Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid hvarje öfvergång från tvång till frihet måste noga betraktas ej blott fördelarne af förändringen, eller den ena sidan af frågan, utan ock olägenheterne för enskilde eller det allmänna, ty såclane olägenheter finnas alltid.
Vi hafva sett i länder med stora kapital-tillgångar och med högt updrifven industri, huru vid större förändringar af tull-bestämmelser sådanc ofta blifvit stadgade Den 1, Februari f. m. 21'J för en längre tidsföljd, eller med progressiv nedsättning under loppet af flere är och detta oansedt dessa länders nätional-representationer årligen sammanträda.
Der har således representationen funnit nödigt, att sjelft lägga band på sin beskattningsrätt.
— Anses sådant nödvändigt i dessa länder, der för öfrigt genom produkternas hastigare omsättning, förlags-kapitalet snart återgäldas, huru mycket mera nödvändiga blifva ej sådane bestämmelser i ett land, der rudimaterier för näringarnes bedrifvande endast vissa tider af året kunna framskaffas, der sjöfarten är under flere månader stängd, och der dessa och flerfaldiga andra orsaker vålla, att för en mängd betydligare näringsgrenar kan med bestämdhet påräknas, att förlaget icke blifver återguldet på ett, kanske två år.
Stor varsamhet är i allt fall nödig vid öfvergången från förbud emot utförsel eller införsel af vissa varor, till medgifvandet deraf emot tull, — och det i synnerhet, då frågan, såsom nu här är händelsen, gäller de två näringsgrenar, hvilka, näst jordbruket, kanske äro af största vigt för landet, nemi. bergshandteringen och väfnads-industrien, af hvilka näringars förkofran en så stor del af landets befolkning är omedelbart beroende och hvilka äfven åt jordbrukets alster i så många orter bereda värde och afsättning.
Utsk. har vidare förespegla! vådan deraf, att, om förändringen antoges, det kunde vara möjligt att en alltför hög tullsats blefve af R.
St:r bestämd för en längre tid, utan att sedermera kunna ändras, oansedt skadligbeten deraf vore insedd.
En sådan möjlighet kan visserligen tänkas, men då qvarstår ju alltid
Konungens rätt att nedsätta tullen, hvilket äfven emellan Riksdagarne kan ske.
Den sällsamma olikhet i beskattningsgrunder,'som Utsk. anser upkomma deraf, att förmånen af tullbestämmelsers fastställande för en längre tidrymd endast skulle komma sådane näringar till godo, som äro eller varit skyddade genom förbud, men ej öfrige näringsgrenar, har sin förklaring deri, att just desse af förbud skyddade näringar äro de för landet vigtigaste, de med dess alla inre förhållanden mest införlifvade, de som äfven åt den enskilde husfliten gifva största sysselsättningen, samt derföre i mannaåldrar åtnjutit sådant skydd, deremot öfrige näringsgrenar äro jemförelsevis af ringare vigt.
Olikheten i beskattningsgrunder är väl i öfrigt ej mera sällsam, än den mångskiftande olikhet, som vår Tulltaxa, så väl som alla andra länders, i sig innefattar i afseende på beloppet af tullsatserna.
Utsk. slutar med att säga, alt korrektivet emot vådorna af oftare inträffande förändringar i tullafgifterne finnes grundlagsenlig! i Konungens rätt att återinföra förbuden.
Ja, den finnes visserligen denna rätt, men vida större svårigheter torde möta vid dess begagnande sedan en näringsgren någon tid varit öppen för fri täflan med utlänningen, än om R.
St:r skulle stadga en viss längre tidrymd för lullafgifternas bestånd.
Ett kastande fram och åter emellan höga och låga tullsatser, emellan förbud och frihet, måste verka förstörande på all industriell förkofran.
