Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mörner yttrade sig, anhåller jag att fä återtaga denna min begäran, samt ber att få förena mig uti det af bemälde Gr. upgjorda redac tionsförslag, till hvilket Frih.
Raab gjort ett tillägg.
Äfven jag förenar mig med Frill.
Raab. Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.:
Jag förenar mig med siste talaren.
Jag anhåller att få instämma med sista talaren.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att i sådant fall endast blefve fråga om bifall till Utsk:s förslag eller bifall till antingen Frih.
Äkerhjelms, Hr Eslenbergs eller Gr.
Mörners förslag, med det i Den 26 April f. m. 441 sistnämnde förslag af Frih.
Raab föreslagna tillägg, samt hemslälde derjemte först om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i förevar:de morn., hvartill svarades Nej. O T-V ° Propos. (ill bifall a Frih.
Akerhjelms förslag blef sedermera framstäld och besvarad med starka Nej, blandade med Ja.
Vidare framstäldes Propos. till bifall å Hr Estenberga förslag, hvarvid svaren utföllo med starka
Slutligen blef Propos. framstäld till bifall å Gr.
Mörners förslag lill förändring af ifrågavar:de morn., med det af Frih.
Raab föreslagna tillägg, och besvarades denna Propos. med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Ja öfvervägande. n Frih.
Åkerhjelm begärde votering.
Den, som anser l.-sta mom. af 1 § uti en blifvande Förordn., ang:de vilkoren för bränvinstillverkning böra erhålla följande ly delse: ”Bränvin må, på landet och i stad, tillverkas af en hvar, som antingen är eril. förfatlningarne berättigad ait idka fabriksrörelse eller ock eger eller innehar i mantal satt eller serskildt skattlagd jord”, röstar Ja; den det ej vill röstar
Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad., ali rättigheten att tillverka bränvin bör såsom hittills enl. 2 § af gällande bränvinsbrännings-förordning vara fästad vid jorden.
Ja — 105.
Fortsättningen af förevande ärendes pröfning upskjöts till eftermiddagens plenum; och R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 4 e. m.
In fidem protocolli, Alberl Munck. -442 Den 26 April e. in. Onsdagen den 26 April 1854.
IJ1 num kl. 6 e. m.
Fortsattes pröfningen af det vid Serskildta Utsk:s Betänk.
JYs' 8 fogade förslag lill förordn., ang:de vilkoren för bran vinstil I verkning; och förekom nu enl. den af R. o. Ad. beslutade föredragmsordning. § 2.
Raabs reservation måtte blifva upläsen, och att jag derefter får yttra mig.
Sedan den sålunda begärda upläsningen försiggått, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Raab har, efter hvad mig synes, i sin reservation, så väl och omständligt framlagt skälen, hvarföre ingen inskränkning i bränningsliden bör ega rum, att jag har föga att dervid tillägga.
Jag kan icke finna något annat förnuftigt skäl för tidens inskränkning, än det, att man vill minska bränvinstillgången.
Men ändamålet vinnes icke på sådant sätt.
Vår sednaste erfarenhet gifvet- vid handen, att, ehuru bränningsliden under denna vinter varit till 2:ne månader inskränkt, så hade likväl vid vårens början vida mera bränvin förts till hufvudstaden, än under vanliga förhållanden.
Tillgången å denna vara i landsorterna lärer icke vara mindre.
Ändamålet vinnes således ej; ty för att åstadkomma den myckenhet bränvin, som kan med fördel säljas, anlägger man så många flera brännerier.
Skadan af denna inskränkning är deremot förlusten af de materialier, som under brådskan förspillas, saknad tillgång å drank för kreaturens utfodring o. s. v. Hvarföre må ej landtbrukaren, då han skattar för tillverkningen, och om denna skatt är så dyr, att hon minskar förbrukningen, hvarföre, säger jag, må ej tillverkaren bränna under hvilken lid pä äret, han finner för sig fördelaktigast?
