Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Undandragande mig att vidkännas dert förtydning af mina ord, som Frih.
Palmstjerna framställt, begifver jag mig genast lill ämnet.
Jag har kallat grundsatser omedborgerliga och absurda derföre, att jag trott, att jag bevisat, att så vore.
Ett af två måste hända.
Antingen finnas Öfverskott, eller finnas inga.
Finnas öfverskott, så är frågan väl den:
Skola vi, genom en förutfattad grundsats, betaga oss förmågan att göra ett annat bruk af Öfverskotten, än Utsk. velat?
Utsk, vill helst använda dem för Riksg.cont.
Nå väl! äro icke händerna bundna, när jag ge11 H. t
Den 8 Augusti f. m. norn en sådan grundsats fråntager mig ali magt att sedermera, vid pröfning af de andra behofven, finna tillgång att dem fvlla?
Eller hvartill tjenar mig min urskillning och pröfningsriitt, om jag vid beviljandet af ett anslag mötes af det inkastet, alt någon tillgång icke finnes derföre, att jag, genom ett förut fattadt beslut, utestängt mig från den tillgång, som finnes.
Om den grundsats skall stå i första rummet, att Representationen i förekommande frågor skall äga i behåll sin urskillning och sin pröfningsrätt, kan jag icke frångå, att det är absurdt att på förband bestämma den princip, man här påyrkar.
Jag ger all aktning åt andras öfvertygelse; men jag skulle anse mig handla absurdt, om jag frånginge denna min mening.
Det är nog, då jag gjort det till en helig lag för mig att vid pröfningen af hvarje utgift använda min bästa urskillning och med min röst icke bidraga till att belasta staten med ett enda öres Utgift, sorn icke bar sin grund i min fullkomliga öfvertygelse derom, att Svenska folkets väl fordrar det.
När jag gått in i denna förbindelse, skulle jag anse mig handla absurdt, om jag, innan någon pröfning af utgifterna ägt rum, afstängde mig från möjligheten att på min urskillning grunda mitt beslut om behofvens fyllande.
För öfrigt är det likgiltigt, om propos. framställes till afslag å denna punkt eller till uppskof med densammas afgörande.
Sedan den siste värde talaren afstått från begäran om uppskof, torde, derest man icke skulle vilja antaga denna punkt, sådan den af Utsk. är föreslagen, hvilket jag helst skulle önska, såsom motsats dertill kunna framställas Hr af Billberghs af Hr Dalman förändrade redactionsförslag.
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, härom täcktes inhemta Ståndets tanke.
Ehuru jag visserligen hellre bifaller Hr af Billberghs förslag, än jag afslår StatsTJtsk:s tillstyrkande, så är min mening likväl icke den, att jag anser Hr af Billberghs förslag bättre, än StatsTJtsk:s; tvärtom önskade jag helst bifall till det sistnämnda, emedan det innefattar den största latitud.
Om Hr af Billberghs förslag antages, följer deraf visserligen, att inga bestämda statsanslag kunna anvisas på öfverskotten; men möjligtvis skulle man på desamma vilja anvisa bristerna uti statsanslagen, och jag skulle derföre, lika med Gr.
Frölich, helst önska, att StatsTJtsk:s förslag måtte bifallas.
Men om det icke bifalles, tror jag, att något ändock vore vunnet genom antagande af det förslag, jag framställt.
Det var oväntadt, att Hr
Dalman skulle gå ifrån sitt förra förklarande; men då så skett, får jag tillkännagifva, att jag icke, af hvad han anfort, funnit rnig vederlagd i mina åsigter, och således icke kan frångå Den 8 Augusti f. m. mitt yrkande af den redactionsförändring, att i stället för statsutgifter må insättas: bestämda statsanslag.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till Infall å a:dra punkten af StatsUtskls utlåt.
N:o 78, Hopades ja och nej.
