Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En här bilagd tabell*), sammandragen efter »KommerseColhii underd. berättelse om Sveriges utrikes handel och sjöfart», visar den ofantliga tillvext, införseln af bränvin, kaffe, socker och tobak vunnit under loppet af de sistförflutna 25 åren, öfver hvilka redogörelse blifvit offentliggjord, nemi. för åren 1833 t. o. m. 1857.
Jag vill derur endast anföra följande siffror, hvarvid alltid det återutförda blifvit frånräknadt.
') 164,000 kannor. gånger, gånger, gånger, gånger.
Af Kaffe-surrogatet Cicoria, okändt i tullupbörden ända till år 1848, inkom år 1857 ej mindre än 1,300,000 H., samt af Sirap, som första gången infördes det nyssnämnda året, inkom år 1857 500,000
Delas de nyssnämnda 25 åren i 5 lika delar, visar det sig, att införseln under hvarje qvinqvennium stigit på följande sätt.
Den utgjorde årligen i medeltal 1838-42.
År 1833 infördes Bränvin **) 164,000 kannor. 1857 ,, d:0 968,000 ,, eller nära 6 >* 1833 Kaffe 3,248,000 €L >> 1857 „ d:o 13,800,000 ,, eller mer än 4 >* 1833 „ Socker 11,469,000 a 1857 ,, d:o 36,811,000 ,, eller mer än 3 1833 „ Tobak 2,698,000 a »» 1857 „ d:o 4,315,000 „ eller nära 12/3 åren 1833-37. 1843-47. 1848-52. 1853-57.
Bränvin: k:r 169,000. 217,000. 270.000. 398,000. 922,000.
Kaffe: ® 3,864,000. 5,012,000. 6.706,000. 9,290,000. 13,375,000.
Socker: % 11,384,000. 13,916,000. 17,159,000. 24,069.000. 32,903,000.
Tobak: % 2,898,000. 3,273,000. 3,498,000. 3,870,000. 4,740,000.
Häraf synes, att införseln af dessa varor fortfarande varit i hastigt stigande, och vanligen för hvarje qvinqvennium ökats till vida högre belopp, än under det näst föregående.
Sålunda har, när det återutförda frånräknas, medel-införseln per år under hvartdera qvinqvenniet ökats utöfver det näst föregående qvinqvenniets med följande belopp: ") Se Tab. Litt.
A. i slutet af häftet. ••) Som Bränvin i vanlig mening var förbjudet till införsel under hela denna tid, utgöres det under denna titel uptagne belopp uteslutande af Arrac, Cognac, Genever, Rumm och Sprit.
Att införseln betydligt stigit med år 1868, då äfven annat bränvin blef till Införsel tillåtet, är mer än troligt, ehuru upgift derom saknas.
Den 1 December f. m. 21 åren 1838—42. 1843—47. 1848—52. 1853—57.
Bränvin 48,000. 58,000. 123,000. 534,000 k:r.
Kaffe 1,148.000. 1,694,000. 2,584,000. 4,085,000 fä.
Socker 2,532,000. 3,243,000. 6,910,000. 8,834,000 fä.
Tobak 375,000. 225.000. 372,000. 870,000 fä Jemföres den första med den sista af dessa femårs-perioder, visar sig, att under den sistnämnde tiderymden införtnllades:
Bränvin: nära 5i/i gånger så mycket, Kaffe: 3V2 gånger, Socker: nära 3 gånger, samt Tobak: nära 2 gånger så mycket.
Ensamt under de sednaste 10 åren hade införseln af alla dessa varor nära nog fördubblats.
Efter de i KommerseOolhii Berättelse uptagna, å Stockholms börs gällande medelprisen för år 1857, hade samma år införts till nedanstående värde i R:dr R:mt.
Kaffe för 7,170,000.
Socker » 13,248,000.
Tobak » 4,187,000.
Summa 24,611,000.
Allt socker är härvid beräknadt efter det lägsta priset, eller såsom Moscovad, och all tobak, inbegripet cigarrer, endast såsom blad.
