Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
RättegångsBalken, dömma honom alt undergå samma pinliga tortur, som han låtit emot den arma martyren Sjöberg utöfva; alltså och då den Lag omöjligt kan kallas god och fullständig, som gifver medborgares lif, lemmar, heder ära eller välfärd till pris åt en då - 33o Den 3o Mars e. m. lig, okunnig och grym Embetsmans infall och nycker, samt sjelfva den Christna Religionen bjuder och befaller, att häldre låta Nio och Nittio skyldige gå fria, än pina och plåga en enda oskyldig, får jag, med hemtad anledning af åtskillige uti Herr JustitiaeOmbudsmannens till Rikets Ständer afgifne EmbetsBerättelser, och LagUtskottets derom meddelte Betänkande, föreslå att 3'7 §. i 17 Cap.
RältegångsBalken må erhålla följande redaclion: ”Varder någon i brottmål hunden till ”saken med klara skäl och fulla bevis, än”tå att han ej kan förmås titl bekännelse, ”ther gälle ej hans nekande.
Ej må Do”mare eller Befallningshafvande låta någon ”till bekännelse pinas och plågas: gör det ”någon, och således bryter den frid, som ”Konungen svurit häfver att hålla undersåtare sina, straffes, som för Edsöre, med ”ett års fängelse å fästning, plikte ock ther”till ioo R:dr i Silfver till tveskiftes emelian den som pinad blifvit och Socknens ”fattige; orkar han ej böta, sitte derutöfver i Sex månader å fästning, och varde ”aldrig brukad i Konungens Tjenst eller i ”värf, som medborgerligt förtroende med”förer.
Delta correctiv kan väl af mången an - Ben 3o Mars e. m. 331 ses för strängt; men då man med smärta och harm ser, huru långt tilltagsenheten och föraktet för Lagen nu för tiden kunnat gå, och då man af en hederlig, rättskaffens och samvetsgrann Embetsman aldrig kan förmoda, att han i sitt Embete skickar sig så, att den nu föreslagne Lagen på honom itillämpas, så vet jag icke, hvarföre en malplacerad ömtålighet skulle vilja hindra, att en Lag finnes, som skyddar medborgare emot Embetsmanna-våld, då Lagen redan har så många och smårå straffbestämmelser mot medborgare, som förgå sig emot Embetsman under deras Embets-utöfning.
Någon reciprocitet måste äga rum; ty på den fot det nu står, och på det sätt som det, enligt Herr JnstitiaeOmbudsmannens Berättelse, tillgått på många ställen i Landet, torde det icke bära sig i längden.
Lades på bordet. 33a Den 3o Mars e. m.
Hans Excellence Herr Grefven och.
Landt Marskalken yttrade, att då på förmiddagen BevillningsUtskottets Betänkande om grunderne för allmänna Bevillningen blifvit af Ridderskapet och Adeln återremitteradt, och under discussionen derom flere anmärkningar jemväl blifvit gjorde i det ämne, som ifrågavande Betänkande afhandlar, ansåg lians Excellence sig böra föreslå, att äfven detta Betänkande måtte till Utskottet återremitteras.
• Herr Hjerta, Gustaf:
Det är på denna grund jag anhåller, att Betänkandet måtte få hvila, till dess Betänkandet om Bevillningsgrunderne återkommer från Utskottet.
Då de anmärkningar, som denna förmiddag gjordes i detta ämne, i sammanhang med Den 3o Mars e. m. 333 förslaget till Bevillningsgrunder, blifvit återremitterade, får jag vördsamt hemställa, om icke äfven detta Betänkande bör varda likaså, emedan Ridderskapet och Adeln annars kunde, när det förra återkommer stadna i tvifvelsmål öfver formfrågan, huruvida det sednare må kunna antagas medförändringar eller icke.
