Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Måhända är det nog myeket begärdt, att i vårt land näringar, som under en lång följd af år varit med förbud skyddade och i hvilka betydliga kapitaler blifvit nedlagda, skola, då detta skydd borttages, icke för fortfarandet af de förhållanden, hvaraf möjligheten utaf deras framtida bestånd beror, kunna påräkna en längre tillvaro än den inskränkta tidsperiod, som framlöper emellan 2 Riksdagar.
Längre kunna de nu icke beräkna sin trygghet.
Ropet på nedsatte tullar till fördel för konsumenterne, hvilket vid hvarje 9* 132 Den 11 Januari.
Riksdag högljuddare låter hora sig, gör måhända äfven ntsigterne för de omnämnda näringarnes idkare med hvarje Riksdag mera hotande.
Att under sådana förhållanden söka ställa så till, att de må få tid att kunna bereda sig på en förestående förändring och hinna den ändamålsenliga utveckling, som kan för dem öpna möjligheten att, oaktadt en helt annan tullagstiftning än den hittills gällande skulle antagas, likväl fortsätta sin verksamhet, torde icke vara för mycket hegardt.
Man har äfven talat om porslinsfabrikerne och den förbättring, som dessas fabrikater skola vunnit, sedan, till följd af sista Riksdags beslut, förbudet mot införsel af måladt eller tryckt oäkta porslin bortfallit.
Just detta exempel torde äfven jag fä begagna.
Frågan om uphörande af det ifrågav:de förbudet framställdes efter hvad jag vill minnas, af Bevilln.Utsk. redan vid 1847 och 1848 års Riksdag, men förföll till följd af votering inom detta Stånd och PresteSt.
Vid sista Riksdagen ingingo R.
M. med underd. anhållan om borttagande genast af detta förbud, men, till följd af fabrikanternes framställda begäran, bifölls ej detta, utan K. M. upsköt. med verkställigheten af beslutet lill 1852 års slut, lill hvilken tid fabrikanterne lemnades rådrum, innan konkurrensen med utlänningen skulle inträffa.
Dc försattes således i tillfälle att bereda sig på möjligheten att uthärda täflan med utlänningen, och en sådan möjlighet har K.
M. vid denna Riksdag velat bereda äfven åt de af våra öfriga näringar, som hittills varit i ett likartad! undantags-förhållande.
Småningon hafva under den förflutna tiden, mindre vigtiga förbud blifvit borttagna.
De för vår industri mera vigtiga qvarstå ännu: och kan det väl dä synas så klandervärdt, om man vid deras borttagande söker att med varsamhet tillvägagå.
Att ett ovilkorligt vidhållande af förbuden icke heller nu utgör Regeringens syfte torde något hvar kunna finna af den K. Propos:n likasom af det förhållande att Regeringen uti densamma föreslagit uphäfvande af ett nu existerande förbud, nemi. på vissa slag af jernplåtar.
Vid de anmärknrr, som emot den K.
Proposm blifvit framställda, har man förbisett detta förhållande, sorn dock torde förtjena att ihågkommas.
M i den afgifna proposm, redan gjort mera än hvad man velat medgifva, och tillika framställt ett i sammanhang dermed stående förslag, som antyder en syftning att i den bestämda rigt-, ningen vidare fortgå, och är af beskaffenhet att böra ingifva trygghet och förtroende hos så väl den ena som andra sidans förfäktare.
Proposm har äfven blifvit klandrad i så måtto, att somliga funnit den innebära allt förmycken, och andra åter, alltför ringa nedsättning i tullbestämmelserne.
Vid sådant förhållande torde man få antaga, att den K.
Proposm lyckats träffa medelvägen.
Man har här förespeglat oss de stora vådor, som för landtbruket skulle upstå i följd af den K.
Proposm, men jag måste bekänna, att, ehuru jag under åtskilliga år sysselsatt mig med denna näring, jag likväl icke kan inse, hvari dessa vådor skulle bestå.
