Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner mig verkligen vara så enfaldig att jag ej förmått följa den bevisning, sorn den siste talaren upstiillt.
Orsaken till denna enfald ligger deri att jag omöjligen kan, lika med den siste talaren, göra mig begripligt huru t. ex. tax:gskomitéen i Malmöhus län kan veta huru mycket prölninyskomiléen i Norrbottens län pålägger de skattskyldige i bevillning, t
Iler huru det skall blifva möjligt för komitéen i det förra länet alt beräkna, hvad resultatet bl ifver af beskattningen i det andra.
Just derföre är det af ingen betydenhet om den erforderliga bevdlningssumman utsattes i bev.förordningen eller icke.
Men det är ett annat skäl hvarföre jag påyrkar bifall till att en sådan åtgärd må vidtagas.
St. äro skyldige att handla öp pet och ärligt mot Svenska jordens innebyggare.
Man säger väl att detta sker derigenom att riksdagsbeslutet, som uplases från predikstolen, kominer att innehålla den summa, som genom bevillning skall fyllas.
Ja väl, så blir förhållandet; men jag hemställer till hvar och en af Eder, Mine
Hrr, som vet hur det går till i landsorten med denna upläsning, om en 20:del, knappt Viooo" del af Svenska befolkningen får veta hvad riksdagsbeslutet innehåller.
Men får man deremot bev.förordningen framför sig, dels vid pröfnings- och taxerings-komitéerne, dels vid mantalsskrifningen, dels vid andra tillfällen, och jemväl är angelägen att sjelf skaffa sig den, då får hvar och en tillfälle att se, huru stor deri bev.summa är, som K. St. utfordra af Sveriges skattdragande medborgare, och det måste väl vara en ganska vigtig sak att R.
St. i den författning, som de skattskyldige skola underkasta sig, öppet och ärligt säga ut, huru mycket R.
St. på denna väg ämna från dem uttaxera.
Men att nu vidtaga en åtgärd, som rakt strider mot allt hvad som sedan 1810 varit tillämpadt., det skall uppenbarligen hos en hvar väcka misstanka derom, att, sedan de utfardat en splitter ny författning, hvars blifvande resultater knappt äro beräknade, hafva de för afsigt att af den skattdragande allmänheten uttaxera vida högre belopp än som hittills egt rum.
När man icke har en sådan afsigt, utan tvertom här ouphörligeu dekreterar, att man skall uttaga så liten bevillning som möjligt och endast så mycket som erfordras för det ändamål, hvarföre den påföres; hvarföre fruktar man dä att sätta ut i författningen detta jemförelsevis mot fordna bevillningar ringa och obetydliga belopp.
Mig synes att Bev.Utsk:t snarare bordt vara angeläget om att i bev.förordningen utsätta det belopp, som erfordras, för att öfvertyga hvar och en, som ser den, att man icke genom detta nya stadgande har för afsigt att åtkomma ett enda öre högre bevillning än det belopp, som tillförene blifvit utkräfdt, och om en högre beskattning kommer att ega rum, så är det R.
Stms oeftergiflliga skyldighet att säga detta i bev.förordningen, emedan det är hvarje medborgares pligt att, om nöden krälver, er - 268 Den 25 Augnst! e. ra. liigga en högre bevillning än han förut till staten betalt.
Jag kan således icke annat finna, än att Gr.
Lagerbjelkes försvar för Utsk:t,s åtgärder är i högsta måtto olyckligt och stridande mot det sätt, hvarpå It.
St. äro skyldiga att handla mot Svea Rikes innebyggare.
Man antager såsom grundsats, att man icke skall beskatta Svea
Rikes innebyggare mer än hvad som erfordras för den brist, man har för ändamål att fylla; hvarföre behöfver man då frukta att utsätta detta belopp?
Jag ser alldeles icke det ringaste skäl dertill att frånträda en i mer än 50 år begagnad praxis, utan yrkar bestämdt derpå, att det bev.belopp, som R.