Då anmärkningar, som röra detta Betänkande, blifvit framställde, skulle jag snarare önska, att Betänkandet återremitterades, än att det blefve hvilande på bordet; ty annars kunde hända, att det blefve återremitteradt en annan gång, sedan Bevillningsgrunderne redan voro afgjorda, och inom Utskottet skall det visserligen icke åstadkomma något bryderi eller uppehåll.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefvert och LandtMarskalken framställd proposition, blef BevillningsUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Bevillningsutskottet återremitteradt.
Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets den 6 dennes under N:o 9 afgifna, och den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Be - 334 Den 3o Mars e. ra. tänkande, rörande väckte Motioner om Bevillning å kortspel.
Herr Nordenanckar, Gustaf: Detta Betänkande är af lika beskaffenhet som det förra, och jag hemställer derföre, om det icke äfven borde återremitteras.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalk en föreslog, att, i anledning af den redan beslutade återremissen af Bevil IningsUtskottels Betänkande om grunderne för Allmänna Bevillningen, äfven det ifrågavarande Betänkandet, såsom dermed ägande sammanhang, måtte återremitteras lill Utskottet; hvilket bifölls.
Å nyo föredrogs BevillningsUtskottets den 6 dennes under N:o io afgifne, och den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående väckt Motion om befrielse från Bevillning af Recognitions-smide.
I anledning häraf blef äfven detta Betänkande, uppå derom af Hans Excellence Den 3o Mars e. m. 335 Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, af Ridderskapet och Adeln till BevillningsUtskottet återremitteradt.
Företogs till pröfning och gillades BevillningsUtskottets den 7 dennes under N:o ii afgifna, och den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående särskilde Förslag till förenklande afBeredningsoch Taxerings-Comitteernes förrättningar.
Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets den 7 dennes under N:o 12 afgifne, och den 23 derpåföljde e. m. på bordet lagde Betänkande, angående dels väckte Motioner om inskränkning uti Kongl. KammarRättens befattning med Bevillnings-ärender, dels ock ett gjordt förslag till inrättande af en Riks-PröfningsComitte.
Jag vågar i detta mål anhålla om återremiss, emedan jag anser så väl Grefve Spens’s Motion, som Herr Crons Reservation förtjena mera afseende af Utskottet.
Det ingriper således på ett väsendtligt sätt i Svenska folkets rätt att sig beskatta, och det så mycket mera, som det fall här inträffar, att 336 Den 3o Mars e. m. beskattnings-frågorne slutligen afgöras bos Konungen i StatsRådet, enär alla besvär öfver origtig taxering dragas under KainmarRätten, hvarifrån de gå till Konungen.
Det finnes dessutom en annan oformlighet, nemligen att Kronan, såsom part i Be vill— ningsmål, har vida längre tid att få rättelse, än den enskildle.
Ilon har tre, och bar haft io år; den enskildte åter blott månader.
KammarRättens anmärkningsi ätt kan och bör icke ändras, hvad debiteringen angår, utan bör Statens verk hålla controllen på Statens Uppbördsmän.
Men hvad taxerings-förrättningarne angår, så bör den auctoritet, som kommer att i sista instansen bedömma dem, anses utöfva denna myndighet, i följd af ett, från det sig sjelf beskattande folket utgående, förtroende, och man bör kunna förutsätta en lika tid för det allmänna som för den enskilte, att hos denna Auctoritet sig besvära.
På denna grund vågar jag föreslå, att i de fall irsta och 2:dra punkterne af Utskottets förslag omnämna, nemligen: 1:0 besvär af skattskyldige eller Kronans Ombud i Taxeringsmål, samt 2:0 pröfning af öfverklagad felaktig fastighets-värderi ng, samt huruvida inom något
Län summan af fastigheternas taxeringsvärde understiger Minimi-tariffen, KammarRätten icke måtte äga domsrätt, utan Den 3o Mars e. m. 337 ulan dylika mål i stället gå till Fullmäktige i RiksgäldsContoret.
