Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter min öfvertygelse har han härvid gjort fru Agrell alldeles orätt, ty hade hon fortsatt sitt stycke eller utvidgat dess innehåll, så hade vi säkerligen fått se något helt annat, än hvad Strindberg skyndat att pådikta henne.
Sådan pjesen nu en gång är, torde den fråga som^i den uppställes kunna formuleras på följande sätt: är det rättvist, att en man, som vunnit en flickas kärlek och genom eder och löften om framtida förening äfven inför verlden förmått henne att helt hängifva sig åt honom, att för hans skull offra namn och rvkte och hvad man kallar heder — är det rättvist, att denne man, derför att det faller honom in att ingå en annan förbindelse, får utan vidare visa bort henne, som dock var hans maka, fast aldrig kyrkan och samhället dertill gifvit sin öfverflödiga välsignelse, får vägra sitt namn åt sitt eget barn, och får handla så under allmänt gillande, medan hon, modern, som ingenting annat gjort än trott på löftena af den man hon älskat, jagas bort ur » hederligt » folks sällskap med en fallen q vinnas bränmärke på sitt namn?
Så har jag för min del fattat innehållet i » Dömd ».
Stycket ger sig aldrig in på, huruvida ej Valborg, den förorättade flickan, haft skäl att bära sitt hufvud högt ändå, och ej fråga efter legaliserandet af sin förbindelse.
Denna fråga lemnar fru Agrell alldeles å sido, och kanske är det ett fel, att hon ej med ett ord antyder sin uppfattning härom; att det åtminstone är en oförsigtighet framgår af att Strindberg, just på grund af denna hennes tystnad, kunnat räkna henne bland reaktionärerna.
3Ien hon har nu en gång nöjt sig med att i » Dömd » uppvisa orättfärdigheten mot qvinnan under nuvarande förhållanden, och äfven den gerningen är ju allt erkännande värd.
Strindberg, som sjelf i hithörande frågor visar sådan opportunism, borde minst af alla hafva rätt att så strängt nagelfara med en annan, derför att vederbörlighänsyn tagits till de nuvarande usla forhållandena.
När det ännu är sä illa stäldt, att fria förbindelser anses nedsättande,
— märk väl för qvinnan, aldrig för mannen!
— så liar en qvinna rätt att fordra af den hon gifvit sig åt i kärlek, att han skall göra hvad pä honom ankommer, så att hon ej för hans skull må bli utstött ur samhället.
Så mvcket mera rätt har Valborg i » Dömd », ty hon talar icke blott i eget namn, utan äfven och allra mest för sitt och hans barn, livilket annars skulle nödgas gå genom lifvet hallstämplad af samhället som en » oäkting », en varelse vid hvilken häftar en fläck.
» Hon vill då ingå ett prostitutionsäktenskap, » säger Strindberg med indignation.
Nej, ingenstädes i » Dömd » finnes den uppfattningen uttalad, att mellan kapten Björnklo och Valborg ett verkligt äktenskap skulle afslutas efter allt livad dem emellan passerat.
Hvad hon fordrar, och med fullaste rätt fordrar, är tipp rättelse inför samhället för sig och sitt barn; äktenskapsceremonien är den formalitet, som ensam är i stånd att ge en sädan.
Det är lätt att säga: samhällets dom är vrång, hon behöfde ingen upprättelse.
Så kan och så bör den säga, som är oberoende nog att kunna bryta med samhällsfördomarne.
Men när en fattig ogift moder står allena i verlden och är hänvisad att ensamt med sitt illa lönade arbete sörja för sitt och sitt barns uppehälle, då har man sannerligen icke rätt att af henne fordra att hon skall uppresa sig och stolt sätta sig öfver alla Jiänsvn; nog kan hon känna, att domen öfver henne är orättvis, men hon får icke trotsa, om hon vill ha någon utsigt att hålla sig uppe i kampen för tillvaron.
Ve henne, 0111 hon försöker slå an en sådan ton, att samhället känner sig säradt.
i sin sedliga storhet!
Men böjer hon sig ödmjukt under den rättfärdiga domen, då kan hon hoppas att » den aktningsvärda delen » af samhället med nedlåtande öfverseende vill ge henne arbete, d. v. s. bröd.
Att fru Agrell haft riktig blick för detta är i mina ögon en förtjenst.
Strindberg ser deri blott ett försök » att knyta samhällsbanden ännu härdare, i stället för att förkunna frihetens evangelium, naturens ».