St:r vid denna riksdag sig åtaga genom denna författning, må, på sätt sedan 1810 egt rum, i en blifvande författning intagas, derå jag anhåller om propos.
Jag har länge varit och är ännu en varm vän af reiormer, men just derföre vill jag sätta mig mot sådana re former, som icke hafva någon för mig fattlig grund annan än ett hugskott.
Mig förefaller att det skulle synas temligen främmande, om R.
St;r icke skulle vilja uttala hvad de egentligen åsyfta med denna nva Bevilln.Förordn.
Det är efter min åsigt desto mera vigtigt och angeläget att i den nya författningen intaga bevilln.- suraman, sorn man ofta hör att afgiften skulle blifva öfverdrifven genom de grunder, som blifvit af samtlige RiksStrn antagna; och för att visa de skattskyldige, att man verkligen icke vill betunga dem med någon högre skatt i bevilin.-väg under kommande år än förut, är det nödvändigt att intaga den bevillning, som man önskar i beskattningsväg få utgjord.
Det har icke kunnat upgifvas af Utsk:t att någon enda olägenhet upstått deraf att bevilIn.summan varit angifven i be v il 1 ii. författningen.
Det har visserligen handt några få år att brist upstått, men det har icke, så vidt jag vet, medfört några olägenheter.
I allmänhet har öfverskott alltid upstått, och det skulle nu förefalla besynnerligt och oförklarligt, om icke bevilln summan skulle upgifvas i Bevilln.Förordmn.
Man har visserligen hänvisat till riksdagsbeslutet, men deremot vili jag erinra att, på sätt den siste talaren yttrat, riksdagsbeslutet är en af de handlingar, utaf hvilka Svenska folket tager bra ringa del.
Dessa upläsningar från prediksstoleu läggas ofta till acta äfven af de personer, som mest nitiskt studera författningarne, och de utgöra för öfrigt blott en underrättelse om hvad R.
St:r hafva åt.gjovt sedan sista riksdagen.
Här åter är fråga om en förordning eller lag, sorn skall uprättas för Svenska folket.
Jag har hört åberopas såsom skäl, hvarföre man icke i författningen skulle intaga den sum ma, som åsyftas att genom bevilln. erhålla, prejudikatet af tulltaxan ocii den stämplade pappers-afgiften; men dervid förekommer likväl att i tulltaxan finnes bestämd summan för hvarje vara, som skall förtulla», likasom i knrta-sigillata-förordningen afgiften för hvad hvarje karta utgör; och dertill kommer att den skattskyldige vant sig att igenfinna bevilln.summan i förordningen, så att det kommer att väcka någon farhåga att i bevilln.beloppet skulle kunna blifva vida större brist för kommande tiden än för föreg:de.
Ty hvad
Den 25 Angnst! e. m. 26a beträffar att summans uptagande här i bevilln.författningen skulle på något sätt menligt inverka på de särskilda beskattnings-anktoriteterna, så får jag erinra att det måste vara så mycket mindre att förmoda vid författningens första tillämpning, som man saknar all grund för ett omdöme om hvad totalbeloppet skall blifva, och derföre måste hvar taxeringsmans upgift blifva att noga iakttaga författningens föreskrifter och tillse att ändamålet med författningen vinnes.
Jag får derföre instämma i Gr.
Älörners yttrande att summan måtte i denna författning intagas.
Man bar i sina anm:r mot Utsk:ts förslag talat om hugskott, fruktan att säga. ut sin mening m. m. dy likt, hvilket de värde talarne förmodligen ansett mycket vackert och välljudande.
Det må så vara i deras smak, bevisande är det icke, såvida det icke understödes af andra skäl.
Hvad beträffar skälen, så har den siste talaren sagt att han icke hört skäl upgifvas för Utsk:ts förslag; derom är jag fullt öfvertygad, men det kommer sig väl deraf att han förut, lika litet som nu, åhört de skäl sorn anförts.
