Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag så väl som hvarje annan af R. o. Ad. finner visserligen svårigheten för att ej säga omöjligheten häraf; ty det är omöjligt att i närvar, tidpunkt, på den fot af utveckling som sjöförsvarets matariel sig nu befinner i andra länder, här bestämdt säga hvilket slags fartyg skall användas.
Det är också till följe häraf som jag förklarar att, under det jag visserligen anser det antal fartyg sorn blifvit äskadt, på åtskillige skäl, bland annat äfven på dem som chefen för sjöförsvars-dep:tet anfört, vara alldeles icke för stort, jag likväl har önskat att, då man icke var beredd att 1 H. 3> 66
Den 30 November f. m. bestämma kostnaden för de fartyg som man ville hafva, man icke heller hort, vare sig i afseende å bestyckning, ångmachiners storlek eller till och med benämning, så bestämdt uttala en mening, så mycket mera som om någonting bör anses outredt i frågan om sjöförsvarets organisation i allmänhet, så är det just rörande lämpligaste sättet att sätta i samverkan med hvarandra ångans och artilleriets makt, och ingen är i närmare kännedom deraf än Hr chefen för sjöförsvars-dep:tet.
Jag hade således trott, då jag här endast afser beredande af framgång åt den K. propos:n, att sådant skulle bättre skett, om man antingen utsatt kostnaderne för dessa fartyg, hvilket, om man ansåg sig kunna bestämma bestyckning, ångmachins storlek och tackling så nära som man nu gjort, icke torde varit så alldeles omöjligt, åtminstone temligen aproximatift eller ock alldeles icke uppräknat desamma.
Jag vet visserligen att R.
St. anhållit om uppgörande af en plan, men jag föreställer mig att den plan som nu är uppgifven lika säkert uppfyllt R.
Sl:s önskan, om deruti helt enkelt blifvit sagt, i afseende å de fartyg hvarom jag egentligen talar och hvilka i den s. k. planen benämnas ångskepp och ängfregatter, att, ehuru ångfartyg större och af annan beskaffenhet än de för hvilka kostnadsförslag blifvit afgifne säkerligen komme alt erfordras, K.
M. likväl i sakernes närvar, outredda skick omöjligen kunde med bestämdhet yttra sig.
Det synes mig nemi. vara angeläget för hvar och en som lemnar anslag, i afseende ej mindre på kolåtgång än lämplighet att för ett fartyg som, lågt beräknadt, redan kostar 400,000 r.dr b:co, genom insättande af ångmachin öka denna kostnad med ännu omkring 200,000 r:dr, att hafva den frågan bestämdt utredd huruvida ett dylikt fartyg verkligen vore så ovillkorligt att föredraga framför ett starkt, ehuru hvarken med egentlig tackling eller ångmachin försedt kust-batteri i förening med minst en bataljon kanonslupar, alltsammans framfördt af för detta ändamål nödiga ångfartyg och sålunda satte i tillfälle att efter behag concentrera eller i olika riktningar, ja på olika från hvarandra skiljde ställen, använda sin eld, och jag tror att sådane upplysningar skulle mera än nu gjorda planer befordrat framgång åt den K. propos:n.
Jag tror att, innan man varit beredd på att lösa denna fråga, hade det varit bättre att icke så bestämdt yttra sig.
För öfrigt betviflar jag visserligen icke att frågan blir upplyst, då jag erfarit att R. o. Ad:s Eleclorer hafva i StatsUtsk. invalt den man, hvars arbeten, uti de med sjöförsvarets materiella delar gemenskap ägande ämnen, föranledt hans förflyttande från en annan corps lill chef för den corps som just har sig anförtrodd utredandet af dylika frågor; men jag har trott lämpligt att inom detta rum fästa chefens för sjöförsvars-dep:tet uppmärksamhet på nyttan af att på förhand (i fall han finnér det lämpligt) de anmärknn-, som man möjligen kan förutse, komma att göras, och jag ber slutligen få förklara, att jag tillåtit mig dessa, under motsatt förhållande möjligen ej på sitt ställe varande, anmärkmr endast och allenast derföre, att ehvad ordalag och ordställningar man än må hafva begagnat, jag icke kunnat antaga eller föreställa mig den K. propos-n såsom bestämd
Den 30 November f. m. 07 och definilift afgjord i afseende å de fartyg för hvilka icke något kostnadsförslag beledsagade densamma.
