Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och genom hög tull på öfvertlödsvaror skulle man endast befordra tullförsnillning.
Och tarflighetspredikanter, om de än sjelfve visa sin tro med sina gerningar, skulle likväl nu uträtta lika litet, som fordom i Rom Seneca, hvilken skref ett vältaligt loftal öfver fattigdomen, under det lian frossade i ett på ganska slemt sätt förvärfvadt öfverflöd.
Den enda möjlighet jag ser att befordra larfligheten, och minska impor - 508 D e n 19 D c c e m b e l\ ten, är alt minska eller åtminstone icke öka ulvägarne att få skuldsätta sig i 15.
St:s bank och privatbankerna.
Ilvad Utsk. har talat om att öka Bankens grundfond till 10 millioner, tror jag är ett misstag.
Bankens förmåga att uppfylla sin förbindelse alt mot silfver invexla sina sedlar, kan icke ökas genom fordringar betalbara med papper.
Jag anser, att 5 millioner äro åtminstone fullt tillräckliga, och allt deröfver är blott att onödigtvis skuldsätta nationen hos Banken.
En värd talare föreslog i gårdagens plenum, att bancovinsten borde användas till allmänt nyttiga företag.
Det tror jag är ganska riktigt.
Men lian föreslog, att dessa företag skulle förnämligast bestå i anläggning af canaler.
Bättre oell angelägnare skulle jag anse, alt skaffa oss bättre och slätare vägar.
Vära vägar äro nemi. fordom anlagda ulan all beräkning, och deras anläggare tyckas likasom hafva sökt höjderna för att se hvaråt vägen sedan skulle fortsättas.
Jag har t. o. m. sett ställen, der vägen går i krok på släta fältet blott för att komma upp på en mängd kullar.
Om sådana backar pä vära vägar blefvo kringgångna eller genomskurna, så tror jag att landet skulle vinna ofantligt genom den lättade rörelsen.
Hvad lånerörelsens öfverflyttande frän Banken till Riksg.cont. beträffar, så kan jag dervid icke se den ringaste nytta, med undantag kanske af fastighetslånen, som icke äro fullt lämpliga för Banken.
Genom disconlrörelsens öfverflyttning skulle en betydlig tillökning blifva nödvändig i Riksg.conhs tjeustemannapersonal, utan ringaste nytta, om icke till äfventyrs för de lånsökaude, hvilka hoppades bättre credit bos nykomna föreståndare, än de hittills haft i den gamla Bancodisconten.
Jag får sluta med den hemställan, att allting måtte i det närmaste få blifva in slatu quo, och att man låter den kris, som nu synes sedan några månader vara inne, ostördt utveckla sig, såsom den säkraste hjelpen mot det nu öfverklagade onda.
Då jag under den diskussion, som öfver detta ämne förevarit, hört BancoUtsk:s betänk. göras till föremål för ett ganska oförtjent klander i många punkter, dem jag anser varit förtjente af ett fördelaktigare bedömmande, får jag börja med att för Utsk. uttrycka min tacksamhet för det nu framlagda arbetet.
Då man öfverväger de lill syftning så högst olika motioner, som till Utsk. inkommit, och dertill lägger de stridiga opinioner, som förefunnits hos Utsk:s egna ledamöter, borde det kanske snarare utgöra föremål för förundran, att ett så pass helgjutet betänk, kunnat åstadkommas.
Men då discussionen redan varit långvarig, vill jag endast fästa mig vid några få punkter i betänk., mindre för att mot dem framställa några anmärkmr, än för att mola en eller annan invändning, som emot dem blifvit gjord.
I afseende å första punkten, har man gått så långt, att man bestridt både nödvändigheten af en rörlig grundfond, samt sjelfva dess benämning.
Grundfondens behöflighet torde likväl af två skäl icke Den 19 December.
509 icke kunna bestridas.
Det är vä! nemi. icke nog, att en bauk äger utvägar lill betalande af sina skulder, derigenom att den anställer en utredning af sina tillgångar; ty sjelfva anställandet af en dylik förutsätter naturligtvis, att banken redan fått en sådan stöt, att den allmänna och enskilda crediten blifvit rubbad.
