Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan mine värde motståndare länge och väl talat om nödvändigheten att förekomma kroglifvet m. m. d., så framkomma de nu med det skäl, att de vilkor, hvilka uti R. o. Ad:s beslut blifvit stadgade, vore för krögarne allt för mycket betungande.
Sådant är icke, enligt mitt begrepp, att vara konseqvent i sina åsigter.
Det är, i min tanke, ingalunda förenligt med Statens säkerhet, att utskylder erläggas till upbördsmän, utan att någon kontroll finnes deröfver, att penningarne ej stanna i deras fickor.
När jag framställde förslaget om krögares skyldighet att förse sig med Häradsskrifvarens annotation å qvittenserna öfver erlagde krogutskylder, framlade jag äfven bevis på nödvändigheten af ett sådant stadgande och anförde exempelvis, att en upbördsmän i 10 år innehållit afgifter för bränviusbränning, derföre att det icke var föreskrifvet, att annotation å qvittenserna skulle ega rum.
Vill man nu beträda samma bana och bringa saken derhän, att upbördsmännen obehindradt kunna innehålla summor till ganska betydliga belopp och sålunda åsamka sig balans, så länder detta visserligen till min enskildta fördel, ty, i händelse jag fortfarande kommer att bekläda den föga angenäma plats, jag för närvande innehafver, så öka upbördsmänncns balanser mina inkomster; men jag anser, att
Statens fördel hör gå framför allt annat och derföre tog jag mig friheten föreslå ifrågav:de stadgande.
Jag kan icke finna, att man bör fästa något afseende på det besvär, som härigenom skulle krögarne tillskyndas.
På sätt en annan talare redan uplyst, är det hvarje skattskyldigs pligt att förse sig med Häradsskrifvarens annotation å qvittenset öfver kronoutskylderna, vid äfventyr att eljest ej vara betryggad för deras erläggande ännu en gång.
Att krögarne dessutom, på sätt Hr von Hartmansdorff tyckes hafva förmodat mitt förslag åsyfta, skulle förlora sina rättigheter genom en uraktlåtenhet af ifrågakomne föreskrift, har alldeles icke varit min mening, och följden kan naturligtvis icke heller blifva annan, än att den uteblifne anuotationen medför skyldighet att ånyo betala, om upbördsmannen skulle förskingra medlen och ej förmå att dem återgälda.
Jag kan icke heller finna, att en bränvinsutskänkare eller bränvinsutminuterare bör betraktas med så milda blickar, att man för deras skull bör försaka fördelen och beqvämligheten att få upbära afgifterne till större belopp, åtminstone 2:ne gånger 102 Den 5 Oktober. om året.
Lika med en föregående talare anser jag det vara af vigt, att ej krogrörelsen faller i händerna på sådane personer, som hafva allt att vinna, men ingenting att förlora, ty om sä inträffar, kan del lätt hända, alt de ej mäkta betala de afgifter de åtagit sig, hvaruppå Staten, då någon borgen för dessa af gifters erläggande ej är föreskrifven, naturligtvis förlorar.
Skulle det åter inträffa, att ingen inom den trakt, der krogen skulle anläggas, vore så förmögen, att han kunde halfårsafgiften förskottsvis erlägga, så blefve följden deraf, alt ingen krog korn till stånd, och deröfver borde Utsk:s ledamöter, såsom mig vill synas, ej beklaga sig.
Jag förnyar mitt yrkande, det R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut.
Jag deremot upträder för att anhålla, det R. o. Ad. icke mätte vidblifva sitt förra beslut i dess helhet.
Hvad nu först formen beträffar, vågar jag hemställa, att R. o. Ad. ville antaga §:n, endast med den förändring, som är en nödvändig följd af Ståndets beslut i afseende å de föregående §§:na, eller att orden: ”enligt 8:de eller 12:te §:n eller auktion enligt 10:de eller 14:de §:n” utbytas emot orden: ”enligt 8:de, 12:te eller 15:de §:n eller auktion enligt 10:de §:n.” Derefter får jag, i afseende ä Hr Printzenskölds förslag, anhålla, att detsamma måtte blifva föremål för särskild propos.
