Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Således anser jag, att en framställning, som från afdeln. inkommit lill Utsk., men der blifvit underkänd, icke kau, sedan Utsk:s betänk, blifvit pröfvadt, åter uptagas.
Hr Hjärnes förslag måtte väl onekligen hafva sammanhang med de föredragna punkterne i Utsk:s förslag, och derföre hade det bort samtidigt dermed framställas.
Formvidrigt måste det äfven vara, att, sedan man diskuterat ett betänk., diskussionen derefter skall fortsättas om reservationerne och att man äfven öfver dem skall fatta beslut.
Sådant skall väl ske i sammanhang med betänk, men icke serskildt.
Jag kan således icke inse, att propos. kan framställas på Hr Hjärnes nu väckta förslag. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att enl. hans upfattning Prosten Walins ifrågavar. reservation innefattade ett missnöje deröfver 35 * 548 Den 21 Juli. att
Utsk. ej velat godkänna ett af afdeln:n föreslagit tillägg i fråga om Folkskole-seminarierne, och alt då R. o.
Ad. redan till alla delar pröfvat Utsk:s betänk, samt fråga om reservationen dervid icke förekommit, H.
Ex. ansåg sig numera icke kunna framställa den propos.
Hr Hjärne begärt.
Föredrogs ånyo och bifölls LagUtskrs d. 17 och 19 dennes på bordel lagda betänk.
N:o 34, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de sältet för fullföljd af mindre brottmål, som med tvistemål ega nära gemenskap eller deraf härflyta.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 17 och 19 dennes på bordel lagda betänk.
IN:o 35, i anledn. af väckt motion om förklaring af lagens stadgande, ang:de rälta orten för lysning till äktenskap.
Ehuru jag i betänk, låtit anteckna, att jag icke öfvervarit delta LagUtsk:s beslut, vill jag likväl för R. o. Ad. redogöra för de motiver, som ligga till grund för Ulsk:s förslag, såvidt jag dem sedermera erfarit.
Det nu gällande stadgandet, att lysning skall ske, der bruden lages, är så till vida mindre tydligt, som det äfven kan tydas så, att lysningen skall ske inom den församling, i hvars husförhörslängden hon är antecknad, eller der hon är mantalskrifven.
En olika tolkning af delta stadgande har enl. hvad ledamöter af PresleSt. inom Utsk. sagt mig, egt rum på olika ställen, och derföre har Utsk. ansett sig böra bestämma stället, hvarest lysningen skall försiggå, i hvilket afseende Utsk. ansåg lämpligast att begagna orden, ”der bruden varit sist i husförhörslängden antecknad”, emedan, innan preslbevis utfärdas, sådant meddelas församlingen medelst upläsandet af en kungörelse i kyrkan, alt den eller den ernar flytta frän församlingen.
Den som således har något hinder alt anmäla, emot det tilltänkta äktenskapet är således i tillfälle alt få kännedom derom, alt personen i fråga utflyttat ur församlingen till en annan ort, hvarest hindret kan anmälas.
Detta har varit orsaken, hvarföre Utsk. begagnat orden: ”der bruden varit sist i husförhörslängden antecknad”.
Dessa pålysningar om utflyttningar från församlingar grundas icke på lag utan på praxis.
Så länge något lagstadgande härom icke finnes, har jag icke någon bestämd visshet derom, att del ju icke kan lysas på en ort, utan att den person, som, boende der bruden förut varit bosätt, kan hafva jäf att emot tilltänkta äktenskapet anföra, har någon anledn. genom den skedde lysningen eller genom brudens flyttning från orten att anmäla detta jäf till förekommande af äktenskapet.
Del är således icke utan, alt någon betänklighet i detta afseende hos mig förefinnes, men denna betänklighet är likväl icke af den art, att jag derföre vill afstyrka förslaget.
Hr Frih. o. Landtnäs härefter till bifall å förevar, betänk, framställda propos. besvarades med starka ja, blandade med några nej; hvarpå 11 Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Den 21 Juli. 549 Föredrogs Hederv.