För bränvin, hvarmed menas arrac, rumm, cognac m. m., finnes intet medelpris i CommerseColhii Berättelse angifvet, men om detta beräknas sfi lågt som 2 r:dr kannan, npgår hela summan, som införseln af kaffe, socker, tobak och bränvin kostat landet år 1857, till icke mindre än 26,547,000 r:dr r:mt eller minst 4,000,000 ‘) mer än värdet af vår sammanlagda utförsel under samma år af jern och spanmål, då jernet beräknats ända till 30 r:dr Skepp:t och spanmålen efter de i Stockholm angifna medelprisen.
•— Nära nog enahanda var förhållandet år 1856.
Om inga förändringar vidtagas i tulltaxan, är all ani. förmoda att införseln af dessa fyra artiklar kommer fortfarande att ökas på samma sätt som hittills.
— Utan att taga i beräkning den ständigt ökade progression för denna tillvext under hvarje quinquennium, skulle således, endast med lika förhöjning, som under åren 1853—57, importen af dessa varor under nu löpande quinquennium (1858—62) i medeltal erfordra en årlig summa af öfver 34,000,000 r:dr eller 7‘/2 mill.
r:dr årligen utöfver hvad denna införsel kostat under sednaste quinquennium 1 Man invänder måhända, att den sålunda ökade importen bevisar stigande välstånd inom landet, eller att dessa varor äro nödvändighetsartiklar för den stora mängden, hvarför de böra kunna säljas till billigt pris.
— Erkännande det sanna häruti, torde å andra sidan få medgifvas, att en klok hushållning fordrar, det man ')
I brist på upglft rör;de prisen på inköpsorterne, har beräkningen skett på ofvannämnda sätt, men för att siffran ej må blifva för hög, uptages skillnaden blott till 4 milhr i st. f. 5J, som den rätteligen ntgör. 2i Den I December /. m. ej årligen köper mer än som kan betalas, och att följden af ett motsatt förfarande måste, förr eller sednare, ådraga Staten, likaväl som den enskilde, ekonomiskt obestånd.
Om det nu visat sig, på sätt jag ofvan sökt framställa, att vi under % sekel nära nog årligen importerat till större värde än vi kunnat betala, och att detta missförhållande alltjemt ohejdadt fortfar, lärer äfven få medgifvas att något bör göras för att afhjelpa en så olycksbringande omständighet.
Att produktion och export i främsta rummet måste befordras är gifvet, men då det visat sig att konsumtion och import ständigt vuxit i lika, om ej högre grad, lärer föga hopp vara förhanden att det onda skall på denna väg kunna bättre botas hädanefter än hittills.
Någon annan utväg torde då svårligen återstå, än att söka hjelpen i importens minskande.
Det är i detta ändamål jag vågar föreslå en förhöjning i tullen å ofvan upräknade fyra artiklar, hvilka företrädesvis dertill synas lämpliga.
Tvenne af dem: socker och kaffe, äro i hög grad betungande för vår handelsvåg och kunna så mycket lättare draga en högre tullsats, som de äro af beskaffenhet att ej gerna kunna till större mängd lurendrejas.
Utländskt bränvin och tobak torde onekligen få räknas till öfverilödsvaror, hvilka gerna kunna af förbrukaren något högre betalas.
England, som så ofta blifvit åberopadt, då fråga varit om friare handel och lägre tullsatser, må äfven nu tagas till mönster.
Omkring 9/io l'e!a tullupbörden utgå der från artiklarne bränvin, socker, thé, tobak och vin.
Hvad kaffet är hos oss, är théet i England.
Vin skulle visserligen äfven här kunna draga högre tull, men då införseln deraf ej är särdeles betydlig och mången anser det nyttigt för att motverka bränvinsförbrukningen, har ingen förhöjning i tullen derå blifvit föreslagen.
— Tullen å tobak är i England många gånger högre än hos oss; för blader erlägges omkring 2x/2 r:dr; för cigarrer och röktobak 7 h 8 r:dr <t(.