Vidare ber jag att få med några ord bemöta de inkast, som blifvit gjorda emot Utsk:s förslag.
Lagerbjelke har sagt, att om i allmänhet den grundsats var gällande, att alla skatter skulle terminvis betalas, så skulle Hr Grefven icke hafva något emot förslaget, men att reformen skulle börjas med krögarne, det ansåg Hr Gr:n olämpligt.
Detta är ett vanligt inkast mot alla reformer.
Om man ej får allt pä en gång, vill man ej hafva något.
Hr Gr:n säger, att man ej bör gynna krögarne med denna förmån.
Det är icke för att gynna dem, utan på det att de måtte kunna betala så mycket mera, som man vill att skatten skall terminvis erläggas.
Förslaget afser således mera samhällets än krögarnes- fördel.
Lagerbjelke håller sig till den gamla satsen, att om skatten för högt updrifves, blifva krögarne nödsakade att sälja så mycket bränvin som möjligt.
Jag vet icke huru man skall kunna beskatta en krögare så, att lian kan förmås att sälja sålitet bränvin som möjligt, ty hvarje menniska måste väl vara om sig, det är, vårda sig om sin egen vinst.
För att återkomma till Hr Printzenskölds förslag, så tror jag ej att det är af behofvet påkalladt.
Jag tror icke att man bör ålägga ifrågar:de personer att göra långa resor för alt förskaffa sig det föreslagna beviset.
Hr Printzensköld anser detta bevis nödvändigt, ty eljest kan Kronofogden stoppa penningarne i sin egen ficka, men huru är detta möjligt, då K.
Befh:de naturligtvis har reda på försäljningsställena?
Den 5 Oktober. 103 Hr von Hartmansdorff:
Lagerbjelke har talat om Utsk:s ömhet för krögarne och funnit detta uttryck så lyckligt, att han uprepat det flera gånger.
En sådan ömhet har icke funnits; men Utsk. har ansett sig böra gå tillväga så, som Frih.
Haab redan omförmält, alt Staten och menigbeterna måtte, af bränvinsförsäljningen, få så stor inkomst, som möjligt.
Det går visserligen an att, på sätt Hr Printzensköld yrkat, fördyra varan genom onödiga resor och andra kostnader, men Utsk. bar ansett det vara lämpligare att fördyra varan på det viset att Staten och menigheterna finge godt deraf.
Att fördyra henne sålunda, att ingen finge godt, men mången skada deraf, har Utsk. ansett vara ett fel, hvartill det icke velat göra sig skyldigt.
Man har talat om nödvändigheten af Häradsskrifvarens annotation för andra skattskvldige, om de ej vilja äfventyra att få betala skatten ännu en gång.
Men härvid ber jag att få an märka, att de allmänna kronoutskylderna erläggas vid ordinarie upbördsstämmor, där både Kronofogden och' Häradsskrifvaren äro tillstädes.
Den skattskyldige, som ej infinner sig, får skylla sig sjelf, om lian nödgas göra en onödig resa.
Men sådant är icke förhållandet med ifrågavande afgift.
Skulle likväl R. o. Ad. fästa någon särskid vigt vid annotationen: så anhåller jag, det Ståndet behagade bifalla Gr.
Mörners förslag, som åtminstone lemnar näringsidkarne en rymligare tid atl förskaffa sig denna annotation.
Men framför allt önskar jag att R. o. Ad. icke måtte förkasta den början till ett bättre sätt, att erlägga utskylder, hvilket Utsk. här föreslagit, genom deras fördelning på flere terminer.
Lagerbjelke påstår, att det ej är värdi, att göra någon förbättring i sättet för utskylders erläggande, innan hela systemet på en gång rättas: så gör han sig skyldig till en öfverdrift.