Skulle denna Auctoritet anses för ringa, att i dessa ärender besluta, så ginge det kanhända an, attJustitiie-Ombudsmannen samt Fullmäktige i RiksgäldsContoret och Banken förenade utgjorde denna Auctoritet och finge afgörandel ätten sig uppdragen.
Jag vet, att man mot detta förslag kail göra den invändning, att det innebär ett slags besynnerlighet, då motsatsen så lång tid ägt rumj; men jag tror det icke vara otjenligt att söka brjla ett förhållande, hvars oformlighet förr eller sednare måste ändras.
Att det ännu icke verkat någon olägenhet, kommer deraf, att rättigheten hittills blifvit utöfvad på ett varsamt sätt; men säkert skall en gång deraf inträffa ett allmännare missnöje, då man finner, att beskattningen icke ligger i händerna på Folkets edsvurne Comit terade, hvilka det efter Grund18 H. 338 Den 3o Mars e. m. lagen tillhör att taxera medborgare, utan på ett Embetsverk, samt beskattningsärender till slutligt afgörande lemnäs åt deri Statsmagt, som Grundlagen frånkänt all andel i Beskattningsrätten.
Då man kommit i erfarenhet af nödvändigheten att inskränka den vidsträckta anmärkningsrätt, som KammarRätten utöfvat mot den af 1824 års Taxeringsman verkställde nedsättning af fastighetsvärdet, och hvilken varit af den betänkliga art, att en Kongl. Proposition i ämnet blifvit aflemnad, har BevillningsUtskottet trott sig böra antyda det förhållande, som emellan Taxeringsman och KammarRätten bör äga rum, eller bestämma huru långt KammarRättens anmärkningsrätt må sträcka sig.
Detta har Utskottet sökt anvisa i de 3 föreslagne punkterne, och då ej mindre Kronans än de skattskyldiges rätt härigenom, enligt min tanka, är bevarad, anhåller jag om bifall på Betänkandet.
Jag har af Herr Hjerta endast hört anmärkas, att de i irsta och 2:dra punkterna omnämnde mål borde, i stället för att gå till KammarRätten, pröfvas af Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoret.
Jag ber att härvid få anmärka, alt irsta punkten endast handlar om sådane mål, då antingen den skaltskyldige eller Kronans Ombud anför besvär öfver för hög eller för låg taxering; och sådane mål kunna, efter Den 3o Mar» e. m. 339 min tanka, ingalunda tillhöra Fullmäktige i RiksgäldsContoret, utan måste i vanlig
Sådane mål åter, som srdra punkten omnämner, eller att ett Läns taxeringsvärde skulle understiga Minimi-tariffen, tror jag aldrig skola förekomma, enär både Landshöfdingen och Landskamereraren äro närvarande i PröfningsComitte^n, och visserligen icke skola underlåta att tillse, det Länets Minimi-tarifF ej understiges.
Då man dessutom medgifvit, att de i 3:dje punkten omnämnde målen, rörande debitering, uppbörd och redovisning, bora till— höra KammarRätten, skulle af Herr Hjertås förslag följa, alt Bevillningsmålen blefvo styckade, så att en del tillhörde KammarRätten och en annan del Fullmägtige i RiksgäldsContoret.
Under åberopande af de anmärkningar jag vid ett föregående tillfälle gjort vid Grefve Cronlijelms Motion, uther jag mig att få förklara, det jag ej kan instämma i de inskränkningar af KammarRättens granskningsrätt, som Utskottet föreslagit.
Men då det lärer vara fruktlöst att nu här uppträda emot den princip Utskottet antagit, inskränker jag mig till att blott instämma i Herr af Billberghs Reservation, och önskar 34o Den 3o Mars e. ra. att Utskottet, i händelse af återremiss, må taga de af honom framställde skäl i närmare öfvervägande.