Sålunda har jag sagt att erfarenheten visat att, sedan man sett det bevilln. - förord u:n gifvit en annan summa än den It.
St:r påräknat, så har taxerings- och pröfningskomitéen rättat sig derefter, och i st. f. att efter sitt samvete taxera till verkligt värde och inkomst, så har man taxerat till det värde och deri inkomst, som man trodde med förstnämnde proc skola lemna den äskade summan.
Man har vidare sagt, och den siste falaren har derpå lagt mycken vigt. att man i föregtde bevilln.-förordn. hade summan utsatt och att man icke borde ändra redan befintlig lag.
Det är ganska fägnesamt att höra så konservativa åsigter frän det hållet; men emellertid lärer val hvarken harr eller någon annan neka att, om skäl anföres för en förändring, så bör densamma försiggå.
Ett skäl har jag nu redan anfört 2:ne gånger, ett annat som gör att nu ifrågav:de författn. alldeles icke är att förlikna med den förutvrde, är att grundlagen blifvit förändrad.
Eril. den gamla grundlagen var nemi. bevilln.-törordmn dcd i och med detsamma riksdag inträdde; enl. den nya behöfver icke ringaste förändring ske i bevilln.-föiordn:n; något betänk, derom behöfver icke ifrågakomma, såvida det icke föranledes af motion inom Stånden eller Utskit.
Således kan ganska lätt hända att vid en annan riksdag något förslag icke behöfver förekomma i afs:de på bevilln:n, sedan nuv:de grundlag infördes.
Jag anser äfven det inkast ganska riktigt, som en talare förut framkastat, nemi. ntt om det vore så särdeles nyttigt att få in den summa, man påräknar, i bevilln.- förordnm, hvarföre icke då i tulltaxan och karta-sigillata-förordmn inrycka hvilken summa man tänker uttaga i denna bevilln.
Denna förordn. är således icke ett hugskott, såsom man behagat kalla den, utan grundad på skäl och bevis.
Då den dessutom är bifallen af 3:ne
Stånd, så torde all diskussion vara öfverflödig.
Efter det yttrande, som Hr Stuart afgifvit, 270 Den 25 Ali g tis ti e. ffl. kan det synas temligen öfverflödigt att jag söker ytterligare be styrka min åsigt, men då den siste talaren uprepat hvad han förut i frågan anfört, ser jag intet annat vara för mig att göra ån att äfven något repetera hvad, som förut i detta ärende blifvit sagdt. 62:dra §:n i R.
F. är ännu oförändrad och lyder sålunda: »Sedan Statsverkets behof blifvit af StatsLJtsk:t upgifna och af R.
St:r, att en deremot svarande bev ill ti. sig åtaga samt att tillika fastställa huru särskilda summor deraf skola till särskilda ändamål användas, och dessa summor under bestämda hufvudtitlar uti RiksStaten anslå.» R.
St:r hafva således icke rättighet att åtaga sig någon annan bevilln., än deli som erfordras för behofvens fyllande; att detta offentligen tillkännagifves, derpå torde Svenska folket hafva grundade anspråk.
Alt summan utsattes i riksdagsbeslutet är alldeles icke detsamma, som att upgift derom intages i den författning, som allmänheten har att vid bevillning utgörande rätta sig efter.
Det är nogsamt bekant på hvad sätt riksdagsbesluten både upläsas och alhöras.
Derigenom vinnes föga uplysning om saken.
Mig synes att ingen borde vara mera angelägen 0111 införande i bevilln.stadgan af ifrågavide siffra än just Bevilln.Utskits ledamöter, på det att från representationen måtte afligsnas hvarje sken af misstanke, att genom nya grunder för bevilln. åsyfta att uttaga något större belopp än som erfordras för statsbeholveus fyllande.
Visserligen hyser jag för min del icke den tanken att med de procentlieräkningar, som nu äro förslagsvis uptagne i Betänkit, det belopp skall upnås, sorn är upgifvet, men det är långt ifrån gifvet att, denna åsigt kommer att delas af Svenska folket.