Sjelf har han, såsom Ordf. i Konst.Utsk., sökt att, i vår gamla grundlag, få in än den ena, än den andra förmenta förbättringen.
Hvarföre vill han ej behandla bränvinet på samma sätt, som representationen?
Det är naturligtvis en önskan hos Utsk. att man måtte få förmögna bränvinsförsäljare.
Men man får icke allt hvad man vill, utan man måste hålla sig till verkligheten.
Då befinnes det, att yrket icke anses för rätt hederligt, hvarföre den, som kan på annat sätt försörja sig, ej gerna blifver krögare.
När förhållandet är sådant, vore det ett misstag, att försvåra möjligheten att af näringen få, för Statens och menigheternas räkning, så stor inkomst som möjligt.
Om än yrket är illa ansedt, bör man ej behandla dess idkare såsom förkastliga menniskor, utan bemöta dem såsom andra och derigenom söka få godt folk till dess bedrifvande.
Raab anhåller jag, att 3:ne särskildta propos:r måtte i afseende å denna'§ framställas, nemi.: l:o ang:de den del, jag sednast omförmält; 2:o ang:de frågan om anuotalionen och 3:o den sista delen af R. o. Ad:s förra beslut, hvilken Hr Gr. o. Landtm, särskildt omnämnt. 104 Ren 5 Oktober.
Allt mer och mer har den regeln gjort sig gällande, att man, så vidt som möjligt, bör undvika stiftandet af undantagslagar för vissa klasser af samhällsmedlemmar.
Nu vilja likväl Frih.
Raab och Hr von Hartmansdorff framkalla en undantagslag lill förmån för den klass af samhällsmedlemmar, som utgöres af krögarne.
Såsom skäl för sitt omhuldande af denna klass har Hr von Hartmansdorff anfört, att man icke bör behandla krögarne såsom förkastade varelser.
Lagerbjelke har likväl icke yrkat något annat än, att man skall behandla dem på samma sätt som alla andra samhällsmedlemmar; ergo skulle, enl.
Hr von Bartmansdorffs antagande, alla samhällsmedlemmar af oss behandlas såsom förkastade varelser.
Detta vore ju en uppenbar orimlighet, och tyckes härröra af en tankegång, som, ehuru klar och insigtsfull vid andra tillfällen, likväl vid detta synes hafva råkat in uti hvad man på Franska kallar ”un eercle vicieux,” och hvarur utgång ej gifves annorlunda än genom att bryta sig igenom.
Jag anhåller att medelst ett exempel nu få belysa sjelfva den iffågavande saken.
För några år sedan egde nemi. ett förhållande rum, som erbjuder sig till jemförelse med del nu ifrågakomma, och det var då de dittills emot en allt för lag' afgift utarrenderade krögarne här i hufvudstaden utarrenderades emot en betydlig höjd miniraiafgift och hvad man derutöfver kunde lyckas betinga.
Man skrek genast öfver den, såsom det sades, orimligt höjlla beskattningen, beklagade de olyckliga krögarne, och förutspådde att ingen framgent skulle vilja åtaga sig ett så förtryckt näringsfång.
Jo, att en betydlig mängd personer, dels sådane, som förut idkat näringen, dels andra, oförtöfvadt, anmälde sig lill näringsrätlighets vinnande, hvarvid ett betydligt öfverskott å de beräknade bränvinsafgifterne erhölls, hvilket gjort det för vederbörande möjligt att medelst denna inkomst ordna stadens polisverk på ett ändamålsenligare sätt, samt bereda staden en mängd andra vigtiga fördelar.
Således har erfarenheten visat oss, att nian ej bör vara alltför hjertnjupen för näringsidkarnes skull vid ordnandet af sådana angelägenheter, som de ifråg:de.
Mitt nit för nykterheten har i denna fråga ingalunda kommit i någon konflikt med min pligt att befrämja det allmännas fördel.
