Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt, om, såsom Herr Rosenblad föreslagit, Momentet Litt. c skulle försvinna, kommer fjerde punkten i collision med den 5:te, der det föreslås, att anticipera på dessa 2 procent, som i momentet Litt. c äro omnämnde.
Om inbetalningarne af silfver blott skulle förstärka fonden, men silfveruppköp för det, som i sedlar inflyter, ej äga rum, så blifver en ändring af 5:te punkten nödvändig.
Jag tror derföre, att det är bäst, att endast tillsätta de ord jag föreslagit, Grefve von Schwerin:
Jag vill blott fästa uppmärksamheten på 5:te punkten, der det står: att BancoFullmägtige före 1831 års slut skola verkställa förvexling till silfver utaf förenämde, under Litt. b. och c. upptagne, summor; det vill säga:
BancoFullmägtige skola få utgifva sedlar för det silfver de komma att invexla, utan att genom dessa sedlar förhållandet emellan silfver fond och sedelstock skall anses rubbadt.
Jag hemställer att orden: de under Litt.
c. nämnde af betalningar jemväl få i beräkning tagas måtte i 5:te punkten införas.
Hela anledningen till denna tvist ligger i BancoVerkets hemlighet.
Der bokföres reela fonden under namn af GeneralCassa; alla inbetalningar, som skei silfver, anses icke förstärka reela fonden, 3yo Den 16 Octo ber e. m. så länge de stå på låneräkningen; derföre är det alltid nödvändigt, att öfverflytta från LåneBanco-räkningen dessa inbetalningar till den reela fonden, men detta betyder intet; ty vi få alltid tillfälle göra en ändring i 5:te punkten, då den blifver föredragen.
Nu är frågan om alt göra f.åe punkten tydlig, och då böra vi bibehålla Momentet Litt. c.j samt endast tillägga de ord jag nyss föreslagit.
I 5:te punkten nämna vi ej Momenten Litt. b och c, och dermed är hela saken slut.
Jag finnér ej anledning, att göra någon ändring i redactionen af denna punkt af Utskottens Utlåtande.
Då man först nämner, att till silfverköp skall användas de 2 procent af inbetalningarne på fastighetslånen, ser jag ej hvarföre icke må nämnas, det man calculerat dessa 2 procent till hvad de verkligen utgöra, nemligen 5ooo R:dr.
Jag hemställer derföre, att Utlåtandet i denna del mätte oförändradt antagas, på det ej skiljaktighet i beslut med de andra Stånden må uppkomma.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Momentet Litt. c. Ropades Ja och Nej. Herr Stråle, Nils Willielm:
Jag vägar vördsamt hemställa, örn icke, för att för - Den 16 Octo ber e. m. lika alla meningar, man kunde tillägga, alt till förstärkning af Bankens reela fond användes äfven hvad som i afbetalning å fastighetslånen inflyter, hvarigenom man undgår att närmare bestämma, huru afbetalningarne å dessa lån skola verkställas, Herr von Hartmansdorff:
För att komma till något slut i denna sak, anhåller jag, alt Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes meddela oss något förslag, hvartill vi kunna svara Ja, eller Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Momentet Litt. c måtte erhålla följande lydelse:
De under samma tid ärligen ingående 2 procent af de fastighetslån Rikets Ständer t823 beslutit.
Cederström: Sedan Ridderskap pet och Adeln nu beslutat, att Fullmägtige är oberättigade, att för möjligaste bästa pris uppköpa silfver för de summor, hvilka sedermera blifva bestämde, anser jag mig böra förklara, att denna anstalt kommer att medföra cursens bestämda stigande , ty samma interesse, som förut nödgade köpmannen att söka cursens nedsättande, då silfret ej fick till högre än 128 sk:s joris uppköpas, samma interesse bjuder nu köpmannen att söka höja cursen, för att få så 3<p Den 16 October e. m. mycket som möjligt för sitt silfver.
Jag anser mig böra i Protocollet förvara denna min tanka, och framtiden skall tillräckligt visa, hvilkendera åtgärd varit nyttigast.
Herr Hjerta".
Jag instämmer helt och hållit i Friherre Cederstiörns mening, och skulle reservera mig emot beslutet, örn jag ej förutsåg möjligheten aLt vid tillämpningen kunna inskränka denna speculalionsanda.
Den är endast med ett streck afhulpen, om Fullmägtige äga rättighet att proclamera, det jernlånen för en tid upphöra.
Hela speculationsandan i denna del skull då vara slut.