BondeShs d. 19 dennes f. m. på bordet lagda prot.-utdr.
N:o 301, med inbjudning till MedSl.-n att förena sig i det vid föredragning af StatsUtsk.s utlåt.
N:o. 221 i anledn. af äterremiss å betänk.
N:o 46, ang:de väckt motion om befrielse för utsockne frälse-hemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rotevakans-afgift, af BondeSt. fattade beslut, all med afslag å förenämnde betänk, och utlåt., antaga det förslag, uti hvilket afdelmn inom Ulsk., som behandlat ämnet, stannat.
Cederström, lindolf:
Af de ankomna prot:s-utdr:n och BondeSt:s inbjudning synes, att det i denna stund beror på R. o. Ad. att genom det beslut, R. o. Ad. varder fallandes, gifva denna fråga dess slutliga utgång.
Jag medgifver visserligen, att inbjudningar böra alldagligen hvarken göras eller antagas, men då våra grundlagar tillåta sädane inbjudningar, mäste sådant förutsätta, alt de, om än endast undantagsvis, må förekomma och vid serdeles vigtiga fall, i samma män äfven behjertas.
Då jag vid flere föreg:de tillfällen tagit R. o. Ad:s tid i anspråk med utveckling af mina åsigter i denna fråga, är del nu för mig en desto större skyldighet att i möjligaste korthet redogöra för de skäl, hvilka synas mig kraftigast tala för den ifrågavar:de inbjudningens antagande af R. o. Ad.
Det är således nödvändigt, i främsta rummet framställa den erinran, att roteringsskyldigheten inom provinsen Halland ifrån böl jan varit frivilliga och att det berott af provinsen, att dertill lemna bifall eller icke.
Dessa satser äro äfven erkände af Ulsk:s utlåt.
N:o 221, ang:de väckt motion om befrielse för utsockne frälsehemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rotevakans-afgift.
Likaledes anser jag nödvändigt att ihågkomma huruledes dessa hemman efter år 1810 till större eller mindre del öfvergått ur Adelns i andra händer, men säkerligen alltid under den förutsättning, alt de nya egarne skulle besitta dem under samma vilkor, hvarunder de förut af sina adliga innehafvare egdes.
Se der ett skäl hvarföre R. o. Ad. eger en ökad anledn. att åt dem, som på god tro köpt dessa hemman, vindicera deras gamla friheter, åtminstone i den mån det numera lämpligen kan ega rum.
Vidare tillhör det mig att angifva hvarföre jag ej kan annat än ogilla Utsk:s sätt att bortförklara vigten och betydelsen af 1756 års riksdagsbeslut, medelst att ingå i bedömande af de skäl, som föranledt beslutets fattande, nemi. då Ulsk. förklarat såsom underhaltigt dävar.
Landhrn Hummelhjelms inför SecretaUtsk. afgifna utlåt, i ämnet.
Alt efter en så läng tids förlopp antyda, som skulle Statsmakterne den tiden hafva uti detta mål låtit leda sig af obehöriga motiver, synes mig nemi. vara ett åskådnings- och uttrycksält, som, enl. min åsigt, icke är tillfredsställande eller öfvertygande.
De personer, hvilka dä verkade, äro, såsom längesedan med döden afgångne, urståndsalte att nu försvara sig; men de utgjorde likväl Sveriges dåvar. auktoriteter, och således synes det mig som 1851 års Stats Utsk. bordt och kunnat afhålla sig från de insinuationer, hvilka Utsk. icke aktat för rof att på de dödes mull framställa.
Jag finnér för öfrigt visserligen, att man kan, för annullerande 550 Den 21 Jul i. af verkan utaf 1756 års beslut, åberopa det af år 1848, sora i motsatt riktning är af Konung och Ständer i laga ordning faltadt.
Det är en sanning; och det kan å min sida icke heller falla mig in att i detta beslut tänka några oädla oell underhaltiga motiver inlagda; men om jag finner Statsmakterne icke hafva iakttagit i sina beslut all den varsamhet, all den ädelmodiga yttring af billighet, sora kunnat vara att önska, är det väl en skyldighet att, utan alt vilja rubba sjelfva åtgärden, dock söka bereda, åt dess verkställighet, den möjligast lindriga form.
Sådant kan låta sig göra, om man antager det tillstyrkande, hvilket den Ulsk:s afdeln., som handlagdt detta mål, till Ctsk:s plenum afgifvit, nemi. ”alt R.
St. med vidblifvande i öfrigt af R.
St:s vid sisth riksdag fattade beslut i ämnet, ville medgifva, att den utsocke frälsehemmanen i Halland då ålagda rotevakans-afgifl mätte från oell med år 1852 nedsättas till £ af del belopp, hvartill vakansafgiften för en båtsman i länet upgår, enl. de föreskrifter och beräkningar, som nu följas och framdeles i behörig ordning kunna meddelas och antagas till efterrättelse; och torde, i händelse af R.
St:s bifall lill hvad Utsk. sålunda föreslagit, lind. skrifvelse härom till K. M. a flätas”.
Uti delta beslut önskar vära MedSiånd, alt äfven vi mätte instämma, och i hvilken önskan jag tager mig friheten förena mig.
Måtte vi, för att vara rättvisa, försätta oss i de hemmansegares belägenhet, hvilka på god tro tillhandlat sig ifrågavande hemman eller, vid tillfälle af arftägt, undfått dem efter högre värde, än hvartill de skulle genom ett sådant R.
St:s beslut, som SlatsUlsk. tillstyrkt, reduceras.
Låtom oss inse och medgifva, att en dylik rafwlulation efter århundraden skall på kännbart sätt drabba nuvar. innehafvare.
Ty dä man säger, att de i långliga tider åtnjutit lindring, men just derföre nu böra efterhällas, så innefattar del en mindre billig åtgärd, hvarmedelst det goda, hemmanens fordna innehafvare åtnjutit, räknas de nuvar., som likväl intet deraf hafva gagn, till en sådan förment fördel, alt de nu fä lida en oförmodad afbräck, den de ej lära inse huru de kunnat förskylla.
Allt detta, jemte den öfvertygelse en hel provins allmoge lärer hysa om rättmätigheten af deras klagan, bör väl lagas i något betraktande. R. o. Ad. har visserligen förut behandlat frågan, men jag är öfverfygad, att R. o. Ad. aldrig låter någon förutfattad mening hos sig gälla, om bättre skäl kunna förebringas.
Det hade varit önskligt, alt en större förmåga, än som kunnat falla på min lott, hade vid detta tillfälle varit till hands; men i brist deraf har jag ansett mig icke böra underlåta alt höja min röst för hvad jag anser billigheten fordra.
Jag förnyar således min vödsamma anhållan, att, R. o.
Ad. ville antaga den gjorda inbjudningen.
Cederström föreslagit R. o. Ad., att med frånträdande af det beslut, som R. o. Ad. i denna fråga fattat icke blott vid sisth riksdag utan äfven vid denna för icke mera än få dagar sedan, instämma i det af BondeSt. fattade beslut, anhåller jag att med några ord få bemöta den värde Den 21 Juli. 551 (alarens anförande, och tillika anhålla om proposm derpå, alt Ståndet med vidblifvande af sitt beslut lägger den gjorda inbjudningen lill handlingarna.
Cederström har hufvudsakligen fästat sig dervid, att Utsk. sökt att undanrödja vigten af 175(5 års K.
Man torde dock icke böra förbise, att Utsk. fästat synnerlig up märksamhet icke allenast vid 1664 års riksdagsbeslut utan äfven vid 1756 års bref.
Hvad det förra angår, sä lärer det väl hafva förlorat all kraft och verkan, sedan Landldagsbeslutet i Malmö af år 1669 kommit i dagen genom de förtjenstfulla undersökningar, som en af Utsk:s ledamöter anställt uti Riksarchivet för att utreda detta ämne.
I fråga om 1756 års bref har Utsk. i sitt betänk, uplyst, på hvad sätt detta bref tillkommit, nemi. att då frågan om Halländska utsockne frälsehemmanens rotering, jag ber R. o. Ad. lägga vigt derpå, var redan 1720 och 1723 afgjord, ehuru någon verkställighet af detta beslut icke kom att ega rum, utan saken snarare kunde betraktas såsom ett beslut hvilket i anseende till Adelns motstånd icke för tillfället ledde lill någon verkställighet.
Oaktadt det egde full laga kraft, lyckades det R. o. Ad. i Halland vid 1756 års riksdag att erhålla en slags juridisk fasta på den protest, som den så många gånger afgifvit.
Tillkomsten af delta riksdagsbeslut härleder sig helt och hållet från SecretaUlsk.s förhandlingar, enär prottn deröfver utvisa, alf dåvartde Landsten i Halland Hummelhjelm, som tillika var jordegare inom provinsen, upkallades till SecretaUtsk. och afgaf der inför protokollet eli diclamen, som dock icke föranledde någon diskussion inom Utsk., utan Utsk. log för godt, hvad Landsten Hummelhjelm der anfört.
Utsk. expedierade derefter en skrifvelse lill K. M. utan ali 1756 års
Ständer blefvo deröfver hörde, och detta Landsten Hummelhjelms diclamen till prot. utgjorde således SecretaUtsk:s beslut samt både Konungs och Ständers gemensamma yttrande i ämnet, oaktadt, såsom jag nyss tog mig friheten nämna, intet RiksSt. blifvit deröfver hördt.
Under sådana förhållanden och då man vill lägga så mycken vigt vid 1756 års beslut, (ror jag Utsk. gjort rätt, då del undersökt, huru mycken vigt detta beslut bör tilläggas.
Jag anhåller, att ännu med några ord få beröra detta ämne.
Det är genom föreg:de riksdagars förhandlingar, utan tvifvel så nogsamt kändt af R. o. Ad:s samtlige ledamöter, att jag skulle brista i grannlagenhet, om jag inlåter mig i mera detaljerade historiska berättelser i ämnet, men jag ber alt få nämna att under de krig, hvaruti vårt land var inveckladt icke blott under Wasa Konungarne utan äfven under Pfaltz-Zweibriichiska Huset, inträffade ofta, att en del provinser hade sådan brist på folk, alt man tillät, och detta synes af flere riksdagsbeslut, att dessa provinser, i st. f. att sätta upp manskap, fingo erlägga penningar, som derföre (ingo namn af utskrifningspenningar.
Denna åtgärd vidlogs icke blott inom Halland utan äfven inom öfrige provinserne, ehuru endast tillfälligtvis.
Hvad Halland beträffar, så bestämdes genom ett K.
Bref af år 1675, att utskrifningspenniugarna, hvilka, på sätt jag redan nämnt, derstädes tillförne varit hemmanen pålagde, skulle öfverflyltas på manskapet och betalas af hvarje mantalsskrifven person.
Desse inskrifningspenningar utgingo på grund af K.
Brefvet utaf år 1680 först med 4 och 552
Den 21 J n 1 i. sedan med 3 daler pä personen, men år 1692 nedsattes de lill 2 daler silfvermynt på hvarje mantalsskrifven person.
Delta förhållande fortfor intill 1812 års riksdag.
Vid 1810 års riksdag beslutade R.
St., alt all oroterad jord skulle roteras, och såväl detta riksdagsbeslut som det vid 1812 års riksdag fattade, angtde beväringsmanskapet, hade lill påföljd att, jag vet ej af hvilken anledn., otskrifningspenningarna icke från denna tid kommo att utgå från Halland.