Ett beqvämt kryphål för alla rouéer!
Om Strindberg vill vara konseqvent, skulle han, i likhet med tidningen Väktaren, motsätta sig de nu i riksdagen väckta förslagen om oäkta barns arfsrätt lika med äkta.
Ty om de ginge igenom, livilket de icke göra ännu, skulle de förvisso vara ett svårt ingrepp i » frihetens evangelium » for alla dessa unga Öfverklassherrar.
som nu knyta sina » fria » förbindelser mecl underklassens döttrar, utan annan risk än möjligen en inlösen på barnhuset, pris 400 kronor.
Strindberg förbiser här, att den absoluta frihetspriucipens genomförande under nuvarande för öfrigt oförändrade förhullan-den blott skulle bli frihet för den starkare, för mannen, att kasta hela omsorgen om barnen öfver på modern.
I samma mån deremot som qvinnans ställning höjes till allt större jemlikhet med mannens, och i samma mån solidaritetskäns-lan menniskorna emellan blir mera utvecklad, kan detta lossande af banden utan fara gå för sig, ty då förhindras frihetens missbruk af jemlikheten och solidariteten.
Qvinnofrågans fullständiga lösning pekar vida öfver nu rådande samhällsformer.
Lika som den s. k. sociala fragan, * hvaraf den i sjelfva verket utgör en del, och icke den minst vigtiga, kan den först detinitift skaffas ur världen i en samhällsorganisation, som tillförsäkrar alla medborgare och med-borgarinnor full frihet och jemlikhet.
De arbetande klasserna komma i våra dagar allt mer till insigt om det nu radande ekonomiska svstemets ohållbarhet inför rättvisa och förnuft.
Q vin norna hafva i stort sedt ännu ej hunnit så långt, fast som bekant i våra dagars historia exempel visst icke fattas på att qvinnor förvärfvat sig hedersrum bland socialismens förkämpar eller martyrer.
Men innan denna radikala omhvälfning kan med utsigt till varaktig framgång företagas, måste ett stort uppfostrande arbete gå förut.
Och härpå skola män och qvinnor arbeta tillsammans som vänner, och icke som fiender, för att begagna Strindbergs ord.
Ja väl, och det göra de redan.
De män, som sätta rättvisan öfver bevarandet af egna företräden, de stå som qvinnorörelsens bundsförvandter.
och flere bland männen, en Stuart Mill, en Ibsen, en Björnson och andra, höra till dem, som uträttat allra mest i den goda sakens tjenst.
Mä det tillåtas mig att sluta dessa anspråkslösa rader med uttryckandet af den förhoppningen, att äfven August Strindberg en dag skall nämnas som en vän och icke som en fiende till qvinnans frigörelsearbete.Aug.
Bebel om qvinnan.
Af A. F. Åkerberg.
Qvinnan i foratideA, nutiden och framtiden.
Af Aiig.
Bebel.
Med författarens bemyndigande öfversatt af Frithiof Hellberg.
Stockholm, Carl Sunesons förlag, 18S5.
Denna bok är ett af de märkligaste inlägg i qvinno-fragan, som i vara dagar blifvit gjorda.
Författaren, som är medlem af tyska riksdagen och en af de mest framstående ledarne fur det tyska socialdemokratiska arbetarepartiet, uppfattar denna fråga såsom endast en sida af » den allmänna sociala frågan ».
Det spörsmålet, huru qvinnan skall blifva en aktiv ocli med mannen lika berättigad samhällsmedlem och få tillfälle till en fri utveckling af sina anlag och förmögenheter, sammanfaller för honom med spörsmålet, huru det menskliga samhället skall inrättas, för att inom detsamma » frihet, fvsiskt och socialt välbefinnande skola träda i stället
7 b
för förtryck, utpressningar, nöd och elände ».
De hittills gängse olika meningarna med hänsyn till qvinnofrågan karakteriserar han på följande sätt: Somliga
— man- och qvinnokönets filister, som ej kunna höja sig öfver fördomarnes tranga synkrets — mena, att qvinnans ställning alltid måste blifva sådan som nu, emedan denna är henne anvisad af hennes » naturliga kallelse », som bestämt henne att vara maka och moder och att verka i hemmet Andra, som ej kunna blunda för det faktum, att millioner qvinnor aldrig komma att uppfylla denna » naturliga kallelse », och att andra millioner förfelat den, alldenstund äktenskapet för dem blifvit ett slafveri, fordra fritt tillträde för qvinnan till alla de arbetsfält, som egna sig för hennes anlag och krafter.
