Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Expeditions-Utskottets Förslag till underd Skrifvelse l\:o 205. 325 Biksmynt.
B:dr. ö. Transport 95,969 16 F. d.
Kongl. Bibliothekarie!), Kanslirådet Per Adam [Vallmarks enka, Hedda Elisabeth Wallgren, en årlig pension af. 400 — Adjunkten vid Högre Elementar-läroverkel iSkara, Magister Johan Rosell, efter erhållet afsked, en årlig pension af 750 — Språkläraren 0. G. Carlstedts enka, Edla Hermana Gustafva Levin, en årlig pension af 200 — F. d. Auditören Georg Scheult, en årlig pension af 1,200 — Sam m a | 98,519116 326 Expeditions-IJtskottets Förslag tili underd.
Skrifvelse M:o 206.
Uppläst och godkänd) hos Kidd. och Adeln den 29 Okl. ts6o.
Preste-Slåndel den 28 — — Borgare-Slåndel den 29 — —*) Bonde-Slåndel den 29 — —**) Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående grunderna för en reglering af Biskoparnes aflöning.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskis Bet.
N:o 183 och Meni. N:o 204.) S. A. K. Sedan Rikets scdnasl församlade Ständer, med anledning af gjorda framslällningar, dels om undersökning af Erkebiskopens och Biskoparnes löneinkomster och dels, alt deras nu å lönerne innehafvande prebende-pastorat måtte kunna med egna Pastorer förses, äfvensom det svagast aflönade presterskapet vinna någon löneförbättring, uti underdånig skrifvelse den 18 Mars 1857 hos E. K.
Majit anhållit, alt, eller det fullständig undersökning egt runi till utrönande af Erkebiskopens och Biskoparnes samtlige löneförmåner, E. K.
Majit täcktes låta upprätta och lill Rikets
Ständer vid innevarande riksdag afgifva förslag, hvilket, jemte det deri upploges en tillräcklig och jemnare fördelad aflöning, äfven utvisade den tillgäng, som genom en sådan reglering möjligen kunde uppkomma; hvarjemte Rikets Ständer, under anmälan af sin önskan, att Biskoparnes Prebende-pastorat i sådan egenskap måtte komma att upphöra, i underdånighet begärt, att i omlörmälda förslag lill Biskopslönernas reglering, aflöning lör särskilda Kyrkoherdar i nämnda pastoral måtte upptagas, äfvensom derefter tilläfventyrs återstående öfverskoltsmedel af de ät Biskoparne nu anslagna inkomster i samma förslag alses till förbättring af det svagast aflönade lägre presterskapets inkomster; sä har E. K.
Majit under den 16
December sistlidna år till Rikets Ständer i delta ämne aflätit *) med undantag af deruti införd anmälan om Presteståndets särskilda mening. **) i hvad den underdåniga skrifvelsen innefattar tillkäunagifvande al Rikets Ständers beslut i ämnet, men Ståndet lät bero vid anmälan om Presteståndets särskilda mening, såsom i sak ej bindande.
Escpedilions-Utskotlels Förslug lill underd.