Så har förhållandet varit intill närvar, tid. 1823 års Ständer fattade det beslut, alt den s. k. extra roteringen endast skulle drabba den privilegierade jorden, och att således alla de hemman och lägenheter, hvilka icke vore af denna natur d. v. s. kronoskatte och frälsejord, voro underkastade ordinarie rotering.
I sam manhang med detta 1823 års riksdagsbeslut inrättades roteringskommisioner inom länen.
Kommisionen inom Halland erhöll år 1825 sin instruktion.
Denna instruktion innehåller bland annat, alt endast den s. k. privilegierade jorden skulle extra roteras och den öfrige jorden belastas med ordinarie rotering.
På grund af de protester, som gjordes inom Halland med åberopande af de gamla anspråken, hade denna roteringskommission i början upgjort ett roteringsförslag, enl. hvilket utsockne frälsehemmanen skulle endast extra roteras, men detta förslag kasserades, och ett annat nprättades, deruti frälsehemmanen i Halland blefvo ålagde ordinarie rotering efter den grund att 4 hemman utgjorde en båtsmansrote.
Sedermera, vid 1840 års riksdag, anhöllo R.
M. att roteringen icke skulle sättas i verket förr, än R.
St. fått tillfälle att deröfver sig förklara.
Emedlertid hade allt sedan år 1812 dessa inskrifningspenningar nphört att utgå från provinsen hvars utsockne frälsehemman de facto icke blifvit någon rotering ålagde.
För att få ett slut på denna fråga, aflat K. M. lill R.
St. vid sista riksda gen ett för provinsen Halland synnerligen billigt och fördelaktigt förslag till rotering, som gick derpå ut, alt ehuru utsockne frälsehemmanen, enl. roteringslängderne, skulle in natura upsätla en båtsman för ungefärligen hvart 4:de hemman, föreslog K.
M. likväl, alt 6 hemman borde utgöra en båtsmansrote. K. M. yttrade väl icke bestämdt, att hvarje båtsmansrote skulle bestå af 6 hemman, men deremot alt roteringen skulle af utsockne frälsehemmanen utgöras lill | af krono- och kronoskatte-hemmanens inom provinsen roteringsskyldighet, hvilket ungefärligen motsvarar 6 hemman, hvarjemte K. M. föreslog, dels att utsockne frälsehemmanen, i stället för att utgöra effektiv rotering, skulle få hålla ständiga vakanser och således slippa de drygare afgiflerne genom den effektiva roteringen, dels ock att alla debiterade afgift er, hvilka icke voro af utsockne frälsehemmansegarne uttagne i och för dem åliggande roteringsskyldigheten, icke borde utkräfvas utan efterskänkas.
På allt detta ingingo R.
St. vid sisth riksdag.
Slån har följaktligen haft allt skäl i verlden lill den förmodan, att icke vid denna riksdag ortens fullmäktige skulle söka åter uprifva ett af R.
St. så nyligen fattadt beslut, serdeles som den provinsen Halland ålagda roteringskyldighet är vida förmånligare än för någon af de öfrige provinserne.
Nu hafva ortens Riksdagsfullmäktige vid denua riksdag begärt, att den Den 21 Juli. 553 vid sisla riksdagen bestämde afgiften sk rille helt och hållet uphöra.
Då frågan förra gången vid denna riksdag förevar, ansåg StatsUtsk. sig endast behöfva hänvisa R.
St. till de betänkm, som Ulsk. afgaf vid sisla riksdag och jag erkänner, alt just härigenom begick StatsUtsk. ett fel, emedan uti dessa bétänkm frågans historiska del visserligen utredes, men de äro hvarandra så olika, att, såsom jag förmodar, denna omständighet var den egentligen verkande orsaken till den här på Riddarhuset beslutade återremissen.
Frågan är nu, huruvida det beslut, som de båda Statsmakterne vid sista riksdag fattade uti ett ämne, som under mera än 150 år varit föremål för ständiga strider, skall beslå eller åter uprifvas.
