Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock står i Utlåt, »att, hvad angitige sådana medel, deraf äfven kapital-tillgången möjligen kunde komma i fråga att vid förefallande behof i större eller mindre mån användas, denna tillgång skulle, vid anfordran från styrelsens sida, af Riksgäldskontoret tillhandahållas.» Vidare har Hr Gr:n föreställt sig, att, när ersättningsanslaget lemnade något öfverskott, skulle detta icke kunna insättas på samma sätt, som kapitalet, i KiksgäldsKontoret.
Dock säger Utsk:t uttryckligen »att möjliga besparingar i de årliga ereättningsanslagen kunde, under enahanda vilkor, som de ursprungliga kapitalen, af RiksgiildsKontoret göras räntebärande.»
RiksgäldsKontoret är i sjelfva verket Sveriges enda skattkammare, ty StatsKontoret är egentligen ingenting annat, än en centralisation af de speciella redogörelserna, och alltifrån Konung Carl XI:s tid är det till och med förbjudet för detta verk att göra några utlåningar.
Frågan är för öfrigt icke ny; ty redan för 36 H. II.
‘ 28 434 Den 23 D ecember. år sedan föreslogs i en komité, som då var nedsatt i och för embetsverkens reorganisation, af en bland de konservativa grundsatsernas starkaste kämpar, Presidenten von Hartmansdorff, att de under Statens förvaltande verk stående kassor skulle öfverflytlas, icke till RiksgäldsKontoret, men till Banken, hvilket dock är till principen detsamma.
Man har yttrat farhåga i afs:de derå, att upsägningen och indragningen af de utlånta medlen möjligen skulle verka ofördelaktigt på den allmänna rörelsen.
Visserligen har Utsk. antydt, attén tillgång kunde genom itrågv:de fonder beredas för sådana större statsutgifter, hvilkas bestridande borde ske genom uplåuing.
Men Utsk:t har dock ingalunda sagt, att det skulle ske på en gång eller inom någon kortare tid; tvertom har Utsk. uttryckligen framställt den åsigt, att man i berörde hänseende borde afse de allmänna kreditförhållandena, samt har i sådant fall ansett RiksgäldsKontoret just vara bättre i tillfälle, än de förvaltande verken, att kunna fästa behörigt afseende på dessa omständigheter, emedan nämnde penningeverk eger under sin vård större kapitaltillgångar än andra, och kan ofta röra sig med obligationer, under det de förvaltande verken blott hafva kontanta medel.
Jag kan icke heller föreställa mig, att KrigsKollegium skulle kunna komma i någon förlägenhet, derigenom att dessa medel icke omedelbart förvaltades der; ty K.
M:t är ju oförhindrad att låta från StatsKontoret lyfta förskotter, och då föreställer jag mig att olägenheterna blefve inga.
Grefve Björnstjerna har också yttrat, att någon förenkling eller lättnad i räkenskaperna icke skulle upkomma derigenom, att förvaltningen af medlen flyttades, såsom orden föllo, från Munkbron till Riddarholmen.
Det synes emellertid vara obestridligt, att då i RiksgäldsKontoret någon serskild bokföring för hvarje fond icke erfordrades, utan alla medel inginge gemensamt i RiksgäldsKontorets allmänua lånerörelse, hvaremot, sedan hvarje fonds fordran vore behörigen bokförd, årliga ersättningsanslag för afgälden från StatsKont. utänordnades, sådant skulle medföra väsendtlig lindring i räkenskapsarbetet och på samma gång bereda en lättare öfversigt af Statsverkets tillstånd.
Slutligen, och då här allenast är fråga om en uuderd. skrifvelse i ämnet till K. M:t, så är genom bifall till framställningen ingenting äfventyradt.
M:t icke skulle finna skäl att till framställningen lemna bifall, så har saken genom afgörandet i hvarje fall kommit på det rena; i annat fall lära otvifvelaktigt R.