Jag hade äfven önskat och jag vill tro att det kanske blir taget i närmare betraktande, i förening med sjöbeväringslagen och sättet att bemanna krigsflottan, huruvida icke skulle vara möjligt att göra det mera inbjudande för coopvaerdie sjöfolk att söka inträde uti den K. flottans tjenst.
Då jag nu har ordet, torde det äfven tillåtas mig att yttra några ord om en fråga som tillhör den 6:te hufvud-titeln.
Den rörer den Svenska trädgårdsföreningen.
K. M. har icke funnit lämpligt att äska det ökade anslag hvarom trädgårdsföreningen i und. anhållit.
På det att det ej må kunna anses som ett rättvist klander mot det sätt på hvilket trädgårdsföreningen fullgjort sina åligganden, eller att, oaktadt densamma redan vid förra riksdagen fått mottaga af R.
St. ett anslag af 1,333 r:dr 16 sk. b:eo med villkor att den skulle i mån af tillgång utdela en större mängd fruktträd åt dem pä landet, som ej skulle hafva tillfälle att köpa sådane, den ändock ej kunnat uppfylla detta villkor; dä, säger jag, denna inrättning ej så motsvarat det ändamål den sjelf i första rummet önskat, så anser jag mig skyldig meddela den upplysning, som R.
St. och SlatsUlsk. med rätt kunna fordra, att detta är en följd deraf, att då detta anslag förra riksdagen begärdes, åtnjöt Svenska trädgårdsföreningen af Stockholms stad ett understöd af 800 r:dr b:co och trodde sig äga fullt skäl att påräkna ökning af beloppet af denna summa till 1,100 r:dr, eller beloppet af det arrende som nu af föreningen erlägges till en inom Stockholm varande from stiftelse; men af skäl, som Stockholms stads drätsel-verk endast kunna upplysa, har förhållandet nu så förändrat sig, att Svenska trädgårdsföreningen i denna stund erlägger ej mindre än 1,100 ndr till denna inrättning, utan någon ersättning från Stockholms stad.
Detta förhållande har helt och hållit kullslagit de gjorda beräkningarne och, för att kunna uppfylla det ålagda villkoret, tvungit Svenska trädgårdsföreningen att vända sig till K.
M. för att af R.
St. erhålla en ökning i den en gång erhållna summan, som ändock ej motsvarade den gjorda förlusten.
Man må dock icke häraf draga den slutsats att stadens innevånare icke skulle intressera sig för denna inrättning, hvilken åsigt vetlerlägges af det stora aulalel bland dessa, som årligen understödja densamma; det är blott stadens styrelse som icke funnit skäl, till den grad man trott sig äga rätt förmoda, befordra den.
Jag hade icke föreställt mig alt anmärkntr emot den plan för ett fullkomligare ordnande af sjöförsvaret, hvilken K. M. godkänt, nu genast eller så snart skulle förekomma.
Jag hade trott att rälta tidpunkten såväl för dess granskning som för dess förklarande vöre, då StatsUtsk. fått liand 5* - 68 Den 30 November f. m. lägga ärendet.
Jag håller emellertid den värde talaren räkning för det sätt, hvarpå han gjort dessa anmärkn-.r.
Om jag rätt uppfattat talarens mening, har han egentligen icke klandrat något annat än att kostnadsförslag icke finnes uppgjorde för de större ångfartygen.