Tvertom är jag nästan öfvertygad, att om en Bevilln Förorda, koinmer att utfärdas, i hvilken bevilln.summan icke finnes i ingressen utsatt, detta skall gifva anleda, till åtskilliga ofördelaktiga gissningar, omdömen och utläggningar.
Det enda skäl, som Gr.
Lagerbjelke til! stöd för siu mening anfört, är att han ansåg att genom den förändring, Grundlagen i afs.-de på bevillmns bestämmande undergått, skulle det icke blifva nödigt att utfärda en ny Bevilln.Förorda, för hvarje riksdag; men sådant måste icke heller blifva nödvändigt derföre att i denna författning nu införes det belopp, som vid denna riksdag antages såsom bevilln. summa.
Om detta belopp vid en efterföljande riksdag förändras, så måste det vara ett det aldra billigaste anspråk från allmänhetens sida att en författning, som på sin höjd kunde komma att uptaga £ sida, utfärdas, deri den nya siffran utsättes.
Större är icke den olägenhet, som genom siffrans införande på detta ställe kan upstå, och jag anser detta icke som en olägenhet, utan som en fördel.
Bev.Utsk:ts ordförande har, bland skälen för sitt försvar af Utskits förslag, ännu ytterligare anfört, det erfarenheten visat, att sedan man ett föreg:de år inhemtat, att den bevillning, som utgått, varit tillräcklig för ändamålet och lemnat något öfverskott, så har man företagit sig att derefter jemna och nedsätta de skattskyldiges afgifter.
Nåväl, om så vore Den 25 Angnst! e m. 271 fölhållandet, så har vederbörande beskattningskomitéer hvarken giort mer eller mindre än deras ovilkorliga skyldighet, ty då hade de, i stället för K. St., tillämpat 70:de §:n, som stiger att R.
St. skola nedsätta bevillningen, om sådant kan ske, och öka den, otn det är af behofvet päkalladt.
Då det nu är kändt att, It.
St:rs bev.förordning eller rättare grunderna för densamma varit sädane, att otn de, såsom Gr.
Lagerbjelke uttryckt sig, skulle hafva fullkomligt ordagrannt tillämpats, en bev.summa utgått, som varit 2, 3 å k gånger större än den K.
St:r sjelfva förklarat sig behöfva, så må det väl också hafva varit vederbörande beskattningskomitéers lagliga rätt och moraliska pligt alt, i afs:de på författningen, förfara så som de hittills gjort.
Nu har också, efter hvad Gr:n sjelf bär förklarat och Bev.Utsk:ts ledamöter såväl som komiterade i deras betänk, ytterligare sökt ådagalägga, orsaken hvarföre man stadgat de grunder, som nu här äro föreslagne lör bevillningen, varit den, att man derigenom skulle kunna uttaxera en för ändamålet nödig summa, men icke mera, genom en strang tillämpning af de föreskrifter, som bev.författningen kommer att innehålla.
Med ett ord, man vill söka göra bev.stadgan till en sanning, i stället för att den nu är motsatsen, ehuruväl resultatet deraf varit för staten fördelaktigt.
Hvarföre vill man då för Svenska folket förhemliga, att denna summa utgör hvarken mer eller mindre än den summa, som Svenska Ständerna anse erforderlig för fyllande af statens behof, och att man stadgat dessa grunder just. för att komma till en verklighet i beskattningen, i motsats mot hvad hittills varit förhållandet?
Jag kan således icke begripa huru Grin ens vill försöka att försvara Bev.Ulsk:ts Utlät., och det så mycket mindre, som Gr:ns förklarande, att man at samma skäl skulle utsätta i författningen ang:de tull och karta sigillata summans belopp, är alldeles oriktigt, ty Reg.Formen förutsätter aldrig att ett sådant belopp skall annorlunda än förslagsvis vara kändt, emedan den 7 0:de g:n talar först om de särskilda beviliningar, som skola beräknas, och, sedan de blifvit beräknade och statsverkets behof utredt och bestämdt, så skall opåmint af Bev.Utsktts förslag framställas om bevillningens ökande eller minskande.
