Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill vid detta tillfälle förntskicka den förklaring, alt jag ingalunda skall blifva en af deni, sorn kommer att motsätta mig förslaget örn nedsättning i lull för nödvändighetsvaror, som till Sverige införas, men kan icke underlåta att, hvad angår den varu-arlikel som nu är i fråga, fullkomligt dela den af Hr von Hartmansdorff derom yttrade åsigt.
Hr Rosenblad har talat om de 30-åriga hinder, som i Frankrike mött för att få tullen å vin nedsatt: hvad han anfört, är en sanning; men i afseende å den slutsats, hvartill den värde talaren kommit, eller alt dessa hindel- nu voro på gränsen att upliöra, genom det sätt hvarpå man nu derstädes fortginge, så hemställer jag till honom huru det är tänkbart, att någonting så maktpåliggande för Frankrike, sorn denna tull, skulle nu kunna undergå förändring!
Frankrike fortgår på den bana det beträdt, medelst sednaste revolution, och har nu kommit till det olyckliga förhållande, att den ena dagen oragöres hvad under den andra blifvit gjordt, och det är således icke troligt alt förändring sker i förevar, afseende.
Hr Ribbing har yttrat, att orsaken hvarföre bränvin nyttjades icke vore någon annan, än att man icke hade något bättre att tillgå: det medgifver jag kan ega sin grund på sådana ställen å landet, der icke något annat finnes, d. v. s. sjelfva landsbygden; men jag kati ej förneka min öfvertygelse, alt bränvinssupandet hos deni, som derpå äro riktigt begifne, börjas med finare bränvin, öfvergår sednare till finkel, och slutar ofta med begagnande af Hoffmans droppar, hvaraf synes, att man mer och mer närmar sig det sorn riktigt rafflar i halsen.
Huru vill jag, vid sådant förhållande, tänka mig vin som surrogat.
Nedsättning i tullen å vin, för att förekomma bränvinssupande, skulle således icke tjena till någonting.
Jag förenar mig i öfrigt med Hr von Hartmansdorff.
Remitterades till Revilln.Ulsk. Hr Rosenblad, Bernh.:
I anledn. af den motion, som Hr Rääf, Leonard Fredrik, väckt, ang:de anslag till DD. KK. HB., anhåller jag att få aflemna följande uplysningar, om hvilkas remitterande till StatsUtsk. jag vördsamt anhåller.
Hr Rosenblad upläste härefter följande:
Uti äldre tider åtnjöto Svenska Arffurstar vissa provinser såsom förläning af riket.
Den som sist åtnjöt en sådan förläning, var Hertig Carl Filip, den store Gustaf Adolfs bror, Hertig af Södermanland, Nerike och Wermland, af hvilka provinser han upbar all ordinarie hemmansränta och kronotionde, och således, ganska stora inkomster, utom hvad hans andel af de stora Gustavianska arfvegodsen afkasta3 H. 10 146 Den 22 Januari. de.
Sedermera, och intill närvar, tid, har Svenska Konungahuset endast en gäng haft, utom Kronprinsen, fullvuxna Arffurstar, nemi.
Konung Adolf Fredriks yngre söner.
Då Hertig Carl upnått21och Hertig Fredrik Adolf ingått i sitt 20:de år, fastställde R.
St. genom underd. skrifvelse lill K. M. af d. 19 Januari 1770, för dessa unga Arffurstar en stat (se riksdagstidningar för riksdagen 1709—1770 sid. 289—293).
Rikets och Statsverkets tillstånd var då ganska bekymmersamt.
Pommerska kriget och financiela oordningar hade försatt
Statsverket i en betydande ut- och inrikes skuld, och man fann sig under samma riksdag nödsakad uptaga stora nya lån, både inoch utrikes, de senare till ett belopp af 1,400,000 r:dr Holl. c:rt och 400,000 r:dr H:bg b:ko.
