Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Samma lag vare om den, som sådant märke falskeligen sätter.
Varder embets- eller tjensteman, som betrodd är att rå och rör eller andra sådane märken, som ofvan sagda äro, sätta eller rätta, dervid beträdd med Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:0 189. 025 med brott emot denna §, varde dömd till straff-arbete från och med tyra till och med åtta år. § Il Eftergör någon guld- eller silfverman!, som inom eller utom
Riket gångbart är,- dömes lill slraff-,arbete från och med lyra till oell med ålla år.
Varder kopparmynt eftergjord!; då skall lill straff-arbete från och med elt till och med två år dömas.
Har man ej myntet ulgifvit eller begagnat; må tiden för straff-arbetet kunna nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. § 12.
Den som i bedräglig afsigt filar eller klipper guld och silfvermynt, eller del eljest på något sätt minskar, eller gifver ål ringare mynt sken af det, som högre är; dömes till straff-arbete från och med sex månader till och med tre år.
Ar ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden för straff-arbetet kunua nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. § 13.
Eftergör eller förfalskar den Rikets mynt, som myntning deraf betrodd är; varde dömd till straff-arbete från och med sex till och med tio år, eller på lifstid. § 14.
Eftergör man sedel, som af Rikets Ständers Bank eller annat Rikets allmänna Penninge-vork, af annan Stats bank eller, med tillstånd af in- eller utländsk regering, af enskildt Penninge-verk utgifven är, för att såsom penningar allmänneligen gå och gälla; dömes till straff-arbete från och med fyra lill och med 10 år.
Lag samma vare der man riktig sådan sedel förändrar, så att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde, eller å dylik sedel, som upp hört att gälla, utplånar tecken, hvarigenom sådant utmärkcs, eller eljest dermed vidtager åtgärd, hvarigenom sken al giltig sedel deråt beredes.
Har den som sedel eftergjort eller, på sätt nu sagdl är, förändrat, sedeln ej ulgifvit eller begagnat; må tiden för straff-arbetet kunna nedsättas lill hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid.
Varder vid Rikets Ständers Bank eller annat Rikets allmänna penningeverk anställd embets- eller tjensteman eller den, som betrodd är att bankens eller penninge-verkets sedlar förfärdiga, lörvunnen att hafva sådan sedel eftergjort eller på sätt ofvan sägs förändrat; varde dömd till straff-arbete från och med sex till och med 10 år eller på lifstid.
Bih, till It.
Prot. 1856—1858. 10 Sami. 1 Afd. 2 Band. 78 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 189. § 15.
Har man eftergjort mynt eller penninge-sedel, eller sådan sedel, på säll i § 14 sågs, förändrat, oell kan af omständigheterna pröfvas, att del ej i bedräglig afsigt skett; straffes ändå, der han ej af egen drift det eftergjorda eller förändrade förstört eller all skadlig verkan deraf förebygt, med böter från och med fem till och med eli hundra Riksdaler. § 16- Utprånglar någon veterligen falskt mynt eller falsk penuinge-sedel; straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort.
Varder bedrägeriet yppadt innan skada skett; må tiden för straff-arbetet kunna nedsättas lill hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. § 17.
Har någon blifvit med falskt mynt eller falsk penninge-sedel bedragen och, ändå att han sådant märkt, sedan det mynt eller den sedel till annan utgilvit eller sökt utgifva; dömes lill fängelse eller strafl-arbete från och med två månader till och med två år. § 18.
Har någon, antingen i uppsåt alt begå sådant brott, som i 7 § sägs, eller att eftergöra eller förfalska mynt eller penninge-sedel, eller med vetskap om annans uppsåt lill sådant brott, förfärdigat eller anskaffat stamp, märkjern, form eller annat verktyg, hvarmed förfalskningen verkställas skulle; och kommer ej brottet till fullbordan; varde ändå dömd till fängelse eller straff arbete från och med två månader lill och med två år.
Har någon ulan behörigt uppdrag förfärdigat sådana stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i föregående moment omtalas; varde, ändå alt han om uppsåt eller vetskap, som der sägs, ej öfvertygad varder, dömd att böla från och med fem till och med etthundra Riksdaler.
Har man, i fall som i denna § sägas, af egen drift del förfärdigade eller anskaffade förstört eller obrukbart gjort, vare från straff fri. § 19.
Nu komma stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i 18 § omförmälas och äkta äro, någon lofligen tillhanda: hörer honom ej till alt dem vårda,, bör han dem lill Konungens Befallningshafvande eller i annan allmän vård aflemna; gör han det ej och varda de af annan, ulan hans vetskap och vilja, missbrukade; bote från och med fem till och med femtio Riksdaler.
Samma lag vare, om den, som efter behörigt uppdrag förfärdigat slika verktyg, underlåter att deni aflemna till vederbörande, som dem beställt, eller dess kända bud, eller ock annorledes dem missvårdar och missbruk deraf sker. Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 189. 627 Missvårdar embets- eller tjensteman dylika verktyg, som under hans tillsyn äro, straffes derför som för annat tjenstefel. §20.
Med falska stampar, märkjcrn, formar, eller andra till förfalskning ämnade verktyg, så ock med hvad genom förfalskning tillkommit, skall så förfaras, att missbruk deraf ej ske kan. § 21.
Den som lill straff elier 1, 2, 4, 7, 10, 11, 12, 13, 14 och 16 §§ dömes, skall ock förklaras äran förlustig.
Om bedrägeri samt annan oredlighet. § 22.
Hvar, som genom antagande af falskt namn, stånd eller yrke, eller genom annat svikligt förfarande bedrager sig till gods eller penningar, eller förlust, deraf annan tillskyndar; dömes, der ej annorledes här nedan stadgas, lill böter från och med fern till och med femhundra Riksdaler eller fängelse från och med två lill och med sex månader.
Ar bedrägeriet med särdeles försvårande omständigheter förenadt, då må till straff-arbete från och med sex måuader till och med två år dömas. § 23.
Såsom bedrägeri skall anses och efter 22 § straffas: l:o Om man, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar eller beropar sig å veterligen falska sådana handlingar, som i 4 och 5 §§ omförmälas och i diktade personers namn skrifne äro; 2:o
Om man på veterligen falsk uppgift förskallar sig försäkring för brand- eller sjöskada eller annat; 3:o
Om man sätter ut pant, som veterligen falsk är; 4:o
Om man under falskt sken af köp, gåfva eller annat aftal, egendom sig afhänder, för alt förekomma utmätning eller eljest hindra annan att göra sin rätt till egendomen gällande; och 5:o
Om man uppsåtligen, till förfång för annans rätt, förstör eller gör obrukbara de handlingar, hvarå den sig grundar. § 24.
Säljer man eller ullemnar eljest till annans begagnande veterligen förfalskade lifsmedel; och är vid den förfalskning ämne nyttjadt, som för menniskors lif eller helsa farligt är; dömes lill straff-arbete från och med två lill och med fem år.
Får någon af de lifsmedel svår sjukdom eller kroppsskada; 628 Expeditions- V t.sk oi tets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o iS9. då skall lill straff-arbete från oell med fyra till oell med 10 år dömas.
Ljuter någon deraf döden; varde den brottslige dömd till straff-arbete på lifstid.
Bjuder man lill annan ut sådarie veterligen förfalskade lifsmedel, som ofvan sagde äro; varde, der de ej emottagas, ändå dömd till straff-arbete från och med sex månader till ch med två år.
Beträdes handlande eller annan, hvilkens yrke är att sälja eller bereda lifsmedel, med brott, som i denna § sägs, miste han oek den näringsrätt.
Begår någon sådant brott, hvarom denna § handlar, i uppsåt att annan till lif eller helsa skada; dömes för förgiftning, efter lliy derom är stadgadt. § 25.
Säljer man eller ullemnar eljest till annans begagnande, eller bjuder man till annan ut veterligen förfalskade läkemedel, de der för menniskors lif eller helsa farliga äro; vare lag som för hvarje fall i 24 § sägs. § 26.
Gör man med uppsåt orätt i mätande, vägande eller räknande vid handel eller eljest, då varor emottagas eller aflemnas, varde, der brottet ej efter 8 § straffbart är, dömd etter Ihy i 22 § sägs.
Beträdes Kronans uppbördsman eller edsvuren mätare med sådant brott, som sagdt iir, må lindrigare straff, än fängelse ej ådömas, och miste han derjemte embelet.
Brukar man vid handel eller eljest då varor efter mått eller vigt skola aflemnas eller emottagas, sådant mått eller vigt, som ej är behörigen slämpladt eller märkt, dömes, ändå att han om ondt uppsåt ej öfvertygad varder, lill böter från och med feni till och med etthundra Riksdaler.
Var måttet eller viglen behörigen stämpladt eller märkt, men ej omjusteradt, der sådan åtgärd skolat ega rum; böle ock, om det oriktigt befinnes, efter thy nu sagdt är. § 27.
Huru den straffas skall, som svikligen tager något från barn under tolf år eller från afvita; som, i uppsåt att något dermed sig tillegna, lägger märke å det, som hörer annan till, eller utplånar annans märke; som svikeligeu tager högre tull eller skatt än påbudet är; som drager under sig kronans ingäld; som försnillar lull-eller andra allmänna afgifter; eller som emot sina borgenärer brukar svek eller list; — derom är särskildt stadgadt. § 28.
Tillvällar sig någon svikligen, i uppsåt, att skada göra eller fordel sig eller annan bereda, utöfning af embete eller tjenst; dömes lill straff-arbete från och med sex månader till och med tre år.
Gifver man sig eljest obehörigen ut för einbets- eller tjensteman och utöfvar något af hvad till dennes befattning hörer; dömes till böter från och Expeditions-Utskottets Förstäf' till underd.
629 med femtio till och med Tvåhundra Riksdaler eller fängelse från och med två månader lill och med ett år. § 29.
Har man genom antagande af falskt namn eller stånd beredt sig arf eller andra familje-rätligheler; dömes till fängelse eller straff-arbete från och med sex månader till och med två år.
Äro omständigheterna synnerligen försvårande, må tiden för straff-arbetet till högst fem Ar kunna ökas. § 30.
Gifver man sig ut till namn eller stånd för annan än den han är och bedrager derigenom qvinna till äktenskaps-aftal; dömes till böter från och med femtio till och med Tvåhundra Riksdaler eller fängelse från och med två månader lili och med två år.
Kommer vigsel eller häfd dertill, varde ^ömd lill straff-arbete från och med sex månader lill och med fem år.
Samma lag vare der någon, som af naturen är vanför eller till äktenskap alldeles obeqväm eller drages med obotlig smittosam sjukdom, förtiger det och svikligen förleder annan till giftermål med sig.
Hvad för de läll, som i denna § omförmälas, särskildt är stadgadt i afseende 5 återgång af fästning eller giftermål, så ock om förverkande af fästninga-gåfvor och giftorätt, lände ock lill efterrättelse. §• 31.
Understicker eller lörbyter man barn, dömes till straff-arbete från och med två till och med ålla år.
Äro omständigheterna synnerligen mildrande, må straffet kunna nedsättas till fängelse från och med sex månader till och med två år. § 32.
Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, olofligen bryter eller öppnar annans förseglade bref eller handling eller annat, som honom enskildt angar och med försegling eller på annat sätt tillslutet är; dömes lill straff-arbete från och med två månader till och med två år.
Sker det eljest med vilja, ulan ondl uppsåt, vare straffet böter från och med fem till och med etthundra Riksdaler.
Tager någon olofligen från Posten ut annans bref och det uppsåtligen förstör eller undanhåller; vare lag som här ofvan i denna § sägs.
Huru den straffas skall, som stjäl ur bref eller annan förvarings-persedel, hvilken med försegling eller på annat sätt tillsluten är, eller som, i afsigt att stjäla, öppnar dylik förvarings-persedel, derom är särskildt stadgadt. § 33.
Hvar som förfalskar, svikligen förbyler, försnillar, eller eljest uppsåtligen förskingrar annans gods, det man i besittning häfver; straffes med bö - Expeditions-Ctskottels Förslag till underd.
Skrifvelse N-.o 189. ter från och med fem lill och med två hundra Riksdaler, eller med fängelse från och med två månader till och med två år. § 34.
Brukar man olofligen annans gods, det man i besittning häfver; bote från och med fem till och med tjugufem Riksdaler. § 35.
Försnillar man gods, som annan i hans vård under lås, försegling eller annat dylikt stängsel insatt, eller som blifvit honom förtrodt att vårda, då det ur eld, sjö eller från fiende frälsadt är; varde dömd såsom för stöld eller snatteri, efter som godsets värde är till.
Försnillar tjenstehjon, köpmans-beljent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare hvad i hans vård af husbonden lemnadt är; eller skeppare, forman eller deras folk hvad dem förtrodt är att föra eller förvara; eller gäst gifvare, värdhusvärd, eller annau som herbergerar resande eller för sin näring eller vinning emottagcr gäster i sitt hus, hvad i hans vård af gästen lemnadt är; stånde ock tjufsrätt, efter thv derom särskildt är stadgadt.
I afseende å embets- eller tjenste-man, som tillgriper och förskingrar medel, dem han i och lör embete eller tjenst emoltagit, gälle äfven hvad särskildt i lag stadgas. 8 36.
Fordrar man betalning för gäld, den man vet gulden vara, eller nekar man emot bättre vetande sin hand och förskrifning eller lill pansatt, lånt, legdl eller inlagdt gods, eller hvad eljest det är, som hörer annan lill och man i besittning häfver; eller återfordrar man del gods, som blifvit till annan utlegdt eller förtrodt eller lemnadt såsom pant eller lån, ändå alt man det veterligen återbekommit; eller tager man svikligen åter del gods man i pant tili annan lemnat eller denne eljest under panträtt innehar; straffes med böter från och med fem till och med tvåhundra Riksdaler.
Aro omständigheterna särdeles försvårande, då må till fängelse från och med två månader till och med två år dömas.
Lag samma vare, der man säljer eller annorledes mot vedergällning föryttrar ondt för godt, mängdi för omängdt eller det, hvaruti man vet fel vara utan att sådant uppenbara; eller säljer, städjer eller leger (wern eli, eller lager städja såsom tjenstehjon hos två husbönder för samma tid. § 37.
Går fullmäktig i sak, den honom betrodd är, svikligen hufvudmannens vederpart tillhanda, vare sig med skrifts uppsättande eller med råd eller skäl, eller eljest till hufvudmannens skada främjar sin eller andras nytta, eller begår syssloman vid annat uppdrags utförande trolöshet emot hufvudman, vare lag sorn i 36 § sägs; och vare fullmäktig, som med sådant brott beträdes, ej mera tillåtet att föra andras talan inför rätta.
Skrifvelse N:o 189. 631 Förleder man i sviklig afsigt annan till oskälig rältegång, bote från och med tjugu till och med tvåhundra Riksdaler. § 38.
Sätter man olofligen å tillverkning, som till salu hålles, annans märke än rätta tillverkarens, straffes med böter eller fängelse efter thy i 36 § stadgas.
Ar för brott, hvarom denna § handlar, tillverkningens förlust för visst fall särskildt stadgad; gälle ock det lill efterrättelse. § 39.
Uppgifver någon i orlofssedel eller annan sådan enskild handling, som i 5 § nämnes, hvad han vet osant vara, och deraf annan vilseledas eller skadas kan, bote från och med fem till och med ett hundra Riksdaler. § 40.
Begagnar sig någon svikligen af orlofssedel, pass eller annat dylikt bevis, som för annan utgifvet är, straffes med böter från och med tjugu till och med tvåhundra Riksdaler. § 41.
Låter man ej så lysa fynd eller hittegods, som i lag stadgadt är; böle till högst dubbla värdet af det hittade, dock ej under två Riksdaler.
Förtiger man fynd eller hittegods, då egaren eller annan dertill berättigad sig anmäler eller eljest^tillkännagifver, straffes som för bedrägeri i 22 § skils. § 42.
Draga äkta makar något lönligen undan hvarandra, barn undan föräldrar eller fosterföräldrar; slerbhus-delegare eller andra, som i samfäldt bo eller bolag äro, undan hvarandra; vardén straffade med böter till högst dubbla värdet af det undandragna, dock ej under fem Riksdaler.
Ar brottet med synnerligen försvårande omständigheter förenadt, må tiil fängelse från och med två månader lill och med ett år dömas. § 43.
Brott, som i 23 § 5 morn., 30 § J morn., 33, 34, 36, 37, 41 och 42 §§ omförmälas, må ej åtalas al annan än målsegare.
Ej eller må brott, som i 32 § sägs, åtalas al annan äu den, som brefvet alsändt eller tiil hvilken det skrifvet är, eller af den, som eger, i vård häfver eller emottaga skuldet, som eljest brutet eller öppnadt blifvit.
Brott, som i 30 § 2 och 3 mom. omförmälas, må ej eller af allmän åklagare åtalas, der ej förthy återgång af fästning eller giftermål blifvit sökt, eller, i fall fästning eller giftermål ej skett, inålsegaren brottet till åtal angifvit.
632 Earpedilions-Utskottets Forsing till underd.
Skrifvelse l\:n 189.
Gemensamma bestämmelser. § 44.
I afseende å delaktighet i brott, som i denna förordning omförmälas, komina, der annat ej linnes särskildt stadgadt, de angående delaktighet i rniss gerningar i allmänhet gällande föreskrifter att tjena till efterrättelse. § 45.
Böter, som i denna förordning stadgade finnas, beräknas i Riksmynt.
Saknar den bötfällde tillgång till böterne, skola desamma förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, motsvarande en tredjedel af ådömda bötes-beloppet. § 46.
Den, som till straff-arbete enligt denna förordning dömd är, skall insättas i läns- eller kronohäkte eller å fästning eller annan straff-inrättning; och varde hållen till det arbete, hvarpå tillgång i häktet eller vid inrättningen finnes.
Går liden för ådömdt straff-arbete ej öfver sex månader, bör detsamma i läns- eller kronohäkte verkställas.
Skall någon, som till dylikt arbete förfallen är, derjemte för annat brott hållas till arbete å fästning, bör hela arbets-slraffet å fästning verk ställas. § 47.
Hafva två år förflutit, sedan brott, hvarom i denna förordning stadgas, blef föröfvadt, må talan om ansvar derför ej anställas, der ej slralf-arbete å brottet följa kan. § 48.
Genom denna förordning sker ej någon ändring af de i krigslag förekommande bestämmelser i afseende på dem, som till krigsmakten höra.
Brott, som föröfvas innan denna förordning kungöres, men för hvilket straff då ej är bestämdt genom utslag, sorn vunnit laga kraft eller ej öfverklagadt varder, skall ock efter denna förordning straffas, om det straff, som enligt den bör å brottet följa, är lindrigare än det, sorn derför i äldre lag och författning stadgadt varit.
Hvilket allt, såsom svar i ämnet, Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer etc.
N:o. 190 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd■ Skrifvelse N:o d90.
633 Hfso ISO.
Presle-ståndet den 16 — — Borgareståndet den 16 — — Bonde-slåndel den 16 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Mits Nådiga Proposition, angående ogift grinnås rätt att vid viss ålder vara myndig.
(Lag-Utsk:s Bel:de N:o 42 och Uthde N:o 53). S. A. K.
Uti aflålen Nådig Proposition af deu 30 Maj sistlidet år har E. K.
M:t behagat i nåder meddela, att då frågan, huruvida ogift qvinna må af lagen tillerkännas rätt att efter uppnådd viss ålder vara myndig, redan ofta varit å bane såsom föremål för Rikets Ständers öfvcrläggningar och härigenom visat sig utgöra en af dessa samhällsfrågor, som, en gång väckta, icke kunna tillbakavisas, utan måste lösas i öfverensstämmelse med tidens fordringar, har E. K. M:t, med anledning haral, funnit
Sig desto mer uppmanad all åt denna frågas lösning egna sin uppmärksamhet, som E. E. M:t vid sista riksdagen icke kunnat bifalla hvad Rikets Ständer då i ämnet underdänigst föreslagit; och om än E. K. M:t, med fästadt afseende å hvad i de flesta andra civiliserade länder finnes anlaget och stadgadt rörande qvinnans myndighet, icke kunnat misskänna de anspråk, hon eger, att i allmänhet blifva erkänd som mannens jemnlike i förmågo af den omtanka och mognad i förstånd, som erfordras för att sjelf råda öfver sig och sitt gods, hade E. K.
M:t likväl icke kunnat underlåta att äfven taga i betraktande de betänkligheter, som alltid mötte vid alltför stora och brådstörtade förändringar i uråldriga förhållanden, särdeles då dessa sednare höra till de i samhället mera ingripande.
Under den långa tidsföljd, som lagen hos oss hittills, ehuru måhända mera såsom en förmån, än såsom ett tvång, förklarat en ogift qvinna af hvad ålder som helst böra stå under annans förmynderskap, bade den beroende ställning, hvartill hon i följd häraf för hela sin lefnad varit bunden, icke kun Bih. till R.
Pral. 1856—1858. 10 Sam. 1 Af i. 79 634 Expeditions-U (skottets Förslag till lindard.
Skri/velse iV.-o 190. nät undgå ali utöfva ett mäktigt inflytande såväl på riktningen af hennes uppfostran och första bildning i ungdomen, som pä hennes vanor oell sednare utveckling i en mera framskriden ålder; oell verkniiigarne häraf kunde ej med lagens förändring genast försvinna.
För att under sådana förhållanden den större sjelfständighet, som aktningen för qvinnans rätt kräfde att lagstiftningen ät henne beredde, och hvilken äfven påkallades af det friare deltagande i borgerliga yrken, som våra näringslagar numera för henne öppnat, icke malte för de ogifta qvinnornn sjelfva blifva vådlig, fordrades ali stegen på den nja banan med varsamhet utlogos; och E. K.
M:t hade derföre, jemte del liden för ogift qvinnas rätt att vara myndig ansetts ej böra inträda förr än vid fvllda 25 år, på säll ock tillförene af Lag-kommillén varit föreslaget, funnit angeläget all, oberoende af denna myndighet, lagens stadgande!) om giftomanna-rält förblifva oförändrade.
Pa dessa grunder, och då lagen torde böra ål de ogifta qvinnor, som sjelfva vilja afsäga sig myndighetens utöfning, lemna uttrycklig anvisning om deras rättighet härtill, samt del i sammanhang härmed svnles lämpligt, alt. don nva författningen ej blefve gällande förr än viss lid eller dess kungörande, har E. K. M:t, efter del Högsta Domstolen b I i 1 v i l i ämnet hörd, till Rikets Sländers anlagande framställt det förslag lill Författning, angående ogift qvinnas räll all vid viss ålder vara myndig, sorn i Högslberörda Nådiga Proposition innefattas.
Elter erhållen del jemväl af Slals-rådets och Högsta Domstolens i ämnet förda protokoll, hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit della ärende och deråt egnal den omsorgsfulla pröfning, som påkallas al delsammas vigt och betydelse.
Härvid har hos Rikets Ständer i betraktande kommit, huruledes eli ständigt tillväxande antal af ogifta qvinnors underdåniga myndighels-ansökningar vitsordar eli alltmer ökadt behof af utrymme lör deras verksamhet.
Del synes derföre lämpligt, att om den ogilla qvinna», vid 25 års ålder ännu i sin bästa kraft, ser sig om efter en annan verkningskrets än den husliga, för henne, så vidt möjligt, undanrödjas de band, som dervid ii ro henne till hinder och af henne, kännas tryckande.
Den ogifta qvinnans räll alt, der hon i nåder blifvit förklarad myndig, kunna oberoende verka inom näringslifvel och utöfva borgerliga yrken, innefattar redan i vss mån lagstiftarens erkännande af hennes förmåga alt sjelf ombesörja och handhafva sina angelägenheter; och mängden af deni, hvilka anlitat denna verksamhet, äfvensom den erfarenhet deraf vunnits, hafva nogsamt bekräftat såväl behofvet af en allmännare frihet härutinnan, som att den ulan fara kan lemnäs.
Hos qvinnokönet förefinnes vanligen en synnerlig försigtighet i ekonomiska angelägenheter, sorn gör alt qvinna)), mera sällan än mannen, utsätter sig för förluster i företag eller för vådliga spekulationer, äfvensom en större idoghet och sparsamhet, hvarigenom del en gång förvärfvade så mycket snarare bevaras och förökas.
Frågan om qvinnans myndighet har nu ock redan i verkligheten kommit på den punkt, all, enligt hvad erfarenheten visat, den 25- åriga qvinna», då hon i form af underdånig ansökning derom anmält sin önskan, vanligen ock varder myndig förklarad.
Men under sådana förhållanden lärer ej heller E. K.
M:t böra besväras med dessa anmälanden, eller den enskilda vidkännas de förökade kostnader, som äro en ovilkorlig följd redan deraf, all förhandlingarne ega rum aflägse från hennes hem.
Härförutan företer sig en oformlighet deri, att, då fråga uppstår om en af E. K.
M.t såsom myndig förklarad qvinnas försättande i omvndighets-tillstånd, sådant, enligt Kongl. Brefvet den 9 December 1806, ankommer på underdomarens pröfning, hvaraf följer, att de vitsord, hvilka, hos E.