Skrifvelse A:o 206. 327 nådig Proposition och deruti meddelat, att, sedan, vid underdånig föredragning af Rikets Ständers ofvanomförrnälda skrifvelse, E. K. Maj:t jemte förklarande, att vid utnämning lill Erkebiskops- eller Biskops-embele komnie tillsvidare att fästas det förbehåll, att den utnämnde skall vara underkastad den förändring i lönevilkor, som möjligen, i följd af den utål Rikets Ständer åsyftade reglering kunde komma att bestämmas, tillika anbefallt Erkebiskopen och samtlige
Biskoparne att inkomma med fullständiga uppgifter å alla med deras innebafvande embeten förenade inkomster och dessa uppgifter lill Ecklesiastik-deparlemenlet inkommit samt der blifvit granskade och sammanförda, hade, på sätt det vid den nådiga Propositionen fogade
Statsråds-protokoll öfver ifrågavarande ärende närmare upplyste, sig visat, dels att de egentliga Biskopslönerna icke lemnade tillgång till Biskoparnes aflönande på ett mot deras värdighet och vigten af deras åligganden svarande sätt, med mindre än att ett prebende-paslorat blelve hvarje Biskop anslaget, hvartill E. K. Maj:t äfven funnit giltiga skäl i öfrigt föranleda, dels ock alt de inkomna uppgifterna väl utvisade Biskoparnes nuvarande inkomster, men icke kunnat lemna någon visshet om det belopp, som, i mån af afgång, blelve för en reglering af Biskoparnes löner att tillgå, hvarföre icke heller en sådan nu kunnat uppgöras till alla sina delar så bestämd, som Rikets Ständer syntes hafva åsyftat.
Då emellertid genom den skedda utredningen vore ådagalagdt, att Biskoparnes nuvarande löneförmåner, genom deras jemnare fördelning samt ett ändamälsenligare användande af dithörande hemman och lägenheter, vore tillräckliga alt förse samtlige Biskopar med skäliga löner, äfven om något mer än halfva antalet af de til! dem nu anslagna prebende-pastoral komme att frångå deras inkomster och blifva med egna Pastorer försedda, äfvensom att framdeles ett, om också ej särdeles betydligt, öfverskott derå sannolikt skulle uppstå, har E. K.
Maj:t i ofvanomförrnälda omständigheter ej funnit hinder, att redan vid innevarande riksdag beslut kunde lättas i afseende pä en reglering af Biskoparnes löner, att, så snart och i den mån lagligen ske kunde, bringas till verkställighet; och har E. K. Maj:t, pä grund häraf, samt med stöd i öfrigt af de skäl, som i ornförmälda Statsråds-protokoll finnas anförda, i nåder föreslagit Riketts Ständer antagandet af följande
En fullständig reglering af Biskoparnes löner bör, i mån af nuvarande innehafvares afgång eller sä snart sådant utan lörnärmande af deras rätt ske kan och omständigheterna i öfrigt medgifva, verkställas.
De löner, som, fri hostad oberäknad, dervid böra Biskoparne i de särskilda Stiften tilldelas, bestämmas till följande belopp, nemligen: ”Grunder för en reglering af Biskoparnes aflöning.
I :o. 2:o. i Upsala Stift R:dr R:ml 16,000.
„ 13,000.
„ ,, 12,000.
„ Linköpings „ „ Skara „ „ Strengnäs „
Transport R:dr B:mt 53,000. 328 Expeditions- (J
Is kolte Is Fältslag till underd.
Skrifvelse N:o 206.
Transport R:dr Runt 53,000. . . . . „ * 12,000.
„ 12,000. ......
„ 15,000.
. . . . „ „ 14,000.
. . . . „ 10,000.
. . . . „ ,, 12,000.
. . . . „ , 12,000. . . . . , „ 10.000.
Summa R:dr R:mt 150,000.
Der Riskopshus ej (innes, erhåller Biskopen hyres-ersätlning, som af Kongl. Majit bestämmes, dock ej öfverstigande 1,500 R:dr. 3:o. Vid Biskops ålgång eller förut, derest Biskop blifvit med förbindelse att underkasta sig löneförändring tillsatt, skall utredning ske af alla de med tjenslen förenade löneförmåners belopp, lör hvilket ändamål boställenas afkastning bör med noggrannhet uppskattas, samt öfriga hemman, lägenheter eller jordar, som icke af Biskopen bebos eller brukas, eller lör boställets skötsel äro behölliga, så snart lagligen ske kan, utarrenderas, hvarje gång för så läng lid, som för utarrendering af Kronans egendomar i allmänhet är eller varder bestämd, allt i den ordning och på det sätt Kongl. Majit täckes närmare föreskrifva. 4:o.