St:rs Revisorer idkeligen återkomma med samma anmärkning.
På dessa skäl yrkar jag bifall till StatsUtsk:s förslag.
Den sista värde tala ren har, som jag tror, på ett ganska uplysande sätt, visat att den föreslagna förändringen är möjlig; jag tror dock att den hvarken är nyttig eller nödvändig.
Att i vissa fall någon fördel kunde vinnas derigenom, att t. ex. bokföringen i RiksgäldsKontoret möjligen blefve enklare än i KrigsKollegium, det måste jag lemna derhän. i)en 2iS December.
Hr Fåhraeus liar sagt, att ingen torde betvifla det verks soli* ditet, till hvilket kassorna skulle öfverlemnas; sådant tvifvel tror jag också icke förefinnes hos någon; roen den värde talaren har sjelf framkastat den frågan, huruvida det vöre rätt att sådana fonder och medel, sorn äro sLälda till K.
Mits disposition, öfverlemnades till ett verk, som uteslutande står under li.
Stirs förfogande.
Det är häruti, M. Hrr, sorn jag tror att hufvudfrågan ligger.
Hr Fåhraeus har visserligen äfven yttrat, att man icke borde betrakta de bårla statsmakterna såsom tvenne emot hvarandra stående fiendtligt makter; för min del har jag aldrig gjort det.
Konungen och folket utgöra tillsammans en enhet i förhållande till utländska makter.
Men inom oss veta vi ganska väl, att K.
M:t på den ena sidan och R
St;r på deri andra, bilda två alldeles skiljaktiga makter, med fullkomligt olika rättigheter och skyldigheter, och jag tror att enhvar, sorn anser dessa gränsbestämmelser såsom nödvändiga och riktiga, bör taga sig noga till vara för hvarje steg inpå den enes eller andras område.
Det är ur denna synpunkt, och då jag tror, att något sådant skulle blifva händelsen, i fall Utskis förevarande förslag antoges, som jag afstyrker det.
Det ligger i sakeus natur, att, om jag vill öfverlemna förvaltningen af min förmögenhet till hagon annan, så gör jag det till någon, öfver hvilken jag har något att säga, och isynnerhet icke till den, sorn ej en gång skulle kunna af mig lagforas.
Detta exempel. taget ur det allmänna iifvet, är dock af den beskaffenhet, att det för en och annan torde kunna gifva ett begrepp om saken.
De medel, som här äro i fråga, har icke någon bestridt att de omedelbart stå under K.
Mits förfogande.
När så är förhållandet, hvad är enklare och naturligare, än att de förvaltas af ett verk, som står und-er K.
M:t sjelf?
Den föreslagna åtgärden att öfverflytta dessa medel från ett verk till ett annat, innebär i sjelfva verket att öfverflytta dem från ett verk, som lyder under den ena statsmakten, till ett annat, sora lyder under den andra.
RiksgäldsKontorets förvaltning är updragen åt R.
Stirs Fullmäktige; desse hafva sig ålagdt, att uteslutande följa det för dem af R.
St:r fastställda reglemente, och äro, såsom jag tror, vid förlust af medborgerligt förtroende, förbjudna att taga ordres af någon annan.
Det kan icke falla mig in att ifrågasätta, att Fullmäktige skulle vidtaga någon åtgärd, hvarigenom den fria dispositionen af dessa medel skulle K.
Mit undandragas.
Men en otydlighet, ett tvetydigt uttryck i reglementet, som Fullmäktige icke anse sig kunna tolka på samma sätt som K.
Mit, skulle möjligen kunna medföra den påföljden, att K.
Mit under vissa tider skulle se sig beröfvad den fria dispositionsrätten öfver ifrågavide kassor, och blott det att något sådant kan inträffa, utgör ett giltigt skäl för olämpligheten af att kassor, som äro ställda till K.
Mits disposition, skola öfverflyttas till förvaltande af ett R.