Kaffe betalar der något öfver 20 öre $f„ således dubbelt mot här, och socker äfven högre tull än i Sverige, ehuru skillnaden derå ej är så betydlig.
— Tullinkomsten i frihandelns hemland, England, upgick år 1856 till 24 milhr £ sterb, hvilket, fördeladt på folkmängden: 28 milhr, belöpte på hvarje innebyggare i tullafgift e/7 £ eller omkring 15 r:dr, under det i Sverige samma år tullinkomsten 8,889,000 r:dr icke upgick till 21/2 r:dr på hvarje innevånare eller mindre än >/6 af hvad i England betalades.
I Frankrike är tullen å kaffe och socker 2 till 3 gånger så hög som i Sverige.
Raffineradt socker från utlandet är der alldeles förbjudet till införsel.
Tobak, som icke får införas för enskild räkning, drager der, såsom bekant, en särdeles dryg beskattning genom tobaksmonopolet.
Med stöd af det ofvan anförda vågar jag vördsamt föreslå nedanstående förändringar i nu gällande Tulltaxa: Bränvin, derunder inbegripet Arrac, Cognac, Rum, Sprit m. m., hvarå f. n. tullen är 45 öre pr <lt., föreslås till en med 5 öre förhöjd tullafgift och skulle således komma att erlägga 50 öre pr ff.
Den 1 December f. m. 23 Kaffe, som jemförelsevis med andra länder är i Sverige ganska lågt beskattadt, och som af läkare allmänt anses mindre hälsosamt att till större mängd förtära, föreslås till en förhöjd tullafgift af 5 öre if., eller från 10 öre till 15 öre.
I sammanhang dermed, och då det ej kan vara skäl att upmuntra införseln af en sämre vara, hvilken hufvudsakligen lärer användas till den bättres förfalskande, föreslås att tullen å kaffesurrogatet Cichorie-rot måtte höjas från dess nuvide belopp 2 öre till 8 öre ff. Socker, som jemförelsevis mest förbrukas, på samma gång som det innehåller större mängd hälsosamma födoämnen, föreslås till en förhöjd tullsats af blott 2 öre pr <t(. eller för; Raffineradt, alla slag, från 13 till 15 öre.
Andra slag, från 8 till 10 öre.
I sammanhang härmed torde tullen till lika belopp böra höjas å Sirap, eller från 4 till 6 öre.
Tobak:
Cigarrer föreslås till 20 öres förhöjd tullafgift och borde således i st. f. 1 r:dr 80 öre komma att erlägga 2 r:dr fé A Tobak, andra slag föreslås en stegrad afgift af 18 öre €(., hvilken följaktligen kommer att utgöra för Blad och stjelk, i st. f. 22 öre 40 öre fif. Karfvad: » 50 » 68 » » Halen eller snus, » 55 » 73 » » Spunnen eller Negerhead, » 35 » 53 » » Stänger eller Karotter, » 60 » 78 » »
En dylik förhöjning i tullsatser skulle, om införseln antages lika med den som år 1837 egt rum, inbringa följande ökade inkomst för Staten å Bränvin, omkring 200,000 Rdr. » Kaffe och Cichoria, » ....... 741,000 » » Socker och Sirap, » 747,000 » » Cigarrer 6,000 » » Tobak andra slag » .... 771,000 » Summa 2,465,000 Rdr.
Svårligen lärer kunna förnekas att en dylik åtgärd skulle i väsendtlig mån bidraga till såväl förbättrandet af vår finansiella ställning i allmänhet, som särskildt till förstärkandet af RiksBankens metalliska fond.
Minskas importen kommer en motsvarande summa att besparas landet, medan tullinkomsten, till följd af den förhöjda afgiften, bör blifva oförminskad.
Fortfar införseln i samma skala som hittills, eller kommer den än mer ali tillvexa, måste äfven tullen årligen inbringa ett visst antal milbr mer än f. n.
I detta sednare fall skulle det åsyftade målet, vår finansiella ställnings förbättrande, ernås genom dessa milhrs anslående till jern - Den 1 December f. m. vägsarbetena, då följaktligen den summa, som torde i och för dem komma att från utlandet uplånas, blefve med motsvarande belopp minskad.