Om, efter skedd utredning, lönen befinnes öfverstiga det belopp, densamma enligt andra punkten bör utgöra, med så stort värde, som svarar mot alkastningen al ett eller flera med tjensten förenade prajbendepastorater, bör det eller de derifrån skiljas och Pastor der tillsäitas i den ordning, som för regala gäll är stadgad, dock att för hvarje
Biskopsstol ett prebendepaslorat varder såsom sådant bibehållet.
Skulle praebendepastorat, hvilket enligt föreslående grund borde från Biskopslön skiljas, vara så litet, att det icke förmår aflöna egen Pastor, må af Kongl. Maj:ts särskilda pröfning bero, huruvida detsamma skall med annat pastorat förenas eiler tills vidare vid samma biskopslön bibehållas. 5:o. Öfverskjuter
Biskopslön del för densamma bestämda värde med större belopp än som motsvarar inkomsten af derifrån skilda praebendepastoraler, bestämmer Kongl. Majit hvilka inkomster ytterligare böra derifrån afskiljas.
Dessa ingå till Statskontoret, för alt under litel:
Biskops-lönereglerings-fonden redovisas och lill jemnande af annan biskopslön användas.
Pä samma sätt lorfares, om löneinkomsterna befinnas öfverskjuta normalbeloppet med mindre summa än att något praibendepaslorater genast kan derifrån skiljas. 6:0 Westerås Stift Wexiö Lunds Götheborgs V Kalmar )1 Carlstads % Hernösands Wisby Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 206. 329 6:0.
Understiger
Biskopslön det för densamma fastställda belopp, skall lyllnaden tjenslen tilldelas af Biskops-lönereglerings-fonden, så snart denna dertill lemnar tillgång.
Sä snart Kongl. Majit tinner Biskops-lönereglerings-fondens ärliga inkomst uppgå till det belopp, att af densamma ersättning kan Biskop lemnäs för prsebendepastorat, som bör, men förut icke kunnat, från tjensten skiljas och med egen Kyrkoherde förses, gifves om verkställandet deraf nådig befallning, hvarvid, i valet mellan flera, företrädesvis bestämmes praebendepaslorat i Stift, der mer än tvänne sådana äro Biskopen på lönen anslagna. 8:0.
Biskops-lönereglerings-fondens årliga inkomster må ej till annat än här uppgifna ändamål disponeras, hvaremot ä densamma uppkommande behållningar må af Kongl. Majit användas till sådana utgifter, som af denna lönereglering kunna blifva en nödvändig följd eller tjena till dess forlskyndande.”
Då Bikets Ständer nu detta ärende till pröfning förehaft, hafva Rikets Ständer, i betraktande af de i den nådiga Propositionen anförda och i Statsråds-protokollet närmare utredda omständigheter och förhållanden, funnit sig böra till alla delar gilla och antaga hvad E. K.
Majit uti ofvanstående punkter i nåder föreslagit, med undantag endast af hvad angår den i 4:de punkten intagna föreskrift, att Pastorer i atla de frånskilda prabendena skulle tillsättas i deo ordning, som för regula gäll är stadgad.
Denna föreskrift kan nemligen väl till en viss grad anses grunda sig på nuvarande förhållanden, enär nämnde pastoraters Kyrkoherdar, d. v. s. Biskoparne, af E. K.
Majit utnämnas; men då, enligt hvad Rikets Ständer hafva sig bekant, bland dessa praebendepastoraler linnas flera, hvilka, innan de anslogos till praehenden, haft rätt att sjelfve välja sina Kyrkoherdar, enligt de för konsistorieila pastorater gällande föreskrifter, hafva Rikets Ständer ansett billigt, att dessa pastorater, då deras praebende-egenskap upphör, återfå sin förra rätt i afseende på tillsättande af deras Pastorer; och hafva Rikets Ständer derföre funnit omförmälde 4:de punkt böra erhålla det tillägg, att, derest utredas skulle, att ett pastorat, innan det blef anslaget till prsebende, varit i afseende på ordningen för Pastors tillsättande af konsistoriel egenskap, detta pastorat då bör, efter regleringens verkställande, sistnämnde egenskap återfå.