De, som gå längre, yrka.
att hennes rättighet att täfla med mannen icke blott skall sträcka sig till de olikagrenarne af industrien, utan äfven till områdena för konst och vetenskap.
De, som gå längit, fordra för henne äfven politiska rättigheter.
Författaren anmärker, att i de nutida qvinnoemancipa-tionssträfvandena ännu råder en viss halfhet och oklarhet Man förbiser nämligen, att för så vidt det rör qvinnans tillträde till arbetet inom olika handtverks- och industrigrenar, målet redan faktiskt är uppnådt utan annat resultat än en Ökad konkurrens af arbetskrafter; och att tillfallet för ett fåtal qvinnor att intränga i de högre lärdomsgrenarne, i läkarekallet och på embetsmannabanan samt der finna en dräglig utkomst icke upphäfver det stora flertalet qvinnors beroende ställning ock det häraf följande könsslafveriet i det nutida äktenskapet och prostitutionen.
Qvinnofrågans fullständiga lösning, som innebär, ’ att qvinnan ej blott blir lagligen lik-stäld med, utan äfven ekonomiskt oberoende af mannen och intellektuelt jemnbördig med honom, &gt;är med de nuvarande samhälleliga och politiska institutionerna lika omöjlig som lösningen af arbetarefrågan ».
För att ådagalägga detta öfvergår författaren nu till en intressant och sakrik historisk undersökning af qvinnans ställning i förflutna tider och i våra dagar.
I det kapitel, som handlar om ^Qvinnan i forntiden », anmärker han först, att » qvinnan var det första menskliga väsen, som fick smaka träldomen ».
Hvad som grundläde hennes träldom redan i en aflägsen urtid och sedermera vidmakthållit den under årtusenden, var de särskildt för henne utmärkande egenskaperna såsom könsväsen.
Hennes behof af hjelp och stöd under hafvandeskapet och den långvariga perioden af barnets uppväxande ledde under en tid, dä man aktade endast den fysiska styrkan, och kampen för tillvaron framträdde i sina råaste former, till hennes fullständiga beroende och underkuvande af mannen.
Författaren skildrar denna träldom hos de gamla österländska folken i dess mångfaldiga former
— seden att köpa hustrun af hennes fader, qvinnans inspärrande i hemmet och afstängande frän den yttre verlden, ogifta qvinnors prostituerande såsom kultushandling (i Babylon och flerstädes), den olika moralen för man och qvinna och polygamien.
Han skildrar qvinnans ställning i det gamla Grekland, som tillräckligt betecknas genom Demosthenes ’ ord: » Vi gifta oss med hustrun för att i äktenskapet få barn och inom hus ega en trogen vakterska; vi hallafrillor till vårt betjenande och vår dagliga vård samt hetärer för kärlekens njutningar. »
Såsom synnerligen karakteristisk för den gamla romerska uppfattningen anför författaren Cato den äldres klagan öfver den större frihet, qvinnorna i Rom under republikens senare tid åtnjöto — genom sed, om ej genom lag: » Om hvarje husfader enligt förfädrens exempel sökte hålla sin hustru i behörig underdånighet, så skulle man uppenbarligen ej hafva så mvcket att skaffa med hela könet. » Författaren * •
säger vidare, att under kejsardömet qvinnan äfven erhöll arfsrätt, » men sjelf förblef hon omyndig °ch kunde ej företaga något utan sin förmyndares begifvande ».
Härvid är dock att märka, att i detta hänseende genom den romerska rättens senare utveckling en förändring inträdde, så att detta förmynderskap blef rent nominelt och qvinnan i sjelfva verket sjelf rådde öfver sig och sin egendom.
Detta blef äfven förhållandet med den gifta qvinnan, alldenstund af de tre af författaren uppräknade formerna för äktenskaps ingående de båda högtidligare (confarreatio och coëmtio) alltmera och slutligen nästan helt och hållet, kommit ur bruk, och den minst högtidliga och bindande formen (usus) blifvit den • allmänt brukliga.
Då genom denna qvinnan icke i juridiskt hänseende kom under mannens välde, utan stod under en af fadern utsedd förmyndare, så blef, då förmyn-derskapet för qvinnan i allmänhet blef endast nominelt, äfven den gifta qvinnan i sjelfva verket myndig.