En långvarig oreda i myntväsendet och föreg:de riksdags våldsamma åtgärder för myntets förbättring, hade försatt de flesta näringar, serdeles bergsbruk och fabriker i ett stort obestånd, en mängd fastighetsegare hade pä utmätningsauktioner nödgats för halfva värdet gå ifrån sin egendom och största delen af de öfriga behöfde Statens lånebiträden, för att undgå ett lika öde.
I rikets dåvar., såsom Ständerne i förutnämnde skrifvelse yttrade sig, ”knappa tillgångar”, förklarade de såsom en lycklig omständighet, som de erkände såsom ett nytt vedermäle af K.
M:s huldhet och ömhet, att K.
Sig ämra tillsvidare vilja i Dess Hus och vid Dess bord behålla DD. KK. lill.
Arffurstarne, hvarföre R.
St. för den gången icke behöfde vara betänkte på taffel-penningars anslående för DD. KK. lill.
Först betaltes den för Arffurstarne åsamkade skuld, nemi. för Hertig Carl 42,980 d:r k:mt och för Hertig Fredrik 44,522 dir k:mt.
För hvardera af de begge
Arffurstarne anvisles ett årligt an slag af 63,000 d:r s:mt, utom en gäng för alla till första etablissementet 57,000 d:r s:mt.
Derjemte anslogo R.
St. för H. K. H.
Prinsessan Sofia Alberlina ett årligt anslag af 50,000 d:r s:mt.
Genom en skrifvelse af samma dag anvistes dessutom åt hvardera Arffursten 25,000 r:dr H:bg b:ko, till företagande af en utländsk resa.
(Vid förutg:de riksdagen hade åt Hertig
Carl anslagits 20,000 dir s:mt till inrikes resor.)
Hertig Carl hade redan erhållit Rosersbergs slott med tillydande, och åt Hertig Fredrik Adolf anslogs Leckö kungsgård, som sedermera utbyttes mot Tullgarn.
Derjemte erhöll hvardera Arffursten ett regemente med åtföljande Ofverstelön.
Under riksdagen 1769—1770 var kursen på Hamburg omkring 60 mark kunt, och dåvar.
Sekreta Utskott afsåg i dess finansplan en framtida realisation efter t. o. m. 48 markers kurs.
Men om man endast beräknar det 1770 beviljade anslag, efter den sedermera, 1776, antagna realisationsgrund af 72 mark kunt, eller 6 d:r s:mt för l r:dr specie, utgjorde det ärligen för hvardera Arffursten beviljade, efter nuvar. myntvärde, 28,000 r:dr b:ko, och det för II. K. H.
Prinsessan 22,222 r:dr 10 sk. 8 rist. biko, äfvensom det för hvardera Arffurstens etablissement en gång för alla beviljade 25,333 r:dr 16 sk. b:ko.
(Efter den 1769 tilltänkta realisationsgrund, 48 markers kurs, utgjorde det för hvardera Arffursten beviljade årsanslag 42,000 ridr biko och det för Prinsessan 33,333 Den 22 Januari. 147 r:dr 16 sk., oell, efter 60 markers kurs, det förra 33,600 r:dr oell det sednare 26,666 r:dr 32 sk. Inko.) Remitterades till SlatsUlsk.
Föredrogs, men lades, på flere ledamöters begäran, ånyo på bordet Const.Utsk:s d. 18 dennes bordlagda mern.
N:o 4, med upgift å de från sednastc riksdag hvilande förslag till partiela ändringar i grundlagarne.
Föredrogos och biföllös SlatsUtsk:s nedannämnde d. 18 dennes på bordet lagda ullåtm: N:o 23, i anledn. af väckte motioner 0111 befrielse för rusthållare att erlägga mölespassevolans för indella kavalleriets hästar; N:o 24, i anledn. af väckt motion om anslag till byggande af en flottbro öfver Dal-elfven; N:o 25, i anledn. af väckt motion om gratifikation åt Kronofogden, Assessoren Morén; och N:o 26, med anledn. af K.
M:s nåd. propos , ang:de utbyte af en del utaf den för Götha Art.-regdes äldre stallbyggnad i Götheborg uplåtna tomtplats emot en annan derstädes belägen, nämnde stad tillhörig, lägenhet.
