Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skattebrefven, enl. det formulär jag här har i min hand, innehålla endast att den till skatte försålda egendomen afhändes K. M. och Kronan samt tillegnas köparen samt hans arfvingar och rältsinnehafvare med allt hvad till samma egendom ”lyder, med ”rätta ligga bör eller lagligen tillvinnas kan och under hemraa”nets ränta inbegripet är, att under skattemannarätt äga och bru - 106
Den 8 September f. m. ”ka, med de i lag och författningar stadgade vilkor.”
Dessa skattebref innehålla således icke någon bestämmelse, hvarigenom R.
St. skulle vara förhindrade att, i den ordning grandlagen medgifver, kanna fatta beslut ang:de ulgöringssättet för de räntor och ulskylder, som vid det till skatte försålda hemmanet äro fästade.
Mot den nu föreslagna förändringen har man ofta åberopat 1789 års försäkran, ang:de allmogens fri- och rättigheter.
Denna försäkran innehåller, att allmogen för framtiden icke skall åläggas några nya och särskilda skyldigheter, men stadgar ingalunda att de förut ålagda icke kunna upphäfvas eller eftergifvas.
Bland de författningar, som vid bedömandet af frågan om skatternas beräknande och utgörande äro tillämpliga, anhåller jag att nu få hänvisa till 2:ne, af hvilka den ena är ett d. 20 Oktober 1665 utfärdadt cirkulärbref, deruti förklarades, att allmogen från urminnes lider vore förbunden att erlägga sina räotor och utskylder i silfvermynt, hvarföre allmogen icke kunde med mera skäl klaga öfver utlagornas betalande efter silfverrayntets värde, än när alla kronoräntor måste i sådant mynt utgöras.
Den andra författningen, hvartill jag får hänvisa mina motståndare, är K. förordningen d. 6 Decemb. 1776, hvilken bland annat innehåller: all som rikets inkomster och allmogens utskylder, både äldre och nyare, grundade sig på silfvermynt, men ej på andra myntsorter, så skulle äfven, såsom följd deraf, alla penningeutlagor antingen betalas i silfvermynt eller om betalningen skedde i annat, likväl utgå efter detta mynts värde och markegång.
Nu har StatsUtsk. icke föreslagit något annat, än alt räntorna skola utgå i penningar efter ett af Konung och Ständer bestämdt silfvervärde.
Jag kan således icke finna att man med något skäl kan ifrågasätta räntegifvarnes hörande öfver Utsk:s förslag, enär detta förslag icke medför några nya eller förökade åligganden, utan helt och hållet är inskränkt inom de rättigheter och skyldigheter, som hittills utgjort föremål för särskilda författningars bestämmelser i uppsägningsrätten, eller rättigheten, att in natura leverera räntepersedlarne, har under tidernes längd i flere afseenden undergått jemkningar och förändringar.
Sålunda få numera icke några brutna delar af räntepersedlarne levereras in natura, utan måste sådana alltid lösas med penningar efter markegång.
På samma grund och med samma rätt, som desse bestämmelser blifvit meddelade, måste äfven kunna föreskrifvas, att hädanefter all leverering in natura kommer alt upphöra, och attalia räntor skola betalas efter ett visst oföränderligt och för all framtid bestämdt belopp.
M:s propos., hvaruti det andra alternativet af komiterades förslag i nåder tillstyrkas och förordas, sä, och under erinran att jag icke deltagit i detta alternativs framställande, vill jag medgifva, att innan ett sådant beslut, som häruti föreslås, varder af R.
St. fattadt, eller att, i st. f. en mängd under hemmansräntorna nu upptagne persedlar, dessa räntor skola i utsättas i ett färre antal andra persedlar, kan icke utan skäl yr kas att räntegifvarne böra höras, men då fråga nu icke är om Den 8 September f. m. 107 någon persedelförvandling, utan endast huruvida de nuvartderäntepersedlarne alltid skola få lösas med penningar, så finner jag räntegifvarnes hörande alldeles öfverflödigt och opåkallad!.
Emot det ifrågasatta hörandet förekommer dessutom att skattskyldige, i fall de tillfrågas, naturligtvis måste anses berättigade att antingen svara ja eller nej, och således antaga eller förkasta den föreslagna förändringen.
