat-torpare, gerningsmän” o. s. vi Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Bevilln.Utsk. har antagit, att i händelse någon skattenedsättning gjordes till förmån för det tjenstefolk, som hade flere än 4 minderåriga barn, så skulle denna lindring i bevillningen hufvudsakligen komma husbönderne tillgodo, hvadan Utsk. äfven afstyrkt den väckta motionen; men Utsk. har likväl dervid förbisett den omständighet, att om äfven en sådan lindring kommer husbönderne tillgodo, så beror det af dem alt antaga hushåll med färre eller flere barn.
Hvar och en som är något bekant med förhållandena på landet lärer intyga, att det för arbetsfolk är svårt alt föda och uppfostra sina barn, icke allenast genom de kostnader barnen förorsaka, utan äfven emedan svårigheten att erhålla en god tjenst för dem alltid måste blifva större ju flere barn de hafva, emedan husbönderna, väl vetande hvilka kostnader derigenom kunna komma dem till last, i allmänhet icke gerna antaga hushåll med många barn i sin tjenst; och ifrågavar. skattelindring skulle sålunda äfven komma tjenstelijonet till godo, genom en minskad svårighet att erhålla tjenst.
Utsk. har vidare sagt, att ”Ulsk. skulle anse mindre välbetänkt, att nu mera, dä antalet af näringslöse i så hög grad tillväxt, stadga en befrielse, som i någon mån kunde antyda ett gillande af sådane bosättningar, hvilka betydligt bidraga till den allmänt öfverklagade pauperismen”; men Utsk. har icke handlat conseqvent, då Utsk. tillstyrkt en sådan befrielse för inhyseshjon, hvilket i min tanka kan vara vida vådligare, än om denna lindring beviljades för de lagstadde tjenstehjonen.
Jag får således, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, lika med Frih.
Palmstjerna yrka bifall till den af Gr.
Anckarsvärd väckta motion, hvarigenom äfven stat-torpare skola komma i åtnjutande af enahanda rättigheter med öfrige torpare.
De motiver, hvilka Utsk. framdragit lili ifrågavar. fall, härflyta frän den Svenska arfsynden, att hålla sig till person och förbise principen.
Hvad betyder det hvem som i sisla rummet skulle vidkännas förmånen af en lindring i 78 Den 4 December f. m. bevillningens utgörande?
Frågan gäller här blott, huruvida den ene uslingen är dertill mindre berättigad än den andre; om den ene har någon 3:dje man, som betalar för sig, det hörer ej lill saken.
Jag tillstyrker således bifall till Gr.
Auckarsvärds motion, men anhåller tillika, då jag nu har ordet, att få andraga något, som jag emot den förändrade §:s redaction har att anmärka.
Jag saknar nemi. deruti bestämning af huru lång tid _der omförmälde föräldrar äro frikallade från mantalspenningar.
Äfvenledes torde någon controll böra föreskrifvas derå, att afkortning för vaccination icke mera än en gång må äga rum.
Härvid blef Frih.
Ridderstolpes anförande afbrutet af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande, att frågan om lindring i bevillningen för föräldrar, som hafva 4 vaccinerade barn, förekomma i nästa punkt.
Då har jag ingenting vidare att vid denna punkt tillägga, anhållandes jag att, då nästa punkt blifver föredragen, deröfver få yttra mig.