Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har visserligen gjort åtskilliga anmärkmr deremot; men dessa anmärkmr hafva icke varit af beskaffenhet, alt de på min öfvertygelse kunnat inverka till ogillande af sjelfva förslaget.
Man har sagt, att en sådan öfverflyttuing skulle rubba Bankens credit.
Jag svarar derpå, att jag icke kan tänka mig,, det
Banken skulle öfverlåta en del af sin säkra tillhörighet, med mindre 9 H. 41 322 Den 12 April f. m lin att de obligationer, som Banken derför erhölle, vore ställde i den mest bestämda form som ske kan.
Utom den garanti, som K.
M. säkerligen icke skall undandraga sig att lemna, äga R.
St. flere medel i sina händer för att gifva dessa papper ali möjlig säkerhet.
Man äger i detta fall exempel frän andra länder.
Så har l. ex. Danmark upptagit länj England, och till säkerhet derför förskrifvit Sundska tullen.
Afven vi skulle kunna äga dylika utvägar till betryggande af berörde obligationers säkerhet; t. ex. genom anvisning på stora sjötullen.
Jag ser icke pä hvad sätt alla de farhågor, som man här framställt såsom hinder emot den föreslagna åtgärden, i en framlid rimligen skulle kunna realiseras, och vägar jag på dessa grunder tillstyrka bifall till Frih.
Jag anhåller om ursäkt derföre, att jag nödgas anföra ännu några ord i delta vigtiga ämne.
Man hatsagt, att jag glömt i min beräkning, då jag påstod att räntan 240,000 r:dr pä nuvarande fond kunde läggas lill capitalet och successive pä sådant sätt alla är komma alt öka fondens belopp, att, säger man, obligationerne böra löpa med ränta, och således en lika stor ränta erläggas till Banken, hvarigenom ingen ränta skulle uppstå att läggas lill capitalet.
Det torde då tillåtas mig fråga den värde talaren, som gjort denna anmärkn., om han icke å sin sida glömt gårdagens beslut, att bancovinsten, d. v. s. räntan på all lånerörelse, skall, efter afdrag af alla för Banken nödiga kostnader, tillkomma Riksg.cont. för att användas till nyttiga företag?
Dessa 240,000 r:dr måste naturligtvis vara inbegripne uti den räntevinst, som skall till Riksg.cont. aflemnas, och förhållandet blifver då icke något annat, än att de crediteras på ett folium och debiteras på eli annat.
Vi hafva beslutat, alt räntevinsten skall användas till nyttiga förelag, och ingen lärer väl kunna jäfva det påstående, att underlättande af jordbruket genom amortering af dess skuldsättning, mäste utgöra ett bland de nyttigaste företag, som i delta land kan äga rum.
Den värde talaren har nämnt, alt hypolheksföreningar äro särdeles t jeni ige, men alt han skulle önska att hafva dem inrättade provinsvis.
Om, på sätt jag nämnt, till följd af den anledn., som Gr.
Horn lemnade mig, denna fastighelsfond ökas med räntan ständigt, och således derigenom växer till ett icke obetydligt capital, så kan Riksg.cont. göra hvad Banken icke kan, nemi. uppträda såsom medlare emellan de lånebehöfvande och capitalislerne.
Riksg.cont. kan upplåna penningar från capitalislerne och utlåna dem till lånebehöfvande i fastighetsväg; detta kan Banken icke göra.
Det finnes nu utväg att öka capitalet; och sedan det blifvit ökadt till en summa, som blott något så nära motsvarar landets behof, så finner ja» för min del ingenting, som hindrar alt inrätta lånen districtvis, helst om man vill bland sig upptaga private actieägare.
Den värde talaren säger äfven, att sädane hypolheksföreningar kunna bilda si» sjelfve, derigenom att associationer upptaga lån.
Vi hafva sett försök i sådan väg göras inom den rikaste provinsen i landet.
Man Ben 12 April f. m. 323 trodde, då den Skånska hypoteksföreningen bildades, att man skulle inom denna provins kunna på sådane obligationer få låna tillräckligt för att dermed biträda de lånebehöfvande, hvilka ville amortera sin skuld; men, efter hvad mig blifvit berättadt, fann man sig icke lyckas deruti, utan mäste taga sin tillflykt till utländska län.
Sä snart privata associationer nödgas taga utländska län, uppstår den svårighet, alt den säkerhet de kunna erbjuda är, i utländningens omdöme, så till vida mindre än den säkerhet statsmakten kan erbjuda, att anspråk göres på högre ränta.