Jag skulle dela Friherre Cederströms och Herr Hjertås farhågor, om BancoFullmägtige skulle vid växelupphandlingen så oförsigtigt gå till väga, att de på Bernsen tillkännagåfvo det behof, som erfordrades, och derefter ovilkorligen köpte till det pris, som begärdes; ty då skulle cursen ovilkorligen stiga; men vi hafva tillförene i flera år till betalande af utländska skulden genom RiksgäldsContoiret köpt vexlar, titan att cursen stigit, emedan RiksgäldsContoirets Fullmägtige icke anmälde sig, förrän Börstimman var slutad, och man fann, att några vexlar voro öfver, det vill säga att säljare af vexlar funnos, utan att köpare anmälde sig.
Om cursen skulle uppjagas, derföre att man viste, det Banken ämnade köpa vexlar, så behöfde endast Den 16 October e. m. 3g3 Banken några postdagar inställa allt uppköp, och j;ig är öfvertygad, att cursen genast skulle falla, så framt icke andra orsaker voro till vexelbrist verkande. 5:te Punkten. sitt Fullmäktige måga berättigas, att före i83i års slut verkställa förvexling till silfver utaf förenämnde under Litt. b. och c. upptagne summor, för åren till och med i834, och till följe deraf Fullmäktige, vid den före anmälandet anställde beräkning öfver Bankens silfverfonds förhållande till sedelstocken, till utrönande, huruvida reela fonden finnes motsvarande af den senare, få af draga förskottsbeloppet af anslagen för de trenne åren i83z, 33 och 3f, de der successivt, eller med -J- för hvarje af desse år ingå, från den verkligen utelöpande sedelstocks-summa vid den tid, då Fullmägtige anmäla, att Banken är färdig till silfverutvexlings öppnande.
Jag är ej emot, alt Fullmägtige få anticipera på de bestämda anslagen, ty i händelse cursen faller, bör summan, hvarföre silfver köpes, vara så illimiterad sorn möjligt.
Men att låta anticipera på dessa summor, utan att bestämma en viss curs, hvarutöfver Fullmägtige ej få gå, anser jag både obetänksamt, och i högsta grad olämpligt.
Mig synes således 128 sk. böra vara den curs, utöfver 394 Den 16 O c t o ber e. m. hvilken Fullmägtige icke böra få upphandla silfver.
Under discussionen inom Utskotten har man trott sig finna, att utsättandet af ett maximipris endast skulle reta speculanterne till högre pris.
Deremot då man icke utsätter någon summa, betager man Börsen möjligheten att tvinga Banken till hvad pris som helst.
Enär man sett, att Banken i denna sommar uppköpt silfver till högre belopp än den summa, till bvars anskaffande man nu äger arne år, så kan jag ej finna, huru man kan hysa några farhågor i detta afseende; jag tillstyrker derföre bifall å Utskottens förslag.
Jag inser fullkomligt behörigheten af Friherre Cederströms fruktan så mycket mera, som jag tror, att det i dessa dagar visat sig, att man trott sig kunna tvinga Banken, att betala a tout prix, fastän raan ännu icke borde tänka på några sådana speculalioner.
Jag inser visserligen, att det förhållande kan äga rum, att cursen kan uppdrifvas till i3a ja ända tili i/jo sk. och att vi då ej om 2 år kunna verkställa realisationen; men jag anser mig också böra förklara, att jag tror det vara möjligt att uti de reglementariska föreskrifterna motarbeta ett sådant förhållande; ty då bemödandet i denna del endast kan utgå från eu klass medborgare, kan det läU Den 16 October e. m. 3g5 teligen tillintetgöras genom lemnad rättig/ het åt Fullmägtige, att, då de se exporthandlanderne hålla på vexlarne, afslå alla lån på exportabla effecter.
En sådan åtgärd skulle genast tillintetgöra speculationen, och ju längre möjligheten att få köpa silfver genom speculationen fördröjes, ju våldsammare skall tillgången på vexlar blifva.
En sådan tillåtelse för Fullmäglige skulle icke vara på något vis skadlig, när beslutet ej verkställdes, förrän omständigheterna det påkallade.
Jag tror således, att correclivet, att hindra speculationen, ligger just uti de i sista punkten omtaldte Bancolån.
Jag tillstyrker derföre bifall å 5 punkten.
Jag vill ej disputera, att icke
Börsen skall bjuda till att uppdrifva cursen, men detta beror icke ensamt på Stockholms Börs; derpå hafva vi under Riksdagen haft bevis, då ymnig tillgång funnits på silfver efter 128 sk:s curs.
