Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Otto: I anledn. af Hr Sandströmers sednaste framställning får jag jemväl yttra, att frågan om att bemyndiga K. M., i fall medel finnas, alt låta qvartalsvis utbetala ifrågavar:de löneanslag, må blifva en fråga hvarom öfverläggning kommer att ega rum i händelse R. o. Ad. skulle 15* 228 Den 9 September e m. finna för godt att antaga det förslag, som jag tagit mig friheten framställa.
Hvad angår Hr Printzensköld* erinringar vid förslaget, så skulle det vara mig en särdeles fägnad, om R. o. Ad:s tålamod medgåfve mig att ingå i beskrifning af det sätt hvarpå jag föreställer mig att verkställigheten i detaljerna skall ega rum; men då jag är öfvertygad om, att R. o.
Ad:s tålamod icke medgifver att granska formulärer och detaljföreskrifter i alla sådana frågor, så har jag trott, att det skulle vara nog att, när detta betänk, är genomgånget och vi komma till (50 punkten, Hr Gr. o. Landtm, behagade hemställa till Ståndet alt besluta en underd. anhållan det K. M. läcktes, efter pröfning af beslutet, i nåder vidtaga sädane förfoganden, hvilka för verkställighet af de serskilda fratnställningarne och förslagen erfordras.
För öfrigt är ganska lätt att besvara hvad Hr Printzensköld anfört.
Oe flesta anmärkmr har Hr Printzensköld sjelf besvarat under sitt anförande, och några hafva blifvit vederlagda af andra talare.
Det enda jag skulle hafva att tillägga är i afseende pä den optionsrätt, som räntegifvare för närvande hafva och sora jag genast skulle yttra mig om, sä vida det icke koni en punkt efter i detta betänk, der ämnet lämpligen afhandlas och det hör icke till denna puukt.
Jag tog mig friheten säga i förmiddags, att om man vill genomföra en så beskaffad förändring sorn denna, så kan det icke ske utan några uppoffringar å K. M:s och Kronans sida.
Nu skall jag endast begagna tillfället dä jag har ordet, alt i korthet framställa förslagets mening, som nemi. är den, att embels- och tjenstemän uppbära sina löner på det sätt, att beloppet beräknas såsom hittills efter det ärliga markegängsprisel, eller också, i fall R.
St. antaga ifrågavande grund för räutegifyares utskylder, efter det medeltal af är, som blifver bestämdt.
Hvilkeidera R.
St. komma alt antaga och gilla, det blir en annan fråga, meri föröfrigt förvandlas lönerna efter markegång antingen på del ena eller andra sättet, efter som man kommer öfverens om.
Det blir då ett visst belopp för ett regemente t. ex. 30,000 r:dr.
Detta belopp skall af uppbördsmannen för regementets räkning oafkortal, utan restantier och brister, deponeras i ränteriet, der löuingsdireklionen eller den aucloritet, som har ali aflöningen verkställa, lyftar medlen för att dem disponera.
Ar något förskott utbekommet antingen qvartalsvis eller för halfåret, sä kommer det naturligtvis att afråknas pä de medel, som deponeras.
Vidare skola löntagarne ega att erhålla forsellönen oafkortad för den myckna spanmäl, som för närvande är anslagen pä lön för stater och corpser eller enskilde personer.
Kontrollen öfver uppbörden blifver naturligtvis densamma, men del skulle medgifvas regementet att genomse räkenskaperna, och, om det finnes något att deremot anmärka, derom göra anmälan lill K. befbrde.
Denna ordning och sältet för lönernas utbekommande skulle underställas K. M:s bifall, och sedermera icke kunna ändras ulan K. M:s och R.
St:s sammanstämmande beslut, d. v. s. ega samma kraft och verkan som 80 Den 0 September e. m. 229 § Reg.F. föreskrifver i afseende på indelningsverket.
Slutligen kunde ingen n. v. löntagare, utan dess egel begifvande, underkastas den nya ordningen för lönernas uppbärande.
Detta år i korthet hela syftningen af mitt förslag.
Den formella delen, äfvensom flen kamerala i denna fråga, har blifvit tillräckligt och grundligt afhandlad.
Åtskilliga hafva talat om de förluster, som räntetagare skulle göra.
Jag har icke märkt någon, som yttrat sig om de förluster räntegifvarne skulle göra af den föreslagna förändringen.
Jag är räntegifvare, och det är i deras ställning jag tänker mig in. linder min låuga hushållstid och i min bekantskapskrets liar det aldrig händi att någon skälig klagan försports af räntetagare.
Vi äro, i den ort jag bebor, mycket belåtna, när vi få leverera vår spanmäl in natura, emedan vi i alla fall mäste fara lill något afsättningsslälle med densamma.
Ingenting synes mig vara naturligare, ingenting enklare, än att den som ger ifrån sig varan måste lemna den till en person, som eger all den emottaga, och långt ifrån alt vara en förenkling i vära skatleförhällanden, tyckes det mig vara en försämring, att tvinga producenten ali föra varan till ett aflägset torg för alt der sälja den.
I afseende pä de allt för mycket omtalta prejerierna» så får jag säga, att de äro på min ort obekanta, tvärtom har man der erfarenhet om att ränletagareu brukar, hvilket också är ganska skäligt, lennia ett billigt accord, naturligtvis alltid under det gångbara priset.
Han lemnar ofta anstånd med betalningsterminen, hvilket Kronans embetsman ingalunda skulle göra, så vidt uppbörden skulle komma att försiggå pä del föreslagna sältet.
Jag har likväl hört stundom klagas, att till dålig lön för ett sådant tålamod å ränlelagarens sida, så har ofta råntegifvaren uppsagt spanmålen de år, då ränletagaren icke utan svårighet kunnat försälja den, och då spanmålen har legat honom till mycken tung last.
Detta har äfven vederfarits sådana räntetagare, som aldrig prejat, utan under föreg:de år alltid åtnöjl sig med ett billigt accord.
Det vore också mycket besynnerligt ora dessa prejerier skulle vara sä stora ifrån erabetsmännen, som af Sveriges Konung utväljas, naturligtvis ibland de mest oegennyttiga och mest omsorgsfulla om landets väl, och ibland de tjenstemän, som utses till rikets högre och högsta värdigheter, det vore besynnerligt, säger jag, om lusten all skinna allmänheten vore hos dem större och om allmänheten vore mera blottställd för deras prejeri, än den skulle blifva när den nödgades föra sin vara lill torgs.
Min erfarenhet är åtminstone, att på sådana ställen kommer prejeri verkligen i fråga, och del ofta rörde både målet och beskaffenheten af varan.
Det är en omöjlighet, särdeles i Östergöthland, som har ett så stort qvantum spanmål, att på en gång afyttra det på torg.
Såsom det nu tillgår, så emottaga en del räntetagare spanmål för sina behof, en annan del kreatur, och lemnar anstånd med lösningen af det återstående.
Då kunna räntegifvarne undvika ali försälja det på de mest nedtryckta tiderna af året.. 230
Den 9 September e. jn.
Andra löntagare återigen hafva den förmögenhet, den styrka uti sin ekonomi, att de kunna förvara sin spanmål, och icke eller föra den till torgs förr än de kunna med större fördel försäljas.
Skulle åter det unvar:de förslaget gå igenom, så blefve deraf en naturlig följd, att all denna spanmål måste på en gång komma til! marknaden, och deraf skulle också härflyta, att säden skulle komma att falla till orimligt lågt pris, samt det verkliga lidandet för ränlegifvarue då först börja.
Vi hafva nogsamt erfarenhet deraf, då alla måste föra sina varor, särdeles spanmål, till torgs, för alt kunna betala penningeutskylder till Kronan.
Det inträffar då städse alt spanmålspriserne sjunka, ännu mera skulle detta inträffa vid detta förhållande.
Forslingen återigen kan icke rimligen hänvisas till något annat ställe än räntetagarens hemvist eller någon närbelägen afsättningsort.
Ett annat förhållande skulle vara en låghet, som hos våra räntetagare icke kan förutsättas, och om de skulle vilja göra något missbruk härutinnan, så har ju forslingsskvldighelen sitt begränsade miltal till 6 mil eller inom vissa provinser 8 mil; hvaremot ränlegifvarne, efter delta förslag, mången gång skulle nödgas köra sin spanmål mycket längre för att sälja honom, än han nu får göra för alt leverera den till Kronans uppbördsman.
Hvad lider han då nu, och är det då verkligen någon grund för denna klagan?
För öfrigt är det några smärre omständigheter uti det audragna, som jag skall utbedja mig att få genomgå.
Man har omtalat sista riksdagens beslut och anfört det såsom en grund för detta.
Om nämnde beslut nu är bindande, så är också frågan afgjord, och då tyckes mig icke R.