Föredrogs StalsUtskis d. 18 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 27, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., angide eftergift af ett kronan tillfallet dana-arf efter aflidne Postmästaren A. Wallvik.
I afseende på sjelfva frågan, eller Utsk:s tillstyrkta bifall lill Konungens nåd. propos. såväl hvad beträffar nu föredragna, som de derefter följande målen af enahanda art, har jag ingeniing att erinra; men i anledn. af de begagnade ordalagen i StatsUtsk:s tillstyrkande, ber jag få nämna, alt under föreg:de riksdagar har man, i fråga om dana-arfs hemfallande till kronan, i tvifvelaktiga fall, och då man hade någon anledn. förmoda fordringsanspråk, d. v. s. att tvist mellan kronan och enskild man möjligen kunde upstå derom, huruvida ett ifrågaslälldt belopp vore dana-arf eller icke, begagnat uttrycket: ”att under förutsättning det den ifrågavar. qvarlåtenskapen hade, eller framdeles erhölle egenskap af dana-arf, så efterskänktes kronans rätt till densamma.” Hvad nu föredragna och följande utlätrn beträffar, så kan visserligen icke gerna någon tvekan upstå, huru de medel hvarom deri handlas, böra anses, men inom SlatsUtsk. är ett dylikt mål liggande på bordet, hvarom tvist vid domstol anhängiggjorts, huruvida det deri omförmälda beloppet, som är af större betydenhet, vore af danaarfs natur eller icke, och beträffande hvilket mål, en del ledamöter trodde sig böra begagna mer villkorliga uttryck.
Men då, enl. min tanke, ingenting hindrar att tvist kan upstå och nya skäl förebrin 10* - 148 Den 22 Januari. gas, som förändra omdömet om en förut otvetydig sak, anser jag att, om i alla hänseenden, de här i delta betänk, begagnade orden ”kronans rätt” icke äro tillräckliga för betryggande från framtida återbäringsskyldighet, försigtigheten bjuder, det It.
St. alltid borde i alla sådane mål som dessa, i beslutet inrycka de förr begagnade ordalagen: ”under förutsättning alt qvarlåtenskapen innehar eller framdeles kommer att erhålla egenskap af dana-arf, så efterskänkes kronans rätt till det ifrågavar. beloppet.”
Den betänklighet, som Frih.
Stjernstedt nu yttrat, har han redan förut sökt göra gällande, först inom den afd. af StalsUtsk. hvarest ifrågavar. utlät, handlades, och sedermera inom Utsk:s plenum; men på båda dessa ställen ansåg man, att
Frihms framställning icke borde föranleda till ändring i den nu föreslagna redakt:n, sä mycket mer, som densamma är upställd i enlighet med de beslut, som under sistl. riksdag i enahanda frågor af R.
St. fattades.
För min del kan jag icke se, att kronan skulle komma att lida den ringaste fara, då det tydligen heter, att det är kronans rätt till de ifrågavar. dana-arf, som afträdes.
Ilar nu kronan ingen rätt, så har ju kronan heller ingenting alt afträda; tillfaller henne endast en del af detta arf, så är det endast denna del som bortskänkes. Hade Utsk:s tillstyrkande deremot innehållit att dana-arfvet skulle, lill förmån för den eller den inrättningen, afstås, då kunde visserligen den fruktan Frih.
Stjernstedt hyser, egt något skäl för sig; men då man endast öfverlåter sin rätt, så synes man icke gifva mera än man sjelf får.
På denna grund anhåller jag om propos till bifall å betänk.
Stjernstedts framställning är riktig, och att StalsUtsk. handlat rättast om det begagnat de ordalag Frilnn yrkat.
Men som fråga icke är om mer än 143 r:dr och då målet, som kommit från StatsUtsk.
, icke kan afgöras utan den tidsutdrägt, hvilken en återremiss förorsakar, och hvilken kostar Staten kanske en lika stor summa, som den förenämnda, hemställer jag om icke bäst vore, att låta bero vid hvad StalsUtsk. föreslagit.
Jag hoppas att, om en betydligare summa skulle ifrågakomma, på sätt Frih.
Stjernstedt omförmälde, StalsUtsk. ville taga i närmare öfvervägande, om ej lämpligt vore att dä begagna sådana uttryck, som Frilnn föreslagit.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge den gjorda anmärkn:n föranleda till återremiss, ropades nej; hvarefter StslsUtsk:s förevar, utlåt.
N:o 27 blef bifallet.
Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s d. 18 dennes pä hordet lagda ullåt:n: N:o 28, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de eftergift af ett kronan tillfallet dana-arf efter Enkan Helena Maria Hansdotter; och Den 22 Januari. 149 N:o 29, i anleiln. af K.
M:s nåd. propos., ang:de eftergift af elt kronan tillfallet dana-arf efter husmannen Nils Hansson Modig.
Föredrogos och begärdes pä bordet, K.
M:s nedannämnde denna dag ankomne nåd. propos:r och skrifvelser till R.
St. l:o, ang:de låne-understöd för anläggning af en jernväg emellan städerne Örebro och Nora; 2:o, ang:de upplåtelse af jord från Trumpetare-bostället vid Calmar reg:te, Lilla Ökna N:o 2 i Jönköpings län, till plan för sockenstuga och skolhus åt Ökna församling; 3:o, an$:de dispositionen af de 1848 års krigsrustningsfond tillhörande persedlar, som blifvit i Stockholms Ulredms-förråd inlemnade; 4:o, ang:de inqvarterings-skyldigheten i Stockholm; 5:o, ang:de uplåtelse ät staden Jönköping af plats lill skolhus å den Jönköpings f. d. fästning tillhörande mark; 6:o, ang:de uplåtelse af kronan tillhörig jord till hamnanläggning vid Wadstena slolt i Östergöl hlands län; 7:0, i fråga om grunden för beräkniugen af reserv-räntorne vid båtsmanshållet i Blekinge; 8:o, i fråga om förändrad beräkningsgrund för båtsmans-vakance-afgiften af nyrotcrad jord inom Blekinge län; 9:o, ang:de låne-understöd för utvidgning och reparation af domkyrkan i Wexiö; 10:o, ang:de den s. k. kurhus-afgiften; ll:o, ang:de uplåtande lill domkyrkan i Calmar af arrendeinkomsterna utaf jordlägenheter, tillhörande Calmar f. d. fästning; 12:o, ang:de låne-understöd för återupbyggande af Lidköpings nedbrända kyrka; 13:0, ang:de låne-understöd för upförande af lazaretts- och kurhusbyggnad i Warberg; samt 14:o, ang:de ett begärdt amorteringslån till fullbordande af en nybyggnad för läns-lazarettet i Lund och dermed förenade sjukvårdsinrättningar.
Anmäldes och lades på bordet följande från Allm. Bcsv.- o.
Ekon.Utsk. inkomne utlåt:n, be(änk:n och mern.:
N:o 2, i anledn. af väckt motion om utfärdandet af sammandrag utaf författningar, i afseende på kringvandrande gesäller och andra icke bofaste personer m. m.; N:o 3, i anledn. af väckt motion om förändring uti föreskriflerne om jernvräkeriel i riket; N:o 4, i anledn. af väckt motion om insättning i Sparbank af en del utaf tjenstehjons aflöning; N:o 5, i anledn. af väckt motion om upmuntran åt tjenstehjon för trogen tjenst; N:o 6, i anledn. af väckt motion om förändring uti K. M:s förnyade Hamn-Ordning d. 24 Januari 1771; 150 Den 22 Januari.
N:o 7, i anledn. af väckt motion, angide fastställanile af reglemente för socken-magaziner; N:o 8, i anledn. af väckt motion om föreskrifter mot gifte husmäns och inhyseshjons utvandringar från Skåne till Danmark; N:o 9, i anledn. af väckte motioner om upbörande af förhöjd presterlig tjenslårsberäkning m. m.; N:o 10, i anledn. taf väckt motion om förändradt befordringssätt till regala paslorater; N:o 11, i anledn. af väckt fråga om Lands fisk als-tjenste mes indragning; N:o 12, i anledn. af väckt fråga om utfärdande af fullmakter för Länsmän; N:o 13, i anledn. af väckt motion om ijprättande af förslag till Länsmaus-tjensters tillsättning samt om upbördsborgen för Länsmän; N:o 14, i anledn. af väckt motion om beredande af tillgång på duglig vaccin; N:o 15, ang:de återlemnande af en utaf Riksdagsfullmäktigen Måns Månsson väckt motion, om dels skyldigheten att vårda utmätt gods, och dels utfärdande af instruktion för Länsmän; Nro 16, i anledn. af väckt motion, angrde föranstaltande af en normal-uplaga af Katechesen; N:o 17, i anledn. af väckt motion om Statens öfvertagande af utgifningen utaf Bibeln, Psalmboken och Katechesen ; N:o 18, i anledn. väckt fråga om förändring i sättet att tillhandahålla afskedade krigsmän pensioner och nådegäfvor; samt N:o 19, i anledn. af väckt motion om uphörande af befälets vid indelta regrlene inverkan vid upgörande af legokontrakter emel lan rotehållare och rekryter.
Uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdr. från Preste- och BondeSt:n af d. 15, samt från BorgareSt. af d. 15 och 18 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
In lidem prolocolli silbert Munck.
Den 25 Januari f. m. 151 Lördagen den 25 Januari 1851.
Justerades 2 prot.utdr. för d. 22 dennes, samt pleni protrn för d. 30 sistl.
L)ec. f. och e. m.
Det är anledn. till anmärkn. emot Konungens föredragande för Landtförsvars-depart:tet hvaraf remiss begäres till Const.Utsk., inför hvilket anledn:n upgifvas skall.
Landtm, förklarade, att denna anmärkmsanledn.
, jemlikt 29 § Riksd.Ordn., komme att remitteras till Const.- Utsk.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 18 och 22 dennes på bordet lagda mern.
N:o 4, med upgift å de från sednaste riksdag hvilaude förslag lill partiella ändringar i grundlagarne.
De i delta mern. anmäldte förslag, företogos punktvis till öfverläggning och afgörande: lista punkten:
Förslag till ändring af 68 § Riksd.Ordn. ■rör:de tiden för revisionerne af Statsverkets, Bankens och Riksg:s-kont:s tillstånd, styrelse och förvaltning.
Förslag till ändring i 2—5 mom.
14 § och 22 § Riksd.Ordn., rör:de representations-rättigheten för Fahlu Bergslag.
Jag vill icke bestrida antagandet af det förslag, som nu är underställdt R. o. Ad:s pröfning, eller neka att detsamma innehåller förbättringar.
Men jag vill icke heller att det skall kunna läggas detta Stånd lill last, att hafva antagit § 14 i Riksd.Ordn., sådan han här blifvit framställd, utan att någon anmärkt den felaktiga redaktion, som deri befinnes.
Mom. 5 slutar med orden: och är inom länet bosatt.
Hvilket län?
Det är ingenstädes sagdt.
Men väl talas i mom. om Fahlu Bergslag och Magistraten i Fahlun, hvilket antyder att fråga är om Kopparbergs län.
Lagens tillämpare få alltså sluta sig dertill och rätta sig derefter.
Uppå härefter framställd propos. blef ifrågavar. förslag af R. o. Ad. bifallet.
Förslag till ändring af 52 § R.F. och 24 § Riksd.Ordn., ang:de til/förordnande af BondcSt.-s Sekret. 152 Den 25 Januari f. m.
När della förslag under sisll. riksdag pä detta rum framställdes, så hemställde jag, på grund af den reservation, sora mot Utsks betänk, blifvit gjord af Biskop Holmström, med hvilken Frih. Paijkull och Hr Gyllensköld hade sig förenat, alt R. o. Ad. mätte, såsom onödigt och onyttigt, ogilla delta förslag; men d. v. Landtmarskalk förklarade, ali som en sådan mening, om den antoges af R. o. Ad. såsom Ståndets gemensamma tanka, skulle innebära detsamma som ett ogillande, och frågans förkastande genast vid den riksdag, då förslaget gjordes, men sådant icke finge ske förr än vid påföljande riksdag, så kunde en sådan propos. ej heller af honom framställas.
Nu deremot är tiden inne dä eli afsteg kan ega rum, och jag anhåller alt R. o. Ad. mätte besluta ett sådant.
Stadgandet lili ifrågavar. grundlags § är onekligen rationel!.
Det vore t. o. m. öfverensstämmande med grundlagens mening, att en lagfaren, på sätt der stadgas om BondeSt., funnes närvar, i hvarje RiksSt.
Man kunde väl tänka sig denna lagkunskap hos Ståndets Talman, som K.
M. äfven eger utnämna.
Det vore dä nödvändigt att för sådant fall förutsätta hos honora, ej allenast de qvalifikationer som utmärka Talmannen, utan äfven den lagkunskap, som här är i fråga.
Det måste dock vara lättare att finna en person, som besitter Talmannens förmåga i öfrigt, men saknar den af en allmän kännedom i grundlagen och i allmän teg, såsom i Riksd.Ordu. är föreskrifvel, än att finna nämnde egenskaper och kunskaper förenade Iros samma person.
En god Talman kan gifvas, utan att han till erforderlig grad känner de lagar, sora här åro i fråga; och likaledes en person med denna lagkunskap, hvilken derföre icke passar till Talman.
Till följd häraf anser jag det nuvar. lagstadgandel, alt Sekret, i BondeSt. bör af Konungen tillsättas, vara rationell; men det förhållande, som här är i fråga, är egentligen i min tanke ett direkt förhållande emellan den ena Statsmakten och det ifrågavar.
Ståndet, till den grad direkt, alt det synes mig som det lemnar de öfriga MedStms ställning nästan ovidrörd.
Delta gör, alt jag för min del icke har något emot bifall till Const.Utsk:s försteg i denna punkt, och tager mig således friheten tillstyrka R. o. Ad. all detsamma bifalla.
Hr Weidenhjelm, Ernst Augnst:
Innan man nphäfver en gällande teg, bör man alltid tillse, huruvida den grund, pä hvilken denna teg blifvit byggd, uphört att vara nödig.
Om man jemför 52 § R.F., dernti K.
M. blifvit belastad med besväret alt för BondeSt. utse Sekret., med 24 § Riksd.Ordn., som innehåller Sekrets edsvurna förbindelse att biträda Talmannen vid målens behandling och göra påminnelse, om något emot grundlagen stridande skulle förekomma, sä finner man grunden till detta stadgande ligga i farhågan, att BondeSt., i saknad af erforderlig kunskap om grundlagens bud, lättare än de andra Stånden skulle kunna med en eller annan öfverträdelse deraf beträdas, och följaktligen också mera än de vara i behof af en rådgifvare.
Om nn år 1809, vid grundlagens första stiftande, lill äfventyrs förefanns något skäl att misstro
Den 25 Januari f. m. 153 BondeSt:s förmåga att tillämpa de då fremmande talrika föreskrifterna i våra grundlagar, så har likväl under de många riksdagar, som sedan egt rum, BondeSt. kommit i tillfälle att praktiskt, hvilket alltid är det säkraste och tillförlitligaste, inhemta kännedom om grandlagens innehåll.
Under tiden hafva, såvidt mig är bekant, Sekretme sällan, om ens någonsin, behöft iakttaga deras i grandlagen förvarade rätt, och någon fortfarande obekantskap med grundlagen, eller någon i naturen inrotad böjelse att upsåtligen den öfverträda, synes icke kunna hos ifrågavar.
Stånd förutsättas.
Då således grunden för detta lagstadgande, saknad af nödig lagkunskap inom BondeSt., numera icke förefinnes, och BondeSt. nu sjelf yrkar uphäfvande af delta stadgande, så synes mig rättvisa, klokhet och sämja fordra, att de öfriga Stånden icke, i hvad på dem beror, lägga hinder i vägen, att jemlikhet i möjligaste måtto må beredas, de serskilda Stånden emellan.