Tverlom; ju strängare ordning näringsidkarne äro underkastade, förutsatt att man håller sig inom gränsen af det utförbara och kontrolleringsmässiga, desto tryggare torde väl det ohejdade superiet motarbetas.
Mina åsigler i den speciella frågan hafva i det närmaste sammanträffat med Gr.
Lagerbjelkes, till hvars utredning af ämnet jag alltså sluter mig; men om man, på sätt nyss tycktes inträffa, behagar tillåta sig att deraf draga den slutsats, att jag endast åsyftade att bereda framgång åt nämnde ledamots mening, så händer att man med lika mycket skäl torde säga, att den värde talaren, som sådant antydt, sjelf vid detta ärendes behandling endast upträdt såsom vapendragare, t. ex. åt Friherre Raab.
Men lika upprigtigt förvissad, som jag emedlertid är, att Hr von Hartmansdorff nu, såsom hela sin lef - Den 5 Oktober.
105 nadsbana, endast ledes af sin egen öfvertygelse och sin nitälskan för det allmänna, lika säkert hoppas jag alt R. o. Ad., inclusive jemväl
Hr von Hartmansdorff sjelf, fullkomligen inser, det ingen annan bevekelsegrund, än sträfvandet alt efter bästa insigt och förmåga befrämja det älskade fäderneslandets väl, slyter mitt handlingssätt på den plats der vi äro ställde, med rättighet och förbindelse att i offentliga riddersmanna-värf taga del.
Hvarje antydan om bristande sjelfständighet härutinnan mäste man äga rätt alt fogligt men bestämdt tillbakavisa.
Det är hvad jag nu, ehuru ogerna, seeude mig dertill uj kallad, har velat göra.
Då Hr von Hartmansdorff yttrade, att de resor, som af skyldigheten att skaffa sig
Häradsskrilvarens annotation å qvittenset för erlagd bränvinsförsäljnings-afgift komma alt föranledas, vöre för bränvinsförsäljarne hvarken nödige eller nyttige, hvarföre man ej heller borde dermed dem besvära, tager jag mig friheten fråga den värde ledamoten, huruvida icke den säkerhet för Kronan, som ligger deruti, att qvitteuserna varda annoterade hos Häradsskrifvarne och medlens redovisande sålunda behörigen kontrolleras, är nödig och nyttig.
Då man, såsom nu, står i begrepp att införa en ny lag, byggd på stränga principer och omgärdad af stränga kontroller, så är det både lämpligt och billigt att man, så mycket som möjligt ske kan, utan principernas rubbande eller kontrollernas försvagande, söker underlätta och möjliggöra tillämpningen och ållydnaden af en sådan lag.
Det är denna grundsats, för hvilken Hr von Hartmansdorff här talat, likasom den i allmänhet legat till grund för hans behandling af bränvinsfrågan, och hvilken jag icke kan annat än gilla, hvarföre jag utbeder mig alt i detta afseende få förena mig med nämnde värde ledamot.
Han har äfven fästat upmäksamheten på förmånen af att skatterna i allmänhet terminsvis erlades ; och nu föreslagne stadgande kan ju betraktas såsom det första steget på en sådan bana.
Den siste värde talaren har sagt, att §:s antagande skulle införa en undantagslag; men jag får erinra derom, att delta undantag lätt kan uphöjas till regel, ora R.
St. vid en kommande riksdag beslöte, att alla skatter skulle å flera terminer till erläggande fördelas.
En talare har klandrat hvad han här tvenne gånger kallat ”krögares omhuldande,” och en sednare talare har uprepat samma uttryck.
Krögare måste väl emellertid antingen tolereras eller icke: i förra fallet, hvilket man gjort gällande i detta lagförslag, är det väl ingenting ondt deruti, alt man äfven för dessa slags medborgare bereder en billig lättnad i lagens efterlefnad.