Den nu föreslagna grundlagsförändringen kan ej verka orne - 220 Den 1 Fehruari f. m. delbart på tullbestämmelserna vid denna Riksdag, men möjligheten af dess antagande framdeles och deraf följande utsigter för mera stadga i dessa bestämmelser bör blifva lugnande för den stora del af landets befolkning, hvars utkomst är beroende af de nyss nämnde näringarnes förkofran.
Antagandet är ej eller, sorn jag tror mig hafva visat, med någon olägenhet förenadt.
På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. behagade med afslag af Utsk:s betänk., för sin del, enl. 81 § Reg.F., besluta att K. AI:s Nåd.
Propos. om tillägg till 61 § Reg.F. skall hvila till grundlagsenlig behandling vid pästa Riksdag.
För min del kan jag icke finna annat, än att Const.Utsk. vid besvarandet af den ifrågavande Nåd.
Propos.n har för sig upgjort en, af Utsk. så kallad, absolut princip, och sedan på grund af densamma äfventyrat sina sylogismer för att komma lill det resultat, som slutet af Betänk, innehåller.
I stället för att, såsom en delegation af 11.
St:r, rådfråga erfarenheten, rådfråga landets och folkets behof samt det allmänna tänkesättet under loppet af en längre tid, har Utsk. till grund för sitt Betänk, endast lagt en s. k. princip, bestående i afvägande af jemvigten emellan de båda Statsmakterna.
Man skulle kunna fråga Utsk.: är denna jemnvigt, äro R.
St:rs fri- och rättigheter samt deras beslutande-makt, är denna abstrakta princip i och för sig sjelf, föremålet för vår lagstiftning, eller månne icke landets andliga förädling och materiella förkofran är det egentliga ändamålet derför?
Skulle nu så'hända, alt hvad Utsk. behagat1 upställa under namn och värdighet af princip befunnes vara i’ strid med sjelfva hufvudändamålet för samhällets inrättning, för folkets trefnad och behof, då beklagar jag den lagstiftare, som bygger sina slutsatser på sådana grunder.
I Utsk:s Betänk, omnämnas de olägenheter, som allmänt öfverklagas såsom en följd af allt för täta skiftningar i tull-lagstiftningen, hvilka förorsakat många medborgares undergång och åstadkommit lidanden, i synnerhet bland de lägre folkklasserne, hvarom hvarken Utsk:s eller det Högloft.
Ståndets ledamöter i allmänhet torde hafva någon aning, ty vi se väl de stora resultaten utaf en eller annan stor spekulation, som ramlat öfver ända, men de tusentals olyckor i kojorne, som derutaf blifva en följd, gå sä lätt vår erfarenhet och kunskap förbi: och då Utsk. icke med ett enda ord kunnat vederlägga den klagan öfver dessa olägenheter, som ibland landets stora pluralitet gjort sig gällande, måste jag erkänna att det utgjort ett föremål för min största förvåning, att Utsk. kunnat af en abstrakt upkastad idé låta förmå sig att skjuta tillbaka ett erbjudande för R.
St:r att bringa stadga, ordning och kraft i näringarne.
Jag kan icke genomgå en enda af de perioder, hvaruti Utsk. upställt sitt Betänk., utan att deruti återfinna denna beständigt uprepade abstrakta princip, att R.
St:r skulle afträda en af sina fri och rättigheter, under det att Regeringen finge behålla sina.
Jag frågar nu, om väl sådant kan vara värdigt då fråga är om landets förkofran och folkets väl? om den Den 1 Februari f. m. imaginära luftbilden af en slags jemnvigt emellan Ständer och Konunga-makt lägger hinder i vägen för upnåendet af Statens yttersta ändamål, bör då icke en så beskaffad jemnvigt, om den verkligen finnes, med allt skäl bortagas? har icke Utsk. sjelft åberopat en casus der denna jemnlikhet verkligen orubbad förefinnes, nemi. den ekonomiska lagstiftningen; och jag frågar då, om något i landets ekonomi mera ingripande ämne finnes, än tulllagstiftningen?