Jag är långt ifrån att vilja göra ingrepp i något Konungens prerogativ; men jag kan icke som prerogativ anse en i grandlagen föreskrifven pligt, hvars ulöfvande, i st. f. att medföra några fördelar, fast mera ådrager K.
M. många betänkligheter och besvär.
Jag vågar derföre tro, att K.
M. med glädje skulle se
Sig befriad från en sådan börda, och drager derföre icke i betänkande att understödja förslaget.
Jag instämmer i denna fråga helt och hållet med Hr Lagerhjelm deruti, att det är en fråga, som icke inverkar på de öfriga Ståndens ställning, utan endast på BondeSt.; ty det är en fråga direkt emellan BondeSt. och Konungamakten, och jag förenar mig således af dessa skål med Hr Lagerhjelm i tillstyrkandet af bifall (ill det förslag, som nu år under R. o. Ad:s pröfning.
St. fördelade sig på 4 Stånd, saknade BondeSt. den erfarenhet samt den kännedom, som erfordrades för att på egen hand kunna handla och besluta.
Det var då nödvändigt för BondeSt:s eget intresse och för de allmänna ärendernas rältsenliga gång, att delta RiksSt. fick sig till biträde och rådgifvare, en lagfaren och i allmänna hushållningen kunnig man.
Men sedan BondeSt. nu kommit till den kännedom om de allmänna ärenderna och om grundlagens föreskrifter, att de, utan något sådant fremmande inflytande, kunna handla och besluta, vore det både orättvist och obilligt, att förneka detta RiksSt. samma fördelar och rättigheter, som de öfriga RiksSt:n ega, nemi. att tillsätta sin Sekret.
Jag tillstyrker derföre bifall till det hvilande förslaget.
I min tanke är det alltid af största vigt, att de serskilda delarne af representationen komma i åtnjutande af lika rättigheter, på denna grund anser jag att det vore både rått och billigt, alt BondeSt. tillerkändes samma rättighet, som de öfriga Stånden redan hafva, att sjelfva välja Sekret.
Den farhåga man kunde ega, alt BondeSt. icke skulle 154 Den 25 Januari f. m. kunna tillsätta en Sekret., sora vore vuxen sitt kall, eller sä god jurist som hän bör vara, tror jag icke i verkligheten bör göra sig gällande.
Vilja BondeSt:s ledamöter hafva dåliga rådgifvare, så finnes nog tillgång dertill ändå, äfven om de hafva den aldra bästa Sekret., enär det i allt fall är dem obclaget att höra andra rådgifvare och låta leda sig af dem.
Om det deremot blir deras rättighet, att sjelfve tillsätta sin Sekret., så tror jag att det blir deras intresse att göra valet sålunda, att de sjelfva kunna förlita sig på hans råd.
Frågan om formen för tillsättandet af BondeSl:s Sekret, är en fråga, hvilken, såvidt jag förstår, icke synnerligen kan angå någon annan, än det Stånd, som skall begagna ifrågavar.
Sekret., samt den som för det närvar, tillsätter honom.
Att de öfriga Stånden under sådana förhållanden söka inblanda sig i denna fråga, för att på ett obehörigt sätt taga sig förmynderskap öfver de parter, som frågan egentligen angår, anser jag högst olämpligt, och anhåller derföre om bifall till förslaget.
När man ser till grunden af denna fråga, så visar sig förhållandet vara, att BondeSt:s Sekret, bör anses såsom en half Talman.
Med samma rätt, som Konungen tillsätter Talmän inom Stånden, bör Han äfven ega tillsätta Sekret." i BondeSt.
Att så förhåller sig, är klart af följande stadgande i 24 § Riksd.Ordn.: ”åliggande Sekret, för BondeSt. serskildt, att biträda Talmannen vid målens behandlande och göra påminnelser, om något emot grundlagarne stridande skulle försökas.”