Hå nu H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, började framställa propos. till bifall å 2.-dra punkten af SlatsUtsk:s förslag med den yrkade förändringen, att i stället för ordet: statsutgifter, skulle insättas orden: bestämda statsanslag, anmälde sig Frih.
Silfverskjöld och yttrade:
I händelse Hr Gr. o. Landtm, icke skulle funnit 11. o. Ad. genom svaret på den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos. hafva bifallit Utsk:s tillstyrkande, torde jag få anhålla om propos. på den af mig gjorda framställning.
Silfverskjöld ånyo väckt den, såsom jag trodde, redan afslagna frågan om uppskof, får jag förklara, att jag icke kan samtycka till något uppskof.
Frågan är, såsom Frih.
Palmstjerna utvecklat, ingen annan, än 0111 man vill hafva ordning; och ordning, som i allt är beqväm, skulle jag tro äfven böra sträcka sig till anslag.
Egentligen är nu fråga blott om propos., och då är jag af den tanken, att Frih.
Silfverskjöld icke kan förvägras propos. på dess begäran.
Om jag med ett ord får kasta mig tillbaka till hufvudsaken, får jag erinra derom, att ordningen kan vara ganska god, fastän Riksg.cont. icke får använda de medel, som af angelägnare behof sättas i anspråk.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig pligtig att nu förnya den propos., han börjat framställa, men hvarunder H. Ex. blifvit afbruten.
Här är en preliminär propos, begärd, och den måste väl i första rummet afgöras.
Afslås den, då först kommer hufvudsakliga frågan till afgörande.
Silfverskjöld och den siste värde ledamoten vilja begära uppskof med hela utlåt., har jag ingenting deremot; men om man skall fortgå med regleringen af staterna, utan att veta, om man skall följa den ifrågavar. grundsatsen eller icke, kan jag ej samtycka till uppskof, utan nödgas då drifva frågan till votering, emedan jag fruktar, att den största oordning skall uppkomma, om man icke först afgjort grundsatsen.
Jemte det jag instämmer med ilen siste värde talaren, får jag hemställa, huruvida, sedan Hr Gr. o.
Landtm, framställt propos. till Infall å förevar, punkt, det kan vara formenligt att framställa propos., att punktens af - Den 8 Augusti f. m. görande skulle uppskjutas.
För min del tyckte jag, att Hr Gr. o.
Landtnäs propos. temligen allmänt besvarades med ja, Hr Tliam, Wolrath:
Den propos., Hr Gr. o. Landtm, framställde, tyckte jag icke besvarades med allmänt ja; jag» tyckte mig finna likaså mångå nej.
Men det är Hr Gr. o. Landtm., som derom skall fälla omdöme.
Min afsigt, då jag begärde ordet, var att fästa uppmärksamheten derpå, att 3:ne meningar tinder discussionen uttalat sig: en, som yrkat bifall till Utsk:s tillstyrkande; en annan, som begärt uppskof, och den 3:dje, som ansett Utsk:s tillstyrkande böra antagas med utbytande af ett ord i redactionen; hvadan således tvenne contra propos.T äro i fråga.
Ja-propos:n lärer blifva bifall till Utsk:s förslag, och då här finnas tvenne COD|rapropos:r, lärer första åtgärden blifva att afgöra, hvilkendera af de öfriga tvenne meningarna skall blifva contrapropos, i voteringen.
Jag tror mig kunna åberopa IL o. Ad:s intyg derom, att jag vid alla tillfällen varit angelägen om formerna; men jag är det likväl icke till den grad, att jag kan instämma Uti Hr Dalmans åsigt, att Hr Gr. o. Landtm, af den framställda propos. skulle vara förhindrad att framställa propos., huruvida Ståndet önskar uppskof med denna punkt.
Det ligger i sakens natur, att, då fråga uppstått om uppskof, densamma först mäste afgöras.
