Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hafva vi. försummat att vidga en nyttig Litteratur, hafva vi ej purifierat och reorganiserat våra Academier och HögSkolor, som han till en del stiftat, hafva vi icke, när den 6:te November i832 kommer, för Folket öppnat nya Skolor, i enlighet med tidens kraf; så, i stället för att jubilera, döljom oss i botfärdig ödmjukhet hvar i sin hydda, och önskom, att den förklarade store anden måtte ännu ett sekel hafva fördrag med ett fåviskt folk, som, förstörande sine krafter 344 Den 4 December e. m. i framsläpandet af stenar till granna Monumenter, vare sig onyttiga Canaler, Slott eller Caserner, gjort intet eller litet för de ädlare föremål, för hvilka Han stridde och dog.
Friherre Boije , Ludvig:
Den tanken är smärtsam, att Riksdagsmannen ej skulle hafva någon annan omvårdnad* att uppfylla# än den materiela och pecuniara, samt ej få lyfta sig till själens och känslans högre fordringar och tillfredsställelser.
Här är fråga om uttrycket af ett Folks tacksamhet mot en stor Konungs minne; en Konung, hvars värde hedrar Svenska namnet.
Eli jappris-summa, använd till detta ändamål, är åtminstone i min tanka ej illa använd'.
Jag förenar mig således med Herrarne Rosenblad och Hallencreutz, men tror, att en Deputation ej behöfves för att resa stenen.
Om Rikets Ständer göra något, blir säkert äfven vår gode Konung icke overksam; och det vore tillräckligt,, om vår Minister vid Preussiska Hofvet vore vid tillfället närvarande.
Dessutom, om jag äfven instämde deruti, att Schwedenstein vöre nog, för att åt efterkommande bära vittnesmålet om vår tacksamhet; så frågar jag: hvad garanterar oss väl, alt ej denna sten försvinner, om vi ej gifva skydd deråt?
Jag tror ej Motionärens mening var, att bestämma hvad och hurudant Monumentet Den 4 December e. m. 345 sluille blifva, Schwedenstein eller något annat, blott något , hvarmed uttrycktes Svenska Folkets kärlek för ett af Dess dyrbaraste historiska minnen.
Jag får till alla delar instämma uti Grefve FrölicÄis åsigter af ifrågavarande ämne.
Men jag är skyldig namnet af en Nation, sorn jag innerligen vördar och högaktar för hvad den nu så ädelt och verksamt uträttar för borgerlig frihet och allt livad sorn är ädelt, sanni och rätt; jag är skyldig, säger jag, att yttra, att det ej var Franska troupper, sora förstörde popplarna omkring den såkallade Schwedenstein.
Det var Österrikiska Generalen Gjulaijs Corps, eller de densamma åtföljande Ryska Cavallerier och Iiossacker, som använde dem till Bivouaqueeldar åt sig, natten till den 19 October 1813; ingalunda dessa Franska flyktande bärar, hvilka till och med under retraiten iagltogo de GeneralOnlres Napoleon en gång för alla utfärdat: att hvarje det märkvärdiga stället förbimarcherande Fransk trouppe skulle bära rättadt gevär.
Grefve Spens, Carl Gustaf: Herrarne Hallencreutz och Rosenblad föreslå, om jag ej fattat deras mening orätt, att, på den minnesfulla dagen i November i832, Deputerade af alla fyra RiksStånden skola utresa till Lutzeus slätter, åskådade af Europas 346 Den 4 December e. m. uppmärksamma ögon» för att, med hvarken för liten eller för stor ståt, helt enkelt uppfylla alla Protestanters billiga fordringar.
I afseende härå har Grefve Frölich redan så fullständigt förekommit mig, alt något vidare för mig icke återstår, än att blott förena mig med honom.
Hvarefter Grefve Spens uppläste följande :
Då likväl de nämnde Herrarnas Motion förmodligen remitteras till StatsTJtskottet, anhåller jag att dermed få förena en mia önskan, att de Monumenter Sverige redan har, måtte blifva något bättre vårdade.
