Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sant är, att penningebristen i Landsorterne är kännbar; och då man beräknar, att Sveriges folkmängd är nära tre millioner, och att det finnes nära trettio millioner Riksdaler, fastän i papper; men det oaktadt äfven uppå detta pappersmynt är brist; och detta är det onda , hvaröfver i olla landskaper vida mera öfverklagas än öfver utlagornas storlek; och som utom Rikets Ständers föregående åtgärd, icke af Regeringen kan afhjelpas.
Rätt och rättvisa, personlig och egendoms säkerhet, bar ju hvar och en åtnjutit, samt Regeringens omtanka, der nöden fordrat, aldrig saknats.
Jag förmodar således, att Rikets Ständer vid detta Riksmöte sätter Regeringen i tillfälle, att fortsätta de omsorger för Rikets väl, som oaktadt alla anmärkningar utmärkt densamma, och som berättiga Ko - 58 Den 21 Ju lii i. ra. nungéns Rådgifvare att i de få afseenden, då anmärkning ägt rum, erfara den tillgifvenhet de äga rätt att vänta af Svenska Folket och dess Representanter, oell att gå dess Regerings omsorger till mötes.
Då det lika litet tillkommer Talmannen, som någon annan af Ståndets Ledamöter att tolka Grundlagen, utan blott följa dess föreskrifter, nödgas jag, i anledning af det sätt, på hvilket Herr Grefven och LandtMarskalken behandlat detta ämne tvärtemot RegeringsFormen och RiddarhusOrdningen, protestera emot detta Herr LandtMarskalkens handlingssätt.
Herr Klingstedt, Gustaf Fredrik, hade inlemnat följande, som upplästes:
Då det Betänkande ConstitutionsUtskottet vid granskningen af StatsRådets Protocoller författat, nu punktvis till pröfning förekommer, får jag, i afseende på de yttranden, som förut förefallit rörande Regeringens åtgärder, vördsamt afgifva mina tankar.
Utan att vilja uppehålla Ridderskapets och Adelns tid med vederläggning af hvad i förenämde afseenden blifvit yttradt, torde det likväl tillåtas mig att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet deruppå, alt det yttrade klandret mindre fäst sig Den 21 J u 1 i i f. m. vid hvad sorn blifvit, än hvad som icke blifvit handlagdi; oell hvilket rikt fält får ej då anmärkaren, enär det i alla tider har, och hädanefter måtte vidlåda mensklighetens brister, som, utan anspråk på fullkomligheten, icke kunna undvikas; om deremot den billiga och mindre anspråksfulla medborgaren skulle vilja göra en jemförelse af Svea lands belägenhet före de klandrade 20 åren, under desamma, och det närvarande, skall lian i anseende till så väl landets cultur och i följd deraf ökade välmåga, som den uppmärksamhetRegeringen lemnat åt serskildta näringsgrenars och provincers understöd, mera hämta skäl alt tacka än alt klandra sin Regering, hvilket i de provincer jag vistats och genomrest, utgjort Folkets röst, hvaraf den förhoppning uppkommer, att denna omsorgsfulla Regering så väl i öfrigt, som de delar Svenska Folkets Representanter anmärka, skali fortgå alt fullkomna Sveriges lycka och välgång.
Då jag går att yttra mig öfver ConslitutionsUtskottets Betänkande, under en form, som jag förut tillkännagifvit, strida emot min öfvertygelse, anhåller jag om Ståndets öfverseende, i fall jag skulle komma att för mycket ingå i återupprepande af hvad jag förut anfört.
I detta hänseende har jag haft äran yttra, att den behandling, Betänkandet hcär undergått, är, i min tanka, så 6o 3) en a t
Ju lii f. in. stridande mot våra former, att jag icke förstår, huru man kan komma till ett på rättvisa och hilliga grunder fotadt beslut i denna del.
