Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej må för accepterad vexel annan betalning hos vexelutgif varen eller bank i — fordras; än att vexel, som förr är sagd, accepteras och betalas. § 4‘ De vexlar, hvardera contrahenten å den andra dragit, utan att valuta derför till acceptanten eller innehafvare af dess vexel erlagd är, må ej, å en tid, sammanräknade, lyda på mer än — — — — r:dr silfver specie efter 1830 års myntfot, eller — — — £ st., eller — — francs, eller — — r:dr Hbr b-.co. § 5- Nästföregående § skall så förstås, att bland de vexlar, endera contrahenten dragit, också räknas de, hvilka för dess räkning af bank i — — — — äro dragna, och bland de vexlar, som å contrahent äro dragna, de, som blifvit dragna å bank i —, med avis, att derföre å contrahenten eller, på dess räkning, å bank i — — draga annan vexel. § 6- Ej må vexel, den endera contrahenten å den andra eller, pa dess Den 18 April f. m. 497 räkning, å- bank i — — — — — dragen; eller som bank i — — — å endera contrahenten på den andras räkning drager, vara slällcl å annan betalningstid än trettio dagars sigt, ej eller säljas för högre silfvervärde, än det acceptanten derföre erlägga skall.
Jag anhåller, att denna motion till Banco- och LagUtsk:n må remitteras; om jemväl någon annan författning för ändamålet behöfde jemkas, torde det af Utsk:n blifva iakttaget.
Cronhjelm, Polycarpus Erik: Som Frih.
Cederström begärt remiss å detta yttrande, och jag förmodar att vid remissen åtskillige af Husets ledamöter skulle önska afgifva yttranden öfver saken för att åtfölja remissen till Utsk., och då så få ledamöter nu äro närvarande, så anhåller jag, att Frihrns mern. måtte fä hvila på bordet.
Instämmande i samma anhållan om bordläggning, som den siste värde talaren framställt, får jag hemställa till motionären, om han icke till nästa plenum, då detta föredrages, ville bifoga en ytterligare codicill med förklaring öfver vissa §§.
— Jag hörde, att redan en och annan § innehöll försök att förklara de föregående.
Sådana §§, som förklara de föregående i en författning, äro obestridligen ganska nyttiga, och jag hoppas derföre att Frihm gör Huset den tjensten att dermed vara beredd till nästa gång.
N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse, m. m. § 58.
Jag anhåller vördsamt, att PresteSt:s prot.utdr. i ämnet måtte blifva uppläst och jag derefter få ordet.
Till följd häraf upplästes Högv. PresteSl:s, enligt ankommet prot.utdr., i afseende på förevar.
59 § fattade beslut, innehållande, att denna § ansetts böra erhålla följande lydelse: ”Bancofullm. skola genom inköp af silfver från främmande länder förstärka Bankens metalliska cassa, då sådant för Banken icke medför större utgift än som erfordras för transporten af silfver från uppköpsorten till Banken.
Bancofullm. berättigas ock att, vid contract om silfverleverans, mot full säkerhet meddela räntefritt förskott till f af silfrets värde och på högst 3 månaders tid”.
Det är igenom förskotts lemnande, som Banken under de sistförflutne 20 åren ägt tillfälle att bereda sig 9 H. f>3 49S Den 1$ April f. m. förstärkningar i metalliska cassan, till större delen utan någon kostnad alls för Banken, icke ens för transporter eller slagskatt.
Det skall således vara ganska betänkligt att borttaga en sådan rättighet, då den kan lemnäs utan förlust för Banken, och Banken genom denna rättighet äger tillfälle att i den goda tiden bereda de förstärkningar i den metalliska cassan, som i den onda tiden äro behöfliga.
Jag får således anhålla om propos. på instämmande i PresteSt:s beslut i denna punkt.
Jag bar redan under discussionen en föregående plenidag kommit att omnämna, att det vore ett stort behof att låta Bancofulim. få meddela förskotter till inköp af silfver, emedan, på sätt jag då nämnde, blott 2 små poster straxt vid början afse realisationen och till obetydligt belopp utan förskott erhållits.
Det har endast varit genom förskotters meddelande, som allt det silfver Banken fått kunnat inbringas; men den som varit ledamot af BancoUtsk. och läst protocollerna om de tvister, som ägt rum emellan Fullmäktige, samt känner de omdömen, som drabbat Banken för dessa förskotters meddelande, kan icke önska fortfarandet af denna rättighet.