Likväl hemställer jag till de talare, som yrkat uppskof, örn de icke skulle vilja afstå derifrån, på det vi måtte undvika tvenne voteringar; ty jag får på förhand förklara, att jag icke afStår ifrån att fä utrönt pluralitetens mening, huruvida man vill bibehålla en princip, som leder till ordning och reda.
I öfverensstämmelse med hvad jag nämnt, kan jag icke instämma med den siste värde talaren-, utan anhåller, att frågan om uppskof först må blifva afgjord.
Hr Lefre'n; Det förundrar mig att höra, huruledes man redan talar om cöntrapropös , innan någon begärt votering, Hr Gr, o. Landtm, har framställt en propos. till bifall å ifråga var. punkt.
Derpå svarades både ja och nej, hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, förklarat, att han icke kunde bestämma, huru frågan blifvit besvarad.
Då är ingenting naturligare, än att Hr Gr. o.
Landtm, framställer propos. på öfriga förslag, som varit föremål för öfverläggning, i den ordning Hr Gr. o.
Landtm, anser snarast leda till beslut.
Jag ser icke, hvarföre man så ofta skall falla Hr Gr. o, Landtm, i talet med att tala om contrapropos., innan någon begärt votering.
Detta är ett sätt att förlänga discussionen j oträngdt mål.
Hufvudsakligen förekommen af Gr.
Frölich, anhåller jag blott, att, i händelse Hr Gr. o. Landtm.
Den 8 Augusti f. m. 245 tror, att något anstånd i denna sak kan komma i fråga, vi först måtte få afgöra det äuinet, innan vi börja tala om contrapropos. i hufvndsaken.
Frölich har med en aktningsvärd vård om våra former gifvit bifall ät den distillation, jag framställt.
Du jag förklarar, att det blott var af aktning för formerna, sorn jag gjorde rniri framställning, får jag tillika tillkännagifva, att det är mig likgiltigt, 0111 uppskofvet bifalles eller afslås.
Då vi redan hafva den erfarenhet, att första satsen lili dessa allmänna frågor föranledt lill en votering, och då vid andra punkten votering örn conti apropos, redan blifvit ifrågaställd, så förutser jag så långvariga öfverläggningar 0111 dessa allmänna satser, alt jag befarar, det R. o. Ad icke kommer till de bestämda anslagens afgörande, förrän de öfriga Stånden derom beslutat.
Månne det derföre icke vore bäst att, på sätt Gr.
Frölich och Frih.
Silfverskjöld föreslagit, uppskjuta dessa allmänna frågor samt genast öfvergå till de bestämda anslagens afgörande, för att slutligen återgå till dessa allmänna frågor, såsom man sist skrifver företalet till ett arbete.
Under förklarande, att min mening visserligen icke var den, att Hr Gr. o. Landtm, icke skulle kunna framställa propos. på Frill.
Silfverskjölds uppskofsanhållan, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att, om vi skulle tillvägagå på sätt Hr v. Hartmansdorff föreslagit, följden icke skulle blifva någon annan, än att de öfriga Stånden, som genom våra fördröjda öfverläggningar komma i försprång i afseende på de speciella anslagen, skulle, i fall vi ville uppskjuta principfrågorna, komma i försprång äfven i afseende på dessa; och dä förhållandet sålunda skulle blifva enahanda, kan jag så mycket mindre instämma med Hr v.
Hartmansdorff, sorn det torde finna lämpligast att först bestämma de allmänna grundsatser, hvarifrån man vill utgå vid bedömandet af livad sorn bör beviljas eller icke.
Nödsakad, i anledn. af ett yttrande af Hr v. Hartmansdorff, att uppträda och åter besvära R. o. Ad. med några ord, får jag förklara, att mitt yttrande omöjligen borde kunna fattas sä, som instämde jag uti det' yrkade uppskofvet, då min mening endast var att ex äbsurdo demonstrera olämpligheten af uppskofvet.