Här har blifvit stadgad en undantags-lag för ConstilutionsUtskottet, ifrån de fastställde grunderne för alla andra Utskott, som jag icke igenfinner i någon af Grundlagens paragrafer.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på, huru, genom en sådan behandling, den enskilda anmärknings-rätten blifvit alldeles omintetgjord, medelst Utskottets sätt alt partielt besvara hvarenda anmärkning, och blott genom afslag på dem alla förkunna deras tillvaro, i följd hvaraf man sedermera förklarat det omöjligt för Rikets Ständer att komma till någon pröfning af Motionärernes mer eller mindre grundade motiver för denna framställning.
Vidare har den tolkning af 107 §., som här genom pluraliteten blifvit antagen, för att göra ConstitutionsUtskottets mening gällande, gjort det absolut omöjligt för Rikets Ständer att taga det hela i öfvervägande; och Utskottet har äfven omsorgsfullt undanröjt ali möjlighet, att uppfatta Styrelsens handlingssätt i system.
Påföljden af den lagtolkning, som vid detta tillfälle ägt rum, i min öfvertygelse fullkomligt godtycklig, är att 11 eljer i3 Ledamöter i ConslitutionsUtskottet bestämdt blifvit gjorda till Domare i detta mål.
När Lagstiftaren bestämt skillnaden mellan ansvars-pålöljden af 106 och 107 §., synes
Den 21 J u 1 i i f. ni. 61 lian dermed hafva Åsyftat, att en petitionsrätt åtminstone malte vara Folkets Ombud förbehållen, då pelitionsrälten för sjelfva Folket alldeles saknades.
Det skall för tänkaren alltid blifva ofattligt, huru Lagstiftaren kunnat lägga i händerne på så få personer, att tolka opinionerna, under betagande af all ratt för Ståndens pluralitet, att göra dess röst gällande.
Då Grundlagen bestämdt innehåller att, innan man skrider till afgörande, ConstilutionsUtskotlet förut måste vara hördt, hemställer jag, om detta kan tagas i annan mening, än att för ett besluts fattande hvar som helst, der en underordnad beredande authoritet finnes, det måtte tillhöra den beslutande att återsända dess yttrande, om sådane betänkligheter uppstå, som fordra närmare utredande.
Det vore högst besynnerligt om, derföre att ett
ConstitutionsUtskott genast vid sitt första hedömmande anser en anmärkning icke behöfva någon påföljd , Rikets Ständers så talrika antal icke skulle äga att afConstitutionsUtskottet, hvars högsta möjliga pluralitet utgör 18, 20 personer, inhemta ytterligare utredning, icke få begära, att de anmärkningar, som i Stånden blifvit gjorda, måtte tagas i närmare öfvervägande, eller StatsRådets
Protocoll närmare skärskådas, för att undersöka anmärkningens riktighet.
Är det väl troligt att Lagstiftaren kunnat mena, att en samling af 7 till 800 personer skulle helt och hål - 6a Den 2i Julii f. ra. lit hafva sitt omdöme öfverlåtit åt en möjlig pluralitet af i3 Ledamöter/ Är det för Ridderskapet och Adeln såsom det talrikaste Ståndet, är det väl säger jag troligt, att vid Grundlagens stiftande vår andel uti constitutionens vidmakthållande kan inskränka sig till 6 personer, ehuru mitt hjerta hyser djup känsla af tro, alt desse 6 vid de flesta tillfällen utgjort minoriteten i Utskottet, och måst underkasta sig majoriteten af de andres vilja, utan tillfredsställelsen, att göra sina egna åsigter gällande.
Genom återremissens förnekande måste jag beklagligtvis förklara, att jag anser den dyrbaraste af vära constitutionella rättigheter kränkt.
Det är påkostande, att göra detta i strid med Herr Grefvens och LandtMarskalkens förklarande, och med uppoffring af alla personliga känslor.
Men jag finner att 55 §.
