Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan, som öfverensstämmer med K. M:ts Propos. Frih.
Då det för mig skulle vara motbjudande att lägga min röst emot beviljandet af detta anslag, derest det kan användas, men jag å andra sidan icke anser mig berättigad att votera anslag, som icke kunna användas, anhåller jag att Statsrådet och Chefen för Landtförsvars-dep:tet ville upplysa, huruvida man har utsigt, att de gevär, för hvilka anslaget blifvit äskadt, under innevarande och nästa år kunna komma att tillverkas.
Hr Boij, Adolf Fredrik:
För min del anser jag det begärda anslaget vara alltför litet, ty vill man hafva fred här i verlden, måste man stå rustad.
Enligt Landlförsvarskomiténs Betänk, utgör antalet refflade gevär, som vi nu ega, 71,870 refflade med slaglås försedda gevär.
Ehuru dessa icke motsvara sednaste tids fordringar, antar jag likväl, att de till krigsbruk äro användbara, åtminstone för en blifvande reserv — härtill kommer 13,000 st. nya, alltså 84,870 st. utaf nu befintliga 227,174 st.
Då man nu anser, att till landets försvar 100,000 man erfordras, samt att för hvarje soldatnummer 3 gevär böra vara tillgängliga, inser hvar och en huru otillräckligt vårt vapenförråd är; äfven om de ifrågavarande 7,000 gevären samt 3,000 till ersättning för målskjutningsgevär, som skulle till skarpskyttarne utemnas, beviljades, felas det 215,130 gevär, hvilka efter nu H. 11. 43 674 Den 28 Februari e. m. fastställda pris 45 rdr 75 öre per stycke skulle medföra en kostnad af 9,842,198 rdr. linder sådana förhållanden är det sorgligt, att man hegart en så liten vapenförstärkning, ty vill man försvara landet, måste detta ske med* vapen, och jag åtminstone har mig icke bekant något annat sätt.
Sedan jag anmält mig, har ordet be gärts af en person, vida mera hemmastadd i dessa frågor än jag.
Jag skulle således kunna afstå; men anser mig dock böra göra några erinringar.
En värd talare har yrkat, alt en bestämd modell skulle uppgifvas, enligt hvilken gevären skulle tillverkas.
Jag hemställer, huruvida detta yrkande kan vara framstäldt på fullt allvar, och om man verkligen kan finna lämpligt eller ens möjligt, att R.
St:r skulle ingå i pröfningen af en modells företräde framför en annan.
Det har hittills ansetts vara K.
M:ts ensak att pröfva och fastställa de modeller, sorn skola användas, och åtminstone jag har icke funnit, att annorlunda kunnat tillgå.
Att modeller förändrats, kan icke nekas, men detta är ju ett nödvändigt ondt, derest man vill löija med sin tid, och hade icke dessa förändringar vidtagits, hade vi ju stått qvar på en outvecklad ståndpunkt.
Man har fäst uppmärksamheten derpå, att i nästa punkt begäres ett anslag för anskaffning af och försök med en tjenlig modell skjutvapen med tändnålsinrättning.
Nu torde det vara bekant, att när en person uppfunnit en modell, som anses vara bra, täger häri patent på sin uppfinning och den, som vill begagna sig af densamma, kan blifva nödsakad att förvärfva sig njtljanderält till densamma.
I andra länder hafva i detta ändamål stora summor blifvit offrade, och ofta med vida mindre gynsam påföljd, än hos oss.
Vid olilia tider tillverkar man efter olika modeller, dervid man naturligtvis måste tillse, att modellen är så förträfflig som möjligt, och det är derföre eli gifven besparing att, äfven om det mäste ske med någon uppoffring, förvärfva nyttjanderätt till bästa kända modell.
Men derföre alt sålunda gevären blifva af flera modeller, icke äro de på tillverkningen använde summor bortkastade?
Tid efter annan inträffa väl stora omkastningar i denna, som i öfriga delar af krigskonsten, hvilka kunna utdöma hela omgångar af krigsmateriel.
En sådan är relflaile gevärets allmänna införande vid arméerna.
Man mäste underkasta sig dessa stora förändringar, oaktadt dermed förenade kostnader, trien icke verka alla inodelllörandringar på samma sätt.
Gevär kunna vara lör krigsbruk fullt ändamålsenliga, ehuru mindre olikheter mellan dem lori finnas i afseende å låsdelar och antändningssält, som oltast äro lörändringar underkastade.
Hufvudsaken vid gevärslillverkning är, att gevären eea samma kaliber, på det att samma ammunition må för alla gevären Den 28 Februari e. ro. 675 kunna användas.
I sammanhang med spetskulans och refflade gevärets allmänna införande, uppstod frågan om kaliberns förminskning, hvarmed försök tidigare hos oss, än i andra länder började.
Dessa försök ledde småningom till antagandet af 1860 års kaliber, och alla gevär hafva sedan tillverkats efter denna kaliber.
Om någon mindre olikhet förefinnes i konstruktionen, är detta af underordnad vigt, ehuru man naturligtvis måste önska att konstruktionen i alla delar är af möjligen bästa beskaffenhet.
Tändnålsgevären af Preussisk uppfinning hafva länge varit kända öfver hela Europa, men halva ännu icke blifvit införda i någon annan armé, än den Preussiska, och äfven der i början småningom och tveksamt.
Det är först efter sista Danska kriget tändnålsgevärets användbarhet till krigsbruk vackt allmännare uppmärksamhet och förtroende.
Emellertid förefinnas åtskilliga tvifvel om den Preussiska modellens tjenlighet och i flere länder pågå nu försök att utfinna en fullt lämplig konstruktion af tändnålsgevär.
Att inhibera all tillverkning af gevär, intilldess man fått utredt hvilken gevärsmodell är den bästa möjliga, synes mig hvarken rådligt eller klokt, ty skall man vänta tills det högsta goda kommer, — ja, då får man allt vänta länge.
Jag kan sål. icke inse att man bör i afvaktan derå uppskjuta med anskaffandet af tidsenliga gevär; och om arméen blott har refflade gevär af god konstruktion, blifva dessa icke oanvändbara derföre att täridnålsgeväret anses ännu tjenligare.
Med afseende å 1864 års gevär, ber jag att få nämna att jag i somras enligt uppdrag anställt lörsök-skjutning med 64 st. sådane och att de dervid visat sig vara af ganska utmärkt beskaffenhet.
Då jag varmt nitälskar för arméens lörseende med duglig materiel, kan jag icke finna det vara rätt, att fatta ett beslut, hvarigenom ernåendet af detta mål försenades och den lifliga verksamhet, som nu eger rum vid våra gevärsfaktorier, skulle stäljas; och då det torde vara af särdeles vigt, att den inhemska gevärsfabrikationen uppmuntras, på det den må blifva i tillfälle att bidraga till arméens hastiga försättande i stridsfärdigt skick, i händelse af behof, finnér jag häri ett ytterligare skäl att tillstyrka bifall till Utskits hemställan.
Hufvudsakligen är jag förekommen af den siste värde talaren, men vill dock yttra några ord, dels för att göra några tillägg till hvad han anfört och dels för att bekräfta riktigheten af hans yttranden.
Man liar här förklarat, att R. o. Adin icke borde fatta beslut i frågan, förr än det blifvit upplyst, enligt hvilken modell gevären skulle komma att tillverkas.
Jag har verkligen icke föreställt mig, att några uppgifter om en viss modell skulle underställas R.
St:r, och jag har ansett, att det vore tillfyllest om R.
St:r föreskrefve, att medlen skulle användas till kriasdugliga gevär, hvarefter det finge ankomma på K.
M. att bedöma och antaga modellen.
Jag kan icke förneka, att det är ganska be - 676 Dea 28 Februari e. m. dröfligt, att vi icke redan för 8 eller 10 år sedan egt en modell, med hvilken man älven nu kunnat vara fullt belåten; men i detta afseende dela vi ödet med hela den öfriga verlden, och i denna stund finnes icke något land, der man är fullkomligt nöjd med sina gevär.
Bland militärer har redan länge frågan om tändnålsgevärens förmenta företräden, utgjort föremål för meningsstrid.
Idéen med tändnälsgevären är icke ny och det hade visserligen icke varit svårt, att redan för 10 år sedan konstruera sådana, men åsigten har ännu icke hunnit stadga sig, om infanteriet bör förses dermed.
Det torde vara de flesta bekant, att man visat sig mera böjd lör mynningsladdningsgevär och till följd deraf har icke förr än efter sista Danska kriget tändnålsgevärs införande i svenska arméen blifvit ifrågasatt.
Jag tror också, att man slutligen måste komma derhän att antaga dessa gevär, men dervid är, såsom äfven Hr Rosensvärd anmärkt, noga alt betänka, att det med afseende å gevär finnes omständigheter, i hvilka det kan vara mycket farligt, om någon skiljaktighet i konstruktionen förefinnes, och åter andra, der en afvikelse belvder ganska litet.
Af förstnämnda beskaffenhet är t. ex. kalibern, och om denna är olika, är det af största vigt att få denna olägenhet afhjelpt.
Orsaken, hvarföre de Svenska infanterigevären äro af olika kaliber, ligger för öppen dag, och att så är, bör icke tillskrifvas något fel hos administrationen.
Vi veta, att så länge gevären voro afsedda för runda kulor, var det af nöden att hafva grof kaliber.
När nu spetskulor skulle införas, kunde man icke genast skaffa sig nya gevär, utan man tillgrep de gamla och förändrade deni lill konstruktion, som var lämplig för spetskula.
Så gjorde hela Franska arméen, som förvandlade sina slätborrade gevär till refflade.
Den olägenhet uppstod emellertid, att man fick en för tung kula och kumle skjuta endast med liten laddning.
Del Franska infanteriet bibehåller dock ännu detta, i min tanke, ganska otjenlig» vapen, af det enkla skäl, att det icke är någon obetydlig utgift att utbyta dessa gevär emot andra.
När Svenska administrationen fann sig nödsakad att söka skaffa arméen refflade gevär, fanns ingen annan utväg, än att förfära på samma sätt sorn man gjort i Frankrike, och följden bief, att vi fingo en massa gevär, som i rältskjutning vida öfverträffade de förutvarande, men som hade alla de olägenheter, som medfölja den grofva kalibern.
När man nu började att göra nya gevär, hade det varit orimligt, om man, för att bibehålla enheten, hade beställt de nya med de gamla felen.
Man öfvergick derföre till en minskad kaliber, och jag vill för R. o. Ad:n omnämna, att det var Svenska arméen sorn var en af de första, som fäste uppmärksamheten på angelägenheten af att bestämma sig för en mindre kaliber än den dittills vanliga.
Förändringen vidlogs, men det befanns sedermera, att man 1856 icke tagit steget nog ut.
Ytterligare försök visade, att man måste gå ännu längre, och då bestämdes 1860-års kaliber, efter hvilken alla gevär derefter blifvit tillverkade-
Så vidt jag har Den 28 Februari e. m. 677 mig bekant, uppfyller detta gevär alla billiga fordringar, och mig veterlig! öfvertrjiHas det icke af något annat gevär, ty det skjuter säkert, är lätt att begagna och har en lätt transportabel armmition.
Allt hvad man efter 1860 gjort, bär stämpel af enhet, och hvilka lörändringar man för öfrigt må göra i detaljerna, qvarstår, att man har ett gevär med samma kaliber och samma amiinition och hka i allt utom det tekniska.
Det vore orimligt, om man skulle söka att vara så konseqvent, att, när man en gång bestämt sig för ett visst gevär, man derföre icke skulle silka lillja nied de förbättringar, som kunna göras.
Jag vet icke hvarföre man skall vara så konservativ, att, om man kan få något som är bättre än det man redan har, man icke deraf skall draga fördel.
Någon särdeles vigt ligger dessutom icke derpå, alt gevären i alla hänseenden äro lika; hulvudsaken är, att de äro det i afseende å kalibern.
Liljencrantz’ beräkningar, vill jag anmärka att Frilen endast tagit med i beräkningen de gevär, som redan äro inlemnade i förråderna.
Jag får med anledning deraf fästa uppmärksamheten derpå, att, när ett anslag är beviljadt, måste först kontrakt upprättas örn vapnets tillverkning; då bestämmes ett år för kontraktets fullgörande; när geväret derefter blifvit färdigt, hesigtigas det, och innan det hinner aflemnas till Kronans förråder, hafva vanligen två år åtgått sedan anslaget beviljades.
Det är derföre oriktigt att upptaga de i förråderna inlemnade gevären såsom måttstock lör årets tillverkning, helst då man, örn under tiden fråga uppstått om en förändring i t. ex. laddningssättet, söker att i möjligaste målto, utan att fördröja det större arbetet, applicera den under tiden beslutade förändringen, hvilket icke kan ske på annat sätt, än så, alt man ordnar tillverkningen sålunda, att hufvudsakligen sådana gevärsdelar tillverkas, beträffande hvilka någon förändring icke är att förvänta, hvaremot tillverkningen af sådana delar, som sannolikt komma att förändras, uppskjutes till dess beslut omsider blifvit faltadt.
På så sätt kunna en stor mängd förarbeten vara verkställda, och om dessa icke tagas med, blir beräkningen icke fullständig.
Jag medgifver, att gevärstillverkningen inom landet ännu icke är så uppdrifven. att man med absolut visshet kan påstå, att hela den ifrågasatta tillverkningen kan verkställas inom ett år; men jag måste fästa uppmärksamheten derpå, att det är möjligt alt drifva upp den inhemska gevärstillverkningen endast lör den händelse, att man försäkrar den om fortfarande beställningar, ty finnes det icke någon säkerhet lör att tillverkningen skall kunna bedrilvas i allt mera lörökad skala, då kan icke denna tillverkning hos oss nå den utveckling, hvaraf den är mäktig.
Jag vill äfven nämna, att just på grund af de förväntningar man gjort sig om större beställningar, hafva åtgärder blifvit vidtagna för utvidgning af Kronans verkstäder, och jag är öfvertygad, att äfven det enskilda gevärsfaktoriet skall göra allt hvad det kan lör att uppdrifva sin tillverkning, om det eger förhoppning att 678 Den 28 Februari e. ni. fortfarande mottaga betydande beställningar.
Af dessa skäl yrkar jag bifall till Utsk:ts hemställan.
Jag anser mig böra upplysa, att jag blifvit missförstådd, då man ansett, att jag skulle hafva sagt, att R.
St:r borde ega kännedom derom, efter hvilken modell gevären skulle tillverkas.
Jag beklagar, om jag skulle yttrat mig så oklart, att en dylik uppfattning varit att hemta ur mina ord, ty min mening var, att R.
St:r borde veta, huruvida de gevär, för hvilka anslag begäres, skola tillverkas efter en fastställd modell, med hvilken regeringen vore belåten.
Jag tror nemi., att det för R.
St:r liksom för den enskilde är af nöden, att, innan man anskaffar penningar till ett arbete, genom ritningar och förslager göra sig reda för den modell, efter hvilken man vill verkställa arbetet, ty går man en motsatt väg och först anskaffar penningar och sedan gör upp ritningen, så förlorar man ju räntan på penningarne.
Jag tror också, att ingen går så till väga i det enskilda lifvet.
För det intressanta och sakrika anförande, den siste värde talaren afgilvit, hembär jag honom min tacksamhet.
Mina tvifvel äro nu häfda, och jag hemställer till en värd talare på andra sidan, huruvida han icke skulle vilja afstå från sitt yrkande om afslag och, i likhet med mig, anhålla om bifall till LJtsk:ts hemställan.
Jag skulle icke hafva tagit R. o. Ad:ns tid i anspråk, om jag icke af en värd talare blifvit uppmanad att afgifva ett svar på en af honom framställd fråga.
Huru för öfrigt denna fråga kunnat uppstå, må vara den värde talarens ensak.
Såsom svar får jag hänvisa till K. M:ts Propos. i ämnet och vill dessutom anmärka, att man icke bör kunna förutsätta, att K.
M:t skulle äskat medlen, om icke K.
M:t ansett dem kunna och böra användas.
Hvad angår modellen, har jag derom icke något att yttra efter den näst siste värde talarens sakrika anförande.
Det är en känd sak, att 1860-års gevär, som 1864 blifvit något förändradt, är utmärkt godt och dess kaliber den lämpligaste hittills kända.
Fråga om dess förändring har icke uppstått och endast i afseende å laddnings- och antändningssättet har blifvit ifrågasatt att vidtaga en förbättring.
Tändnålsgevären äro emellertid icke bättre krigsgevär än andra, och deras enda företräde är, att de gifva soldaten mera moralisk styrka, då han vet, att han med dem kan öfversålla fienden med kulor.
Vore icke detta händelsen, skulle jag icke tillstyrka deras antagande, ty amunitionen är allt för dyrbar lör att i obetänksamt ögonblick användas till öfverflöd.
Alt sätta ett ländnålsgevär i handen på en rekryt, kan derföre icke vara lämpligt.
Såsom bevis på hurti Preussiska arméen under sista kriget mot Danmark misshushållade med amunitionen. har jag hört uppgifvas, att skjutningen var Den 28 Februari e. m. 679 mycket häftig, men att de flesta skott gingo i luften, och att de, som stodo bakom förskansningarne, voro mera utsatta för att träffas än de, som mötte Preussarne pä öppna fältet.
Oaktadt den försiggångna diskussionen, har jag icke lyckats komma till annan öfvertygelse, än att man icke är i tillfälle att bestämdt uppgifva luiru de ifrågav:de gevären skola komma att se ut.
Visserligen har den talare, som med den största sakkännedomen yttrat sig i saken, uppgifvit, att kaliberns enhet vore det väsendtligaste, och att i detta afseende modellen vore bestämd.
Att kaliberns bestämmande är af ofantlig vigt, nekar jag ej, men vågar dock bestrida, att den liksom skulle vara det enda vigtiga, påstående lör min del, att tänd- och laddinrättningen äro saker af icke mindre betydelse.
— Jag anser så mycket mera nödigt att fästa mig dervid, som af Chefen för Landtförsvars-Dep:tet ett yttrande här afgifvits, som bestrider vigten af sjelfva grundidéen i ali nyare gevärskonstruktion i denna del, tanken nemi. om nödvändigheten af snabb laddning.
Han sade nemi. bland annat, att tändnålsgevären icke i och för sig vore att rekommendera, derföre att de fordrade vanda soldater, om icke amunition skulle genom alltför snabb skjutning förspillas.
Jag fruktar dock att, om man ej har vana soldater, så lär ingen gevärsmodell hjelpa, och att man således vid dess bestämmande måste utgå från förutsättningen af att man har en armé af öfvadt folk och ej af blott rekryter.
Hvad åter besparing af amunition angår, så är det tydligt, att är del detta man önskar, så för det, konseqvent tillämpad!, tillbaka till det gamla sättet, då man först hällde krut i pipan, derefter lade kulan på en talgad lapp och så bultade ned densamma!
Nog sköt man ganska säkert med sådana fordna tiders studsare; men hvarför infördes aldrig, trots deras träffsäkerhet, sådana retfelgevär i större skala i arméerna?
Jo, just emedan laddningen var för långsam.
Först sedan genom uppfinningen af tappgeväret, man funnit den första möjligheten af att ladda snabbt ett reffladt gevär, inliirdes sådana allmänt i arméerna.
Men vill man snabbhet, så är ju gifvet, att man måste vilja den största snabbhet.
J)el är redan at sig sjelf gifvet, och Danska kriget bekräftar del, att moralen ovilkorligen nedtryckes hos den trupp, som icke kan lossa mera än ett skott, under det fienden deremot under samma tid kan lossa kanske tio; och allt tal om den måhända större Irälf-äkerlielen
Ims det långsamt skjutande geväret hjelper till intet.
Det är det snabhskjiitande, som förer till seger, och seger är, efter mitt förmenande, alla vapens ändamål.
Vilja vi derföre ega utsigt till seger i en blifvande kamp, måste vi hafva snabbskjiilande gevär.
Jag anser derföre, att man vid beviljandet af ilrågavtde anslag bör intaga en bestämmelse antydande, att man önskar dess användande tdl anskaffande af ej blott säkert skjutande, ulan ock snabbt laddade ge vär.
Att använda uttrycket »tändnålsgevär» synes mig dock icke 68U
Den 28 Februari e. lil. vara fullt lämpligt, emedan det är för inskränkt.
Jag skulle derför vilja utbyta detta uttryck mot det numera i militära skrifter allmänt nyttjade: bakladdningsgevär, och jag föreslår således, att den bestämmelse måtte intagas i blifvande beslutet, att medlen skola användas till gevär med bakladdningsinrättning.
Utan en sådan bestämmelse anser jag fara värdt, att medlen bortkastas på anskaffandet af något annat slag af gevär, som ofelbart om ett par år skola befinnas och erkännas ej tidsenliga.
Jag anhåller således, att K. o.
Ad. ville bifalla Utsk:ts hemställan, med den förändring, att mellan orden »infanterigevär» och »för år» inskjutes orden »med bakladdningsinrättning.» Frih.
Hr von Krsemers yrkande får jag bestämdt bestrida.
Jag anser det nemi. vara omöjligt för, vare sig Stats-Utsk:t eller R.
St:r, att på stående fot uttala sig öfver den ena eller andra gevärsmodellens ändamålsenlighet, utan R.
St:r måste i delta afseende hysa fullt förtroende till regeringen.
I)å nu Frih.