Den ene önskar drifva handteringen på hösten, den andre anser åter våren tjenligare dertill.
Låt en hvar i detta hänseende hafva sin frihet, och om någon vill bränna hela året om eller blott 6 månader, låt honom så göra.
Alt nu på en gång afkorta tillverkningstiden, inskränka redskapens storlek, samt öka skatten äro så många nya och svåra band på näringens utöfning, att jag tror det man skulle handla rättast och försigtigast, om man tilläte bränvinsbränning, hädanefter såsom hittills, ega rum under 6 månader om året.
Det förhåller sig nemi. på sätt Frih.
Raab anmärkt, att den brådska hvarmed näringen under den inskränkta tiden bedrifves, icke kan annat än vålla förlust.
Om Staten låter näringen vara fri, men beskattar henne högt, för att göra varan dyr och derigenom mindre skadlig, så har Sta - Den 26 April e. m. 443 ten inkomst af det ökade priset.
Men om Staten höjer det, icke genom beskattning utan genom hvarjehanda hinder för näringsidkaren, så förlorar både denne oell kronan.
Hvarföre skall Staten genom eget tillgörande förvärra det onda?
För att göra det lindrigare anhåller jag att R. o.
Ad. ville bifalla Frih.
Raalis förslag, det bränningstiden mätte bestämmas lill 6 månader om året, pä i sält hittills vanligt varit.
Då jag anser af vigt, att tiden för bränvinstillverkningen inskränkes, och då jag tillhört den majoritet, som inom Utsk. genomdrifva delta beslut, vill jag söka att vederlägga de anmärkn:r, som deremot blifvit gjorda.
Utsk:s beslut all inskränka bränningstiden till 2:ne månader, grundar sig på K. M:s Propos. och till stöd för beslutet kunna åberopas de skäl, som i den Kongl. Propos:n finnas anförda.
Reservanterne hafva hufvudsakligen förenat sig om de skäl, hvilka Frih.
Raab för sin serskilda mening andragit.
Dessa skäl åro egentligen 3:ne.
För det första, alt bränneriernas antal skall tredubblas, för del andra, att en onödig förlust vid näringens bedrifvande npkommer, samt slutligen, att jordbruket deraf lider.
Hvad det första förhållandet beträffar, så skulle det möjligtvis låta länka sig, i fall alla stadganden i den gamla författningen bibehölles, ifall de närvar. de kunna bestämma varans åtgång.
Men nu är förhållandet alldeles motsatt.
Den så betydligt förhöjda skatten, det höga minimum för de stora pannornas tillverknings, samt den starka begränsningen af de små pannorna lägga stora hinder i vägen för nya bränneriers inrättande.
Då dertill kommer, att en mera updrifven tillverkning vid de små brännerierna troligen kommer alt ega rum, lill följd af den höga beräkningen af deras afverkningsfönnåga, att bränvinets åtgång måste aftaga till följd af prisstegringen, och att vid detta förhållande man utan någon särdeles fara af misstag kan antaga, att det nuvande antalet af brännerier kan under loppet af 2:ne månader tillverka den qvantitet bränvin, sorn är för landets behof tillräckligt, så torde farhågan för bränneriernas tredubbling vara ogrundad.
Att en behofvet motsvarande tillverkning kan ega rum vid de nuvande brännerierna, äfven under den nya författningens tillämpning, torde bevisas derutaf, att af de 35,000 nu befintliga små pannorna äro 28,000 af den beskaffenhet, att de få enl. den nya författningen bibehållas.
Om jag beräknar dessa pannors afverkningsfönnåga till endast 12 k:r om dagen, så upkommer under 2:ne månader en tillverkning af omkring 20 milhr k:r.
Angbränneriernas antal är f. n. 870, af dem äro 370, att döma efter pannerymdens storlek, sådana, att de kunna tillverka det minimibelopp, som af Utsk. blifvit bestämdt; men om jag antager, att endast 300 af dem komma att fortsätta med tillverkningen, så upstår, då minimi-tillverkningen är 300 k:r, en tillverkning vid dessa brännerier under 2:ne månader af 5 milhr, sä alt total-tillverkningen upgår till 25 milhr k:r bränvin.
Detta måtte väl vara tillräckligt!
Hvad återigen nykterhetens sak vidkommer, så skadas 444 Den 26 April e. m. den, enl. min åsigt, mera derigenom alt bränvin finnes att tillgå vid alla tillverkningsställen under 6 månader af året, äfven om tillverkningsställena äro färre, än derigenom alt tillgång å bränvin finnes vid några flera ställen, men endast under den korta tiden af 2:ne månader.
Det andra skälet, eller att bränvinsbräunaren skulle lida förlust å näringens bedrifvande, slår ju i uppenbar motsägelse till det första påståendet, ty skulle brännerier blifva så dyra att anlägga och bedrifva, är det väl icke troligt, att deras antal skulle tredubblas.
Raab säger, att räntan vore förlorad under |:delar af året å de i brännerierna nedlagda kapitaler, samt vidare, all alla kapitaler, som användas för upförande af nya brännerier, skulle gå förlorade, emedan de måste ånyo nedläggas, då vid nästa Riksdag tiden åter skulle utsträckas till 6 månader eller kanhända till hela året.
Går kapitalet förloradt, följer naturligtvis räntan med, men blir kapitalet i behåll, så måste det väl vara räntebärande för hela året, om än handteringen icke drifves under längre tid än 2:ne månader.
En sådan beräkning torde man på förhand kunna upgöra, och gifver icke beräkningen ett förmånligt resultat, så anlägger man icke något bränneri.
Man har åberopat exemplet af Norrige, der lillverkningstiden, först bestämd lill 6 månader, sedermera blifvit utsträckt till 7.
Men Norriges exempel är icke på våra förhållanden lillämpligt.
I Norrige har man endast att lagstifta för fabriksbränningen; här åter hafva vi 2:ne sinsemellan betydligt skiljaktiga lill verkningssätt och det under en exceptionell öfvergångsperiod.
Slutligen säger Frih.
Raab, att den gjorda inskränkningen i bränningstiden är skadlig för jordbruket.
Detta yttrande förundrar mig så mycket mera, som den ädle Frih. i inledmn till sin reservation säger, att om man älskar fäderneslandet, så mäste man söka lösgöra dess modernäring, jordbruket från det förnedrande beroende, hvari det ställt sig under bränvinet.
Raab i denna del af sin reservation anfört, ådagalägger tydligen, att bränningstidens förkortande till 2:ne månader medverkar till upnående af det mål, hvartill han i inledningen säger sig sträfva.
Han säger, att arbetsfolket ej' räcker till att om hösten sköta både bränneriet och jordbruket.
Detta bevisar ju tydligen, att dessa näringar böra skiljas (rån hvarandra.
Han säger vidare, att dranken icke kan under den korta tiden med fördel användas till kreaturens stillning.
Men boskapsskötsseln bör ju, jemväl efter Frih. Raabs åsigt, icke grundas på drankutfodring.
Man använder den drank, som erliålles under bränningstiden, till att göda de kreatur, hvilka äro bestämda till nedslagning, men man släller icke hela sin boskapsskötsel i beroende af dranklillgången.
Så snart dranken icke anses såsom ett oumbärligt födoämne för kreaturen, så förfaller ju hela raisonnementet.
Sedan jag nu till besvarande uptagit och, som jag hoppas, vederlagt de 3:ne skäl, Frih.
Raab anfört emot bränningstidens inskränkning, ber jag alt få framlägga de skäl, som tala för denna inskränkning.
Länge hafva vi - förgäfves uppå öfvertygandets väg Den 26 April e. m. 445 sökt alt hinna det mål, hvartill hvarje sann fosterlandsvän sträfvar, nemi. hämmandet af bränvinsdryckens omåttliga bruk och de derutaf härflytande samhällsförderfliga följder.
Att få jordbrukaren att under närvande förhållanden frivilligt afstå från sin bränvinsbränning låter lika litet länka och verkställa sig, som att förmå bränvinssuparen att öfvergifva bruket af denna dryck.
Man har derföre icke kunnat uptänka något bättre sätt alt nödga jordbrukaren att ordna sin landthushållning utan biträde af bränvinsbränning, än att inskränka brännipgstiden.
Ilan kan nemi. icke gerna grunda sin hela hushållning pä en handtering, som icke får bedi ifvås mer än 2:ne månader om året.
Såsom ett korrektiv mot bränvinssupandel är äfven tidens förkortande serdeles lämpligt, och jag anser, att ”ju mindre bränningstid, desto mindre bränvin” är en ganska liklig sals, ty ”ju kortare bränningstid, desto dyrare bränvin” är en gifven följd deraf, all produklions-koslnaden under denna korta tid blir större än eljest och denna förhöjda kostnad måste betalas af konsumentenMan säger, att handteringens inskränkande lill en kort tidrymd är en statsekonomisk förlust för hela landet, men detta kan jag ingalunda medgifva, ulan anser tvertom, att man bereder landet en stor statsekonomisk vinst, derigenom att man tvingar landtbrukaren att ordna sitt landtbruk oberoende af bränvinstiliverkningen.
Skulle densamma vara tillåten under 6 månader, sä är jag öfvertygad, att alla jordbrukare, hvilka ännu vidhänga fördomen, att bränvinsbränningen är en för jordbruket nödvändig binäring, skulle dermed fortfara och odla stora fäll med potates lill bränvinspannan, ulan afseende derå alt de sålunda förminska jordens närande kraft; skulle fortfara att ställa sin ladugårdsskötsel på drankfodring, utan afseende derå, alt ladugårdsprodukterna derigenom försämras.
Åtgärden skulle än ytterligare sammankedja jordbruket och bränvinsbränningen, hvilken sednare skulle fortfarande bedrifvas, icke för all deraf hämta den största möjliga direkta vinst, ulan för att dermed uprätthålla jordbruket.
Englands exempel lärer oss, huru högt jordbruket kan stiga utan stöd af en binäring, som lemnar en så skadlig produkt, som bränvinet.
Danmark gifver oss äfven ett föredöme, luiru långt boskapsskötseln kan drifvas utan tillhjelp af bränvinslillverkning.
Under sådana förhållanden är det väl ej skäl alt meddela ett stadgande, som skulle kunna tydas såsom eli försök att omhulda bränvinsbränningen såsom en för jordbruket nyttig binäring, då deremot den måste betraktas såsom ett ondl, hvilket, när det icke kan fullkomligt afskaffas, åtminstone skall i möjligaste måtto nedhållas och motverkas.
På grund af hvad jag nu haft äran, anföra och med den öfvertygelse, att R. o. Ad. inser den nödvändighet, som förestafvat Utskis ifråga vande beslut, anhåller jag vördsamt om bifall till 2:dra §:n i Utsk:s förslag.
Raab yttrade under förmiddagens plenum, att han icke väntat sig, att jag skulle berömma detta Betänk.
, då jag för en lid sedan klandrade Utsk:s förfarande vid ett annat tillfälle; men jag kan icke inse inconseqvensen af alt 446 Den 26 April e. m. berömma det sorn verkligen är berömvärdt, men klandra det som är tadelvärdt.
Denna discussion tyckes redan antyda nödvändigheten deraf, att ledamöter af Ståndet, som icke deltagit i Utskts arbete, försvara förslaget emot «Utsk:s egna ledamöter, och detta kommer förmodligen vid flera tillfällen att blifva händelsen.
Hr von Hartmansdorff har ansett Frih.
Raabs reservation så fullständigt ådagalägga olämpligheten af bränningstidens inskränkning lill 2:ne månader, att han icke funnit nödigt att mera utförligt utveckla skälen för denna åsigt, men jag tror, att Hr von Hartmansdorff icke heller torde hafva mycket att andraga emot de argumenter, den siste värde talaren framlagt.
Hr Braunerhjelms granskning af Frih.
Raabs reservation vara af den beskaffenhet, att deremot intet kan sägas, hvarföre äfven jag kan vara ganska kort.
Jag hade eljest ämnat företaga en sådan granskning, men den är numera öfverflödig.
Om man betraktar denna reservation i dess helhet, så torde man finna, att den hufvudsakligen utgår från den åsigt, alt vi böra, på samma gång lagstifta för alt upmuntra ångbrännerierna, som vi uttala den grundsatsen, att man bör söka förekomma bränvinets öfverdrifna tillverkning.
Jag deremot tror icke att vi böra se saken, såsom vore det fråga om att. upmuntra näringen, ehuru vi äro nödsakade att ännu en lid och kanhända en ganska lång lid fördraga densamma, utan anser, att hufvudsyftemålet bör vara att småningom allt mer och mer inskränka denna skadliga industri.
Lagstiftningen bör således söka inskränka produkiionen af denna vara, ty inskränkning i produktion medför naturligtvis förminskad konsumtion.
Jag har icke hört någon hvarken enskildt eller offentligt bestrida hvad K. M. uti Sin i ämnet aflåtna Nåd.
Propos. yltrat derom, att det finnes 2:ne hufvudsakliga medel att vinna det åsyftade målet, förminskning af bränvinsdryckens bruk, nemi. hög skatt och inskränkt bränningstid.
Detta har äfven Utsk. upfattat och jag anser mig derföre böra betyga Utsk. min tacksamhet för den föreslagna inskränkningen af tillverkningstiden.
Som jag anser det vara mindre passande att uptaga R. o. Ad:s tid med omsägning af hvad förut blifvit yttradt, isynnerhet då vi enl. alf sannolikhet under flera dagar komma att strida om detta Betänk., inskränker jag mitt yttrande dertill, alt jag helt och hållet förenar mig med Hr Braunerhjelm, och anhåller om R. o. Ad:s bifall lill förevaride §.
Vore här endast fråga om att med ett slag göra slut på bränvinsbränningen, sådan den nu i förening med jordbruket bedrifves, utan alt fästa afseende på följderna af ett sådant steg, under det krisen varade, skulle äfven jag vara färdig att skrifva under beslutet att medgifva oinskränkt bränningstid med hög skatt A tillverkningen.
Jag tror nemi. att näringen vid sådant förhållande snart skulle reglera sig sjelf och att man således ganska fort skulle hinna det efterslräfvade målet, handteringens fabriksmessiga bedrifvande å ett färre antal händer.
Men jag tror, att ett sådant beslut skulle medföra allt för vådliga om* hvälfningar i landets ekonomiska förhållanden, och jag förenar mig Den 26 April e. m. 447 derföre med dem, som anse, att näringens reglerande bör ske med fäsladt afseende å dess förhandenvarande ställning.
På grund häraf gillar jag Utsk:s förfarande att föreslå bränningstidens inskränkning till 2:ne månader.
Jag tror icke, att denna inskränkning skall medföra någon betydligare förminskning af bränvinslillverkniogen och jag delar fullkomligt
Hr Braunerhjelms åsigt, att, åtminstone till en början, under tle -2:ne månaderna kommer alt tillverkas lika mycket bränvin, som förut under den längre tiden.
Det är hufvudsakligen af 2:ne skäl man vill göra slut på det sätt, hvarå hränvinstillvei kningen f. n. bedrifves, nemi. dels derföre alt man vill lösrycka näringen från jordbruket, dels ock emedan man vill göra densamma rationell, i st. f. nationell, såsom den f. n. är.
Det är nemi. tydligt, att då landtbrukaren icke får bränna bränvin mera än under 2:ne månader, kan han omöjligt draga den fördel af de med näringen förknippade biomständigheter, som han skulle draga, derest han finge idka handteringen under 6 månader.
Vid sådant förhållande skall landtbrukaren småningom vänja sig vid att anse bränvinsbränningen vara för jordbruket obehöflig och det är just denna åsigt vi vilja hos honom inplanta.
Skulle deremot enl. den nya författningen en lika lång hränniugslid medgifvas som enl. den gamla, hvad blefve då skillnaden emellan det nya och gamla systemet?
Jo, endast den, alt för näringen erlades högreskatt.
Men näringen blef hädanefter sora hittills faslkedjad vid jordbruket, till stort mehn för det sednare, ty en ibland de största skador, som bränvinsbränningen tillfogar jordbruket är, enl. min åsigt, att landtbrukaren, i st. f. all vända all sin omtanka och egna ali sin lid åt jordens behöriga bruk och boskapsskötselns fullkomnande, egnar större delen af sin tid och omtanka åt bränvinslillverkningen och behandlar jordbruket och boskapsskötseln såsom bisaker.
Om nu lagstiftaren medgifver honom att under ti månader sysselsätta sig med bränvinsbränning, så är det ju gifvet, att han kommer att vårdslösa landtbruket 3 gånger mera än om han endast finge bränna under 2:ne månader.
Enahanda blir följden af tidens inskränkning, dä man afser det andra skälet, eller att näringen icke bör vara nationell.
Det är nemi. naturligt, att en näring, som icke får drifvas under längre tid än jjtdel af året icke kan i längden fortfara att vara en nationell handtering.
På grund af hvad jag nu anfört samt med åberopande af de öfriga skäl, hvilka blifvit af Hr Braunerhjelm framlagda yrkar jag bifall till Utskts förslag i förevartde hänseende.
Utsk. har utgått från 3:ne hufvudgrunder, för att söka minska bränvinsfloden, nemi. minskning i lid, förhöjd skatt och inskränkning i tillverknings-belopp i dygn, hvartill äfven kommer, skattens erläggande i förskott.
Af dessa är kanhända, efter min öfvertygelse minskning i tid från 6 till 2 månader, ett af de verksammaste, ty medgifvas måste väl, att en utsträckt tid medger ock en mångdubbelt större tillverkning.
Att man vet begagna tiden bevisas af nu pågående företeelser.
— Vid de större brännerierna begagnad^ man de medgifna 2:ne sislförflutna 448 Den 26 April e. m. höstmånaderne, men aktade på åtskilliga ställen ej tor rot, att eludera förbudet, sålunda att bränvinsverket flyttades lill en närbelägen gård, ocb är nu jemväl i full gång under April månad, och det med den fart, all sjelfva Långfredagen och Påskdagarne användas lill bränvinsbränning, mol erläggande af bestämda böter.
Hade nu Jan., Febr. ocb Mars månader varit för tillverkning af bränvin jemväl lillåtné, skulle säkerligen dessa lika ifrigt blifvit begagnade.
Ej heller kan jag fatta att en inskränkning i tid skall framkalla flere bränvinstillverkare; tvärtom torde en utsträckning i tid hafva denna påföljd, emedan handteringen då blir mer begärlig, ocb sålunda det inträffa, som Frill.
Raab så myckel .befarar, att nykterhetens goda sak skall få flere motståndare vid kommande Riksmöten.
Om man ej kände så väl Hr von Hartmånsdorffs varma nit för nykterhetens framgång ocb hans afsky för superiet, skulle man nästan blifva frestad tro, att han öfvergått till motsatt åsigt.