Riksdagsordningen icke ålägger Herr LandtMarskalken att bestämdt följa §:s ordalydelse, utan att det är Herr Grefvens begrepp om denna ordalydelse, i förening med ConstitutionsUlskottets pluralitet, som fastställer hela omfånget för vårt deltagande i denna lagstiftning.
Då återremissen nu är slängd för oss, som äro af den tanka, alt, på sätt en annan Talare yttrat, Betänkandet är under möjligheten af critik, så stannar man i största villervalla.
Jag tilltror mig icke, att döma öfver syftemål och afsigter; men man må förlåta mig, om jag i resultatet af den vund - Den 21 Julii f. m. 63 na voteringen ingalunda kan finna någon annan syftning än fullkomlig ansvarslöshet för Konungens Rödvifva re emedan jag måste göra den rättvisa åt mina motståndare, att intet ögonblick kunna tveka om deras insigt öfver Utskottets behandlingssätt.
Milie Herrar, en af lidens störste Talare, en den constitutionella tribunens ära, har en gång yttrat, att den, som sår orättvisa, han skördar missnöje, och denna tanka bär nu frugt i första rummet i ConstitutionsUtskottets Betänkande, och i andi a rummet olyckligtvis i anseende till det sätt, på hvilket detsamma här blifvit behandladt.
Jag liar förut yttrat, att
Ministrarnas ansvar är hufvudföremålet för det constitutionella samhällsskickets tillvaro, och jag skulle således vara inconsequent emot mig sjelf, om jag kunde gilla förberedelserna till denna ansvarighets totala upphäfvande, hvartill jag likväl icke finnér något säkrare medel, än att framställa ett Betänkande, sådant som ConslitutionsUtskottets, hvilket sätter Representanten i omöjlighet att deröfver kunna besluta, på samma gång som hans samvete icke tillåter honom att frikalla Rådgifvarne från 107 §:s påföljd, men under helt andra synpunkter.
Kan man väl tänka sig, att Lagstiftaren menat, att mari för bristande nit, skicklighet och drift i ett enda isoleradt fall skulle begära Rådgifvarnes endlledigande; är det väl möjligt, att tänka sig en Representant så utom fattnin - 64 Den ar Ju lii f. m. gen af sitt hoga kall, någon, som så skulle nedstiga från sin värdighet, att, utan afseende på något system, och utan allt slags vittnesbörd om hallen af detta system, våga inför sin Konung framträda med en sådan begäran.
Jag tior det icke, och derföre tog jag mig friheten alt punkt för punkt förra gången fästa uppmärksamheten på det oriktiga i Betänkandet; derföre hoppades jag att genom en återremiss kunna verka på ConstitutionsUlskottet, och komma till ett annat resultat.
En fräjdad
Vältalare inom detta Hus hav ock, som det tyckes, med framgång, nyligen yrkat ansvarslösheten och eftergifveuheten såsom grundsats, och måhända har den vackra bilden af 107 §:s liknande vid Damocles svärd icke saknat sin verkan på mångens tankeställning; men jag bekänner, alt mig har denna liknelse endast fört till betraktelsen, huru fattbart svärdet blifvit, då det ömsom fästats öfver Rikets Ständers Revisorer och ömsom öfver Ministeren, och jag har då kommit lill den slutsats, att den svaga tråd, som fordom uppbar detta svärd, genom 5 ConstitutionsUtskotts rastlösa bemödanden blifvit till den grad förstärkt, att dess styrka snart icke äger någon annan jemförlighet, än de försålda skeppens ankartåg.
Jag är således, under känslan af beundran för snillet och den Den 21 Jul i i f. ro. 65 den hänförande talförmågan, och med alla anspråken af en hittills osviken vänskap, likväl af helt olika tanka med den värde Talaren, och jag tror, att det fordras, att söka återföra tråden till den svaga egenskap, att svärdet en gång åtminstone måtte kunna falla.