Ett ibland de skäl, som användas emot förskotters meddelande, är det, att lånen kunna begagnas räntefritt så länge de behöfvas, och när liden kommer för att inskaffa penningar, så kan låntagaren uttaga silfver ur Banken, skicka ut det på en resa och låta det återkomma igen, samt derefter inlemna det till Banken, jemte det föreskrifna beviset, alt silfret kommer från utländsk ort.
Nu har väl PresteSt., på sätt det upplästa prot.ntdr. innehåller, medgifvit rättighet till förskotters lemnande under 3 månader; men jag anser det vara vigtigt, att det lemnäs under en lid, då sjöfarten icke är öppen, hvarigenom man har det förebygdt, att silfver utföres och införes åter tillbaka, samt att förskottet endast bibehålies såsom ett räntefritt lån.
Det är angeläget att förekomma delta, och med mindre man det gör, betvitlar jag att man kan få de öfriga Ståndens bifall till, alt vid vissa tillfällen förskott må kunna lemnäs.
Afven BancoUtsk:s betänk., som nu är under öfverläggning, omnämner, att det under vissa förhållanden icke är med Bankens fördel förenligt att meddela räntefria förskott; men att för dessa enskilda fall alldeles borttaga det enda sätt, hvarpå man hittills kunnat skaffa sig silfvervaluta, vore icke rätt försvarligt.
Jag bör äfven fästa uppmärksamheten derpå, att det icke är skäl att man sätter Bancofulim., i och för införskaffande af silfver till Banken, under förmynderskap af köpmän i Hamburg, hvilket kommer att inträffa, då deposition af silfver eller vexlar endast der få äga rum.
Med handelns ställning i anseende till England, kan det för våra handlande blifva mera vinstgifvande, att få direct från England hemta silfver lill Sverige, än att derifrån köpa vexlar med transport på Hamburg, dä någon gång, och icke sällan, handelsconjuncturen på Hamburg icke länder till Englands fördel.
Då måste man väl hafva en utväg öppen, hvarigenom det Den 18 April f. m. m för den handlande och för
Banken hlir mindre kostsamt att införskaffa det nödiga silfret.
Jag har derföre uppgjort ett förslag till tillägg vid denna §, och om nu 2 Stånd antaga, att förskott får meddelas, men uti villkoren derför förefinnes någon skiljaktighet, så är det snarare att förvänta att de 2 öfriga Stånden skola antaga det af mig uppgjorda förslaget, som hetryggar emot missbruket att silfret först utföres för alt sedan åter intransporteras.
Detta förslag till tillägg vid slutet af denna § lyder sålunda: ”Endast under vintermånaderne må Fullmäktige, till inköp af silfver, att lefvereras vid sjöfartens början nästföljande vår, lemna förskott åt inländska män, hvilka ställa fullgod säkerhet för det med dem afslutade contractets fullgörande.”
Det är på detta tillägg, som jag anhåller om Hr Gr. o.
Landtnäs propos. till bifall af R. o. Ad.
Hr Lagerhjelm, Pehr.:
Jag instämmer i den tillstyrkan, att R. o. Ad. måtte antaga PresteSt:s redaction af denna §; men jag hemställer tillika, ali ett sådant tillägg måtte göras, som Hr von Hohenhausen nu föreslagit, med den skillnad alt orden ”inländske män” borttagas.
Jag ser intet skäl hvarför icke anbud af hvilken som helst skulle kunna antagas, om det vore fördelaktigt för Banken.
För min del erkänner jag uppriktigt, att jag anser det vara af vida mindre vigt om Bankens räntevinst i ett eller annat afseende möjligen skulle förminskas genom en mindre förlust vid ett silfverköp, än att Bancofullmäktige skulle bindas genom den föreskrift i afseende på tiden, som 59 § af bancoreglemen. innehåller.
Jag tror, att det blefve för dem svårt att på sådant sätt införskaffa det nödiga silfret.
För öfrigt anser jag, att ju mera man i detta hänseende kan lemna Bancofullm. fria händer, destomera säkerhet har man att realisationen må kunna af dem upprätthållas.
Pä grund häraf förenar jag mig i den anhållan, att R. o. Ad. måtte instämma i PresteSt:s beslut.
Hr von Hohenhausens framställning, så erkänner jag öppet, att jag icke äger tillräklig erfarenhet att bedömma huruvida densamma är af behofvet påkallad eller icke.