Man måste väl medgifva del vara bättre, att en bank äger tillfälle att successive förbättra sin ställning, för att dymedelst undvika en sådan kris.
Dessutom synes det mig tydligt, att en bank skall hafva en mycket större credit, då allmänheten känner, alt den äger en behållning, än då man vet, att den icke äger mera än jemnt och rätt så mycket, som fordras för att dermed betala skulderne.
I afseende å benämningen, har man sagt denna vara oegentlig och böra utbytas mot benämningen ”eapitalöfverskolt;” men jag torde få fästa uppmärksamheten deruppå, att
Disk. sjelf redan antagit denna sednare, som igenlinnes i första punkten och sedermera på flera andra ställen i betänk.
En liten stridighet, såsom det mig synes, torde jag få anmärka emellan 3 och 4 punkterna i beläuk. 3 punkten säger nemi.: ”att beloppet af de Biksg.cont:s obligationer, som af Banken redan innehafvas, böra genom capitalafhetalningar nedsättas från 3,U08,000 r:dr till 3,500,000 r:dr;” då deremot 4 punkten innehåller: ”att Bancofullm. berättigas, alt, medelst anskaffande af något eller några af de i 2 punkten omförmälde räntebärande papper, ersätta den minskning, som genom infriande af obligationer uppkommer, sä att Banken i möjligaste måtto alltid förblifver innehafvare af lätt realisabla förbindelser, till belopp af 5,000,000 r:dr b:eo.” Jag kan icke inse, hvarföre capilalafbelalningarne på Riksg.contts obligationer skola upphöra.
Om det skulle vara för att få jemna beloppet af dessa obligationer (ill 3,500,000, så vinnes ju dermed icke något ändamål, emedan, allt eftersom obligationer infrias, köper Banken nya, och beloppet kommer således aldrig alt utgöra något rundt tal, hvarföre jag skulle tro Banken göra bäst uti att behålla de ifrågavarande obligalionerne till oförändradt belopp. 39 punkten p. 53 föreslår, alt de lån, som Banken innehaft af allmänheten, numera böra uppsägas.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIge 3RJt!M)IBSR3JStÄ$aa VID JTagtrma tttketntgett i ^totkljolm Åren 1853—1854- Vemte Hiiftet.
Hök berg sk a. Boktryckeriet, 1 85 4.
Onsdagen den 1 Mars 1854.
Justerades 8 prot.utdr. för d. 25 sistl.
Februari f. m. samt pleniprot. för d. 8 i samma månad.
Hr Rappe, Jan Axel:
Af tjensteåligganden hindrad att fortfarande vara ledamot af BankoUtsk., nödgas jag afsäga mig detta förtroende, och anhåller tillika att varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagivande, att Hr Wolffelt, Maurits Constantin, såsom ledamot i Bevilln:sUtsk. begärt och erhållit 2:ne veckors ledighet, räknad från d. 5 dennes, anmodade Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Rappe samt - en ledamot i Bevilln.Utsk. under den Hr Wolffelt beviljade ledighet.
St:r Elektorer vid val af komiterade för tryckfrihetsvård hållna prot., sålydande:
Ar 1854 d. 28 Febr. sammanträdde R.
H. St:rs Elektorer för val af komiterade till tryckfrihetens vård; och befunnos, efter valsedlarnes öpnande, rösterna hafva utfallit som följer: Kyrkoherden, R. af K.
Carl XlII:s 0., Ledamoten af K. N. O., Doctor Joseph Wallin 24 röster; Riks-Antiquarien och R. af K. N. O. Bror Emil Hildebrand 24 » Professorn och R. af K. N. 0., Lars Magnus Enberg . 24 » Lektorn och R, af K. N. 0., Jonas Lundstedt . . . 24 » Riks-Arkivarien och R. af K. N. 0., Doctor Johan Jakob Nordström 24 » Assessoren Gr. Erik Sparre 22 » Lagmannen m. m.
Christian Sundin 2 » Varande alltså Kyrkoherden, Doctor Joseph Wallin, Riks-Antiquarien Bror Emil Hildebrand, Professoren Lars Magnus Enberg, Lektorn Jonas Lundstedt, Riks-Arkivarien Doctor Johan Jakob Nord - 4 Den 1 Mars f. m. ström och Assessoren Erik Sparre utsedde att vara komilerade tili tryckfrihetens vård.
Annerstedt. C. G. Gustafsson.
Svartling. R. o.
Ad. beslöt, att genom utdrag af prol. anmoda Exped.- Utsk. att upsätta och till ‘R, St:r inkomma med förslag till förordnanden för de sålunda valde komiterade.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att vid Talmännens sammanträde sisla Måndag förekommit frågan om den dag, dä val lämpligen kunde ske af Fullmäktige i Banken och Riksg:skont. satpl
Direktörer vid Lånekont.-n i Götheborg, Malmö och Wisby, samt att Talmännen då öfverenskommit att hos RiksSt:n föreslå, alt dessa val målte förrättas Lördagen d. 11 dennes; hvilket förslag Hr Gr. o. Landtm, nu finge framställa. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarjemte, uppå hemställan af Ilr Gr. o. Landtm, beslöls ali vid samma tillfälle och såsom förut varit vanligt skulle utses 3 Suppleanter i såväl Banken som Riksg:skont. samt en Suppleant vid hvartdera Lånekont Hr Gr. o. Landtm, förklarade sedermera, att till följd häraf val komme alt förrättas l:o af 3 Fullmäktige i Banken, 2:o’af 3 Fullmäktige i Riksg:s-kont., 3:o af 3 Suppleanter i Banken, 4:o af 3 Suppleanter i Riksg:skont., samt 5:o af en Direktör och en Suppleant vid hvartdera Låne-kont., samt att vid sistnämnde val å vallistorne borde bestämdt utsättas den befattning, hvartill hvar och en af de derå upförde personerne utsagos.
Gr. Lagerbjelke, Gustaf, anförde skriftligen: Riksd.Ordn:n:s § 2 innehåller: ”R.
Sl:r skola, i kraft af Rikets ”antagna Reg.F., hvart tredje år sammankomma.
Uti hvarje Riksdagsbeslut bestämme R.
St:r dagen, dä de, lill följe häraf, åter ”sammanträda, samt intage deruti uttrycklig Riksdagskallelse, med ”nödiga föreskrifter i afseende på riksdagsmannavalen.”
Med anledn, häraf får jag vördsamt hemställa att R.
Stur nu måtte bestämma dag till nästa Riksdags början.
De sednare Riksdagarne hafva sammanträdt d. 15 Nov., men enär denna dag, i anseende till den för resors företagande serdeles besvärliga årstiden, medför många olägenheter för Riksdagsmännen från de aflägsnare, serdeles norra orterna, vågar jag härmedelst föreslå, att R.
Sl:r måtte bestämma d. 1 Nov. 1856 lill den dag, då nästa lagtima Riksdag skall sammankomma ; och torde, i händelse denna min framställning varder bifallen, Exped.Utsk. anmodas att till R.
St:r inkomma med förslag till de föreskrifter i ämnet, som uti blifvande Riksdagsbeslutet böra intagas.
Lagerbjelke att denna motion måtte remitteras till Exped.Utsk.
Den 1 Mars f. m. 5 Hr Ribbing, Arvid:
För min del anser jag vägarnes be skaffenhet vara en småsak i jemförelse med landtmannens beqvämlighet i öfrigt, och då de angelägnaste landtmanna-göromålen ännu d. 1 Nov. icke torde kunna vara afslutade, helst
Oktober månad är en af dem då landlmannen har mest brådtom och mest att syssla, så tror jag alt den tid för Riksdagens början, som hittills varit utsatt, är den dertill mest lämpliga.
I fall, såsom jag förmodar, remiss af Gr.
Lagerbjelkes framställning kommer att ega rum, anhåller jag derföre alt denna min anmärkning måtte få till Utsk. medfölja.
Jag anhåller alt få lemna den uplysning att denna fråga i sednast haline Talmans-konferens förevarit, dervid den dag, sorn nu föreslagits, just valdes pä enhällig begäran af BondeSl:s närvarande ledamöter.
De ansågo nemi. d. 15 Nov. vara en så ytterst ogynsam årstid, heldst för dem som äro från de norra orterna, att det nästan vore förenadt med lifsfara, att vid denna tid begifva sig pä resor.
De önskade derföre att man skulle något tillbakadraga den utsatta liden, dock icke längre än till d. 1 Nov., emedan vid denna lid skörden redan är gjord och äfven folktlyttningen i allmänhet försiggått, och man således ulan några serdeles olägenheter i dessa afseenden kunde på ångbåt begifva sig till Riksdagsorten, hvilket nu icke är förhållandet, då, åtminstone i de norra orterna, ångbåtskommunikationen vanligen i medlet af Nov. redan uphört.
Hr von Hartmansdorff, Aug., begärde att ifrågavar:de motioner måtte få hvila på bordet.
Hvad den siste värde talaren nu anfört, be kräftar endast mitt påstående att det ifrågavande förslaget egentligen afser större beqvämlighet för resan till Riksdagsorten.
Alt, för öfrigt, i ett land, så vidsträckt som delta, skiljaktigheter skola finnas i afseende på lägligaste tiden, äfven med hänseende till landtmanna-göromålen, synes mig ganska klart, och det kan således lätteligen inträffa, att den tidepunkt, som för de norra orterna är den beqvämligasle, ingalunda är det för de södra.
Jag är öfverlygad om att mången landtman, åtminstone inom detta hus, skulle om detta förslag antoges, derigenom afhållas från Riksdagens bevistande.
Då jag sednast hade ordet glömde jag att meddela den uplysning att, ehuruväl den förändrade tiden vore af vigt serdeles för de norra orterna, den likväl inom
Talmanskonferensen ifrigt förordades äfven af en BondeSt:s ledamot ifrån Skåne, hvaraf man torde finna, att icke blott en orts beqvämlighet med förslaget blifvit afsedd, utan att saken har sina fördelar äfven i andra afseenden än hvad resorna till Riksdagen beträffar.
Riksdagens början utsattes till d. 1 Nov., kunde man vara säker fia att motionstiden vore slut före Jul och således Utsk:sarbetena redan vid nyårstiden, kunna komma i full fart.
Den fördel för Riksdagsmännen att hemkomma något tidigare följande sommar, torde mer än ersätta de olägenheter, som kunna upsla derutaf, all de bilrest något tidigare föreg:de senhöst.
c Den 1 Mars f. ra.
En Grefve ifrån Skäne, sorn i detta ögonblick icke sitter på sin egen bänk utan pä min, upgifver för mig att den i slutet af Oktober inträffande tjenstehjonsflytlningen är så hinderlig för Riksdagsmäns afresa från hemmet vid denna lid, att man högeligen bör afstyrka den förändring, som nu är föreslagen, och halia sig vid d. 15 Nov. såsom hittills.
Ett serskildt skäl dertill finnér jag ligga deruti, att tiden för Stats-Revisionerna skulle i sådant fall förkortas från d. 15 Sept. till d. 1 Nov.
Det vore då blott 6 veckor som återslode af de 2 månader, som nu äro dertill föreslagne.
I det förslag till Grundlagsändringar, som nu hvilar på R.
Slas bord, förekommer denna fråga snart lill afgörande. R. o. Ad. torde således lätteligen inse, all det icke vore skäl härigenom ytterligare försvåra frågans lösning.
Jag anhåller att dessa mina anmärkn:r mätte få lill Utsk. medfölja.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att ifrågavar:de motion enl. derom gjord begäran, komme att hvila till nästa plenum.
St:rs underd. skrifvelse!' till K. M. M 18, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om tillägg till 61 § Reg.F:n; M 19, ang:de fördelningen emellan särskildta Embetsverk af grätifications-anslag i st. f. ljuspenningar åt extra ordinarie tjenstemän och vaklbetjente.
•M 20, ang:de pension för Krigs-Rådet S. G. Ehrenstams Enka, Charlotta Gripenst jerna, samt hennes dotter.
Denna justering hade blifvit afbruten genom ankomsten af Hr StatsRådet m. m. Johan Fredrik Fåhraeus, som å K. M:s Nåd. vägnar aflemnade en Dess Nåd. skrifvelse och 2:ne Dess Nåd. Propos:r till R.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att Sekreteraren hos R.
St:rs Fullmäktige i Riksg:s-kont. till Riddarh.-kansliet inlemnat en sålydande skrifvelse: ”Efter fulländad tryckning af R.
St:rs sisth år församlade Revisorers Berättelse om granskningen af de under Kongl.
CommerceColbm ställde fonders och medels räkenskaper och förvaltning, och sedan bemälte Kongl. Colini af K.
M. infordrade, underd. utlåt, i anledn. af nämnde Revisionsberättelse blifvit till Riksg:skont. aflemnad, får jag, för dessa handlingars anmälande och föredragning hos RiksSt:n, äran härhos desamma öfverlemna.
Stockholm d. 27 Febr. 1854. C. G. Stuart:'1 Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Jag hemställer vördsamt att dessa handlingar måtte, i likhet med hvad för dylika fall egt rum till Den 1 Mars f. m. 7 StatsUlsk. remitteras, sedan de blifvit de öfriga RiksStm kommunicerade.
Uppå härefter framställd Propos. beslöts att R.
Sl:rs Revisorers ifrågavar:de Berättelse, jemte CommerceGolltii deröfver afgifna underd utlåt, skulle kommuniceras de öfrige RiksStm samt remitteras till StatsUlsk.
M:s denna dag ankomna Nåd svar uppå R.
Sl:rs underd. skrifvelse, ang:de Riksdagens förlängning.
Föredrogos och begärdes pä bordet K.
M:s denna dag inkomne Nåd.
St:r. l:o Ang:de ett anslag af 25,000 R:dr till upförartde af en ladugårds- ocb en mejeri-byggnad vid Ultuna Landtbruks-Inslitut; och 2:o Ang:de anslag för upbyggande af ett kapell i Korpilombolo by af Ofver-Torneä socken samt understöd för aflönande af en Kapell-Predikant derstädes.
Föredrogs ånyo och bifölls Statslllskis d. 18 ocb 25 sisll.
Febr. pä bordet lagda utlåt.
JV2 30, ang:de utvändig reparation och dekorering af Riksg:skont:s hus samt upförande af ett jernstaket vid den nya strandgatan nedanför samma hus.
Föredrogs ånyo StalsUtsk. d. 18 och 25 sisth Febr. på bordet lagda utlåt.
M 31, i ani. af väckte motioner om anslag tillberedande af tillfälle för Officerare af Arméen att ingå i utländsk krigstjenst.
Det torde tyckas som de politiska förvecklingarne äfven bidragit att i viss mån förveckla begreppen i förevarande ämne.
Utsk. har nemi. ansett den af mig, nu för tredje gången väckte motionen för både ”gagnelig
Och nyttig”, men har icke dessmindre afstyrkt bifall till densamma.
Såsom skäl lill detta afstyrkande har Utsk. föregifvit dels förhanden varande politiska förvecklingar, dels bristen på erforderliga medel (6,000 R:dr ärligen.)
Enl. min förmening äro dock de politiska förvecklingarne just de som bordt verka för bifall till min framställning, ty af dem kan och bör man sluta, alt den tid icke kan vara långt aflägsen, då fredstillslåndet, äfven för oss, kan komma att uphöra, hvarföre äfven hvar och en borde inse alt det är vådligt alt längre upskjula de åtgärder, hvarigenom vårt armée-befäl må kunna bibringas den praktiska soldatbildning, som det 1111 i måoga hänseenden saknar, och sorn det under våra vanliga inhemska förhållanden icke kan förvärfva.
Granskom nemi. med det allvar ämnet klafver på hvad ståndpunkt denna bildning sig befinner, och följden skall i sanning blifva nedslående.
Men den kan icke heller blifva annorlunda, ty hvarken i skolor, expeditioner eller under våra korta, uteslutande 8 Den 1 Mars f. m. med exercis uptagna årliga möten bildas befälhafvare, sådane de böra vara om de skola inge nödig tillförsigt hos truppen, och sjelfve kunna ega en dylik till egen förmåga.
När härtill kommer hvad sjelfva truppen angår, att den hvad verklig soldatbildning angår i flerfaldiga hänseenden mera kan liknas vid en milice-trupp än vid en i fullt tjenstbar! skick varande kärn- och stamtrupp, så blifver förhållandet än mera betänkligt.
Ett nogsamt öfvervägande af hvad jag så väl här anfört, som af våra lokala förhållanden, föranledde, jag är derom öfvertygad, våra förfäder att på sätt jag föreslagit, i fremmande makters härar söka förvärfva de egenskaper, som de inom vår egen icke kunna vinna.
Att flertalet deruti lyckades, derom bär arméens häfder ett nöjaktigt vittnesbörd.
De förhållanden, som denna lid medgaf individerne tillfälle att i utländsk krigstjenst fullkomna sig i krigaryrket äga dock nu icke mera rum. 11. o. Ad., som då nära nog hade ”privilegium exclnsivum” pä befälsplatserue inom arméen, ägde en förmögenhet, som medgaf att på egen bekostnad bestrida de med inträdet i utländsk krigstjenst förenade utgifter.
Nu deremot är Adeln mera fattig än rik.
Och de af dem, som ingå på Arméen befinna sig, likasom deras ofrälse kamrater vanligtvis i knappa omständigheter.
Sedan kunskaper och icke endast börden blifvit vilkor för Officers befordran, eflersträfvas den icke så allmänt af den förmögne som fordom.
Lägges härtill otillräckligheten åtminstone af det lägre Arméebefälels löner för de oundgängliga lefuadsbehofven, således ännu mer för bestridandet af de extra utgifter, som inträdet uti utländsk krigstjenst komme att medföra, så torde ingen bestrida att det icke är Statens oeftergifliga pligt att medelst anvisandet af nödige medel möjliggöra hvad jag uti min motion föreslagit och fullständigt utvecklat.
Vilja vi ändamålet, så måste vi äfven vilja medlen.
Vilja vi att våra härar skola segra och häfda sitt urgamla rykte, så måste vi äfven tillse, alt de kunna blifva väl anförda; och för att detta må ske, måste befälet beredas tillfälle att inhämta icke allenast theoretisk utan äfven praktisk soldatbildning och krigserfarenhet.
Det lilla anslag som härtill erfordras, är jag öfvertygad skulle bära de bästa och för fosterlandet nyttigaste frukter.
Att de politiska förvecklingarne icke bordt utgöra något skäl till motionens afslyrkande, finner man ytterligare af följande.
Inom Kongl. Majtls Flotta, hvarest det till obestridd förmån för vapnet en längre tid varit öfligt, att bereda Officerare tillfälle att ingå uti utländsk krigstjenst, hafva helt nyligen flera dylika erhållit Kongl. Majus
Nåd. förlängning på redan innehafvande tillstånd att i sådan tjenst få vistas.
Det synes således häraf, att Kongl. MajU som bäst är i tillfälle bedöma, bvad inverkan de så mycket omordade förvecklingarne kunna hafva på saken, icke i likhet med StatsUtsk. ansett någon ytterligare förveckling upstå genom ett dylikt tillstånds meddelande.
SlatsUtsk:s farhågor uti ifrågavande hänseende tyckes således vara helt och hållet opåkallade.
Sorn det förevar:de Betänk, emedlerlid högst anmärkningsvärd! redan af 3:ne
Stånd är bifallet, och en återremiss således till ingenting skulle tjena, inskränker jag mig till det yrkande under Den 1 Mars f. m. 9 förhoppning om bätlre lycka nästa Riksdag, alt Betänk, med ogillande måtte blifva lagdt till handlingarne.
Sedan härefter, uppå förfrågan af Hr Hjärne, Harald, lindert.
Riddarh.-Sekret. uplyst, att StatsUtsk. förevaride utlåt., enl. ankomne prot.utdr., blifvit bifallet af samtlige de öfrige RiksStin, yttrade Hr Hjärne:
Då detta Betänk, således är af tre Stånd bifallet, och det beslut R. o. Ad. deröfver fattar icke kan hafva någon verkan, i fall det blefve af en motsatt syftning, så finnér jag att en discussion öfver frågan f. n. icke vore särdeles lämplig; ehuru jag mäste bekänna det jag tror alt ifrågavaride anslag är ett bland dem, som enhvar måste anse vara bland de mest vigtiga.
Men, då jag icke anser det vara lämpligt alt ingå i någon discussion för att bevisa detta, och jag för öfrigt tar för afgjordt att en stor del af R. o. Adis ledamöter lära finna, att delta mitt påstående är rigtigt, sä inskränker äfven jag mig lill att ogilla den åsigt, som legat lill grund för de öfrige Ståndens »fslag å motionen, enär dessa
Stånd icke kunna ega särdeles sakkännedom i en fråga som den förevaride.
Jag ber derföre att få förena mig i den förste värde talarens yrkande, alt delta Betänk, icke måtte af R. o. Ad. bifallas, utan läggas till handlingarne, med eller utan ogillande.
Jag hyser likväl den förhoppning att K. M. vid nästa Riksdag inkommer med förslag i nämnda syftning, hvilket då torde röna mera afseende än den nu afslagna motionen.
Hr Virgin, Christian Adolfi Då jag deltagit i Utskis beslut, ulan att deremot reservera mig, så ber jag att få nämna anledningen dertill.
Det kan icke komma i fråga att motsätta sig en sak, sorn jag erkänner vara af stor vigt för vår armées fullkomnande.
Det är visserligen sannt att Algeriets, Frankrikes, Greklands och Spaniens historia bär vittne om närvaron af representanter från vår dugliga aimée.
Men behofvet är större, än att det kan upfyllas endast genom enskilda upoffringar.
Jag kan destomindre motsätta mig en sak, sådan som denna, då jag sjelf tillhör ett vapen, som haft sä mycken nytta af stipendier som flottan.
Det är sannt alt ett större antal Officerare, som icke haft stipendier, tjenat i de utländska flottorna, än de, som hafva åtnjutit statsunderstöd.
Men förhållandet är olika Vid arméen.
En officer vid eli landtregite har olika utstyrsel, än en officer vid flottan.
Jag ville gerna tillönska framgång åt motionen, men likväl under en tid som är mera gynsam, än den närvarande.
Jag tog dessutom för gifvet, och detta har äfven besannat sig, att den i de andra Stånden icke gått igenom, äfven om StatsUtsk. tillstyrkt densamma.
Jag kände detta fullkomligt, och jag tvckte derföre att det icke var skäl att understödja den, isynnerhet då Statens tillgångar tagas i anspråk i så stor skala som här, isynnerhet för militärväsendet.
Jag tror således alt StatsUtsk. icke har kunnat göra annorlunda vid denna Riksdag, och jag lägger icke så liten vigt, sorn en annan talare gjort, på den politiska delen af frågan; ty i 10 Den 1 Mars f. m. de mänga ögon, som betrakta våra åtgöranden under nuvande politiska förvecklingar, kunde det gifva anledn. til! många oriktiga föreställningar, om våra Officerare stridde antingen norr eller söder om Donau.
Jag har begärt ordet, icke för att yttra mig i sjelfva frågan, som redan genom tre Stånds beslut blifvit afgjord, utan endast för att uttala min tanke i anledn. af det bär framställda yrkandet, att Betänk, mätte med R. o. Ad:s ogillande läggas lill handlingarne.