Jag trodde nemi., att det var absurdt att uppskjuta afgörandet af regeln, hvarefter de öfriga frågorna borde behandlas, till dess de sednare blifvit afgjorda; ooh följaktligen torde Frih.
Silfverskjölds tanka om uppskof och min om icke-uppskof genom någon sophistisk framställning icke kunna blifva detsamma.
Det vill visserligen synas, sorn skulle jag vara belåten med Hr v. Hartsmansdorffs förslag, emedan 246 Den 8 Augusti f. m. ett yrkande af uppskof innefattar ett erkännande, att man icke skulle vara bunden vid principen, och detta således instämmer med livad jag yrkat.
Men lika med Gr.
Frölich anser jag det så motbjudande att tänka sig den händelse, att jag först skulle handla hela statsregleringen igenom, sorn vore ingen princip antagen, oell sedermera pröfva, om jag vill antaga principen elier icke.
Detta förefaller mig oformligt, och jag tager mig derföre friheten, enär jag icke hört flera än Frih.
Silfverskjöld fortsätta yrkandet om uppskof, till Hr Frih. hemställa, om icke Hr Frih. skulle vilja afstå från vidare yrkande derpå.
Jag har den öfvertygelsen om Hr Frili:s klarhet i åsigter, att Hr Frih. finner, att det icke vore så alldeles lämpligt att uppskjuta afgörandet af en fråga, som i sådan händelse, sedan den blifvit afgjord, icke skulle vid denna riksdag kunna vinna tillämpning.
Härförutan får jag förnya min anhållan om framställande af den propos., jag förut yrkat.
Under uttryck af min tacksamhet för den tanke, den siste värde talaren behagar hysa om mina insigter, får jag förklara, att jag likväl icke kan afstå från mitt yrkande på uppskof.
Jag linner ingenting hindra K. o.
Ad. att med nej besvara en häröfver framställd propos.
Ännu har jag icke begärt votering.
Hr Gr. o. Landtm, förnyade sin propos. till bifall å 2:dra punkten af StatsUtsk:s utlåt.
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes meddela oss sin åsigt deröfver, huruvida Frih.
Silfverskjöld är berättigad eller icke berättigad att erhålla propos. på sin begäran.
Den är preliminär och torde således först böra afgöras.
. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han trodde, att hvad han gjort, nemi. att framställa propos. till bifall å Utsk:s förslag, vore fullkomligen enligt med formerna, och altså förnyade sin nyss gjorda propos. till bifall å a:dra punkten af StatsTJtsk:s utlåt.
Jag skulle tro, att då Frih.
Silfverskjöld icke afstått från sin begäran att erhålla svar, huruvida R. o. Ad. beviljar uppskof eller icke, ett sådant svar måste af R. o. Ad. inhemtas, enär en ledamots yrkande på propos. icke annorlunda kan undertryckas, än genom Landtm:s vägran att framställa densamma; i enlighet hvarmed jag i närvar, fall, och derest Hr Gr. o.
Landtm, anser sig icke kunna framställa propos. på Frih.
Silfverskjölds begäran, tror Hr Gr. o. Landtm, icke hafva annan utväg, än att tillkännagifva sin vägran; hvarefter och Den S Augusti f. m. sedan sig visat, huruvida Ståndet icke desto mindre yrkar propos., Hr Gr. o. Landtnäs rättighet att vägra propos. intrader.
I anledn. af den siste värde talarens framställning hyser jag ännu det hopp, att Hr Gr. o. Landtm, torde täckas meddela oss den preliminära propos., Frih.
Silfverskjöld begärt; men i fall detta hopp skulle svika mig, anhåller jag att i prot. få nedlägga min reservation inot detta behandlingssätt.
Hr Le fr tfn:
Vi äro nu åter på vägen att inlöpa uti en formfråga.
Det händer oss Gud’nås vid hvart enda måls afgörande och kommer sig deraf, att grundlagen antingen alltför litet läses, eller alltför litet ihågkommes.