En länge fortsatt och ännu fortgående tendens till stegring i priset å landtmanna-produkter måste för landtmannen Den 11 Januari. 133 anses betryggande.
Lättade kommunikationer skola äfven jemna priserne och förekomma den stora fluctuation deri, som nu emellan olika orter understundom förspörjes, och genom åstadkommande häraf beredas i sanning en vida större och varaktigare vinst för landtmannen än genom det envisa bibehållandet af tullsatser, som i sjelfva verket nu icke på hans näring utöfva något väsendtligt inflytande.
Nedsättning i tullen t. ex. å en del effekter, hvaraf antingen icke något eller också högst obetyligt blifvit i landet införd, kan omöjligen skada honom.
Remitterades till BevillmsUtskottet.
Ilr Carlheim Gyllenskjöld, Henr.
Adolf Oscar; Då jag d. 31 Dec. sisth år gjorde motion om förklaring afConventikel-plakatet, anhöll jag alt framdeles få utveckla grunderne och skälen för samma motion.
Ehuru långt tiden redan i dag framskridit, anser jag mig böra nu utveckla dessa, på det LagUtsk., som snart lärer komma att behandla Conventikel-frågan, ej dervid mätte sakna kännedom om desamma.
Convenlikel-plakatel, eller Ii.
M:s förnyade plakat oell förbud d. 12 Januari 1726 ang:de de olofliga sammankomster, sorn uti enskilta hus till en serskilt och enkannerlig gudstjensts förrättande anställas, innefattar främst en inledning, hvari säges: a) att den rätta religionen och gudstjensten är grundvalen för ett samdrägtigt och varaktigt regemente, samt fördenskuld bör uti oföränderlig renhet bibehållas och försvaras; b) att K.
Äl:s förr gifna förordningar till befrämjande af god ordning i församlingen och christelig enighet i läran ej befunnits för ändamålet nog kraftiga; hvadan c) K.
M. funnit nödigt dem förnya och förklara, på sätt som derefter följer, i del l:o enhvar, men serdeles Föräldrar och Husbönder upmanas till gudaktighels öfning.
Det heter nemi.: ”De förra ”Kongl, påbuden och förordningarne äro af det klara och tyd”liga innehåll, att de ingen gudaktighetsöfning förbjuda, som ej ”heller Wår Nåd. tanka och upsåt är, den att hindra, utan vilje ”fastmera alla våra trogna undersåtare i gemen, och hvar och en ”isynnerhet, dertill i nåder förmana, så att de för allting vinnlägga sig derom, huru de måga tilltaga i Guds nåd och vår ”Herres Jesu Christi kunskap - - -; till den ändan.
Föräldrar ”och Husbönder måge och böre efter den christeliga pligten, deras ”barn, anhörige och tjenstfolk uti sina hus lära och undervisa, ”samt lära och undervisa låta, uti katechesen och deras christen”dom, efterfråga och förhöra, hvad de kunna om helgdagarne ”hafva lärt af predikan, dagligen med dem hålla bön, läsa utur ”Bibeln, eller några andra gudeliga och här i vårt rike veder”tagne böcker, så ock ett troget inseende hafva på deras lefverne ”och dem med eget exempel lill gudaktighet föregå: dock att de ”sig afhålla från djupsinnige frågor och läroslridigheter, som deni 134 Den 11 Januari. ”enfaldigom äro för höga och kunna gifva anledning lill någon ”villfarelse”.