Det är hvar och en bekant att från flera år tillbaka har man varit missnöjd deröfver all icke någon plan för sjöförsvarets organisation varit uppgjord. K. M. har nu gått R.
St. och det allmännas önskan till mötes då han anbefalt en sådan plans uppgörande.
Den värde talaren förmenar att det varit bättre utesluta en del af det i planen upptagna, då man icke omnämnde dettas kostnad; men det är i det prof., som åtföljer planen, anfört, alt den deruti upptagne större ångfartygskostnad icke kan beräknas, emedan det är en möjlighet att de linieskepp vi äga, skulle lill sådane kunna förändras; icke eller är auxiliär-piopcller-systemet ännu så fullkomligen utveckladt, att kostnaderne för större ångfartyg, inrättade efter detta system, med säkerhet kan beräknas, hvilket talaren sjelf anmärkt.
Detta har varit anlednm hvarföre ej kostnadsförslag häröfver blifvit uppgjorde, och jag hemställer då om förslaget är ofullständigt. K. M. har emellertid icke äskat några anslag för andra än den mindre sortens ångfartyg; för desse är kostnaden uppgifven, men icke för de större.
Jag vill icke yttra mig om huruvida större eller mindre ångfartyg blifva de lämpligaste för sjöförsvaret, emedan tidpunkten dertill ännu ej är inne.
Då jag uti ett föreg:de plenum ansåg mig manad af min uppfattning utaf representantens pligt att vid K.
M:s nåd. propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof göra de anmärkmr, hvartill mina åsigler och mitt begrepp gåfvo anledn., så väntade jag mig visserligen icke alt milt flygtiga ordande om grundskatternas inverkan på bestämmande af budgeten eller om orättvisan af de skattdragandes stora betryck skulle väcka, genast i första ögonblicket, ett så lifligt deltagande, som det synes hafva gjort bos åtskilliga af husets medlemmar.
Jag tager mig likväl friheten alt, med anledn. deraf, såsom en utgångspunkt för mina åsigter i detta hänseende, begära husets uppmärksamhet på det förhållande, att man vid hvarje riksdag begär ökade löneanslag för embetsman.
Hvad innefattar en sådan begäran?
Efter mitt förstånd ingenting annat än en fordran på bättre utkomst och mera tillfälle att åtminstone tillfredsställa det nödvändiga och kanske något litet derutöfver af de behof, hvarå man tycker sig kunna hafva anspråk; men det har förekommit mig besynnerligt, alt man vid intet tillfälle behagar taga i betraktande den skattdragandes ställning.
Man anser bans lidande vara ingenting, man bjuder aldrig till att i hans villkor göra någon förbättring, man påstår t. o. m., såsom här bar blifvit yttradt, att något sådant lidande icke äger rum.
Jag har sett huru R.
Den 30 November f. m, 69 utan någon betänklighet beviljat höga, ända till hundra tusendetals r:dr stigande, anslag för friköpande af några slafvar på en klippa i Atlantiska hafvet; men jag har aldrig sett att man på minsta vis ömmat för sina Svenska bröders, under namn af skattdragande, verkligen betryckta ställning.
Jag vet att inom Österrike, hvars regering man ingalunda får beskylla för umgående med några demagogische uratriebe, — jag vet att man inom denna envåldsstat sedan är 1789 börjat att reformera grundskatterna.
Jag vet att man der redan 1806 beslöt förändring af beskattningsgrunden efter det system som 1789 ägde rum, och som inom dessa stater benämndes det Josephinska förslaget eller den Josephinska skattläggningsgrunden.
Jag vet alt sedermera under d. 21 Äng. 1810 utgick ”das allerhöchste kabinettsschreiben,” hvarigenom ny skadereglering förordnades.
Jag vet att man sednare på principen af den Lombardiska grundskalts-cadastern utgaf den af mig kända förordn. af d. 23 December 1817, utgående från (såsom orden lyda) tillämpningen utaf grundsatsen af den strängaste rättvisa.