Om jag salunda icke kan utrikes fä låna under 4 proc., och jag här skall läna ut samma penningar emot 4 proc., så frågas: hvarmed skall jag dä bestrida förvaltningskostnaderne?
Deruti ligger, enligt min förmening, svårigheten för enskilde associationer, att de hafva svårt att fä läna emot låg ränta.
Deremot om Staten träder emellan, så låter saken utföra sig.
— För öfrigt anser jag mig icke behöfva i vederläggningsväg upplaga de skäl, som här blifvit anförde och som egentligen sökt låna sitt värde af skämtets udd, emedan jag anser ett sådant argumentationssätt, i ett så vigtigt ämne som delta, alldeles icke vara på sitt ställe.
Björnst jerna:
Jag skall icke länge upptaga R. o.
Jag har blott till svar å Gr.
Cronhjelms påstående, alt jag skulle hafva misstagit mig, då jag sagt, alt jag förmodade, det Riksg.cont. skulle betala ränta till Banken för de ifrågavar. obligationerne, velat nämna, det meningen med dessa obligationer väl ingalunda kan vara någon annan än den, att Banken skall deraf begagna sig, dä ränta således mäste erläggas af Banken.
Då det betydelsefulla ögonblick snart är inne, då H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, skall för Ståndet tillkännagifva huru H.
Ex. trott sig finna den propos., som af H.
Ex. framställes, hafva blifvit af Ståndet besvarad ; så, då jag trott mig förmärka, alt flere af Husets ledmöter hafva uppkommit efter det H. Ex. Hr Gr.
Björnstjerna hade slutat sitt vigtiga yttrande i detta ämne, får jag för dessa
Hrr tillkännagifva, alt nämnde yttrande till en del innehöll: att Svenska Riksbanken för närvarande äger uti det öfriga Europa eli betydligt förtroende, men att deremot Riksg.cont. helt och hållet förlorat sitt, i anseende till det sätt, pä hvilket della verk liqviderat de Holländska och Genuesiska skulderna; hvadan H. Ex. ock förmenade, alt den öfverflyIlning af faslighetsbeläningen, som nu är i fråga att ske frän Banken lill Riksg.cont., i betydlig mån skulle minska den credit, hvaraf Banken nu är i åtnjutande.
Den som således voterar för Utsk:s betänk, i denna del, han stärker Bankens credit, hvaremot den, som voterar mot detsamma, handlar i motsatt riktning.
Det är blott denna upplysning jag ansett mig böra lemna dem, hvilka icke från början hafva följt debattens gång.
Ridderstolpes nu afgifna yttrande, är jag pligtig upplysa derom, att Riksg.cont. omöjligt kan hafva förlorat någon credit, emedan Riksg.cont. icke gjort 324 Den 12 April f. ra. de lån, hvilka, enligt hvad Gr.
Björnstjerna omnämnt, blifvit med ■§ af dess hela belopp 1 iqviderade.
Det var Staten Sverige, sorn gjorde dessa utländska län och som liqviderade dem på sätt nämndt är; Riksg.cont. blott utfärdade obligalionerne på Statens vägnar.
Det är således Staten Sverige, som skulle förlorat sin credit; men ingalunda Riksg.cont., såsom den värde talaren förmenat.
Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, hemställde H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle BaucoÖtsk:s yttrande i fråga om öfvertlyttniug till Riksg.cont. af den lånerörelse
Banken bedrifver emot pant af fast egendom i städerne och på landet.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, att han troll sig finna, att ja härvid varit öfvervägande.
Jag anhåller om votering och att det af Hr Lagerhjelm framställde förslag må blifva contrapropos. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr Lagerhjelm alternativt föreslagit, att antingen Frih.
Raabs förslag måtte antagas, eller också alt ål
Bancofullm. måtte uppdragas att utarbeta förslag till öfverflyltning af fastighetsbelåningen till Riksg.cont. frän Banken vid nästa riksdag, hvadan 11.
Ex. finge anmoda Frih.
Cederström att uppgifva hvilketdera af dessa förslag han önskade intaget i contrapropos.
Cederström förklarade, det lian yrkade bifall till det sednare förslaget.
Under loppet af discussionen har jag öfvergålt lill den mening, som af flere talare bär blifvit yrkad, att nemi. R. o.
Ad. mätte besluta öfverflyttningen af fastighetsbelåningen på Riksg.cont.; och får jag således nu inskränka min framställning dertill.
Vid sådant förhållande vill jag icke vidhålla Hr Lagerhjelms sednare förslag, utan begär bifall till Frih.
Sedan härefter, uppå hemställan afl!. Ex. Hr Gr. o. Landtm., R. o. Ad. bifallit, att Frih.
Raabs förslag finge blifva conlrapropos. vid voteringen, upplästes till justering och godkändes följande voter.propos. :
N:o 44 afgifna yttrande i fråga om öfverflyltning till Riksg.cont. af den lånerörelse, Banken bedrifver emot pant af fast egendom i städerne och på landet, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslås Utsk:s ofvanberörde yttrande samt beslutar R. o. Ad.:
Att Bankens utlåning emot inteckning i fast egendom på landet och i städerne må från och med 1846 års början till Riksg.- Den 12 April f. m. 325 cont. öfverflytias nied det belopp, bvarlill denna fond vid innevar. riksdag bestämmes; dock med villkor: a) att Banken för capitalbeloppet af sina fordringar på denna lånerörelse erhåller genom Riksg.cont. statsobligationer å lämpliga valeurer, ouppsägbara å Bankens eller innehafvarens sida och förskrifna med 4 proc:s ränta; b) alt denna till Riksg.cont. öfverflyttade lånerörelse kommer att fortfarande intill nästa riksdag bedrifvas efter de föreskrifter och med de villkor, som hitintills i afseende på desamma varit gällande; c) att R.
St. bos K. M. i lind. anhålla om Dess garanti å ofvan nä rande obligationer.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, sorn följer: Ja — 60.
Vidare förekom till pröfning och lades till handlingarne BancoUlsk:s yttrande om formen för besvarandet af ålskillige, af förslagen om en del lånerörelsegrenars öfverflyllning från Banken, beroende motioner och framställningar. § 9- Ilr von Troil: Sedan Utsk. nu åt denna § gifvit en förändrad ordalydelse, och då det således nu mera icke är att befara, att Handels- och Näringsdisconlen skall uppsluka en betydlig del af de öfrige fondernas tillgångar, får jag för min del tillstyrka bifall till §.
Likväl tillåter jag mig fästa uppmärksamheten på en obetydlig, men såsom det synes mig nödvändig förändring i afseende på sjelfva redactionen.
Utsk. säger nemi.
: ”ägande dock Baucofullm., att då någon del af de fonder, hvilka blifvit anvisade för belåning af actier och publika papper eller af guld och silfver samt jern och koppar m. fl. vågförde effecter, finnas obegagnade, under en tid af högst 3 månader öfverlemna de icke använde medlen” etc.
Då eomina finnes emellan ”obegagnade” och ”under”, är det tydligt, att Ulslcs mening varit, att medlen skulle under en lid af högst 3 månader fä användas till den af omförmälde länerörelsegrenar, som deraf kunde vara i behof, ilen det är också endast pä detta conima, som denna tydning beror; ty om af en händelse samma conima flyttades något tillbaka efter orden ”3:ne månader”, så skulle man deraf kunna draga den slutsats, alt medlen skulle få öfverlemnas till andra fonder, då de befunnos obegagnade under en tid af högst 3:ne månader.
Det är lill undvikande af denna otydlighet, som kunde uppkomma genom en misskrifning eller genom en mindre noggranhet vid tryckningen, sorn jag vågar vördsamt hemställa, om icke, med bibehållande af alldeles samma ordalag, § snarare borde fä följande ordställning: ”ägande dock Bancofullm., att då någon del af de fonder, hvilka blifvit anvisade för belåning af actier och publika papper eller af guld och silfver samt jern och koppar m. fl. vågförde 326:
Den 12 April f. ra. effecter, finnas obegagnade, öfverlemna de icke använde medlen,, under en tid af högst 3 månader, till den af om förmälde rörelsegrenar” etc. etc.
Jag är nöjd med Utslcs förslag, med undanlag af el t enda mom.
Jug är nöjd, derför att i allmänhet en begränsning bör äga rum för lånerörelsen.
Men det finnes dock en gren af lånerörelsen, nemi. belåningen af metaller, som jag icke anser böra vara underkastad en sådan begränsning.
Det tillhör R.
St. att fastställa sådane instruclioner för Bancostyrelsen och denna att desamma så iakttaga, att icke Banken på denna belåning kan någonting förlora.
Men jag är af den öfvertygelse, alt utställandet af sedlar på jern icke är af annan beskaffenhet, än utställandet af sedlar på silfver, alldenstund man för jern kati få silfver; och då nu Bancofullm. dertill fått rättighet att upptaga lån i Hamburg, och således kunna draga på en sådan plats, sä ser jag icke något hinder för att äfven utställa sedlar till ett obegränsadt belopp på jern.
Hvad först beträffar den anmärkt!., som af Hr von Troil blifvit gjord och som bestod deruti, all om ett visst eomina blefve något lillbakaflyttadt mot hvar det nu står, meningen då skulle blifva helt annan, så enär detta eomina nu står på det ställe, der det bör stå, för att göra meningen tydlig och klar, finnér jag intet skäl hvarför man skulle företaga någon ändring i det fallet.
Hr Lagerhjelms yrkande, att belåningen på metaller borde vara obegränsad, så får jag tillkännagifva, att för Utsk. fans icke något skäl, hvarför denna belåning borde vara mera obegränsad, än någon annan.
Jag är fullkomligt öfvertygad derom, att om det här vore en privatbank, som handlade, så skulle tvertom inskränkningar göras i denna gren af lånerörelsen.
Riksbanken måste på samma sätt afse sitt eget intresse.
Vi hafva exempel på huru den starka belåningen af jern för några är sedan verkade till mehn, både för de personer, som hade belånat detsamma, och för Ranken sjelf.
Jag tror, att då man såsom maximum för denna belåning stadgat det högsta belopp, hvartill densamma uppgått, så har man äfven gjort allt hvad jernhandteringen rimligtvis kan fordra, utan att behöfva sträcka sina anspråk derutöfver.
Så länge Bankens silfverfond ännu måste förökas utöfver hvad den är, så anser jag, lika med Utsk., att ett maximum bör finnas för lånerörelsens särskilda grenar; men i den mån, som silfverfonden ökas i proportion till den utelöpande sedelstocken, så skulle jag för min del vilja instämma med Hr Lagerhjelm deruti, att belåningen på vågförde effecter icke bör vara begränsad; ty medgifvas måste, att bland panter, näst silfver, som directe till mynt förvandlas, är jern det som lättast i silfver förvandlas.
Jag för min del Den 12 April f m. 327 kan icke medgifva den princip, sorn Hr Lagerhjelm här uttalat? nemi. att belåningen på jern i Banken skulle vara oinskränkt.
De lånedocumenter, som Banken i detta afseende erhåller, äro långt ifrån att kunna motsvara silfversedlar; tvertom skulle det komma att inträffa, att när belåningen uppsteg till ett högt belopp, skulle Bankens behof af silfver vanligen alltid blifva som störst, emedan vexeltillgångarne vid sådane tillfällen vore mindre, och Bankens silfverfond i följd deraf mera lomme att anlitas.
Jag tror det vara allt skäl, alt denna länegren är bestämd, på det att icke Banken, derigenom alt den blir tvungen till utlåningar, mätte förorsaka vexelbrist, då dess operationer i det stället borde gå ut pä att söka vexelbrislens afhjelpande, d. v. s. söka tvinga jernet alt exporteras i st. f. att qvarhällas; och då dertill kommer att Disk. tagit denna bestämmelse så högt, som det gjort, kan jag icke annat än linna, att billigheten mot jernhandteringen är afsedd, hvadan jag äfven yrkar bifall till §.
Den siste värde talaren har yttrat, det man borde tvinga jernet att exporteras; men jag hemställer huruvida ickesädane polilitka conjuncturer kunna uppstå, då det blifver omöjligt alt befrämja denna önskan, och i sådant fall lager jag mig äfven friheten hemställa, huruvida det skulle vara välbetänkt af B.
St. alt beglänsa lånebeloppet för metaller.
Dä Sverige icke har någonting annat att betacka sin import med, än hufvudsakligen jern och något koppar, skulle jag tro, att under sä egna för Sverige ensamt gällande förhållanden, det kan vara ganska väl betänkt att under svära jernconjuncturer åt B.
St:s Bank öfverlåta realiserandet af denna vara.
Då jernet blott kan till | af dess värde belånas, och då detta värde sättes i förhållande till gällande priser, så finner jag icke den ringaste risk eller fara för Banken kunna uppstå i fall denna belåningsrätt utsträckes.
Mig synes, som borde B.
St:s Bank, i händelse af en sådan der uppkommen omöjlighet att exportera jernet, begagna sig af sin rättighet alt å utländsk ort upptaga län; ty om icke Banken mellankommer vid sådane conjuncturer, då ovillkorligen silfverfonden mäste sjunka, när skall det då ske?
Jag hemställer, om icke med den säkerhet, som Banken äger i jernvågarne, ett sådant tillfälle just bör vara det för Banken lämpligaste, att pä denna fond grunda en upplåning af silfver.
Då jag sålunda, lika med Hr Lagerhjelm, yrkar en obegränsad lånerätlighet pä metaller, anser jag likväl nödvändigt, att 9 § får en annan lydelse, emedan en maximisumma måste fixeras för de fall, då denna lånegren, icke anlitad, må kunna användas i andra länegrenar.
Det blifver således i min tanka nödvändigt, alt uti § inrycka ett mom. af det innehåll, att i händelse icke belåningen af metaller skulle uppgå till de 3| millioner r:dr, som Disk. för detta ändamål föreslagit, så må dessa 3| millioner äfven få pä en tid af högst 3 månader i andra lånegrenar användas.
Det är väl obestridligt, att jernet är mycket passande att såsom hypothek begagnas, och att man utan nepotism kan påstå, att ett understöd, lemnadt deråt, är väl använda 328 Den 12 April f. m. penningar; men då man, såsom Dtsk. gjort, icke har bestämt något visst förhållande emellan silfver och sedlar, utan blott stadgat ett minimum för metalliska valutan och ett maximum för sedelstocken, så synes mig, alt man, just för att kunna bestämma delta maximum för sedelstocken, är nödsakad att bestämma ett maximum för hvarje lånegren.
Man säger, att jernet är en så god och lätt realisabel vara, att Banken icke riskerar något vid att låta belåningen å detsamma uppgå till huru stort belopp som helst; men det är likväl icke samma förhållande med jern, som med silfver.
Man kan ju tänka sig den möjligheten, att under den långa tid, som, i anseende lill värt nordliga läge, vår sjöfart är stängd, Banken kunde behöfva realisera det jern, Banken såsom hypothek äger.
Jernet ligger dä pä vågen och förblifver der, huru stort Bankens behof än må vara.
Jag finner på denna grund nödvändigt alt äfven för denna lånegren ett visst maximum bestämmes.
Man må icke frukta, alt det maximum, Ulsk. föreslagit, är för lågt; ty tabellen sid.
46 visar, att fonden är beräknad mycket högre än utlåningen var vid 1S44 års slut, och detta är lärer väl ingen bestrida, var ett så pass ofördelaktigt är för våra jerntillverkare, alt man hvarken bör eller rimligen kan förmoda dess återkomst.
Jag anser mig dock böra, i anseende till den efter min förmening något otydliga redactionen af denna §, föreslå någon liten jemkning af densamma; särdeles, som jag funnit, att, då fråga är om reglementariska stadgande!! för Banken, det är af yttersta vigt, att göra dem så tydliga som möjligt.
Den jemkning jag omnämnt, är ganska enkel och skulle bestå deruti, att först och främst efter ordet ”maximum” på andra raden af §, sattes punkt.
Vidare skulle § lyda sålunda: ”Finnes någon delaf de fonder, hvilka blifvit anvisade för belåning af actier och publika papper eller af guld och silfver samt jern och koppar m. fl. vågförde effecter, obegagnad; äga Bancofullm. alt, under en tid af högst 3 månader” etc. etc.
Härigenom undvikes både den misstydning, som kan äga rum i anledn. af uttrycket ”omförmälde lånerörelsegrenar”, som sedermera i § förekommer, och den som kan uppstå i fråga om tiden af högst 3 månader, hvarå Hr von Troil fästat uppmärksamheten.
Jag anhåller fördenskull om bifall lill §, sä redigerad, som jag haft äran föreslå.
Jag tillstyrker bifall till andemeningen af den föredragna §, men finner dock att sjelfva redactionen af § kan vara bättre, på sätt en värd talare föreslagit.
Det är naturligt, att då man stadgat ett maximum för sedelstocken, så kan man icke eller undgå att stadga ett maximum samfäldt för summan af alla lånerörelser och, sedan man det gjort, stadga ett maximum för hvarje lånerörelse särskildt, sä vida man icke vill begå den orättvisa mot de andra lånerörelserne, att man drager in pä de fonder, som blifvit dem anvisade, i afsigt att bereda nya tillgångar för den fond, som afser belåningen å vågbara effecter, hvilken åtgärd dock, i min tanka, icke blott skulle, på sått jag redan - Den 12 April f. m. dan nämnt, innefatta en orättvisa, utan äfven föranleda till beständiga fluctuationer i sedelstocken.
Det synes mig otvifvelaktig!, att, såsom Frih.
Stjernstedt anfört, just vid de tillfällen, då jernet som mest behöfver belånas, inträffar också största svårigheten för Banken att kunna göra tete mot sine affärer, eller med andra ord, just vid dessa tillfällen tryckes mest på Bankens silfvervaluta.
Ty då jernet behöfver mera än vanligt belånas, visar det att exporten är minskad; och när, detta oaktadt, importen uppgår till lika mycket som förut, samt skillnaden således måste fyllas med silfver; så kommer naturligtvis de sedlar, som utsläppas för de vågbara metallerne, att genast ingå till Banken, för att man på detta sätt må kunna erhålla det silfver, hvilket skall utföras.
Man ser således häraf, att det är för Banken ganska vådligt att icke sätta någon begränsning för denna lånerörelse.
Då jag uttalar denna mening, bör jag icke till den grad missförstås, som skulle densamma vara, att gränsen bör bestämmas lågt.
Jag tror icke eller att något sådant är att befara, då, enligt hvad den vid sidan 46 fogade tabell visar, denna fond skulle komma att illgöras af ungefärligen 1 million r:dr utöfver det belopp, hvartill belåningen af vågförde effecter uppgick under året 1844, eller då nämnde fond som mest behöfde anlitas.
Lägger man nu dertill hvad som finnes inryckt uti samma 9 §, nemi. att dä någon del af den fond, som blifvit anvisad för belåning af actier och publika papper, finnes obegagnad, densamma då får användas under en tid af 3 månader till belåning af vågbara effecter; lägger man, säger jag, denna ökning till den, som Utsk. föreslagit utöfver det största behof, som i detta afseende hittills visat sig; så tror jag verkligen, alt denna lånerörelse blifvit tillräckligt försedd.
Men skulle man detta oaktadt anse en större ökning behöfvas, så, hellre äu att frångå principen af en begränsning för hvarje särskild lånegren, skulle jag vara böjd att uti en sednare punkt, dä frågan om creditivet till Jerncontoret förekommer, höja detta creditiv frän 600,000 r:dr till 800,000 r.dr, hvilket utgör det belopp, som för nämnde ändamål blifvit af K. M. äskadt.
Jag tillstyrker, på de grunder jag nu haft äran anföra, bifall lillo Ulsk:s förslag i denna §, med den redacliousförändring, som Hr Akerman uppgjort.
Den redactionsförändring» som 2:ne värde ledamöter hafva föreslagit, och som blott hvilar på flyttande af en eomina, är af mera betydenhet, än man tilläfventyrs föreställer sig.
Ulsk:s mening har nemi. varit, att då t. ex. 100,000 r-.dr icke hade utgått för beläning af actier, utan legat obegagnade under en tid af 3 månader, så skulle Bancofullm. äga rättighet att använda dem i den lånerörelse, som afsåg belåning af metaller.
Om man åter, på sätt de värde talarne föreslagit, ändrar §, så blifver meningen den, att Fullmäktige äga rättighet att, då medel finnas, hvilka äro obegagnade, desamma utlåna, men på en tid af högst 3 månader.
Af dessa alternativer tror jag Utskis vara det rätta.
Hvad åter beträffar den fråga, huruvida ett maximum bör bestämmas, eller icke, för hvarje särskild länngren, så enär principen 9 II. 42 330 Den 12 April f. m. af ett maximum genomgår Utsk:s hela betänk., kan icke en ändring i detta afseende nu företagas, utan att föranleda en omarbetning af en mängd andra §§.
Man säger, att jern gifver samma garanti, som silfver och guld.
Men jag hemställer huru pass belåten allmänheten skulle blifva om Banken vid en stark påtryckning erbjöde jern i st. f. silfver till inlösen af sina sedlar?
Banklagen blefve ju icke på detta sätt uppfylld.
Man säger, att Banken kan upptaga lån.
Om man beräknar, att Sverige årligen exporterar 500,000 Sk?? jern, hvilket i medeltal å 4 r:dr specie per Sk?? utgör 2 millioner r:dr specie, så skulle pä detta sätt alla de medel, hvilka Ulsk. i låneväg tillstyrkt för denna vara, möjligen kunna komma att utgå på 1| år, och om då exporten af jern under loppet af några år afstannade, skulle
Banken befinna sig i den största förlägenhet.