Kommer den att inflyta jemte PresteSt:s beslut, så vill jag icke sätta mig deremot.
Högst vigligt synes mig emedlertid vara att Bancofullm. måtte hafva det medel öppet, att då påkänningen på silfvercassan blifver alltför stark, kunna förstärka densamma.
Jag tager för afgjordt, att då denna förstärkning låter sig göra, i händelse den till högre grad behöfves, derigenom att Bancofullm. begagna utvägen att upptaga lån, Fullmäktige icke skola underlåta en sådan åtgärd.
Men den utvägen att genom inköp af silfver ifrån främmande ort öka den metalliska cassan, är i min tanka så vigtig, att man icke får göra afseende på om någon obetydlig förlust dervid skulle drabba Banken.
Jag tillstyrker bifall till PresteShs beslut i detta hänseende.
Jag kan vara kort, då 500 Den 18 April f. m. jag nu får hänföra mig till alla de föregående talarne, emedan jag begärt ordet för att lika med dem yrka afslag på lJtsk:s förslag oell bifall lill PresteStis beslut.
Hr von Hohenhausen har framställt ett förslag till reduetion af denna §, som skiljer sig ifrån PresteSus beslut dels derigenom att ingen tid är nämndK för förskottet, dels också deruti att förskottet endast skall få lenrnas vintertiden.
Hvad beträffar den första delen, så skulle jag visserligen trott, att det varit bättre om förskott fått lemnäs på längre tid än 3 månader.
Det visade sig sista gången, dä förskott gjordes, att det var en välgerning för landet, att penningarne komma ut för silfver, som den följande våren kom in.
Deremot föreställer jag mig, att det icke är rätt att binda bänderne på Bancofullm., emedan det, i min tanka, bör vara öfverlemnadt åt deras omdöme att äfven annan tid än vintertid kunna lemna förskott.
Pä dessa skäl yrkar jag bifall till PresteSt:s beslut, hvarigenom 2 Stånds beslut blifva lika och lättare kunna göra sig gällande.
Hr von Hohenhausens, af ganska många delade farhåga tror jag vara alldeles ogrundad, samt att den lätteligen skulle kunna höfvas, om man eftertänker under hvilka förhållanden det kunde vara lönande alt verkställa en silfverntförsel för alt föra in silfver igen, ty för roskull kan väl icke någon förståndig köpman göra denna transaction, hvarpå man förlorar ett par procent, och om någon oförståndig man skulle göra det, så kan det endast blifva uti en mycket inskränkt scala.
Kostnaden för det Svenska myntets utförsel, slagskatten, kostnaden för omsmältning i Hamburg och ålerinförsel till Sverige, allt detta blefve en så betydlig summa, att den öfverstiger den ersättning för transportkostnaderne, som Banken kan gifva.
Delta kan således icke blifva någon lönande speculation.
På det att emedlertid den goda saken må kunna gå igenom, och då med en liten redactionsföräudring
Hr von Hohenhausens förslag kan verkställas, så skall jag icke sätta mig deremot, ehuru jag icke gillar detsamma.
Det kunde dock vara gagnelig!, i händelse PresteSt:s beslut blott medgifver att förskotterna ställas på 3 månader; men i sådant fall skulle jag önska, att Hr von Hohenhausen, i stället för att begagna uttrycket vintermånaderna, hvilket är ett obestämdt uttryck, som kunde föranleda nya tvister inom Bancostyrelsen, ville antaga uttrycket: ”liden ifrån November månads början till April månads slut.”
Jag får härvid äfven fästa Hr von Hohenhausens uppmärksamhet derpå, alt om vi kunna göra betydliga silfverköp, så är det nödvändigt att ställa betalningsterminerne på en längre tid, ty det är förenadt med mycket förökad kostnad alt göra posterna så stora att icke något assurancecompagnie vill assurera dem.
Det är derföre nödvändigt att ställa betalningen på en längre tid.
Hr von Hohenhausen vill förändra sitt förslag till den lydelse, som jag nu föreslagit, och derjemte vill införa orden: ”emot lefverans under sommarmånaderne,” så skall jag icke sätta mig emot dettä tillägg till PresteStis beslut.
Den 18 April f. m. 501 Hr Man ner sk an 12, Carl Axel:
Jag instämmer med de sednare talarne deruti, att det torde vara nödigt att Bancofullm. gifva förskotter till uppköp af silfver; men jag liar tvifvelsmål i afseende på ett ord uti redactionen af 59 §, såsom Ulsk. föreslagit den.
Det står nemi., att silfverköpet för Banken icke må medföra störte utgift, än som erfordras för transporten af silfver ifrån uppköpsorten till Banken.
Det tycktes deraf som Banken icke skulle få betala mera för silfret än just hvad det kostar att föra in det, oell att Banken således skulle nödgas se sig om att få silfret till skänks.
Det är visserligen sant att detta icke varit meningen, men jag tror, att såsom redactionen bär är, så blefve det verkligen förhållandet.
En betalning af 12S skillingar för hvarje siifverriksdaler är vål en betydlig utgift, men det synes mig vara alltför godt pris för Banken att på nyssnämnde salt förskaffa sig silfret.
Således skulle jag vilja föreslå tillägg af en stroph, alt den nu gällande 112 §, hvarigenom all möjlighet af missförstånd kunde undanrödjas, och hvilken innehåller, alt priset aldrig får öfverstiga vexlingsgrunden, enligt mynlbestämningslagen, med mer än hvad som motsvarar transporten af silfver från uppköpsorten till Banken.
Cederström, Jacob: Jag anhåller att få veta huru Borgare- och BondeStm i frågan beslutat och att derefter få bibehålla ordet.
I anledn. häraf tillkännagaf undertecknad Ridd.secret., att BorgareSt. bifallit 59 §, samt att densamma af BondeSt. blifvit gillad med den förändrig, att orden ”inom Riket eller” skulle införas framför orden ”från främmande länder.” Frih.
Det af BondeSt. beslutade tillägg an ser jag vara högst besynnerligt, i det att Banken enligt detsamma skulle komma att betala transportkostnader för silfver inom Riket," och det lärer icke vära behöflig!..
Det är emedlertid i alla fall två Stånd, som sålunda bifallit §, och i fall R. o. Ad. instämmer med PresteSt., 2 Stånd, som afslagit densamma.
Således kommer i allt fall den frågan att förfalla, och endast den obetydliga frågan om BondeSbs redaclion, ifall BorgareSt. skulle derpå ingå, vore då öfrig att afgöra.
Det vore således icke mödan värdt att yttra sig i frågan; men jag anser mig likväl icke kunna instämma med PreslSt:s beslut, hvilket finnes motiveradt uti Hr von Hohenhausens förslag, hvarigenom
Banken skulle komma att erhålla säkerhet för de förskotler, som den lemuade åt de handlande, hvilka åtaga sig silfverleveranser.
Säkerheten kan ofta vara bra och således detta förslag bättre än det andra; men att Banken skulle på en kortare tid öfverlemna millioner r:dr i förskott åt enskilda i och för silfverleverans, vore egentligen att blifva deras commisionärer.
Detta måste komma att ådraga Banken en helt annan förlust, än den, som härflyter ifrån transportkostnaden af silfver.
Man är rädd för sedelemisionen utöfver den proportion, som Bankens cassa bör hafva emot sedelstocken, och man tillstyrker likväl sådana transactioner, hvarigenom Bankers 502 Den IS April f. m. kan få utgifva millioner.
Om en person anmäler sig att inom 9 månader leverera en million silfver uti Banken, och yrkar på grund af 59 §, att räntefritt utbekomma 2,666,665 r:dr 32 sk. b:co i sedlar på fyra månader, så kunde den händelse inträffa, i anledn. af flnanciella och politiska förhållanden i andra länder,, att leveranteuren kunde få stor vinst på att genast lemna in de der 2,666,666 r:dr 32 sk. i Svenkt b:co emot silfver, för att några dagar derefter utskeppa en million r:dr specie.
Man kan icke i sådane frågor se sig nog före, att icke kasta sig i händerna på enskilda köpmannaspeculalioner å handelsvinst.
Det står icke i Fullmäktiges förmåga att ingå i de beräkningar, som för dessa speculationer ligga till grund.
Om deremot Banken bygger sina affärer på egna silfverköp utomlands, så faller det af sig sjelft att det icke kan ske, så framt icke cursen är sådan alt den antingen genom vexling här eller genom vexling på utrikes ort, gifver Banken ett sådant pris för silfret, att den kunde hafva transportkostnaden betäckt.
Den enkla och naturliga vägen är ju den, att köpa Svenska vexlar, då cursen faller under pari och derigenom få silfret in, samt transportkostnaden betald, genom vinsten på vexelhandel.
Jag kan för min del icke annat än tillstyrka bifall till 59 §.