Jag får härvid anmärka, att denna Domarebefattning förr tillhörde KamrnarCollegium, och har derifrån öfvergått till KammarRätten.
Då dessa frågor dessutom endast äro frågor om tillämpning af gifven Lag, skulle man med samma skäl yrka öfverfly ttandet af hela Lagskäpningen från de ordinarie
Jag finner således intet lämpligare stadgande, än det som nu förefinnes, Den 3o Mars e. m. 34* att frågor om origtig taxering gå till KammarRätten och derifrån till Kongl. Maj:t, med rättighet att vända sig till Justitieombudsmannen, i händelse man anser sig hafva skäl att klaga öfver KammarRättens förfarande.
Jag skulle således i allo tillstyrka bifall till Utskottets Betänkande, om icke i atdra punkten förekom den besynnerligheten, att Utskottet inskränkt KammarRättens granskningsrätt i taxerings-frågor, deröfver besvär ej anföras, till de fall, då taxeringen understiger Minimi-tabellen.
I följd häraf skulle KammarRätten ej äga rätt till anmärkning emot en partiel nedsättning för en eller annan socken i ett eller annat Län, emedan klagomål deröfver icke Länsvis kunna anföras, och förhållandet dessutom icke kan vara kändt, förrän alla PröfningsComitte^rnes arbeten inkomma till KammarRätten.
Man har 342 Den 3o Mars e. m. äfven sagt, att de i Minimi-tabellen fastställda hemmansvärden aldrig kunde understigas, då Landshöfdingen och Landskamereraren äro närvarande.
Jag anhåller således om återremiss, Herr von Hartmansdorff, August:
Desse frågor kunna, efter min tanka, ej gerna Öfvergå i sista instansen till Rikets Ständers Verk.
Förhållandet skulle derigenom endast omvändas, så att ämnen, hvilka i lägre instanserne behandlades af Kronans Embetsverk, skulle slutligen afgöras af Rikets Ständer, i stället att de nu gå från Taxerings- och PröfningsCommitteerne till KammarRätten och Kongl. Maj:t.
Yille man förekomma detta, så måste man under Ständernas Fullraägtige, såsom domstol, organisera en ny ÖfverRevison, egen för Bevill - Den 3o Mars e. rn.
343 ningsfrågor och skild från KammarRätten, för den öfriga uppbörden.
Detta vore att drifva den splittrade penninge-förvaltningen till sin ytterlighet, liksom i Spanien, der hvarje pålaga har sina serskilta uppbördsman och redogörare.
Jag vill ej ingå i vidare pröfning af detta ämne, än fästa uppmärksamheten derpå, att om en inskränkning i den nu gällande tiden skall äga rum, den likväl måste rätta sig efter den tid, då Räkenskaperna hinna inkomma till granskning, och i sådant afseende vederbörligen genomgås, I sjelfva saken tror jag ej, att man har skäl till klagan emot KammarRätten, Missnöjet skulle ofelbart blifva lika mecj, hvilket Verk, som sattes i stället; men kanske skulle det nya ej kunna behandla frågorne med samma skicklighet, som KammarRätten, hvilken har tillgång till hela Redogörelseverket, och således äger en blick öfver det hela, hvaremot den nya myndigheten blott hade att göra med en del.
Jag anser visserligen nödigt, att något Verk finnes, som motsvarar den af Grefve Spens föreslagne RiksPröfnings-Commilteen; men jag tror, att KammarRätten bäst kan nppfylla detta ändamål.
Det finnes intet skäl, hvarföre KammarRätten skulle mera än hvilket annat Verk, som sattes i stället, besvära veder - 344 Den 3o Mars e. m. börande med öfverdrifva anmärkningar; och dessutom finnas medel till rättelse derutinnan, på sätt Friherre Cederström redan anmärkt, Jag kan således ej tillstyrka den af Utskottet föreslagne inskränkning i KammarRättens rätt att af egen drift göra anmärkningar, äfven då inga besvär anföras öfver PröfningsCommitteernes beslut, och J'ag befarar, att Rikets Ständer sjelfve skulle »lifva illa belåtne, om annorledes tiliginge.