Om nu, såsom troligt är, icke alla räntegifvare förklara sig villige densamma antaga, utan en eller annan inom samma uppbördsdistrikt bestrider det framställda förslaget, skulle följaktligen den reda och enkelhet vid uppbörds- och redovisningsväsendet man velat åstadkomma, helt och hållet förfelas, emedan, om förändringen skulle fastställas endast för dem, som på densamma inginge, men icke för de öfrige, räkenskaperne komme att blifva ännu vidlyftigare och mera invecklade än för närvande.
Man har äfven emot det af Frih.
Palmstjerna framställda bemedlingsförslag erinrat, att räntegifvarnes hörande öfver detsamma vore nödvändigt.
Jag kan ej heller instämma uti den härom yttrade åsigten.
Så vida jag icke alltför origtigt uppfattat
Frihms förslag, äger det nemi. åtminstone den förljensten att det icke ålägger hemmansinnehafvarne skyldigheten att utgöra eller med kontant efter markegångsvärde lösa andra räntepersedelän dem, som nu finnas hemmanen påförda, utan afser förslaget endast att sammanföra de persedlar hvilka skulle komma att hädanefter bibehållas, till vissa hufvudsummor, i st. f. att samma persedlar nu upplagas till olika belopp under en mängd särskilde räntetitlar.
Efter min förmening bör således ej heller, på grund af detta förslag, något hörande ifrågasättas.
I afseende på det förslag StatsUtsk. förordat, har man vidare erinrat om det motstånd K.
M:s propos. i ämnet, vid föredragning inom BondeSt., rönt.
Men detta motstånd afsåg dock ingalunda en sådan reform af beskattningsväsendet, som Utsk. nu föreslagit, utan föranleddes deraf, att, enl. den K. proposm, skulle åtskilliga persedlar, hvilkas lösningspriser vanligtvis icke undergå någon förändring, utbytas mot andra, i sådant afseende högst betydliga förändringar underkastade hufvudpersedlar, hvadan således grundskatternas belopp framdeles skulle komma att blifva vida mer beroende af de städse öfverklagade markegångssättningarne än hittills varit förhållandet.
Jag betviflar högligen, att bland nämnde RiksStånd någon röst, vid den K. propos:ns remitterande, höjde sig deremot att räntorna för framtiden skulle erläggas med ett bestämdt belopp i kontanta penningar.
Så snart skattebeloppet sålunda vore en gång för alla bestämdt, komme alla farhågor för markegångssättningarnes inverkan på de skattskyldigas rätt att försvinna.
Vissa representanter inom BondeSt., tillhörande Östergöthlands län, hafva väl under discussionen angtde StatsUtskis först afgifna utlåt, för sina koramitlenter yrkat optionsrättens bibehållande, men jag är öfvcrtygad, att, om de värde representanterne från denna ort gjort sig något närmare underrättade om beskaffenheten och innehållet af Utskrs förslag och de fördelar, som optionsrätten under sednare tider i verkligheten medfört för de skattdragande, 108 Den S September f. m. skulle de visserligen icke gjort detta förbehåll eller fästat uppmärksamheten å en protest, sorn under helt andra förhållanden framkommit, och hvars åberopande måhända endast bör tillskrifvas missförstånd eller iakttagandet af en förment conseqvens.
Jag är fullt öfvertygad derom, att hvarje sådant förslag, som förutsätter de skattskyldiges hörande, icke skall vinna framgång, utan endast kommer att föranleda ytterligare tidsutdrägt med den efterlängtade reformens tillvägabringande.
Såsom här flere gånger blifvit erinradt, har man under mer än ett sekel uppgjort flerfalldiga särskilda förslag i afseende på räntepersedlarnes reducerande i ett färre antal.
Dessa förslag hafva vid sin framkomst vanligen mycket berömts och förordats, men då man närmare öfvervägt deras resultater, bar man funnit grundade betänkligheter mot desamma, hvilka belänkligheter af förslagens förespråkare icke kunnat undanrödjas, utan haft till följd, att det ena förslaget efter det andra fallit.
Enl. min innerliga, efter mycket begrundande, motiverade öfvertygelse, finnes det icke något annat tillfredsställande medel till skatteförenklingens åstadkommande, än alt bestämma räntorna i ett visst oföränderligt penningevärde.
Hyser man åter betänkligheter emot tillämpningen häraf å alla hemmansränlor, så finnes en medelväg deruti, att till en början endast de räntepersedlar, hvilkas utgörande samt årliga beräknande är mera inveckladt och hvilka för närvarande alltid lösas med penningar, varda häruti utsatta.