Det har icke varit ulan skäl, som orden "utan lemnadt förskott’’ i denna § influtit.
Anmärkmr. hafva blifvit gjorda vid alla revisioner emot Fullmäktiges tillgörande i detta fall, på sidan om instructioner och reglementen för Banken, och det är tid att dessa förhållanden upphöra.
Ilr Skogman, Carl
Davi dj:
Orsaken, hvarför rättighe ten för Bancofullm., att lemna förskotter i och för silfverinförsel har af BancoUtsk:s pluralitet blifvit afslagen, är den, att denna förut medgifna rättighet, såväl inom Bancofullm. som inom BancoUtsk.
, föranledt oändliga discussioner om de villkor och säkerhetsmått, som dervid borde iakttagas.
Efter min förmening vore det rättast, att lemna Bancostyrelsen full frihet, att, när den finner silfverinförsel vara af nöden, lemna eller ieke lemna förskotter samt med Bankens vinst godtgöra icke blott transportkostnaden, utan äfven alla öfrige dervid förefallande utgifter, de må vara större eller mindre; men för närvarande och dä jag tror, att, till följd af de vid denna riksdag fattade beslut om inköp af silfver på deposition i Hamburg, samt om vexlars inköpande af Banken, behofvet att genom förskotters meddelande åstadkomma silfverinförsel, mindre ofta skall uppstå, tillstyrker jag bifall till Ulsk:s förslag.
Hvad först beträffar den anmärkn. emot redactionen, som Hr Mannerskantz gjort, så kan jag visserligen icke neka till att den är grundad, men får dock fästa uppmärksamheten på, att ingen nu missförstår detta stadgande, och att rättelsen kan ske när reglementet utskrifves.
I afseende på de anmärkmr, som blifvit gjorda af Hr von Troil, att icke Bancofullm. böra bindas i fråga om silfverköp att gifva något mer eller mindre i betalning, blott de fullgöra saken,.
Den IS April f. m. 503 och då äfven någon annan talare har yttrat sig i samma anda, så får jag fästa uppmärksamheten på, att med det sätt, hvarpå vår Bank är styrd af Fullmäktige, som skola den förvalta efter de reglementen, som de få till efterlefnad, är det nödvändigt att man lemnar föreskrifter så klara att Fullmäktige kunna dem med lätthet efterlefva.
Hade åter Fullmäktige en association att rådföra sig med, såsom förhållandet är vid associationsbankerne i England och annorstädes, så kunde de underrätta associationen, att den metalliska cassan behöfde ökas, att ett anbud skett, att man kan betala så och så mycket m. m., samt begära associationens bifall dertill.
Associationens ledamöter lingö svara ja, om de funno det vara af behof.
Här har man farhåga att dessa uppköp skulle kunna föranleda särskilda speculationer och att det skulle kunna tillgå så, att man pä ena hållet toge ut silfver ifrån luckan och lät betala sig derför på det andra hållet.
Att hopsmälta mynt i klump, medför icke någon stor kostnad.
Det är för att förekomma allt sådant, som BancoUtsk. icke har medgifvit hvarken att köpa vexlar eller depositionsbevis eller att köpa silfver till högre curs än 128 sk., eller dä det icke medför större utgift för Banken, jin som fordras för silfrets transport ifrån uppköpsorten lill Banken.
Detta stadgande är såldes nödvändigt i anseende lill sättet för vår Banks styrelse; men för att sätta Banken i tillfälle att vid ett trängande behof kunna skaffa silfver, har man tillåtit Bancofullm. att, med iakttagande af säkerhet emot underslef, upptaga län.
Alltså äro de icke strandsatta i afseende på ulvägarne att anskaffa silfver.
Det förslag, som jag här gjort, hvilket jag vid min reservation vid betänk.
N:o 29 har antydt, och som af PresteSt. nu blifvit gilladt och antaget, grundar sig derpå, att det bör vara Banken medgifvel att begagna det bästa sätt, som kan yppa sig att anskaffa silfver.
Nu har man deremot velat ställa Banken under förmynderskap af köpmän i Hamburg, då det stadgas, att endast vexlar eller disposition i Hamburg få begagnas; men man får väl vara angelägen att lemna Fullmäktige rättighet att anskaffa silfret från den ort, der det kan erhållas på bästa villkor.
Hr Rosenblad har sagt, att den farhåga, jag har härutinnan, delas af mången.