Jag vet således att det icke varit omöjligt alt i andra länder först företaga undersökningar i dessa ämnen, och sedermera tillvägabringa det derigenom befunna nödvändiga jemnandet af skatleförhållandena, som är alldeles oerhördt i vårt land, oaktadt hvad H. Ex.
Hr Just.Statsministern här för en kort stund sedan behagat yttra.
Del synes mig vara en af aristokratiens arfsynder (jag ber eder mina Hrr observera, att, när jag här begagnar denna benämning af aristokrati i hvad jag tänker yttra med anledn. af påståendet att hvarje nedsättning i grundskatterna skulle vara en skrikande orättvisa emot säteriägare, så kan ingalunda min mening vara alt under denna benämning ensamt innefatta dem af R. o. Ad., som äro ägare af säteri och frälse, då tvärtemot Hr von HartmansdorfTs yttrade ovilja emot all bortnötning af dessa förhållanden, likväl tidens ingripande tand har förmått från de privilegierade afnöta den dem tillhörande rättighet att ensamme besitta säteri och frälse, och då sådan jord således numera äges af personer utom della ständ); jag säger, att det synes utgöra en aristokratiens arfsynd, att anse hvarje på de oprivilegierade hvilande förtryck såsom en de privilegierande tillhörande enskilt egendom.
Jag har icke kunnat utdraga någon annan qvadratrot ur Hr von Harlmansdorffs och Frih.
Hermelins yttranden och ur alla deras, som både vid detta och föregående tillfällen yttrat sig på enahanda sätt.
Jag ville säga att det synes vara en aristokratiens arfsynd alt neka rättvisan af att i orättvisans ställe insätta rättvisan, så framt orättvisan länder till förmån för någon som icke vill från denna förmån afstå.
Ett dylikt föreställningssätt, mine Hrr! har emellertid det väsendlliga felet att upphäfva sjelfva begreppet om stat, emedan statens väsende just är den politiska och borgerliga frihetens och jemnlikhetens ständiga och oafbrulna utveckling.
Jag uther mig att få tala med exempel.
ex. i en tid af allmän osäkerhet, det funnits korporationer, nog mäktiga att gifva sina medlemmar säkerhet till lif och egendom, och om inträde i dessa korporationer hade måst köpas med kontant betalning eller arbets - 70 Den 30 November f. m. prestationer tilt förut varande medlemmar deraf, sa skulle efter llr von Hartmansdorff» mening staten vara oberättigad alt lill alla siua medborgare utsträcka denna säkerhet, derest de icke till de förut allena skyddade betalade livad dessa för en sådan förmån utlagt.
Denna slutföljd torde blifva något svår för Hr von Hartmansdorff att vederlägga!
Nuvar. säteriägare, säger han, hafva vid förvärfvande af jorden godtgjordt medarfvingar, säljare o. s. v. för jordens frihet från grundskatt; det är, efter hvad tillräckligen är bekant för den som i ämnet äger någon verklig kunskap, ifrån skatt, som listen eller våldet ålagt jorden, när frågan sträcker sig lill ett dess everdeliga bibehållande.
För att en gång för alla få uttala mina tankar i detta ämne, så beder jag att få förklara, att jag aldrig ifrågasatt alt betaga säteriägare deras friheter; jag bar endast en gång lössläppt den önskan, alt alla ägare af svensk jord malte komma i åtnjutande af samma frihet, utan att behöfva lösa sig ifrån inskränkningarne deruti.
Sist torde det äfven tillåtas mig erinra, all när mäktiga klasser i fordna tider befriades från skatter, hvilkas hela lunga kastades på de oprivilegierade, ingen godtgörelse' till dessa ifrågasattes.