De äro väl ändå menniskor, och felet ligger väl mera hos dem, hvilkas onda begär och ohejdade njutningsbegär tagit denna rigtning, än hos dem, hvilka till egen vinning begagna detta redan förhanden varande onda.
Att slutligen Frih.
Cederström tillåtit sig kalla Hr von Hartmansdorff i denna fråga en Adjutant åt Frih. Raab, har hos 106
Den 5 Oktober. mig och mången väckt en viss förvåning.
Den tid borde ej lia fallit ur Frih.
Cederströms minne, då Hr von Hartmansdorff var en kommendefande, men som hvarken då eller nu någonsin lydt andra order, än dem, som dikterats af den egna öfvertygelsen.
Jag röstar för bifall lill Utsk:s förslag i denna punkt.
Cederström har sagt, att man icke bör stifta någon undantagslag för krögarne.
Hvad är väl det af Hr Frih:n sjelf förordade förslaget, alt skatten skall erläggas för halfår, annat än eli undantagsstadgande?
Finnes det någon annan, som på detta sätt skattar?
Så väl Utsk:s förslag som R. o. Ad:s förra beslut innefatta således undantagsstadganden.
Skillnaden är blott, att det ena förslaget utgått från Särskildta Utsk., det andra från Gr. Lagerbjelke.
Härutaf torde R. o.
Ad. finna, att Frih.
Cederströms slutledning är lika oriktig, som hans plaisanterie i slutet af anförandet var opassande.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på 18:de §:n blifvit yrkadt af Frih.
Raab bifall till Utsk:s förslag, med den förändring i citationen af §§:na, som blefve en följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut, nemi. att i st. f. orden ”enligt 8:de eller 12:te §:n eller auktion enligt 10:de eller 14 §:n” skulle införas ”enligt 8:de, 12:le eller 15:de §:n eller auktion enligt 10:de §:n och att derjemte blifvit yrkadt att särskilda propos:r måtte framställas, dels å det af R. o. Ad. beslutade tillägget om annotation hos Häradsskrifvaren å Upbördsraannens qvitto, dels ock å det af R. o. Ad. tillagda sednare inom.; hvarföre Hr Gr. o. Landtm, finge hemställa om R. o.
Ad., under förbehåll att särskildt få pröfva de 2:ne af R. o. Ad. förut beslutade tilläggen till 18:de §:n, behagade, med den förändring i citationen Frih.
Raab föreslagit, i öfrigt bifalla Utsk:s förslag till denna §.
Efter det svaren härvid utfallit med blandade
Ja och Nej; hemslälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad., med nyssnämnde förbehåll, ville vidblifva sitt beslut och afsla Utsk:s förslag, hvarvid åter ropades
Landtm, ånyo liemstälde om R. o. Ad., med samma förbehåll och förberörde förändring i citationen, bifölle Utslcs förslag, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med Ja och Nej, förklarade att han ansåg
Den som bifaller 18:de §:n af den i Särskildta Utsk:s Utlåt.
JV2 20 föreslagna förordning, ang:de vilkoren för bränvins försäljning, med den förändring, att, i st. f. orden ”enligt 8:de eller 12:te §:n eller auktion enligt 10:de eller 14:de §:n” införas orden ”enligt 8:de, 12:le eller 15:de §:n eller auktion eu - Den 5 Oktober.
107 ligt 10:de §:n,” samt med förbehåll att särskildt få pröfva de af R. o. Ad. till ifrågavande § beslutade tillägg, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås ifrågavande § och vidblifver R. o.. A., med förenämnde förbehåll, sitt förut i ämnet fattade beslut.
Vid voteringens slut béfunnos rösterne hafva utfallit sålunda :
Landtm, yttrade, att nu återstode att pröfva de af R. o. Ad. beslutade tilläggen och deribland först det, som angick
Upbördsmannens qvittos företeende lill annotation hos Härädsskrifvaren, anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld:
Jag anhåller vördsamt, det Hr Gr. o. Landtm, behagade uplysa, om detta förslag varit föremål för öfverläggning, såsom utgörande en särskild afdelning af §:n.