Slutligen vill jag hänföra mig till hvad reservanterne, Hrr Broman och Stjerngranat, anfört, hvilket så tydligt vederlägger Utsk:s sista skäl, nemi. att den Regeringen tilkommande makt att utfärda in- och utförsels-förbud, utgör ett tillräckligt korrektiv mot en af R.
St:r allt för långt drifven nedsättning af tull-skalan.
Jag kan omöjligen anse det vara annat än (jag vet icke rätt hvad jag skulle vilja kalla det) en grimas af Utsk., att vilja anvisa Regeringen en utväg, som man vet vara i högsta grad impopulär och förhatlig; och då jag nu utpekat betydelsen af denna anvisning, slutar jag med att förena mig i det yrkande, att R. o. Ad. måtte till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag antaga den Nåd. Propos:n. Hr Printzensköld, Carl:
Det är med en verkligen smärtsam känsla, som jag har genomläst Const.Utsk:s sisla Betänk.
I stället för alt, såsom jag hade förmodat, erkänna Konungens landsfaderliga afsigter med det ifrågavar:de förslaget och hans bemödande att förekomma de täta rubbningar i tull-lagstiftningen, som blifva en ovilkorlig följd af de täta Riksdagarne, har Utsk. upställt åtskilliga satser för att söka ådagalägga, att jemnvigten emellan Konungens och Ständernes ömsesidiga rättigheter skulle genom antagande af den Nåd.
Propos:n blifva i väsendtlig män rubbade.
För min del kan jag omöjligen finna att förhållandet så är, ty R.
St:r skulle ju blott för en viss lid afsäga sig rättigheten att förändra den af dem antagna tull-sats, men Konungen skulle ega makt att, efter sig företeende omständigheter, kunna nedsätta densamma.
Hvad innebära väl så beskaffade ömsesidiga rättigheter annat än cn försäkran å Ständernas sida, att ögonblickets ingifvelse icke skulle på dem inverka, och å den andra sidan en rättighet för Konungen, som icke bör af ögonblickets ingifvelser låta Sig så lätt leda, att skydda Svenska folket om förhastanden från Ständernas sida möjligen någon gång kunna ega rum?
Konungen eger nu endast rättighet att nedsätta de af R.
St:r fastställda tull-satserne, men Ständerne kunna nedsätta dessa ända derhän att de Svenska näringarne skulle blifva totalt ruinerade, utan att Konungen deremot eger annat korrektiv än det, såsom II.
Ex. Gr. Sparre nyss anmärkt, mindre användbara, att införa utförselsförbud.
För min del kan jag ej finna, att Svenska folket vid afsägandet af den lagstiftnings-rält för kortare tiderymder, som nu är detsamma förbehållen, skulle i ringaste mån förminska den frihet det af ålder egt, att vid allmänna Riksdagar sig sjelf beskatta, antingen Const.Utsk. nu tillstyrkt bifall till ifrågavar:de Nåd.
Propos., eller, i motsatt fall, inkommit med ett 222 Den 1 Februari f. m. nytt förslag, som efter Utsk:s åsigt möjligen bättre upfyllt sitt ändamål, hvilket måhända skulle varit det, att i händelse 11.
St:r nedsätta tull-satserna ända derhän, att Konungen finner landets näringar derigenom ruineras, skulle Konungen ega rättighet förklara, att de tull-satser, som förut varit antagna och af Konungen befinnas lämplige, skola vid Tulltaxans tillämpning tjena till efterrättelse.
Att Utsk. för öfrigt icke ens riktigt upfattat den Nåd.
Proposm, fimner jag af en period i Utsk:s Betänk, der det heter: ” flskil”liga af landets näringar' äro f. n. i saknad af det skydd ”införsels- eller utförsels-förbud anses lemna.
Till dessa nafring ar skulle de med ifråg astallda grundlags-förändringar ”åsyftade förmäner icke komma alt sträcka sig, annorledes ”än alt dylika förbud först skulle stadgas, för att genast äler ”uphäfvas i utbyte mot bestämmande af tullafgifter”.