Han tror alt 4 månaders indragning skulle förorsaka förluster, så väl för Riket, som för enskildte personer — detta låter i sanning ömmande för bränvinstillverkarens bästa.
Den säkraste ekonomiska vinsten för Riket år alt jordbruk och ladugårdsskötsel komma i ett blomstrande skick.
Han tror vidare att en varas förbrukning ej rättar sig efter dess tillverkning.
I detta fall har jag en motsatt öfvertygelse; ty just genom bränvinels öfverdrifna tillverkning, har lipkommit en öfverdrifven förbrukning deraf; hvar och en som tillverkar denna skadedryck, vill naturligtvis få den såld, om ock med aldrig så liten vinst — Och förhoppningen om stigande priser, hvartill ofta börs-spekulationer gifva näring, gör att han ej förlorar modet, då spekulationen synes slå felt; han blir jemväl ganska liberal, vid sådana fall, att dermed godtgöra underhafvandes arbetares och (jenares fordringar.
Således är det den stora och lätta tillgången på varan, äfvensom dess låga pris, som lägga hyende under fyllerilasten.
Jag tillstyrker bifall på Utsk:s förslag att inskränka tiden till 2:ne månader.
Raab, Adam Christian: R. o. Ad. har redan, vid behandlingen af 1 §:s 1 morn., utgått frän den grundsats, att bränvinsbränningen bör vara en fri näring, och vid sådant förhållande förefaller det mig såsom ganska inconseqvent alt sedermera söka fängsla denna näring med några för densamma ändamålslösl tryckande band, isynnerhet då man genom ett sådant förfarande pä visst salt ytterligare fäster näringen vid jordbruket, derifrån man dock säger sig vilja skilja densamma.
Jag för min del har utgått från den grundsats, att ju längre bränningstid, desto mindre antal brännerier och ju kortare bränningstid, desto större antal brännerier, af hvilken sednare sats såsom ett korollarium följer, att näringen å desto flera ställen drifves i förening med jordbruket.
För sanningen af dessa satser talar ibland annat den erfarenhet, som vanns under frågans behandling inom Utsk.; ty det fanns ingen enda medlem af BondeSt.
, den der icke yrkade, att bränningstiden skulle inskränkas till 2:ne månader.
Dessa medlemmar insågo nemi. ganska väl, alt just lidens inskrän - Den 26 April e. m 449 inskränkande skulle lägga elt oöfverstigligt hinder i vägen till upnäende af det mai, R. o. Ad. genom förmiddagens beslut visat sig vilja hinna, nemi. brånvinstillverkningens förvandling till en fristående näring.
Ingen kapitalist skall våga att nedlägga några större kapitaler i en rörelse, som under ftdelar af året skulle stå stilla, och följden blifver, alt rörelsen måste bedrifvas fördelad på en mängd händer och såsom en binäring till jordbruket, emedan den icke i och för sig sjelf garanterar näringsidkaren en skälig vinst.
Jag vördar de motiver, som ligga lill grund för K. M:s Propos. i ämnet. K.
M. har velat gå folkets önskningar lill mötes och derföre föreslagit alla de åtgärder, som kumle leda lill förminskning af den rusgifvande dryckens tillverkning.
Men ehuru vi fått i bränvinsfrågan emottaga en Nåd.
Propos., så få vi likväl icke deraf draga den slutsats, att denna Propos. i alla delar är bygd på en fullkomligt riklig stalsekonomisk grund.
Den har, enl. min åsigt, tillkommit mera i afsigt att åstadkomma en förändring af det nuvande olyckliga förhållandet, hvarunder öfverflödig tillverkning af den skadliga rusdrycken alstrar öfverdrifvet bruk deraf, utan att derigenom förorsaka allt för stor omhvälfning af bestående förhållanden, än med anspråk alt vara bygd på en .fullkomligt rationell grundsats.