Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Accorderne kommit i verkligt behof af nye löneanslag skall jag dock ej ett ögonblick tveka att votera deremot, i fall ej garanti anskaffas, att desse anslag, ej blifva enny näring för det i ekonomiskt, militäriskt och moraliskt afseende fördärfliga Accordsystemet.
Att detina garanti ej vinnes genom ett Kongl. Reglemente, det har erfarenheten med det för Armeen af år 1793 visat.
Hotelsen med Kongl. Maj:ts onåd, som deruti finnes, tyckes ej synnerligen, hafva afskräckt vederbörande.
En verklig lag fordras, tillkommen i den ordning §. 87 RegeringsFormen föreskrifver, med bestämde sträft’ för dem, som olagligen köpa eller sälja sysslor, samt för den Forman, som varit delagtig i aftalet.
Project härtill torde i sinom tid böra tillkomma Lagutskottet att upprätta; men för närvarande önskar jag få fästa StatsUtskottets uppmärksamhet derpå, att af de medel Staten redan på 3:dje Hufvudtiteln anslagit, afgå årligen Tvåhundratusen R:dr B:co uti intressen på, icke annat jag kan se, till det mesta olagligen tillkomne Accorder; och att det så - Den 17 December e. ni. i59 ledes, såsom vilkor för beviljandet aflönelillökningar, tyckes vara nödigt fordra säkerhet, att ej äfven de komma att uppslukas, just i samma afgrund, som gjort dem nödvändige.
, Herr Ribbing:
Då frågan om livad Kongl. Maj:ts Proposition innehåller rörande löneregleringen och accorderne inom Armeen, kommer att utgöra ett serskildt öfverläggningsämne, i anledning af Grefve
Brahes gjorde förbehåll att få derom yttra sig, så skall jag vid samma tillfälle besvara hvad som kan finnas obesvaradt af hvad Herr von Troil anfört.
Dock vill jag medan jag nu har ordet tillika förklara, att jag, instämmande i allt det nit, som för H. JK. H.
Pri nsessan blifvit yttrat, likväl i sjelfva saken ej funnit någonting upplysande vara af Talarne anfördt, utom hvad Herr Bosenblad yttrat, och jag är glad att genom mine anmärkningar åtminstone hafva framkallat denna upplysning, som nog lärer af StatsUtskottet vidare pröfvas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att så väl Herr Ribbings ofvannämnde Memorial, som de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf afgifne yttranden, måtte till StatsUtskottet remitteras.
Bifölls. 2 Go
Den 19 December f. ra.
Justerades 4 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 17 dennes för- och eftermiddagen fattade beslut.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmälte, alt BancoUtskottets Ordförande tillkännagifvit, det samtlige RiksStånden godkänt
Utskottets förslag till EdsFonnulaire för Utskottets Ledamöter, i anledning hvaraf Hans Excellence anmodade BancoUtskottets närvarande Herrar Ledamöter att träda inom skranket, för att, jemte Herr Grefven och LandtMarskalken, aflägga den faststälde Eden.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken jemte samtlige Ridderskapets och Adelns Ledamöter i BancoUtskottet aflade härefter ofvannämnde Ed, hvilken dem af RiddarhusSecreteraren förestafvades.
Herr von BeckerCarl Johan, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Som jag icke var närvarande, då Herr af Billberghs Motion, angående Bränvinsbränningen discuterades och remitterades, anhåller jag vördsamt, att dervid få foga följande yttrande:
Grunderna, hvarpå Motionairen fotat så väl rättigheten till större eller mindre panna, som den årliga afgiflens belopp, synas mig i högsta måtto rättsenliga.
Då Bränvinsbränningens förnämsta syftemål, näst husbehofvet, bör vara den, att under våra långa vintrar uppdrifva och underlätta Ladugårdsskötseln, synes det aldeles oemotsägligt, att större eller mindre rätt dertill bör grundas på mängden af de kreatur, som skola förtära dranken.
Lika solklart tyckes det vara, att då man betalar för en tillverknings-rättighet, bör man betala i mon af tillverkningen.
Någon mera enkel och conseqvent regel torde icke kunna framställas.