Man har visserligen icke begärt, att beslutet skall belt och hållet uprifvas men så till vida förmildras, alt, i st. f. alt ungefärligen 6 mantal utgöra en båtsman, nb. betala vakans-afgift för en båtsman, 8 hemman skola sammanslås lill en rote.
Jag kan icke finna någon billighet häruti, och jag tillåter mig att fästa Herrarnes upraärksamhet pä 2:ne vigtiga dokumenter, hvilka voro helt och hållet okände, då frågan af 1848 års R.
St. behandlades.
Del ena är landtdagsbeslulet i Malmö.
Vi känna alla, att efter de krig, som under Konung
Carl XI:s regering öfvergingo de eröfrade provinserna, var nöden derinom ganska stor.
Åtskilliga sammanjemkningar erfordrades för ali ställa dessa provinsers förhållanden i öfverensstämmelse med det öfriga landets.
De eröfrade provinsernes innevånare sammankallades derföre till en landtdag i Malmö är 1669, dervid fattades ett så lydande beslut: ”Men alldenstund vi, efter all görlighet, oss gerna conformere och lämpe i privilegier och vilkor med R. o.
Ad. uppe i riket, thy bevilje vi och lofve vi härmed, att i stället af berörde knektehåll, efter rustljensten, vele vi härefler och allt framgent oss lämpa till det manér af utskrifning, som deruppe i riket häfver varit och härefter blifver brukligt, så att vi läte utskrifningen gå öfver väre utsittare eller ulfrälse, som under rätt och villkor af ugedagsgods ej böra komma, proportionaliter halfparlen emot skatte och krono” etc.
Det andra dokumentet, hvarå jag anhåller alt få fästa Herrarnes upmärksamhet, är en underd. skrifvelse af 1723 så lydande: ”Att Halländska Adeln, oaktadt bevekliga föreställningar, icke kunnat förmås att ingå rotering för sitt utsockne frälse, samt bland andra ur sägter anfört, hurusom R. o. Ad. i Skåne för en sådan rotering frie varit, men förklarat att skulle R. o.
Ad., som frälsegods i Skåne ega, kunna bringas till ett sådant besvärs villiga antagande, så skola de ej vara obenägne för sitt utsockne frälse i Halland dem i det mål att efterfölja”.
Nu känna vi, alt endast med undantag af ett par Herregods i Skåne har R. o. Ad. i hela den öfriga provinsen visat sig villig att antaga en sådan rotering.
Jag tror, att om dessa dokumenler varit kände vid sista riksdagen och i synnerhet landtdagsbeslulet af år 1669, hade StatsUtsk. sannolikt icke tillstyrkt den lindring K.
M. föreslagit utan i stället stadfästande af den rotering, som roteringskommissionen upgjort.
Jag anser mig icke böt a vidare uptaga R. o.
Ad:s tid med genomgåendet af ettämne, hvarom hvar och en, som af Ulsk. betänk, velat antaga del, kunnat erhålla alla de uplysningar, som erfordras, utan förnyar min anhållan, att 554 Den 21 Juli. R. o.
Ad., med vidblifvande af dess 2:ne gånger i ämnet fattade beslut, måtte lägga BondeStrs inbjudning till handlingarna.
Jag skall icke länge uptaga R. o. Ad:s lid med en fråga, som jag anser vara långt för detta afgjord, och icke eller skall jag vidröra det historiska af frågan, hvilket jag anser vara till fullo utredt uti Ctsk:s utlät.
Deremot ernar jag yttra mig om den här omordade billigheten, för hvilken man här synes kämpa, ända derhän, att man velat befria utsockne frälsehemmansegarne inom Halland från den lindriga roteringsskyldighet, som dem genom R.
Si:s vid sista riksdag fattade beslut blifvit ålagd.
Jag anser desse hemmansegare hafva tinder århundraden åtnjutit sådan lindring, att det dem nu ålagda roteringsbesvär icke kan vara numera serdeles betungande.