Stirs verk.
Såsom ett skäl för en dylik åtgärd har aridragits förenkling i räkenskaper.
Jag är icke tillräckligt hemmastadd i bokhålleriet för att kunna bedöma, huruvida någon förenkling derutinnan skulle kunna upkomma; men man har jemväl anfört ett annat skäl för 43C D b 11 23 December. förändringen, nemligen att kassornas tillgångar skulle genom den förändrade förvaltningen blifva tillgängliga för de allmänna arbeten, för hvilka utländska lån skola uptagas.
Jag tror dock att denna ekonomiska fråga är helt och hållet oberoende af den grundsatsen, huruvida medel, som stå till K.
M:ts disposition, böra förvaltas af en myndighet, som lyder under K. M:t, eller af en, som icke gör det.
Det är gifvet, att om man anser lämpligt, att dessa fonder användas till jernvägs-anläggningar, så kan sådant ske utan kassornas öfverflyttande till RiksgäldsKontoret.
Det kan nemi. ske på det sätt, att jernvägs-obligationer köpas af dessa kassor, i stället för att de nu utlånas till enskilda personer, och det kan äfven ske genom lånetransaktioner emellan RiksgäldsKontoret och KrigsKollegium.
Med ett ord denna fråga om kassornas öfverflyttning är helt och hållet oberoende af den ekonomiska frågan, huru kassornas medel skola förräntas på ett sätt, sora är nyttigt, så väl för kassorna sjelfva, som för staten i allmänhet.
Men om man lika med mig anser, att de begränsningar, som grundlagen stadgar emellan de båda statsmakterna icke böra lida intrång, hvarken från den ena eller andra sidan, tror jag också att det är vigtigt, att icke bifalla en åtgärd, som i sin tillämpning möjligen skulle leda till ett sådant intrång.
Man har sagt, att om R.
St. aflåta en skrifvelse till K.
M:t i den syftning, som här iir föreslagen, så blifver KrigsKollegium i tillfälle att yttra sig öfver saken, och då står det K.
M:t fritt att antaga eller afslå den gjorda framställningen.
Det är visserligen sannt; men de af eder, mine Hrr, som i detta fall hysa samma åsigt, sorn jag, torde också icke finna lämpligt att hos K.
M:t begära en förändring, som otvifvelaktigt utgör ett intrång på hans rättigheter.
På dessa grunder anhåller jag att få förena mig med Gr.
Björnstjerna och yrka afslag.
Hr Stjerngranat, Georg Gustaf Henrik:
Då jag inom Utsk:t bestridt deu åsigt, som der i förev:de fall gjort sig gällande och som grundlagt Utsk:ts hemställan i denna punkt, anser jag mig pligtig att äfven här yttra några ord i ämnet.
Jag kan dervid blifva ganska kort, sedan saken erhållit deu utredning, som lemnats så väl af Gr.
Björnstjerna som af Hr Rosensvärd.
Om man också förbiser den grundsats, som vid behandlingen af den redan 1823 väckta frågan, att de förvaltande verkens inkomster skulle öfvertagas af Statsverket emot bestämda årliga ersättningsanslag, blifvit, jemlikt R.
St:rs underd. skrivelser den 9 Mars 1830 och den 13 Aug. 1851, antagen och fastställd, att kapitaler och intressen samt tillhöriga eller donerade fastigheter, hvaraf afkastning erhålles, skulle undantagas och dervid icke komma i beräkning, enär sådana vore att anse såsom enskild förmögenhet eller tillhörighet, — och om man också skulle anse att den af R.
St.r åt Kongl. Maj:t öfverlemnade dispositionsrätt öfver åtskilliga af ifrågav:de kassor icke är, genom en sådan underd. skrifvelse, som den Utsk:t föreslagit, för nära trädd, — så torde Den 23 December.