I hvarje händelse lärer man af den föreslagna åtgärden kunna hoppas en icke så obetydlig nedsättning i denna alltmer tilltagande utländska skuldsättning, som ej kan undgå att väcka oro och bekymmer.
Det inkast, som troligen göres, att tullförsnillning genom en dylik åtgärd komme att befordras, synnerligen från gränsstaterna Norige och Danmark, besvaras dermed: att den gällande tulltaxan å bränvin och tobak, de enda af dessa varor, som i någon större mån lära kunna undandragas tullbehandling, redan gör försöket ganska lockande för den som dertill finnes hågad; att för bränvin, som bäst lämpar sig för en dylik industri, har jag föreslagit i det närmaste samma tull, som K.
M. ansett nödvändig i händelseskatten å inhemskt bränvin blifver i enlighet med den nåd. propos:n förhöjd; att i andra länder, exempelvis England och Frankrike, antages icke detta skäl såsom giltig ani. att frångå en klok tull-lagstiftning; samt slutligen att, i händelse V20 ^en ökade tullinkomsten anslås till förbättrad bevakning, torde förspillningen icke blifva af större betydenhet än den i nuvide stund är.
Om remiss till Bevilln.Utsk:t anhålles vördsamt.
Hr Cederschjöld, Gustaf, afgaf en så lydande motion:
Enligt de fastställda staterne, utgå lönerne för Professorerne vid Upsala Universitet samt vid Lunds, för dem, som hafva penningelön, med ett belopp af 4,500 rdr rmt hvardera.
Ifrån denna allmänna regel finnes ett enda undantag, nemligen Professorn i NyEuropeisk Linguistik, hvars lön är bestämd till blott 4000 rdr rmt.
Då för ett sådant undantagsförhållande någon giltig grund icke förefinnes och, utom det obilliga deri, jemväl åtskilliga förvecklingar föranledas, vågar jag till B.
St:r hemställa det lönen för Professionen i Ny-Europeisk Linguistik vid begge
Universiteten måtte fastställas till 4,500 rdt rmt hvardera.
Om remiss till StatsUtsk:t anhålles.
Hr af Robsahm, Carl Reinhold, uppläste följ. motion:
Då jag nu går att väcka en motion af alldeles eget slag, i det att den afser att skaffa Staten en inkomst, sker det i bredd med den vördsamma anhållan, att StatsUtsk:t ville handlägga den, så fort möjligt ske kan, emedan jag saknar medel att mig här vid Riksdagen en längre tid uppehålla, för att kunna Utsk:t tillhandagå med alla de uplysningar, som härvid blifva af nöden, enär en fullständig relation om allt hvad till denna sak hörer, skulle medtaga en alltför dryg del af R. 0.
Adis dyrbara tid.
Jag inskränker mig alltså nu, att meddela, det vid Uplands K.
Reg:te finnes en Kassa, som i denna/stund bör utgöra omkr.
112,000 rdr bko, och hvars tillkomst skett genom mina mångåriga bemödanden, sträf - Den 1 December f. m. 25 vanlien och ej obetydliga kostnader dervid.
Den har sin uprinnelse uti de fordringsanspråk och efterräkningar jag å Begds vägnar uppställt mot K.
KrigsCollegium på ersättningar för åtskilliga effekter och munderingspersedlar, hvarmed underofficerare och soldater under krigen 1808 och 1809, samt 1812, 13 och 14, sig sjelfva måste anskaffa och bestå i följd af GeneralOrder, men utöfver hvad Kongl. Maj:ts och Kronans 1808 års och sedermera af d. 5 Febr. 1812 års BeklädnadsFörordningar bestämma.
Ändtligen efter många anmärkningar och skriftvexlingar utbetaltes dessa fordringsanspråk af K.
KrigsCollegium i flera portioner med tillsammans omkr.
17,000 rdr bko, om jag rätt minnes; handlingarne skola i öfrigt finnas vid Reg:tet, såsom ock i K. KrigsCollegii archiver.
Emellertid har denna Kassa, som jag är öfvert.ygad om utaf Reg:t blifvit väl förvaltad och medlen års- och halfårsvis utlånta, med ränta på ränta, upgått till en så betydlig summa.
Kassans rätta fordringsegare, nemi. de underofficerare och det manskap, som bevistade förenämnde krig, hafva ännu ej bekommit ett öre, icke ens jag, hvarken för hafde kostnader i och för sagde kassas samlande, eller mina 2:ne munderingar, en grå och en blå.
Hr BegementsChefen eller RegementsBefälhafvareu torde således blifva ålagd denna utdelning genast verkställa, icke allenast till de ännu lefvande rätte fordringsegarne, utan äfven de aflidnes möjligen befintliga descendenter, hvilka måste vara högst få, om än det existerar någon.
Utaf lefvande sedan den tiden finnes ej mer än 2 officerare, som då voro underoff., 1 eller kanske 2 underoff. och 4 soldater.
Och fullt säker är jag derför, att, efter godtgörelsen af deras anspråk, kassan skall ega ett öfverskott af minst 100,000 rdr bko, hvilka jag föreslår måtte såsom Statens tillhörighet ingå till
Riksgäldskontoret eller användas till pensioner åt fattiga enkor och barn, gamla militärer eller sådana lärarinnor, hvilka sig vid barnauppfostran för ärbarhet, ädelhet och oegennytta utmärkt, eller ock till något militärbehof, om K.
M. så i nåder för godt finner.
Vidare upläste Hr af Robsahm en så lydande motion:
Gående på grafven» brädd, såsom menniskan vanligen gör, då hon öfverlefvat 70 år, och såsom den, hvilken aldrig lant och aldrig tänker låna ett öre utur någon privatbank, ej eller deruti någonsin egt eller kan få någon aktie, så är jag af eget interesse obehindrad, att uti det allmännas få yttra min mening om privatbankernas ställning och organisation, samt det gagn eller den skada, de utöfvat för landets prosperitet.
Det skall ingalunda förefalla mig oväntadt, om jag, vid mina tankars meddelande härutinnan, påstöter ett så starkt och mäktigt intresse, som ej skyr några medel för att nedsätta deras värde; dock är jag berättigad hoppas, att . alla de Riksdagsmän, hvilka ega någon enskildt fördel af privatbankerna, det desse, mera seende på landets än sitt eget väl, skola anse sig jäfviga att deltaga uti alt öfverläggning, som rörer privatbankerna. 2fi Den X December f. m.
Att privatbankerna, vid deras första, ehuru felaktiga och bristfälliga stiftelse, verkat mycket godt, emedan rörelsekapitalet då ej utgjorde 24 mill., vill jag ingalunda förneka, men att de sedermera och i det hela mera skadat än gagnat, vill jag försöka göra tydligt — och skall jag härvid taga den så sädesrika som i allt annat väl lottade provinsen Östergöthland till exempel; — denna provins har, utom sin rättighet till lån utur Riks-diskonten och manufaktur-diskonten, blifvit lyckliggjord med ej mindre än 3 privatbanker och på köpet en hypotheks-förening och en sparbank.
— Före dessa privatbankers tillvaro bemärktes öfverallt förmögenhet, välstånd och belåtenhet; genom Götha kanal var der spridt ett behöfligt och måttligt rörelsekapital, och den egendom, bonden brukade, var hans och utan skuld.
Privatbankerna upstodo, och hurudant är väl förhållandet nu?
Jo, de flesta egendomar intecknade till !/2, 2/3 och 3/4 af deras värden, samt en och annan vida derutöfver! — slutligen lagsökningar, som pågå till ett belopp af omkr. 1 00,000 rdr, då deremot, när fordom sådane upgingo till 3 å 4,000 rdr, det ansågs högt!
Nå viii, vill någon bestrida, att icke detta har sin grund i det öfverflöd på penningar, som legat i privatbankernas interesse att utsprida?
— Och härigenom hafva alla, såväl stads- som landtegendomar, stigit vida utöfver deras normal-värden — och lyx hos allmogen blifvit framkallad till en alldeles oerhörd höjd, medelst ett inbilladt behof af än den ena, än den andra lyx-artikeln, i mon af den inbillade rikedomen, upskattad efter egendomens stigande i värde.
Plär torde väl någon fråga mig: hvem kan väl bestämma en egendoms regelrätta värde?
Jag svarar då, att när landtmannen får 10 rdr öfverhufvud för tunnan råg och korn, och 3 rdr för potates, och det oaktadt ej kan komma tili mer än 4 å 4*/2 proc. å köpeskillingssumman, så är den öfver normalvärdet — och detta oaktadt Regering, Styrande och hushålls-sällskaper genom anslag, upmuntringar och omsorger af alla slag gjort och göra för denna modernäringens uphjelpande och förkofran.
— Vidare är det med all både theori och praktik öfverensstämmande, att ett stort rörelse-kapital höjer varu- och egendomsvärdet, då ett inskränkt sänker detsamma.
Rättvisan kräfver således, att rörelse-kapitalet, så mycket som möjligt, bibehålles vid den norm, som uprätthåller värdet lika ungefärl. med granstaternas och hvad som legat till grund för enskilda transaktioner, arfskiften, boupteckningar, dagsverks- och lifsmedelpriset under loppet af några decennier.
På detta sätt sker alla rätt, och ingen orätt, och dermed kommer man, som jag tror, det rätta och sanna närmast.
Om således någon behållning af jordegendom i Sverige skall erhållas, måste rörelsekapitalet vara lika stort med värdet af den afkastning, alla egendomar i Sverige tillsammans gifva, och detta träffas närmast, om man uptager, såsom jag gjorde vid 1834 års Riksdag, då jag yrkade förökning af rörelsekapitalet, enligt Forsells Statistik, alla egendomars värden, som då utgjorde nära 388 mill. och lägger dertill de sedan den tiden skedda möjliga förbättringar med 25 proc 194 d:o.
Summa 582 mill.
Den 1 December f. m. 27 b:ko eller i rmt 873 mill., utgörande upskattningsvärdet eller 2/3 af verkliga värdet, alltså nu i rmt 1,309,000,000, samt derå räknar 5 proc. afkastning, så skulle det erforderliga rörelsekapitalet blifva 65,450,000 rdr rmt — och detta aldra högsta, som erfordrades, och således hvad derutöfver finnes, mera skadar än gagnar.
Undantag härifrån äro, då sådana storverk måste utföras, som under jernvägars anläggning, och hvartill alltid ett utländskt län blir en nödvändighet.
Emellertid, då efter mitt beräkningssätt högst 65 mill. rörelsekapital erfordras och Riksbankens råed alla de andra bankernas tillsammans lärer utgöra omkr. 110 mill., så blir ju en gåta, att penningebrist och en verklig kris förefinnes.
Jag, för min del, kan dock icke lösa denna gåta annorlunda, än att de många mill. i silfver och vexlar, som hvpotheks-föreningar och privatbanker erhållit för inteckningar i Sveriges jordegendomar, hafva återgått, såsom ock silfret ur banken, till utlandet för krinoliner, strumpeband, shaletter och klutar af alla fasoner samt leksaker, smådockor, trumpeter och bronsskräp m. m.
Skulden, eller inteckningarne med ränta å dessa, står qvar, och allt af det utländska skräpet, som ännu ej fått sin plats på sopbacken, — men penningar, penningar, de saknas och icke eller finnas några i privatbankerna att få, just då de som bäst skulle behöfvas, deremot för att rikta sig och göra olyckan så mycket värre, utgifves obligationer med 5 proc. att inlösa på viss tid; men som dessa icke gå såsom penningar, belånas de af låntagaren till 92 proc., och hvarpå banken alltså vinner räntor och låntagaren förlust.
Efter mitt sätt att se, skulle banken, i brist af penningar, kunna visa sina gäldenärer det goda, och dermed sjelf bespara sig besvär med lagsökning, om den medgåfve de gäldskyldige omsättningsrätt uti små, små portioner tills bättre tider inträffar.