Vi böra ihågkomma, att de s. k. utskrifningspenningarna blefvo dem ålagda genom villkorligt kontrakt, då de öfrige provinserne måste anskaffa manskap under de långvariga och blodiga krig, hvari Sverige var inveckladt under Konungarne Carl X:des, Carl XI:s och Xll:s regeringar.
Under dessa krig erlade provinsen Halland endast 2 daler silfvermynt för hvarje person emellan 50 och (50 års ålder, hvaremot inom de öfrige provinserne rekryteringar för hvarje nummer flere gånger under loppet af ett krig egde rum.
Desse utsockne frälsehemmansegare inom Halland hafva således åtnjutit ganska stor lindring uti roteringsbördan emot de andra provinserna inom Sverige.
Vidare har genom 1810 års riksdagsbeslut blifvit afskrifven den bevilln., som desse hemman utgjorde, på sätt uti Utsk:s betänk, närmare omförmäles, och delta fortgick intill sista riksdagen, då R.
St. beslutade och Konungen fastställde, att desse hemman skulle ordinarie roteras, hvarigenom således blifvit dem efterskänkte sammanräknade 148,000 r:dr b:co, och hafva hemmanen ifrån är 1811 intill år 1848 följaktligen varit från alla afgifter i och för roteringen befriade.
Jag tror således att desse hemman hafva åtnjutit en vida större lindring i roteringsbördan, än hvarpå de kunnat göra anspråk.
St. vid sista riksdagen faltade beslut hafva de jemväl undfått en lindring i roteringen i så måtto, att de skola utgöra den endast till emot hemmanen inom öfrige provinserne, hvilket motsvarar 6 hemman om en båtsman.
Om man således jemför denna rotering med de af dem intill år 1811 utgjorda utskrifningspenningarna, lära väl utsockne frälsehemmansegarne icke billigtvis kunna sträcka sina anspråk längre i fall en förändring skall åter verkställas och den enl. sednasle, Konungens och Ständernas beslut, ålagde ord. rotering skulle utbytas, än att de må fä vidkännas de dem enl. äldre författningar åliggande utgifter, och då visar sig, att om gamla ntskrifningsförfaltningen tillämpas på Halland, och man kalkylerar efter senaste utkomna tabellverket öfver folkmängden i riket, skola vi finna, att dessa afgifter, fördelade på 60 år utgöra ärligen .... efter 2 daler på personen.
Förvandlas nu detta i spannemål enl. det värde, som egde rum, då denne afgift enl. 1692 års K.
Bref sednast bestämdes, upkommer ett belopp af 6,998 tunnor spanmål; men enl. den lindring, som vid sista riksdagen beviljades dessa hemman, ut - 11 cn 21 Juli. 555 gör det i närvande stund omkring 11,000 r:dr b:co.
Hemmansegarne hafva således 3 gånger fått nedsättning i den åberopade ut skrifningsbördan och det synes mig vara fullt tillräckligt.
Icke de stomindre begäres nu ytterligare nedsättning sålunda, att 8 hemman skola sammanslås att hålla en båtsmansrote, och detta begär man endast på grund af billighet.
Jag deremot anser en dylik nedsättning i högsta måtto obillig och derjemte godtycklig, ty om en nedsättning skall ega rum bör väl icke en viss numerär af hemman i en rote bestämmas, då hemmanen äro af olika godhet inom samma provins.
Icke heller anser jag den vid sista riksdagen upgjorda för delningsgrund af 6 hemman billig eller ens rättvis, utan man bör väl lika som i Skåne antaga behållna inkomsten af hvarje hemman såsom den rätta värdemätaren vid roteläggningen.
Hvad äter angår Frih.
Cederströms yttrande, att nuvar:de hemmansegare på god tro inköpt sina hemman och att det derföre vore obilligt, att bibehålla den rotering, som blifvit dem ålagd efter det hemmanen blifvit af dem inköpte, så tror jag, alt hvar och en inom Halland bosatt haft kännedom om denna fråga, som förevarit allt sedan 1720 och att de således förvärfvat sina hemman med kännedom om denna roteringstkyldighet.