Uti 54 § Riksd.Ordn. står:
"Då propos. till fattande af ett definitivt beslut öfver en Konungens framställan, eller ett betänk., eller en af enskild riksdagsman väckt fråga är med ja och nej besvarad, och anmärkningar i saken under discurserna gjorda, bör propos:n inrättas i enlighet med dem."
Nu har Hr Gr. och Landtm., hvars skyldighet det är att sjelf bestämma hvilken han tycker vara den propos., som i enlighet med öfverläggningen först bör framställas, till B., o. Ad. framställt en propos.
Om B. o. Ad. nu besvarar den med nej, och Hr Gr. o. Landtm, sedan skulle behaga framställa propos. på Hr af Billberghs förslag, och afven den besvarades med nej, blir det ju tillfälle för Frih.
Silfverskjöld^ anhållan, för hvilken ingen mer än han sjelf talat, att i 3:dje rummet blifva föremål för Hr Gr. o.
Landtm:s propos.
Denna propos. är således icke på förhand undertryckt, utan Hr Gr. o.
Landtm, har gått i den ordning med proposrna, som Hr Gr. o. Landtm, förmenat vara föranledd af öfverläggningen; ty när ingen understödt Frih. Silfverskjöld.? begäran, hvaruti Hr v. Hartmansdorff väl instämt, men endast såsom ett medel att komma från saken, så synes mig Hr Gr. o.
Landtm, hafva ägt full anledning att icke börja med att framställa propos. öfver den mening, för hvilken nästan ingen talat.
Jag, som, hindrad af tjensteåligganden, icke haft tillfälle att öfvervara hela discussionen, har likväl hört en del af discussionen i formfrågan och anmälde mig att yttra mina tankar deruti.
Sedermera har Hr Lefre'n börjat med alt säga, att vi så ofta komma in i formfrågor derföre, att grundlagarna antingen för litet läsas eller för litet ihågkommas.
Jag skulle vilja tillägga det 3:dje skälet, nemi., att de kanske någon gång för litet tillämpas.
Jag ber ytterligare att få fästa uppmärksamheten på det besynnerliga resultat, hvartill vi skulle komma, i fall Hr Lefre'ns påstående vore riktigt.
Om vi nemi. först icke vilja bifalla Utsk:s förslag och sedermera besvara propos. till antagande af Hr af Billberghs förslag med nej, så hemställer jag, huru 243 Den S Augusti f. m. •vi skulle besvara Frih.
Silfverskjölds propus.; ty hvad vöre det väl, sorn skulle hvila, sedan vi afslagit dessa båda förslag.
Vid ett sådant förhållande, och då Frih.
Silfverskjöld, efter hvad jag fått mig bekant, innan någon propos. gjordes, vid början af discussionen hegärde, att denna punkt måtte få hvila, tror jag det vara Hr Frih» ostridiga rätt att först få den propos. framställd, enär den innefattar en preliminärfråga i rättegången (för att begagna ett uttryck, som här någon gång användts) , hvilken således först måste afgöraS.
Jag tillhör icke Frih.
Silfverskjölds tanke, utan säger nej till propos. om uppskof; men det måste, som sagdt är, vara hans rättighet att först få sin propos. framställd, emedan densamma i annat fall icke kan framställas, antingen de öfriga propostna besvaras med ja eller nej.
Jag är visserligen af den tanken, att det formenligaste hade varit, att Hr Gr. o. Landtm, först framställt propos., huruvida li. o. Ad. ville företaga ifrågavar. punkt till pröfning, eller önskade dess uppskjutande; men jag kan icke godkänna den siste värde talarens argumentation, att genom den af Hr Gr. o.
Landtm, vidtagna behandling af ärendet någons mening blifvit undertryckt, emedan det är Frih.
Silfverskjölds rättighet att, då propos. framstå Iles lill bifall å Utsk:s förslag, begära votering och få sin mening till contrapropostn.