Att betala efter Bränvinspannans storlek, leder till den största ojämnhet; dels illuderas Förordningen, äfven efter den fullkomligaste redaction, så att hattens beskaffenhet kan, utan ökad afgift, öka Pannans rymd med hela a5 procent och deröfver; dels är vattentillgång och local sådan, attén del personer endast kunna förrätta Bränvinsbränning en tredje - Den 19 December f. m. del af året, då andra, med lika stor Bränvinspanna, och samma afgift, kunna, genom begagnandet af rinnande vatten, tillverka bränvin hela året öfver; dels kan det inträffa, att man genom vådeld, eller andra tillfälligheter, blir satt utur stånd begagna mer, än en ringa del af bränningstiden, och således betalar skatten nästan utan all fördel.
Härtill kommer den ofantliga skillnad i tillverkning, som medhinnes genom mer eller mindre konstmässigt och vetenskapligt inrättade Bränvinspannor, till exempel de så kallade pistoriska; icke bör någon förmenas, att genom ändamålsenligare Redskap påskynda sin tillverkning; men att för en sådan Bran vinspanna betala lika skatt, per kannerum, som fären simpel och vanlig, vore en oskälig vinning; likväl blef det svårt om icke omöjligt, att emellan så olika Redskap uppgöra en comparativt billig tariff för skatten.
Alla dessa ojämnheter och obilliglieter undvikas, och en hvar kan, utan andras förfång träda in i sin naturliga rätt, att begagna hvad slag af Redskap han behagar, om man helt enkelt beräknar afgiflen efter tillverkningen, och icke efter pannerymden, hvilken, efter förenämde utredning, högst ojämt inverkar derpå, och således leder till en obillig beskattning.
Underslef vid uppgiften af det tillverkade Bränvinspartiet kan visserligen äga rum; j) e n 19 December f. m. 263 men obetydligt i det hela, emot den större och mera rättsenligt drabbande skatt, som inbringas till Staten.
Dessutom bör man Väl lemna något åt hederkänslan och Svenska redligheten.
Den ena känner, inom en ort med den andra, hvad och huru mycket han ungefär tillverkar; och den som icke återhålles af rättskänslan, eller af della hand, må drabbas af Lagen.
Så långt delar jag Molionairens åsigter; men hvad angår förslagets detailler, får jag vördsamt anmärka: 1:0 Att Torpare, Soldater och annat Krigsmanskap samt Inhyseshjon hädanefter, lika litet som hitintills, må tillåtas förrätta brån vinsbränning. 2:0
Att anmälan öfver tillverkningen icke må behöfva göras oftare, än högst vid slutet af hvarje månad, och betalningen torde sedan kunna göras på en gång, vid uppbördsårets slut. 3:o
Att varan må tullfritt få transporteras likasom nu håde sjö- och landväg. 4:o
Att det på hvar Mantalsskrifven person beräknade husbehofsparliet, torde kunna och böra nedsättas till ungefär hälften; samt 5:o
Att afgiftens belopp, 4 Per kanna, äfvenledes torde kunna nedsättas må hända till hälften. 264 Den 19 December f. m.
Jag anhåller vördsamt, att detta anförande må remitteras till samma Utskott, som sjelfva Motionen, hvilken i min tanka är lika verkställbar, som grundad på enkel rättvisa, ehuru den naturligtvis skall mota .motstånd af alla dem, som tillverka Bränvin i stort, och hvilkas fabrication hitintills aldrig drabbats af någon tillbörlig skatt.
Remitterades till BevillningsUtskottefc. Å nyo föredrogs
Herr von Q vantens; Carl, den 4 dennes e. m. på bordet lagda Memorial, angående förändring uti Kongl. Förordningen den 5 December 1788, rörande Fattiges försörjning.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf „ uppläste följande:
Af stadgandet i 16 §.
RegeringsFormen: att "ingen må från ort till annan förvisas" borde väl äfven följa, att icke heller någon skulle kunna förmenas att sig från ort till annan begifva.
Men till följd af den ordning, att hvar församling skall försörja sina fattiga, har man också trott sig nödsakad tillåta hvarje församling att vägra inflyttningsrätt för sådane, som ansetts kunna bomma att falla fattigförsörjningen till last; men som detta icke allenast är stridande mot andan af RegeringsFormen och oförenligt med den frihet, som hvarje oförvitlig menniska bör äga, utan äfven menligt Den 19 December f. ni. 265 för Rikets allmänna Fattigförsörjning på det liela, helst mången, som, i brist på tjenligt utrymme för sin verksamhet, isin Församling faller Fattigförsörjningen lill last, skulle på annan ort möjligen kunna rikligen försörja både sig och de sina; så föreslås följande: 1:0
Ingen må hindras att begifva sig till hvilken ort som helst, och der bosätta sig. 2:0
Vid afflyttningen förses han med Församlingens pass. 3:o
Den som i 10 år försörjt sig och de sina i en Församling, har derigenom förvärfvat sig infödslorätt och anspråk på fullt fattigunderhåll; men faller han dessförinnan Fattigförsörjningen till last, så skall den Församling, hvarifrån han kom, bidraga till hans underhåll med 10 procent för hvarje år, som detta tidigare inträffar.