Framtiden kommer då snart att visa huruvida man sedermera vill fortgå på den sålunda heträdda banan.
Förnyandet af den vid alla riksdagar framställda önskan, att K.
M. täktes ytterligare bereda ärendet samt derefter öfverlemna lill R.
St. ett fullständigt förslag, anser jag ingalunda motsvara tidens fordringar, och jag anser det derföre angeläget, att, då nu ett i alla sina delar fullständigt förslag blifvit för R.
St. framlagdt, Ständerne äfven måtte fatta ett definitivt beslut i denna maktpåliggande fråga.
Emot antagandet af komiterades första alternativ eller grundskatternas bestämmande i kontanta penningar har, såsom det hufvudsakligaste skälet blifvit anfördt, att det allmännas fördelar skulle härigenom allt för mycket åsidosättas.
Men just från den sidan, hvarifrån denna invändning låtit allmännast höra sig, erkännes dock motsatsen.
Sålunda har en af de reservanter inom StatsUtsk., hvilken med största ifver och ihärdighet motarbetat detta förslag, uti sin reservation afgifvit det anmärkningsvärda yttrande, att han slutligen vore skyldig sanningen den förklaring, att efter hans öfvertygelse, jordbruket hade ett rättvist anspråk på befrielse från de titlar af hemmansräntan, hvilka under 1600-talet, genom frivilligt medgifvande, blifvit hemmanen påförda och endast i följd af maktspråk öfvergått från bevillning till ständiga räntor.
Denne reservant, Lector Wallman, och den meningsfraktion, som han representerar, anser alltså Staten komma att göra en alltför kännbar förlust genom de i naturapersedlar bestämda räntornas förvandling till en fix penningeskatt, men medgifver deremot efterskänkning af t. ex. hela landttogsgärden, hvilken under 1620-talet åtogs och Den 8 September f. m.
109 beviljades för dåvarande Polska krigs utförande.
Efter, hvad bilagorna lill komiterades betänk, utvisar, innefattar bland annat omkring 25,000 t:r råg, 45,000 t:r korn oell 10,000 lass hö, hvilka persedlars nuvar:de värde troligen öfversliger hälften af värdet å alla tinder jordeboksräntan inbegripna nalurapersedlar.
Jag hemställer om icke en eftergift af denna gärd skulle verka mera på slatsintraderna, än varuvärdets möjliga successiva sänkning under vissa årtionden eller till och med sekler.
Jag erinrade redan i går, hurusom under nuvar:de förhållanden Staten kan lida förluster derigenom, att räntorna, sorn för närvande utgå efter markegång, hädanefter förklaras endast böra erläggas med räntepersedlarnes kronovärdi eller detsammas dubbla belopp.
Jag erinrade äfven om förhållandet med byggnings- och salpeter-hjelpen, hvilka räntor derest de ännu öfver hela riket löstes med deruti upptagna räntepersedlars nuvar:de markegångsvärde skulle utgöra en ganska betydlig skatt.
Jag föreställer mig att det svårligen kan nekas ränlegifvarne i det öfriga Sverige hvad, som genom 1828 års K. bref beviljades räntegifvare på Oland eller att, få lösa de under byggnadshjelpen hörande persedlar efter dessas dubbla kronovärdi.
Samma förhållande, som i fråga om nyssnämnde räntetitel förekommit, torde äfven förefinnas och vid skeende pröfning göra sig gällande i afseende på årliga hjelpen, och flere andra likartade räntor.
Genom en dylik förändring i dessa räntors nuvartde beräknings- och utgöringssätt, uppslår en gifven förlust för det allmänna.
Sammanslår man deremot alla hemmansräntorna under en gemensam titel och upptager desamma tili en summa, så försvinna naturligtvis för framtiden alla vidare anspråk, å förändringar i de särskilda ränteartiklarnes beräkningsoch lösningssätt, och Staten blir följaktligen betryggad emot dylika anspråk och framtida efterräkningar från de skattskyldiges sida.
Man har vidare yttrat, att i Finland hördes de skattskyldige innan förändringen der infördes; men om de underrättelser ang:de verkställigheten af den Finska skatteförenklingen, som jag varit i tillfälle förskaffa mig, äro riktiga, så hördes räntegifvarne endast öfver de persedlar, hvilka skulle innefattas under den s. k. skatte-enklaren.