Utsk. har således trott att den K.
Proposm endast afsåg sådane artiklar i Tulltaxan, som nu äro belagde med in- eller utförselsförbud, men en sådan åsigt strider uppenbarligen mot sjelfva ordalydelsen, då det står: ”Ii.
Sl:r obetaget, att då, i st. f. införsels- eller utförsels-förbud, lullafgift bestämmes, sådan afgift stadga etc."
Då man nu vet, att Konungen kan stadga både in- och utförels-förbud för alla artiklar, som finnas i Tulltaxan, så måste väl också alla dessa artiklar afses, och lagstiftningen således på hela Tulltaxan hafva afseende, och när Utsk. kunnat så förbise rätta innehållet af den Nåd.
Proposm, förundrar det mig verkligen icke att Utsk. stannat vid det resultat, hvartill det nu kommit.
För min del tillstyrker jag, att Ståndet måtte, med ogillande af de mindre väl valda skäl och uttryck
Utsk. för sitt afstyrkande af den Nåd.
Proposm begagnat, antaga densamma såsom hvilande till nästa Riksdag.
Uplästes ett af Hr Lagerhjelm, Pehr, inlemnadt sålydande anförande:
Ingen skall misskänna syftningen af K. M:s Nåd.
Propos. om tillägg till 61 § Reg:sF:n.
Att vinna ökad stadga uti den ekonomiska lagstiftningen och just uti en del deraf, som utöfvar ett mäktigt inflytande på kapitalernas rigtning åt industrien, är visserligen högst önskvärdt; — och likväl måste jag hembära Const.Utsk. min tacksamhet för dess afstyrkande.
Denna motsägelse påkallar en förklaring, helst mina motiver icke till alla delar öfverensstämma med Utsk:s.
Vid första blicken på 57, 58, 59, 60, 61 och 62 §§:ne Reg.F. inser man genast att Lagstiftaren der endast velat behandla beskattningsrätten och sättet att fylla Statsverkets behof.
Tullmedlen nämnas derföre i dessa §§:r blott såsom en inkomstkälla.
Nu ifrågavar:de innovation är derföre af dubbelt innehåll; ty först inskränker den, på sätt Utsk. ådagalagt, beskattningsrätten, dernäst inleder den ekonomisk lagstiftning i Regeringsformen.
Utsk. har äfven sökt visa att detta slags lagstiftning är Den 1 Februari f. ta. 223 af mera tillfällig art än att böra uptagas i Grundlagen.
Men, om man ändteligen ville i grundlagen söka ett skydd emot dess skiftande beskaffenhet, huru skulle lagstiftaren behandla sitt ämne? — naturligtvis utur en allmän synpunkt!
— Grundlagens stiftare sökte att rigta de serskilda Statskrafterna till inbördes bevakning, utan att dem sammanblanda.
De tilläde uttryckligen att om i grundlagens former icke verkar en allmän kraft, äro de och förblifva intet annat än lomma ord, utan hållfasthet, hvadan de konstitutionella makterna borde sammanhållas, ledas och styrkas af eli allmänt tankesätt.
Ville man alltså i Reg.F:n inlägga ekonomisk lagstiftning, så hade man att föreställa sig ej blott Ständer, som icke drogo i betänkande att upoffra bestående fabrikationer emot tomma förespeglingar, ulan ock en Regering, antingen vacklande i grundsatser under tillvaron af ett allmänt tänkesätt,' eller trög i att lossa de bojor, hvarmed ett föråldradt prohibitiv-system fängslar en af vetenskap och upfinning nyväckt I industri.
Lyckades lagstiftaren alt finna en garanti emot den ena Statsmaktens brådstörtande rörlighet; så borde han isamma lag-mom. äfven inlägga en garanti emot den andras qväfvande tröghet och likgiltighet för uttrycken af ett allmänt tankesätt.
