Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes i Sveriges nuvar. tillstånd intet förhållande inom Riket, som är så rikt på samhällsondt, så rikt på medel att skada samhällsbyggnaden, som just detta systeme.
Största delen af vår befolkning egnar sig åt jordbruket, och hvad man än må göra, hvilka åtgärder man än må vidtaga, så är dock den tid icke nära, då en betydligare folkmängd hos oss kan sysselsätta sig i de egentliga fabriksnäringarna.
Låter man ofvannämnda systeme rota sig, så har man grund - Dcii i3 Mars e. m.
Jagt ett oiult i landet, sorn förr eller sednare skall fräta på Svenska statskroppen.
Jordbrukarne hafva sedan uråldriga tider bestått af 2 classen, nemi. sjelfägande jordbrukare och de som brukat annans jord.
Detta är den naturliga fördelningen.
Den sjelfägande classen är i vårt land större än den i proportion till befolkningen är i de flesta länder, men äfven jordbrukarnes dass har i vårt land varit bättre behandlad än i de flesta andra.
Det faderliga förhållande, sorn finnes i vårt land emellan jordägaren och hans torpare, beredde äfven för den sednare tillfälle till trefnad inom sitt hus och stärkte bandet dem emellan.
Fullgjorde han sina skyldigheter väl, skötte lian med omtanka det lilla jordbruk han hade, så var han i tillfälle alt bereda utkomst för sin familj och att vid sin död lemna en liten behållning.
Sådant blir ej förhållandet om landlbosyslemet borttages och man inför det systeme, som är gällande i Tyskland, der en enda jordägare kan under eget bruk hafva 6, 7 ä 8 tusen tunni, jord, hvarpå vi redan se exempel i Skåne, der hela socknar skötas med statdrängar, för hvilka det är fullkomligt likgiltigt om det blir god eller dålig skord, emedan de ej hafva något tillfälle att i den lyckliga dagen, då arbetsförmågan ännu finnes, bereda något öfverskott för den tid, då denna förmåga försvinner.
Det är genom frambringande af denna class och genom borttagande af den andra, som man skapar det förhållande af juridiska slafvar, hvarom man talade så mycket på förmiddagen, och hvilka äro så mycket olyckligare än andia slafvar, för hvilka namnet lifegen finnes, som desse sednare verkligen äga i lag stadgade rättigheter, under det de förre, sorn skyldra med namnet af Svenske medborgare, ej äga några rättigheter.
Det var för att pålägga något band i detta hänseende, som mitt förslag har blifvit framstå!dt.
Det är i allo obeskrifligt förmildradt, ty det lagger ej det ringaste hinder i vägen för den fria dispositionsrätten af egen jord; densamma är igenom detta förslag på intet sätt inskränkt.
Det åsyftar endast att under vissa förhållanden till försörjningsskyIdighet binda en husbonde, sorn bortvräker en åbo ifrån torpet.
Detta är likväl inskränkt till det fall alt åbon har setat der i så lång tid som 10 år.
Denna tid är så lång, att 0111 husbonden hade haft anledn. till missnöje med torparen, så kunde handå hafva haft tillräckligt tillfälle alt göra sig af med honom.
Vidare är detta stadgande föreslaget, under inskränkning till det förhållande, att torparen har minderåriga barn, och slutligen dertill att han kommer i den cathegori, som denna författning afser, d. v. s., att han kommer att ligga fattigvården till last.
Ilär är af en värd ledamot anfördi ett exempel på huru uti en liten socken, derigenom alt en stor jordbrukare hade vidtagit detta systeme, 47 hushåll på en gång blefvo vräkta den lilla församlingens fattigvård till last.
Jag får således vördsamt anhålla, att R. o. Ad., ehuru ofull - 452 Dea 13 Mais e. ui. ständigt mitt förslag kan vara, likväl ville antaga detsamma, sådant som det är.
Motsatsen skulle ådagalägga sorglöshet för den verkliga nöden, och att man låter den nöd och fattigdom, som på detta sätt framkallas, skyldra såsom en paradpost, under det man har helt andra syftemål, till hvilka man sträfvar.
Jag anhåller om Hr Landlnus propos. på bifall lill det af mig nu framställda förslaget.
Den värde ledamot, som nyss yttrade sig, har vidlyftigt ordat till försvar för sitt förslag, hvilket i och för sig sjeIf’t- dock är oförsvarligt och således ej kan genom det vidlyftigaste yttrande blifva i någon mån bättre.