Landtm, svarade, att R. o. Ad. redan förklarat diskussionen om 18:de §:n vara fulländad och alt således vidare diskussion härom ej kunde få ega rum, samt hemslälde derjemte om R. o. Ad., i öfverensstämmelse med hvad Utsk. föreslagit, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, ansåge det ifrågavande tillägget böra utur 18:de §:n utgå.
Denna propos. besvarades med Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemslälde om R. o. Ad., i afseende på detta tillägg, vidblefve sitt förut fattade beslut, samt sedan svaren dervid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade att han ansåg
Propos. till frånträdande af R. o. Ad:s beslut, att uti 18:de §:n tillägga ett andra moment, blef sedermera framstäld, men besvarad med nej; hvarefter R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förra beslut, fann detta moment böra i §:n qvarstå . 19:de punkten, ang:ile § 19.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, uplyst att, såvidt sednare mom. anginge, R. o. Ad:s förut fattade beslut var fullkomligt lika lydande med Utsk:s förslag, men att i första mom. den af R. o. Ad. antagna redaktionen var något skiljaktig från Utsk:s och lydde sålunda: ”Den som „sin rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin en gång upsagt, må ej till dylik försäljning ånyo vinna rättighet i annan ordning än denna författning föreskrifver”, yttrade Gr. Lagerbjelke: 1 sak tyckes det vara föga skillnad emellan Utsk:s förslag och R. o. Ad:s beslut.
Att ordet annor - 108 Den 5 Oktober. ledes utbytes emot orden i annan ordning, synes mig vara en bättre ordställning och således R. o. Ad:s beslut böra föredragas framför Utsk:s förslag.
Att orden i stad blifvit uti R. o. Ad:s beslut borttagna, synes mig äfven vara ganska riktigt.
Om §:n antages, sådan den nu blifvit af Utsk. föreslagen, skulle det kunna hända, att man ansåg, att en upsagd bränvins-utskänknings- eller bränvins-ulminuterings-rättighet å landet skulle kunna återförvärfvas i annan ordning än denna författning stadgar.
Då man aktat nödigt att, i afseende å stad, meddela ett sådant stadgande, som finnes i denna §:s l:sla morn., hvarföre bar man ej funnit samma stadgande lämpligt i afseende å landet?
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måttp vidblifva sitt förra beslut och afslå Utsk:s förslag.
Jag skall försöka att gifva Gr.
Lagerbjelke skäl för Utsk:s förslag.
Med rättighet till bränvinsförsäljning i stad menas inga andra rättigheter, än sådana, som af ålder varit gifne.
Då det i en annan § beter, att hädanefter inga andra rättigheter, än sådana, som stå i öfverensstämmelse med denna författning, utgifvas, följer deraf, alt alla dessa äldre rättigheters innehafvare inträda efter deras upsägning i samma förhållande som de, hvilka söka förvärfva sig nya rättigheter.
Derföre är det riktigt, att orden i stad uti mom. influtit, ty på landet finnas inga andra sådana rättigheter än gästgifvarnes, och derom handlar det 2:dra mom.
Ad. vidblifva sitt förra beslut, bör hela andra mom. utgå, ty l:sta mom. af §:n, sådan den lyder enligt R. o. Ad:s beslut, innefattar redan både de äldre rättigheterna i stad och gästgifvarnes å landet.
Jag hoppas ätt Gr.
Lagerbjelke häraf finner, det Utsk. verkligen haft skäl till sitt förslag.
Efter den uplysning, Frih.
Raab nu lemnat, anser jag det vara fullkomligt likgiltigt, i hvilket beslut R. o. Ad. stannar.