Hr Rosenblad kan icke undgå att veta det och känna det klander, som träffat Fullmäktige för de sista silfveruppköpen.
De hafva lyckats; men i sådant fäll får man icke alltid lita på lyckan, och i de contract Herrarne uppgjort, hade ni icke försäkrat eder derom att ni skulle få silfver, utan kunnat få nöja eder med sedlar till valuta.
Det långa förskottet hade äfven gjort möjligt hvad man just velat förekomma.
Man har äfven anmärkt, att den tid jag föreslagit, icke vore bestämd.
När almanachan upptager vintermånader, så, ehuru skiljaktiga tankarne kunna vara, hoppas jag att man rättar sig efter densamma.
Om man nu sätter tiden ifrån November till April, så fruktar jag att tiden för förskottet blefve så knapp att pä en så kort tid intet kunde erhållas.
Medgifver man en långvarigare lid vid seglationens öppnande, så uppstår åter farhåga 504 Den IS April f. m. att silfver kunde utföras, för att sedan åter införas.
Man bar talat om de inånga millioner, som på detta sätt kunde gå ut.
Det bäfver sig likväl icke så lätt att lemna säkerhet för många millioner, så att den farhågan tror jag vara öfverflödig, och derpå hafva vi många exempel.
På dessa skäl tror jag, att om man vill gynna saken, så bör man icke aflägsna möjligheten att undanrödja de farhågor, som finnas och hvilka bestämdt uttalat sig inom 2:ne Stånd.
Ehuru man nu så väl här, som i PresteSt. beslutat att förskott må kunna meddelas, sä beror det likväl på den framställning, som göres ifrån BancoUtsk., huruvida RiksStm komma att förena sig derom, eller frågan kommer att alldeles förfalla.
Jag kan således icke annat än önska att R. o. Ad. måtte bifalla det af mig föreslagna tillägget till den 59 § och anhåller om propos. till bifall derpå, Gr. Frölich, David:
Med tillhjelp af Hr Rosenblad och efter hans dictamen har jag här uppsatt ett förslag, som i min tanka skulle kunna förena de värde ledamöternes åsigter i detta ämne, ty det innefattar först och främst den rättelse, som lärer vara alldeles nödvändig, i följd af den anmärkn.
Hr Mannerskantz gjort, hvilken anmärkn. är af den beskaffenhet att den synes gifva godt hopp derom att BorgareSt. skall vara beredvilligt att frångå sin mening.
Detta anser jag vara en högst vigtig omständighet, ty eljest skulle ofelbart mycket krångel häraf kunna uppkomma.
Då man har denna förhoppning och dermed förenar den bestämmelse, som PresteSt. gjort, samt den närmare bestämmelse om tiden för förskotternas lemnande, hvilken Hr Rosenblad har uppgifvit, så tror jag att detta förslag möjligen skulle kunna lyckas.
Innan jag likväl läser upp det, så ber jag att för min del få till R. o. Ad. framställa, alt det är bedröfligt att finna, det man äfven i denna sak alltid är villig att ändra lagar, derföre att misstag vid deras tillämpning möjligen kunnat ske.
Detta misstag, om ett sådant har skett, hvarom jag icke vill utlåta mig, har, sådant som det blifvit i tidningarne framsläldt, vållat en förvillelse.
Man hade nemi. trott, att Fullmäktige favoriserande personer med förskotter på silfverleverans, och ehuru delta icke blifvit under discussionen nämnt, så är det likväl den egentliga orsaken, hvarföre man nu velat bestämma några starkare restrictioner för Bancofullm.
Detta är nu en omständighet, hvarom jag medgifver att dét fordna reglementet icke innehåller någon bestämd föreskrift; men eljest är det väl högst oriktigt att vilja idkeligen reglementera ånyo, derföre att ett misstag har skett.
Detta misstag, om det var ett misstag, var likväl icke af någon sådan beskaffenhet att Banken någonsin kunde äfventyra att få sitt eget silfver igen.
Den anmärkn. att silfret skulle kunna komma dit tillbaka igen är, vid närmare undersökning, af så alldeles lumpen beskaffenhet, att det icke skulle hafva någonting värre med sig om sådant inträffade, än att Banken fick precist samma silfverqvantum igen, som det förut hade släppt till, och derpå har väl Ban - Den 18 April f. m. 505 Banken ingenting förlorat, om icke räntan.
Men då Banken icke betalar någonting för det att den lemnar ut sina sedlar, så förlorar ju