Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om undervisningstiderne yttrar motionären: »Enligt hvad jag förut visat, kunna der upkomma i öfversta klasserna ända till fem olika undervisningslitiier.
Dessa olägenheter kunna undanrödjas derigenom, att af de klassiska språken endast Latinet bibehölls.
Detta borde framflyttas till sjunde klassen, för att der bortföras åt dem sådant önskade.
Lärotiden i 7:de och 8:de klasserna är beräknad till tre år; och är det min öfvertygelse, att man under dessa tre år skulle hinna lika långt i Latinet, som nu kan ske på sex å sju år, när undervisningen deri börjas vid 'en spädare ålder.
Upskjutes undervisningen i detta ämne till 7:de klassen, vore läraren i tillfälle bedöma hvilka ynglingar, som hade fallenhet och håg derför, och åt inga andra komme undervisning deri att meddelas.
Den klassiska litteraturen anser jag för ett ytterst vigtigt historiskt morn., hvars studium alltid bör idkas.
Men just af karlek till detta studium, önskade jag att det endast idkades af dem, som deri kunde göra sådana framsteg, att de lärde sig älska och värdera det, och att det icke, såsom ofta nu, gjordes förhatligt genom att påtrugas personer invita Minerva.
Om under loppet af de tre sista åren i skolan Latinet lästes med allvar nf ynglingar med fallenhet derför, skaile dessa under denna tid kunna göra ganska grundliga framsteg.
Önskade de sedan att äfven lära sig Grekiskan och Hebreiskan, kunde sådant låta göra sig vid universitetet, Jag känner af egen erfarenhet, att deri, som någorlunda känner Latinet, ganska väl kan på egen hand inhemta Grekiskan.
Detta sednare språk, äfvensom Hebreiskan, har jag ansett icke i något fall böra blifva föremål för elementar-undervisningen
Dessa tvenne språk inhemtas af en så ringa minoritet, att för dennas skull ordningen vid de allmänna undervisningsverken ingalunda bör sättas på spel.» Enl. min åsigt finnes i detta stycke icke ett ord, som icke slår hufvudet på spiken, och det skulle vara ganska intressant att höra hvad som häremot kan invändas.
Motionären har äfven fästat upmärksamheten på något, som jag icke uptagit, men som dock är af högsta vigt och bör tågås i betraktande nemi. sättet hvarpå religionsundervisningen meddelas i skolorna eller genom den idkelig» utanläsningen ur kalhekesen.
Härom yttrar motionären, »att denna lärobok, såsom den begagnas, befunnits olämplig, hvilket sker på ett sätt, som icke öfverensstämmer med författarens afsigt.
Man lär sig att ramsa upp svaren utan ringaste eftertanka eller ens aning om, alt någon verklig mening ligger uti orden.
Vanligen får hvart stycke sin särskilda melodi, hvarefter det snarare sjunges än utsäges.
Någon kunskap om kristendomen inhämtas icke på detta sätt.
Om icke någon annan mera lämplig lärobok kan anskaffas, skulle jag tvö, att åtminstone 128 Den 17 Oktober i de lägsta klasserne undervisningen i kristendomen mycket ändamålsenligt kunde ske genom läsning uti Nya Testamentet, om dervid lemnades muntliga uplysningar.»
Af hvad jag nu haft äran upläsa behagade E. o. Ad. finna, att motionärerne, Hrr Wahlström och Cederschiöld, framställt så rättmätiga anmärk, emot nuv:de Skol-stadga dels hvad angår närv:de undervisningssättets inverkan på ynglingens fysiska och andliga lif genom de påbjudna, allt för många tärotimmarne, hvarigenom honom bibringas allt för många läroämnen, de der qvarligga i hans hjärna såsom krudileter, hvilka icke kunna smultas, och dels i fråga om det förtidiga uttröttandet af lärarne, hvilka vid det ansträngande arbetet aldrig kunna blifva hvad de borde vara.
Jag öfvergår nu till det svar Utsk. lemnat.
På de fleste omständigheter jag nu vidrört har Utsk. icke svarat ett enda ord, och med endast den ytligaste kännedom om motionernes innehåll måste man öfvertygas, att orsaken, hvarföre de icke vunnit behörigt at's:de af en så stor delegation af R.
St.r som Ekon.Utsk., icke varit någon annan, än att desse
Hrr och män blifvit så förbluffade öfver den så ytterst felaktiga Skol-ordn., att de kastat yxan i sjön, som man säger, för att så fort sorn möjligt komma ifrån ärendet.
Jag lemnar likväl derhän, liuvuvida Utsk. härigenom till punkt och pricka fullgjort sitt erhållna updrag.
Utsk. säger: »i fråga åter om ordnandet af elementar undervisningens detaljer, så har
Hr Wahlström bland andra framställningar i detta ämne, särskildt yrkat, att undervisningen måtte vid elementnr-läroverken meddelas jemväl uti Sveriges författning och i moralfilosofi; men dessa läro-ämnens uteslutande från elementar-undervisningen synes Utsk. hafva varit ganska välbetänkt, med afsule derå ej allenast att undervisningen, för att vinna i grundlighet, bör inskränkas till de mest oundgängliga läroämnena, utan ock att en utförligare framställning af statsförfattningen och moral-filosofien mindre väl lämpar sig för den ålder, lärjungarne i skolan innehafva, och desto hellre synes ‘kunna upskjutas till dess ynglingen inträder vid universitetet, som dels undervisningen i fäderneslandets historia bibringar lärjungarne vid elementar-läroverket all nödig kännedom om stats lörtattuingens historiska utveckling och dess grunddrag, dels ock moral filosofiens studium torde der vara umbärlig! i samma man, som religionsundervisningen derstädes omsorgsfullt meddelas.
Nu vill jag icke bestrida möjligheten af hvad Utsk. i denna punkt yttrat, men jag hemställer likväl, om Utsk. riktigt förfarit, då det, med förbigående af alla de gjorda, ganska grofva anmärk, och utan att i sak afgifva svar, likasom tager sin tillflygt till några specialiteter för att öfver dem lemna ett motiveradt svar.
Enl. min åsigt nr det icke tor mycket att påstå, att detta är jemförligt dermed, då en person tilltalar en annan med helsningen »Guds fred», och den sednare svarar »yxskaft.» Slutligen har Utsk. yttrat-:
Beträffande derefter öfriga anmärkningar mot läse-ordningen, sa har Utsk. anledn. till den förmodan, att dessa anmärkntr, jemte de flera af samma eller mera genomgripande syftning, hvilka i periodiska och andra tryckta skrifter äro eller kunna blifva gjorda Den 17 Oktober 121 mot nämnde lnse-ordning, skola, sedan de hunnit blifva ej allenast af den offentliga granskningen behörigen undersökte, utan äfven genom erfarenhet en pröfvade, komma att leda till åtskilliga nyttiga och måhända äfven nödvändiga föiändringnr uti Skol-stadgnn.
F. n. åter, innan samma Stadga »minil någon tids tillämpning, kunna dessa anmärknir ingalunda till deras halt med någon tillförlitlighet bedömas; hvaremot och då K. M. genom Nåd.
Bref d 23 sisth
Maj meddelat de öfvergångs-sladganden hvilka ansetts vara af nöden för att vid hvarje särskildt läroverk med möjligen minsta rubbning af undervisn ngens jemna gång bereda tillämpning af den nya Stadgans föreskrifter, tillfälle tolde under nämnde öfvergångstid i rikt mått erbjuda sig för vinnande af säker kännedom om de särskilda föreskrifternas praktiska möjlighet oell nytta.
I öfverensstämmelse med hvad sålunda blifvit anlördt och då Utsk. hyser den förmodan och förhoppning, att K.
M. icke lärer underlåta att uti ifrågav:de
Läroverks-stadga vidtaga nödiga förbättringar och förändringar, i den män erfarenheten dertill kan gifva anleda., finner Utsk. sig böra vöidsamligm hemställs dc. Jag anhåller, att. B, o. Ad. ville löija mig ett ögonblick.
På något mera ren Svenska eller i mera begripliga ordalag blir resultatet af detta Utskis resonnement följande: att vi icke höra löra vid ifrågav:de
Skol stadgan; det kari vara mycket sanni att hvad motioniirenie yttrat är grundad!, men just lör att dit skall blifva mera brännmärkt af den allmänna granskningen, och på det att missbruken må uppenbaras i en ännu mera skärande dager än förut, böra vi icke längre ingå i ämnet.
Jag hemställer, om icke detta verkligen ligger i djupet af Utsk:s yttrande, och om detta är rätta sättet alt behandla elt. så vigtigt ämne.
F. n. åter och innan den sednast utfärdade stadgan vunnit nånoti tids tillämpning, kunna de gjorda anmarkn. ingalunda till deras hall med någon tillförlitlighet bedömas, säger Utsk. B. o.
Ad. har likväl just genom Utskis Betänk, varit i tillfälle att bedöma hallen af dessa antnarknir.
Huru kan då Utsk. säga, att. de icke kunna bedömas?
Säkert är emedlertid, att B.
St. haft obestridlig rätt att af Utsk. fordra en fullständig utredning af frågan, så att hvarje motion blifvit särskildt uptagen och af Utsk. särskildt besvarad.
I)en af K.
M. utfärdade ölvergångs-stadgnn angår endast formen för undervisningen, och det, som rör nödvändigheten att vidblifva det gamla, innan mari öfvergår till formen af Apollogist och Lärdoms-skolans sammanslående såsom föreg de Ständer framställt, har således icke att. göra med anmarkn. i sak.
Samma är förhållandet med Utsk:s yttrande, att K.
M. icke lärer underlåta att vidtaga de förändringar, hvartill förhållanderne kunna föranleda.
Det är gifvet, att när man i den gamla Skol-oidn. bibehållit det hufvudsak ligaste af det klandervärda, måste B.
St. fästa alside på den erfarenhet, som under nära nog en hel generation blifvit vunnen, och söka hos K
M. att. erhålla något annat än det lappverk, som man fått i den nya Skol stadgan.
På grund häraf yrkar jag
At erremiss i den rigtning, att Utsk. måtte inkomma med ett nytt. förslag, upgjordt i enlighet med det Kyrkoherden Sondén i sin reser - 123 Den 17 Oktober. vation framställt: att It.
M. må anhålla, att innan den läse ordning, som innehålles i Kongl.
Stadgan för elementar läroverken i riket, till fullo tillämpas, denna stadga måtte, sedan den undergått behöflig granskning, så förändras, att dels de s. k. liniernas antal behörigen inskränkas, dels läroämnena inom hvarje klass icke blifva flere eller lärokurserna större, än som af lärjungarne utan skada för deras fysiska och intellektuela utveckling kunna medhinnas.
Äfvensom jag anhåller, att Utsk. mätte i enlighet med Hr Cederschiölds motion föreslå en underd. skrifvelse roed begäran, att det klassiska studiet framflyttas till ynglingens sista läroår i elementar-läroverket.
Hvad angår de öfriga reformerne, anser jag att hvad som hittills kunnat uträttas är mycket litet, men det tillfälle jag haft, att praktiskt handlägga ämnet, har öfvertygat mig, att man nu måste inskränka sig till detta.
Såsom ett skäl härtill, om det än står i skenbar strid mot riktningen af det här förut yttrade, får jag nämna det faktum, att de vid ansökningar till kollegater här i Stockholm bifogade betyg utvisa, att de sökande Magistrarne vanligen hafva dels ganska goda, dels försvarliga betyg i de s. k. filologiska ämnena, men deremot i de exakta vetenskaperne såsom Kemi, Fysik, Matematik m. fl. de fleste endast admittitur.
Jag vet icke, om orsaken härtill är, att de, som hafva mera båg för dessa vetenskaper, söka sin utkomst på en annan lefnadsbana, eller om den na orsak icke snarare ligger i jagandet efter betyg, på det att man måtte komma från Akademien så fort som möjligt och erhålla högre betyg i de ämnen, der de lättast stå att vinna.
Det nu nämnda förhållandet försvårar införandet af en stor del bland de reformer i våra elementar-läroverk, hvilka äro af behofvet påkallade, för att kunna åt ynglingarne bibringa de kunskaper, som äro angelägnast, ty hvad lärarne icke sjelfve känna det kunna de naturligtvis också icke väl meddela åt andra.
Det fordras en annan upsättning af lärarepersonalen, hvilken icke genast kan erhållas utan måste småningom åstadkommas.
Men detta hindrar likväl icke, att man vidtager negativa förändringar d. v. s. att i de lägre klasserne ämnen icke läsas, hvilka öfver höfvan och onödigt anstränga ynglingarnas själskrafter.
I afs:de på 3:dje punkten anhåller jag att få göra några ytterligare anmäkror, sedan den punkten blifvit föredragen.
Nyss anländ till hufvudstaden har jag icke kunnat förskaffa mig fullständig kunskap om ifrågav:de Betänk.
Först här på detta rum genom Hr Hjertås förtjenst att upläsa Betänk, har jag fått kännedom om detsamma, och denna kännedom har varit tillräcklig för att stadga min öfvertygelse om halten af Hr Hjertås anmärkn.
Flan slutade sitt anförande med yrkande af bifall till Kyrkoherden Sondéns reservation, och sina anmärkmr emot skolordningen stödjer han på de väckta motionerne.
På samma gång han tackar Utsk. för den omständighet, hvarmed det uptagit dessa motioner, förebrår han Utsk. att det icke besvarat motionärens anmärkn.
Jag är af olika mening med honom
Den 17 Oktber. 123 och är Utsk. tacksam derför att det icke besvarat åtminstone Hr Cederschiölds motion.
Då denna motion väcktes, genomläste jag den ganska upmärksamt, och fann den grundad på så radikala åsigter, att jag icke väntat mig dem från en så bildad man.
Såsom Hr Hjerta sagt, innehåller denna motion ganska många sanningar, men ett chaos af satser som sakna sammanhang.
Detta ser man, då man går till hans yrkanden, hvilka i upfostringsväg äro obehöriga och omöjliga att verkställa.
De stå i uppenbar strid med alla hittills godkända principer för undervisningen.
Han yrkar att alla praelirninär-examina skola afskaffas, och att sedan ynglingen undergått student-examen, han skall börja med fackstudiet.
För prestbildningen anser hail latinska och hebreiska språket onödigt utom för dem, som vilja hafva högre betyg.
Skall man väl liisa endast för att erhålla höga betyg, innan ännu är afgjordt, orri kunskap i latinet i och för prestbildningen är nödig eller icke.
Han vill äfven att den nuvide Magistergraden skall afskaffas, och att en sådan grad skall finnas i hvarje vetenskap.
Detta iir orimligt.
Vidare föreslår han nedsättandet af en kommission i Stockholm, inför hvilken den nu för inträde uti Statens embetsverk stadgade examen skall afliiggas.
Såsom bekant iir har detta ämne varit under ett 10-tal af år debatteradt.
Erfarenheten har ock visat, att meningarna äro så delade i fråga om fordringarne på undervisning, att det varit svårt att få en föredragande, som kunnat framtvinga en antaglig Skol-orduing.
Detta har omsider lyckats den nuvide.
Men vi måste besinna, att denna lag icke är grundad på hans enskilda öfvertygelse om det rätta och bästa, utan upkommen efter många öfverläggningar med Colleger.
Det har icke varit möjligt att erhålla något fullkomligt, men hvad som är i ämnet tillgjordt, är en följd af en långvarig önskan, och jag tror att man icke i hast kommer till något bättre.
Dertill fordras mera erfarenhet än som hittills kunnat vinnas.
Det synes mig derföre föga lämpligt, att nu genast, kort efter tillämpningen af den så nyligen utfärdade SkolOrdn., ingå till K.
M. med underd. anhållan om en ny revision af denna författning.
Att Hr Hjerta, som är en så bildad man och vid Akademien gjort goda studier samt är ledamot af Stockholms stads skolkommission, kan hysa den äsigten, att de klassiska språkens studium skall upskjutas till ynglingens 17:de eller 18:de år, förefaller mig högst besynnerligt.
Man läser icke dessa språk, och minst latinet, endast för deras egen skull utan mest för att reda begreppen.
Det är icke för det concreta begreppet utan för att bilda menniskan, latinet bör läsas, och erfarenheten har visat, att intet språk kan i det afs:det jemföras dermed.
Man säger, att realstudierne skola tidigt inläras, men de få ingen fäst fot, om icke någon grund derför förut blifvit lagd.
Hvartill skulle det hafva tjenat, om Utsk. ingått i svaromål på allt detta?
Hvartill hade det tjenat, att Utsk., efter den korta tid den sednast utfärdade skolordn. varit tillämpad, företagit en omarbetning af densamma, då man ännu icke kunnat erfara dess olägenheter och fördelar?
Jag tror således klokast vara, att vi åtnöja oss med hvad vi hafva.
Erfarenheten lärer oss allt.
Kyrkoherden Sondén synes 124 Den 17 Oktober. icke hafva fattat meningen med den nya Skolordn., och hans förslag innebär icke något Scärdeles af vigt, helst hvad skolreviskmen angar, ett arbete, sorn jag nu icke anser böra vidtagas.
Jag vill icke ingå i svaromål på Hr Hjertås anmärkn. i öfrigt utan anhåller om bifall till Betänk.
G ustaf; Jag kan icke neka att vid genomläsandet af förevule Betänk min förundran i hög grad väcktes öfver det knapphändiga sätt, hvarpå Utsk. affärdat denna vigtiga fråga.
En sådan förundran måste upstå hos en hvar, som betraktar de grofva anmärkmr emot den nya Skolstadgan, som blifvit af tiiotionärerne framställde, och med dessa jemför de halt lösa skäl, på hvilka Utsk. grundat sitt afstyrkande af bifall till motionen.
Annu har jag icke hört någon enda, som om berörde Skolstadga tagit närmare kännedom, våga påstå att tillämpningen af samma Stadga skulle kunna medföra tillfredsställande resultat.
Men ännu mer!
Man har icke en gång kunnat förneka omöjligheten att i alla delar tillämpa densamma.
Alla Skollarare, med hvilka jag samtalat, hafva enstämmigt förklarat, att ett försök, att tillämpa den nya Skolstadgan, skulle mötas af oöfvervinnerliga svårigheter, samt att i händelse den icke blir ändrad, man af nödvändighetens kraf tvingas att icke åtlyda densamma.
Ehuru detta förhållande blifvit ganska klart framställt i motionerne, har Utsk. dock icke funnit för godt att derå fästa något afs:de; utan tillstyrkt bibehållande af en stadga, sorn ogillas af alla sakkunniga, deras åsigter i sjelfva undervisningsfrågan må för öfrigt varn så olika som helst.
Uti unn motion har jag yttrat att. genom tillämpning af den nya stadgan, uti skolan kunna npkomma fem olika tindervisningslinier; men detta är endast minimum.
Hr Kyrkoherden Sondén uplyser i sin reservation att de olika undervisningslinierne skola kunna upgå ända till fjorton.
Oaktadt Ut.sk:s upmärksamhet blifvit fästad å dessa svårigheter och invecklingar, har det trott sig kunna undgå att framställa förslag till något bättre, endast genom att påstå det hela oredan bliIvit föranledd genom 11.
Stms egna önskningar.
Hr Sondéns reservation innehåller härom följande: »Utsk., som icke med ett ord best ridt tillvaron af dessa Skol»stadgans för ungdomen vådliga brister, finner de s. k. liniernas »mängd öfverensstämma med de underdåniga önskningar, som af »R.
St:r förr blifvit yttrade; under Utsk:s öfverläggningar harman »icke otvetydigt velat på R.
Stur kasta skulden för all oreda inom »EiementarLäroverken och särskildt tor nu utgifna Skolstadgas miss»t. ag.
En sådan mening, i min tanka mera sårande för den stats»makt, som blott skulle hafva lånat sig till ett villigt redskap åt »andras önskningar, än för den, hvarifrån dessa önskningar utgått, »behöfver ingen vederläggning
Och dä R.
St:r i det af Utsk. »sjelf citerade yttrandet anhåller. »alt undervisningen må sä ord»nas, alt den reula bildningen må, ulan alt den humanistiska »lider i grundlighet, utvecklas till ali den fullständighet, som lä»roverkels omfång medgifver», så är det minst sagt en ganska sökt Den 17 Oktober. »tolkning att deruti finna roten till de sju eller fjorton linier, som »nu blifvit möjliga.
Efter ordalydelsen tvdd innebar viii den cite»rade önskan snarare en anvisning alt till grnndliglietens oell fnll»ständighetens befrämjande inskränka denna valfrihet i alside på »läroämnen, hvilken man annars gerna skulle vilja lenina.»
Lika med reservanten tror jag. det, man icke skäligen kail på R Stil* skjuta skulden för den niirvide oelterriittliglieten i skolvä sendet; men äfven om en sådan beskyllning vore grundad, kumle sådant icke frikalla Utsk. från skyldigheten att i sin mån söka rätta de begångna misstagen.
Frågan rör icke någon obetydlighet.
Den bör icke få undanskjutas endast på grund af skenskäl eller till följd af form-skrupler.
Skulle det befinnas att R.
St:r förra gången misstagit sig, sä kan jag för min del icke finna något ondt deri, att Stima, under erkännande deraf, nu framkomma med förslag, hvari genom oredan kan höfvas och ordning i skolväsendet kan blifva möjlig.
J ett alside tror jag likväl det R.
Stir misstagit sig; och detta misstag har möjligen i någon mån bidragit till de nu klandrade förvecklingarne.
St:r hafva i fråga om den elementära bildningen skiljt emellan den reala och den humanistiska; men en sådan skillnad förefinnes i sjelfva verket icke.
Dä detta misstag är ganska allmänt, torde det tillåtas mig uppliisa hvad jag härom yttrar i min motion: »Innan jag skrider till sjelfva ämnet, torde icke vara utan vigt, att fästa upmärksamheten å de namn, man gifvit de olika skolorna.
Den gamla har man kallat den larda eller ideela, och den nya den reala eller praktiska.
Om benämuingarne voro sanna, skulle har finnas vissa vetenskaper, som voro ideela, och andra, som voro reala eller praktiska.
Har icke hvarje vetenskap sin rena och sin tillämpade afdelning?.
Finnes t. ex. någon vetenskap, som är mera ideel än mathematiken, och dock har icke någon annan sä vidsträckt tillämpning uti eller är så oundgänglig lör det praktiska lifvet, som denna.
Jag har fästat mig vid dessa namn icke blott för det oriktiga deruti, utan äfven af en annan vigtigare anleda.
Benämningen real eller praktisk är utkastad som ett slags smädeord emot en del vetenskaper, hvilka icke skulle tillerkännas samma rang, sorn de öfriga.
Det att gagna samhället och sina medmenniskor, att åstadkomma något praktiskt nyttigt, ansågs af de gamla för något ovärdigt en Phdosoph och förnedrande lör vetenskapen, hvilken funnes till endast för sin egen skuld.
För en sådan åsigt talar en Plato med flere lysande namn; och påstås det att Archim des blygdes öfver att hafva upfunnit de machiner, med hvilka sedermera hans fädernestad en längre tid försvarade sig emot en öfverlägsen fiende.
Den benämning nya skolan fått, kan sålunda icke anses för annat än en smädelse.»
Till följd af denna förvillelse i begreppen, liar man trott att äfven den första undervisningen skulle vara olika för blifvande olika lefnadsyrken.
Man har icke gjort för sig klart att alla hade det gemensamma, att vara menniskor och medborgare, samt att således äfven vissa kunskaper voro lika nödvändiga för alla.
Först sedan dessa kunskaper hunnits inhemtas, först då borde undervisning lemnäs uti de ämnen, som fordras för de särskilda olika lefnadsbanorna.
Härigenom vinnes ock den stora fördelen, att barnen icke i förtid tvingas att välja yrken, som sedermera finnas helt och hållet strida emot deras lynne och anlag.
Mången väl begåfvad yngling har af sådan anleda, gått för sig sjelf och för fäderneslandet förlorad.
Det hutvudsakligaste af alla klandrade grundfelet i nya Skolstadgan, är den deri inlagda- möjlighet af de många, redan i de lägsta klasserna upkommande olika undervisnings-linier, genom hvilka enhet och sammanhållning blir alldeles otänkbar.
Att utplåna detta fel var hufvudsakligen syftet med den af mig väckta motion.
Jag har deri sökt visa huru lätt ordning i eleinentar-undervisningen skulle kunna upkomma, endast man lör sig ville göra klart, hvad man med undervisning åsyftade.
Jag hänvisar i detta hänseende till hvad jag derom uti motionen yttrar.
Efterforskar man orsaken till de olyckliga resultat Skol-sladgan innehåller, skall man finna den ligga uti författarens föreställning, att de ynglingar, som ämnade sig åt s. k. lärda yrken, borde redan ifrån första början erhålla annan undervisning, än de, hvilka hade till lefnadsmål mera praktiska sysselsättningar.
Utom andra anmärkmr, som emot en sådan åsigt kunna göras, framställer sig först den frågan:
Huru kan man i barnets spädare ålder afgöra för hvilken bana hans naturanlag hafva bestämt honom?
Måste man icke dröja dermed intill den tid, då anlagen hunnit så utvecklas, att något omdöme i detta afs:de kan fällas?
Om man icke kan förneka det olyckliga deri, att personer intvingas i yrken, hvilka alldeles strida emot deras anlag och böjelser, måste det äfven medgifvas, att största vigt ligger deruppå, att den första undervisningen ordnas på ett sätt, att den blir gagnelig för hvilket yrke man i framtiden än må välja.
Har man medgifvit detta, upstår åter frågan om möjligheten att upsöka undervisningsämnen, hvilka äro lika vigtiga för alla, och hvilka i sig innebära kraft att utbilda förståndsförmögenheterna.
Att en sådan möjlighet förefinnes, tror jag mig hafva tydligen ådagalagt uti den af mig väckta motion, deri jag visat hvilka kunskaper, som äro nödiga och nödvändiga för en hvar, som vill anses berättigad till namnet menniska i högre betydelse.
Då numera rnenskliga vetandet vunnit så vidsträckt fält, att det icke kan af någon, äfven den rikast utrustade, omfattas, måste man, i fråga om elementar-undervisningen, inskränka sig till de aldra oundvikligaste, och tillse det man icke förvirrar barnet och ynglingen genom för stor mångfald af läro-ämnen.
Man måste vid all undervisning, och särdeles den första, fästa mera afs:de på grundligheten och klarheten, än på omfånget.