437 man likväl ur Utsk:ts egen motivering kunna hemta tillräckliga skäl till afslag å Utsk:ts hemställan
Utskits hufvudsakliga ändamål är att bereda ökade tillgångar för bestridande af angelägna statsutgifter, hvartill medels anskaffande genom utländska lån kan blifva erforderligt.
Sådant skulle naturligtvis ske genom användande af kapital-tillgången, ty, sorn Utsk:t tillika säger, i stället för att betala räntorna till utländska kapitalister, skulle staten hafva att till vederb:de förvaltningsmyndigheter ersätta den ifrågav:de årliga afgälden.
Huruvida det då skulle blifva möjligt, att tillika hålla dessa kapitaler, vid anfordran från styrelsens sida, tillgängliga för Kongl.
Maj:ts disposition, är något svårt att säga.
Hvad beträffar den säkerhet, som skulle upkomma genom medlens öfverlemnande till Riksg:s-kontoret, så, ehuru jag aldrig ansett annorlunda, än att den tid är förbi, då Regering och St:r betraktades såsom fiendtliga makter, anser jag likväl fördelaktigare att de ifrågav:de kassorna förblifva, såsom hittills, under vederbide embetsverks förvaltning, då de derjemte äro underkastade R.
St:rs Revis:rs granskning, än att de öfverleranas till ett embetsverk, hvars förvaltning ensamt är beroende af R.
St:r, hvilkas sätt att liqvidera icke synes altid vara det mest tillfredsställande.
Man behöfver, för att härom öfvertyga sig, endast öppna R.
St:rs Revisorers Berättelse om granskningen af Riksg:s-kontorets tillstånd och förvaltning, så finner man der, bland »inom linien uptagne skulder», en sådan till R.
St:rs Bank för derstädes af Riksgäldskontoret, emot diskoutvilkor och 2 proc. ränta, intill 1823 års slut begagnade förskott, å ej mindre än 4,014,852 Rdr 50 öre.
Visserligen är jag fullt öfvertvgad, att, derest man skulle besluta sig för aflåfande af en underd. skrifvelse i den föreslagna syftningen, man skulle göra det med den bestämda föresats, att upfylla de förbindelser, man ikläder sig, så att medlen altid skulle vara tillgänglige för dermed afsedde ändamål; men förhållanden kunna dock inträffa, som göra det svårt att hålla denna föresats.
Utsk:t har också sagt, att man skulle tilförsäkra de hittills varande låntagarne samma trygghet som nu.
Afven detta faller sig dock temligen svårt, sedan Riksg:s-kont:t öfvertagit kapitalen för att derigenom bereda tillgångar för bestridande af angelägna statsutgifter.
Sådant iiirer väl icke kunna låta sig göra, utan att låntagarne blifva upsagde.
Detta kommer att något för starkt ingripa i de enskildes förhållanden, då den ifrågav:de kapital-tillgångens summa är högst betydlig, såsom utgörande, den 31 Dec. 1858, ej mindre än 4,939,283 Rdr 39 öre Iimt.
Utsk:t säger att det skulle leda till mera enkelhet i den allmänna redovisningen och i samma mån lätta öfversigten af Statsverkets tillstånd samt lindra förvaltnings- och redogörelse-bestyren, om den förordade öfverflyttningeu af Kongl. Krigskollegii kassor till Riksgäldskontoret egde rum.
Enkelheten vill jag på sätt och vis medgifva; men jag tror icke att det kommer att lätta bokföringen.
Ty i stället för att medlen nu måste bokföras på ett ställe, skulle de hädanefter komma att göra det både i Riksgäldskontoret och i Krigskollegium, som i alla händelser finge lof att för hvarje 43* l)en 23 December fond hafva en särskild räkenskap.
Hvad beträffar bemödandet att lindra förvattnings- och redogörelse-bestyren, så är en sådan ömhet för den förvaltande personalen inom Kongl. Krigskollegium högst öfverflödig, för så vidt den skall finna ett uttryck uti kassornas öfverlemnande till Riksgäldskontoret.