Nu synes §:n stå der, liksom så många andra bokstafs-garantier, endast såsom sken af en constitutionalitet, som icke finnes i sjelfva verket, så länge §:n paralyseras af BevillningsFörordningen, derigenom att Konungen och StatsRådet i sista instansen pröfva beskattnings* frågor.
Grefve Spens synes mig hafva insett detta, och derföre ganska rigtigt föreslagit, att denna pröfning helt och hållet bör tagas från Kronans Verk.
Jag önskar, att BevillningsUtskottet måtte fästa en särdeles uppmärksamhet på realiserandet af denna ide, som utgör grunden för all samhällsfrihet.
Jag anser i detta afseende, lika med Herr Hjerta, lämpligast, att de
Den 3o Mars e. m. 345 skattskyldiges besvär i beskattningsfrågor icke böra tillhöra KammarRätten, utan inlernnas till JustitiaeOmbudsmannen, hvilken, i förening med Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, formerar en Comilte, under det namn, som t. ex. Grefve Spens föreslagit, för att upptaga och i sista instancen afgöra sådane frågor.
Äfvenså böra de mål, som KammarRätten, till följd af dess RevisionsContoirs egne anmärkningar, finner böra upptagas, till RiksPröfningsComitéens afgörande remitteras, så alt KammarRättens myndighet skulle inskränkas till att vara en bevakande
Auctoritet öfver uppbördsmännen och till granskning af siffran.
I enlighet med desse grunder önskade jag ändring i de 2 första punkterne af Utskottets förslag, och yrkar derföre återremiss, Friherre Anckar swärdh Carl Henrik:
Svenska folket äger i afseende på beskattningen ingen appell, det måste åtnöja sig med livad Representanterne besluta.
Deraf uppstå ganska besynnerliga förhållanden, hvaribland jag ur egen erfarenhet vill citera ett exempel, då KammarRätten tillämpat författningarne tvärtemot Taxerings - 346 Den 3o Mars e. m. och PröfningsComitteernes, tvärtemot Landshöfdingens och Kronofogdens, åsigter.
Men nu finnes en mängd Såg- och Stampverk, der inga särskilte Sågare eller Stampare äro anställde, utan verket bedrifves genom ägarens dräng.
Men då man äfven på 4;de året ville pålägga mig en sådan orimlig afgift, klagade jag deröfver.
Jag hemställer, om det är lämpligt, att en Rikets Ständers egen författning på sådant sätt tillämpas af elt Verk, som har procent af alla anmärkningar, hvilka göras.
Vi måste göra afseende på det Den 3o Mars e. m. 347 besvär den skattskyldige måste vidkännas, för att vinna rättelse mot sådane anmärkningar.
Jag tror derföre med Herr Hjerta det bästa vara, att hänskjuta dessa måls afgörande i sista instancen till Fullmägtige i RiksgäldsContoiret eller Ranken.
Jag inser ingen menlig verkan deraf, om KammarRätten bibehålles vid rättigheten att göra alla möjliga anmärkningar vid debiteringen och uppbörden.
Men att tillåta den att tillämpa författningarne] tvärtemot alla Auctoriteters åsigter, är orätt och både kan och bör förekommas genom fästadt afseende på Grefve Spens motion.
Jag får bedja Ridderskapet och Adeln om ursägt, ifall jag ej rigtigt kunnat utföra den åsigt af saken jag sökt göra gällande; men jag liar hela dagen varit så illamående och är det ännu i denna stund, att jag fruktar jag illa uttryckt min mening.
Herr von Hartmansdorff måste likväl orätt hafva fattat mine uttryck, om han trott, att jag föreslagit, det klagomålen öfver BevillningsTaxeringarne först skulle passera något Kronans Verk, innan do 348 Den 3o Mars e. m. ltoratno till Rikets Ständers Verk.