Det anförda prejudikat från Finland torde således icke såsom bevisande kunna här åberopas.
Hr von Hohenhausen har yttrat, att det vore inconseqvent, att vilja hafva en fix jorctbeskattning, enär jordens afkastning vore underkastad årliga förändringar.
Men, just dessa förändringar ådagalägga vigten och angelägenheten af det mål, komiterade åsyftat med sitt afgifna förslag, hvarigenom den skattdragande skulle komma att befrias från fördubblade skattebördor under de år dä han till följd af inträffade missvexter, äger minskad förmåga alt utgöra sina utskylder.
Såsom exempel derpå, huru ojemt skatterne under nuvar:de förhållanden utgå i missvextår, anser jag mig böra exempelvis erinra, hurusom artikeln halm, hvilken persedel är bland de oftast förekommande i Upsala läns markegångstaxa för år 1824, upptogs till 4 sk. pr kärfve, och i samma läns markegångstaxa år 1836 till 18 sk.
Det måste ovilkorligt förefalla hvar och en 110 Den 8 September f. m. skattdragande hardt och orimligt, att vid de tillfällen, dä han endast med yttersta svårighet kan anskaffa sina egna och sina anhörigas oumbärligaste lefnadsbehof, hvars bidrag till Staten eller dess tjenstemäns aflönande skola utgöras med ett högst betydligen ökadt belopp.
En annan omständighet, som jemväl talar emot räntornas utgörande in natura är äfven den, att de skattskyldige icke sällan måste sjelfve upphandla de persedlar, hvilka efter föregången uppsägning skola till räntetagaren lefvereras.
Ehuru jag varmt ifrar för Utsk:s förslag, får jag dock förklara, att, derest detta förslag icke skulle vinna framgång, kommer jag att understödja Frih.
Palrastjernas; men jag anser mig böra hemställa till Frih:n, om icke Frilen skulle vara benägen medgifva någon modifikation af detsamma.
Denna modifikation är dock af alldeles motsatt beskaffenhet mot den Frih.
Cederström i går påyrkade.
Jag begär nemi. ingalunda, till de i Frih.
Palmsljernas förslag upptagna persedlar få tillägga några ytterligare, utan tvertom att några deri nu förekommande måtte från detsamme uteslutas.
Såvida jag riktigt uppfattat ifrågavar:de förslag, åsyftas dermed, att all slags räntespannemål skall bibehållas oförändrad.
Nu finnes bland andra spanmålssorter det s. k. foderkornet, hviket för hela riket endast utgör 16 kappar, samt blandsäd, bestående af dels f korn och § hafre dels hälften korn och hälften hafre; utgörande i hela riket blott ett sammanräknadt belopp af 3 tunnor 3 kappar.
Dessa jemte andra mindre väsendtliga spanmålssorter, synas likasom öfriga smärre räntepersedlar böra förvandlas och utsättas i kontanta penningar.
Vidare innehåller förslaget, att mjöl af alla slag, skall fortfarande uti hemmansräntorna bibehållas.
Ibland sistnämnde räntepersedel finnes i Westerås läns persedelförteckning upptaget hvetemjöl till en qvantitet af allenast 16 kappar.
Uti förslaget förekommer jemväl ett annat uttryck, som bör närmare bestämmas.
Hr Frihm har nemi. föreslagit, att artikeln jern måtte bibehållas.
Nu återfinnes denna artikel bland grundskatterna under en mängd olika benämningar, såsom hammarskattsjern, ossmundsjern skattjern, finnjern m. fl., af hvilka ossmundsjernet utgår dels efter fot, dels efter hundra och dels efter lispund.
Då med undantag af artiklarne ossmunds- och tackjern de öfriga jernsorterne äro af mindre betydenhet, torde den .föreslagna förvandlingen äfven kunna och böra omfatta dessa persedlar.
Genom bibehållandet af de obetydliga persedlar, jag nu uppgifvit, måste för markegångssättningarne prisuppgifter ä desamma från särskilda orter införskaffas samt vederbörande tjenstemän härmed nästan utan allt gagn besväras.