Silfverskjöld finner, att R. o. Ad. genom ett öfvervägande ja bifallit förslaget, lärer Hr Frih. finna deraf följa, att R. o.
Ad. icke önskar uppskof med ärendets afgörande; men då Hr Frih. har rättighet att deremot reservera sig, kan jag icke finna, att hans mening blifvit undertryckt.
Jag anhåller vördsamt om ursägt derför, att jag ånyo upptager en stund i denna formfråga, hvilken synes mig vara lätt afgjord, såvida man håller sig dervid, att form är ett och sak ett annat.
Formen måste afgöras, innan man kommer till saken.
Jag tror, att Hr Gr. o. Landtm., som till R. o. Ad. framställt en propos., utan att ännu hafva tillkännagifvit, huru Hr Gr. o. Landtm, funnit den förut gjorda besvarad, kan grundlagsenlig! framställa den formfrågan, huruvida R. o. Ad. önskar uppskof med denna punkt eller ej Jag hyser denna öfvertygelse icke blott derföre, att jag anser den fullkomligen öfverensstämmande med grundlagen, utan äfven derföre, att denna praxis, enligt vår gällande grundlag, varit följd vid alla riksdagar, vid hvilka jag varit närvarande.
Mångfaldiga gånger, då ett betänk, andra gången förevarit, har man begärt uppskof med en eller annan punkt, i fall det punktvis föredragits.
Det är hvad Frih.
Silfverskjöld nu begärt; oell jag hemställer, huruvida det är skäl att frångå en praxis, som alltid varit följd och som är enlig med grundlagen.
Den 8 Augusti f. m. 249 Gr; von Fersen, Hans:
Det förundrar mig, alt Hr Lefren, sista gången han hade ordet, med grundlagarna i handen ville påstå, alt ordningen för propos:nas framställande i denna fråga borde rättas efter antalet af ledamöter, som talat för ena eller andra åsigten.
Jag instämmer icke uti Frih.
Silfverskjölds förslag; men jag linner icke, att propos. derpå kan vara grundlagsvidrig; till följd hvaraf, och då förslaget afser uppskof med ifrågavar. punkt, jag logiskt icke kan finna annat, än att propos. derå hör föregå propos. i hufvudsaken.
Hr Dalman har visserligen föreslagit, att vid motsatta behandlingssättet, eller om sistnämnda propos. först framställdes, Frih.
Silfverskjöld kunde begära votering och få sin mening till conlrapropos:n; men i sådant fäll får jag hemställa, om icke derigenom den 3:dje åsigten, eller Hr af Billberghs förslag, skulle blifva undertryckt.
Jag anser således enklaste sattet alt komma till resultat i detta ämne, vara det att först framställa propos. på Frih.
Silfverskjölds begäran, hvartill, i händelse votering begäres, såsom contrapropos. helt enkelt bör antagas, att R. o. Ad. icke önskar, att punkten skall hvila, hvarefter, och i händelse contrapropos. blir segrande, propostr kunna framställas emellan XJtsk:s tillstyrkande och flr af Billberghs förslag.
Ehrenborgh och förenar mig uti hvad han anfört.
Om det skulle så inträffat, att i stället för 3:ne här funnits 3o meningar, hemställer jag hvilken a! dein skulle företrädesvis blifvit föremål för propos., om det icke beror på Landtm, att framställa sina propos:r i den ordning, lian anser meningarna vara öfvervägande inom Ståndet.
Skulle detta ej bero på Landtm., skulle vi måhända komma att votera öfver den ordning, i hvilken propos:na böra framställas.
Då Landtm, framställt en propos , och han af svaret derpå icke tror sig kunna bestämma hvilkendera meningen varit öfvervägande, äger han öfvergå till en annan under discussionen yttrad åsigt, i den ordning han anser de yttrade meningarna under discussionen hafva vunnit pluralitet; och då Hr Gr. o. Landtm, uti förevar, fråga på så sätt behagat förfara, kan jag icke finna, att någons mening blifvit undertryckt, enär, på sätt Hr Dalman upplyst, det vid en framställd propos. är hvar och en ledamot förbehållet att begära votering och sin mening till contraproposm.