Jag har endast yrkat, att om någon finner sig befogad till klagomål öfver PröfningsComitteen, skulle den klagande i stället att gå till KammarRätten, vända sig till Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, eller, på sätt Grefve Horu föreslagit, inlemua sina besvär till Justitieombudsmannen, för att af honom lemnäs lill Fullmägtiges i RiksgäldsContoiret pröfning.
Herr Nordenancker bar väl sagt, att det aldrig skulle kunna hända, att ett Län taxerades under minimivärdet.
Jag tror likväl icke, att det förhåller sig så, emedan Kronans Ombud vid TaxeringsComitteerna icke kunna känna resultatet af hela Länets, och Landshöfdingen, eller bans Ombud vid PröfningsComitteen, kunde misstaga sig, så att Kronans rätt icke behörigen bevakades.
Det är alltid bättre, att de behandlas af några utaf Rikets Ständer sjelfve valde personer, än att de öfverlemnas åt ett Kronans Verk, för att derefter gå till StatsRådet.
Cederström har förundrat sig, att jag velat fastställa en skiljaktig behandling af bevillningsfrågor mot andra rättsfrågor.
Den 3o Mars e. ra. 349
Men skillnaden ligger redan deri, att he~ villningsfrågorne för närvarande slutligen afgöras af Konungen i StatsRådet, då deremot Rättsfrågor afgöras af Konungen i Högsta Domstolen.
Yi måste derföre betrakta saken sådan den är.
Jag hemställer blott, huru det kan stå tillsammans, att Rikets Ständer äga ensamme rätt att beskatta sig sjelfve, och att frågor om beskaltnings-lagarnes tillämpning skola tillhöra ett Kronans Verk och slutligen afgöras af Konungen.
Jag ser således för mine medborgare ingen förlust, men väl vinst uti, att de i irsta och ardra punkterne omnämnde frågor öfverlemnas till Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, hvilkas tid, åtminstone för närvarande icke är särdeles upptagen.
BcvillningsUtskottet har ej velat inskränka, utan blott när - 35o Den 3o Mars e. m. mare antyda och bestämma KammarRättens anmärkningsrätt.
Ombud ej alltid kunna vara tillstädes för att bevaka Kronans rätt.
Jag ber om förlåtelse, att detta icke är möjligt.
Jag utbeder mig att i detta afseende få fästa uppmärksambeten derpå, att TaxeringsComitteens längder alltid inkomma till LandsContoiret 3 veckor före PröfningsComitleens sammankomst, och Landskamererare!! har således god tid att granska och hopsummera dem, så att, då PröfningsComitteen sedermera kommer tillsammans, det icke är möjligt, att man understigit minimi värdet, utan att ett sådant misstag skulle märkas.
Men då Kronan fått hvad den'har rätt att fordra, och de skattskyldige erlagt de afgifter, som blifvit dem påförde, utan att klaga öfver ojemn fördelning, har Utskottet funnit, — och jag bekänner, att jag varit af samma tan - Den 3o Mars e. m. 35i ka, — att man borde slippa alla anmärkningar efteråt, helst Comitteerne, som äro valde af alla 4 Stånden, handla på Ed och efter samvete.
J håfven gjort orätt och mäste göra om Edert arbete; så skulle man få svårt att finna några, som ville komma i Comitteerne, och ändamålet skulle helt och hållet förfelas.
Herr T/iarrij Wolrath:
Jag bestrider ej, att anledningar förefunnits till en del, men jag tror, att de äfven stundom blifvit gjorde utan tillräcklig anledning.
Sådant har väckt oro i Landet och föranled t åtskillige motioner om inskränkning 1 KammarRättens anmärkningsrätt.
KammarRätten endast blifvit tillagd pröfningsrätt öfver de Besvär, som af enskilte skattskyldige eller Kronans Ombud anföras.