Det förefaller mig derföre så mycket besynnerligare, att de icke privilegierades befrielse från skatter, dem jag anser grundade på orättvisa, ej skulle kunna äga rum, ehuru dessa sjelfva utan tvifvel skulle komma att till största delen utgöra den förhöjning i bevillning, som kunde blifva en följd af den ifrågasatta minskning uti grundskatten.
Hr von Hartmansdorff har ytterligare, såsom ett argument för dess bestridande af grundskattens upphäfvande eller åtminstone nedsättning, anfört sin ömhet för Konungamakten.
Samma yttrande har här äfven blifvit afgifvit af H. Ex. Hr Just.Statsminislern, och det ungefär på lika, jag vågar säga haltlösa, grunder.
Jag hoppas alt inom mill fädernesland aldrig ett så olyckligt tillstånd mätte kunna inträffa som det Hr von Hartmansdorff har förutsatt, nemi. det, då R.
St., eller hvad det ock må komma att kallas, skulle neka all bevillning.
Jag hemställer till den värde talaren och lill Hr Just.Statsministern, huru egentligen konungamakten skulle taga sig ut med de 4,500,000 r:dr som beräknas i grundskatter, men hvaruti likväl ett minus uppkommer, utgående lill personer och inrättningar, utgörande 1,762,000 r:dr.
Huru man skulle taga sig ut med hvad som då står qvar, det blir svårt att se, och jag tror dessutom alt konungamakten aldrig kommer alt stanna i förbindelse hos dessa
Hrr för en så beskaffad ömhet, hvarigenom de åt konungamakten vilja bibehålla skatter, som måste erkännas vara för tunga för dem som bära dem och utgöra en orättvisa, en tryckande börda, hvaraf jag vågar tryggt säga att mig vetterligen intet annat Iand lemnar exempel.
Jag skall utbedja mig alt, till stöd för mitt anförande, få lemna några uppgifter från den ort jag sedan 37 år bebor.
Jag skall här till R. o. Adis prot. och till StatsUtsk:s begrundande öfverlemna några statistiska beräkningar för 4 särskilda hemman inom en socken.
Af dem inhemtas i korthet, att ordinarie räntan för eli hemman inom Berga by, och Sorunda socken, för det för - Den 30 November f. m. ri tlulna året utgjort 194 rrdr 45 sk. bico; och när härtill lägges öfriga utskylder till kronan af kronotionde, mantalspenningar, bevillning efter lista artikeln, för egendom efter 2:dra artikeln samt kurhusafgift och båtsmansrotering, så uppkommer ett sammanräknadl belopp till kronan af 229 ridr 41 sk. 10 rist.
Härtill komma de kommunala afgifterna, uppgående lill 63 ridr 34 sk. 8 rist., och således ett ifrån hemmannet utgående skattebelopp af 297 ridr 28 sk. 6 rist. bico.
Då de af jorden för detta hemman utgående utgifter afdrages ifrån inkomsterne, uppstår det förhållande, att hemmanets hela behållna afkastning lemnar 295 ridr 8 sk. 6 rst., hvaraf de 20 personer, som ifrån hemmanets afkastning böra hemta sina lefnads- och beklädnadsbehof, sålunda för året erhålla 14 ridr 17 sk. för personen.
För ett annat hemman, 1 mantal Westerby, hvilket, i anseende till skogstillgång, räknas ibland de bättre, uppgick afgifterna till kronan för förlidna året till 227 ridr 24 sk. bico, och då härtill lägges kommunalafgifterna 78 ridr 34 sk. 8 rist. bico, så uppkommer en för hemmanet ovillkorligen utgående skatteutgift af 306 ridr 34 sk. 8 rist. bico.
Dä utgiftssumman för detta hemman drages ifrån de beräkneliga inkomsterne, uppkommer ett öfverskott af 1043 ridr 34 sk. 4 rist., hvaraf de 35 personer, som på hemmanet förefinnas,skola hemta såväl sina lefnads, som beklädnadsbehof, och hvaraf uppkommer för hvarje person 29 ridr 18 sk. bien för hela året.
För 2me mantal Blista, utgjorde debetsedlarna till kronan, för det förflutna året, 335 ridr 42 sk. 7 rist. för båda hemmanen tillsammans; och då härtill lägges de kommunala afgifterne 129 ridr 42 sk. 10 rist., så utgå från dessa båda hemman ett årligt skattebelopp af 464 ridr 37 sk. 5 rist.; och då hela utgifts summan afdrages ifrån de beräkneliga inkomsterna, uppkommer ett öfverskott, hvaraf, för de 30 personer, som ifrån hemmanen skola hemta sina lefnads- och beklädnadsbehof, belöper 19 ridr 27 sk. bico för person.
För Söder-Eneby hemman, 1 mantal, inom nämnde by utgjorde debetsedlarna till kronan för det förflutna året, 169 ridr 45 sk. 5 rist bico, hvartill komma kommunalafgifterna 64 ridr 14 sk. 8 rist. bico, så att ifrån hemmanet utgående skattebeloppet för 1 år utgjordt 234 ridr 12 sk. 1 rist. bico.
Då hemmanets obestridliga utgifter afdragas ifrån de beräknelige inkomsterne, uppkommer ett öfverskott af 444 ridr 45 sk. 11 rist., hvaraf på de 16 personer, hvilka ifrån hemmanet böra hemta såväl sina lefnads- som beklädnadsbehof, belöper på hvarje person för året 27 ridr 2 sk. 6 rist.
För några af dessa hemman har jag i förenämnde statistiske beräkningar uppgifvit jordvidden, hvilken deremot i brist af kartor icke för de öfriga hemmanen kunnat uppgifvas, hvarföre jag, i afsseende derpå från Gen.-landtmät.-kont. begärt och erhållit följande intyg: ”1 saknad af fullständiga kartor i Gen.landtmäteri-kontoret, 72 Dea 30 November f. ai. kan areal öfver S.
Eneby och Berga ägor i Sorunda socken icke uppgifvas bestämdt; dock torde det kunna nära nog antagas, att dessa hemman tillsammans hafva omkring 88 tunnland åker och 92 tunnland ängsmark. A. G. Ramsten Frih.
Cederström har yttrat i ett föreg:de plenum, att ingen skattebonde finnes, med mindre han är afsigkommen, sorn beklagar sig öfver skattetungan, att de bära den utan knot, nöjde och lyckliga, emedan de älska att hafva det så som förfädren hafva haft det.
Hr Presidenten har anfört min bristande kunskap och mitt inskränkta begrepp om hvad som fordrades af en sappör, och jag medgifver alltför gerna, att jag i kunskapsmått, särdeles i krigsvetenskapen, visst icke kan mäta mig med Friherren.
Till följe af en femtio-årig bekantskap med Frih.
Cederström kan det icke ett ögonblick falla mig in, att
Friherren yttrat något som stridt emot hans öfvertygelse.
Jag har således blott att beklaga, att en man, som så länge beklådt presidentskapet i KammarColhm, med kännedom af sådane förhållanden som jag uppgifvit, i fall de icke kunna jäfvas, (och jäfvas kunna de icke), att, säger jag, lian under sådana förhållanden kunnat förklara att det icke finnes någon skattebonde i Sverige som icke bör vara nöjd och lycklig med sin belägenhet.
När sådant förhållande kan äga rum, så får jag visserligen icke förundra mig öfver att från Justitie-minislern sjelf utgått snart sagt ett echo till Hr f. d.
Kammar-presidentens yttrande, men jag får också draga den slutsats deraf, att K.
M. är i fullkomlig okunnighet om dessa förhållanden, ty i annat fall är jag öfvertygad, alt något försök till rättelse, åtminstone i syftning, långt för detta skulle hafva visat sig.