Jag bar nyligen hört af trovärdig man berättas, hvad jag nu tager mig friheten anföra, öfvertygad dels att det i allmänhet har ett interesse med sig att höra, hvad öde som ofta förestår ärestoder, dels att allt sorn med Gustaf Wasas minne sammanhänger, icke skall af ett Svenskt RiksStånd utan deltagande åhöras.
Vid Isala i Svärdsjö Socken, der Gustaf Wasa, förklädd till Tröskman, undgick Christjerns efterspaningar, lät Konung Gustaf III tätt utmed den ännu bibehållna rian uppresa ett Monument af porfyr, med förgyld inscription och granit-piedestal.
Detta bekläddes då med ett provisionelt brädskjul.
Vid midsommarstideu detta år stod brädskjulet ännu qvar, nära Dcii 4 December e. m. 347 nedruttet, och sjelfva Monumentet dessutom lutande och på väg att falla.
Jag hemställer om ändamålet med detta Monument icke varit, att det skulle aftäckas och synas, och om ej den obetydliga kostnad förljente användas, som fordras till dess uppresande och omgifvande med ett vackert och passande staket, i stället för det murkna brädskjulet.
Dalarne är dock Sveriges sagotrakt, mera än Sachsen, och der lefver, i egna landsmäns hjeltan, känslan utaf hvad Sverige varit.
Måtte denna aldrig behöfva yttra sig genom en bilter blick på kullfallna vårdar, dem välmening och tacksamhet upprest och sednare tiders lättsinne försummar, fåfängt anmälda till reparation af Allmoge i orten.
Herr RosenbladBernhardhade inlemnat följande, som upplästes:
Såsom ett tillägg till hvad jag i förra Plenum muntligen yttrade, i anledning af Herr Hallencreutz’s Motion, får jag vördsamt anföra: 1:0
Att kostnaden för den tillämnade Minnesvården, äfvensom för Ständernes Deputation vid invigningen, torde böra utgå af RiksgäldsContorets behållningar å Öfverskotten, dels å Allmänna Bevillningen dels å af Statsverket inbetalta Öfverskotts- och 33et6parings-medel. 348 Den 4 December e. uv 3:0
Alt, från ocb med år i83a, Etthundrade R:dr Preus. C:rt eller motsvarande summa i Svenska Baakosedlar torde böra blifva uppförda å RiksgäldsContorets stafe till lön för en Svensk Invalid, sorn erhöll ■vården öfver ifrågavarande Minnesvård.
Då densamma skulle vara en gärd af Svenska folkets tacksamma vördnad för en stor Konungs minne,, lärer finnas lämpligast, att all i anledning deraf uppkommande kostnad utgår af omedelbart under Rikets Ständers disposition stående medel. 3:o Att i fall Motionen vinner bifall,.
Rikets Ständer torde böra deras beslut hos Kongl. Majrt i underdånighet anmäla, med anhållan om Dess Nådiga godkännande., äfvensom att Kongl.
Maj:t mätte täckas anbefalla Dess Beskickning vid Kongl. Preussiska Hofvet att vidtaga alla de åtgärder, som i och för verkställigheten kunna blifva erforderliga.
Af en Konung, så varm för allt, som äger gemenskap med Fäderneslandets ära, och som Sjelf ägt tillfredsställelsen att föra Sveriges fanor i striden för en ädel sak segrande öfver samma fält, der Gustaf den Store Adolphs Baner för nine århundraden tillbaka varit förenings* punkten för striderne mot samvetets ocb den politiska frihetens förtryckare — af denna Konung kan ej annat än den liflLi— gaste medverkan vara att förvänta.
Den 4 December r. m.
Herr Anckarswärd, Augnst:
Hufvudsakligen förekommen af Grefvarne Frölich och Spens samt Herr Hjerta, förenar jag mig med dem och vill blott tillägga, att det finnes historiska storheter, sorn man fåfängt bjuder till att genom Monumenter uttrycka.
Yi uppresa åt Gustaf II Adolph ett Monument, i samma nion sorn vi vandra på den bana df borgerlig och religiös frihet, hvarföre han föll; och just den lilla, men betydelserika, Schwedenstein anser jag vara nog; allt annat skulle vara ofullkomligare.
Denna min öfvertygelse har vunnit ny styrka, då jag i Berlin, i sjelfva Preussens Hufvudstad, der jag öfverallt såg Monumenter efter Kurfurstar och Generaler, vid frågan efter Monumentet åt Vien store Fredrik erhöll det svar, att Preussiska Monarkien var hans Monument, och att man ej funnit något annat värdigare.
Jag har blott exempelvis velat nämna detta.
Afven jag nitälskar, så mycket som någon annan, för den store Konungens Gustaf II Adolphs dyrbara minne; men jag drager likväl i betänkande att tillstyrka bifall till den värde Motionärens framställning om uppresande afen Minnesvård på Liitzens fält.
När man nemligen ser, huru svårt vi hafva att från åverkan bevara våra Konungars Bild-stoder midt i vår egen hufvudstad,, ända derhän att man nödgas hos deni utsätta mili tär-va k-t, så Den 4 December c. m. lärer man läll kunna föreställa sig livad öde skulle förestå den föreslagna minnesvården i ett främmande Land.
Och jag lämnar åt hvar och en att sjelf bedöma, huru påkostande det skulle vara, att i framtiden till äfventyrs nödgas se denna minnesvård misshandlad.
Anledningar skulle kanhända till och med derigenom kunna gifvas till diplomatiska obehagligheter.
Till denna senare farhåga väckes jag förnämligast af minnet om den försigtighet, hvarmed Regeringen, såsom jag hört sägas, är 1817 utan svar lemnade Superintendentens i Eisleben, i anledning af Reformations-festen, gjorda anhållan om ett Portrait af Gustaf II Adolph, för att uppsättas i Luthers sal, hvarest det saknades i samlingen bland de öfrige store Mäns, som bidragit till Reformations-verkets utförande och befästande.
Herr von Hartmansdorff, Aubust:
Utan att inlåta mig i något yttrande om hufvudfrågan, vill jag, då Herr Rosenblad ansett kostnaderne böra utgå från RiksgälsContoret, blott anmärka, att 0111 det än för närvarande äger fordringar af omkring 1,700,000 R:dr, så är det förnämligast hos sådane gäldenärer som Götha Canal och andra dylika; hvarföre det torde vara osäkert, huruvida de växlar man drar på Gontoret, kunna blifva infriade.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grejven och LandtMarskalken gjord pro - Den 4 Decemie.r e. m. position, fann Rirlderskapet och Adeln för godt, att så väl Herr Hallencreutz’s ifrågavarande Motion, som de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne afgifne yttranden, till StatsUtskottet remittera.
Ånyo föredrogs Grefve Horns, Claes Fredrik, den 28 sistlidne November f. m. på bordet lagde Memorial, angående upplysning om de åtgärder RiddarliusDirectionen vidtagit, i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande.
Friherre Klingspor , Fredrik Philip, anförde skriftligen:
I anledning af Herr Grefve Horns, uti Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Plenum den 28 sistlidne Novembej’, väckte Motion, att genom RiddarhusUtskottet upplysning måtte äskas om de åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande, torde jag, som genom Ridderskapets och Adelns förtroende bar den äran att vara Ledamot i bemälte Direction, få vördsamt meddela några upplysningar, hvartill jag, såsom vid nämnde Plenum frånvarande, då saknade tillfälle.
Riksdagsordningen bestämmer visserligen de constitutionella åligganden, hvilka RiddarhusDirectionen tillhöra, men deri - 35i Den 4 December e. m. hland förekommer alldeles icke hvarken någon rättighet ellfer skyldighet för Directiolien, alt vaka öfver tillkomsten och utfärdandet af Riddarhusördningen.
RiddarhusDirectionens Instruction stadgar icke något derom, och något särskildt uppdrag af Ridderskapet och Adeln i detta afseende har ej eller blifvit Birectiouen meddeladt.
Enär i öfrigt, vid denna författnings promulgerande, hos RiddarhusDirectionen tillgått på enahanda sätt, sorn i anseende lill de af Kongl.
Majit tillförene sanctionerade RiddarhusOrdningar alltid varit iagt— taget; torde Högloft.
Ridderskapet och Adelil vid detta förhållande täckas finna, att RiddarhusDirectionen, som ingalunda varit behörig att ingå i pröfning af den nuvarande RiddarhusOrdningens tillkomst och innehåll, ej eller haft anledning att, i afseende å de.nsa.mmas åtgärd.
Då jag ägt och ännu äger det smickrande förtroende att vara en bland Riddarhusets
Directörer, vill det synas sorn äfven jag nu borde orda i denna sak, enär en annan af RiddarIrusDirectionens Ledamöter afgifvit sitt yttrande; men då saken icke angår mig såsom enskilt man, utan Herr Grefve Horn uttryckligen begärt, att RiddarhusUtskottet skall infordra RiddarhusDirectionens Utlåtande, Den 4 December e. rn. 353 tande, torde jag framdeles komma i tillfälle, att mera bestämdt, och, såsom jag hoppas, tillfredsställande för Motionären, yttra mig i saken.
Hans Excellence Herr Grefvert och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapel och Adeln ansåg nödigt anmoda RiddarhusUtskottet, att från RiödarhusDirec lione n infordra, samt lill Ridderskapet och Adeln afgifva upplysning om de åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit, i afseende å den nuvarande RiddarhusOrduingens promulgerande.
Föredrogs ånyo Herr von Vegesachs, Ernst, den i dennes på bordet lagde Motion, angående ett årligt anslag till militaire Stipendier.
Herr af Wingård3 Johan, hade inlemnat ett så lydande Memorial:
Det skulle visserligen icke obetydligt bidraga till vårt Na ti o n al-fö r s va rs fullkomligande, att, på sätt Herr Vegesach föreslagit, Officerare på Statens bekostnad lemna des tillfälle deltaga uti de krig, som föras på andra ställen; men jag förutser, det våra tillgångar icke medgifva Stependier af den betydlighet, som dem den värde Ledamo2 IL 23 Den 4 December e. m. ten föreslagit, och att ancha, äfven angelägna utgifter skola medtaga de tillgångar, sora kulina finnas.
Yi mötas tyvärr oftast af nödvändigheten att hushålla, då välviljan leder oss till önskningar, afseende vissa yrkens bästa, och nödgas ej sällan uppoffra framtida fördelar för närvarande tiders kraf.
Efter denna inledning är det visserligen mindre väntadt, alt jag bekänner mig vara förekommen af den värde Ledamoten i en Motion, hvarmed jag umgåtts de tre sist förflutne Riksdagarna, men alltid uppskjutit af anförde anledningar.
Jagar dock lyckligare än den värde Ledamoten, att kunna anvisa en tillgång för utgifterne, redan för många år tillbaka afsatt för detta ändamål; men för att träffa denna tillgång, nödgas jag upptaga Ridderskap!;ts och Adelns tid med en berättelse, vigtigare för ämnet, än mången princip-byggnad , hvarifrån man vanligtvis söker leda sig lill projecterade beslut.
Från långliga tider tillbaka bade Arlillerie-Regementerne ett anslag af vissa centner Krut på hvarje Compagnie till exércilie-ammunition, och som detta anslag var ganska betydligt, kunde man endast använda en del deraf; resten försåldes och delades mellan C om p agn i e B ela 1 e t, enligt gammalt bruk.
Man lyckades ändteligen rubba denna ekonomi, och i anledning af ett inlemnadt förslag till mera vetenskapliga D e n 4 D e c e tn b e r e. m. 355 Artilleri-öfningar och försök, som bifölls, blef rict möjligt för öfverbefälet att uträkna på lodet, hvad. som skulle åtgå af det anslagna krutet.
Resten försåldes årligen med hög vederbörligt tillstånd för gemensam räkning, och bildade en fond, hvarutur Stipendier bland annat skulle utgå till ArlilleriOfficerare, som reste utomlands, för att utbilda sig i yrket.
Jag bekänner, att jag och en afliden vän, ÖfversteLieutenant Berg, hade i sigte vid Cassans formerande möjligheten att komma i åtnjutande af dessa Stipendier; men kriget afbröt våra förhoppningar, och Cassan fanns orörd i Kongl. KrigsCollegium vid 1809 års Riksdag, då Rikets Ständer uti Statsverkets betryckta tillstånd funno för godt, alt taga den jemte några andra Cassör under sin vård.
Jag sökte väl här ifrån min bänk försvara den; men det ville icke lyckas:
Cassan försvann, och Ständerne lofvade bekosta hvad som kunde erfordras för Artilleriets behof.
Jag erkänner, alt detta löfte är uppfyldt, hvad ArtilleriOfficerares vetenskapliga bildning angår, på ett högst tillfredsställande sätt, gonom ArtilleriSkolan på Marieberg, och Ren gamla Cassan kan på clet hela anses hafva gifvit en god ränta; men det finnes en högre bildnings-grad, än den som kan hämtas utur Böcker vid ett Läroverk, och den vinnes synnerligen genom resor i främmande Länder, samt under betraktandet af hvad som på andra ställen blifvit uttänkt 356 Den 4 December e. m. oell verkstäldt.
För en gammal man, som med minnet af sina gladaste dagar förenar en innerlig tillgifvenhet för det vapen, hvarvid han t jent', vore det en stor tillfredsställelse, att kunna på något vis gagna ett yrke, som fordom utgjort hans käraste sysselsättning, och jag hoppas, att, då äfven billigheten synes vara på min sida, det icke ogunstigt upptages, att jag föreslår, det ett anslag må beslutas af 2 eller 3ooo B:dr Svenska BancoSedlar _, att ärligen utgå såsom Rese-stipendinm för en ArtilleriOjfieer: valet af personen och sättet för dess resa att bero af Vapnets högste Befälhafvare.
Jag återfordrar således icke Cassan; det vore obilligt, ty den var alltid Statens tillhörighet och bör förblifva det; jag blott hemställer ödmjukeligen, att räntan må få återgå till sin primitiva bestämmelse, och då jag vill minnas, att Cassan år 1809 var några och tjugotusende Riksdaler, skulle, genom räntans läggande till Capitalet, den nu väl kunna anses motsvara ett bokfördt lån af 3ooo R:drs .ränta.
Ehuru denna min ödmjuka framställning remitteras i sammanhang med Herr von Yegesachs Motion till StatsUtskotlet, önskar jag dock, att Utskottet måtte betrakta min Motion särskildt, och om förmånsrätt vid beslutet kommer i fråga, är jag berättigad dertill; ty det är nära tre - Den 4 December e. m. 35/ tio år, sedan jag första gången ledde uppmärksamheten på detta ämne.
Jag vill visst icke bestrida Herr af Wingård den hedern alt för längre tid tillbaka hafva haft någon dylik plan; men jag kan icke neka mig den, att här hafva först framställt ifrågavarande Motion.
Jag hade ej ämnat uppträda sorn Talare; men jag kan ej underlåta att understödja Herrarne von Vegesachs och af Wingårds Motioner om Stipendier åt Officerare; och jag har dessutom ansett mig böra tillkännagifva min tanka, att om medel dertill beviljas af Rikets Ständer, bör det öfverlemnas åt Konungen, eller, hvad Artilleriet angår, åt detsammas Höga Chef H. K. H.
KronPrinsen, att förordna om deras rätta användande.
Herr Bråkenhjelm, Pehr Rainhold:
Som jag nu finnér denna fråga vara på vägen att remitteras till Utskott, åtföljd af det nya förslaget att inskränka Stipendierne blott till ArtilleriOllicerare, får jag begära frågan på bordet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då Herr von Vegesachs ifrågavarande Motion sedan, den i dennes livi lat på bordet, borde ock Re - 358 Den 4 December e. m. miss deraf till vederbörligt Utskott, enligt 4q § Riksdagsordningen, nu ovilkorligen äga rum.
Friherre von Duben, Carl: Herr von Vegesachs vackra Motion, att Rikets Ständer med anslag af Statsmedel ville understödja Officerare, som önska gå i utrikes tjenst, för att bevista krig, kan ej annat än af hvar och en understödjas.
Jag anser alldeles nödvändigt, att den bifaltes, hälst jag ingalunda tviflar, att Kongl.
Maj:t till elt så nyttigt ändamål lemnar sitt Nådiga samtycke.
Lik väl torde det projecterade anslaget, ehuru ej för stort för sitt ändamål, men med afseende på de många och stora Stats-utgifter, sorn föreslå, kunna något nedsättas t. ex. lill tS å 20,000 R:dr_ Motionairen har bestämt afseende på ett visst antal Officerare af alla vapen, och ej ensamt ArtilleriOlIicerare, för hvilka sednare Herr af Wingård utsett mojenger.
Jag är dock ej ense med Motionairen om sättet alt utvälja de Officerare, som till bevistande af främmande krig böra komma i åtnjutande af de föreslagne Stipendierna, hvilket jag anser böra och skola bero af Konungen, sedan vederbörande RegementsChefer fått befallning uppgifva Sujetterne.
Friherre Tollj Gustaf Philip, förenade sig med Friherre von Duben.
Jag trodde ej, att Herr af Wingård hade afseende endast på Dt; ii 4 Decem ber e. m.
ArlilleriOllicerare, utan jag fattade lians mening vara att föreslå ett alternatif, i händelse min Motion icke blef bifallen.
I afseende å hvad Friherre von Duben yttrat, får jag svara, alt jag hvarken vill eller kan betaga Kongl. Majrt
Dess höga rätt, att bestämma hvilka Officerare skulle få utresa.
Jag bär blott föreslagit sättet huru RegementsGheferne borde utvälja de Officerare, som härtill kunde komma i fråga; och detta har jag ansett så my.cket; mera lämpligt, sorn endast RegementsGbeférne, men, hvarken Kongl. Majrt eller ens GencralAdjutanten kan känna Individerne inom hvarje Regemente.
Någon minskning i anslaget är jag ej emot, om det för närvarande är nödvändigt; men man måste då äfven minska antalet af de Officerare, som skola resa.
Om den af mig föreslagne summa, 10,000 R:dr Hamb.
B:co, icke skulle kunna nu anslås, torde det likväl kunna ske successivt.
Då denna Motion nu genast skall remitteras, hvilket jag bekänner, jag icke trodde vara nödvändigt; ber jag att få fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att det vore mera ändamålsenligt, att anslå Slipendii-medel åt Generaler eller högre Militairpersoner, än till unga Officerare.
De förre kunde, med den erfarenhet och sakkännedom de ägde, till Regeringen afgifva berättelser och beskrif - 36q Den 4 December e, m. ningar på utländska inrättningar och krigsbruk, samt skulle kanhända ej förnekas alt åtfölja Högqvarteren.
De yngre åter kunna föga gagna, och få troligtvis ej tillåtelse att vara med.
Ett annat» ja kanske flera goda ändamål kunde derigenom vinnas, t. ex. att inga stora Öfningsläger behöfdes, för att inöfva Generalerne» utan våra Regementen lunde få använda sin Exercistid att lära sig hvad för kriget är oumbärligt och nyttigt, saint de yngre Officerare dervid inhemta nödige kunskaper, och göra långt nyttigare lärospån, än i utländska härar.
Herr von Vegesach: Herr Hjerta har trott, det jag föreslagit att utskicka Officerare af Subaltem-graderne; jag har nämnt Ryttmästare och Capitai ner, samt en RegementsOfficer, och ifrån denna ståndpunkt i Armeen tror jag man lätteligen kan blifva emploijerad, och inhämta detsamma* som Herr Hjerta i sitt yttrande åsyftat»
Friherre von Duben:
Mig tyckes, sorn Herr Hjerta ej rigtigt uppfattat
Herr von Vegesachs Motion.
Att stipendiera Generaler, för att på ett år utrikes lära sig föra Armeer, är ej meningen , och skulle icke eller uppfylla ändamålet.
Meningen måtte vara, att stipendier» Majorer, Capitaine!, Subajtern-Officerare och tilläfventyrs en och annan Öfverste, för alt som Volontai - Den 4 December c. m. rer, der de ej som Officerare kunna blifva anställde, deltaga i ett actift krig, se huru det tillgår vid främmande Armeer, och dymedelst tillvinna sig kunskaper och erfarenhet i krigsyrkets practiska delar.
Fäderneslandets vinst blir då, att, oaktadt fredens lugn, inom sitt sköte alltid äga tjensthare Officerare, som varit i fält och gjort krig.
Om fredslugnet ännu io år fortfar, äger vår Armee kanske ej en enda Regementschef, än mindre i de lägre graderne någon, som ens känt krutröken.
Hans Excellencej Herr Grefve Löwenhjelmj
Med synnerlig glädje har jag hört Herr von Vegesachs vackra Motion understödjas.
Rikets Ständer hafva med frikostighet lämnat bistånd af Stipendier åt flera andra grenar af de practiska vetenskaperna; det är då billigt, att äfven ihågkomma MilitairStändet.
Allt är tillräckligt utveckladt i detta afseende under loppet af discussiorien, och jag vill blott tillägga, att om ifrågavarande kostnad innebär en ökad utgift för Staten, så innebär den ock en ren och klok hushållning; ty den största misshushållning vore väl, att anförtro landets försvar åt en fullkomligt ovan och oöfvad Armee; det är således onekligen billigt, alt söka förskaffa den öfning.
Jag kan ej annat, än på det ömmaste anförtro denna magtpåliggande sak åt Rikets Ständers omvårdnad. 362 Den 4 December e. m. Grefve Cronstedt„
Jag vill blott för den goda sakens skull upplysa hvad som vid Sjövapnet i delta afseende blifvit tillgjordt, äfvensom visa nyttan af ifrågavarande Stipendier.
En Svensk ConstructionsOfficer, Lieutenanten Carlsund, reste i England pä Statens bekostnad, och blef på det utmärktaste sätt crnottagen för de kunskaper, som han i Sverige förskaffat sig och sedermera meddelade, nemligen i Theoretiskt afseende.
Han har i England inhemta! mycket i practiskt afseende, af sådant nemligen, som våra inskränkta tillgångar hindra oss att uppfinna.
Denna person kostade Staten 12,000 R:dr på tre år; detta ar visst mycket penningar, det är sannt; men genom den nytta, han kommer att gifva Flottan och andra näringar, samt genom den resebeskrifning han ämnar utgifva, tror jag, att han fullt skall återgälda den på honom uppoffrade kostnad, och hvilken jag sålunda anser för en ren besparing.
Flottan har dessutom haft fyra Officerare i Engelsk tjenst.
Jag har ej nämnt detta, sorn skulle icke Flottan behöfva flere Stipendier, utan blott för att visa nyttan af sådane åtgärder, hvilka jag dessutom anser högst nödvändige.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Ma rska Iken föreslog, att såväl Herr von Vegesachs ifrågavarande Motion, som de af åtskilligt* Ledamöter rörande samma Den 4 December e. m. 363 ämne afgifne yttranden, måtte lill Statsutskottet remitteras.