Jag slutar med den innerliga anhållan, att hvarje ledamot af delta Stånd, som kommer att deltaga i Ståndets blifvande beslut, ville innan han afgifver sin röst noga betänka vigten af förevaride fråga och söka göra sig väl reda för följderna af ett ytterligare uppskof med det slutliga afgörandet af ett ämne, på hvars behandling hela landets uppmärksamhet i närvaride ögonblick företrädesvis är fästad.
o Hr Gripenstedt, Joh. Aug.:
Åtskilliga delar af denna Den 8 September f. m. lil fråga hafva, enl. min åsigt, blifvit serdeles klart och fullständigt utredd; men deremot har måhända det förnämsta mom. deraf nemi. eller sjelfva utvecklingen af de resultater, som genom förslagets antagande skulle uppkomma såsom mig synes, icke ännu vuunit all den utredning, som kunde vara önsklig.
Jag har tvertom trott mig finna, att några af Husets förnämsta talare vid detta tillfälle icke med vanlig noggranhet behandlat sitt ämne och, såsom exempel härpå, vill jag i några punkter upptaga och granska den framställning
Hr von Hartmansdorff gjort af de följder som han förmodat skulle uppstå om det ifrågavar:de förslaget antoges.
Ett ibland inkasten som den värde talaren anfört, var att om skatterna skulle betalas i penningar, så mäste en större mängd räntepersedlar på en gång föras lill marknaden, och dä priset å desse persedlar derigenom nedtrycktes, så blefve skatterne sålunda under dessa förhållanden också mera betungande än för närvar:de.
Emot detta argument är ganska mycket att anmärka, ty först och främst har erfarenheten visat att endast ett ganska ringa belopp af räntorna blifvit till lefverering in natura uppsagde, och sjelfva förutsättningen är således redan faktiskt jäfvad; menora man dertill besinnar att äfven den del deraf, som nu blifver uppsagd, likaledes måste af kronan försäljas, och att följaktligen summan af de utaf kronan och de skattdragande försålde persedlar i allt fall blifver ungefär densamma, som om försäljningen skett endast af de skattdragande, så synes mig denna påstådda olägenhet vara till största delen, om ej helt och hållet, chimerisk.
Men lätom oss vidare följa Hr von Hartmansdorffs redaction sedan den värde talaren på detta sätt trott sig ådagalägga alt förslaget vore skadligt för jordägarna, huru länge vidhåller han sedan sjelf denna sats?
Jo, tills nästa punkt, då den värde, talaren vill visa att äfven Ständernas borgare skulle blifva lidande genom förslaget.
Då omkastas alldeles påståendet, då, tages jemt motsatsen lill förutsättning, då heter det, alt som jordens skatter derigenom skulle på ett oskäligt sätt förminskas, och denna förminskning ej kunde fyllas genom annat än bevitlningar, så blefve det i främsta rummet städerna som deraf betungades.
Alltså framställes åtgärden den ena stunden såsom ledande till skada och förlust, men den andra, till oskälig och orättvis vinst, för landet, allt efter som bevisningen fordrar!
Hvad tyckes!
Fortsättom emellertid granskningen.
Andamålet med denna del af Hr von Hartmansdorffs resonnement var, att visa hurusom äfven Ständerna skulle genom en sådan skattereglering ruineras.
För att komma till delta resultat säger Hr von Hartmansdorff, att den uppkommande minskningen i grundskatterna måste fyllas genom ökade bevillningar, och förklarar att denna ökning egentligen endast kan vinnas på tullinkomsterna; men som detta ej kan ske, menar Hr von Hartmansdorff, annat än genom nedsättning i tullafgifterna, för att öka den utländska införseln, så måste
Städernas borgerskap hvars näringar derigenom skulle förstöras, naturligtvis gå under.
Märken nu väl mine Hrr! huru många gånger hafva vi ej 112 Den 8 September f. m. här förut hört, just samma värde talare påstå alldeles motsatsen, nemi. att stora tullintrader bindes genom höga tullar! hur ofta har han ej förklarat just den sats han nu framställer, såsom en tom inbillning!
Men så går det!
Och man kan häraf se hvart det leder, när man icke endast ur sanningens egen synpunkt oväldigt vill bedöma frågorna utan blott bemödar sig att vrida omständigheterna till ett för sina afsigter gynsamt resultat; endast då invecklar man sig i dylika motsägelser.
Om det nu tillåtes mig att söka i någon mån utveckla ämnet, sådant det visar sig för mig, så tror jag att detta lämpligen kunde ske genom att sönderdela frågan, och serskilt betrakta henne med hänsigt till sina resultater, först i afseende på det närvarande, och sedermera i afseende på framtiden, samt i båda fallen såväl ur räntegifvarens, som räntetagarens och Kronans olika synpunkter.