Friherre Ridderstolpej Fredrikj anförde skriftligen:
Socknens rättighet, att förbjuda inflyttning af dem som kunna blifva fattiga, är alstrad af Socknens skyldighet att föda sine fattige.
Denna sjelftagne rättighet är en följd af Lagen, utan att vara i Lagen stadgad; således ett missbruk härstammande från att 206 Den 19 December f. m.
Socknarne ej emot den ålagde skyldigheten fått rättigheten att på förhand noga bevaka sitt intresse, i det de till arbete och aniftändig hushållning i tid tvinga dem, som eljest komma att ligga Socknen till last.
Om, under nu gällande lagar, en Socken, efter att inför Kyrkorådet flere gånger hafva stämt en lättjefull, som der erhållit fåfänga varningar, slutligen anmäler honom till Landshöfdingen, med anhållan om att den, som, i anseende till håglöshet att arbeta, ej kunnat få tjenst och dymedelst blifvit lösdrifvare, och som ej stått att förbättras af de medel Socknen ägt till sin disposition, måtte till correctionshus befordras; så nödgas Landshöfdingen dertill neka sitt biträde, så länge den vanartige ej bevisligen tiggt eller stulit.
Angeläget vore att en hel Sockens betyg örn en enda lättjefull varelses behof af correction blefve gällande, så att genom exemplet den lättjefulle blefve ryckt från den nu liärrskande öfvertygelsen, att Socknen åligger framdeles föda dem, som sig dertill minst berättigade gjort, Uppå af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarksalken framstäld proposition, blef Herr von Qvantens ofvannämnde Memorial, jemte Friherre Bidderstolpes och Herr Cedersehjölds i anledning deraf afgifne yttranden, till Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottet remitterade.
Föredrogs till remitterande Herr Anckarswärds, August, den \ dennes e. ro. på hordet lagde Motion om indragning af all mathållning vid den så kallade LandtMarskalks-klubben.
I afseende på Herr Anckarsvärds Motion om indragning af mathållningen å den så kallade LandtMarskalks-klubben, fäster jag mig ej directe vid frågan om mathållningen, emedan jag icke anser det vara af hufvudsaklig vigt, om den existerar eller ej, utan vid sjelfva klubbens tillvarelse.
Den tror jag bör bibehållas såsom ett nyttigt samlingsställe för Ridderskapet och Adelli, dit, som vi veta, de öfrige Ståndens Ledamöter äfven äro inbjudne.
Jag medgifver att denna inrättning är föga besökt af de i Stockholm bosatte Riksdagsmännen och de Possessionatev, som bo nära häromkring eller hafva egna etablissementer härstädes, men jag frågar hvarest Landtmän, som hafva sina hemvist längre härifrån, och i allmänhet Äldre och Yngre Adeliga Riksdagsmän skola trälfas till öfverläggningar och aftnarnes fördrifvande, om de så kallade LandtMarskalks-Soiréerne indragas.
Och det måtte ej kunna nekas, att något föreningsställe för Ridderskapets och Adelns Ledamöter är nödvändigt, så framt man gj vill splittra Ståndet samt göra det obetydligt och utan all sammanhållning.
Olämpligheten åter a68 Den 19 December f. m. häraf I<an ej undfalla den, som vet att Ridderskapet oell Adeln alltid varit de första i faran och striden samt mera än en gång räddat Landets frihet, hvarom 1809 års händelser ännu icke borde vara förglömde.
Jag yrkar föl jag tligen att klubben må bibehållas sådan, som denar, och fruktar att den genom mathållningens borttagande lätteligen förvandlas till en Spelklubb.
Jag tror dessutom att om klubben bibehålles sådan den nu är, blir den ett nyttigt samlingsställe för de af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, hvilka icke hafva andra föreningspunkter, der de kunna träffas om aftnarhe för att öfverlägga och upplysa hvarandra om ärenderne, och att den fördel, som deraf hämtas, vida öfverväger den kostnad inrättningen medförer.
Endast i anledning af Herr Thams påstående att LandtMarskalks Soireerne skulle, om mathållningen borttogs, förvandlas till en Spelklubb, ber jag få erindra att sådant väl aldrig kan befaras, så länge Herr LandtMarskalken är närvarande vid dessa sammankomster.
Herr Anckarswärd, August: Herr Thams anmärkningar röra ej min Motion.
Jag har icke yrkat upphörande af LandtMarskalksklubben, utan endast indragning af den der brukliga mathållning.
Jag tror äfven
Den 19 December f. m. 269 att denna klabbinrättning kan vara nyttig och hafva fördelagliga verkningar, om den rätt begagnas, men jag skulle göra tort åt Ridderskapet och Adeln, om jag betviflade att den mindre besöktes af dem för det mathållningen upphörde.
Jag medger, att denna af mig föreslagna indragning är en bagatell, om man nemligen förutsätter bifall till alla de anslag, hvilka så väl i Kongl. Propositioner som enskildes
Motioner blifvit fordrade.
I slikt fall är jag ledsen att ej hafva å min sida med några millioner ökat de föreslagne utgiftssummorna, emedan om meningen är att
Staten skall förstöras och gå sönder, bättre är att det sker fort än långsamt.
I afseende på kostnaden för ifrågavarande klubb-inrättning, ber jag att få göra den rättelse i min Motion, att klubben, vid sista Riksdag kostat 3o,ooo R:dr, och ej, som jag i Motionen uppgaf, endast 18,000 R:dr.
Herr Printzensköld s
I en tid, då af Regeringen och enskilte Motionairer anspråk göras på stora penninge-anslag till n}?tliga ändamål, och hvilka anslag åtminstone till större delen torde böra beviljas, tror jag att alla möjliga besparingar böra begagnas, och anser ej lika med Herr Tham att ifrågavarande
Soirerer skulle försämras derföre att malhållningen indrogs, utan ändamålet med inrättningen, snarare derigenom vinnas.
De fleste som besöka klub - 270 Den 19 December f. nw ben, gå vanligen derifrån innan maten serveras; och om alla gjorde det, vore mathållningen öfverflödig och Riksdagsöfverläggningarne derigenom icke förhindrade.
I afseende på Herr Anckarswärds tillägg rörande kostnaden för klubben vid sednaste Riksdag, får jag äran upplysa, att blotta mathållningen verkligen kostade den af Herr Anckarswärd först uppgifne summa' 18,000 R:dr, och att hela klubb-inrättningen deremot medtog 3o,ooo R:dr.
Besparingen, om mathållningen upphörde, skulle således kunna blifva 18,000 R:dr.
Detta belopp må väl i det hela anses obetydligt, men då Riksdagskostnaderne äro nog dryga förut, samt Ridderskapet och Adeln borde föregå de öfriga Stånden med exempel af sparsamhet, tillstyrker jag för min del bifall å Motionen.
Herr Anckarswård:
Jag har icke, som Herr Printzensköld synes åsyfta, ingått i detailler af klubb-kostnaden för sista Riksdag, utan blott uppgifvit hvad den i sin helhet kostade; och i denna omständighet har Herr Printzensköld således missförstått mig.
Bans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Herr Anckarswärds ofvanberörde Motion, jemte de i anledning deraf afgifne yttranden, måtte till StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Föredrogs ånyo Herr Rosenblads, Bernhard, den 4 dennes e. m. på bordet lagde Motion, att ManufacturDisconten måtte erhålla ett nytt Creditiv af 2 Millioner R:dr Banco.
Herr von Hartmansdorff^ August:
Nyligen sökte jag fästa uppmärksamheten derpå, att det icke är genom ökade lån, utan endast genom
Ökade tillfällen till afsättning som näringarnes tillstånd kan förbättras.
Herr Rosenblads förslag att gifva ett ytterligare låneunderstöd af 2,000,000 R:dr åt de näringar, som skulle förlora afsättningen genom den större handelsfrihet, han önskade måtte blifva införd, kan jag, då lifvet i all rörelse, afsättning, komme alt dem betagas, icke anse ledande till någon annan hjelp för våra näringar, än till deras begrafningshjelp; hvarföre jag afstyrker Motionen.
Herr Rosenblad } Bertlhard:
Då jag nn går att försvara min Motion, anser jag mig ej behöfva ingå i någon vidlyftig discussion om systemen för näringarne och handeln.