Jag fruktar icke, att spetsen dervid skall brytas af, men väl att den skall rosta och förslöas, om 107 §., aldrig använd, blott blir en lek för Ministéren, och ett ordspel för Folkets Ombud; och jag tror icke att svärdet kan komma att fästas vid sin tillbörliga tråd, med mindre vi få ett ConstitutionsUtskott, som alfvarligt uppfattar sin vigtiga kallelse.
Jag tär mig friheten återföra minnet derpå, huru
Utskottet gjort en enda isolerad händelse af ett indragit
Dagblad till föremål för anmärkning, utan att dervid foga ett omdöme om Styrelsens caracter och böjelse för inskränkning af tryckfriheten i allmänhet.
Utskottets anmälan till ansvar emot Grefve Cederström ensam, förundrar mig, då det gäller en sak, der jag ser alla RAdgifvarne lika delaktiga, helst den anmärkta omständigheten utgjorde den minsta delen af de anmärkningsvärda åtgärderna, fastän den enda Rikets Ständers Revisorer kunde göra till föremål föranmärkning, på grund af de handlingar, som kommit till deras kunskap.
Hvad skall man väl göra sig för 34 H. 5 66
Den ar Jul i i f. 111. begrepp om det Constitutionella Statsskicket, när man i Betänkandet Jäser, att då, jemlikt g §.
RegeringsFormen, StatsRådets Ledamöter och Föredragande äro förbundne att deras meningar till Protocollet yttra, Utskottet skulle önskat, att Konungens Rådgifvare, åtminstone i sådana frågor, som berott på tillämpning af Grundlagarnes ordalydelse, oftare framsagt och bestämdare utvecklat sina tankar.
Hvad drar man väl nu för slutföljd af detta åtminstone.
Innefattar det icke den bestämdaste angifvelse, att Konungens Rådgifvare nästan i intet fall utsäga sina meningar angående fordringarna för landets väl, när det icke en gång sker vid de tillfällen, då sjelfva GrunlUagnrne påkalla deras yttranden.
Jag hemställer, om en anmärkning i detta hänseende kan kallas något begär att klandia, eller om icke densamma snarare är en slutföljd, som nödvändigt måste hemtas af Grundlagens orda~> lydelse, och jag frågar, hvad innefattas väl då i dessa Rådgifvares åligganden; hvari består deras förnämsta skyldighet, om icke uti att bestämdt uttrycka deras meningar om Rikets sannskyldiga nytta.
Då Utskottet nu sagt, att detta icke ens skett vid de tillfällen, när Grundlagarnes tillämpning varit i fråga; då Utskottet framställer en sådan önskan, så frågar jag i hvad beslut stannar man väl, då man godkänner Utskottets Betänkande, under förbiseende af den första pligt, hvarförutan alla andra icke Den Ju lii f. ni. hafva någon verkan inom StatsRådet.
När man vidare läser, att Utskottet trott sig någon gång upptäcka smärre afvikelser från gällande rättsformer, med olika behandling af lika mål, så frågar jag om ett sådant yttrande är riktigt, då det icke är hifogadt med Utskottets mening om någon ansvarspåföljd.
Hvartill tjenar det väl, att nr StatsRådets
Protocoll framdraga sådana angifvelser?
Elier ligger det i Utskottets plan att framställa sig såsom det der framlagt bevisen på bristande nit, skicklighet och drift hos Rådgifvarne, under öfverlåtande åt oss, att utan val afslå alla anmärkningarna, på det Utskottet sedan må stå i bakhåll och visa sig hafva anmält alla anledningarna dertill.
I en annan punkt står: ”åtskilliga af Rikets Ständer eller deras Corn”milterade i underdånighet gjorda framställ”ningar, hvilka, efter Utskottets öfvertygelse, ej inneburit något stridande mot con”stitutionella principer, eller mot rätts- och ”billighets-grunder, syntes hafva kunnat af ”Konungens Rådgifvare utan betänklighet ”understödjas.”
Häruti ligger en anklagelse, att Konungens Ministrar underlåta alf. understödja sådana fordringar af Rikets Ständer, sorn icke strida mot constitulionella principer, och hvilka stödja sig på rällsoch billighets-grunder.
Jag hemställer, om i något constitutionelt land i verlden. några compieltare, någon mera energisk an34 H, S* 68 Den 21 J uli i f. m. klagelse kan göras emot en Minister, oell det är dessa anmärkningar, som, efter Utskottets behandlingssätt, stå qvar, utan att kunna underkastas någon påföljd.
Det är dessa de giltigaste skälen till en Ministerförändring, hvilka då skola qvarstå såsom ett åtlöje för det Folk vi representera, och såsom ett åtlöje för hela verlden, att skåda, huru de constitutionella rättigheterna hos oss äro sammansatta, och huru de utöfvas genom formernas lämpande efter tillfället, och icke efter Grundlagens ordalydelse och anda.
På denna grund finner jag mig icke kunna ingå i deliberation af detta Betänkande.
Jag kan icke votera öfver någon enda af dessa punkter, ty jag kan icke med min röst bifalla ett sådant Betänkande, under det mitt samvete på samma gång förbjuder mig att frikänna Konungens Rådgifvare; när man betagit mig rättigheten att begära af Utskottet känslan af dess pligter, att uppfordra Utskottet till ett handlingssätt enligt med dess värdighet, med vår värdighet, och med alla fria folkslags värdighet.
Det är ConstitutionsUtskotlet, som i denna stund intar den högsta plats i samhället, såsom Konungens verklige Rådgifvare, såsom conlrollerande magt på de andre Rådgifvarne, och såsom det der har sig uppdragit att framföra Folkets röst till Thronen.
Detta är utan tvifvel den dyrbaraste af alla rättigheter; men på sätt Grundlagarne här tydas, är denna rät - Den 21 J u I i i f. m. 69 tighet blott ett sken, när den öfverlåtes åt ir, 12 till i3 personers beslutande rätt.
Det ges ingenting farligare, ingenting vådligare, än lagar, hvilka stå som blotta parad-inrättningar, och såsom en villa, för att blott förföra dem, som tro, att dessa lagar äga någon verkan.
Man tillägger mig vanligen mycken bitterhet i mina yttranden mot Ministeren.
Jag måste bekänna, att jag icke är af den öfvertygelse, att denna bitterhet äger rum; men det hör till den menskliga naturen, att hvar och en står i medelpunkten af sin cirkel, och att man således, i anseende till omfånget för sin synkrets, blott uppmäter den korrta del af peripherin, som utgöres af den egna synvinkeln.
Jag anser mig således fullkomligt jäfvig att yttra mig häröfver; men hvad jag tryggt vågar försäkra är, att några enskildta afsigter icke ligga till grund för mina anföranden, och mitt sista skriftliga yttrande innehär i min tanka de lindrigaste bedömtnanden öfver en Minister jag tror vara möjligt.
Jag borde hoppats en återremiss på de skäl jag anfört; jag hade hoppats att få göra dessa skäl gällande.
Jag känner visserligen, att de icke hade medfört någon verkan inom Utskottet; men de hade likväl bidragit till bibehållande åtminstone af någon delaf representationens värdighet, samt af en rättegångsform, som är oss i lagen medgifven, men blifvit oss betagen genom Lagens tillämpning.
Jag D c ii 21 J M I i i f. in. nekar icke, att jag fruktar, mer än allt annot, (let envälde man sålunda upplåtit åt ConstitutionsUtskottet.
Jag bekänner, att jag icke så mycket fruktar Folkförsamlingarnas misstag, der mängden är samlad, ty der ligger alltid den naturliga känslan för rätt hos plural i teten.
Men när man öfverlemna!’ en sådan magt åt ett ringa antal, så kan den dag uppgå, då man ångrar hvad man gjort, då sjelfva den Minister, som nu är Utskottets anhängare, kanske skulle blifva den, som mest önskade, att denna magt vore mindre, och att controllerna derpå voro större.
Om den hoppgifvande inbillningen tänkte sig en Minister, sorn, med en Carl den XI:s hushållsanda, gjorde öfverflödiga tjensters indragning till ett system, under alfvarlig uppmärksamhet på tjenstepligternas uppfyllande och utöfning; om man tänkte sig en Minister, sorn kraftfullt antoge näringsfriheten såsom grundsats, under skråinteressets förbiseende, en Minister, hvars StatsRådsProtocoller kunde innebära den tanka, att Sverige icke behöfver sina tolf Biskopar, och att denna Statsluxe hos oss arden lättaste att afskaffa; en Ministére, som bland annat tänkte sig nödvändigheten, att med billighet stadga en gräns för Presträttighetemas utgörande; då skulle vi kanhända få se Prestvälde! inom ConstitutionsUtskottet taga en annan vändning, och Ministéren behöfva både representationens och allmänna opinio - Den i\
Julii f. ni. 7< riens biträde emot ConstitutionsUtskottet, likasom jag nu anser representationen vara i behof af opinionens stöd, emot både Ministere och Utskott.
Mine Herrar, då jag klandrat Ministerens Styrelsegrundsatser och handlingssätt, är jag icke obillig nog att frånkänna Rikets Ständer deras behöriga andel uti verkningarna, likväl icke annorlunda, än i anseende till omöjligheten, att under sådane representativa former tillvägabringa något dugligt och godt.
Jag anser' snart sagdt omöjligt, att ur sådana former en duglig Ministere skall kunna utgå, och jag anser som den värsta af alla tillvitelser man kan göra vår nuvarande Ministere, att den icke uppfattat
Samhällets behof af en representationsförändring, eller vådan af den närvarande byggnadens bibehållande.
Våra 1280 Ätter få icke på långt när rum idelina sal, och det mest oformliga dervid är, att här äro så många, hvilka befinna sig i Tjensteniannaförhållanden, och en dermed förknippad ställning.
Jag kan icke nog förklara, huru ytterst smickrad jag varit, att vid de tillfällen pluraliteten varit mig emot vid voteringarna, kuuna finna så många röster för mina åsigter, men jag måste tillägga, att för vår lid är icke mer deri tysta voteringen lämplig, och likväl vore under vår närvarande sammansättning allt annat förhållande absolut omöjligt.
Att ta - 7 2 Deu 21 Jii 1 ii f. m. la om de öfriga Stånden vore icke värdt.
Jag hemställer, hvad anledniug numera finnes qvar för PresteStåndet att representera.
Vi behöfva blott taga deras Bevil 1- ningsbidrag i ögnasigte och se till hvad grad det är oformligt, att detta Stånd skall hafva en fjerdedel i rådslagen.
Kan väl delta kallas en rådslående församling, som aldrig rådslår med hvarann, annorlunda än i Utskotten, hvilka bilda lika många representationer.
När nu härtill kommer, att det vigtigaste af allt, det Ministeriella ansvaret, är öfverlåtit åt så få, och jag tillägger tryggt, så qvalificerade personer, hvad omdöme återstår väl då?
Jag beklagar, att icke i Ministerens närvaro ega tillfälle att öppet fråga dem, om de tro en sådan sammansättning kunna vara Samhällsbåtande; om de finna den enlig med tidens fordringar; om de finna lämpligt, att bibehålla sådane lemningar från Catholicismens tider, att ännu hafva qvar ett Prestestånd, som endast kan representera sig sjelf, men icke Folket.
Jag skulle fråga dem, hvad de sjeifve tro om Folkets tanka rörande våra långa Riksdagar, eller om någon af dem tror sig veta, alt i något land i verlden arbetas så mycket som här, eller att sträfvandet ens ar jemförligt, utan allt resultat.
Vi höra från den ena sidan klagas öfver landets vanmakt, och jag bekänner öppet, att jag hör till denna sida.
Man hör från den andra sidan sanningen häraf be - Dun ai Juli i f. tn. 7'5 stridas; man lior trefnaden och välståndet försvaras, medelst Tabellverkets intyg oin tilltagande folkmängd, och de seglande fartygens lästetal.
— Jag åter hänvisar till det ekonomiska tillståndet; så väl i allmänhet, som inom detta Stånd.
Jag appellerar till våra egna medvelanden , till våra slägtiingars och vänners utsago, om välståndet i allmänhet är i tilltagande.
Jag frågar, hvad är väl orsaken, att så få af LandtAdeln äro församlade vid våra Riksdagar, att pluraliteten består af personer boende i Staden, eller Embetsmän af höga charger, serskildt hitbefallde från Landsorten.
Jag frågar, om anledningen härtill är bristande råd eller liknöjdhet hos Sveriges Adel för Fäderneslandets interessen.
Mitt hjerta jäfvar den sednare invändningen; ty uppfylland et af mitt Riksdagsmannakall skulle bli dubbelt svårare, om jag kunde tänka, att det härledde sig af annat än bristande förmåga, att åtminstone utan svårighet kunna vistas vid våra årslånga Riksdagar.
Hvad Städernas välstånd beträffar, så möter man mig här med inkastet om ett förökadt antal af de seglande fartygens lästetal.
Men om en Stad behöfver en reparation på sin Kyrka, så kan den icke åstadkommas utan det allmännas anlitande.
Om en hamn behöfver uppmuddras, straxt skola Bankens låneutvägar angripas, allt för att några år derefter anmälas till afskrifning.
Så skall allt göras med allmänna medel, Den ai J u I i i f. m. emedan den enskijdta kraften ingenting förin (Sr.
Detta kallar jag icke tilltagande välstånd.
Jag lyckönskar dem. som tro sig kunna finna ett sådant, och jag skalle sjelf vara den lyckligaste, om jag kunde öfvertygas att hafva misstagit mig.
Men jag har i 3o år med någorlunda uppmärksamhet genomrest landet, och min erfarenhet är, att många af de Städer jag genomrest, icke under tiden visat något tilltagande och förkofran, åtminstone hvad rörer byggnader och yttre förhållanden, hvilka äro synliga för ögat.
Hvad det inre beträffar, så får jag säga, att på flere ställen, der för 3o år sedan funnos betydliga, välmående Handelshus, der äro nu några klena köpmän, som lefva under det dagliga äfventyret och väntan på concours.
BondeSlåndets ställning är efter min öfvertygelse så ömkansvärd och så äfventyrlig, att den påkallar Ministerens största omsorg.
Med allenast få undantag finnes icke någon Svensk skattebonde, som kari hoplägga -|:del om året af hvad han utgör i skattebidrag; och jag bar då icke varit ytterlig i mitt påslående; ty min fullkomliga öfvertygelse är, att mängden, med den knappaste hushållning, icke kan lägga ihop något.
Yi hafva vid denna Riksdag mycket ordat om våra skjulsförhållanden, och man Den 21 J u I i i f. nj. måste komma öfverens, att i ett land, der BondeStåndet utgör en för sig sjelf omgärdad klass af representanter, framställer det ett besynnerligt förhållande att denna del af Folkets ombud, som här är sysselsatt att reglera myntväsendet, och yttra sig öfver de mest ingripande delar af den civila -och ekonomiska lagstiftningen, att, säger jag, en sådan Representant, när han återkommer till sin ort, är skyldig, att på hållkarlens budning spänna sin häst ifrån plogen, skjutsa 2 mil, och rida barbacka liem igen, alltsammans för en betalning af 1 R:dr R:gs.