I det Butrde, som blifvit afgifvet af Komitén för styrelse- och förvaltningsverkens organisation, yttra komitterade (pag. 52): »att detta lika betydliga sorn grannlaga förvaltningsbestyr, sådant detsamma för närvrde utföres och, enligt Komiténs förslag, i än mera förenklad (orm framgent skulle kunna ordnas, icke för Statsverket medför någon särskild kostnad, enär befattningarne med peusionsreglering, pensioners och gratifikationers utbetalning samt utgifternas redovisning i alla händelser måste inom arméförvaltningen qvarstanna, k vil ket erfordrar enahanda tjenstemauna-personal, ehvad fonderna frånskiljas eller ej»j hvarföre oek Komitén, uppå detta med flera skäl. anser srg »böra i underd. hemställa att ofvanupräknade kassor och fonder måtte blifva Arméförvaltningen till vård och förvaltning anförtrodda, så mycket heldre, som komitterade för sin 4el fullkomligt instämma i den af 11.
St:r vid 1823 års r ksdag tillsatta särskilda Utskts uttalade mening, att alla allmänna kassor och lånefonder böra, såsom hittills, förvaltas af de verk, hvilka det åligger att ombesörja de ärenden, för hvilka nämnde kassor och fonder blifvit inrättade, emedan för hvarderas förvaltning vissa särskilda föreskrifter liro galtande, som med sjelfva ärendenas behandling hafva gemenskap.»
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får äfven jag anhålla om afslag å Utsk:ts gjorda framställning.
Ehuru jag fullkomligt delar Hr Fåll rafi åsigter om vinsten af kassornas sammanslagning i afs. på enkelhet i räkenskaperna och flera fördelar, sorn deraf skulle upstå, och ehuru jag icke hyser någon farhåga deröfver, att staten skulle hatva sina kassor insatta i ett verk, som står under R.
St:rs styrelse, tvekar jag dock att tillstyrka bifall till Ut.skits förslag, af den anledning, att jag anser ett bland de skäl, som blifvit anförda för förändringen, hvila på en falsk grund.
Utskrt yttrar nemi.: »då genom en sådan förändring jemväl ökade tillgångar kunde beredas för bestridande ef angelägna statsutgifter, hvartill medels anskaffande genom utländska lån kan blifva erforderligt, skulle en väsendtlig fördel ock derigenom det allmänna tillskyndas, i den mån staten sålunda, i stället att till utländska kapitalister utgifva årliga räntor för uptagna lån, endast till vederbörande förvaltningsmyndigheter hade att ersätta den ifrågav:de årliga afgälden».
Så vidt jag förstår något af penningeförhålländen, kan jag icke fatta annat, än att, då ett kapital tinnes användt i någon näring eller rörelse, och detta kapital tages derifrån för att användas på annat håll, så måste antingen detina rörelse helt och hållet försvinna, eller också måste den, som utöfvar densamma, förse sig med kapital från något annat håll.
Om således någon förmån kunde upstå deraf, att
Riksgäldskontoret finge ifrågav:de kapitaler tilt sin disposition, så skulle det ske på två sätt, antingen att de blefve up - Dea 23 December.
433 sagde oell således inginge till kontoret, eller ock så, att kontoret med säkerhetsbandlingarna såsom hypothek skaffade sig lån.
I förra fallet skulle naturligtvis alla de, hvilka nu hafva lån ur Krigskollegii kassor, blifva tvungne att skaffa sig andra penningar i stallet.
Ty, ehuru dessa låntagare äro tillförsäkrade att, derest de punktligt fullgöra sina skyldigheter, icke få sina lån upsagde, tager jag dock lör gifvet, att, efter den nya förändringens trädande i verkställighet, det icke skulle dröja länge innan en sådan upsägning egde rum, och det vore således bäst att i tid vara beredd derpå.
Följden blir då, att dessa penningar ingå till Riksgäldskontoret; men huru skall detta låta sig göra?
Kunna vi föreställa oss att den egendomsegare, som har lån, kan af egna medel betala dem?
Men deremot är jag fullt öfvertygad att hypotheksföreningarne skulle komma dem till hjelp och liqvidera med kassorna.
För att kunna göra detta, måste dock hypotheksföreningarne öka sina utländska lån, och således komma ju räntorna i alla händelser att gå till utlandet, med den skillnad, att hypotheksföreningarne icke kunde skaffa sig lånen på så goda vilkor, som staten, hvadan de utbetalda räntorna blefve större och svårare att gälda, än de skulle blifva, i fall staten läte dessa penningar stå och skaffade sig penningar direkte.
Blefve penningarne återigen icke upsagde, utan hnge qvarblifva der de äro, ehuru handlingarne aflemnades från Krigskollegium till Rikgäldskontoret, och detta verk skulle på dessa handlingar skaffa sig lån, då blefve det ju endast en mellanhand mellan kassorna och låntagarne, så att huru jag vänder frågan, finner jag icke att det afsedda ändamålet kan på något sätt vinnas.
Hvad enkelheten i räkenskaper vidkommer, så, huru stor den än må blifva, kan den dock icke vara af någon större vigt, då Krigskollegium, så vidt jag vet, icke har mer ari en kassa, på hvilken alla anordningar till de olika ändamålen ske.
Vinsten af förändringen blir således, enligt min öfvertygelse, alltför liten och jag nödgas derföre afslå Utsk:ts hemställan.
De anmärkningar, som blifvit framställda emot StatsUtsk:ts Uti., kunna reduceras eller sammanfattas i två delar.
Den första och måhända den vigtigaste är den, att det icke skulle vara lagenligt att föreslå en öfverflytt ning af dessa kassor till Riksgäldskontoret, hvarvid man förmenat att en dylik åtgärd skulle förändra de förhållanden, som grundlagen stadgat mellan de båda statsmakterna.
Denna åsigt vågar jag påstå grundar sig på en fullkomlig förvillelse om de förhållanden, som äro i grundlagen stadgade i detta afs.
I 57 § R.
F. står: »Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af B.
St.:r allena vid allmän riksdag», och vidare finnes stadgadt i 30 § 2 mom. B. O. huru StatsUtsk:t skall tillvägagå för att R.
St:r på ett för staten nyttigt sätt skola utöfva denna rätt.
Der står: »Vidare åligger detta Utsk. att utröna, pröfva och föreslå det, som till Stats- och Riksgälds-verkens behof erfordras, sedan nödiga indragningar och besparingar blifvit iakttagna».
Detta förutsätter ju, 440 Den 73 December. att 8tatsUtsk:t skall noga göra sig reda för icke allenast inkomsterna utan äfven utgifterna, och då icke kan förnekas att ifrågav:de kassor äro tagna i beräkning för fyllande »f statsbehofven, så måste väl StatsUtskrt ingå i pröfning om luiru stora belopp det ka» fordras utöfver hvad dessa kassor kunna lemna.
Det finnes visser!, kassor, som icke kunna upfylta det med dem afsedda ändamål, utan att bidrag från statens sida gifvas, och det är således tydligt att äfven detta bör ingå såsom en faktor i slutsummans bestämmande.
Enligt min öfvertygelse är det alltså icke tänkbart att någon rubbning af Konungamaktens förhållande till R.
St:r kan genom förslaget ifrågakomma, så mycket mindre som, om R.
St:r verkligen skulle vilja utsträcka sin beskattningsrätt derhän, att de ville vägra de anslag, Kongl.
Majit begär, så står det dem ju öppet; och hvad båtade då dessa kassor, i fall 11.
Sttr skulle vägra utgifter, som äro af vida högre betydelse för stats-rnaehineriets gång, än ifrågavide kassor.