Jag kan likväl icke undgå att finnå, att R. o. Ad:s förra beslut i redaklions-hänseende har företräde framför Utsk:s, ty då det säges, att några sådana rättigheter, som här äro i fråga, icke kunna förvärfves på annat sätt än denna författning föreskrifver, och något undantag i afseende å landet ej finnes i morn. omförmäldt, så är det orätt att deruti intaga orden i stad.
Saken vore verkligen likgiltig, om R. o.
Ad. kunde, med bibehållande af sitt beslut i afseende å l:sta morn., afslå det andra; men sedan R. o. Ad. en gång antagit detta sednare morn., lärer det väl ej gå an att nu detsamma afslå. R. o. Ad:s förra beslut innehåller en omsägelse, och derföre anser jag att Utsk:s förslag bör godkännas.
Då jag för min del fäster föga vigt' vid denna fråga, men Frih.
Raab deremot tyckes finna densamma icke vara af obetydenhet, anser jag mig böra afstå från mitt förut gjorda yrkande.
Den 5 Oktober. 109 Propos. till frånträdande af R. o. Adis förut i ämnet fattade beslut och bifall å Utskis förslag, blef härefter framstäld och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
20:de punkten, ang:de §§ SO och SI.
21:sta punkten, ang:de § SS.
Hr Gr. o. Landtm, yplyste, att R. o. Ad., vid pröfningen af Utskis Betänk.
JM 13, hade bifallit den deri föreslagna 22:dra §:n, med den förändring, att i lista morn., efter ordet ”fråga”, infördes ordet ”att,” samt i 2idra mom. orden ”14 dagar” infördes, i stället för ”en månad,” och slutorden ”till den, som eger Kronoutskylder upbära” uteslötos.
Jag vill minnas, att det var på min hemställan som R. o. Ad. beslöt, att orden en månad i 2idra mom. af denna § skulle utbytas mot orden:
J4 dagar.
Jag anhåller nu att
Ståndet måtte detta sitt beslut vidblifva.
Det är obilligt att låta den, hvars näring endast räcker 14 dagar, betala skatt för en månad.
Jag tror mig hafva förra gången redogjort för ett mål i KammarRätten, angide afgift för bränvinsförsäljning vid en kälkbana.
Åkningen räckle ej längre än 6 dagar, emedan töväder derefter inträffade; likväl hade bränvinsförsäljaren blifvit för! längre tid debiterad.
Sådant är en uppenbar orimlighet, hvarföre jag anhåller om afslag å Utskis förslag, med vidblifvande af Ståndets förra beslut.
Hr Gr. o. Landtm, hemstälde först om R. o. Ad. behagade bifalla 22:dra §:n med den af Utsk. nu föreslagna redaktion, och ropades dervid Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, hemstälde om R. o. Ad., i afseende på 22:dra §m, vidblefve sitt förut fattade beslut, samt, efter denna proposis besvarande med starka
Fortsättningen af förevaride ärendes pröfning, blef, uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framstäld propos., upskjuten till nästa plenum.
Med tillkännagifvande, att, sedan Hr von Troil, Sam. Gust., såsom ledamot af StatsUtsk., erhållit 14 dagars ledighet och i st. f. honom i StatsUtsk. blifvit invald Hr Törneblad, Gust., som likväl sedermera blifvit utsedd till ordinarie ledamot i samma Utsk., Hr von Troil nu ytterligare begärt och erhållit 14 dagars förlängning af den honom beviljade ledighet, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att utse en ledamot i StatsUtsk. under Hr von Troils frånvaro, samt derjemte utse en Suppleant i samma Utsk. efter Hr Lode, Torsten Wilh., 110 Den 7 Oktober f. m. sorn derstädes varit Suppleant, men numera ingått såsom ordinarie ledamot.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Utlät, och Mern., nemi. från Stats-Utskottet:
JVs 308, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om beviljande åt Staden Jönköping af dels byggnadslån, dels anslag och lån för ny tomtreglering derstädes; Banko-Utskottet: