Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom en dylik disposition af dessa summor, utgörande omkring 4 millioner, blefvo desamma i anseende till de korta tider, på hvilka lånen gåfvos, och den villkorliga räll, som var bancofullmäktige gifven att öka eller icke öka creditivet, att anse såsom en slags reservfond, hvilken, ifall bankens ställning i afseende på metalliska cassans förhållande till sedelstocken blefve ofördelaktig, man skulle kunna sålunda begagna, att större eller mindre del af dessa 4 millioner, hvaraf den utgjordes, icke åter utsläpptes ur banken utan der qvarblefve.
Ett sådant förhållande, en sådan förmåga för bancofullmäktige att indraga sedlar, ägde ända hittills rum; men då man föreslår, att öfver 3 millioner skola ovillkorligen intill nästa riksdag utsläppas i rörelsen , utan betraktande af metalliska cassans förhållande till sedelstocken; då är det endast en million ungefärligen, som kommer alt anses såsom en fond, hvarmed sedelstocken skulle kunna blifva förminskad , ifall bancosedlarnes utelöpande belopp skulle anses visa ett ofördelaktigt förhållande till metalliska fonden.
Det är på grund deraf, att jag anser alldeles för litet att banken för detta angelägna ändamål har blott en million, som jag anser nödigt att man nu reserverar cn million till, så att man åtminstone nu måtte hafva 2 millioner att ställa till bankens fullmäktiges disposition, då man vid förra riksdagen hade fyra millioner.
Jag tror, att dessa två millioner nu kunna vara nog, emedan fullmäktige dessutom i88 Deu ai November f m. tillika hafva Handels- och Näringsdiscontens egun fonder att använda; dessa äro juvida lättare disponibla, un de fonder, som ligga i den öfriga lånerörelsen.
Jag tror det vore oförsigtigt att stadga att hela den kommande bancovinsten ovillkorligen skulle utsläppas, utan att säga, att man kan bibehålla den till disposition för att bibehålla silfverfonden och sedelstocken i ett afpassadt förhållande ; det är så mycket mera orätt att säga sig vilja utsläppa hela den nuvar. bancovinsten, som den icke till hela sitt belopp 3,3i 1,216 r:dr 4i sk. 5 i', består af räntevinst, utan till en stor del af capitalbelopp, som influtit; öfver 3oo,ooo r:dr deraf utgöras nemi. af capital-öfverskott, sora ingått, men förut varit förda inom linien.
Således, när man nu delar 3,3i 1,216 r:dr 41 sk. 5 r. i 5 delar, så kommer man till ett resultat, som gör bancovinsten större för en kommande tid än för den närvar., och det för en tid af icke mindre än 5 år.
Vore man försigtig, borde man likväl snarare beräkna den mindre än den varit.
Det är visserligen sannt, att den kan blifva större och troligen blir det; men för säkerhetens skull borde den beräknas snarare mindre än högre.
Jag har instämt i tillstyrkandet, att en reservfond skulle bildas; men jag har deruti skiljt mig, att jag ansett, alt denna reservfond icke borde bildas af de första årens afbetalningar, utan successive, så att, när man afleinnade en femtedel af närvar, bancovinsten, eller omkring 600,000 r:dr, man deraf afsatte 200,000 r:dr för att bilda denna fond.
Dessa medel behöfde icke förvaras ofruktbara i banken, utan kunde användas till uppköpande af publika papper, och till sådan utlåning, hvarigenom de kunde användas vid blifvande behof.
Deraf följer dock icke, att man ju icke ändå kunde bifalla hvad Hr Lagerhjelm föreslagit; ty 400,000 r.dr årligen återstå i alla fall att lill de ändamål han uppgifvit användas, och det vore, i min tanke, allt hvad sorn nu behöfves, och så hade man då också afsell bankens säkerhet, hvilket jag icke tror alt man gör, om man använder hela bancovinsten, och derigenom låter 6 a 700,000 r:dr årligen ifrån banken utbetalas.
Det är på dessa grunder jag tillstyrker, att en reservfond må komma att bildas.
Jag instämmer med Hr Nordenanckar och de öfriga reservanterne inom Utsk., som sig med honom förenat, deruti, att det icke är nödigt bevilja eiler använda en million af bankens besparade räntevinst, för att öka dess grundfond.
Hr Lagerhjelm och andre talare hafva redan understödt denna mening.
För närvar. äger banken, utom den grundfond af fem millioner, som vi alla känna, ytterligare en upplagd vinst af 3,3i 1,216 r:dr 4i sk. 5 r.
Det bela utgör 8,3oo,ooo och något derutöfver.
Om dertill lägges den bancovinst, som är gjord för innevar. år 1840, och som, då vi befinna oss vid årets slut, nu otvif - Den 11 November f. m. 189 velaktigt utgör lika mycket, som under något af de fö'reg:de åren, d. v. s. 662,000 r:dr, — om, suger jag , denna vinst lagges till förenäinuda 3,3i 1,000 r:dr , så kommer man nära 4 millioner; och när dessa besparingar läggas till de 5 millionerna grundfond, så har man den summa af 9 millioner, som Hr Nordenanckar omförmält, och vid hvilken de öfrige reservanterne fästat sig.
St. skulle besluta, i öfverensstämmelse med livad reservanterne inom BancoUlsk. framställt, att för de kommande åren, intill nästa riksdag, icke skulle årligen utbetalas mer än £:del af den upplagda bancovinsten, så utgifver icke banken för hvarje år mera än just samma summa, som banken på sin lånerörelse återbekomma. 5 gånger 6 gör 3o; således får man på 5 år 3 mil lioner r:dr och 3oo,ooo r:dr derutöfver.
Följden är, att om Ständerne låta utbetala 660,000 r:dr om året till de ändamål, som kunna anses förtjena ett sådant bidrag, så fortfar banken att bibehålla en grundfond, jemte ett öfverskott af sammanlagda 8,3oo,ooo r:dr.
Då bör hanken vara väl försäkrad , ty lian bar i stället för 6 millioner r:dr, som BancoUlsk. vill åt honom öfverlemna, verkligen öfver 8 millioner.
Om nu man gjorde denna utbetalning med -^del årligen, så skulle hon fortgå till 184Ö, d. v. s. till nästa riksdagsår.
Men om man skulle vilja mera påskynda denna utbetalning, emedan ingen sådan skett för innevar. år 1840 och låta ^tdelar utgå år 1841 och således sluta med uLbetalningen år 1844» då Udel utginge för hvartdera af åren 1842, i843 och i844, så skulle den dubbla utbetalningen af öfver i,3oo,ooo r:dr på en gång ingalunda komma att rubba lånerörelsen hos banken eller föranleda någon indragning af de medel, som banken redan har utlånade.
Jag väntar att inin värde granne, som nyss anmält sig , skall tala deremot; men innan jag vågat mitt yttrande, har jag rådfört mig med en annan ledamot af BancoUtsk., till hvilkens kännedom om bankens ställning jag har större förtroende än lill min egen, ehuru hedrad jag är af Riddarhusets mig lemnade förtroende att vara bancofullmäktig, nemi. med Hr Nordenanckar, hvilken, såsom vi väl veta, vidsträckt och lange sysselsatt sig med boncoärenden.
Han har beräknat, att de medel, sorn icke utgått i allmänna lånerörelsen af bankens upplagda vinst, utgöra nära, eller omkring en och en half million , således mera än som kunde komma i fråga att på en gång utgå år 1841 - Skulle nu, vid närmare undersökning, detta belopp befinnas vara ringare, än jag uppgifvit; så är icke händelsen värre, än att man skulle i stället kunna göra utbetalningen med Udel hvarje år från och med år it>4' t. o. m. år i845, hvarigenom alldeles ingen rubbning i ullemnade lån kunde äga rum.
Flere talare hafva här yrkat atl bankens behållning eller upplagda räntevinst icke malte användas till ökande af någon otjenlig lånerörelse.
Jag är af samma mening.
Om bankens vinst användes, på sätt Hr Lagerhjelm föreslå - ig° Den a i November f. m. git, till allmänna industriella löretag, så är det klart, att derigenom lemnäs åt de orter, der dessa företag äga rinn, ett tillfälle till arbetsförtjenst och till afsättning, sorn arvida mer värdi äu lån.
Skulle åter dessa medel på det sätt komma det allmänna till godo , att de kunde i orterna, på sätt jag framdeles närmare skall uppgifva, användas lill lånerörelse, icke till fördel för banken, utan lill fördel för dessa orter; så är det klart alt lånen i alla fall til
I föl le dem, som lånen behöfde, samt att de troligen användes med större urskiljning och gagn för allmänheten, än då de utgå i små eländiga fastighetslån eller dylika disconllån.
Sedan jag nu yttrat mig om de föremål, hvartill bancovinsten icke bör användas: sä återstår att säga, hvartill den bör användas.
I sådant afseende får jag yttra, alt den, efter min förmening, bär i första rummet begagnas för Statens behof, sådana nemligen, som icke blifvit tillfredsställda genom Sta!sUtsk:s förslag till ordin.-statsreglering.
BJanddessa förekomma i första rummet anslag till försvarsverket, dernäst åtskilliga andra till civila ändamål.
Dels har man icke gifvit tillräckligt, eller ens hvad Konungen begärt, dels hafva de fått a 1 Isin tet.
Bland de civila, som icke fått något, torde jag endast få nämna residensen i åtskilliga län och anslag till byggnader vid universiteten.
Jag anser således, att af bancovinsten bör först användas hvad Stånden kunna, vid pröfningen af extra-statsregler:n , finna vara nödvändigt för att tillfredsställa Rikets behof.
Derefter kommer frågan om näringarna, såsom Hr Lagerhjelm yttrat.
Jag erkänner med honom, att Staten bör i detta afseende förnämligast omfatta sådana företag, som öfverstiga den enskilda förmågan.
Men hvilka äro dessa ?
De dela sig i större och mindre.
Om de stora företagen, canalers anläggande, andra farleders öppnande m. m. d. , kommer man måhända lättare öfverens; ty viglen deraf är mera ögonskenlig, och det är naturligtvis Konungen, som i dessa fall måste, efter vederbörandes hörande, gifva företräde åt det ena eller andra.
Men vid de mindre industriella företagen är svårigheten störst att bestämma företrädet, oell vid dem är det följaktligen sorn misstag oftast ske, hvarigenom missnöje oell förtrytelse i orterna uppkomma.
Ett exempel från Calmar län torde bäst upplysa detta förhållande.
Der liar man sökt att få anslag för 2:ne åars upprensning.
På ena stället vid Emman erbjödo sig strandägarne alt betala halfva kostnaden , om de af Slaten finge den andra.
Vid Stångån ville strandägarne betala --idelar af kostnaden, örn Ständerne gåfve den sista •yidelen.
Nu skullen J väl tro, mine herrar! att
Stångåns strandägare skulle företrädesvis få understöd , eftersom de sjelfve ville betala mest?
Men det förhåller sig tvertom; för dem har StatsUtsk. icke föreslagit det ringaste, men deremot tillstyrkt anslag för Ernmåns strandägare, som sjelfve ville gifva mindre.
Sådant kan icke annat än väcka förtrytelse
Den 21 November f. m. och missnöje med R.
Hellre än att utsätta sig sig för sådant oell för de misstag, som mäste uppkomma inom R.
St., då de ingå i detaljer, som de föga känna el ler på hvilka de icke gifva akt, skulle jag, til! förekommande af hat och afund mellan olika orter, anse vida riktigare, att återstoden af bankens behållna vinst utdelades mellan länen, t. ex. efter folkmängden.
1 sådan händelse , och om man t. ex. lunne tillgångarna medgifva, att r r:dr r:gs lemnades för personen, så erfordrades något utöfver 2 millioner r:dr b:co.
Kunde och ville man gifva 1 r:dr h:co för hvarje person, sorn finnes inom något län, så ginge hela summan till något öfver 3 millioner r:dr b:co, eller nära lill beloppet af bankens öfverskott.
1 sådan händelse vore det möjligt, alt inom hvarje län säkrare och riktigare lemna medlen lill sådana företag, som bäst föi tjente en sådan uppmuntran.
Dermed vunnes icke allenast förmågan till nyttiga företag inom orterna, vare sig odlingars eller nya vägars och farleders upptagande, kärrs utvikning eller hamnars anläggning och förseende med bålverk och mera sådant, utan dermed vunnes äfven den fördelen, att en mängd sysslolöse personer, som äro landsorterna till tunga, kunde derigenom få sysselsättning och arbetsfört jent.
Den klagan öfver fattigvårdens tryckande beskaffenhet, hvilken nu förspörjes , skulle kunna afhjelpas då man anskaffade arbetsförtjenst.
En annan väsendtlig sak skulle äfven vinnas, den nemi. att inom orterna bilda ett gemensamt intresse, hvarigenom communal-styrelsen skulle kunna få något lif.
Vi hafva sett lnishållnings-sällskapen, om de ock till namnet förblifva lefvande, dock i verkligheten vara aftynande inom de flesta län.
Jo! emedan man icke har några medel till gemensamma företags utförande, de må vara så nyttiga eller goda som helst.
Funnes deremot medel att begagna, så kunde hvarje socken eller härad, hvarest något vore att uträtta, få understöd, och det hela sluta sig tillsammans för att utföra hvad som för länet vore vigtigast.
När ett län hade medel, så kunde och borde de utlånas, för att inbringa de räntor, hvarmed företagen skulle utföras.
I sådant fall kunde man äfven välja sådana låntagare, som dermed uträttade mest.
Det är ock en annan sak, som i detta fall knnde åstadkommas.
När man nemi. förutsätter, såsom jag tror böra vara fallet, att capitalen aldrig rubbades utan bibehölles oförminskade; så skulle räntan kunna användas till ränta och capital-afbetalning på lån, som gjordes af bolag, t. ex. för Emmäns eller Stångåns upprensning och dylikt.
Sålunda kunde inan få obligationer löpande med ränta, hvilka äfven för små capitalister klefve begärliga och framkallade deras behållningar i rörelsen.
Dessa omständigheter, hvilka mången af eder, mine herrar! torde anse öfverflödiga, har jag dock upptagit, för att visa hvad gagn, som, efter mitt förmenande, kunde med dessa 193 Den 21 November f. m. medel åstadkommas, men ingalunda för ali derom nu liesia ta.
Jag önskade lilolt att beslut malte faltas om baneovinstensanvändande för sådana allmänna ändamål, sorn jag omnämnt, och alt,sedan Ekon.Utsk., eller hvilket annat Utsk. sorn anses lämpligt, blifvit hördt, föremål och controller må bestämmas.
Deremot tillstyrker jag nu, att bancovinsten ej må användas till bildande af en reservfond eller förstärkning af bankens grundfond, eller något annat än till 1:0
Statens behof, om Statens medel emot förmodan ej dertill förslå, och 2:0 till nyssnämnda allmänt nyttiga företag.
Jag finner mig uppmanad af ordförandens i BancoUtsk. yttrande, hvarigenom lian förklarat, det jag skulle hafva sagt, alt jag velat åt jordbruket tillde la någon särskild fördel at den upplupna bancovinsten.
Jag har blott framställt sannolikheten deraf, att i händelse någon del af bancovinsten lilefve reserv erad åt banken, så skulle denna del komma att öka den mindre ändamålsenliga, nu existerande bank-lånerörelsen.
Detta har jag blott sagt, och icke yttrat mig i afseende på fördelningen emellan fastighetslånen och Allm.
Disconten samt Handels- och Näringsdisconten.
De herrar, som så ifrigt yrka pä afsättandet af ifråga var. million, hafva icke, såsom mig synes, mäklat uppgifva något enda gilltigt skäl för en sådan åtgärd.
Vill man påstå, alt bankens consolidering, att realisationens bestånd försäkras och stadgas genom en sådan reservfond, så bör man jemföra hvad nuancerna, hvad oscillationerna i den stora rörelsen visat för resultat under det enda år sedan realisationen, då banken varit någorlunda påkänd , jag menar år 1818.
Delta år utgick emellan April och October månader något öfver en million r:dr silfver från banken.
Detta var i anledn. af den då inträffade partiella missvext.
Skulle nu en svårare missvext drabba landet , så vore det icke för mycket tilltaget alt beräkna en åtminstone 3 gånger så stor summa, d. v. s. 3,000,000 r:dr silfver, svarande mot 8,000,000 r:dr b:co.
Hvad förslår då denna million, om man vill lägga den i bankens rörelse?
Detta liäntyder ovillkorligen på den satsen, att beståndet af realisationen och bankens ställning må icke grundas på bankens cassör utan mäste vara grundlagd genom individernes inom nationen rikedom och välstånd.
Det har af en värd ledamot blifvit anmärkt, att 1834 och 1835 års
Ständer hafva gifvit tydlig anvisning åt bancofullmäktige, huru de skola förstärka bankens ställning, nemi. genom förstärkning af bankens grundfond och begränsande af lånerörelsen.
Det är intet, som hindrar samma åtgärd vid denna riksdag.
Jag får fästa de värde ledamöternes uppmärksamhet på 240 §:n af bancoreglementet, som innehåller, alt åt bancostyrelsens klokhet och omtanka öfverlemnas att begagna de i bankens vård qvar - Den 3i No r ernber f. m. »B* qvarstående vinstmedel, till förökande så väl af silfverfond som rörelsecapital.
Om nu detta stadgande bibehålles, så är det så mycket mindre att befara att något obestånd i realisationen intill nästa riksdag skall inträffa, som bankens vinstmedel blifva ostridigt något större hädanefter än hittills, så att icke allenast den assignerade femtedelen af bancovinsten, liviIken årligen skulle komma att åter utgå, utan äfven årligen något derutöfver skulle inflyta, helst som lånerörelsen nu skulle fortgå med ett upplagdt capital af 3,311,000 rtdr mera än vid förra riksdagen.
Jag medger således, att jag icke förstår den argumentation, hvarigenom det skall visa sig, att genom disposition af en femtedel årligen af den vinst, sorn till banken ingått, något skulle äfventyras.
Beträffande åter hvad den siste värde talaren ifrågasatt, angrde fördelningen mellan länen af någon del af bancovinsten, så får jag säga, att det förvånar mig att han kunnat komma fram med ett sådant förslag, så mycket mera, som han sjelf erkänt att hushållningssällskapernes verksamhet finnes vara i det närmaste förlamad.
Skulle icke måhända detta kunna antyda på den sanningen att det icke är länsvis, som industrien utvecklar sig, eller efter fördelningen af den politiska styrelsen.
Det händer t. ex. att just den så mycket omtalade Emman går genom tvänne län, nemi.
Jönköpings och Calmar län.
Då skulle begge länen nödgas med hvarannan öfverenskomma om rensningen och anslagen dertill.
Månne det icke är af sådana orsaker, som det härleder sig att länens hushållnings-sällskaper icke kunna komma tillväga med större företag.
Orterne, som komma i fråga, blifva något helt annat än ett länedistvict.
Det är bekant, att de flesta elfvar och farleder, för hvilka anslag blifvit ifrågasatta, sträcka sig genom flera län, och någon annan fördelning måste då göras, mera öfverensstämmande med sakens natur än med den i afseende på dessa föremål mera tillfälliga politiska fördelningen uti län.
Jag fortfar att yrka propos. på Hr Lagerhjelms förslag.
Bland de förslag, som här blifvit gjorda till användande af bancovinsten, förekommer äfven dess anslående till större delen till bildande af creditiv.
Jag har redan i mitt första yttrande tillkännagifvit den åsigt, att dessa medel borde komma rörelsen tillhanda.
Fråga har sedermera uppstått, huruvida någon minskning deruti kunde äga rum eller en rubbning kunde blifva en följd af det beslut, som af R. o. Ad. nu fattas.
Af BancoUtsk:s utlåt., som nu är i fråga, pag. li, ser man, att verkligen en minskning i hela landets allmänna rörelsecapital har blifvit en följd af hittills varande förhållande, och det har blifvit ulredt hvaruti den består och huru den uppkommit.
Jag 17 H. 25 Den 21 November f. m. tror att denna omständighet genast eller redan är tillräcklig, för att motverka ett ytterligare skrinläggande at två millioner r:dr.
En värd talare har behagat fästa uppmärksamhet vid mitt yttrande, och anmärkt att jag deruti skulle hafva föreslagit en tillökning i bankens reservfond.
Orden föllo sig så:
Utsk. föreslår, att endel af bancovinsten borde blifva reservfond; således har jag afsett denna tillökning.
Samme talare har fästat sig vid det obestämda i mitt förslag till propos., nemi. att R. o. Ad. skulle framdeles besluta.
Detta är likväl en nödvändighet, ty alla dessa ämnen förekomma framdeles uti ett utlåt, af StatsUtsk. rör:de den s. k. extra-statsregler:n.
Om de icke der äro bestämdt framställda med förslag till anslag, så äro de likväl vidrörda, och jag har derföre ansett, att vi nu icke hafva tillfälle att ingå i några detalj-frågor, utan har ansett lämpligast att uppskjuta dermed åtminstone tills R. o.
Ad., vid föredragningen af detta utlåt., kan afgöra saken.
En annan värd talare har föreställt sig, att mitt förslag innefattade en motion, som borde öfverlemnas till StatsUtsk.
Om man så vill, så kan man visserligen kalla det så ; det rörer likväl icke annat än en reservation af medlen, på det att, när R. o. Ad. framdeles, såsom jag tror nästa Onsdag eller måhända ännu snarare, kommer att taga i öfvervägande de frågor, som här äro berörda, det 11.
Ståndet då må hafva medel reserverade, hvilka kunna få åtfölja de beslut, som dervid fattas.