* Författaren har förbisett dessa framsteg i riktningen af qvinnans rättsliga likställighet med mannen, som utmärkte den jo-merska rätten under kejsartiden, men som sedermera måste vika dels för barbarernas invasion, dels — så vidt den gifta qvinnans ställning angår — för kyrkans inflytande.
Visserligen kommo dessa framsteg hufvudsakligen blott den egendomsbesittande qvinnan till godo, och de motvägdes i väsentlig mån af de gräsliga sociala missförhållanden med deraf följande elände och sedeförderf, som rådde under denna tid och som författaren på ett träffande sätt skildrar.
Efter att ha talat 0111 kyrkans iiendtliga hållning gentemot qvinnan och könskärleken (han erinrar om striden på kyrkomötet i Maçon i 6: te århundradet, huruvida qvinnan hade någon själ, ocli om Gregorius VII: s lag om presternas
* Jemf.
Henry Sumner Maine: Ancient fa / r.celibat); ocli om de gamle germanerna, hos hvilka qvinnan enligt lag stod under mannens oinskränkta herravälde, om ' hon än genom sed åtnjöt en viss frihet — öfvergår han till Medeltiden.
Han skildrar qvinnans af folket rättslösa ställning i det feodala samhället, der egendomsherrens samtycke fordrades för hans underhafvandes giftermål, och hvilken ung qvinna som helst inom de lifegnes klass kunde pris-gifvas ät hans lustar.
Städernas uppkomst och blomstring gynnade ingåendet af äktenskap.
Men när förhållandena der hunnit stadga sig och ett exklusivt handtverksstånd med ty åtföljande skråväsen uppstått, inträdde ett annat förhållande.
» Höga inflyttningsafgifter, kostsamma mästarprof, inskränkandet af hvart och ett handtverk till ett visst antal mästare och gesäller nödgade tusenden att föra ett oregelbundet, äktenskapslöst och kringstrykande lif. » På landsbygden dref egendomsherrarnes tyranni ut ur det ordnade samhället manga, hvilka » föredrogo att utbyta detta hundlif emot tiggarens, landstrykarens och röfvarens ».
» Ett talrikt, manligt och qvinligt s. k. trasproletariat uppstod. » Presterskapets och de andliga ordnarnes celibat » införde sedeslösheten i alla samhällskretsar ».
Prostitutionen ordnades rent af skrämessigt och legaliserades.
Beundran för Medeltidens ridderlighet med dess beprisade aktning för qvinnan uthärdar icke en närmare prüf ning.
» min ne » - tj ensten var » ett förgudande af älskarinnorna på den * äkta makans bekostnad, ett till det kristna samhället öfverflyttadt hetärväsen, sådant det skildras pa Perikles ’ tid i Grekland ».
Dock hyser författaren en afgjord sympati för Medeltidens » sunda sinlighet », som står i en så afgjord motsats till vår tids hycklande sedesamhet.
I Medeltidens » öppna skattande åt de sinliga lustarne » ser han ett erkännande, » att den hos hvarje sund och mogen menniska nedlagda naturdriften har rättighet att blifva tillfredsstäldyen mennisko-naturens seger öfver den kristna asketismen.
Denna Medeltidens sunda sinlighet fann vid öfvergången från denna period af historien till den nyare tiden sitt klassiska uttryck i Luthers kamp mot det kyrkliga celibatet.
Af hans ord, anmärker författaren, böra ännu i dag alla de känna sig träffade, hvilka » anse det förenligt med sina begrepp om moral och sedlighet, att stats- och samhällsinrättningar förhindra millioner att uppfylla det, hvartill de af naturen äro kallade » .Men om reformationen genom afskaffande af presternas celibat och upphäfvande af klostren satte ett stort antal män och qvinnor i tillfälle att uppfylla sin bestämmelse såsom könsväsen, förblef ett ännu större antal genom förhållandena uteslutet derifrån.
Reformationens ande urartade till » det argaste pedanteri, som sökte qväfva menniskans naturdrifter och lifsglädje ».
En trångbröstad och bigott kälkborgerlighet var den auda, som numera blef den rådande.
Skråtvånget och » sträfvan att lägga allt flere hinder i vägen såväl för sjelfständiga existenser som för ingående af äktenskap » gjorde sig öfverallt gällande.
Det stora flertalet ogifta qvinnor måste framsläpa sitt lif under de lägsta sysselsättningar, hvilka på det uslaste betalades.
Den gifta qvinnans lif var ett ständigt släp med s. k. husliga göromål från bittida på morgonen till sent på qvällen.
Äktenskapen ingingos uteslutande inom samma stand och klass; den strängaste kast-skilnad herskade.
Döttrarna uppfostrades i sträng huslig tillbakadragenhet och erhöllo den allra torftigaste intellektuella utbildning.
Umgäng^slifvet inpressades i den tommaste formalism.
Från och med den moderna industriens seger och genomförandet af friheten att utan hindrande inskränkningar ingå äktenskap samt närings- och flyttningsfriheten inträdde en ny tid äfven för qvinnan.
Hennes rättsliga ställning har förbättrats.
Men har hon verkligen blifvit frigjord?
Denna fråga besvarar författaren i sitt kapitel om qvinnan i nutiden *
Innan han öfvergår till framställningen af qvinnans närvarande ställning, framhåller han, 1) att livarje till mogen ålder kommen man eller qvinna borde hafva tillfälle att tillfredsställa könsdriften, och att, dä de sociala förhållandena hindra detta, uppstår deraf skada både till kropp och själ (hvilket han styrker med framstående vetenskapsmäns och läkares ’ utsagor och talande statistiska siffror); 2) att emedan menniskan dock » ej är något djur, utan menniska.
så är det ej nog för henne att endast i fysiskt afseende fä tillfredsställa sin starkaste och häftigaste naturdrift; hon fordrar äfven en inre, andlig dragningskraft och öfverensstämmelse med det väsen, med hvilket hon ingar sin förbindelse, och der.ej denna andliga dragningskraft, denna andliga öfverensstämmelse finnes, der är förbindelsen osedlig. »
Men huru uppfylles i det närvarande kapitalistiska samhället dessa båda kraf?
Endast i de sällsvntaste fall är det
» enda motivet för ingåendet af äktenskap ömsesidig kärlek och afsigten att uppfylla äktenskapets ändamål: den mensk-liga tillvarons komplettering genom en harmonisk förening af det manliga och det qvinliga elementet samt slägtets bibehållande.
Den allt svårare kampen för tillvaron inom detta samhälle jemte de allt mera stegrade anspråken på lifvets beqvämligheter ha inom de högre och medelklasserna alltmera förvandlat äktenskapet till en alfar; qvinnan gifter sig i de flesta fall för att blifva försörjd, och äfven mannen beräknar i allmänhet i fråga om giftermål noga de materiella fördelarne.
» Äktenskapshandeln bedrifves nu med en rent af " cynisk Öppenhet. » I h varje större stad finnes det bestämda ställen och dagar, då de högre klasserna samla sig i huf-vudsakligt syfte att befordra förlofningar och äktenskaps ingående (» äktenskapsbörser »).
Och der förbindelsen ej knutits af sådana skäl — och detta är ofta nog fallet i synnerhet bland arbetarne — sa verka dock de tunga bekymren och den hårda kampen för tillvaron undergräfvande på den äktenskapliga lyckan, så att äfven dessa förbindelser sällan motsvara de förhoppningar, med hvilka de ingingos.
Den långa arbetstiden i fabrikerna gör, att mannen knappast kan egna någon tid åt hustru och barn, och då hustrun äfven måste
— för att inkomsterna skola i någon mån förslå — arbeta på fabriken, blifver barnens vård försummad, och familje-lifvet nästan upphör.
• För ett mycket stort antal både inom den fattigare medelklassen och bland arbetarne blifver under dessa sociala förhållanden — behofvens stegrande å ena sidan, en tryckt ekonomisk ställning å den andra — äktenskapet en omöjlighet.
Författaren visar med några statistiska siffror, huru saken i detta hänseende står i åtskilliga länder.
Med statistiska uppgifter ådagalägger författaren, huru i de nutida samhällena antalet af de män och qvinnor, hvilka pä grund af ogynsamma sociala förhållanden måste ständigt förblifva ogifta, tilltager, huru de ogifta qvinnoma ha vida svårare att kunna försörja sig än männen, och huru — dels till följd af de frestelser, hvilka ett så stort antal menni-skprs nödtvungna celibat medför, dels äfven till följd af en så stor dels af qvinnokönet betryckta och hjelplösa ställning
— prostitutionen i en förfarande grad tilltager.
Med stöd af framstående läkares utsagor betonar han, att prostitutionen under det närvarande samhällstillståndet icke kan utrotas.emedan den sammanhänger med samhällets hela närvarande ekonomiska organisation.
Att denna organisation derför bör förändras, på det att prostitutionen och så mycket annat elände raå kunna upphöra — detta har aldrig fallit desse vetenskapsmän in; dertill voro deras fördomar alltför djupt inrotade och deras vyer alltför trånga.
Emellertid är det ett faktum, » att vårt nuvarande samhällstillstånd alstrar laster, utsväfningar, förseelser och brott af alla slag », att derigenom » hela samhället hålles i ett tillstånd af oro », och att under detta tillstånd &gt;lida qvinnorna mest ».
Derför har en rörelse uppstått bland qvinnorna, som går ut på att skaifa qvinnan största möjliga ekonomiska sjelfstän-dighet och tillträde till alla för henne, pa grund af hennes fysiska och andliga krafter och anlag, lämpliga verksamhetsområden.
Men till följd af sin hittillsvarande underordnade ställning och dermed öfverensstämmande uppfostran, kan hon i allmänhet » endast i det fall räkna på att finna sysselsättning vid sidan af mannen, att hennes materiella fordringar äro mindre än mannens ».
Hon finner derför allt större användning inom industrien, » utan att hennes sociala ställning märkbart förbättras ».
Hon får kämpa för sin utkomst under det moderna löneslafveriets form, blott pa ogvnsammare vilkor än mannen.
Den moderna industriens utveckling har befriat henne från en mängd sysslor inom hemmet.
Hon behöfyer der i allmänhet icke mera sy, spinna, väfva, baka.
Snart skola icke obs matlagning och tvätt höra till de husliga göromålen.
Trots dessa faktiska förhållanden — att en stor mängd qvinnor äro utestängda från familjelifvet, och att för de öfriga de husliga göromålens krets blir allt trängre, får man dock ständigt, i synnerhet når qvinnan söker vinna inträde i de s. k. högre verksamhetssfererna, höra upprepas den gamla utnötta lexan om hennes uteslutande kallelse för det husliga lifvet.
Men det tjenar till ingenting att streta emot; hela vår samhällsutveckling tenderar till » qvinnans utträdande ur den trånga husliga kretsen, hennes fulla deltagande i folkets offentliga lif samt i mensklighetens lifsuppgifter ».
Denna utveckling har haft i sitt följe många olyckor och lidanden, men som ej kunna afhjelpas genom att man går tillbaka utan endast genom att man går vidare.
Genom den ständigt ökade samfärdseln och begagnandet i allt större utsträckning af arbetsbesparande maskiner undantränges alltmera detfristående individuella arbetet — qvinnans husliga göromål så väl som det lilla handtverket och det lilla jordbruket — af den moderna storindustriens samfalda arbete, der många och olika krafter samverka för uppnåendet af ett gemensamt resultat.
Arbetets derigenom stegrade produktivitet har endast kommit innehafvarne af produktionsmedlen till godo, medan genom de - till proletärer förvandlade små producenternas äfvensom qvinnornas indragande i den allmänna konkurrensen af arbetssökande lifsvilkoren för det stora flertalet blifvit svårare.
Men detta är blott ett öfvergångstillstånd.
Nästa steg i utvecklingen och den nödvändiga konseqvensen af det individuella arbetets förvandling till samfäldt arbete skall blifva produktionsmedlens förvandling till samfäld egendom.
Derigenom uppstår ett samhällstillstånd, der (alldenstund behofvens tillfredsställande kräfver arbete, och ingen mera kan låta andra arbeta i sitt ställe) pligten att arbeta är densamma för alla, men der äfven existensvilkoren äro betryggade för alla.
I ett sådant samhälle skall qvinnan, icke mera för sitt uppehälle beroende af mannen, få tillfälle att pröfva sina krafter pä alla verksamhetsområden, for hvilka hon har lust och håg, och kunna utveckla sina anlag och förmögenheter till en höjd, om hvilken vi nu icke kunna göra oss någon föreställning.
Der skola alla män och qvinnor kunna uppfylla naturens afsigt med hänsyn till könsförbindelsen, och inga andra äktenskap skola ingås än tvångsfria förbindelser, som grunda sig pa ömsesidig kärlek och andlig öfver-ensstämmelse.
Prostitutionen ooh det af ekonomiska eller andra för könsforbindelsens ändamal främmande motiv ingångna tvångsäktenskapet (hvilket George Sand träffande kallar » en besvuren prostitution ») skola ha försvunnit.