Deraf synes tydligt att det är en bestämd summa, som R.
St:r genom bev.förordningen skola uttaxera hos Sveriges innebyggare, och alldeles icke meningen att uttaga ett enda öre mer an som i statsbudgeten varit beräknadt, och detta bör man öppet och ärligt säga Svenska folket i den förordning, som utfärdas.
Så länge som behof lörefiunes af denna bevillning, så skall också R.
St. hafva den oeftergifliga pligten att säga till hvarje Svensk skattdragande medborgare: så och så mycket behöfver Svenska staten, deraf skola alla, som i landet bygga och bo, erlägga sin del.
Jag fortfar att yrka bifall till det förslag, som Hr Gr.
Protocoll, hållna lios H ö g 1 o f 1 i g e Ridderskapet och Adelil, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1840.
STOCKHOL M. H o' i- b e r g s k a Boktryckeriet, 1840.
Onsdagen den 3 Juni 1840.
II Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande tvänne anföranden till prot. 1.
Jag har förut reserverat mig deremot, att R.
St. befattat sig med verkställigheten af de författningar, desamme för förvaltningen af Statens egendomar föreskrifvit; d. v. s. med förnyad utarrendering af kronolägenheter före arrendets slut, eller s. k. prolongation af dylika arrenden, med nedsättning deraf o. s. v, Hvad den nu i sista förmiddagsplenurn afgjorda frågan angår, hvilken blifvit handlagd af StatsUtsk. i dess mern.
N:o 98, så var det en rättsfråga, Kronan och den enskilde emellan 5 dom hade blifvit deröfver i högsta instansen fälld; jag tror någon benådningsrätt i detta fall, eller rättighet att tillintetgöra en kraftvunnen dom, icke tillkom R.
St.; jag får derföre reservera mig mot det i sista förmiddagspleuum fattade beslut.
Hvad Kamereraren Krutmejers ansökning angår, så, — utan att vilja ingå uti någon undersökning, huruvida hans begäran borde bifallas eller icke, såvida hans anhållan gick derpå ut, att R.
St. ville bevilja afskrifning af en statsverkets fordran hos honom, — anser jag detta vara en sak, som fullkomligt tillhör R.
St:s beslutanderätt och af dem kan afgöras.
Ty hafva R.
St. rätt att besluta om afskrifning af Statens fordringar hos den enskilde, måtte det vara detsamma., om de tillkommit genom outgjordt krono-arrende eller genom förskingring af uppbördsmedel, såsom den statsverkets fordran, hvilken genom Landskamereraren Klemans förvållande blef för Landshrn i Wermlands län till last och af Ständerna till afskrifning medgifven. 2.
Då jag ingalunda kan anse de af StatsUlk. i dess utlåt.
N:o gg anförda skäl till afslag å Hr af Robsahms motion, — heinlade endast derifrån, att ett förutgående StatsUtsk. haft samma motion under handläggning, men ansett sig sakna anleda. tillstyrka den, — i någon mån öfvertygande, titan tvertom beklagar, att StatsUtsk. vid i335 års riksdag i afseende på Ekolsunds gods i Upland ej vidtog samma åtgärd, som StatsUtsk. 1840, vid frågan om Halltorps gods på Öland, eller tillstyrkte R.
St. ”att hos K. M. i und. begära, att be - 4 Dcu 3 Juni f. m. ”hörigt ombud måtte varda förordnad!, för att i laga brönning utföra den talan om kungsgården Ekolsunds återvin”nande till K. M. och Kronan samt de ersättningsanspråk i ”öfrigt, hvartill anledn. kunde förefinnas”; så måste jag reservera mig mot det i sista plenum lemnade bifall till StatsUtsk:s utlåt.
N:o gg.
Då 1840 års StatsUtsk. uti sitt utlåt.
N:o i35 utlåtit sig, som ofvannämndt är, i afseende på en motion, åsyftande återvinnandet af Halltorps kungsgård till K. M. och Kronan, och såsom detta utlåt.
N:o gg lyder öfver en motion af lika beskaffenhet i afseende på Ekolsunds gods, — så får jag tillstå, att det förundrar mig, att af samma domare ej samma dom blifvit fålld uti en, åtminstone till en del, likartad sak.
Jag skulle på det högsta önska, det StatsUtsk, lemnat samma tillfälle, att behjerta den lagliga rätt, Sveriges Krona kunde hafva till ofvanbemälde Ekolsunds egendom, som det lemnade med afseende på Halltorps, på det K. M. och Kronan måtte densamma återvinna, dock icke för att ånyo abalieneras, utan för att återgå till hvad den ursprungligen varit, en kungsgård och Kronans tillhörighet.
Justerades 6 protutdr. för den 3o sisth Maj e. m.
Justerades pleni-prot. för den 20 sisth Maj f. m.
Hrr Electorers lista, till val af en ledamot , i Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. efter N:o ig85.
Hrr Nordenanckar, Fredr.
Wilh.; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o i4t3.
Likaledes öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot, att inträda i BancoUtsk., i stället för N:o 1749- Hr Ehrenheim, Christian Wilh., hvilken afsagt sig att i permitterad ledamots ställe i Utsk. ingå; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1284.
Hr Rappe, Johan Axel.
Upplästes till justering och godkändes Exped.IJtskts förslag till R.
St:s tind. skrifvelser till K. M.:
N:o 17, ang:de upphäfvande af R.
St:s garanti för vissa liypotheks-föreningars skuldförbindelser; N:o 18, i anledn. af Landträntmästaren J. E. Bloms, m. fl. ansökning om eftergift af 3:ne &rs> Ogulden ränta för Örebro qvarn; N:o 20, angrde ändring i K. förordningen den 16 Juli 1776, i fråga om straff för enskilda tjenare, m. fl.,-sorn försåtligt våldföra husbondfolket.
Då till justering upplästes Exped.Utsk:s förslag N:o 19, Dea 3 Juni f. ui. 5 till R.
St:s lind. skrifvelse till K.
M. ang:de upphäfvande af den Hofrätterna lemnade tillåtelse att, under särskild omständighet, i dråpmål (lomma till lottkastning emellan flera anklagade, blef samma förslag hegardt på bordet af Hr von Hartmansdorff, August.
Hr Lagerhjelm, Pehr: Genom StatsUtskrs utlåt.
N:o 149 har Utsk. tagit i öfvervägande K. M:s nåd. propos. N:o 3y, men, så vidt af föredragningslistan kan inhemtas, har Utsk. ännu icke handlagt K.
M:s propos.
N:o 3b, hvilken äger nära sammanhang med den förra, som rör ull-discontfonden.
Snart instunda 2:ne marknader, nemi. i Norrköping den 9 och i Malmö den 10 Juli, dervid klädesfabrikanterne uro afnämare, och på deras uppköp beror i hvad mån ullpriset kan hållas vid en erforderlig höjd; men klädesfabrikanternes stallning har blifvit försvårad, dels genom den a bane bi ngta frågan 0111 borttagande af importtullen å kläden och dels genom de kända, nyligen timade händelserna här i Stockholm, nemi. 5 inträffade concurser, hufvudsakligen rörande klädesfabfikationen.
Ullproductionens afnämares credit är sålunda försvårad, men deras rörelse är hufvudsakligen grundad på betydliga försträckningar af rudimaterier, så att den, som t. ex. tillverkar för 100,000 r:dr b:co, måste negociera ett betydligt belopp råämnen, hvilket sker genom reverser; mende äro icke ställda på 6 månader, och således kan denna rörelse icke draga nytta af handels-disconten, utan nödgas klädesfabrikanterne discontera på privata händer.