Efter denna uttryckliga förmaning till gudsfruktan och huslig andakt följer: 2:o ”Men att uti private och enskilte hus, man”och qvinkön, gamla och unga, kände och okände, få eller flere, ”skola hafva frihet sig att samla och tillhopakomma, allt under ”förevändning att bruka sin andakt och enkannerliga gudstjenst, ”den der med de vanliga sön- och helgedagars texters predikan ”och utläggande, böners och nya bönesätts förklarande, finnes ”på åtskilliga ställen vara förrättad; det anse WI hvarken för ”nyttigt eller oumgängeligt, utan mera som en skadelig nyhet, ”sorn en god ordning i våra chrisleliga församlingar förstörer; ”hvilket i längden till sjelfsvåld, missbruk och många farliga oredor ”skulle tillfälle och anledning gifva, utom det till befruktandes ”är, att mången af oförstånd och okunnighet i sin chrislendom, lätteligen kunde blifva till sådane irrige meningar och lärosatser an”förd, som med den rena Evangeliska läran ej voro öfverens”kommande.
Allt derföre - - - finne vi rådsamt att afskaffa och ”alldeles förbjuda slike olofliga sammankomster”, och stadgas för öfverträdelser af detta förhud, att den som sig understår att hålla och tillåta slike sammankomster, skall böla första gången 200, andra gången 400 daler S:m:t eller i mangel af böter, plikta första gången med 14 dagars, andra gången med 3 veckors fängelse på vatten och bröd: men kommer han tredje gången igen, skall han på 2:ne år riket förvisas.
De, som sig till sådane sammankomster inställa, skola hvar för sig böta, första gången 40 mark S:m:t, andra gången dubbelt, och tredje gången fyradubbelt.
Härtill kommer: 3:o: ”1 det öfriga och som en ganska stor fåkunnighet uti ”ehristendomskunskapen hos alltför många, särdeles af gemene man, ”förspörjes; ty skola Preslerne elter deras ed och embetsskyl”digliet vara förbundne, troligen sin anförtrodda hjord att vårda ”och utom de vanliga katechismi-förhör i kyrkan, esomoftast be"söka sina åhörare i deras hus, eller, der sådant bequämligen ”ejl låter sig göra, då några hus i staden eller byar på landet ”sammankalla, på det de med all säkerhet måge förnimma deras ”framsteg i christendomen, och dem till den rätta salighetens ”grund och kunskap föra: dock må Presterne icke utgifva några ”skrifteligen af dem upsatte christendoms-spörsmål och svar, förr ”än de vederbörligen äro öfversedde och auktoriserade”.
Och sluteligen: 4:o anbefalles sträng upsigt deröfver all ”Sön- och Helgedagar, 'hvilka till Guds ära och pris böra användas”, icke ”med allehanda syndigt och ogudaktigt lefverne, såsom spel och dryckenskap, samt annat föragligt väsende, isynnerhet på krogar och ”källare, blifva missbrukade”.
Enhvar finnér, att plaket således, i hvad det bjuder, innefattar tvenne bud, nemi. om husandakt, såsom medel till upbyggelse och förkofran i kristendomen, och om Presiernes besök esomoftast uti sine åhörares boningar, för samma ändamål; Den il Januari.
135 jemte tvenue förbud, nemi. mot sammankomster af kände och okände, lill enkannerlig gudstjenst samt mot sabbatens vanhelgande genom syndigt och ogudaktigt lefverne.
Uti allt detta linner jag icke skäl att föreslå någon annan ändring, än hvad beträffar förbudet mot sammankomster till ser skilt eller enkannerlig gudstjenst.
Det är alldeles i sin ordning och en lycka för vårt land, att den rätta, Evangeliska läran och gudstjensten öppet, erkännas för, hvad de äro, eller åtminstone borde vara, grundvalen för eif. samdrägtigt och varaktigt regemente.
Det är äfven serdeles godt och nyttigt att hafva en så uttrycklig Kongl, uprnaning till Föräldrar och Husbönder att öfva husandakt, till Presterne att göra Evangeliska husbesök uti församlingarne.
Det förbehåll, som *vid den förra göres, att afhålla sig från djupsinniga frågor och läroslridigheter är ganska tjenligt.
Befallningen om upsigt till förekommande af sabbatens vanhelgd är behöflig och kunde vara till stort gagn, om den bättre hörsammades, än hittills skett.
