Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del skulle jag tro, att, med bibehållande af ide‘en af Stånd, såsom valclass, denna femte valclass borde få af det hela, och således, att hvarje af de öfriga valclasserna förlorar en så stor del af deras nuvar. representationsrätt, sorn svarar emot inrymmandet af denna nya femtedel ; men jag vet , att många svårigheter härvid måste uppstå.
Måhända gifves det mer än ett Stånd, som vill medgifva, att dessa orepresenterade böra få representationsrätt, men likväl ej vill frånträda sin nuvar. i representationen?
Det blir ett svårt problem att göra denna sammanjemkning, roen jag hoppas dock på R.
St:s välvilja i detta fall och går denna fråga förbi. — Skulle deremot R. o. Ad. tillåta mig att få yttra några ord om den nästa hufvudpnnkten uti betänk., sotn innefattar frågan om kamrarnes antal, så anser jag, att tvåkammar-systemet har ett bestämdt företräde framför enkammar-systemet.
Skälen dertill behöfver jag ej här utveckla.
De äro redan många gånger omtalade och således kända af R. o.
Jag vågar således tro, att det vore rättast att antaga detta tvåkammarsysteme; roen i sådant fall uppstår den andra frågan, nemi. på hvad sätt den öfre kammaren skall bildas.
Ilar kommer i fråga del s. k. aristocratiska elementet, hvarom alltid talas, när fråga är om en öfre kammare.
Mine herrar! detta aristocratiska element; huru har det uppkommit i staterna , och huru måste det uppkomma i hvarje stat?
Det uppkommer genom val; och det har aldrig uppkommit annat än genom val.
Valen äro den ärftliga aristocratiens vagga.
När stater uti farliga förhållanden behöfde en man för att anföra sig, så visar historien, att de valt sio anförare.
När staterna blifvit fasta i sina institutioner, så visar det sig, att Den lii Octo ber f. nj. 3<J valen fortgått på sådant sätt, att der man varit van all finna son eller får ädla och ditgliga män, dit vände sig de väljandes ögon helst, och när det slutligen inträffar att flera sådana familjer finnas, som hafva till grundsats, att så uppfostra de sina, alt de träda i fadrens fotspår och städse göra sig förljente att tomma i åtanke vid valen, der uppstår elen gamla sjelfvuxna optimatadel, söm är sjelfva roten till all adeh Detta ar topparnes adel, om jag så må Saga, och födseln verkar icke på annat sätt, än att inom stammen stamFädelnes förtjenster fortfarande blomstra; men hal'den sedan utvecklat sig allt mer och iner och kanske åt en falsk sida, då utmärker man särskildt dessa familjer, då Utfärdar man diplomet', då är det icke mera de förra medborgerliga tänkesätten, som gora personerne valbefättigade och ihågkomne.
Det blir då icke mera hågöh Vana alt gå till de gamla stamhttsen, för att söka rhön att salta i spetsen för ärendena, då glömmer mati detta Ursprung, och då faller man ned lill den simpla ärftligheten och glömmer, alt valen äro grunden för ali aristocrati, och då betraktar man de ifrågavar. familjerna såsom utgörande en Corporation.
I ett sådant förhållande befinner sig för närvar, det Svenska Riddarhuset.
Vi mäste, efter milt förmenande, återgå till valen, rör att bland
Oss ständigt välja de busta, de för hvarje lid mest tjenliga att Utgöra vår representation; så, mine herrar! har Skoltska adeln gjort.
Den Skotlska adeln representeras icke genom födseln ensamt , utan den representeras genom val.
De Skottska pärerne i Engelska parlamentet äro valde bland den Skottska adeln.
Jag ber R. o. Ad. om ursägt, om jag kanske nog lunge Uppehållit mig vid denna fråga; men jag har ansett den Vigtig
För att kunna uttrycka hvad jag anser rätt vara, för att uttrycka min tanke om vårt Stånd; och om delta satt att betrakta det adliga elementet af R, St. skulle gora sig litet meia allmänt, så tror jag, att en stor del af det fruktlösa skriket mot R. o. Ad. och våra institutioner i detta fall skulle småningom upphöra, och man skulle vänja sig vid att akta hvarje
Stånd för livad det är och anse fäderneslandets gagn ligga uti alt tillintetgöra hvarken det ena eller det andra Ståndet, och man skulle komma derhän, att låta det som organiskt har framvuxit , och som ännu har nog lif för att kunna gagna Staten, fortfara att existera och ej undergå nivelleringsmacbinen.
Hvad åter betiåffar sjelfva arbetssättet inom representationen, så anser jag det vara en fråga , som ej vid detta tillfälle bör vidröras, jag inskränker mig och har inskränkt mig blott lill den gräns , hvartill Coust.Utskis betänk, ger anleda., nemi. blott till sjelfva vallagen och dess grundsatser, jag anhåller likväl att dervid ytterligare få göra ett enda tillägg.
Jag ogillar för min enskilda del all slags sjelfskrifvenhet, utom en.
Jag anser, att den väl organiserade nationalrepresentationen på två kaimar icke kan undvara att 4o Den 21 October f. ra.
Konungens laglige och constitulionelle rådgifvare hafva fri lillträdesrätt med säte och stämma uti håda kamrarna, men att de ej böra hafva voteringsrätt, såvida de icke derjemte äro valde ledamöter af någondera kammaren.
Jag anser detta vara en så väsendtlig punkt, att den representationslag, som skulle förneka Konungens rådgifvare rätt att vara närvarande och deltaga i discussionerna inom kamrarne, skulle helt och hållet hafva förfelat ett bland sina förnämsta elementer.
Jag anser för det andra, alt Konungens rådgifvare höra vara valbara i kamrarne, emedan jag tror detta vara ett nödvändigt democratiskt element i sjelfva vallagen, alt de, som skola välja, höra lemnäs i tillfälle att uttrycka, om de genom sitt val till representant af en person, sorn blifvit nämnd lill Konungens rådgifvare, gilla eller ogilla honom.
Från denna democratiska synpunkt sedt, från en synpunkt, der jag gemenligen icke befinner mig i en lid, då man ej skiljer mellan en ädel och oädel democrati, -— från denna synpunkt önskar jag att man måtte betrakta denna sak och ej från en falsk liberalistisk synpunkt förneka Konungens rådgifvare rättigheten att kunna blifva valde, rättigheten alt förvärfva sina väljande medborgares förtroende, emedan det är angeläget alt medborgares opinion om dessa personer må kunna uttryckas; och då blir äfven Konungen mån om att till sådana platser välja män, som hafva nationens förtroende.
Jag ogillar således helt och hållet Utskts förslag att ifrån valbarhet utesluta Konungens rådgifvare och hänföra dem till en särskild förkastad dass i samhället, hvilken man afkläder alla medborgerliga rättigheter, under det man företrädesvis af dem fordrar ett strängt uppfyllande af alla medborgerliga pligter.
Jag anhåller om återremiss på Utsk:s betänk., och när del blir fråga om speciella anmärkntr , dem R. o. Ad. vill förklara såsom sin gemensamma tanke, utbeder jag mig att ännu en gång få besvära R. o. Ad.
Då R. o. Ad. nu går att utlåta sig öfver det betänk, till representationsförändring, som Const.Ulsk. afgifvit, kan Ståndets uppmärksamhet icke undfalla, huruledes Utsk.,som haft 2:ne frågor alt utreda och förslagsvis afgöra , — den ena qvoestio an, och den andra qvaistio qvomodo, — tillåtit sig alt alldeles förbigå den förra, för att, som det vill synas, under en lika ensidig som falsk förutsättning att den förra vore, såsom af opinionen afgjord, icke mera i behof af statsmakternes pröfning, öfvergå till den andra.
Ifrån ämnets vigt, omfattande Svenska folkets vällärd och kommande öden, hade man kanhända kunnat vänta af Utsk. ett full - Den 11 Octo ber f. ra. 4' fullständigare, ett grundligare behandlingssätt.
Hade Utsk, fullgjort sin pligt att upptaga och utreda första frågan, för att derigenom gifva en öfvertygande grund ut det förslag, hvartill den andra frågan skulle föranleda; så hade Utsk. icke undgått att mötas af flera, i vägen liggande betänkligheter, hvilka icke bort undangömmas, som nu är fallet, utan ärligt framläggas och till deras verkan afvägas, till ledning för Ständernes preliminära pröfning.
Sanningsenligt erkänner jag väl Utskts rätt att åberopa det missnöje, som ligger i allmänna tänkesättet, ang:de nuvar. representationssätt; men långt ifrån att godkänna den ytterliga utsträckning, som Utsk. tillägger missnöjets verkan, bestrider jag densamma, såsom, enl. min öfvertygelse, ingalunda grundad i förhållandet; och jag tror, att om Utsk. ingått i urskiljande af missnöjets orsaker, så hade desse funnits egentligen härröra ifrån våra ordningslagar, som kunna förändras, utan alt derföre rubba jemnvigten i representationssättet.
I elt oskäligt sammanblandande af missnöjets alldeles skiljaktiga orsaker, har den ytterliga utsträckningen sin enda grund; eller — jag frågar — hvar finnas väl bevisen för antagandet alt allmänna tänkesättet vill något annat eller mera, än rättelse i det bristfälliga?
Hvar finnas bevisen, att nationen vill en omstörlning af representationssättet?
Jag uppmanar TJtsk. att uppgifva andra bevis derpå, än partiskriket åstadkommet af den tidningspress, som behöfvcr att de bommar nedrifvas, hvilka, så länge de ännu finnas, hindra bemödandet att förvandla .Sverige till republik, ”inom eri mansålder.”
Men om också, i trots af både sanning och rättvisa, denna betänklighet kunde undanrödjas; så återstår äfven för behandlingssättet en mångfalldigt starkare i den helgd , som grundlagen bjuder åt sjelfva regeringssättet, deri någon ändring icke ens är, i laglig ordning, motionerad; eller, jag frågar, kan väl någon upplyst man påstå, att regeringssättet skulle, för sitt bestånd och sin verkningsförmåga , äga lika säkerhet ifrån den stund man utur representationen borttog den återhållande, den medlande kraft, sorn nu ligger i Adelns och PresteSt:s gemensamma bestämmelse?
Jag tror det icke..
Att denna betänklighet icke varit af Utsk. ansedd hinderlig för förslagets framställande, det erfara vi; men mig synes dock, att Utsk. bort upptaga densamma och redovisa de skäl, som hos Utsk. förmått tillintetgöra diss verkan.
Då jag, efter alt sålunda hafva anmärkt det , enl. min tanke, felaktiga i behandlingssättet, begifven mig till hufvudsakligt yttrande i ämnet, föreställer jag mig, att första frågan ej kan blifva annan än den, om R. o. Ad. afstår sin ärfda representationsrätt, eller ej; hvarefter, och ifall den med nej besvaras, andra frågan torde böra blifva den: medgifver R. o. Ad. att, för en rältsenligare utöfning af Ståndets representationsrätt, garantier gifvas i en förändrad ståndsordi5 H. <3 Den ai October f. m. ning? — oell, ifall denna fråga vinner bifall, lärer tredje frågan komma att omfatta de föl ändringar, som i sådant afseende kunna under öfverläggningen varda föreslagna, med förutsatt villkor likväl, att hvad nu antages blott utgör Ståndets vid denna riksdag afgifna mening , till afgörande vid nästa riksdag; och derefter, ankommande på den andra statsmaktens beslut, till bifall eller afslag.
Uti den ärfda representationsrätten, till hvars utöfning adelsmannen måste sjelf bekosta sitt underhåll å riksdagsorten, jemte sin resa till och ifrån riksdagen, har jag aldrig funnit någon fördel, hvarken för Ståndet i allmänhet, eller för adelsmannen enskildt; och innebure afsägelsen ingenting annat, än en sådan inbillad fördel, så skulle jag vara den förste att deruppå ingå; men, då jag deremot besinnar de fordringar, som tillhöra vårt monarkiska regeringssätt, nemi. att till säkerhet för konungamaktens oberoende af den democratiska massans makt , äfvensom till säkerhet för nationen att icke vexeras af ett despotiskt mångvälde, måste ovillkorligen i representationen finnas en mellanmakt, som genom sin återhållande kraft afleder bådas naturliga inkräktningsbegär; och då jag derjemte besinnar omöjligheten alt i Sverige åstadkomma någon annan pålitlig återhållande kraft än den, som nu är anförtrodd Adeln och PresleSt. gemensamt; så kan jag, i den öfvertygelsen att denna kialt ensamt qvarblifvande hos PresteSt. skulle vara för svag att motsvara ändamålet, icke betrakta den ärftliga representationsrätten annorlunda än såsom en nödvändig förpligtelse till samhället, så länge det vill behålla sitt monarkiska regeringssätt mera än till blott namnet; och denna förpligtelse står i min känsla så helig, alt jag skulle anse mig förråda milt fädernesland i den stund jag vore nog feg att densamma öfvergifva.
Beträffande det sätt, hvarpå R. o. Adts representation nu utöfvas, så är jag vida skiljd ifrån att vilja dess fortfarande.
Ståndets pligt till nationen ovillkorligen fordra att deri vidtaga rättelser; och jag föreslår alltså, att vid representationsrättens utöfning må fästas såsom villkor:
Jto att adelsmannen visar sig äga en inkomst af minst 1000 l:dr b:co, af egendom eller industri, eller i lön af innehafvande embete; 2:0 visar sig hafva undergått någon offentlig examen, vittnande om kunskaper och bildning; 3:o att hafva uppnått en ålder af 3o år; hvartill jag fao önskar må komina ett fullkomligt afskaffande af rättigheten att gifva och begagna fullmakt till representation.
Deremot kan jag för min del icke ingå uppå att antaga val inom Ståndet, dels emedan jag anser den ena af dessa principer motsäga den andra, och dels emedan jag icke kan öfvergifva den föreställning, alt en sådan utväg skulle öppna en lättnad för corruptionen, till den påföljd, att Adeln skulle, långt ifrån att derigenom hafva gifvit en garanti till fördel för folket, derefter Den 21 October f. in. 43 vida mera än nu föröka konungamaktens inflytande på representationen, och sålunda icke uppfylla Adelns bestämmelse att vidmakthålla jemnvigten statsmak.terna emellan.
Skulle denna föreställning af erfarenheten besannas, så befarar jag, att man efter några riksdagar finge dyrt ångra att nn hafva i någon mån brutit arfsprincipen, till hvars fullständighet man då icke mera kan återgå.
Såsom angelägna reformer att vidtaga, anser jag 1:0 att de ännu orepresenterade folkclasserna , embetsmännen och ståndspersonerne i representationen intagas; och 2:0 att våra nu gällande ordningsstadgar, Riksd.Ordn. och Ridd.- Ordn., varda afskaffade, och nya i stället utarbetade, i syftning att förkorta våra riksdagar; och då ]ag tror, alt, innan dessa reformer hinna komma til] stånd, någon allmän belåtenhet med representationen icke är att förvänta, önskar jag lifligt, att Const.Utsk. måtte med förslag till dessa reformer skyndsammeligen inkomma.
Roye tilläde muntligen:
Jag anhåller vördsamt att här få tillägga några ord.
Några värde ledamöter hafva varit af annan tanke än jag, och tillstyrkt, att detta Stånd skulle underkasta sig val inom sig.
De hafva framställt sina skäl, jag mina; och jag vädjar till eder alla, mine herrar! hvem af oss som har rätt; men jag beder likväl att få framlägga ett ännu ytterligare skäl för de slutsatser jag dragit ur jemförelsen emellan hvad sorn är och hvad som skulle blifva.
Det är en ovedersäglig sanning att under närvar, förhållanden kan ingen regent, — vore han också den mest despotiske, — utesluta någon af oss från sin lagliga rätt att här infinna sig såsom representant.
Jag öfverlemna!- till de herrars omdöme, hvilka nu tala för val till Riddarhusets representanter, om omöjligheten att utestänga någon, med hvilken Piegerm vore missnöjd, vid valen skulle vara lika pålitlig, som den för närvar, är.
Jag har uti mitt yttrande blott inskränkt mig till hvad som rörde detta Stånd; men måhända tillätes det mig att i korthet yttra mig emot betänkrs öfriga syftemål.
Jag bekänner då, att jag ser i detta Const.Utskrs betänk, ett framkallande af den råa massans kraft.
Jag ser uti detsamma ej allenast ett förslag till förändring i vål t regeringssätt de facto, ulan jag ser ett slut på Svenska folkets lagbundna frihet.
Jag ber att vördsamt få påminna om den definition på frihet, som jag vid föregrde riksdagar framställt.
Jag kallar frihet: säkerheten att vid alla förhållanden behandlas efter lagarna.
Nå väl, mine herrar! hvar finnes denna säkerhet från den stund detta betänk, vore antaget, hvilket skulle förvandla sjelfva representationen till en tummelplats för passionerna, och sorn skulle lägga makten i händerna på folkförledare, på demagoger?
Jag tror mig ej behöfva säga mer.
MA andra vara af annan tanke.
Jag skall respectera den.
Jag 44 D c ti 21 O c t o b c r f. ui. nedlägger min tanke i prolocollet, såsom mitt testamente} ty niii- frågan en gång skall afgöras, så är jag icke mera liär.
Jag har ingen framtid, mine herrar! ty jag lutar mot grafven, men jag önskar, att Sveriges frihet skall fortfara i framtiden.
Jag har hört en välvillig, en aktningsvärd ledamot af detta Stånd anmoda Coust.Utsk. att såsom nytt förslag framställa Gr.
Spens’ projeet bland de flera, som äro framlagda jemte betänkandet.
Bland reservanternes projecter är visserligen det af Gr.
Spens det bästa.
Det har endast ett obetydligt fel, ett fel, sorn ofta följer ideologerues foster; nemi. det, altden basis, på hvilken det är bygdt, icke finnes.
Det är bygdt på ett communalväseude.
Jag önskar alt vi måtte få ett sådant; och om jag lefde när vi fått det , så skulle älven jag vara böjd alt göra ett försök med detta Spensiska förslag; men om Const.Utsk. skulle gifva oss detsamma såsom ett förslag att antaga, så anhåller jag också , att Utsk. ville hafva godheten och laga, att vi få den der communalandan, det der communalväsendet, som ännu icke finnes, och hvaremot i vårt land beklagligen alltmer och mer arbetas.
Så länge communalväsendet , på ,hvilket detta projeet är bygdt, ännu ej finnes, är det temmeligen öfverflödigt alt tala emot projectet.
Man har begärt ett femte Stånd.
Äfven jag har uti det yttrande, som jag nyss hade äran uppläsa, framställt den oundvikliga nödvändigheten, ja, jag vågar säga, oundvikligheten af alt gifva representationsrätt åt de ännu orepresenterade classerna.
De hafva redan länge nog väntat derpå; men jag förutser mycken svårighet dervid, och för att undanrödja denna svårighet, vågar jag framställa en tanke i detta afseende, den må sedermera befinnas oriktig.
Jag öfverlemnar den åt eder, mine herrar! och åt framtiden.
Hvarföre icke, med bibehållande af våra Stånd, hvarföre icke af dem formera ett öfverhus och ett underhus.
På det. sättet skulle intet af de nuvar.
Stånden komma att lida genom det 5:te Ståndets tillkomst.
Den betänklighet, som för närvar., på sätt Hr Lefre'n framställt, verkligen existerar, nemi. att i den mån en 5: te dass uppstiger försvagas de fyra, som redan finnas,— denna betänklighet försvinner, när inom underhuset de 3:ne Stånden, BorgareSt. och BondeSt. och ståndspersonernas och embetsmännens
Stånd inrymmas, så alt de voterade hvar för sig, men utgjorde blott en kammare.
Dertill fordras likväl ovillkorligen, att öfverhuset erhölle en återhållande kraft, stark nog att vidmakthålla jemnvigten emellan de i underhuset varande olika elementer; jag menar jemnvigten emellan samhällets ideella och materiella intressen.
Jag beder om ursägt, att jag så länge uppehållit R. o. Ad., och anhåller, att, om en återremiss blir bifallen, detta anförande mätte få åtfölja densamma till Utskottet.
Den 21 October f. m. 45 Frih. Leijonhufvud, Abrah., anförde skriftligen:
Min afsigt är hvarken att afhandla gamla: eller nymodiga läror ang:de nationalrepresentationen eller att kritiskt granska det föredragna betänkandet.
De gilltiga skäl , som härtill föranleda, hafva äfven vägledt mitt beslut att icke deltaga uti de offentliga öfverläggningarna om denna samhällets vigtiga angelägenhet; men icke dess mindre har jag både med uppmärksamhet och varmt nitälskande följt dess utveckling samt fattat en bestående öfvertygelse.
Ehuru jag dymedelst , och med biträde tillika af egen erfarenhet och flersidigt eftersinnande, kommit till den slutsats, att vårt representationssätt äger så betydliga brister, så olämpligt åtskiljda elementer, att detsamma nödvändigt måste, ju förr dess hellre, i hufvudsaklig måtto ombildas, såvida nationens väntan på kraft och ändamålsenlig verksamhet skall kunna uppfyllas vid de constitutionella rättigheternas utöfning; så skulle jag likvisst hellre vilja bibehålla det bestående sättet, än antaga ett nytt, som vore oförenligt med det som skäligen bör bevaras i Svenska folkets häfdvunna politiska institutioner med dess verkliga behof och tvifvelsutan äfven med allmänna rösten och de varsamma önskningarna, som måhända skulle bereda en allmänna förhållandenas oinhvälfning, hvilkas följder icke kunna fullt beräknas.
Till denna egenskap af oantaglighet hörer i min tanke Const.Utsk:s ombildningsförsök; hvadan jag anser för en oeftergiflig skyldighet, den enda som synes mig lämplig för tillfället, att vid H. R. o. Ad:s prot. nedlägga en allvarlig protest emot de flesta eller mest betydande grunder, hvarpå förslaget til! vallag blifvit bygdt.
Ibland sådana grunder räknar jag: 1:0 att Svenska folkets lill riksdag församlade representanter må bilda en enda kammare, samt att ingen hädanefter, utan särskildt val, bör i nationalrepresentationen vinna inträde; 2:0 att det såsom personlig rättighet tillkommer hvarje medborgare, under de af Utsk. stadgade villkor,, både att deltaga i val af representanter samt att vara valbar; 3:o att valrälligheten vidtager med fyllda 21 år.
Då jag följaktligen icke kan eller bör till hvilande för framdeles grundlagsenlig behandling godkänna en vallag, som stödjer sig på dylika , och andra deraf beroende theorier och förutsättningar, har jag bort särskildt anmäla, att de allmänna betraktelser, som igenfinnas uti Prostarne Ödmanns och Hallströms reservationer, i flera fall öfverensstämma med mina åsigter om villkor vid vallags stiftande; men vid tillämpningen skulle jag, för vinnande af en gemensam lanke, till ledning för Const.Utskrs ytterligare tillgörande efter 56 §:n af Reg.Fui, vilja sluta mig till Hr Ödmanns yttrande, med åtskilliga erforderliga jemkningar i afseende på sältet dels 46 Den 21 October f. m. alt bereda valbarhet åt de nu orepresenterade medborgareclasser, dels ock att bilda den öfre af de Iva kamrarne.
Herman, uppläste följande:
Äfven jag har varit inlagen af det allmänna ropet om nödvändigheten af representationens ombildning.
Jag har inom mig sjelf sökt göra mig reda för, i hvilken del den så högt påkallade reformen mest kräfdes, och jag har trott mig finna den i behofvet af mer moralisk sjelfständighet hos individen, eller med andra ord: representationen endast sammansatt af män, hvilkas karakter är en säker afvisare för all corruption, och hvilkas upplysning sälta dem ur behofvet af Aftonbladismcns ledning.
Jag väntade mig af Const.TJtsk:s osparade mödor ett förslag, som satte en gräns för ockrandel med representantens öfvertygelse, roen jag har ej funnit detta.
Ad:s uteslutande ur representationen, som är tidningsskränet för dagen, och som genljuder med en förvånande likstämmighet uti Ulsk:s förslag , samt har varierats inom detta Hus af åtskillige talare.
Exterminationspredikningar mot Adeln fortgå med en rastlös ihärdighet. R. o. Ad., säger man, är en murken institution.
Om allt är murket som är gammalt, så frågar jag eder, mine herrar! huru är det möjligt, att den ännu äldre stammen, hvarifrån Adeln ursprungligen är utgången, kan vara rätt frisk Likväl är det den alldagliga visan, att bos BondeSt. är den friska viljan i sin blomning och det sunda förnuftet fullmoget.
Jag högaktar uppriktigt den Svenska bonden, då han ärligt går sin egen bana, och hör honom med nöje, då han talar ur eget oförvirradt hufvud.
Men jag kan icke, likt många andra, af feg eftergift för dagens anda nedsätta mitt eget Stånd, för att smickra den mäktiga massans lägsta passioner.
Om Riddarhuset har haft medlemmar, som krupit för dagens mäktige, så böra desse till undantagen. R. o. Ad. bar dock alltid varit och är sjelfständigt i sina beslut, såvida, mine herrar! det går an att vara sjelfständig utan att vara slaf af liberalismens maktspråk.
Jag har hört ledamöter af det H. BondeSt. förklara, att det är samma Stånd, som föder den Öfriga delen af nationen, och i följd deraf är bonden den rätta representanten.
Afser delta jordbruket, så får jag hemställa, om icke inom Adeln ännu finnes tillräcklig jord, för att dess samtlige medlemmar deraf kunna vara födde utan bondens mellankomst, och hvilket förhållande gifver Adeln full rätt till den representation hon innehar.
Man gör en fullkomlig hetsjagt efter de ringa förmåner R. o. Ad. ännu äger qvar såsom Stånd.
Ja, mine herrar! vi böra vara på vår vakt, ty jagtför bundet räknar anhängare inom dessa murar!
Nationen, — skrika bennes sjelfbetnyndigadc organer, — fordrar R. o. Ad:s upphörande.
Den ai Octo b. er f. na. 47 Hafva vi då upphört att höra lill Svensta nationen?
Det Sr visserligen så de vilja tolka yår tillvaro, ty vi äro i vägen för motivementets saltomortal.