Han har visat sig äga föga kunskap örn ett ordnadt jordbruk och om ett ordnadt jordbruks nytta för samhället; ty om man delar sönder jorden i så små portioner, alt brukaren ej dermed hela året är sysselsatt, utan endast några dagar i sender, och emellanåt måste drifva omkring för att söka annat arbete, så har man förstört hans liefuad.
Den värde ledamoten har äfven framställt behofvet för den fattiga classen, alt ej blifva bortdrifven af sina husbönder, som vilja lägga torp och lägenheter, hvilka höra till deras hemman, under sambruk, och föreslagit, att om husbonde ej inom 10 år funnit skäl att köra bort sin torpare, så skulle han föda honom i 5 år, i händelse han sedan uppsade honom.
Han glömmer dervid, alt landbon eller torparen har rätt att när han vill uppsäga husbonden och flytta sina färde ifrån honom, och då bör väl ett reciprok t förhållande å husbondens sida äga rum.
Den varde talaren glömmer äfven, att om en sådan författning skulle komma att antagas, så har en husbonde tillfälle att på gide året göra sig af med torparen, hvarigenom han undslipper afgiften
Delta är således ett stadgande, som, långt ifrån att befordra stadigvarande ömsesidig belåtenhet, skulle tvinga husbonden att på det gide året gora sig af med en torpare, som han eljest behållit i io år och kanske ännu längre.
Om det stadgande, som den värde ledamoten har föreslagit, blefve antaget, så skulle det, i min tanke, endast komma att skada samhället i stället för att gagna detsamma, och jag tillstyrker således alsing derå.
Jag påmin ner mig visserligen, att vid det tillfälle, då Hr Rosenblad väckte sitt förslag och då äfven någon discussion derom ägde rum, Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att discussionen var slutad, och att det blott återstod att framställa propos. å förslaget; men då den välde ledamoten nu utvecklat sitt förslag, och en annan talare sig derom yttrat, så torde det äfven tillåtas mig att nämna några ord, och det synes mig verkligen, att da detta såsom det tyckes oskyldiga försök att undergräfva äganderätten framställes på detta rum, så Dt* i» 13 Mars e. m. 453 förtjenst' visserligen ett sådant förslag att här omständligen förkastas, och att detta ej hör hero på den tillfälligheten att här möjligen kunna finnas ledamöter, sorn ej nog attenderat lill förslagets natur.
Jag får fästa Hr Rosenblads uppmärksamhet derpå, att om en sadan lagstiftning, som den han föreslagit, skulle komma att införas, så är det i alla fäll fullkomligt illusoriskt, alt den skulle kunna tvinga en husbonde att ingå på så stränga contracter med sina underhafvande, att lian ej skulle finna någon förevändning alt, på grund af gällande författningar, när som helst kunna uppsäga dem.
Jag har redan signalerat halten af Hr Rosenblads förslag, och detta torde vara tillräckligt att motivera min anhållan 0111 alslag derå.
I afseende på discussionens slut får jag, rörande mitt förslag, återkalla i minnet,-att detsamma ej är alldeles enahanda med det, som jag förut i detta ämne framställt, utan del är ett nytt modifieradt förslag, och således torde discussionen derom vara öppen.
Jag skall likväl ej förlänga densamma, ty jag kan ej i någotdera af de begge talares anföranden, hvilka nyss yttrat sig, finna något, som kan föranleda svar å min sida.
Den beskyllning, som jag fått uppbära, att mitt förslag skulle ingripa i äganderätten, vederlägges bäst derigenom att man läser sjelfva förslaget.
Om detta förslag kunde anses ingripande i äganderätten, så skulle på samma grund detta äfven kunna sägas 0111 hvarje annan författning, som bestämde nya åligganden och äfven om det förslag, sorn Frih.
Sprengtporten i förmiddags framställde.
Jag skall ej ytterligare förlänga discussionen, utan anhåller blott om bifall lill den framställning jag gjort.
Sedan discussion blifvit öppnad om ett amendement i en författning, sorn måhända är af stor vigt, så torde det äfven tillåtas mig alt säga några ord.
Jag hade eljest ej ämhat yttra mig örn denna författning, men jag har likväl anledn. af den extemporerade framställning, som af motionären blifvit gjord, alt tinna betänkligt alt nu kasta mig in på ett lagförslag, hvilket, på sätt en annan värd ledamot yttrat, ovedersägligen, om det ej innebär någon förnärmelse af äganderätten, åtminstone ställer den i sin verksamhet med bundna händer.
Jag kan ej föreställa mig möjligheten af, att en fri medborgare skulle vara bunden i sina contractsförhållanden med sina underhafvande, att besluta så eller så.
Om Hr Rosenblads förslag åsyftade att minska obehaget af det s. k. slattorpare-systemet, så skulle jag för ingen del sätta mig emot detsamma; men jag tror ej, alt den väg, som han valt, leder till detta mål, utan tvertom aflägsna!' derifrån, ty genom så stränga villkor i contraclsluten, som här öro i fråga, skulle torparen verkligen i min tanke ställas i en 454 I) c n i3 M ars c. m. cathegori, sorn nära nog träffar in på lifegenskapen, efter det är ofelbart, att om jag måste conlrahera på 10 eller i5 år med en person, så kan jag göra villkoren så bårda, att lian beror af mig.
Jag vill ej förlänga discussionen, men tror att del vore vådligt att bifalla motionärens förslag, och får förena mig med de herrar, hvilka afstyrkt detta stadgande, såsom ej förenligt med den fråga, som nu afhandlas.
I afseende på den siste värde talarens anförande, får jag erinra, alt lian troligtvis ej fästat uppmärksamheten på redactionen af mitt förslag, när detsamma upplästes; ty den innehåller ej något om burn contracter med landboer skola vara ställda.
Det är ej fråga i faltigvårdslagstiftningen alt gifva något stadgande i detta fall; ty i det hänseendet finnas andra föreskrifter.
Jag har ej afselt att lägga det minsta binder i vägen för att uppställa eontractet huru man behagar, utan har blott velat tillvägabringa ett stadgande om när en husbonde skall vara skyldig att ombesörja fattigvården för en landbo eller jordtorpare.
Deremot lior det nu alldeles icke lill ämnet, huru contraclerna emellan husbönder och deras torpare böra uppgöras, men såsom bevis derpå, alt det likväl finnes länder, der en sådan lagstiftning äger rum, får jag anföra, att i Danmark finnes en lag, som förbjuder underbruk, hvilket der är belagdt (när vissa villkor ej blifvit uppfyllda) ined dubbel skatt; mea, såsom jag redan nämnt, jag har ej föreslagit något för att hindra afslutandel af contracler med landbönder, utan jag liar endast föreslagit en skyldighet för husbonden, sorn jag tror att billigheten bjuder och hvars stadgande visserligen kunde innebära ett correctiv emot ett missbruk, som starkt botar vårt land.
Såvida jag rikligt uppfattat Hr Rosenblads förslag, så innebär det ett vite eller ett ansvar för jordägare, alt vid legostämmans slut i fem års tid försörja en underhafvande, så snart lian ej prolongera!’ contractet.
Hr Rosenblad har här fästat sig vid den korta tiden af 5 år, men om man på rättsgrund kan stödja ett sådant anspråk på 5 års tid, derföre alt man vid legostämmans slut ej prolongera!' eontractet, så finnes intet, sorn hindrar att detta kunde utsträckas lill lifstiden, i händelse af underlåtenhet å jordägarens sida att förlänga eontractet; ty ett sådant anspråk skulle kunna försvaras med alldeles samma, rättsgrund, som det Hr Rosenblad föreslagit på ett mindre antal år.
Hvad åter angår det exempel, som Hr Rosenblad liemtat ifiån Danmark, så är jag ej i tillfälle att ingå i någon pröfning af
Danska lagstiftningen i detta afseende, då dertill torde behöfvas någon närmare kännedom om de Danska kameralföi fattningarna och de villkor, hvarunder jord der besittes, för att kunna afgöra, huruvida nå - Den i3 Mars e. ai.
45 a gon slags jemförlighet, i afseende på lagstiftningen, i det ena oell andra Riket äger ruin.
Att betrakta saken blott isoleradt, tror jag endast leder till stora misstag.
Del kail visserligen vara möjligt, alt i Danmark finnas kloka lagar i många afseenden; men jag tillstår, att jag ej anser den af Ilr Rosenblad omnämnda förtjena någon efterföljd bos oss.
Jag vidhåller mitt alstyrkande af bifall lill Hr Rosenblads förslag.
Det förundrar mig, alt den värde motionären ej sjelf bar funnit huru bristfälligt hans förslag är.
Han säger, efter hvad jag vill påminna mig, att villkoret för busbondens skyldighet i detta afseende vore, att torparen i flera år skulle hafva uppfört sig beskedligt.
Ingen husbonde lärer väl vara så oeftertänksam, att lian gör ett contract på 10 år eller låter torparen innehafva torpet så länge, i händelse han derigenom utsatte sig för att sedan få underhålla torparen i fem år, om deune flyttade.
Skulle denna författning verka något, så borde det tilläggas, att husbonden ej finge köra bort torparen förr, än denne innehaft torpet i 10 år; meri jag hemställer, om icke äganderätten derigenom i sin aldra största höjd blefve angripen.
Om jag t. ex. sitter på en så liten hemmansdel, att den knappt kan föda ett hushåll, men hvilken jag fått i arf och hvarpå finnes en jordtorpare, så kommer jag då ej i åtnjutande af denna hemmansdel, emedan jag ej får uppsäga torparen och kan derigenom sjelf komma församlingens fattigvård till last.
Af dessa exempel inser man på huru lös grund förslaget är fotadt, och afstyrker jag således bifall dertill.
' Hr Rosenblads förslag upplästes, hvarefter Hr Frih. och Landtm, framställde propos. lill detsammas antagande.
Hr Frih. o. Landtm, gjorde derefter propos. på afslag å detta förslag.
Ropades starka ja samt ett och annat nej.
Landtm, i anledn. häraf förklarade sig hafva funnit den sista proposrn med ja besvarad, begärde Ilr Rosenblad votering, såvida icke Hr Landtm, ville ånyo framställa propos. å ifrägavar. förslag, i hvilket fall Hr Rosenblad ville åtnöja sig med det svar, som derå komme alt lemnäs.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då den sist framställda proposin blifvit efter Hr Landtnäs omdöme med ja besvarad, och han redan förklarat detta, ansåg Hr Landtm, sig icke kunna ånyo framställa propos. å Hr Rosenblads förslag. 455 Den 13 Mars e. in.
Ehuru delta är den vigtigaste frägan af hela betänk., så vill jag likväl, för att icke borttaga R. o. Ad:s tid, och emedan jag ej linner något understöd här på bänkarna, inskränka mig till en reservation emot det beslut, som af R. o. Ad. nu blifvit fattadt. § 13.
Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att denna § ej syntes kunna antagas fullkomligt oförändrad, enär densamma åberopade 9 och 10 §§:na, men 10 §:n blifvit af R. o. Ad. afslagen.
Utom livad Hr Frih. o.
Landtm, nu behagat yttra, anhåller jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på ordet ”fattigvårdsstyrelse” i denna §.
Jag vet ej om det är försigtigt att i denna styrelses händer lägga en så stor makt, att den, utan att höra församlingen, skulle få rättighet alt eftergifva den fattigvårdsansvarighet, som enligt denna författning ålägges.
Jag tror att detta skulle knnna förorsaka mannamån och anhåller derföre att åtminstone efter ordet ”fattigvårdsstyrelse” rnå tilläggas orden: "efter församlingens h ö r a n d e.” Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Den 10 §:n, som här är omnämnd, torde på delta ställe böra utgå, men deremot den g §:n ensam härstädes åberopas, enär det är ett verkligt behof, på sätt under discussionen upplyst blifvit då 9 §:n förevar, att man här i i3 §:n fäster sig vid de föreskrifter, som i den 9 §:n finnas bestämda.
Hvad nu vidkommer den framställning, som Hr Ribbing gjort rör:de den stora makt, som genom stadgandet i denna § har blifvit lemnad till fattigvårdsstyrelsen, så skulle jag för min del, ehuru ogerna jag ser arbitrage, likväl tro att den här utan all fara skulle kunna medgifvas.
Här är ej fråga om att ålägga något onus, vare sig utgift af penningar eller utgörande af någon skyldighet, utan här är endast fråga om en eftergift.
Att vid hvarje sådant tillfälle sockenstämma skulle sammankallas synes mig ej vara lämpligt.
Då skulle alltför litet förtroende vara lemnadt åt fattigvårdsstyrelsen, hvilken likväl hvarje år skall redogöra för sin förvaltning och huru den för hvarje fall förfarit.
Är då församlingen missnöjd med sin fattigvårdsstyrelse, så underlåter den visserligen ej att utbyta den emot en annan, så att den fattigvårdsstyrelse, som gjort sig skyldig till mannamån, ej länge kommer att bibehållas.
Alltså tror jag ej något äfventyr vara vid att lemna denna makt åt fattigvårdsstyrelsen, och får blott anhålla, att det endast måtte komma alt heta 9 §:n.
Den i3 Mars e. m. 457 Frill.
Jag bestrider att fattigvårdsstyrelsen må erhålla rättighet att eftergifva något, som blifvit stäldt till dess disposition och redovisning; ty grunden för al! slags uppbörd och redovisning är, att hvad som är lill uppbörd anvisadt skall redovisas.
Det bör endast bero på sockenstämman att bevilja en sådan eftergift, som den ifrågavar.
, och jag tillstyrker således, att i3 §;n, såsom alldeles olämplig och öfverflödig, må utgå ur förslaget.
Gr Posse, Fredr.:
Jag kan ej underlåta att instämma i den af Hr Ribbing gjorda anmärkningen.
Hvad Hr von Hohenhausen yttrat derom att här ej är i fråga alt ålägga något onus eller skatt, medgifver jag väl, men anser det likväl vara en indirect pålaga på dem, som skola betala hvad som sålunda efterskänkes en viss person.
Jag tror ej alt någon stor tidsutdrägt skulle åstadkommas derigenom att församlingen höres, och får derföre tillstyrka, att det enligt Hr Ribbings förslag må heta: af fattigvårdsstyrelse efter församlingens hörande etc.
Cederström anser jag att den i3 §:n bör helt och hållet ur förslaget uteslutas.
Så länge den 10 §:n fanns qvar, kunde det vara skäl att en auetoritet ägde rätt att, i mån af behof och billighet, eftergifva dess fordringar; men om äfven fattigvårdsstyrelsen vore lämplig auetoritet, tror jag ej att den borde kunna eftergifva de fordringar, som den g §:n innehåller.
Detta stadgande kan väl ej anses vara för strängt, då föräldrars och barns ömsesidiga skyldigheter ej sträcka sig längre än till hvad med behofvet å den ena och förmågan å den andra sidan finnes öfverensstämmande, och då således, der behof och förmåga ej finnes, intet understöd kan komma i fråga.
Finnas åter dessa, så bör ingen eftergift kunna äga rum.
Jag anhåller således om propos. derpå alt i3 §:n må utgå.
Hamilton förenade sig Hr Gripenstedt, Joh. Aug-, Gr.
Anckarsvärd, Carl Henr., och Frih.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg ett sådant stadgande, som Ulsk:n i i3§:n föreslagit, böra uti ifråga var. stadga intagas.
Hr F i'i h. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåg den i3 §:n i Utsk:ns förslag böra utgå.
Ropades starka ja, blandade med ett och annat nej, i anleda hvaraf Hr Landtm, förklarade denna propos. vara med öfvervägande ja besvarad. 2I H. 58 458 Den i3 Mars e. ra.
Härefter tillkännagaf Hr Frih. och Landtm , alt till R. o. Ad. denna dag ankommit elt prot.utdr. fran BondeSt.
, innehållande inbjudning lill MedStånden att förena sig med BondeSt. i dess beslut, ang:de nu förevar, betänkande.
Då bland dessa beslut ett anginge en ny §, som BondeSt. ansett böra i nummerordningen blifva den i4:de, och R. o.
Ad. nu beslutat borttagande af den i3 §:n, samt föredragningen af i4 §:n i LUsk:s förslag härefter komme att följa, förmodade Hr Landtm., att R. o. Ad. funne BondeSt:s inbjudning i denna del nu böra tagas i öfvervägande, helst densamma ägde gemenskap med det förslag, som Hr Edenlijelm under gårdagen afgifvit till en ny § i författningen, hvilken §, derest den anloges, troligen borde erhålla sitt rum der nu i3 §:n utgått; hvarföre Hr Landtm, nu finge låta uppläsa detta prot.utdr. från Hederv.
Sedan denna uppläsning skett, yttrade Hr Landtm., att R. o. Ad. deraf torde hafva funnit, att inbjudningen anginge 4 punkter.
Den första, att i händelse förslaget om sockenstämmor och sockennämnder antoges, sockennänrnderne alltid måga utgöra fattigvårdsstyrelsens. R. o. Ad. hade vedan fattat samma beslut, hvarföre denna del af inbjudningen kunde anses redan vara behandlad.