Här har blifvit satt i fråga, dels att man icke läst grundlagarna, dels att man glömt dem, dels ock att de icke tillämpas.
Jag erkänner, att det synes mi", som skäl icke saknades för dessa suppositioner, då en så lång discussion kunnat uppstå derom, huruvida propos. på Frih.
Silfverskjölds förslag bör föregå propos. i hufvudsaken.
Den sak, som nu är i fråga, är den, om några ani. II. 3a Den 8 Augusti f. m. visningar böra äga rum på öfverskotten af statsverkets inkomster.
Låtom oss nu se, hvad 49 § Riksd.Ordn. stadgar i afseende på frågors afgörande.
Denna § säger i i inom.: ”Då saken från Utsk. återkommit, blifve den efter första uppläsandet liggande på bordet” (det har skett); ”den kan vid nästa föredragning, ehvad öfverläggning ägt rum eller ej, på flera ledamöters förenade begäran åter hvila;” (det har äfven skett); ”men då saken 3:dje gången förekommer skall den till afgörande företagas.”
Detta är ett grundlagsbud, som är så bestämdt som det kan vara.
Det hade visserligen varit
Ståndets rättighet att, då saken andra gången föredrogs, begära uppskof dermed, huru länge som helst; men då sådant icke skett, och frågan nu 3:dje gången är föredragen, ser jag någon annan grundlagsenlig utväg icke finnas, än att nu afgöra frågan.
Här har väl blifvit sagdt att den praxis skulle ägt rum, att vid 3:dje föredragningen betänkm antingen hela och hållna eller till vissa punkter blifvit uppskjutna; men om sådan praxis skulle finnas, det jag icke kan erinra mig, skulle jag likväl tro, att densamma icke bör bibehållas, när vi äro ense om, att den är stridande mot grundlagarna.
Om 3o propos:r här hade blifvit gjorda, tillerkänner jag likväl icke Ståndets Landtm., då fråga uppstått om form och sak, att afgöra, hvaröfver propos. först bör framställas.
Fonnpropos. bör nemi. först framställas, och sedan propos. i saken.
I afseende på hvad Hr v. Troil sagt, får jag tillkännagifva, att, då jag vid riksdagens början yrkade samma sats, det förklarades mig, att betänkm, 3:dje gången föredragna, kunde i sin helhet ytterligare blifva hvilande för att i sammanhang med andra ärender föredragas; och derefter har jag rättat mig.
Men ett ytterligare skäl, hvarföre ifrågavar. ämne kunde blifva hvilande, är det, att här endast är fråga om en punkt i utlåt., hvilken, då utlåt, förra gången förevar, icke ensam kunde begäras hvilande.
Då jag således anser ifrågavar. punkt kunna uppskjutas för att afgöras i sammanhang med speciella utgifterna, kan jag icke, ehuru jag för min del finner densamma icke böra hvila, afstå från att yrka den propos.
Silfverskjöld begärt, emedan det vore att afstå från en Ståndets rättighet mot dess talman.
Jag instämmer med den siste värde talaren och vill fästa Hr v. Troils uppmärksamhet derpå, att min propos. helt och hållet var grundad på det beslut, som R. o. Ad. fattat öfver första punkten.
Hade R. o. Ad. icke afgjort första punkten på sätt som skett, så hade jag icke framställt mitt förslag; men efter det beslut, R. o. Ad. fattat, kan jag icke annat än förnya min anhållan om propos. på uppskof med denna punkt, hyiiket jag icke finner vara stridande mot 49 § Riksd.Ordn.
Deli 8 Augusti f. m. Gr. Frölich:
Jag har uppstått i anlcdn. af den vändning, sorn Hr v. Troil gifvit åt discussionen öfver formfrågan.