BancoStyrelsen har icke ensamt köpt af Stockholms handlande, utan Götheborgs Börs har gjort största lefverancerna.
Samma förmånliga förhållande skall äfven hädanefter äga rum, om ej missvextår inträffar, och en betydlig spanncmålsimport blir nödvändig; ty då kan man förmodligen icke hindra cursens stigande.
Men om missvext kan undvikas, är jag öfvertygad, att behofvet af penningar hos dem, sorn hafva vex - 3g6
Den i6 O c tobe r e. m. lar, skall förmå dem att sälja dem till Banken, eller anskaffa silfver för desamma, oaktadt allt hvad Stockholms
Börs kan göra för att motarbeta det.
Jag tillstyrker således i allo bifall å Utskottets förslag till 5 punkten.
Uppå derefter gjord framställning blef 5:te punkten af Ridderskapet och Adeln bifallen. 6:te Punkten.
Att tidpunkten för silf ver utvexlin gens början ej md af Rikets Ständer närmare bestämmas , än genom meddelad föreskrift åt Bart co Fullm äg t ige, att, efter fullbordandet af alla föreskrifne förberedande åtgärder, senast vid i83i års slut, hos Kongl. Maj:t göra underdånig hemställan, om utsättande af tiden, då utvexlingen skall taga sin början.
Stånd redan gillat 6 punkten torde det vara förgäfves, att deruti tillvägabringa någon ändring, men jag tillstår, att om detta vilkor, senast vid i83i års slut, antages, skola starka motverkningar att intilldess få uppköpa nog silfver uppstå.
Yi böra ej dölja för oss, att här finnas mägtiga interessen, som länge motverkat realisationen, och hvilka nu skola använda sina sista krafter för samma ändamål.
Om berörde vilkor aldrig funnes, skulle realisationen vara mycket lättare att Den 16 October e. m. 397 tillvägabringa.
Derförutan skulle realisationen på ett eller högst 2 år lätt kunna gå för sig, men deremot med bibehållande deraf skall det kunna bända, att vi få vänta till nästa Riksdag.
Jag vågar derföre icke allenast föreslå, alt de af mig anmärkte ord: senast vid i83i års slut måtte utgå, utan ock att de öfriga Stånden må inbjudas att deruti instämma.
Jag anser detta vara af yttersta vigt, synnerligen då förhållandet af 5 till 8 är bestämdt.
Som bibehållandet af de ifrågavarande orden göra hufvudsaken mera omöjlig, anhåller jag om proposition å mitt förslag.
Om 3 Stånd redan bifallit denna punkt, anser jag öfverflödigt, att ingå i någon öfverläggning derom.
Det förundrar mig eljest, att den värde Ledamot, som vanligtvis plägar se all ting så ljust, vid detta tillfälle bar så mörka utsigten
Två år tyckas vara all den tid, som behöfves för det bristande silfrets anskaffande, då så mycket silfver i år ingått.
Den värde Ledamoten befarar, att köpmännen skola alltför länge bålla på sina vexlar.
Jag åter tror dem vara dertill alldeles oförmögna, emedan de skola utan tidsutdrägt och ofta förskottsvis betala det jern, eller andra varor, som de af Rikets innebyggare till utskeppning emottagit, och hvilka nu mera än förr, betalas med vexlar sedan priset på colonialvaror fallit så ansen - 3g8 Den iG October e. m. ligt, att
Riket kan få sitt behof af socker och caffe, utan att hela vår utförsels varde medtages.
Således hafva köpmännen denna sommar varit glade, att få förvandla sina vexlar lill Bancosedlar, genom införskrifning af silfver åt Banken, i stället för kramvaror åt kryddbodarne.
Utan tvifvel skall detLa förhållande fortfara flera år, än som påräknas till silfverutvexlingens verkställighet, ty behof att införskrifva spannemål synes icke vara att befara, och brist eller stegring af colonialvaror ännu mindre.
Herr von Hartmansdorff har fullständigt visat, att någon sammansättning af köpmännen för att hålla på vexlarne icke är fruktansvärd.
Till hvad Herr Tham yttrat om speculanler äfven utom Stockholms Börs får jag tillägga, att silfverköpen äfven begagnas såsom en Discont-anstalt, emedan de handlande behöfva Svenskt mynt, och kunna när som helst erhålla förskott till upphandling af silfver.
Jag anser således ingen farhåga böra uppslå för anskaffandet af 85o,ooo
R:dr i silfver, när redan i år samma summa med lätthet kunnat anskaffas.
Ett mägtigt interesse visar oss nödvändigheten alt utsätta en tid, då realisationen börjar.
Mångfaldiga omständigheter och mägliga fördomar hafva nödgat de Ledamöter, som yrkat, att realisationen skulle genast verkställas, Den 16 October e. m. 399 att afstå derifrån.
Då 20 års oordningar qvarstå, och allmänheten ser, att realisationen ej genast kan för sig gå, skulle allmänheten möjligen kunna hysa misstanka, att den ännu i mångå år fördröjes; men finnes deremot ett Lagbud, att Fulimäglige innan 183 r års slut skola vända sig med sin anmälan till Regeringen, kon allmänheten vara trygg.
Af denna orsak kan jag ej frångå Utskottens Utlåtande, utan förenar mig med Herr von Hartmansdorff i anhållan om bifall derå.
Sådana angelägenbeter, som denna, äro, ehuru allmänna, likväl så lika de enskifta, alt om man ett ögonblick afvander uppmärksambeten, huru det enskilta förhåller sig, misstager man sig genast.
Frågan är nu helt enkel, att, omen köpman säger åt flera andra, att han vill inom en viss tid hålla så och så stor kassa, skola alla öfrige köpmän söka hvad de kunna vinna på hans sträfvande i denna del.
Då vi beslutat, att 5 lill 8 skall vara proportionen i vår realisation, går det ej an att föreskrifva en viss dag, när detta förhållande skall vara inne, ty det är att gifva rigtning åt speculationen.
Det är mera möjligt, att tvinga Banken att lill högt pris köpa sitt silfver, än att tvinga jordbrukaren att köpa de varor man har att föryttra.
Att stifta lag för att bestämma en viss dag, då realisationen skall börja, är det mest 4oo Den 16 October c. m. oformliga man kan göra, och en sädan föreskrift duger alldeles icke, ty antingen skall man säga, att realisationen i ögonblicket börjar, eller låtsa anförtro tidens utsättande åt BancoFullmägtige, hvarigenom realisationen måhända kunde för sig gå innan nästa skeppningstid.
Att säga, det den skall ske innan 1831 års slut, är att fästa alla capitalisters ögon på dessa 85o,ooo R:dr, som skola inköpas; och, mine Herrar, det är icke så mycket fråga om dessa 85o,ooo R:dr, som om de capitaler af flere millioner, hvilka syfta på denna speculation utan att kunna uppnå sin syftning.
Med detta stadgande inträffar precist detsamma som med Magazinslnrättningen, att det gifver en rigtning åt speculationen till vida högre grad än som behöfves.
Jag är öfvertygad, att, om man ej bestämt tidpunkten, och ej utsatt proportionen af 5 till 8, utan lemnat BancoFullmägtige fria händer, skulle realisationen varit färdig till nästa skeppningstid; detta bade icke varit konstigt; men om bifall lemnäs till så väl proportionens utsättande, som tidens bestämmande, torde realisationen ganska länge fördröjas.
Det har blifvit yttradt, att, om coursen steg, borde jernbeläningen upphöra.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att följden skulle blif - Den 16 October e. ra. blifva ett hastigt fallande af priset på jern utan gagn, och ett sådant förryckande af enskildta intressen anser jag ej tänkbart att Rikets Ständer vilja bereda.
Eli utvidgad beläningsrätt ar ett oeftergifligt vilkor, om Banken skall uppfylla sitt ändamål och till allmän nytta förkofras, samt vinna en orubblig stadga.
I Hvad Herr Hjerta sednast yttrat, instämmer jag, att nemligen utsättandet af tiden är orimligt, då det ej står i mensklig förmåga att förutse allt, hvad sora. kan inträffa.
Om genom händelser, som ej äro omöjliga, cursen skulle stiga till 144- eller derutöfver, skulle tillgångarne blifva otillräckliga, och Banken genom silfveruppköp under sådana förhållanden aflägsna sig från det mål man vill upphinna.
Jag föreslår derföre, att 128 sk. curs måtte utsättas såsom maximnm för silfveruppköp.
Fullmägtige hafva derigenom tillräckligt fria händer, men kunna dock icke genom ett missförstådt nit bereda oberäkneliga förluster.
För min del har jag ej föreställt mig såsom ovilkorligt, att BancoFullmägtige voro bundne af nödvändigheten att hafva verkställt det återstående silfverköpet inom 1831 års slut.
Men då jag här hör, att meningen af flera Ledamöter är så fattad, instämmer jag med Herr Hjerta angående uteslutande af tidens utsättande.
Det är gifvit, att silfver ej inkommer utan 45 H. 26
Den ifi Octo ber e. m. genom öfverskott af export i vår handel.
Inträffar ej en sådan, och Fullmägtige ändock äro tvungne att köpa silfver, skall cursen hastigt stiga och möjligheten af realisationen förfelas.
En sådan föreskrift måste jag afstyrka, och anser Fullmägtige böra hafva fria händer att efter omständigheterna uppköpa silfver, så att de, då cursen vill stiga, kunna upphöra dermed.
Jag anser det vara lämpligast, att tillägga orden: sä vidt lämpligen ske kan; ty så fria händer böra Fullmägtige hafva, att de ej ovilkorligen åläggas, att inom en viss tiel hafva Banken färdig till realisation.
Herr Rosenblad: Herr Hjerta skulle hafva rätt, om ej ett verksamt correctif låg deruti, att Fullmägtige äga rättighet att gifva betydliga förskotter på silfverköp, hvilket åter lemnar köpmannen tillfälle at skaffa sig penningar för utskeppningen.
Vi hafva sett i år, att ehuru silfver uppköpts för 800,000 R:dr, cursen dock varit i jemt fallande; och ehuru BondeStåndet bifallit principfrågan, samt realisationen således kan anses afgjord, bar cursen icke stigit ulan står under pari; ty strängt räknadt efter Utskottens förslag, är ia5f skill, pari, och cursen slår nu pä 125.
Då vi för anskaffande af det återstående silfret ännu äga 2i år, kan jag efter närvarande conjuncturer ej se någon farhåga.
Jag tillstyrker således bifall på Utskottens förslag.
Den 16 Octo b er e. m. 4o3 Herr
Man liar omtalt farhågor för ansträngningar, som skulle söka mota realisationen.
Jag vill blott åberopa erfarenheten från förra året.
Det motstånd, som 1823 gjordes mot realisationen, grundade sig på andra farhågor, emedan man föreslagit, att tillvägabringa den genom utländskt lån, och emedan man tycktes vilja bereda en myntförbättring och rörelsecapitalets förminskande.
Hvarken myntförbättring eller myntförsämring är nu mera i fråga.
Alla sådane speculationer äro förfallna, sedan realisationsprincipen efter 128 skillingar blifvit godkänd.
Jag finner således ej några farhågor i denna del böra hindra realisationen.
Jag tror deremot, alt det är nödvändigt att utsätta en tid, för att borttaga farhågorna hos dem, som ej tro det vara något alfvar med realisationen, och som ej finna den vara oundgängligen nödvändig.
Om många Capitalister kunde sammansätta sig med stora capitaler, kunde de väl för några månader hindra silfveruppköpet, men speculationen skulle slutligen af sig sjelf förfalla, och Banken få silfver för godt köp, då flere voro i behof att afyttra deras ändamålslöst hopade silfver.
Det skulle vara ganska lyckligt för Banken, om många speculerade derpå.
När man sett tillståndet med handeln i år, och antager, att missvextår icke skall inträffa, hoppas jag, alt Banken innan i83o års slut skall hafva den påräk45 H. 16* 4°4 Den 16 October e. m. naile silfverfonden.
Jag tillstyrker bifall å Utskottens förslag.
Herr Munck af Rosenschöld: Herr Hjerta har önskat, att spelrum skulle äga runi vid realisationens bestämmande.
Det af Herr Hjerta önskade spelrum finnes redan derigenom, att sedelstocken icke är så stor, sorn den i Bankens räkenskaper upptages.
Ty visserligen hafva flera 100,000 R:dr, sedan Banken började gifva ut sedlar, blifvit förstörde dels genom eldsvåda och skeppsbrott, dels ock i synnerhet genom slitning.
I anledning af hvad Herr Rosenblad yttrat, får jag endast nämna, att, enligt hvad jag med säkerhet vet, har cursen i dag varit 126 sk. på Hamburg; äfvensom det varit ganska svårt att erhålla vexlar på London.
Man har yttrat åtskilliga satser, som skulle vara vigliga att besvara, om ej Ridderskapet och Adeln insåg värdet af hvad i detta afseende redan blifvit anfördt.
De rigtiga vexelhandlarne äro i Stockholm endast 7 eller 8, och i Gölheborg 3 eller 4* Deraf kan man finna, huru lätt en sammansättning af dem är att tillvägabringa.
Man har sagt, att om en myckenhet capitaler användes till speculation härpå, skulle capitalerna snart slippa lösa, och Banken erhålla silfver för godt pris.
Detta kunde vara en sanning, om
Ständerna ej bestämt Den 16 October e. m. 4o5 en viss tidpunkt, inom hvilken motcalculen Sr bestämd.
Jag måste erkänna, att jag ej så mycket drifver saken, för att lyckas tillvägabringa någon ändring, men jag tycker, att Ridderskapet och Adeln kunde för dess del besluta en sådan, och inbjuda de andra Stånden, att deruti instämma, emedan jag förmodar, att Ridderskapet och Adeln har det förtroende till BancoFullmägtige, att de skola göra allt för att inom 183r års slut hafva realisationen färdig.
Herr Munck af Rosenschöld har origtigt förstått mig, om han trott, det jag lagt någon vigt på sedelförstöringen.
Det har blifvit anmärkt, att cursen nu stigit till 126; det är visserligen svårt att afgöra, antingen detta är en följd af de väntade besluten inom RiksStånden, eller af skeppningens slut, och den deraf följande betalningen af skulderna på utrikes orter.
Men gifvet är det, att Bankens behof af silfver skall blifva föremål för vidsträckta speculalioner.
Jag anser det derföre vara nyttigt, att Ridderskapet och Adeln reserverar sig mot följderna deraf.
Jag skall äfven utbedja mig få fästa uppmärksamheten på en annan ändring, som kanhända låter något minutieust.
I denna punkt står, att BancoFullmägtige skola hos Kongl. Majit göra underdånig hemställan om utsättande af tiden, då utvexlingen skall taga sin början; jag anhåller att ordet dagen måtte sättas i stället för tiden_, ty annars 4o6 Den 16 O c t o b e r e. m. skulle det kunna hända, att Kongl. Majit uppä BancoFullinägtiges underdåniga anmälan svarade, alt det ännu ej är tid.
Grefve von Schwerin: Herr Hjerta har visserligen rätt deruti, att dessa angelägenheter borde såsom enskilla angelägenheter af lika art behandl as.
Endast det vore möjligt att förena alla till en åsigt af ämnet; men alla, sorn varit Ledamöter af BancoUtskottet, skola kunna intyga, hvad tålamod det behöfts, för att få dem, som äro mot principen i allmänhet, så långt som redan skett.
Allt har måst gå för sig i förlikningsväg; bestämmandet af 1831 års slut, ordet tiel i stället för tlag, har måst göras till föremål för negociationer.
De, som önska en snar realisation, borde icke envisas mot detta bestämmande af 1831 års slut.
Deri ligger dock uttryckt den önskan, att realisationen ej må utöfver den tiden fördröjas.
Skulle nu Ridderskapet och Adeln vilja i denna del annorlunda besluta, och inbjuda de andra Stånden, alt deruti med sig instämma, så skulle möjligen för minoriteterne i de andra Stånden öppnas en utsigt att få realisationen uppskjuten först till nästa Riksdag, och sedan måhända ett tiotal af år.
Hvad i en framtid skall hända, kan ej mathematiskt beräknas, ty der krafterna stå i strid med hvarannan, förblifver alltid utgången problematisk.
Jag är visserligen öfverlygud, att ingen svårighet skall möta, Den 16 O c t o b e r e. m. alt cili ål la de 700,000 Riksdalerna, som ännu fela.
Det är icke
Börsen man skall vända sig till för att få dem.
Det är för dagen blott, som den har silfver att disponera.
Alla de, som komma att finna uträkning att taga capitaler utifrån, måste laga in dem i silfver.
Genom dessa kommer silfver tillfyllest, så snart sedelns silfverrörelse är gifven, och så framt genom fri vexling sedelns oafbrutna inlösen med silfver är garanterad.
Det är ingen omöjlighet, att ju inom i83o års slut den beslutade fondförstärkningen kan vara beredd.
Då dessutom 3:ne
Stånd redan fattat sina beslut, skulle den föreslagna inbjudningen blott leda till att förhala tiden.
Mycket återstår ännu.
Lagarne äro ännu icke redigerade; de skola sedan föreläggas Kongl. Majrt.
Maj:t skall inhämta Högsta Domstolens tankar öfver dem.
Låtom oss icke förspilla tiden med obetydligheter.
Visserligen är tron en rnägtig ting, hvarmed man påstår sig kunna göra under, men jag anser, alt man mindre bör bygga på tron, än på de beräkningar man äger anledning att göra.