Vidale framställde
Hr Landtm., alt andra punkten i inbjudningen rörde borttagande af slutmeningen i io §:n: ”dock med rättighet att, om h a n v i 11, af deras tillgångar eller arbete åtnjuta ersättning för den kostnad, han sålunda fått vidkännas;” samt alt, då R. o. Ad. borttagit hela io §:n, Ståndet torde finna det äfven denna del af BondeSlts inbjudning redan vore tillräckligen behandlad.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade derefter, att den 3:dje punkten i prot.utdr. rörde inbjudning att förena sig med BondeSt:s beslut, att en ny §, i ordningen den i4;de, skulle införas af följande lydelse: ”1 det fall, att ägare af större jordegendom, bruk eller fabrik, redan äger, elier, efter erhållet tillstånd af öfrige församlingsboer genom sock enstä mmo-beslut, hädanefter inrättar enskild fattigvård för sitt ägo-område, vare han skyldig att för de fattiges understöd inom detta område, utan församlingens betungande, ansvara;” i följd hvaraf nummerordningen af de öfriga §§:na komme att förändras.
Det af Hr Edenhjelm afgifna förslag, som i gårdagens plenum blifvit uppläst och som ägde sammanhang med BoodeSt:s sistnämnda beslut, var af följande innehåll:
"Bruks- och fabriksin rättningar å landet äge att genom sär - D c 11 13 Mars c. m skild fattigvård försörja sina fattiga, eller ock bid råge dertill i mån af in rättninga mes taxering, som i 3 §:n sägs.” Gr.
Jag har för min del intet emot någotdera af dessa förslag, utan förenar mig alltför gerna i dem.
Jag tager mig likväl friheten fästa Husets uppmärksamhet på en ofullständighel i båda dessa förslag, nemi. att det ingalunda är uttryckt, huruvida jag derigenom blifver befriad ifrån deltagande, för min andel, i den allmänna fattigvården inom socknen, och jag skulle önska alt detta vore positivt uttryckt.
Att sörja för mina egna fattiga, dertill behöfver jag intet lagstadgande, ty denna rättighet äger jag i alla fall.
Jag är egentligen förekommen af Gr.
Anckarsvärd i den anmärkt), lian gjort.
Jag skulle således tro, att ännu ytterligare något stadgande behöfdes, så till vida, att någon controll borde äga rum öfver det sätt, hvarpå den enskilda fattigvården utgöres, så att det allmännas lätt i del fället ej eftersattes.
Vid större bruk och fabriksinrättningar har i alla tider varit särskild fattigvård och socknarne således fria från allt deltagande i underhållet af fabriksarbetarne.
Det erfordras derföre ej något vidare, än att sådana öfverenskommelse!' upprättas och blifva gällande.
Jag skulle likväl tro, att det förslag, som Hr Edenhjelm afgifvit, är i det afseendet bättre än BondeStis beslut, att Hr Edenhjelm framställt ett alternativ för den händelsen , att ingen sådan öfverenskommelse med fabriksägarne inom socknen kunde åtstadkommas, hvarigenom det blefve bestämdt huru och i hvilken ordning fabriksägarne borde deltaga i fattigvården inom socknen; men jag hemställer dock, huruvida icke denna redaction skulle kunna tarfva någon liten förändring.
Den lyder sålunda : ”Bruks- och fabriksinrättningar å landet åge alt genom särskild fattigvård försörja sina fattiga eller ock bidrage dertill i mån af inrättningarnes taxering, som i 3 §:n sägs;” d. v. s. då bruks- och fabriksinrättning fi landet icke genom särskild fattigvård försörjer sina fattiga, skall den bidraga till socknens fattigvård i mån af inrättningens taxering, sorn i 3 §:n sägs.
Så vidt jag uppfattat det be slut, Som BondeSt. lättat i denna fråga, uti hvilket beslut Ståndet har inbjudit R. o. Ad. alt sig förena, så innefattar det ej något annat, än att, när med församlingens begifvande, på allmän sockenstämma, beslutadt blifvit, att en fabrik eller ett större bruk sjelf skall besörja sin egen fattigvård, så bör deraf följa, att en sådan särskild rote, som derigenom uppkommer i församlingen, skall vara förbunden att underhålla sina fattiga.
Mig synesdetta vara så klart i sig sijHtt, Den i3 Mars e. m• att något säl skildt stadgande derom ej beliöfver införas, ty i intet fall lärer församlingen medgifva sådant, så framt ej villkoren för denna separation uppfyllas, nemi. att underhålla sina fattiga.
Jag skulle således tro, att hvad i denna inbjudning finnes föreslaget , är alldeles öfverflödigt, och sjelfva saken innefattas dessutom i 2 §:n, der det är församlingarna medgifvet att enl. föreskrifterna i denna författning ordna sin fattigvård, på sätt de lämpligt finna.