St. behöfva ingå uti en ny öfverläggning derom.
Om åter delta är en annan fråga, eller en ny utveckling af den sorn förut varit å bane, så mäste R.
Sl. också vara oförhindrade att deröfver fatta ett beslut, utan att vara bundna af hvad som förut blifvit beslutadl.
Man har sagt, att det vore orätt att den ena hemmansegaren, som lemnar sin ränta lil!
Kronan, skall ega rättighet att lemna den i penningar, under det att en annan kan af en löntagare tvingas att leverera sin spanmål in natura.
Jag har alltid beklagat att Kronan afsagt sig en sä dyrbar rättig het.
Någon gräns skall väl sättas för dessa eftergifter, för dessa förluster, för Kronan och löntagare, och det tyckes vara tid äfven för detta
Stånd att vara betänkt på att hämma loppet af dessa missbruk.
Man har för öfrigt ingått i detaljer om regementsskrifvares arfvode u. s. v. Jag känner bestämdt att regementsskrifvaren vid Lifregements grenadiersregemente icke har något dylikt arfvode, utan med det der uppgifna prejeriet, som han skulle utöfva på officerscorpsen, förhåller det sig sä alt lian åtnjuter sin lön, och derföre verkställer han penningeuppbörden; men om någon löntagare skulle önska att få ett förskott, så tillgår det så alt han derpå erhåller en måttlig ränta, men derutöfver har han, mig veterligen, alldeles icke någon provision.
Jag anhåller för öfrigt om afslag på denna fråga.
Under loppet af diskussionen har Pen 0 September e. m. 231 förr fallit ett yttrande, att krigsbefälet skulle i denna fråga kafva framfört någon önskan.
Hr Gripenstedt kar sagt att så icke vore förhållandet, utan att denna önskan skulle kafva rört något annat ämne.
Jag önskade att llr Gripenstedt ville upplysa R. o. Ad. huru saken rätteligen förhåller sig, och hvaruti de af krigsbefälet yttrade underd., önskningar bestå.
Jag känner deni, kanske mindre noga än Hr Gripenstedt, som varit i tillfälle ali derom, bättre än jag, hemta upplysningar.
Här har blifvit yttrat af en annan talare, Hr Stuart, att K. M. och R.
St. sammanstämmande beslutat den grundsats, hvarom vi nu diskutera.
Del vore kuriöst om vi nu skulle hålla pä inom sjelfva RiksSt:n med en fråga, som de förmenas redan förut hafva afgjordt.
Mig förefaller det, om, jag icke allt för origtigt t läst K.
M:s nåd. propos., att den innefattar, alt arméen skall hädanefter, såsom hittills, uppbära sina löningsräntor genom sina egna uppbördsman, regementsskrifvarne.
Detta strider helt och hållet emot den uppgiften alt K. M. och R.
St. skulle kafva beslutat, att ifrågavar:de räntor borde uppbäras af kronofogdarue.
Här synes mig således vara åtskilliga motsägelser, ock de Hrr, sorn hafva fällt dessa yttranden, torde vara i tillfälle att för R. o. Ad. förklara hvad de betyda.
Jag skulle icke kafva besvärat
Ståndet med något ytterligare anförande i detta ämne, om jag icke hade märkt att i Frih.
Palmstjernas förslag en fråga varit inblandad, hvilken jag icke hade väntat mig alt finna der och som förut undfallit min uppmärksamhet.
Jag anhåller att fä låna Frih.
Palmstjernas förslag, och skall blott med några få ord antyda den anmärkn. jag vill göra.
Palmstjerna säger i. punkten Litt. B: ”Med alla lill ecclesiastikstaterne anslagne indelta räntor och kronotionde skall förhållas på enahanda sätt, som är stadgadt för mil i t i aesl a t ens; äfvenså med forsellönsersältning och löningsförskolt, blott iakttagande att medlen ställas till vederbör:de consistorii disposition eller deponeras för dess räkning”.
Denna punkt angår 4 § af PresteSt:s privilegier.
Der heter del: ”Skolandes landshöfdme och krono”beljenterne ej vara lillålligt att tillegna sig någon disposition öf”ver akademiers, gymnasiers, skolors och hospitalers kyrkoher”bergeu, som dem enskildt förlänia äro, och hvarutinnan inga an”dra stater del äga, ej heller öfver kyrkornas vin- och byggnings”säd, presterkapets tionde, vederlag och underhällsspanuiål, ock ”den, som detsamma är anslaget, under namn af öfvermåla efterfrågande, transporterande till andra kyrkoherbergen, eller hvad ”eljest föregifvas kan, något mehn och hinder i dess fria och oaf”kortade uttagande tillfoga”.
Jag anhåller att Riddai h.secret. måtte upplysa hvad PresteSt. beslutat öfver den 20 punkten, som nu år före, och alt jag derefter måtte fä yttra mig.
I anledn. häraf hade underl.
Se c re te r a re äran upplysa, att från PresteSt. ankommet prot.utdr. i fråga om den förevar. de 232 Den 9 September e. m. reslagit, nera!, att de till tjensteraäns aflönande anslagne indelte räntor oell kronotionde skulle lill statsverket indragas och utföras efter samma grunder, sora Utsk. föreslagit för de Kronan helodine, samt uppbäras och redovisas i sammanhang med kronouppbörden, n/slogs, i följd hvaraf det öfriga af denna punkt förfaller”. lii von Hartmansdorff:
PresteSi. har således afslagit denna punkt och derigenom förklarat alt det vill vid sina privilegier bibehållas.
Skall då II. o. Ad. likväl, genom antagande af Frih.
Palmstjerna» förslag, vilja, oaktadt vi vela att sä är förhållandet inora PresteSi., förklara ali det skall i denna punkt mista sina privilegier, sä vida det af R. o. Ad. beror?
Man har i sådana fall haft den grannlagenheten, att man icke ens velat afgöra frågor om elt annat
Sländs privilegier eller rättigheter, förr ånman förnummit huru det Ståndet sjelft beslutil.
Nu känner R. o. Ad. alt PresteSi. har velat skydda sina privilegier i denna punkt.
Jag hoppas och önskar allisa alt R. o. Ad. icke malte fatta ett beslut af raolsatt syftning.
När PresteSi., hvars beslut för egen del är afgörande, derigenom skyddat sig emot verkningarne af det skadliga förslag, sorn Frih.
Palmstjerna framställt, så vore det endast armeen sora skulle uppoffras.
Arme'en har numera icke några serskilda represenlanier vid riksdagarne, men om någon skall vara hennes representant, så är det R. o. Ad.
Dä lärer det också vara vårt
Stånd som bör tillse att denna del af rikets embetsmannacorps icke kommer att lida på förändringen.
Då jag för en stund sedan hade ordet, så yttrade jag min öfvertygelse, alt det egentligen icke tjenade till myckel, eller vore ledande till något resultat, alt till besvarande upptaga alla de inkast, som här blifvit gjorda, enär det verkligen är fallet — ehuru illa det är — ali desamma oftast beslå uti att upprepande pastå hvad ingen bestrider, och alt bestrida hvad ingea påstått; men sedan dess har en ny talare uppstigit samt sökt att från sjelfva grunden angripa förslaget, och då torde det kanske icke böra underlåtas att, med anleda, deraf, äfven tillägga några ord.
Hr Rääf har nemi. uppträdl emot förslaget och velat jäfva hela det förhållande, som utgör den egentliga orsaken hvarföre man önskar förändringen, genom del påslående att det nuvar:de liqvidalionssättet vid skatternas utgörande alldeles icke skulle medföra någon olägenhet för någon, ulan all alla vore dermed väl belåtna.
Han har stödt denna sals, såsom mig tyckes, hufvudsakligen derpå att icke något prejeri skulle ega rum, och jag vill visst icke heller påstå att enskilda räntetagare i allmänhet utöfva ett sådant prejeri emot räntegifvai ne; men jag vet också med visshet alt åtskilliga corpser och stater bruka öfverlemna sin uppbörd åt deras enskilda uppbötdsmän efter vissa öfverenskomna priser, och då dessa uppbördsman sedermera upptaga räntorna af de enskilde, på sätt dem lämpligast synes, och dervid, utom besväret, emellanåt måste vidkännas äfven andra olägenheter, såsom t.
Den 9 September e. m. 233 ex. genom restanliers indrifvande och mera dylikt, så är det tydligt och klart ali de också måste söka sin ersättning för allt detta i uppbördens högsta möjliga uppdrifning genom alla lagliga medel.
Ctan att lasta dessa personer, kan man således säga, att i sjelfva naturen af det nuvaride uppbördssättet ligger någonting som ovilkorligen leder derhän att göra detsamma för de skattdragande mera betungande, mera tryckande än om uppbörden skedde genom Kronans embetsman.
Jag ville väl också gerna veta om Hr Rääf och Hr von Hartmansdorff, som egentligen yttrat detta, kunna eller vilja drifva denna sats lill sin fulla couseqvens och påslå att ett uppbördsväsende, som helt och hållet vore ställdt på entreprenad, såsom det ifrågavar:de partiel t är, skulle vara önskligt och nyttigt att införa.
Vri hafva, såsom jag vid ett föregående tillfälle erinrat, andra länders och tiders erfarenhet att i detta afseende rådfråga, och att ett sådant system, der det blifvit användt, varit gagnelig!, torde vara mera än hvad dessa
Hrr med godt samvete skulle vilja påslå.
Ett annat inkast var, att genom persedlarnes lösande efter markegång, skulle på en viss lid af året så stora qvantiteter af spanmäl inkomma på marknaden, att priserne derigenom nedsattes.
Detta må till en viss grad ega någon grund, men då mäste äfven deremot tagas i betraktande att de personer, som nu emottaga säden in natura i stället blefvo nödsakade att köpa en motsvarande qvantitet, hvaraf följer, att om ett större erbjudande komme att ega runi, så skulle också efterfrågan ökas i samma förhållande, hvarigenom jemviglen återställdes, så att priserna ej nedtrycktes.
Dessa äro, såsom mig synes, nästan de enda hufvudsakliga, verkligen på saken gående anmäkmr, som blifvit framställda, och ehuru de liesta af husets ledamöter säkerligen inom sig sjelfva redan bedömt deras bristande gilllighet, så bar jag likväl icke velat underlåta att upplaga dem till besvarande.
.lag begagnar också tillfället att svara på den halfva fråga som Hr Lefrén ställt lill mig, då han undrat hvad jag menat med mitt yttrande om krigsbefälets framställda önskningar i detta afseende.
Mitt yttrande har hänsyfta! på ett föregående af Hr von Hartmansdorff, hvilket gick derpå ut alt krigsbefälet eller arméen, jag mins icke hvilketdera namnet som begagnades, skulle hafva förklarat sitt ogillande af närvartde förslag, hvilket förklarande den värde talaren nn ville begagna såsom ett skäl till dess förkastande.
Jag anmärkte härvid, att det förslag, hvarom vi nu öfverlägga, alldeles icke existerade vid det tillfälle dä krigsbefälet var tillsammans, och alt således det enda som då kunde hafva kommit tinder ompröfning, var det förslag som af komilerade blifvit afgifvit, hvaraf åter följde, att det var en stor licentia poetica att vilja begagna det omdöme som då möjligen fälldes om komiterades förslag, såsom ett bevis mot Frih. Palmstjernas, hvilket derifrån betydligt afviker.
Utan att veta eller behöfva veta alla de speciela yttranden, som ifrågavande personer enskilt (ty det var icke såsom corps) om komiterades förslag afgifvil, fastän jag icke heller är så okunnig derom, som den värde bägaren kanske 234 Den 9 September e. m. förraenar, torde derföre så väl han, sora Hr von Hartmansdorff hafva svårt att vederlägga den absoluta riktighet af min anmärkt).; och hvad jag dessutom ytterligare vet och till de värda Herrarnes upplysning kan närana, är, att många af den indelta arméens befäl, som förut delat farhåga för indelningarnas indragning, förklarat sig ingalunda hafva något deremot, om den korame alt verkställas på sådant sätt och med de vilkor, som nu äro föreslagna, samt erkänt alt deras fordna motvilja i åtskilliga afseenden hvilat på ett missförstånd.
Den upplästa §:n i PresteSt» privilegier känner jag ganska väl, och det afslag PresteSt. gjort pä 20 punkten af Utsk:s förslag är mig också bekant, men della afslag gällde StatsUtsk:s förslag, hvilket innehåller att indelningsverket skall blifva orubbadi lills vidare; men det innehåller äfven alt alla löntagare, så snart de nuvartde innehafvarne afginge, skulle få sina löner i kontant utsatt en gång för alla, och det är delta förslag som PresteSt. afslagit.
Det förslag, som jag tagit mig friheten framställa, är något helt annat, något som PresteSt. ännu icke pröfvat och således ännu icke kunnat afslå eller fälla något omdöme öfver.
Om det kommer till PresteStrs pröfning, så kan utslaget måhända då blifva något annorlunda; men föregifvandet att det redan skulle vara af PresteSt. afslaget, det hänger icke ihop.
Hr von Hartmansdorff har, då saken nu skall förekomma till votering, förmodligen trott sig kunna gifva förslaget ett dråpslag, såsom man säger, genom den anmärkmn att det skulle vara stridande mot PresteSt» privilegier, och att således R. o. Ad., genom bifall till förslaget, skulle göra en förändring i nämnde privilegier.
Jag får deremot anmärka, att derest frågan skulle komma att afgöras på det sätt, som nu är föreslaget, och PresteSt. skulle linna eli sådant beslut vara emot deras privilegier stridande, PresteSt. icke lärer underlåta alt hos K.
M. göra framställning emot verkställighet af ett så beskaffad! beslut.
Denna utväg bör så mycket mindre vara främmande för Ståndet, som den blifvit vidtagen förut.
För den händelsen, alt sådant skulle komma att ega rum, anser jag mig icke böra fälla något omdöme om behörigheten af en sådan möjlig protest, men jag ber dock att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt år 1830 föreslogo R.
St. indragning af alla indelta räntor samt förändring uti sättet för hemmansräntornes och tiondens lösande, hvaremot PresteSt. till K.
M. afgaf underd. protest.
Då var fråga, mine Hrr, om en fullständig indragning af räntorna.
Nu åter är icke fråga om någon rubbning af indeluingshafvares rätt att vid sina indelningar bibehållas, d. v. s. att blifva bibehållna vid åtnjutande af den lösen, som för deras indelningar, efter meddelade föreskrifter, kommer alt ega rum.
Öfver R.
Sl:s nyssnämnde förslag hördes krigs- och kammarcollegierne, som d. 11 Maj 1831 afgåfvo sitt förslag och dervid yttrade, att ”Presterskapets, ”på grund af åberopade privilegier, deremot anförde protest, så Den 9 September e. m. 235 ”myckel mindre förtjenade afseende, som preslerskapel dervid enklast vore atl betrakta såsom löntagare, samt de rättigheter, som ”grundades på indelta löniugssältet, så länge det fortfore, för öf”rigt endast kunde gälla lör de i tjenst varande embets- och tjenstemän, men ingalunda för dem, som framdeles tillsättas med de ”löneförmåner, hvilka dä kunna vara bestämda.”
Man invänder troligtvis häremot: bvad betyder tvänne collegiers yttrande i saken; men i afseende derå skola vi få höra hvad R.
St. sjelfve om denna protest sade i sin underdåniga skrifvelse af d. 17 Maj 1835, nemi. att R.
St., enär de i krigs- och kammarcnllegiernes förut omförrnälde und. betänk, af d. 11
Maj 1831 audragne skäl inneburo en tillfyllestgörande vederläggning af l’resteSt:s vid föreg:de riksdagen fattade beslut, förklarade sig hufvudsakligen vidblifva de grunder samma beslut innehöll etc.
Jag upprepar ännu en gång bvad jag nyss hade äran nämna, nemi. att det icke är min mening att inlåta mig i tolkning af huruvida förslaget är stridande emot Presterskapets privilegier eller icke.
Jag tror icke heller att den tvisten nu behöfver slitas.
Lien kommer nog i tillfälle att blifva behörigen afgjord om fråga derom uppsl år.
Jag tror emellertid att, då R.
St., oaktadt en sådan ordentlig protest var ingifven, kunnat yttra sig på det sätt, som nyss nämndes, så måtte åtminstone frågan icke vara så klar och ostridig all man deraf skulle anse sig förhindrad atl fatta det beslut, som Frih.
Då jag begärde af Hr Gripenstedt upplysning om hvad möjligen krigsbefälets underdåniga önskningar kunde innebära, sä skedde det uuder förmodan, att han hade bättre reda derpå än jag.
Jag hör nu att förhållandet lärer vara tvärtom.
Jag får då nämna, att krigsbefälet visserligen kände att förslaget innehöll räntornas och tiondens indragning till statsverket på sådant sätt, alt de skulle uppbäras af Kronans uppbördsman kronofogdarne, och ytterligare att de skulle förvandlas efter ett medeltal af 5 års markegång, och att rättighet alt uppsäga till leverans in natura å räntelagarens sida skulle upphöra.
Dessa irenne omständigheter voro då kända likasåväl som nu, och just i dag och i denna stund äro vi syselsalla med frågan om huruvida räntorna skola uppbäras af Kronans uppbördsman eller icke.