Denna discontering är försvårad genom den skakning, ifrågavar. industrigren lidit af de orsaker, jag redan har nämnt.
— Jag tror derföre, att den propos., hvaruti K.
M. föreslagit tillökning för manufactur--discont-fonden, står i sammanhang med propos:n N:o 3y, angrde tillökning uti det för beläning af (Svensk ull anvisade creditivet, och i sådant fall borde N:o 36 snart handläggas.'
De ställen, der klädesfabrikation äger rum, äro hufvudsakligen Stockholm och Norrköping, och enligt hvad jag tror mig känna, har crediten på båda dessa ställen blifvit störd genom de sednaste tilldragelserna; om derföre Ständerne, till fördel för ullhandeln, skulle vilja öka manufactur-discont-fonden, så borde sådant ske snart, och innan marknaderna inträffa.
Denna ökning är så mycket billigare, som, genom den i sednare åren ökade produclionen inom klädesfabrikationen, procenten, som numera får lånas, betydligen minskats.
Jag tror, att den icke går mer än till 18. K.
M. har uti sin propos. föreslagit, alt fonden matie ökas, så att vissa näringsgrenar kunde erhålla ända till 3o proc., oell bland dem, som skulle blifva delaktiga af en sådan förmån, är klädesfabrikationen.
På de af mig nu anförda grunder, hemställer jag, om icke R. o: Ad skulle finna lämpligt, att anmoda StatsUtsk. att snart inkomma med utlåtande öfver K. M:s nåd. propos.
N:o 36, i och för det sam - 6 Den 3 Juni f. na. manhang den äger med N:o 3y, sorn livilar' pä R. o. A'd:s bord, Hr Anckarsvärd, Avig.:
I anledn. af Hr Lagerhjelms yttrande, anser jag mig böra meddela den upplysning, att orsaken, hvarföre StatsUtsk. icke företagit K.
M:s nåd. propos. , ang:de förstärkning af manufactur-discont-fonden, alden, att densamma borde beliandlas gemensamt med frågan, ang:de användandet af bancovinsten , som åter bör handläggas i sammanhang med extra-statsregleringen.
Detta arbete är numera färdigt inom sammansatta afdelningen af Statsocli BancoUtsk:n.
Föröfrigt instämmer jag med Hr Lagerhjelm i afseende på behofvet, att svar från Utsk. skyndsamligen meddelas, på det fabrikanterne till de instundande marknaderna mätte på förhand veta hvad de hafva att påräkna, utöfver hvad de hittills åtnjutit.
Af sådan orsak önskar äfven jag, att StatsUtsk. måtte åläggas från öfriga statsregleringen lösrycka detta ämne och detsamma särskildt, och så fört sig göra låter, till Ståndens pröfning öfverlemna.
Sprengtporten, Jac. Wilh., samt Hr Lefre'n, Joh. Pehr, förenade sig, den förre med Hr Anckarsvärd och den sednare med Hr Lagerhjelm.
Då äfven jag instämmer uti det af Hr Lagerhjelm framställda förslag, anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes proponera R. o. Ad., att inbjuda de öfriga respective Stånden att med R. o. Ad. förena sig uti beslut, att förelägga StatsUtsk. någon lämplig tid för angifvande af utlåtande i den afsedda frågan.
Jag anhåller att få nstämma med Gr. Horn, men önskar, att Hr Gr:n, såsom ordförande i StatsUtsk., sjelf ville uppgifva den tid, inom hvilken han anser Utsk. kunna medhinna utlåtandets afgifvande.
Om tiden bestämmes till i4 dagar, så torde frågan hinna att inom Stånden afgöra* så tidigt, som man för det uppgifna ändamålet ansett nödigt.
Af två skäl anser jag någon tid för utlåtandets afgifvande icke böra StatsUtsk. föreläggas.