Wrede upplyst, att en lämplig modell finnes, enligt hvilken ulan alltför stora kostnader de derefter tillverkade gevären kunna ändras, ifall man framdeles skulle kunna i mindre delar perfektionera densamma, finner jag åtminstone det icke vara något skäl att vägra det begärda anslaget och hemställer derföre att R. o. Ad. ville, med förkastande af förslaget om några ords inskjutande, bifalla Stats-Utsk:ts hemställan i denna punkt, sådan den är af Utsk:t formulerad.
Jag måtte hafva uttryckt mig särdeles otydligt, då Hr von Kraemer kunnat fatta mitt yttrande så, som att jag ville gå tillbaka till den tid, då man laddade gevären från mynningen.
Jag tror mig deremot hafva sagt, att jag önskade hastig laddning med afseende å den moraliska inverkan, delta utölvar å soldatens mod, och jag är således ej af så gammalmodiga åsigter, som Hr von Kraemer velat påstå.
Sedan öfverläggningan härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits hemställan oförändrad, dels af Hr von Kraemer bifall till densamma med tillägg af orden: »med bakladdningsinrättning» efter ordet: »infanterigevär;» samt dels af Frih.
Liljencrantz, att 5Jtsk:ts ifrågav:de hemställan måtte afslås; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till merberörde hemställan utan förändring och, då dervid svarades talrika och starka ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 32:dra punkten.
Jag har icke begärt ordet, för att utspinna någon längre diskussion, utan endast för att i afseende å denna punkt förnya mitt vid den förra gjorda yrkande, eller Den 28 Februari e. m. 681 att ordet »tändnålsinrättning» måtte utbytas mot »bakladdningsinrättning.
» Hr Rosensvärd:
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till LUsk:ts hemställan oförändrad och dels af Hr von Kraemer, bifall till densamma med förändring af ordet tändnålsinrättning till bakladdningsinrältning, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 33:dje punkten.
De väsendtliga förbättringar infanterivapnet på sednare tider undergått, gör nödvändigt att äfven kavalleriet förses med tidsenligare sådane vapen, än dem hvarmed det för närv:de är utrustadt Frågan huruvida vårt fåtaliga rytteri bör öfvas att användas till strid till fots på längre afstånd, eller blott till strid på nära håll, och orri det således bör förses med tvänne skjutvapen, beräknade för de båda olika slagen stridssätt, är visserligen ännu ej fullt afgjord, men deremot är det klart, att det alltid måste vara fullt beväradl för strid på nära håll.
M:ts Propos. egentligen icke afser annat än anskaffandet af för sådant stridssätt lämpade vapen, eller revolvers, hemställer jag, det R. o. Ad. ville, med afslag å Utsk:ts förslag i denna punkt, i stället bifalla K.
J olikhet med den siste värde talaren får jag yrka bifall till Utsk:ts hemställan.
Mits ilrågav:de Propos. innehåller att K.
M:t äskar ett anslag af 45,000 rdr, för att anskaffa ett kavalleri-skjutvapen, som K.
M:t icke allenast icke vet huru det skall se ut, utan icke en gång känner, om det verkligen behöfves.
I Proposm säges nemi. att det ännu icke är afgjordt, huvuvida kavalleriet bör ega tvänne eldvapen, ett för strid på nära håll och ett för strid till fots på längre afstånd.
Då våra dragonregementen numera icke äro sådane de ursprungligen voro, tror jag för min del, att vårt kavalleri endast undantagsvis kan komma i fråga att användas för det sednare stridssättet, men jag anser redan den omständigheten att K.
M:t icke ens afgjort huruvida rytteriet bör ega 1 eller 2 eldvapen, mycket mindre bestämt dessa vapens modell, vara ett fullt bindande skäl för R.
St:r att icke för nu stundande korta statsreglerigsperiod anslå en summa, som sannolikt, i likhet med många andra, kommer att ligga obegagnad i Hiksg.- Kontoret.
Vi känna nemi., huru länge det plägar dröja, innan strider om olika modeller kunna slitas.
Dessutom torde det G82 Den 28 Februari e. m. vara skäl att nSpot fästa sig vid Statsverkets dåliga skick och knappa tillgångar, och äfven af detta skäl föranledes jag att anhålla om bifall till Utsk:ts framställning.
Jag tror att Hr Reuterskiöld redan till en del besvarat Frih. Klinckowströms anmärkningar.
Han har nemi. upplyst, att hvad K.