Jag vågar tro, alt de låneunderstöd jag föreslagit skola genom den Ökade lättnad de lämna Näringsldkarne att concurrera med Utländska Fabrikanter, långt ifrån att förtjena benämning af begrafningshjelp, lätta afsättningen för våra fabrikater, och i betydlig mån underhjelpa våra Näringars 2^2 Den 19 December f. m. uppkomst.
Min tanka är, att då desse Näringar uppstått i skydd af prohibitiva författningar, och således möjligen kunde göra anspråk på någon underlättnad vid öfvergången till ett motsatt handelssystem, denna underlättnad blefve för dera större och för Staten mindre betungande, om man genom directa lån för en betydligare del af deras liggande förlager (Tixa capitaler) och mot låg ränta, satte dem i tillfälle att äfven häri täfla med främmande större lager, än genom höga skyddstullafgifter, gynnande tullförsnillningen, alltid lättare än det egentliga lurendrejeriet, och derigenom beredande Staten i sina tullinkomster större förlust än någon procents ränta å ifrågavarande 2 Millioner.
Det har ej varit min mening att desse 2 Millioner skulle utgå på det sätt, att sedelstocken derigenom öktes, utan att de skulle tagas, antingen från gjorde besparingar, eller ock anskaffas genom lån, i hvilket sednare fall jag tror, att om Staten än sjelf upplånte för 6 och utlånte mot 2 procent, dess vinst af Näringarnes uppkomst och ökade tullintrader dock betydligen skulle öfverskjuta ränteförlusten.
De färska prof vi sjelfva äga utaf följderne af handelsinskränkningars upphäfvande, äfven för Statskassan, hafva varit de mäst tillfredsställande.
Den 37 Maj. 299 an problematiska.
Sådant skulle vara att bygga hus på isen, slott i luften.
Hvad vidare beträffar ett af mig för flera plenidagar sedan fäldt yttrande, att våra förråd öro tomma och våra fästningar uti ett tillstånd, att de icke kunna anses för fästningar, hvarpå jag nu hört grundas den förmodan, att de anslag, som vid förlidne riksdag till förråden och fästningarna beviljades, icke skulle vara ändamålsenligt använda, och hvilket yttrande här blifvit upprepadt, får jag tillkännagifva, att jag anser de i5,ooo munderingar tili förrådens completterande, hvartill anslag vid förra riksdagen beviljades, vara så obetydligt emot hvad som bör finnas i förråden, att förråden äfven med dessa i5,ooo munderingar kunna anses tomma, helst dessa munderingar endast förslå för en enda beväringsclass, om den skall uppbådas.
Den andra classen kunde äfven böra utgå, och då äro förråden i bokstaflig mening tomma.
Hvad fästningarna angar, lärer det äfven vara säkert, att de anslag, som i detta afseende vid sista riksdag beviljades, angingo nybyggnader och icke underhåll af de redan befintliga.
Dessa anslag voro, i jemnförelse med de stora summor, som för fästningars nybyggnad åtgå, ganska ringa och kunna, äfven om de i flera år fortfarande utgå, icke uppfylla ändamålet så, att man kan säga, att våra fästningar befinnas i fullgodt skick; hvarutaf allt torde följa, att mitt yttrande om förråden och fästningarna står väl tillsammans med de vid sista riksdag beviljade anslagens ändamålsenliga användande.
Hvad förråden särskildt beträffar, täger jag tillfället i akt att yttra den mening, att de anslag, Utsk. tillstyrkt för KrigsCoIlegii behof, äro otillräckliga och ringare än de, som vid sista riksdag beviljades; visserligen icke ringare till siffran; men som den siffran blott betyder ett visst qvantum kläde, jern, läder &o., och klädesprisen stigit sedan sista riksdag, är det tydligt, att det anslag, StatsTJtsk. tillstyrkt, är ringare än det, som vid sista riksdag beviljades, så mycket ringare sorn 3a sk. per aln å 5i,ooo alnar, och således omkring 34-,000 r:dr mindre än det, som vid sista riksdag beviljades; men att det vid sednaste riksdag lemnade anslaget icke varit öfverflödigt, bevisas bäst deraf, att det icke funnits tillräckligt för beväringsmanskapets beklädande.
Beväringsmanskapet har årligen ökats; det måste beklädas, och deraf uppkommer ett ökadt behof af anslag; men om anslaget icke okas, blir förmodligen följden den, att bristande munderingar måste tagas ur de större förråden, hvilka blifvit afsedda att tjena till reserv, och förråden blifva sålunda tömda, hvarefter vi stå på samma punkt som vid sista riksdagen.