Emellertid hafva Rikets Ständer trott sig böra hos E. K. Majit anmäla, att, i afseende på den ifrågavarande regleringen af Biskoparnes aflöning, Presleståndet för sin del, ansett, att, utom hvad den nådiga Propositionen innehåller, borde meddelas följande bestämmelser 1 Bih. till Ii.
Prot. 1859 fr 1860. 10 Sami. 1 Afd. 2 Band. Supp!. 42 330 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 207.
”<7) Vid utredningen af Biskopslönerna, skola kronotionde, boställs-afkastning, arrenden af öfriga hemman, lägenheter eller jordar, indelta räntor m. m. beräknas efter de nästföregående 20 årens medelmarkegång, och komma de löneförmåner, som efter skedd reglering, i Biskopslönerna ingå, fortfarande, såsom hittills, att af Biskoparne omedelbart uppbäras.” ’’å) Afkastning af boställen, hemman, lägenheter eller jordar, sorn för all framtid blifvit Biskop i visst Stift uttryckligen tillförsäkrad, må ej till annan Biskops aflönande användas;” och ”c) Sedan Biskopslönerna efter skedd utredning och reglering blifvit bestämda, må ändring deruti ej ske utan Presteslåndets medgifvande.” Rikets Ständer framhärda etc.
Stockholm den 29 Oktober 1860. ftf:o *07.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den '28 Okt. i8fio. Preste-Slåndet den <28 — -— Borgare-Ståndet den 28 — ■— Bonde-Ståndet den 29 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående af dertill förordnade Kommitterade utarbetadt förslag till Förordning om Landsting.
(Ekon.-Utskis Bet.
N:o 161 m. II.) S. A. K. Sedan Rikets
Ständer vid sistlidne riksdag uti underdånig skrifvelse den 12 Februari 1858 anhållit, alt E. K.
Majit täcktes låta genom sakkunniga män upprätta förslag till en Författning om Landsting eller en länen omfattande Kommunal-representation och en i anledning af denna underdåniga skrifvelse förordnad Kommittée till E. K.
Majit inkommit med underdånigt förslag lill sådan Förordning jemte dervid fo - Expedilions-LJtskottets Förslag till lindard.
Skrifvelse N:o SOI. 331 gadt Betänkande, hvilket Betänkande och förslag blifvit af E. K.
Majit genom nådig skrifvelse af den 30
December nästlidna år till Rikets Sländers pröfning öfverlemnade, få Rikets Ständer nu i underdånighet deröfver afgifva det yttrande, E. K.
Majit i nåder velat af Rikets Ständer inhemta.
Den nya kommunal institution, Landstinget, som enligt de Kommitterades förslag skulle ega att för hvart län rådslå och besluta om dess gemensamma angelägenheter i afseende på den allmänna hushållningen, jordbrukets och andra näringars förkofran, kommunikations-väsendet, helsovården, undervisningen och så vidare, beslår enligt samma iörslag af representanter från länets samtliga såväl släder som härader eller tingslag.
Städernas representanter skola väljas omedelbart af allmänna Rådstugan eller Stadsfullmäktige, landels åter i allmänhet medelbart inför Häradsrätten genom elektorer frän de särskilda kommunerna eller, om någon sådan omfattar ett helt tingslag, omedelbart.
I afseende på representanternas antal är föreslaget, att en stad med lika stor folkmängd som ett tingslag skall sända dubbelt så mänga representanter som detta.
Ombuden skola väljas för två år och hälften ombytes hvart år.
De erhålla intet arfvode, endast resekostnads-ersättning.
Ordförande skall för hvarje lagtima Landsting bland dess medlemmar utses af Kongl. Majit.
En gång om året i September månad sammanträder Landstinget till lagtima möte, som i allmänhet hålles i länets residensstad och kan räcka i Sex eller högst Åtta helgfria dagar.
Urtima möte kan endast ega rum i vissa särskildt utstakade fall.
Vid alla Landstingets ^ammanträden eger Landshöfdingen vara närvarande och deltaga i öfverläggningarna ehuru ej i besluten.
Men Landstingats beslut hafva i allmänhet ej bindande kraft, innan de efter underställning blifvit af Konungens Befallningshafvande godkända och i vissa vigligare mål skall till och med E. K.
Majlis godkännande inhemtas, innan heslutet får verkställas.
I denna organisation är det egentligen en omständighet, som synes kunna föranleda någon betänklighet och det är städernas inrymmande i Länsrepresenlalionen.
Man har i afseende härå icke utan skäl anmärkt, att, då Landstinget förnämligast skulle komma att sysselsätta sig med landsbygdens angelägenheter och städernas representanter alltid komme att utgöra en minoritet af Tinget, egentliga påföljden för städerna af deras upplagande deruti skulle blifva, att de nödgades vidkännas utgifter till företag, som afsåge landsbyggdens för dem främmande interessen utan att kunna i någon motsvarig mån påräkna landsbygdens biträde för stadsintressenas befrämjande.
Det är likväl af väsentlig vigt, alt icke det gamla afseendet på olika interessen här fortfarande erkännes, så alt Landstinget endast skulle vara till för landsbygden, och städerna tilläfventyrs hafva sitt särskilda ting för sig, utan ali Landstinget bli Iver en för båda gemensam inrättning, hvars alla medlemmar utan särskildt afseende på den ena eller andra stadens eller socknens eller näringens särskilda interessen endast hafva lill ögonmärke att i allt befrämja länets lyftning och framåtskridande, hvarhelst ett tillfälle dertill erbjuder sig.
I sjelfva verket äro icke heller landsbygdens och städernas interessen lör hvarandra så främmande som mången påstår.
Dels kan en stads näringslif icke annat än direkt vinna pä den kringliggande landsbyggdens ekonomiska förkofran och ökade förmåga att frambringa och förbruka, och dels äro våra städer i så betydlig mån sjelfva jordbrukande, att jordbruksintresset icke kan anses lör dem likgiltigt, lika litet som fabriks- och närings-inleresset numera är det för landsbygden, Dessutom hafva de
Kommilterade sökt förekomma hvarje obehörig öfvervigt inom Landstinget å landsbygdens sida genom förslaget, att städerna i förhållande till folkmängden skulle till Landstinget sända dubbelt så många representanter som landsbygden, och om icke ens detta skulle göra tillfyllest lärer väl i allt fall Konungens Befallningshafvande eller E. K.
Majit vid pröfningen af Landstingets beslut icke underlåta 332 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o SOI. att fästa behörigt afseende å städernas billiga anspråk att ej nödgas draga för stor tunga för landets räkning.
Och då slutligen härtill lägges den stora fördelen äfven för landsbygden all ibland
Landstingets medlemmar få påräkna de intelligenta krafter, som onekligen i jemförelsevis rikligare mån stå städerna lill buds, torde tillräcklig grund föreGnnas för antagande af hvad de
Kommitterade uti ifrågavarande afseende föreslagit.
Till beredande af tillgångar för de företag, som Landstinget kan besluta, hafva de Kommitterade tillerkänt detsamma rätt att beskatta länets innevånare, och i sjelfva verket vore utan en sådan rätt hela Landstings-institutionen snart sagdt gagnlös.
De afgifter, som med tillämpning af denna rätt blifva af Landstinget fastställda till uttaxering, skola enligt de Kommitterades förslag fördelas å länets skattskyldiga innevånare i förhållande till den bevillning för fastighet, rörelse, lön eller annan inkomst, som hvar och en af dem erlägger.
Dä detta ovilkorliga stadgande med afseende på de förhållanden, som Rikets
Ständer i det föregående vidrört och längre ned komma att närmare angifva, någon gång kunde leda till en för länets städer alltför betungande beskattning, hafva Rikets Ständer ansett rättighet böra Landstinget medgifvas att från denna regel vid särskilda fall besluta undantag.
Vid granskningen af hufvudgrunderna uti förevarande lagstiftningsarbete hafva Rikets Ständer nästan i allt funnit sig böra gilla, hvad de Kommitterade föreslagit.
Samma förhållande eger i allmänhet rum med förslagets särskilda bestämmelser.
De jemförelsevis få paragrafer, vid hvilka ändringar eller tillägg af Rikets Ständer ansetts nödiga, äro följande: § 2- Rland föremål för Landstingets öfverläggningar och beslut synas äfven anstalter för befrämjande af allmän ordning och säkerhet inom länet halva bort upplagas.
Häremot har visserligen blifvit invändt, alt detta skulle kunna föranleda kollisioner emellan Landstinget och de offentliga Polismyndigheterna.
Men då denna angelägenhet lika litet som någon annan skulle få al Landstinget behandlas annorlunda än, så vidt den icke tillhörer offentlig myndighets embelsåtgärd, och dessutom hvarje Landstingets beslut derom, likasom i andra ämnen, måste godkännas af Konungens Belallningshalvande, innan det kan vinna någon tillämpning, så synes invändningen icke vara af någon vigt, hvadan ock Rikets Ständer anse berörda angelägenhet böra upptagas bland föremälen lör Landstingets verksamhet.
Meningen med stadgandet, att Landsting ej må inlåta sig på bedrifvande al spekulationsloretag, torde väl vara den, alt Landstinget ej bör få inlåta sig i företag, som ensamt afse penningevinst.
Riktigheten af den tanke, som härför ligger till grund, lärer ej kunna bestridas; men Rikets Ständer anse ändock ett stadgande i den åsyftade riktningen föga lämpligt.
Gränsen emellan spekulativa och icke spekulativa förelag låter icke i hvarje läll så noga bestämma sig, att icke ett stadgande, som förbjöde de förra, lätteligen skulle kunna lägga hinder i vägen äfven lör företag af sednare slaget, om än deras vigt för länets bästa vöre aldrig så påtaglig.
Och dä Expeditions-UIskottets Förslag till anderd.
Skrifvelse l\:o HO7. 333 dessutom ingen hos oss vunnen erfarenhet t. ex. af Hushållnings-sällskapernas verksamhet ger grundad anledning befara något sådant missbruk af Landstingets makt, som det föreslagna stadgandet är ämnadt att förebygga, anse Rikets Ständer detsamma kunna utelemnas.
På grund häraf torde §:n erhålla följande lydelse:
Landstinget tillkommer att, i den ordning denna lag stadgar, rådslå och besluta om för länet gemensamma angelägenheter, hvilka afse den allmänna hushållningen, jordbrukets och andra näringars utveckling, anstalter för kommunikationsväsendets befordrande, belsovärd, undervisning, allmän ordning och säkerhet med mera dylikt, så vidt dessa angelägenheter icke enligt gällande förordningar tillhöra offentlig myndighets embetsåtgärd. § 3.
Då denna § icke innehåller något om, huru förfaras bör, då ett härad eller tingslag tillhör olika län, torde ett tillägg derom icke vara öfverflödigt.
Det rätta härvid lärer vara, alt hvarje del af häradet eller tingslaget, om än aldrig så liten, väljer landstingsman till det län, inom hvilket den är belägen, emedan eljest svårigheter skulle uppstå vid debitering och uppbörd af den landstingsskatt, sorn på en sådan häradsdel sig belöper.