Jag vill med anledn., mine Hrr! af de uppgifter jag nu tagit mig friheten lemna, till Huset hemställa huru många bland oss det finnes, som för löner eller andra inkomster betala skatter jemförliga med dem, som dessa arma skattedragande bönder utgöra.
Jag hemställer lill eder, mine Hrr! huruvida vid jemförelse med hvad som blir öfver för eder, (under ett fullkomligt medgifvande att edia lönevillkor för mången äro ganska knappa, särdeles i de lägre graderna), sedan de första lefnadsbehofven blifvit fyllda, sådant oaktadt, någon jemförelse kan äga rum emellan löntagarens belägenhet, och deras, hvilka såsom skattebönder bidraga till frambringandet af dessa lönebelopp.
Detta är hvad jag ansett för min pligt såsom representant att omnämna, för mitt åliggande såsom landtman, såsom boende ihop med den medborgareklass, hvars släp jag alla dagar åser, hvars omöjlighet alt komma till något välstånd, hvars oförmåga att komma till berglig utkomst är så stor, att de allt mer och mer måste anlita fattigvården inom sina samhällen, så att de slutligen icke komma att utgöras af annat än fattiga.
Jag vet, mine Hrr! allt för väl, och det vore oförlåtligt af mig att icke veta det, då jag snart har en fyratioårig erfarenhet af den parlamentariska banan, att det måhända anses under en Statsmäns värdighet att öfverväga folkets förmåga alt bära dessa skatter, då icke deremot kan åberopas folkminskning, Den 30 November f. m. 73 och sadan har visserligen icke här ägt rum, ty under dessa sednast förllutna 30 åren har en folkökning af 33J procent ägt rum, men, mine Hrr! under samma tid har i det från vissa håll för sin olyckliga statsförfattning så mycket beklagade Norrige en folkökning af 50^ procent förekommit.
Så länge man icke kan anföra såsom bevis att den odlade jorden ödelägges, så länge man icke har exempel på Irländska folkvandringar, på folksamlingar som i brist på bröd hota de maktägande och de lagstiftande och bekriga dem om hjelp, så anser man allt vara väl, och anser sig icke behöfva att rygga för några statsutgifter, särdeles så länge man hjelper sig fram med den erkändt mest orimliga af alla beskattningar, nemi. koppskatten, hvilket visar sig vara förhållandet såväl genom folkundervisningens som fattigvårdens ställande på koppskatt, som med andra ord vill säga att tiggaren skall underhålla tiggaren.
Hr von Hartmansdorff har äfven upptagit mitt ganska lösliga yttrande om vår representations sammansättning och inverkan deraf på beskaltningsväsendet.
Hos honom likasom hos mig talar munnen deraf hjertat fullt är.
Jag nekar icke att jag under hela min parlamentariska bana, som börjar att blifva något läng, alt jag, ända från det jag började blifva bekant med förhållandet, har ansett det oformliga, del oegentliga uti vår representativa sammansättning utgöra orsaken att icke Sverige, under så i öfrigt lyckliga förhållanden, som under den förllutna tiden sedan vår sednaste statshvälfning här ägt rum, har kunnat framskrida längre i välstånd, i rättvis fördelning af skattebördor, m. m. sådant.
Det var ingalunda min afsigt att jag med detta yttrande skulle, såsom här inträffat, släppa en gnista, hvilken genast tände krutet.
Hr von Hartmansdorff har vid behandlingen af dessa frågor obeskrifligen mycken fördel framför mig.
Han försvarar, jag förkastar vår representation såsom kast.
Han har, såsom det synts och ännu vill synas, husets sympatier.
Jag har aldrig varit nog lycklig alt tillvinna mig dem.
Han har för sig åren, som ligga mig till last, då jag med stora steg vandrar den tidpunkt lill mötes, då ali offentlig verksamhet måste upphöra; men Hr von Hartmansdorff har här, såsom i hans tanka slående bevis emot folkets fördelar af de samfäldta valen, åberopat förhållandet i andra stater.