Jag har förut förklarat, att jag anser 15,000 munderingar för så godt som intet, samt att derföre åtminstone så stort anslag bör beviljas, att detta obetydliga förråd icke måtte behöfva tillgripas; hvarföre jag äfven, när åtcrrcmissen kommer att behandlas i Utsk., ämnar tillstyrka 3o« Den 27 Maj.
Utsk. att öka detta anslag så mycket, sorn till fyllnad af detta behof erfordras, och jag gö'r det så mycket hellre, sorn jag anser det vara stor misshushållning att anslå så litet för de årliga behofven, att man nödgades gnaga på förråden.
Jag anser mig förpligtad att yttra några ord i anleda, af hvad en värd ledamot sagt, ang:de cavalleriets organisation.
Det år onekligt, att uti indelta cavafleriets organisation ligger en djup ändamålsstridighet, hvilken dock hufvudsakligen inskränker sig till ett enda förliåIlande och afser icke manskapet, utan hästarna, samt består deruti, att hästarna äro för befälet oell rolama odisponibla 1 i månader om året eller mycket längre, då möten uteblifva; hvaraf man, utan någon speciel sakkännedom, kan finna, att hästarna, som under så lång tid öfverlemnas åt rotehållarnes behandling, måste förlora i den tjenstbarhet, hvartill de blifvit inöfvade.
Att afhjelpa denna djupt verkande olägenhet har ofta blifvit försökt på de mest ändamålsenliga sätt, dels att genom öfverenskommelse med rusthål larne samla hästarna vid squadronschefernas boställen, synnerligast hvad Skånska caval leri reg: terna angår och dels genom att åstadkomma en rernonterings- och underhållspasse■yolance; men dessa försök hafva mött sådana svårigheter, att det nästan kan anses omöjligt att utföra dem; hvaremot man varit betänkt på att indraga indelta eavalleriet och endast underhålla värfvadt cavallen.
Aila calculer öfver detta förslag, som kommit till min kännedom, hafva utvisat, att ett lika stort värlvadt cavallen skulle blifva dyrare än det indelta, hvarföre jäg äfven nödgas bekänna, att, så ändamålsstridigt indelta cavalleriets närvar, organisation af mig medgifves vara, jag dock svårligen inser, huru olägenheten skall kunna afhjelpas; men skulle någon härtill kunna uppgöra en plan, är jag förvissad, att densamma skulle med det mest odelade bifall cmottagas.
Intilldess lärer det likväl blifva nödvändigt alt bibehålla såväl det indelta som värfvade eavalleriet.
Båda, men synnerligast det värfvade, bilda förträffliga stammar för nationalbeväringen, som äfven måste inträda i eavalleriet.
Principen blir den, att nationalbeväringen fordrar en stam, och hela frågan, hvarom man så mycket undersökt, ligger dock uti rätta proportionen emellan stammen pch nationalbeväringen.
Är denna proportion för liten å stammens sida, så uppkomma dessa oformliga massor, mot hvilka jag alltid skall förklara mig.
Löfgärdet till häst, äro dervid tvenne betraktelser att görn, eller det bör betraktas i tvenne afseende!), först såsom ett vanligt värfvadt reg:te och hvad det såsom sådant skall kosta, och dernäst såsom gardesregtte, dervid den högre kostnad bör afses, som föranledes af den glans, hvarmed thronen bör orngifvas, och deruti man icke bör finna någon misscalcul.
Slutligen får jag till värfvade cavalleriregzternas fördel anföra, att de kunna anses såsom Den aj Maj. 3oi en plantskola.
Jag kan anföra det antal utmärkt skickliga chefer, som utgått från Lifgardet till häst; jag kan nämna detta utan sjelfberöm, emedan det äx- 19 år sedan, jag lemnade reg:tet.
Horn i dess första anförande.
Jag anhåller att såsom min enskilda tanke få yttra några ord och att desamma måtte få åtfölja återremissen till Utsk.
Jag anhåller dock, att de må tagas såsom min enskilda tanke och icke, såsom under gårdagen hände, blifva föremål för en liflig discussion, som sträckte sig utom gränsen för ämnet.
Till de skäl, som jag i går nämnde, hvarföre jag i allmänhet icke är redobogen att bevilja anslag, får jag lägga ett nytt, nemi. det, att jag anser de behof först böra fyllas, som icke tåla uppskof.