Är dock häradsdelen så liten, alt den ej har minst Ett tusen innevå nare, synes den ej kunna göra anspråk på att få sända egen Landstingsman utan böra i detta afseende räknas till närmaste tingslag inom länet och således välja tillsammans med detta.
Rikets Ständer anse alltså, att vid slutet af denna § bör göras ett tillägg så lydande:
Höra delar af samma härad eller tingslag till olika län, välje hvardera delen Landstingsman lill det län den tillhörer.
Innehål ler någon del mindre än
Ett tusen innevånare, välje den tillsammans med närmaste inom samma län belägna tingslag. § 4.
De Kommitterade hafva i denna g föreslagit, att antalet af samtliga ledamöter i ett Landsting ej må öfverstiga Femtio; och såsom skäl dertill anfört, alt i allt fall de debatterande personernas antal vida mindre än mångsidigheten af deras kännedom om länets särskilda delar och förhållanden utgör den tillförlitligaste garantien för väl afvägda beslut.
Detta är onekligen sannt, men det oaktadt, anse sig Rikets Ständer icke kunna gilla hvad de Kommitterade i denna del föreslagit.
Enligt de uträkningar, som åtfölja de Kommitterades Betänkande, skulle med tillämpning af § 3 antalet
Landstings-ledamöter komma att öfverstiga det föreslagna maximum i sju län, nemligen i Kalmar, Götheborgs och Bohus, Wermlands, Skaraborgs, Elfsborgs, Östergöthlands och Malmöhus län.
Af dessa skulle i de fyra förstnämnda länen antalet blifva emellan 50 och 60, i Elfsborgs och Östergöthlands emellan 60 och 70 samt endast i Malmöhus län öfver 70, nemligen 72.
Härvid bör dock erinras, att dessa uträkningar äro grundade på 1855 års folkmängd och att de anförda talen således äro något lägre än de, som efter nuvarande folkmängd skulle erhållas.
Men i alla fall finna Rikets Ständer dem ej så höga att de nödvändigt påkalla en begränsning.
Man har befarat, att med ett så stort antal ledamöter Landstingets korta sessionstid komme att upptagas af vid - 334 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o SOI. lyftiga diskussioner med i förhållande dertill obetydliga resultater, men, utom det att de vidlyftiga diskussionerna i många fall kunna leda lill ärendenas fullständigare utredning och således vara gagneliga, synes denna befarade olägenhet lämpligast alhjelpas derigenom, att Landstinget arbetar på afdelningar, hvartill genom § 38 tillfälle är detsamma beredt.
En annan omständighet, som också ansetts göra stadgandet af ett maximum nödvändigt, är den, att mångenstädes i våra små landsortsstäder icke skulle finnas lokaler nog rymliga för sammanträden af flera än Femtio personer.
Men då man betänker, att Landstingen endast i undantagsfall komme att hållas annorstädes än i residensstäder, hvilka väl, åtminstone i de ofvannämnda länen, kunna antagas vara försedda med tillräckligt stora samlingsrum för Sextio å Sjuttio personer, i synnerhet som det alltid står öppet att härtill upplåta samma lokal, som begagnas af det första Landstinget, hvilket äfven enligt de Kommitlerades förslag skulle sammanträda ulan afseende på maximum, så synes denna omständighet icke böra tilläggas någon synnerlig vigt.
1 fall antalet af ett Landstings ledamöter verkligen skulle blifva så stort, att det funnes medföra svårigheter i ena eller andra afseende!, så har ett sådant
Landsting alltid den utvägen att begagna sig af stadgandet i § 63 och fördela sig på två särskilda Landsting.
Å andra sidan förutse Rikets Ständer, om ett maximum i detta hänseende stadgas, nästan oöfvervinnerliga svårigheter och ett stort missnöje af ett sådant stadgandes tillämpning.
Om Malmöhus
Län tages till exempel, så finnes af de Kommilterades uträkning, att det först sammanträdande