Men hvar vill man söka de garantier, som i detta fall bibehöllo jemnvigten emellan Statsmakterna?
Utsk. har derom ej nämnt *■ ett ord.
Men, om man än kunde förevisa tjenliga garantier för dessa fall, vore det rätt att intaga demi grundlagen? denna lag stadgar visserligen rättigheter och former, tillhörande de bägge Statsmakternas inbördes föl hållanden till hvarandra och verkningssätt hvar för sig; men stiftarena stödde den dock ytterst på ett förtroende dem emellan, hvars innerlighet ger Staten hälsa och kraft.
Nu ifrågavarrde inuovation, åter, har sitt ursprung i ett misstroende! ett sådant framskjutet från ena sidan, alstrar naturligen ett motstycke från den andra; — och misstroendet införes i Reg.F., såsom lagprincip, samtidigt med den oföränderlighet man vill gifva åt några få tull-satser.
Mätte ej ens den ekonomiska lagstifningen någonsin sakna det förtroende emellan Regering och folk, som endast ett allmänt tankesätt förmår ingifva, och hvarförutan all lag är en död bokstaf.
Lagstiftarena af år 1809 förbehöllo den ekonomiska lagstiftningen åt den styrande makten, hvars enhet och hvars uphöjning öfver små intressen äro nödiga för att bringa hvarje serskild del af ett sammansatt Statshushållnings-system till öfverensstämmelse med de öfriga delarna och med det hela; — men de stödde ytterst hela Stats-byggnaden på grunden af ett allmänt och uplyst tankesätt! och huru kan en Regering med större säkerhet erfara om ett sådant finnes eller ej, äfvensom inhemta dess verkliga innehåll, än då nalional-representationen, från alla Rikets delar förenad, öfverlemnar detsamma i sin Konungs händer?
— Aldrig har detta förtroende varit af större vigt vid den ekonomiska lagstiftningen än i närvande tidpunkt, utmärkt ej blott för brytningen af gamla former och en ny tid, utan ock för ett nyfödt lif i alla grenar af industrien.
224 Den 1 Februari f. ui.
Med ali benägenhet att befordra stadga uti tnll-satserna kan jag, pä dessa skäl, dock icke annat än afstyrka nn ifrågavar:de sätt att vinna detta vigtiga ändamål.
Att föreslå ett annat sätt, hörer icke lill nu föredragna ärende.
Mot de befarade vådorna af oftare inträffade förändringar i tull-satserna tillerkänner Utsk. åt Konungen den makt att, der R.
St:r kunde anses hafva genom nedsättning eller afskaffande af en eller annan tullafgift lemnat å sido den erforderliga vården om vissa näringars bestånd, återställa de fordna skyddsförbuden i dessa serskilda fall, intill dess annan lämpligare afgift kunde blifva antagen.
En sådan tydning af Konungens ekonomiska lagstiftnings-rätt, synes mig alltför vidsträckt; säkert är att en sådan Regerings-åtgärd skulle utöfva ett menligt inflytande ej blott inom riket, utan måhända verka störande på rikets handelsförbindelser med andra Stater och framkalla ett oerhört lurendrejeri.
' På grund af hvad jag haft äran anföra, tillstyrker jag vördsamt H. R. o.
Ad. att bifalla Const.Utsk:s Mern.
N:o 3 och i kraft ^ af 81 § Reg.F. genast afslå K.
M:s ifrågavande Nåd.
Då jag under flere Riksdagar varit ledamot af Bevilln.Utsk., har jag varit ett ständigt vittne till ropen om frihandel a ena sidan, men deremot å andra ' sidan alltid förnummit en allmän önskan ifrån hela landet att t stadga i vår ekonomiska lagstiftning måtte beredas, och det har derföre förvånat mig att vid genomläsning af detta Const.Utsk:s Betänk., finna det uteslutande grundadt på lösa theoder, med fullkomligt förbiseende af detta landets verkliga behof.
Det torde väl icke för någon vara obekant, att det i denna fråga är af högsta vigt, < att åtminstone någon återhållande kraft emot ropen om frihandel förefinnes, och att vi, likasom andra länder, böra tänka på att genom egande af fabriker och handslöjder gå framåt på industriens fruktbärande stråt.
Början dertill är äfven till en betydlig del redan gjord, och vi veta huru alla fabriksinrättningar på sednare tider hafva tilltagit i landet; vi veta äfven huruledes husslöjden förkofrat sig i skicklighet och användbarhet, och jag anser 1 mig höra fästa upmärksamheten derpå, atti Westergöthland öfver 60,000 menniskor äro dermed sysselsatte, och att den utgör deras liufvudsakliga näring.
Jag öfverlemnar åt en hvar att öfvertänka, huruvida det är rimligt att man hvart 3:dje år genom ett enda penndrag skall kunna betaga denna industri all möjlighet till utveckling, och jag frågar huru man under så osäkra förhållanden . skall kunna våga att använda betydligare kapitaler på en om än aldrig så lönande näringsgren, och huru det skulle vara möjligt 1 för de landsorter, som till sin hufvudnäring begagna husfliten och handslöjderna, att kunna i en framtid ega bestånd?
Vi vete att husfliten är i vårt land nödvändig under de långa mörka årstiderna, och att den lemnar ett säkert bröd åt de landsorter, der naturen varit nidsk på bördigare jordmån.
Det är derföre med verklig förvåning som man i allmänhet betraktar detta Const.
Utsk:s Den 1 Februari f. m. 225 Utsk:s beteende, och jag får således med anledn. af hvad jag nu yttrat, äfvensom med anledn. af den reservation Doktor Broman afgifvil; oCh i hvilken Hr Stjerngranat sig förenat, samt i anledn. af hvad tvenne föreg.-de talare yttrat, vördsamt anhålla att det förevaride Betänk, måtte afslås och K. M:s Nåd.
Propos. blifva hvilande till grundlagsenlig behandling nästa Riksdag.
Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: Såsom ledamot af Const.
Utsk. må det tillåtas mig att så godt jag förmår taga Ulsk. i försvar emot de beskyllningar, som blifvit emot detsamma framställde.
Jag tror att hufvudgrunden till dessa beskyllningar ligger deruti, att de talare, som här yttrat sig, utgått från den öfvertygelse, att den uti den Nåd.
Propos:n föreslagna förändringen i 61 § Reg.F. verkligen skulle medföra stadga i vår tulllagstiftning, då Utsk. deremot i sitt Betänk, utgått ifrån den motsatta åsigt, att den föreslagna förändringen icke skulle medföra den stadga man åsyftat; och Utsk. har, vid sådant förhållande, icke ansett sig böra tillstyrka ett förslag, som innebär en rubbning i Konungens och Ständernas ömsesidiga rättigheter.
För att bevisa detta påstående, anhåller jag alt fä fästa upmärksamheten på ordalagen i den K. Propos:n, der det står, att det skall vara ''It.
St:r obetaget, att du, i st. f. införsels- eller ulförsels"förbud, tull-afgift bestämmes, sudan afgift stadga för en lid ”af högst 10 ur, derunder R.
Sl:r ej må dens [imma nedsätta ” eller af skaffa".
Den föreslagna förändringen innehåller således ett förbud för R.
St:r att stadga en tull-afgift för längre tid än 10 år, men förbjuder dem ingalunda att stadga en sådan afgift för kortare tid än tio år.
Vid sådant förhållande är mer än sannolikt, att R.
St:r vid den följande Riksdag, om denna grundlagsförändring blefve antagen, skulle anse sig icke kunna för en sä lång tid, som 10 år, bestämma en rättvis tullsats, utan helldre hålla sig vid den af grundlagen icke förbjudna tillämpning, alt såsom hittills bestämma tull-bevillningen på 3 år.
St. skulle vilja utöfva denna rättighet, då de enl.' den Kongl. Propos:ns ordalag äro derifrån frikallade; men om ock denna grundlags-förändring antoges, och R.
St:r vid en kommande Riksdag på någon af de till in- eller utförsel förbudna artiklar skulle sätta en tullsats för 10 år, tror jag i alla fall att det icke skulle medföra någon stadga för näringarne i allmänhet.
Det har nemi. af Const.Utsk. blifvit anmärkt, att åtskilliga af landets näringar, som f. n. äro i saknad af skydd genom in- eller utförsel-förbud, icke skulle genom denna grundlags-förändring erhålla någon fördel.
Häremot har Hr Printzensköld gjort Utsk. den svåra beskyllning, att det icke skulle med upmärksamhet hafva läst den K. Propos:n; jag får härpå svara att det gör mig ondt att Hr Printzensköld icke med upmärksamhet läst Utsk:s Betänk., ty då skulle jag tro att denna anmärkn. aldrig skulle förekommit.
Den förste värde talaren, H. Ex. Hr Gr.
Sparre, liar sjelf medgifvit riktigheten af Utsk:s utH. 3. 15 226 Den 1 Februat i f. m. tryck i denna mening, och jag tror således att Utsk. har den bästa auktoritet för sig att rätt hafva förstått den K.
Om Utsk. således rätt upfattat meningen, qvarstår alltid det påståendet, att det större antal näringar, som nu icke äro skyddade af förbud, skola lika som hittills vara underkastade de vexlingar, som till följd af olika tull-bestämmelser kunna upkomma.
De näringar, som f. n. äro skyddade genom förbud, äro visserligen de vigtigaste, men till antalet ganska inskränkta; hvilket synes deraf, att endast 23 utaf alla de i Tull-taxan uptagne artiklar äro med förbud belagda.
Vidare torde den fullkomliga stadga i tull-lagstiftningen, som man åsyftat, till följd af ordalagen i den K. Propos:n äfven i ett annat afseende äfventyras.
Der står nemi. att R.
St:r icke må nedsätta eller afskaffa en tull-afgift; att förhöja densamma är dem således obetaget.
Jag erkänner att jag för min del anser näringarne vara lika berättigade till skydd mot en förhöjning som emot en nedsättning.
I synnerhet i ett land, sådant som vårt, der råämnena äro belagde med förbud, är det af stor vigt att hvarken det ena eller andra med förhastande verkställes.
Jag vill blott som exempel nämna art:n jern, hvilken är förbjuden till införsel; skulle nu R.
St:r borttaga detta förbud och fastställa en tullsats af t. ex. 25 proc., så .skulle säkerligen åtskilliga fabriker här upkomma, byggde på denna tullsats af 25 proc.; blefve sedan vid en följande Riksdag denna tullsats uphöjd till 75 proc., skulle de, som grundat sin anläggning på den lägre tullsatsen, blifva ruinerade.
Jag tror således att äfven i detta afseende skulle icke någon stadga genom antagande af den K.
Propos:n kunna vinnas.
Man har klandrat Utsk. derföre, att det utgått från en abstrakt princip och derpå byggt sitt Betänk.
Jag tror icke att den, som med upmärksamhet genomläst hela detta Betänk, bör kunna göra Utsk. denna beskyllning; Utsk. har sökt att göra för sig tydligt och klart, huruvida den K. Propos:n innebär någon verklig fördel eller nytta, och då efter Utsk:s öfvertygelse — det må vara möjligt att Utsk. misstagit sig; detta tillhör icke mig att bedomina — den åsyftade nyttan icke skulle derigenom vinnas, sä har Utsk. icke ansett det vara rätt att tillstyrka R.
St:r att medgifva en inskränkning af deras i grundlagen dem tillerkända rättigheter.
Slutligen har Hr Bråkenhjelm äfven förenat sig med den reservation som är bilagd Utsk:s Betänk., och åberopat den såsom en vederläggning af detta Betänk.