Då det är all sannolikhet i att, när extraslatsregler:n förekommer, den icke blir genast antagen utan med anmärkntr återremitterad lill Utsk.; så komma icke allenast hvad som då anmärkes, utan äfven den fond , sorn här reserveras, ätt åtfölja, för att göra framställningarna verkställbara och innehålla substratet för R. o. Ad:s beslut, utan att dock afgå i form af motion.
En annan värd talare har yttrat bekymmer för realisationens bestånd.
Det skulle bekymra mig sjelf mycket, om någon kunde ådagalägga, att jag alltför lättsinnigt betraktat denna sak.
Jag har baft tillfälle att vid flera riksdagar, till följe af R. o. Ad:s förtroende, i Banco- och StatsUtsk:n arbeta till största consoliderande af bankens fonder, till realisationens betryggande.
Jag är ännu af den öfvertygelse, att detta är ett af de vigtigaste ärenden, som kunna betänkas.
Men jag åberopar i detta fall hvad som redan är fullkomligen kändt, och jag ber nu ytterligare att få fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet derpå, att sedan banken är försedd med en grundfond, som i föihållande till vår rörelse har blifvit ansedd vara fullkomligen tillräcklig, och som verkligen är det; så, då för ögonblicket dess bestånd är försäkra dt, må man förgäfves söka dess bestånd för framtiden i något annat, än i nationens egen välmåga, i varustaplarna, i producterna.
Intet annat i verlden finnes för att uppehålla bankens bestånd, allt annat är en lek.
Det är en sanning att ställningen för banken icke visat sig under de förflutna åren vara så Den ai November f. m. ig5 förmånlig, som det påstods af dem, hvilka, då de så ifrigt yrkade realisationen, förklarade, att den var betryggad genom en production, som ständigt ökades.
Nu liar emedlertid, under loppet af de år, som förflutit efter realisationens vidtagande, banken sjelf gjort betydliga silfveruppköp, och en i Sverige, särskild inrättad penninge-association, bruksägarnes bypotbeks-cassa, indragit betydliga silfver-qvantileter i landet; oell oaktadt allt detta
Sro vi icke nu i någon fördelaktigare ställning, än då realisationen beslöts.
Delta visar uti resultatet, alt varupi oduetionen icke varit mer än tillräcklig, och således hafva vi ett ytterligare skäl att kasta oss in på industriens befordrande och understödja den så mycket som möjligt, emedan det är den, som innefattar i sig det enda verkliga underlaget för banken i framtiden.
Hvilka äro dessa allmänna företag, frågar en annan talare.
Jag svarar, att de linnas upptagna i det betänk., som af StatsUtsk. är afgifvet, och som nu ligger på R. o. Ad:s bord.
Jag tror, alt det vore olämpligt att ingå i någon enda detalj derom.
Jag åberopar hvad jag förut anfört, att det vigtiga ligger deruti, att, då R. o. Ad. får dessa ämnen till öfverläggning, man icke förut må hafva spolierat bort medlen och då hafva en tom cassa.
Man anför och önskar, alt medlen mätte disponeras af denna bancovinst för vissa allmänna byggnader, som man anser nyttiga och nödvändiga.
Då jag redan bar underställt R. o. Ad. mitt förslag, och flere talare behagat deruti instämma, så kan jag icke frånträda det, utan alt desamma dertill lemna sitt begifvande; men jag medger, för min del, om de icke fordra ett sådant vidhållande, att, ifall R. o. Ad. skulle behaga göra ett afdrag af 3oo,ooo rtdr för sådana allmänna byggnader, vare sig lill residenshus eller för academierna, hvilka R. o. Ad. kan finna af högsta behof påkallade; så har jag icke något emot ett sådant afdrag, och att således bankens räntevinst blefve fördelad i 3:ne delar.
Den första vore för dessa allmänna ändamål, allt under hemställan till de värda talare, som förenat sig med mig.
Således återstode en summa af jemna 3,000,000 r:dr, som kunde disponeras på det sätt, att hälften till det föremål jag iföreslagit skulle reserveras.
Hvad den andra hälften angur, så hafva äfven derom olika tankar redan uppstått.
Jag hade önskat att ej behöfva ingå i denna disposition, förrän R. o. A. åtminstone fattat beslut i den första punkten, nemi. huruvida någon viss del af bankens behållna räntevinst och capilalöfverskott skall afsättas till en s. k. reservfond för banken.
Sedan R. o. Ad. beslutat derom, tror jag att först den rälta tiden vore inne att bestämma huru dispositionen skall i detal ske.
— Jag får således vördsamt hemställa, om icke Hr Frill. o. Landtm, täcktes först låta R. o.