Utaf Sveriges största financier och djupttänkande man, aflidne Exc.
Björnstjerna, har jag hört beskrifvas alla de fördelar, ett väl ordnadt bank- eller fondssystem skulle medföra, , och då nu derom förslag blifvit väckt och ett sådant om ett eller par år torde komma till stånd, blifva alla privatbanker öfverflödiga, och böra således hvar och en vid oktrojernas slut indragas samt nu genast förbjudas att utgifva sedlar, åtminstone ej under 10 rdrs valör.
Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredrik, upläste följande mo-, tion:
Om ock den tid, hvaruti vi lefva, ej kan sakna sina lyten, synes det mig likväl, som densamma ensamt derföre förtjenar företräde framför de tider, som äro förgångne, att nutiden ihärdigt sträfvar att i verkligheten bereda tillämpning åt den stora sanning, att, i allmänhet taladt, alla menniskor äro lika berättigade. [ den mån denna upfattning af menniskovärdet blifver bygd på rent kristlig grund, skall ock det svalg fyllas, som den förmenta dygden, den sjelfbelåtne och egenrättfärdige nu antager förefinnas mellan sig sjelf och en i brott och laster fallen like, man skall icke mera med 28 Den 1 December f. m. förnämt förakt se ned på dessa arme, såsom vore de ohjelpligen förlorade.
Nej, fastmera hafva vi af vår tid anledning hoppas, att allt flera och flera hjertan skola, af Kristi kärlek tvingade, finnas beredvilliga att besöka, undervisa och trösta dem, som äro i häktelse, eller bemöda sig att på en bättre väg leda dem, som, ännu fria, ligga nedsuddlade i grofva laster.
Till antalet af lasternas offer hörer ock den stora mängd af fallna qvinnor, som företrädesvis finnes inom hufvudstaden, och det är till förmån för dessa olyckliga medmenniskor jag nu vågar påkalla R.
St:rs och hvarje menniskoväns varma deltagande.
Redan länge har man insett vigten deraf, att inom hufvudstaden måtte anordnas en tillflyktsort, der man för någon kortare tid kunde uptaga dels sådana, i frihet varande, fallna qvinnor, sorn, ehuru komna till medvetande af sin olyckliga belägenhet, men i brist af möjlighet att på redlig väg bereda sig utkomst, likasom tvingas fortsätta sin lastbara lefnad, dels sådana från fängelserna frigifna qvinnor, hvilka för tillfället sakna utväg att förskaffa sig försörjningsmedel; hvarföre ock den allt mera påträngande nödvändigheten att åstadkomma en inrättning af förberörda beskaffenhet, föranledde några ädla och menniskovänliga fruntimmer att, hvar för sig, uprätta en anstalt för nyssnämnda ändamål, af hvilka likväl den ena sistförflutna vår uphörde.
Under loppet af omkring sju år hafva oftanämnde inrättningar, såsom härefter skall visas, verkat med mycken välsignelse, understödda af några få fromma medmenniskors gåfvor och innerliga förböner.
Sålunda hafva under sagde tid 198 qvinnor blifvit å de särskilda anstalterna intagna och vårdade, rörande hvilkas lefnadsförhållanden följande omständigheter må anföras:
Födde i landsorterne . . .159.
D:o i Stockholm 39.
Summa 198.
Straffade för barnamord, stöld och lösdrifveri 137.
Skökor eller försvarslösa 61.
Rörande dessa qvinnors sednare lefnadsöden anmärkes:
Att laga tjenster blifvit beredda för 87.
Af slägtingar hämtade eller till hemorten försända .... 28.
På fattig- eller försörjningshus intagne 6.
Gifta . . 5.
Uti laster återfallne, eller åter häktade 25.
Ifrån anstalten afgångne, utan att underrättelser ronde dem, derefter vunnits 30.
Döde 8.
Qvarvarande å inrättningen, eller det s. k.
Magdalenahemmet 9.