Jag kan derföre icke, lika med Frih. Raab, Carl Adam, och flere andra motionärer, vid denna och föreg:de Riksdagar, föreslå plakatets uphäfvande.
Må del gälla, i livad det är riktigt och efterföljansvärdt.
Finnes deri sådant, som bör afskaffas eller ändras, må man till detta inskränka sin förkastelse!
Plakatets andra moment anser jag vara af sådan art.
Dock tillstår jag, alt, om det rätt förstodes och alltid rätt tillämpades, skulle jag — ölvertygad att lag bör endast med största betänksamhet omgöras — mycket tveka att deri föreslå annan ändring, än med afseende å straffbestämmelsen, hvilken uppenbart strider mot skäl och billighet.
Att visa orimligheten af densamma, torde vara nog alt erinra, hurusom, enligt gällande lag, någon kan här i Sverige tvenne gånger lagforas för tillgrepp af annans egendom, lill sammanlagdt värde af 10 R:dr rgds, stjäla skog, slå sin nästa blå och blodig, afhugga och förderfva hans lemmar, så att han för hela lifvet får lyte deraf, kan i allmänt tryck beljuga, eller genom vrängda, sanningsvidriga framställningar skada annans goda namn och ryckte — till och med förföra och skända en qvinna samt derigenom bringa olycka, grämelse och vanära öfver ett hederligt och aktadt hus — och derföre lagligen straffas lindrigare, än den, som, i bästa mening och drifven af ädlaste bevekelsegrunder uplälit sitt hus för fromma kristna, att der i stillhet i fullkomlig öfverensstämmelse med vår lära, till gemensam undervisning och upbyggelse, höra och betrakta Guds Ord.
Ar sådant rimeligt?
är det värdigt ett samhälle, som kallar sig kristeligt, der religionen och en rätt gudstjenst uttryckligen erkännas såsom samhällsbyggnadens grundval?
Jag säger icke, fordrar icke, alt sammankomster för andaktsöfning i enskilta bus skola utan villkor eller förbehåll tillåtas; men jag vill, såvidt af mig beror, medverka dertill, att det må linnas rättvisa och billighet i lagstiftningen derom, och föreslår alltså först: all slraffet för tillställande eller ledande af oloflig sammankomst för andaktsöfning må bestämmas i billigt för - 136 Den 11 Januari, hållande lill straffet för andra dermed jémförtiga lagöfverträdclser.
Det sades, att örn förbudet mot vissa sammankomster till andaktsöfning rätt förstodes och tillämpades; så skulle jag hafva tvekat att deri föreslå annan ändring än i fråga om straffbestämmelsen.
Men detta förbud, såsom mig synes, i sig sjelf temligen tydligt till sitt innehåll, och, på sätt jag inför R. o. Ad. nyligen ådagalagt, af K. M., åtminstone sedan år 1809, alltid tillämpadt endast mot sådana sammankomster i enskilta hus, hvarigenom man velat liksom ersätta eller nedsätta församlingens allmänna gudstjenst, förstås likväl af de aldrafleste, åberopas ofta och tillämpas stundom i helt annan mening..
Man föreställer sig nemi. allmänt, att förbudet gäller alla sammankomster för andaktsöfning utom kyrkorna, dervid andra äro tillstädes än en husfader och hans husfolk.
En sådan stridighet emellan allmänna begreppet om en författnings syfte och dess vanliga tillämpning, vore ensam tillräcklig att visa behofvet af författningens ändring eller förklaring.
Men detta behof blifver ännu påtagligare, när, såsom i förevarande fall, det kan visas, att äfven hos domstolarne stridiga åsigter i detta afseende förefinnas.
Jag hemställer således i 2:o rummet att klart och bestämdt må varda uttryckt, hvad som med afseende ä sammankomster för andaktsöfning i enskilta hus är tillåtet eller förbudet.
Vid bestämmandet häraf förekomma en mängd omständigheter, som kunna och böra tagas i öfvervägande.
Främst är nödigt att säkert veta, hvad som, enl.
Guds Ord och sakens beskaffenhet, menas med kristelig andaktsöfning och huru beskaffad denna bör vara, för att upfylla sitt ändamål.
En kristelig andaktsöfning innefattar hufvudsakligen 2:ne stycken: 1.
Bön, förenad med lof och tacksägelse, i.
Guds ords betraktande, med derpå grundad undervisning, tröst och förmaning.
”Beder” — ”ransaker skrifterna”: sådana äro de korta, men eftertryckliga och oändligt innehållsrika ord, hvarmed dessa, den kristeliga andaktens begge hufvudstycken, blifvit oss af Herren Jesus anbefallda.
En sådan andaktsutöfning kan vara antingen enskild, eller huslig och samfäld, för flere gemensam, eller ock offentlig, allmännelig.
Alla dessa tre slag af andaktsöfning ega i Guds ord grund och stöd för sin tillvaro.
De anbefallas äfven alla i vår kyrkolag.
Det säges der dels (2: 11): ”Om bönens nytta och nödvändighet skall folket ofta och fliteligen underrättas”; dels (12: 1): ”Folket skall - - - undervisas om en rätt sannskyldig böns egenskap, kraft och nytta, samt förmanas dagligen att åkalla Gud hemma uti husen, så väl som allmänneligen och enhälleligen i församlingen hafva förböner, förböner och tacksägelse . . . .”; dels ock (13: 1): ”uti församlingarne skall man också lofva Gud med sång, spel och musik”.
Rörande sättet för enskilt andaktsöfning är icke, torde ej eller böra vara något i lag föreskrifvit.
Ordningen och sättet vid Den 11 Januari.
137 elen allmänna gudstjensten föreskrifves deremot noggranut i kyrkolagen och serskilta författningar.
Dervid skola begagnas vederbörligen pröfvade och antagna handböcker.
Husandakten stående emellan och förmedlande dessa begge, har, enl. min öfvertygelse, med rätta hvarken lemnats alldeles i saknad af allmänna föreskrifter, såsom den enskilta, eller genom dylika blifvit så noga anordnad, som den offentliga.
Beskaffenheten af de föreskrifter, som finnas i vårt land, för andaktsöfning i enskiltes hus har länge varit, och är i närvarande stund, föremål för lifligt klander.
Gilltigheten af detta klander bör undersökas.
Det kan visserligen ifrågasättas, har äfven blifvit ifrågasatt, huruvida något alls bör stadgas ronde andaktsöfningar i enskilta lius.
En del anse sådana sakna grund i Guds ord, och således icke ens böra anbefallas.
Andra, som inse alt de ega sådan grund, gilla anbefallandet deraf, men vilja icke, alt några vilkor eller närmare föreskrifter skola dermed förbindas.
De fleste, som i detta ämne gjort motioner vid Riksdagarue, hafva ansett rättast vara, att endast uphäfva Conventikel-plakatet och sålunda bereda fullkomlig frihet i detta hänseende.
Sådana motioner hafva äfven under innevande Riksmöte blifvit väckta.
Men jag delar icke denna åsigt.
Obegränsad frihet i sådant, hvarom flera skola sig förena, bär sig icke.
All erfarenhet bevittnar det.
Beträffande just den sak, hvarom här är fråga, finnas äfven, redan af Apostlarne ej blott råd och varningar, utan ock sorn det synes bestämda föreskrifter gifna, af hvilka en del äfven i vår tid icke förlorat sin tillämplighet.
Dessa råd, varningar och föreskrifter åsyfta merendels antingen bibehållande af ordning och skick vid de kristnas andakts-sammankomster, eller en viss försigtighet och sorgfällig pröfning enl.
Guds ord, såväl å hvad som sades, som af den, hvilken upträdde såsom lärare.
I förra afseeudet säges t. ex. att en borde tala i sender, och de andra tiga; alt qvinnorne borde beslöja sig, då de bådo till Gud, och att dem icke tillstaddes tala i församlingarne o. s. v. Dessa föreskrifter, såvidt de röra husliga andaktsöfningar, synas icke böra blifva föremål för allmänna stadganden.
Själars väl eller ve synas nemi. icke kunna bero på deras iakttagande.
Helt annat är förhållandet med afseende å den varsamhet, som erfordras, på det icke enfaldige må genom falsk lara eller af falska lärare blifva förförde.
Paulus yttrar sig härom på ett ganska märkeligt sätt, då han skrifver till de kristna i Korinth (2 Cor. 11: 13).
”Falske ”Apostlar och bedrägelige arbetare taga sig uppå Christi Apostlars person; och är det icke under, ty ock sjelfver Satan förskapar sig till en ljusens Engel”. — För Ephesierne omtalar han vådan af att ”låta sig omföras af allehanda lärdomsväder, ”genom menniskors skalkhet ock illfundighet, med hvilka de falla ”till att bedraga oss”.
— Colosserne förmanar han, att icke låta förföra sig med ”kloka ord” eller med ”fåfängt bedrägeri”, icke följa dem efter, ”samvandra efter egen godtycke”, ”uppblåste i sitt köttsliga sinne”, hvilka dock, ”genom sjelftagen andelighet ”och ödmjukhet” hade ”ett sken af visdom”.
Likaså tala Petrus, |' .>/•’ ‘ ■■■ f. 4::;v 138 Den 11 Januari.
Johannes, Jakob och Judas, med ett ord enhvar Apostel, af hvilken vi håfve något skrifve! ord, om ”falska lärare”, om ”bedragare”, om menniskor, ”hvilka skola införa förderfliga partier” o. s. v. Aldratvdligasl äro dock Jesu egna ord.
(Math. 7: 15): ”Wakten eder för de falska Profeter, som komma till eder i fårakläder, men invertes äro de glupande ulfvar” — och då Han till 6 bland de 7 församlingar, som omtalas i Uppenb. (2 och 3 kap.) later Johannes nedskrifva hotelser och förmaningar att icke akta på dem, ”sorn säga att de äro Apostlar, och äro dock icke”, ”utan äro Satans hop”, som hålla ”Balaaras” eller ”de Nicolai ters lärdom” m. m.
Jag har tillåtit mig att anföra så många bevis på vår Frälsares och Hans Apostlars allvarliga förmaningar till vaksamhet emot den förförelse, sjelfbedragne eller medvetet bedräglige Lärare kunna åstadkomma, för att derpå kunna, med desto större eftertryck grunda mitt påstående, alt del voro i högsta måtto oförsvarligt att, så länge faran för en sådan förförelse är för handen, d. v. s., för att nyttja Pauli egna ord just i delta ämne, (Eph. 4.) ”till ”dess att vi alle komma till en tro, och Guds Sons kunskap och ”varde en fullkommen man, den der är uti Christi fullkomliga ”ålders mått” — så länge vore det> oförsvarligt af en Styrelse, som egde i sin makt att bestämma villkor och förbehåll för sammankomster lill andaktsöfning i enskilta hus, att det hell och hållet uraktlåta.
Man anför häremot många nutidens folk, bland hvilka sådana förbehåll icke finnas, utan konvenlikelfriheten säges vara helt och hållet oinskränkt.
Jag kan hvarken bestyrka eller förneka detta hvad några bland dessa länder angår; men det vet jag, att hvarken i England eller Wurtemberg — de 2 i kristeligt hänseende mest utmärkta länder verlden — är denna frihet obegränsad.
I hvad mån den kan och bör utvidgas, beror, efter min tanka, af folkets kristeliga insigt och stadga i allmänhet.
I samma mån, som dessa förökas, kan konvenlikelfriheten, och bör i vissa fall, äfven] vidgas.
Men att endast efter främmande länders föredöme medgifva dess utsträckning, utan afseende på folkets mognad för densamma, det är efter mitt förmenande att bereda sig sjelf ämne till bitter, måhända alltför sen ånger.
Är det således gifvet, att allmänna föreskrifter rör:de husandakt med skäl kunna och böra gifvas: sä följer att bedömma dem, som för närvar:de hos oss förefinnas.
Kyrkolagen säger: ”Folket skall förmanas alt dagligen hemma ”uti husen åkalla Gud”.
Conventikel-plakatet: ”Föräldrar och ”Husbönder måge och böra - - deras barn, anhörige och tjenstefolk uti sina hus lära och undervisa samt lära och undervisa låta i ka”techesen och deras kristendom - - dageligen hålla bön och läsa ur ”bibelen eller andra gudeliga och i riket vedertagne böcker, men ”undvikande af djupsinniga frågor och lärostridigheter”.
Ehuru beklagligen mången husfader icke vill, eller tilläfventyrs icke kan till alla delar fullgöra dessa föreskrifter: så lärer dock lika litet kunna nekas att, der de efterlefvas såsom äfven mångenstädes sker, de äro ganska tjenliga och utöfva ett högst gagne - Den 11 Januari. 139 ligt inflytande.
Emot deras bibehållande bar något annat hufvudsakligt skäl, än det ofvannämnda, mig veterligen, icke blifvit anfördt.
Men destomera har man anmärkt mot det i Convenlikelplakatet följande förbud mot sammankomster uti privata lius, dervid, såsom orden lyda: ”Mankön och qvinkön, gamla och unga, ”kände och okända, få eller flere, sig samla, under förevändning ”att bruka sin andakt och enkannerliga gudstjenst, den der med ”de vanliga sön- och lielgedagars texters utläggande och predikande, böners och nya bönesätts förklarande, finnes på åtskilliga ställen förrättad”.
Mycket har blifvit ordadt och skrifvit, örn hvad med de här förbjudna sammankomster till ”enkannerlig” gudstjenst rätteligen menas, i det någre ansett derunder förstås hvarje sammankomst i enskilte hus för andaktsöfning, vid hvilken andra än husets egne medlemmar äro tillstädes; andre åter förmena plakatets mening ingalunda vara att förhindra enskilt andakt, utsträckt äfven till sådana utom huset boende personer, som äro husets vänner och bekanta.
Till stöd för den förra åsigten åberopas i synnerhet Kongl. Brefven den 1 Dec. 1713 och 8 Dec. 1721, som tydligen innehålla att ”ingen bör i sitt hus hålla eller tillåta ”någon sammankomst af få eller månge personer, sorn från andra ”hus komma och med dem förrätta någon andakt”.
Den motsatta åsigtens förfäktare anföra häremot dels anledningen lill och öfverläggningarne vid plakatets tillkomst, dels ock författningens ordalag, hvilka anses kunna närmast tydas på en ”afsöndrad, den offentliga gudstjensten motsatt” andaktsöfning, som åtminstone i viss mån vill vara allmän, men har till syfte att göra den allmänna umbärlig, samt således innebär ett underkännande af den allmänna”.
Jag tvekar ej att gifva företräde åt den sednare meningen.
Det är alltid uplysande, och, då en författnings ordalag äro föråldrade och underkastade flera tydningar, nästan nödvändigt, för en rätt insigt af deras mening, att afse tiden och omständigheterna vid författningens utfärdande samt gången af de händelser, som dertill föranledt.
En undersökning härom lemtfar, såsom mig tyckes, de mest klara bevis på rätta förståndet af ifrågav:de, så mycket omtvistade ordalag uti Conventikei-plakatet.
Ar 1702 d. 13 Dec. anmälde Öfverståthållaren, uti K. Just.- Revisionen, hurusom Stockholms Consistorium hade gifvit tillkänna, det ett ryckte skulle vara utkommit, att det s. k. pieti— steriet syntes vilja i Stockolm taga en begynnelse, medelst några hemliga sammankomster med sjungande, läsande och den heliga Skrifts egenvilliga uttolkande, hvarigenom de s. k.