Domstol för behandlingen af dessa mål, dels med dels utan Ju - Den 3o Mars e. m.' stitiaeOmbudsmannen, bestående af Fullmägtige dels i Banken och dels iRiksgäldsContoiret. dag hade trott, att man ej borde äga mer än en Högste Domstol; att, utan förändring af Grundlagarne, göra JustitiaeOmbudsmannen och Fullmägtige i Banken eller RiksgäldsContoiret till Domare, tror jag i alla fäll icke låter sig göras.
BeviliuingsUtskottet har åtminstone ej tilltrott sig att föreslå något sådant.
Tvärtom, då BevillningsUtskoltet kunnat föreslå inskränkning i Kammar-Rättens verkningskrets, ser jag intet hinder för förslaget att inskränka denna verkningskrets ännu ytterligare, och endast lemna KammarRätten pröfningsrätten öfver debiteringen och uppbörden.
Jag fortfar således att yrka, attalia sådane frågor, som angå tillämpningen afBevillnings-författningarne, må öfverlemnas åt en Rikets Ständers myndighet, hvarom Rikets Ständer lika väl kunna besluta, som de ensamme bestämma Bevillningssumman.
De fleste hafva härflutit från KammarRättens egne anmärkningar och, som jag fruktår, lill stor del från anmärknings-procenten.
Till följd af min egen erfarenhet önskar jag lifligt cn ändring häruti, Den 3o Mars e. m. 353 uti, men ser derföre i förslaget ingen rubbning i Grundlagarne.
I anledning af åtskilligt, som här blifvit anfördt, anhåller jag om Ridderskapets och Adelns ytterligare uppmärksamhet.
Hvad Fullmägtige i RiksgäldsContoiret beträffar, hafva de kanske bättre om tid, än de fleste andra myndigheter, isynnerhet om de ej hädanefter få mera arbete än hittills; men deraf följer icke, att de hafva mera skicklighet att handlägga bevillningsfrågor än andre, som för närvarande behandla dem.
Detta "kan jag för min del ej godkänna; ty det skulle då kunna hända, att ett helt Län , ehuru Minimi-tariffen ej blifvit understigen, taxerades alltför lågt iförhållande till de öfriga.
Det ena Länets Comitteer befatta sig i sadant hänseende icke med det andras, och känna 18 H. 23 354 Den 3o Mars e. m. oftast icke det olika förhållandet.
Om någon enskild jordägare har egendom i 2.‘ne Län, lärer han förmodligen icke sjelf anmärka, att han i det ena hetalar för litet, eller vilja göra sig ovän med grannarne för en sådan anmärkning.
Ingen hör heller kunna gö\a sådant bättre än KammarRätten, som har vana vid dylika göromål och tillfälle att anställa jemförelser mellan de serskilta Länens taxeringsvärden öfver hela Riket.
Länens åsalte taxeringsvärden, iförhållande till hvarandra, fortfarande öfverlemnas åt KammarRätten, så höra dess anmärkningar, tillika med vederbörandes förklaringar, blifva för Rikets Ständer vid hvarje Riksdag den säkraste grunden att rätta de ojemnheter, sorn kunna förefinnas i Minimi-tariflen.
Men det föranledde så mycketa orättvisa och så många klagomål, att man såg sig nödsakad tili Den 3o Mars e. ni. 355 en förändring och medgifvandet af appell.
En värd Talare har sagt, att om taxeringsvärdet för ett Län befans .för litet, borde det tillhöra KammarRätten att deri göra ändring.
Jag skulle tro, att det endast tillkommer Rikets Ständer att fastställa Minimi-tariffen, och att det icke tillkommer någon annan att förändra densamma.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef BevillningsUtskottets ifrågavarande Betänkande, i anledning af dervid nu gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. 23* 35G Den 3o Mars e. m. Grefve Posse, Erik: