Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af hvad erfarenheten sålunda gifver vid handen, drager jag den slutsats, att den stora spanmålshandel!! för landets behof icke kan beräknas på liggande förråder, utan alt den mäste beräknas på* kort innan behofvet synes inträffa, införskrifue eller uppköpta förråder.
Under sådane förhållanden kan jag icke finna, att den fixa tullen på spanmål under alla omständigheter är en naturlig åtgärd, utan snarare alt den bör vika för den stalsekonomiska grundsatsen, först och främst att icke beskatta nödvändighetsvaror, som för den fattigaste classen äro oundgängliga, och för det andra, alt icke försvåra införseln af de behof, som för Riket i allmänhet äro oundgänglige.
Emot båda dessa reglor felar man, om man vid inträffande missväxt later tullen å spanmål vara lika så hög, som den under goda skördar är och, lill skyddande af vårt jordbruk, bör vara.
Mina tankar i detta fäll äro alldeles icke reactionära emot de grundsatser, som för närvar. äro af R.
St. antagne; de äro ett bestridande af en mening, som af mig och många med mig ogillas.
Jag utgår nemi, från den synpunkt, att en köpman, som lägger sina capitaler i spanmålshandel, rättar icke sina införskrifningar efter tullbestämmelserne, ulan efter det pris, som varan vid försäljningen kan komma att äga.
Dessa priser bero hufvudsakligen pä skörden inom landel; kan han således beräkna, alt priset pä råg t, ex. stiger till 10 å 12 r:dr, och han tillika vet, att tullen icke kan nedsättas utan en allmännare brist pä samma vara, så måste han äfven med visshet kunna beräkna sin alfair, utan att äfventyra några förluster vid en skeende sänkning eller minskning uti införskrifuings-omkostnaderne.
Frölich har äfven nämnt om oefterrättlighets-systemet, såsom skulle det af mig förordas.
Det har icke varit min afsigt; jag kan sålunda icke mottaga denna compliment.
Men jag skall dock gå så långt.
Del) 14 J a ii u a t i f. m. 253 ali jag^ om vi taga halfparten hvar, vill taga den sista hälften, nemi. systemet, och lemna oefterrättligheten åt Hr Grefven.
Hr Fåhraius, Olof Immanuel* Andamålet med en flir tull på spanmål är, såsom hvar och en lärer inse, alt försäkra de handlande mot de fluctuationer i spaiimålsprisen, som kunna vara en följd af föränderlighet i tullen.
Man har tili denna oförändrade lull velat äga, om icke det enda, åtminstone det Verksammaste medel att, vid inträffande ymnigare skördar, afvärja spanmålens nedskjunkande i vanpris och att genom upplag bereda tillgångar vid mindre gynnsamma skördar.
Jag belärar, att denna säkerhet skulle gå alldeles förlorad, om, såsom 2:ne talare hafva hemställt, prescriptionstiden för tullens fortfarande skulle rätta sig efter blifvande riksdags-år otili icke efter calender-år.
Det ligger nemi. inom möjlighetens gräns, att, en eller annan månad efter denna riksdags Upplösande, en urtima riksdag inträffar; ovissheten derom skall naturligtvis afhålla hvarje handlande att ingå i några speeulationer.
Jag anser det således ganska vigtigl, att prescriptionstiden för spanmålstullen varder bestämd efter calender-år och anhåller derför, att hvad K. M. i detta afseende hemställt, måtte af R.
St. biträdas.
Björnstjerna har alternativt ifrågasatt, att tullen å spanmål skulle blifva sådan, att den lämpades efter priserne, hvarigenom ett ständigt medelpris skulle kunna här likasom i England tillvägabringas, eller ock att, enligt en nyare stalsekonomisk åsigt, trafiken med spanmål kunde vara alldeles tullfri.
Jag befarar, att detta sednare icke skulle tillfredsställa den Svenska jordbrukarens anspråk, och hvad det förra angår, sii, ehuru jag medgifver, att ett sådant tillämpningssätt under vissa förhållanden kan hafva sina företräden, anser jag det likväl för Sverige mindre lämpligt, der communicationerne göra det omöjligt att hastigt komma till kunskap om prisen i aflägsnare orter och der, i följd af eommunicationernas tröghet, prisen kunna variera ända lill 50 proc.
Cederström har yttrat en för mig oväntad åsigt, att tullen å spanmål, likasom ä andra varor, icke grundlagsenlig! kunde af K. M. nedsättas.
Han har derigenom gjort en anklagelse emot alla Konungens rådgifvare efter 1809 för öfverträdelser af grundlagen och på samma gång anklagat alla Consl.Ulsk. sedan denna tid, att hafva blundat för dessa öfverträdelser.
Palmstjerna har ifrågasatt en modifieation i bestämmelserna för spanmålstullen.
I detta hänseende instämmer jag fullkomligt i hvad Gr Lagerbjelke anfört; och hvad redactionen af den blifvande und. skrifvelsen till K. M. i detta ämne angår, så anser jag mig böra instämma i den mening, som Hr Skogman framställt.
Cederström, en så bildad man, har naturligtvis länge insett behörigheten för sig att följa den gifna grundsatsen af ”nihil admirari”; och att honom ingenting förundrar, är också ingenting förvånande, när man besinnar pä 254 Den 14 Januari f. m. hvilken upphöjd ståndpunkt af kunskap och upplysning, han lange slått.
Der kommer han säkerligen ock att stå, intilldess att hans förundran blir väckt af någonting högst frappant, och hvad skulle väl det vara, öfver hvilket en sådan man kunde förundra sig, om icke öfver sig sjelf?
Att Frihin ändtligen måtte en gång intaga en sådan ännu högre ståndpunkt, är hvartill jag önskade kunna ge honom en anledning just nu.
Hr Frih:n har redan fått af den värde ledamot, som nyss satte sig, en sådan, i den replik, som gafs honom för hans sätt att tillämpa grundlagen; men Hr Fri!i:n bar tillgodo af mig i afseende på hans egna sätt med grundlagens tolkning.
Det är utom ali fråga, det ju icke den värde Frih:n begått ett sådant misstag, som det Hr Fähraeus anmärkt; men det hörer till egenheterne i Frih.
Cederströins sätt alt argumentera, att han icke kan antaga, det undantag gäller såsom undantag från regeln, utan att han alltid söker extendera ett undantag på ett eller annat sätt enligt sin beqvämlighet.
När nu grundlagen säger: ”ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan R.
St:s samtycke kunna förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen”; så slutar Frih. från delta undantag endast från rättigheten att höja, att K.
M. icke eller skulle kunna nedsätta tullen.
Derpå hvilar hela hans argument.
En regel får man, som bekant, i allmänhet lof att utvidga till alla de fall, för hvilka den möjligtvis kan tillämpas, men ett undanlag deremot aldrig.
Nu skapar sig Hr Frilun af ett undantag en ny regel, och denna besynnerliga regel vrider och vänder han bakfram eller rättfram, allt som det lyster honom.
Hvart vi hafva kommit under de förra riksdagarne med Frih:ns lolkningssätt af grunlagen, det känna alla de äldre ledamöter af detta Hus, och behöfver det således icke af mig vidare utvecklas.
Jag har vunnit milt ändamål om Hr Frih:n sjelf, efter den anledn. han nu fått, bringas till eftertanka och slutligen till förundran öfver sig sjelf och sitt sätt att tolka.
Hvad den fråga beträffar, som H. Ex. Hr Gr.
Björnstjerna väckt, nemi. om en scalerad tull på spanmål, hvarvid Hr Grefven, sä vidt jag kunde fatta, icke åberopade någon grundsats, utan blott ett factum från England samt deraf drog en analogi för Sverige, så tillåter jag mig upplysa H.
Ståndet derom, att äfven jag sökt förskaffa mig, någon kunskap om det factum i England, att nemi. anli-corn-law-socicty skall hafva funnit häst att icke hafva alls någon tull på spanmål.
Men med detta factum förhåller sig, efter hvad jag personligen inhemtat af ledamöter i denna society, så, att sedan de länge yrkat på grundsatsen af en måttlig tull på spanmål, men icke trodde sig kunna få nog understöd af den stora massan för att kunna tillintetgöra det Toristiska motståndet mot en låg men fix tull, då Torys ännu söka hålla qvar den högt graderade scalan; så hafva de tänkt ungefärligen så:
Vi kunna icke få någon sym patin hos folket för att få bort den sc: lerade taxan förr, än vi gå mera radicalt tillväga och säga, att all tull skall bort.
Den 14 Januari f. m. 255 Den sora är aldrig så litet hemmastadd med beskalTenheten af taktiken i England, hviket jag icke betviflar att ju icke Hr Gr.
Björnstjerna är, borde icke misstaga sig på ett sådant factum, som det lian åberopat.
Detta är för det närvarande just den lifsfråga, som oppositionen oell Wbigpartiet söka göra gällande emot Tory, hvarvid de mäste tillgripa alla möjliga medel för att kunna hoppas vinna.
Nu är det alldeles icke sagdt, med hvad sorn i detta fall sker i England, att deraf kan dragas några bestämda slutsatser i afseende på motsatsen ; och då jag hört Hr Fåhraus nyligen yttra, att han ansåg den scalerade tullen äga ett företräde, så gissar jag, alt han dermed blott menat ett relativt företräde; ty jag har svårt att tro, det han icke skulle vilja erkänna den grundsatsen, att om frågan icke vore om skydd för spaumälsiutressenlerne här i landet, så vore ingen tull i afseende på consumenlerne den bästa grundsatsen.
Emedlertid tror jag all vi gjorde bäst låta bli draga några slutsatser från analogier, när förhållanderne äro så kände som våra egna spanmälsalfärer, hvilka icke behöfva några illustrerande exempel.
Och hvarföre jag nu nämner delta, är just för att få bemöta en annan analogi, som Frih.
Palmstjerna trott alt vi tagit från Holland.
Jag inser icke hvarför man behöfver fästa sig vid den omständighet, huruvida grundsatsen är tagen från Holland eller från något annat land; det är nog, om den är i Sverige befunnen vara riktig, och det var det, som jag förklarade vara ett glädjande minne från sista riksdagen.
Cederström har påstått, alt jag talat om de sorgliga minnena, men det hör till den vanliga förvillelsen, att när man talar om glädjande minnen, så opponerar han emot sorgliga minnen.
Hvad nu det slut belräHär, hvartill vi böra komma, så, ehuru Hr Skogman, då han hade ordet, lika litet som Gr.
Lagerbjelke föreuade sig med de skäl, som jag haft äran framställa, et pour cause är jag dock gauska benägen att förena mig med Ilr Skogman uti det slut, hvartill han kommit, emedan just detta förslag till propos. är det enda rätta, och man genom den ordalydelse, som Hr Skogman föreslog, undviker det oformliga, som jag tog mig friheten anmärka förra gången jag hade ordet, Det var, tror jag, helt och hållet en missuppfattning af hvad Hr Skogman har sagt, som föranledde Frih.
Palmsljernas replik; likaså en annan missuppfattning af hvad jag har sagt, som orsakade Frih:ns replik i afseende pä oefterrältligheten.
Jag har alldeles icke sagt, alt Hr Frih. sökt komma till någon oeflerrättlighet, ulan har jag sagt, all Frih. sökt komma tillbaka till ett system, hvaruti ligger oefterrättlighet.
Det var ingen mening af mig, att göra Hr Frih. en sådan e'quivoque compliment och således icke eller någon anledning för Frih. att äler complimentera mig tillbaka, utan kunna vi vara hvarannan qvitt utan eomplimenter.
Landtm, lillkännagaf, alt plenum komme att forsättas kl. 6 e. m.
Den 14 Januari f. m.
Sedan nu under 5 år en hvad jag vill kalla principenlig ordning ägt rum i afseende på tull-lagstiftningen, så skulle det, åtminstone efter mitt begrepp, innebära en sorglig återgång, om R.
St. skulle vid innevarande riksdag utan någre erfarenhetsskäl, hemtade fran någon för handen varande olägenhet af det system, som blifvit lillämpadt, helt och hållet upphäfva detsamma.
Det amendement, som Prih.
Palmstjerna åsyftar, synes mig egentligen innefatta ingenting annat, än alt R.
St. för deras del skulle bestämma ett maximum för tullen på spanmål, men alt något minimum icke skulle förefinnas.
Det är en utveckling af saken, som, på sätt en annan talare redan anmärkt, rubbar hela principen af denna tull-lagstiftning, och mot hvilken utveckling af saken jag åtminstone i egenskap af jordbrukare får på det högsta protestera.
Skillnaden emellan att bestämma tullen för vissa är, på sätt som K. M. i Sin nåd. propos. framställt, och att låta densamma fortgå endast till nästa riksdag, medför i verkställigheten betydliga svårigheter.
Mig synes det verkligen innebära att kasta sig uti allt för små förhållanden, om man skulle tro, att K. M. och R, St. gemensamt i ali lagstiftning, hvaröfver det i ena delen tillhör K.
M. alt besluta, såsom i fråga om tullens höjning eller sänkning, och i den andra R.
St., såsom i frågan om tullmedels anslående till vissa af K.
M. bestämda föremål, icke skulle kunna afgöra en fråga, derföre att möjligen heslutét i någon del skulle komma all innebära verkställigheten pä en tidpunkt, dä en kommande riksdag hade inträdt.
Vill man anse R.
St:s rätt så begränsad, så är obestridligt, att R.
St. i alla frågor, som afse framliden, skola vara förhindrade att kunna något af vigt besluta.
Att upplaga lån på längre tid, eller alt anslå medel till allmänna företag, som fordra verkställighet för en längre tid, skulle på detta sätt vara R.
St. förmenadt, äfvensom de enskilde, som ingingo transactioner med Staten, skulle derigenom vara underkastade äfventyret att se sina contracter helt och hållet upphäfde.
Det synes mig åtminstone klart, att en sådan tolkning af grundlagen icke nu bör kunna komma i fråga, och att R.
t. mäste vara alldeles oförhindrade alt i denna del kunna jemte R.
M. betrakta hela denna lagstiftning såsom ett helt för sig, och sålunda äfven vara oförhindrade att samtycka till lull— bevillningsmedlens ställande till K.
M;s disposition, äfven om delta skulle äga rum till nästa Ständers sammanträde.
Palmstjerna kan jag icke dela den farhåga, att något särdeles stort ondt eller något äfventyr skulle drabba landet, om, i händelse af en större missväxt, hvilken likväl icke är att befara, tullbeslämmelsen å spanmål skulle komma att bibehållas vid hvad nu är stadgadt, nemi, 1 r:dr 16 sk. för rågen, 1 r:dr för kornet och 32 sk. för hafran; ty oaktadt denna tull är det intet tvifvel uuderkastadt, att icke landet i alla fall fick sitt behof uppfylldt, och huruvida importen, som bestämmes af behofvet och icke af tullhestämmelserne, betydligen skulle underlät - Den 14 Januari f. m. 257 lättås derigenom, alt tullen nedsaltes, kan åtminstone anses såsom ett problem.
Då emedlertid under ett sådant förhållande importen blifver ganska betydlig, är det också gifvet, att K.
M. äger till
Sin disposition under dessa förhållanden ett betydligt förskott, och jag hemställer då till den värde talaren, huruvida han icke tror, alt, om Regeringen i provinser, som lida af missväxt, kan använda detta förskott till ett direct understöd för den fattige genom tillfällen till arbetsförtjenst och andre utvägar, och det således egentligen är den förmögnare consumenten, sorn får betala tullen, deruti ligger en jemnvigt, som bör undanrödja de farhågor, som i afseende på tullens bibehållande lill ett högre belopp äro framställde?
Jag får på de skäl, som jag anfört, tillstyrka Utsk:s förslag, såsom varande i öfverensstämmelse helt och hållet med K.
I fråga ang:de en redaclionsför ändring i Utsk:s förslag ronde tiden för den föreslagna fixa tullen, är jag förekommen af flere talare och kan blott förena mig med dem.
Det är af stor vigt för dem, som skola speculera uti en sådan vara som spanmål, alt veta någon säker lid för sina beräkningar.
Den farhåga å andra sidan, som här blifvit framställd, att landet möjligen skulle kunna blifva ulan tull för spanmål, i händelse R.
St. sammanträdde först vid slutet af år 1847, tror jag nu kunna, likasom vid föregående tillfället!, förekommas derigenom, att K.
M. dä kan väcka fråga om att R.
St. provisoriskt förlänga delta särskilda stadgande för ett år.
Uti den andra frågan, som af Frih. Palmstjerna blifvit väckt, anhåller jag få yttra några ord, alldenstund densamma är att betrakta såsom en verklig lifs fråga för ett land, som är utsatt för missväxter, om icke allmänna dock partiella, af så grav natur, som dem i Sverige.
Jag delar således fullkomligt Frih:s åsigt, att det är af yttersta vigt, att Staten gör sig reda för det lämpligaste sättet att kunna förekomma en i en landsort lill följd af missväxt uppkommen stor brist pä spanmål.
Under många år har man följt systemet af en vexlande tull på spanmål; men på denna väg har icke nöden kunnat förekommas, af det naturliga skäl; att vi lefva i ett laud, som under 7 ä 8 månader om året är stängdt frän de utländska örtcrne.
Om nu en svår missväxt uppkommer, låter den icke känna sig rätt förr, än seglationen är stängd, och om Regeringen dä sänker tullen å spanmål aldrig så mycket, så kan dock icke något af denna vara komma in förr, än följande sommar, och sålunda den för handen varande nöden icke derigenom i lid afhjelpas.
Hvad är skälet dertill?
Jo, det rätta är, att magasiner icke i landel finnas.
De allmänna hafva nemi. blifvit kullslagna, till följd af med skäl öfverklagade missbruk dermed, och den enskilda vågar icke speculera i den ifrågavar. varan, sällinge en ombytlig lagstiftning i afseende på densamma äger (i H. 33 258 D e n 14 Januari f. m. runi..
Iro, alt delta var ett af liufvudskälen, som vid torra riksdagen ledde såväl K. M. alt afgifva, som R.
St. att antaga propos. om en fix spanmålstull till 1844 års slut, emedan man derigenom trodde sig bereda garantier för dem, som speculerade uti spanmålshandel, att under de goda åren kunna uppköpa förlager för kommande svåra år.
Det är visserligen sagdt, alt köpmannen icke rättar sig efter lullbestämmelserne, utan efter årsväxten.
Ja, delta har lian gjort förr: men vet lian bestämdt, all icke genom en licence eller tnllnedsiittning alla hans calculer kullslås, sä är troligen ingen speculation så säker i vårt land, som den, alt under de inträffande rika åren uppköpa spantnål tili låga priser för att upplägga den till de svåra åren.
Följderne af stabiliteten i lagstiftningen i afseende på denna fråga hafva äfven redan visat sig uti de spanmålsförlager, som äro uppköpta såväl i Oster- som i Westergöthland.
Då jag derföre tror, att det ändamål, som Frih.
Palmstjerna åsyftar genom sitt amendement, bättre och säkrare vinnes genom det gjorda förslaget, som innefattar, alt nu gällande sladganden må utsträckas till de kommande åren, sä kan jag icke annat ärt, med anhållan om propos. till bifall å Utsk:s förslag i denna del, afstyrka Frill.
Palms!jernäs förslag, förenande mig, hvad redactionsföränclringen beträffar, i hvad IIr Skogman i detta afseende föreslagit.
Jag är skyldig alt till besvarande upptaga hvad Hr Fähraeus mot mig yttrat.
Hr Statsrådet har sagt, alt mitt yttrande innefattade anmärkningar emot
Statsrådets ledamöter under cn lång följd af år för alla de nedsättliingar, som ägt rum utan Rikets Ständers medgifvande för andra artiklar än spannmål.
Det lärer icke vara Hr Statsrådet mera än mig obekant, i hvilken form dylika anmärkningar sko la göras.
Jag har icke gjort några sådane, men anhåller alt till de §§, sorn jag förut uppläst, ännu ytterligare få uppläsa den (il § Reg.F. så lydande: ”Alla afgifter, som R.
St. under de i föreg:de § nämnda titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det är, under Ilvars lopp den nya hevillningen af R.
St. fastställd blifver”.
Efter uppläsning af denna § kan jag icke fatta huru man kan påstå, alt K.
M. äger rättighet att nedsätta någon del af hevillningen utan R.
St:s medgifvande, utom tullen å in- och utkommande spanmål, såsom allena undantagen.
Ytterligare anhåller jag alt lill stöd för hvad jag yttrat rörande tullen, fä uppläsa R.
M. sistlidne riksdag, der det heter: ”1 öfrigt oell på det E. K. M. må kunna, i afseende på utländska makter, bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, fä R.
St. i und. hemställa, det E. K. M. i nåder täcktes vidtaga alla de mått och steg, sorn, för vinnande af ett sådant ändamål, med landets bästa äro förenliga, samt, till befrämjande deraf, minska eller nedsätta den i tulltaxan utsatta tull”.
St. så hafva skrifvit lill K.
M. för att vinna reciprociletsförhållanden, om R.
St. ansett att K.
M. äger denna rättighet förut?
Om vi nu gå tillbaka till 1823 års riksdag skall Hr Statsrådet finna samma R, St:s skrifvelse.
Nu är frå - Den 14 Januari f. ni. gan i afseende på spanmål en särskild artikel i tulltaxan för detta ögonblick.
Det är klart, att nar R.
St. ieke bäfva anvisat ett tillräckligt creditiv lill fyllande af bristen vid behof af undsättning, så hafva R.
St. vid sista riksdagen valt den utvägen att anvisa tullen på inkommande spanmål till undsättning i de provinser, der en sådan kunde erfordras.
Jag har yttrat mig tillräckligt i målet förut, för att visa huru förhållandet är.
Hvad jag nu yttrat och uppläst såväl ur R.
St:s skrifvelse, som ur grundlagen, är till svar å hvad Frihine Sprengtporten och Hamilton yttrat, att nemi. det icke later tänka sig, att i bevillningsväg R.
Sl:s termer vid ett hesluts fattande kunna hindra nästkommande
Ständer att besluta; ty den gamla bevillningeu måste räcka intill slutet af del år, dä den nya bevillningeu fastställd varder.
Jag begär propos. till bifall å den redactionsförändring, som jag föreslagit.
Ehuru jag anser den speciella fråga, hvar om Frih.
Cederström sednast talat, egentligen icke tillhöra det föredragna ämnet, och jag således bör anse grannlagenbelen förbjuda mig att dermed längre upptaga R. o. Ad:s tid, tror jag mig likväl befogad att beslå Hr Frih:n med en motsägelse, hvarigenom jag förmodar att han skall finna, det han vederlagt sig sjelf.
Hr Frih. har åberopat ett riksdagsbeslut, hvarigenom R.
St. till K. M. hemställt, alt, i fråga om fördrag med främmande länder, tullbeslämmelserne måtte nedsättas när omsländigheterne sä påkallade.
Jag är viss på att Frih.
Cederström lika med mig medgifver, att grundlagsförändringar icke kunna beslutas vid en riksdag.
Således måste detta ensamt vara ett bevis, att-grunfila gen icke lågt något binder i vägen för tullafgifternes nedsättning efter K. M:s pröfning, då R.
St. kunnat ulan grundlagsförändring göra hemställan om eli sådant behandlingssätt.
För min fiel kan jag icke annat än vördsamt till prot. förklara, alt hvad jag uppläst, är ett R.
St:s beslut, derigenom Ständerne till K.
M. öfverlemnadc, att i reciprociletsförhållandcn med främmande makter besluta om nedsättning af fastställd lull.
Delta beslut såsom speciel concession hörer icke till någon cathegori af grundlagen, utan är helt simpelt en ekonomisk författning; ty om R.
St. vid nästa riksdag icke skulle förnya den ilrägavar. lill Konungen lemnade rättighet, så blifver K.
M. förhindrad att kunna afsluta en sådan tractat, der reciprociletsförhållanden fordrade en sådan nedsättning.
Grundlagen är klar och tydlig; hvad som nu medgifves i nedsättningsväg för vinnande af nödige fördelar för landet, det gäller till dess alt R.
St. vid nästa riksdag beslutat öfver bevillningeu i allmänhet.
Ilr Fåhrmus:
Cederström nu afgifvit den för klaring öfver sitt förra yttrande, alt han anser en nedsättning i lullafgifler utgöra en ekonomisk författning, liar han yHerli - 260 Den 14 Januari f. m. gare försvagat sin bevisning; ty ekonomiska författningar ligga belt och hållet inom gränsen af K.
M:s behörighet.
Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att, på sätt Frih.
Palmstjerna anmärkt, nu icke kunde blifva fråga om beloppet af den spanmålslull, som borde blifva gällande, emedan denna fråga redan var af R. o. Ad. afgjord.
Frågan inskränkte sig således till afgörande huruvida tullinkomsten för utländsk spanmål borde öfverlemnas till K.
M:s nåd. disposition och under hvilka villkor detta öfverlemnande må ske.
I delta afseende hade här blifvit yrkadt dels bifall till Ulsk:s hemställan, dels förändringar deruti enligt ålskillige nu uppgifne förslag.
Hr von Hartmansdorff hade föreslagit, att orden ”till slutet af år 1847”, måtte utbytas emot följande mening ”intilldess näslsammanträdande Ständer derom beslutat”; Frih.
Cederström åter hade i afseende pä samma ord tillstyrkt, alt i stället skulle införas: ”till slutet af det år, då nästsammanträdande Ständer derom besluta”; af Hr Skogman hade blifvit föreslaget, att
Utskottets hemställan må bifallas oförändrad utom i afseende på orden Punder tiden”, hvilka skulle utbytas emot orden ”intill nästa riksdags slut”; och slutligen hade Frih. Palmstjerna föreslagit, alt R.
St. skulle besluta, ”att den tullinkomst, som för utländsk spamål inflyter intill slutet af nästa riksdag, må ställas lill K.