Tänkom oss derföre nu först räntegifvarens ställning i händelse förslaget blefve antaget.
Tvertemot hvad nu eger rum, kunde han då till en början alltid sjelf kontrollera riktigheten af sin debetssedel, och ingen kan väl ne,ka, att redan detta vore för honom en ganska väsendtlig fördel.
Dernäst vore han genom skatternas fixerande i siffror skyddad för den högst betydliga fluctuation i deras belopp, som nu uppstår i jemnbredd med årsvexten, och de deraf följande prisernas olikhet, och hvilka fluctuationer äro så mycket mer förderfliga för den skattdragande, som tillökningen alltid ställer sig i ett då rakt omvändt förhållande mot tillgångarna, så att just vid de tillfällen då redan ett medelbelopp af skatterna kan vara nog tungt alt utgöra, då förhöjas desamma ofta med 50 procent ytterligare.
Besinnar man nu dertill, att utom denna directa stora olägenhet som oskiljaktigt sammanhänger med del närvar:de beskattningssättet, derigenom äfven uppkommer en allmännelig osäkerhet och omöjlighet att på förhand beräkna sina utskylder, och således ej heller sina tillgångar för året, hvilket åter, såsom hvar och en torde vilja medgifva, utgör ett väsendtlig vilkor för all ordnad och ordentlig hushållning (man må befinna sig i hvilken lefnadsställning som helst); sä lärer det väl icke kunna nekas att för ränlegifvaren utgör det onekligen ett stort och maktpåliggande intresse, att grundskatterna, pä sätt som blifvit föreslagit, bestämmas till ett viss oföränderligt, och beräkneligt belopp.
Annu en fördel, eller enl. mitt begrepp, fast mera verkeligen ett rättsanspråk för den skattskyldige, ligger äfven deruti, att genom detta förslag den olikhet som nu äger runi bland de skattskyldige, skulle försvinna.
Jag menar härmed icke den olikhet i beskattningen, som är en följd af jordens olika skaltenatur, ty jag erkänner fullkomligt, att denna, sådan den under tidernas lopp reglerat sig, nu icke innebär någonting rättsvidrigt, men jag menar den ganska betydliga skillnad som förekommer inom hemman af samma natur, ja, till och med inom olika num - Den 8 September f. m.
113 nummer af samma heraman, endast beroende af den tillfällighet ten att det enas ränta är Kronan behållen, då det andras utgår till någon indelningshafvare.
Utan alt i delta påstående inlägga någon slags anklagelse mot räntetagare i allmänhet, vägar jag likväl tro att ingen skall kunna förneka, alt i det närvarule uppbördssättet ligger icke allenast en möjlighet, utan nära nog en nödvändighet att den indelta räntegifvaren måste blifva betydligt hårdare betungad än den icke indelta.
För att inse detta, behöfver man blott besinna huru det i sjelfva verket oftast tillgår vid många corpser och stater.
Det tillgår nemi. så, att de enskilta räntetagarne, för att slippa så väl besvär som obehagligheter, öfverlemna sina räntor för året till vissa uppbördsman för ett, dem emellan, bestämdt och öfverenskommet pris, hvarigenom det är klart alt också hela uppbördsåtgärden förvandlas till en enskilt speculation, och man kan ej heller finna mycket klandervärd! eller underligt, att dessa uppbördsman sedermera någorlunda rundligt söka godtgöra sig för sitt besvär.
Felet ligger derföre mindre hos dem, än i methoden, som gör att den skattskyldige nästan omöjligt kan skydda sig, utan heldre underkastar sig, nästan huru dryga anspråk som helst.
Ty om denne söker att afbörda sin ränta, genom att leverera den uppsagda spannmålen in natura, så finnes för mottagaren så mångfaldiga medel att försvåra eller tillintetgöra denna utväg att den näppeligen kan begagnas.
Dels anordnas den längsta möjliga forsling, dels är sjelfva egenskapen ”strid och ren” eller afradsgill, någonting så obestämdt, att nästan hvad slags säd som helst, kan af en kittslig uppbördsman kasseras, och om detta äfven sker alldeles utan skäl, så går det icke så lätt och fort att få sin klagan pröfvad och afgjord, och lasset måste emellertid släpas hem igen den långa vägen, så framt ej räntegifvaren beqvämar sig till alt betala hvad sorn fordras.