Vidare har man anmärkt, att förslaget icke skulle medföra någon nytta.
Det måste likväl härvid tagas i betraktande, att det tillhör Stats-Utskit att pröfva och utreda budgelens förhållande så väl i afs. på inkomst- som utgifts-titlar.
Nu finnes det kassor, som gifva räntor och sora förvaltas af Krigskollegium samt derjemte icke användas till statsbehofvens fyllande för dagen, utan lemnäs att växa till visst belopp, hvarefter de då först disponeras för det med dem afsedda ändamålet.
Vid sådant förhållande är det ju ganska svårt för StatsUtskit att kunna beräkna hvad som erfordras i KrigsKollegii budget för den löpande statsregleringsperioden.
Detta är en svårighet, som bör undanrödjas derigenom, att roan får en bestämd siffra för hela Krigsdepartementet, och hvarigenom jag också tror att en stor fördel skall vinnas.
En större fördel upkomroer dessutom derigenom, att man tager ett steg på den reformens bana, som jag tror att hvarje medlem af representationen hyllar, nemi. att bringa mera reda och enkelhet i förvaltningen i allmänhet.
Det är nemi. ganska svårt, att för närvarande göra sig en klar föreställning om Sveriges finanser; trien hvad sorn är ännu svårare, är att få veta huru dessa finanser förvaltas.
Det sker icke blott genom Banken, Riksgälds- och Statskontoret, utan äfven genom eh mängd förvaltande verk och institutioner.
Under det att den ena förminskar sin rörelse, så utsträckes den af den andra, och under det den etta tager 4 eller 4*/2 proc., tager den andra 5 till f> proc.
Deruti måste »tvifvelaktigt ligga en oreda, allrahelst som det icke finnes något sammanhang emellan dessa olika anstalter.
Dessutom om man nu föresloge B.
St:r, att använda en särskild skatt för ett särskildt ändamål. månne det skulle vinna bifall?
Om man t. ex. sade att tullen på salt skulle användas till det ändamålet, tullen på socker och kaffe till det, eller bränvinsskatten till det ändamålet, tror jag att ett sådant förslag ieke skulle godkännas, och hvarföre?
Jo, just emedan det skulle åstadkomma oreda och trassel i statens finanser.
Om man efterser, skall man dock finna, att det är på detta sätt, som ifrågavide kassor upkommit; af den beskrifning, som 1)en 23 Decemfce r.
StatsUtsk:t deröfver lemnat, inhemtar1 marr nemi., att nämnde kassor bildats af statsmedel på nämnde sätt.
I hela vårt finansväsende för längre tider tillbaka begagnades den inethoden att bilda dylika kassor, för att erhålla tillräckliga kapitaler för utförande af nyttiga och för staten behöflig» företag, till hvilka man saknade medel.
Man har numera uphört med detta sätt att gå till väga, och jag tror att man gjort rätt deruti.
Hvarföre skulle också dessa lemningar från en oriktig finanslagstiftning qvarstå?
Man söker, till kassornas fromma, lägga vigt deruppå, att denna fråga berör föremål, som inom 11. o.
Ad. hafva så varma sympathier, nemi. 4:de hufvudtiteln, och då vi veta att behofven i detta afs. för vårt land vunnit så litet afs. i de andra Stånden, så är det påtagligt, att man med förkärlek inom detta Stånd, der så många militärer finnas, omfattar de kassor, som för ändamål i nämnde syftniny äro gifria, troende att en rubbning i deras förvaltning skall vara menlig för armén.
Att denna åsigt hvilar på ett misstag, tror jag mig redan hafva ådagalagt.
Den siste värde talaren har upträdt till förmån för låntagarne.
Han yttrade nemi., att följden af förslagets antagande lätt kunde blifva, att en mängd personer, som nu hafva lån från dessa kassor, skulle bilfva upsagde och derigenom komma i trångmål.