Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så fort ett så bebeskalfadt ämne blifvit med Landtnäs tillåtelse uppförd t på listan och föredrages Ståndet, måste samma tvistande uppstå som nu ; och man har ej andra skäl alt combattera de ledamöter, som vilja fortsätta sina försök, än att från första början hindra dessa måls uppförande på listan.
Jag anhåller derföre, att inga nya motioner, eller hvad det må kallas, uppföras på listan, utan att genast mätte användas den makt alt kunna säga: en sådan motion kan icke uppföras på listan och sålunda icke heller föredragas.
Detta är enda sättet att komma ifrån ett sådant obehag, som detta, ifall Hrr Rosenqvist och Munck af Rosenschöld ämna fortsätta sitt gäckeri.
Jag förmodade att Hr Rosenqvist, då han begärde och tick 57 §:n uppläst, deraf bort finna, alt denna § tydligen innefattar ett stadgande, rakt stridande mot hans yttrande och påslående i afseende på communication med de andra Stånden.
Den ifrågavar. saken kan ej komma till de öfriga Stånden, emedan R. o. Ad. afslngit, så väl sjelfva frågan, som communication deraf; hvaraf också lärer följa, att någon reservation i ämnet icke kan afgå, och att begäran derom icke ens passar sig att framställa.
— I afseende å hvad den siste talaren, Gr.
Frölich, yttrat, kan jag ingalunda med honom instämma deruti, att Landtm, eller Talman äger rätt att från föredragnts-listan utesluta yttranden af ledamot inom Ståndet, vare sig huru olagliga som helst; ty en gång af representanten fällda tillhöra de Ståndet, och Ståndet äger laglig rätt alt öfver den ledamoten samt hans yttrande besluta.
Sådana yttranden kunna innehålla rena förbrytelser, och ledamoten kan komma under 78 §:n Riksd.Ordn. eller 1 to §:n Reg.Formen.
Af sådan anledn. går det icke an, alt Landtm, eller Talman kan tillåtas den rättigheten att vägra uppförande på föredragnts-listan af inom Ståndet afgifna yttranden, emedan Ståndet äger besluta hvilken påföljd, som i anledn. deraf må äga rum.
Hr L e f r e'n, J o h.
En ledamot har begärt uppläsning af 57 §m Riksd.Ordn., för att derpå grunda sin förmenta tanke.
Jag har här samma 5, för att bevisa, att den ledamoten har orätt. tj:n börjar med dessa ord: ”De 'hillmanna beslut, soni ett Stånd fattar.”
Detta beslut är icke något allmänt utan enskildt beslut.
Detta är ett försök till en motion, sorn icke blef communicerad.
Vidare säger §:n: ”äfvensom hvad ett särskildt Stånd, i egenskap ’’af RiksSt., beslutat och annais rätt röra kan, meddelas de ”öfriga Stånden genom utdr, af prot.” Efter dessa 2:11c be - De.n 8 April c. m. >83 slämraelser, som tydligen utstaka, att frågan skall antingen röra ett allmänt ärende eller ett enskildt
Stånds fattade beslut af beskaffenhet att röra ett annat Stånds rätt, skall sådant genom prot.-utdr. de öfriga Stånden meddelas.
Derefter följer:
"Vill ledamot, som ej i Ståndets fatlade beslut "instämt, sin särskilda tanke bos de öfriga Stånden anmäla, "stånde det honom fritt genom särskildt mern." &c. Häraf lärer vara klart, att den fråga, som nu är före, hvarken kan hänföras under den ena eller den andra catbegorien, och att således de ledamöter, som här vilja yrka, att reservationer i allmänhet skola kunna meddelas de öfriga Stånden, hafva orätt och förstått denna 57 § alldeles mot dess mening och tydliga ord.
Jag tror, att förvillelsen uppkommit deraf, att desse ledamöter hafva läst annans lätt i stället för an näts, nemi. annat Stånds rätt.
Jag tillstyrker och begär, att de ledamöter, sorn länge nog pröfvat R. o.
Ad:s tålsamhet, ville afstå från dylika försök som detta. R. o. Ad. hedras icke af dessa öfverläggningar, och icke de herrarne heller, af sina försök.
Jag vet ej om mitt sista yttrande kunde så missförstås, att det borde föranleda till det svar, som Frih.
Cederström derå afgifvit, men icke var min mening att åt Landtm, eller Talmän öfverlemna den makt att kunna förvägra någon att yttra sig.
Jag sade blott, att icke framställningar borde upptagas på föredragnts-listan; och mellan dessa båda yttranden hoppas jag, att herrarne finna en himmelsvid skilnad.
Att en Talman icke får godtyckligt vägra att föredraga målen, det faller af sig sjelf; men huruvida han är skyldig att upptaga hvarje förändring, som kan göras af en motion, som blifvit afslagen eller inkommit efter motionstidens slut, derom skulle jag tro, att meningarna ej borde eller lära vara delade; ty i annat fall skola vi aldrig komma ifrån ett mål, — det skulle alltid kunna under en förändrad skepnad återkomma ad infinitum, oell i sådana händelser bör väl en Talman kunna säga: jag tager ej emot detta anförande, såsom i en annan form innefattande hvad redan blifvit afgjordt.
J må deröfver klaga bäst J behagen, jag föredrager det icke, hvem som helst må göra det, men jag gör det ej.
Jag tror, att Ståndet derför skulle lacka sin Talman och derigenom befrias från obehagligheter, sådana som denna.
Jag har icke väckt den motion, hvars behandlingssätt föranledt den ifrågavar. reservationen ; jag har endast understödt motionären, Hr Munck af Rosenschöld, att få sin reservation communicerad de öfriga Stånden, — och dertill ger mig grundlagen rättighet.
Alt Hr Munck af Rosenschöld i denna reservation gjort en rccit af motionen är något, 184 Den 8 April e. ra. som får stå för hans räkning; och om han utstryker denna recit, så att det blir blott ordet ”reservation,” så lärer det väl icke kunna nekas honom, men det beror för resten af honom sjelf.
Jag reserverar mig blott emot, att han icke får sin reservation communieerad.
Hr Munck af Rosenschöld; Jag liar begärt ordet för att förklara, att orsaken, hvarföre jag infört min motion uti reservationen, har ej varit någon annan an den, att visa hvaröfver jag reserverat mig. — beträffande den invändning
Hr Lefrén gjort, alt min reservation ej kunde få communiceras MedStånden, emedan det ej var öfver ett beslut uti en allmän fråga jag reserverat mig, ej heller öfver något, som annat
Stånds rätt röra kunde; så vill jag blott möta densamma dermed, att allmänna frågor äro sådana, som angå samtliga Stånden.
Att denna gjorde det, tycker jag bör följa deraf, att jag ej föreslagit, att R. o. Ad ville inbjuda de öfriga St;n att ingå med amnesti-ansökan för Hr Crusenstolpe, utan jag har uppmanat R.
St. dertill.
Att det kunde röra annat Stånds rätt, är klart deraf, att oansedt R. o. Ad. ej ville deltaga uti den af mig framställda begäran om amnesti för Hr Crusenstolpe, så kunde möjligtvis något af de öfriga Stånden velat göra det.
Hade det varit en fråga, sora angått detta Stånd ensamt, d. v. s. en sådan, som bort remitteras till Ridd.- eller Coust.Ulsk., skulle jag aldrig önskat någon communication deraf med MedStånden.
Ad. fann öfverläggningen fulländad.
Den välvilja, hvarmed R. o. Ad. alltid omfattat alla uppfinningar, som afse allmänt väl, gör att jag fördristar mig anmäla, att i morgon äro alt bese hos Lieutenant Jack, boende i huset N:o 3 i hörnet af Stora Nygatan och Gråmuokegränd, 1 trappor upp, en modell till skärgårds-fartyg, en rotbrytnings-machin och en uppfinning att gå på vattnet.
Vid förnyad föredragning af Hr Ribhings, Bengt, den 4 dennes på bordet lagda anförande, ianledn. af Hr Rosenqvists, Fredr.
Leonh., motion om förbud för Judar att i Riket inflytta eller äga jord, blef detta anförande remitteradt till Allm.
Föredrogs ånyo och bifölls LagUtsk;s den 4 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 5, i anledn. af väckt fråga om ändring i sättet för nämndemäns väljande.
Å Den 8 April c. m. * 85 Ånyo föredrogs LagUtskrs den 4 dennes på bordet lagda mern.
Nro 6, i anledn. af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på kartering af handlingar i concursmål. R. o. Ad. gillade detta mern., och fann ämnet tillhöra BevilIn.TJtsk:s behandling.
Då nu ånyo föredrogs LagUtskrs den 4 dennes på hordet Ingda mern.
Nro 7, i anledn. af väckt fråga om ändring i K. förorda, den 20 Dec. 1825, huru förhållas skall vid besigtningar och öfverbesigtningar, då varor eller färdiga arbeten för landt- eller sjöförsvarets behof efter uppgjorda conlract levereras, blef detsamma å nyo hegardt på bordet af Hrr Hjerta, Lars, samt Rosenqvist, Fredr.
Leon h. Föredrogs ånyo LagUtskrs den 4 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 8,' i anledn. af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på chartse-sigillatae-afgiftens beräknande.
II. R. o. Ad. gillade detta utlåt, och ansåg den delen af motionen, som blifvit ålerlemnad, tillhöra Bevilln.Utskrs behandling.
Vid förnyad föredragning, lät R. o. Ad. bero vid LagUtskrs den 4 dennes på bordet lagda utlåtanden:
Nro g, i anledn. af väckt motion om förändrade grunder för tulls erläggande vid skatllagda tullmjölqvarnar; Nro 10, i anledn. af väckt motion 0111 behofvet af vissa föreskrifter angrde rekryters antagande; Nro 11, i anledn. af väckta motioner om ändring i författningarna, angrde hemmans förmedling; Nro 12, i anledn. af väckt motion om rättighet för Brandstods-comiteen inom Luggude härad, att utmätningsvis utlaga obetalda brandslods-afgifter.
Ånyo föredrogs och bifölls LagUtskrs den 4 dennes på bordet lagda betänk.
Nro i3 öfver väckt motion om inskränkning i gårdfarihandlafldes rättighet att utbekomma fordringar för utborgode varor.
Till pröfning företogs LagUtskrs den, 4 dennes på bordet lagda betänk.
Nro 14, om rättighet för parter alt deras till domstol ingifna handlingar återbekomma.
Uppå begäran af Ht Rosenqvist, Fredr.
Leonh., blefvo äfven reservationerna upplästa.
Ulsk. har i sin deduction visserligen siikt ådagalägga öfverflödigheten af min motion; men 5 H. • 24 Den 8 April e. ra. genom uppläsningen af reservationerna vid dess betänk., torde
Ståndet vara tillräckligen öfvertygadt derom, att motionen icke varit af behofvet opåkallad, oell att Utsk. icke undanröjt eller vederlagt de skäl, hvarpå den är grundad.
Hufvudsakliga ändamålet dermed bar varit, att rättsökande^parter måtte från öfverrätter kunna återfå de handlingar, som de i bufvudskrift inlemnat, utan att nödgas vidkännas kostnad för lösen af afskrifter deraf.
Hr von Zweigbergk har uti sin reservation visat, att sådana handlingars utlemnande ingalunda är förenadt med den fara för domaren, som skulle bestå uti saknad tillgång till de handlingar, hvarpå han grundat sitt beslut, enär renoverade domböcker från underrätterna till Flofrätterna insändas, och domböckerna innehålla alla vid domstolen presenterade handlingar.
Då frågan ingalunda är likgiltig för rättsökande, och betänk, är återremitteradt af två Stånd, anhåller jag, på grund af hvad jag och reservanterne anfört, att R. o. Ad. äfven ville återremittera detsamma.
Hufvudsakligen förekommen af Hr Hjerta, skall jag icke upptaga R. o. Ad:s tid med något vidlyftigt yttrande i detta ämne.
De af Utsk. i detta betänk. förespeglade vådor, som skulle vara förenade med motionärens förslag, äro redan vederlagda uti R.
St:s vid sistlidne riksdag till K.
M. aflåtna und. skrifvelse, i följd af då väckt enahanda motion; uti hvilken underd. skrifvelse R.
St. föreslogo, att parter måtte kostnadsfritt återfå till domstolar ingifna protocoll, utslag och andra handlingar af sådan beskaffenhet, alt bufvudskrift dertill hos vederbör, embetsmyndighet funnes att tillgå.
Någon våda kan således icke uppslå deraf, att sådana handlingar utlemnas.
På dessa och de af Hr Hjerta anförda skäl, instämmer jag med honom uti anhållan om återremiss.
Det är i anledn. af Hr Hjertås yttrande, jag funnit mig uppkallad för att fasta uppmärksamheten derpå, alt vid härads-, kämnärs- och rådstufvurätter hinder icke möter för återbekommande af de handlingar, sorn blifvit af parten i original inlemnade, och att det tvertom är dessa domstolars skyldighet att sådana handlingar utan lösen lill vederbör, återställa.
Sådant är förhållandet vid underrätterna.
I Flofrätterna deremot förhåller det sig så, som Hr Hjerta vltrat, att nemi. man icke kan återfå hufvudskrifterna, utan afskrifter deraf blifvit ingifna.
Reservanterne hafva så väl motiverat deras med motionärens öfverensstämmande åsigt, att jag icke har något att tillägga för anhållan om återremiss af betänkandet.
Skulle förhållandet vara sådant, som Hr Hjerta uppgifvit, nemi. att LagUtsk:s
Den 8 April e. m. förevar, betänk, är återremitteradt af 2:ne Ständ, så vill jag icke motsätta mig återremis deraf lios R. o. Ad.
I annat fall har jag trott mig böra tillkännagifva min åsigt af motionen, som jag anser vara af den art, att den icke bör bifallas.
Jag bar följaktligen inom LagUtsk. tillhört majoriteten, och anhåller att med några ord få redogöra för motiven till Utskts beslut; hvarvid likväl, till en början, torde böra upplysas, huru detta ärende vid sista riksdag behandlades.
Då afgafs en, om icke flera motioner af det syftemål, att parter skulle kunna från alla domstolar, så väl under- som öfverrätter, återfå ingifna handlingar.
De handlingar, som af parter vid domstolar presenteras, äro af 2;ne slag: antingen sådana, hvartill, enligt LagUtsk:s vid sista riksdag gifna definition, hufvudskrift är hos vederbör, embetsmyndigheter att tillgå, d. v. s. egentligen endast underrätternas protocoll i målet, eller ock sådana enskilda handlingar, som parter förete, för att dermed styrka sin talan, såsom testamenten, arfskiften, eontraeter, bouppteckningar m. fl. vigtiga documenter.
LagUtsk. och R.
St. vid sisla riksdagen tillstyrkte dock endast återlemnande af sådana handlingar, som finnas att tillgå i hufvudskrift hos vederbör. embetsmyndigheter, och Hr Hjerta har endast begärt, att den då af R.
St. gjorda und. framställningen måtte förnyas, och fråga är således blott om sådana handlingar, hvilka för parterna äro af ingen vigt att behålla och förvara, och sora de ofta löst allenast för att inlemna i högre instansen, der de erfordras för målets pröfning, och hvarest parten, i händelse lian är intresserad af att behålla hufvudskriften, kan ingifva behörigen styrkt afskrift deraf.
Å andra sidan skulle deremot stor olägenhet uppkomma deraf, att till öfverrätt inlemnade handlingar återlemnades, sedan målet blifvit pröfvadt och afgjordt, emedan för erhållande af nödiga upplysningar röride afgjorda mål, särdeles från en mera aflägsen tid, erfordras att aga tillgång till en complett act i målet, hvilken måste finnas hos den domstol, som sednast dömt i saken.
Mål kunna nemi. förekomma af enahanda beskaffenhet med förut afgjorda, och parter kunna åberopa föregående domslut, i hvilka fall domaren beliöfver gå till acten, som måste vara complett, såvida erforderlig upplysning i förefallande särskilda omständigheter skall kunna erhållas.
Enahanda är förhållandet i frågor om resnings- eller nådansökningar, som ofta inkomma till K. M., långt efter det målet blifvit slutligen afgjordt.
Hittills hafva vederb. föredragande i Revisionen brukat att infordra acten i målet, hvaraf resnings- eller nådansökningeu är föranledd, från den domare, som sednast dömt i saken.
Om nu handlingar, tillhörande sådana acter, finge ntlemnas, skulle antingen sökanden uppkallas lill Revisionen och föreläggas att complettera acten, eller ock föredraganden ombesörja sådant genom correspondance med underdomare.
De svårigheter och ola - i88 Den 8 April c. m. genheter, som dermed äro förenade, så väl som den tidsutdrägt med dylika måls afgörande, som deraf måste blifva en följd, skola åtminstone icke af dem, som sjelfve lagt hand vid sådana ärenden, kanna förbises; hvaremot en hvar borde finna, att någon olägenhet icke uppkommer deraf, att parter icke erhålla rättighet till ingifna handlingars återbekommande, åtminstone i det inskränktare hänseende, motionären afsett.
På dessa skäl anhåller jag, att betänk, måtte bifallas, såvida detsamma icke ar från öfriga Stånden återremitteradt.
För min del är jag af samma tanke, som den siste värde talaren, som fullkomligen utredt olägenheterna af förslaget, då deremot nu gällande föreskrifter endast erbjuda olägenheten för parten att lösa afskrifler utaf de handlingar, han önskar återbekomma.
Skulle deremot parter erhålla rättighet att, utan motsvarande afskrifler, återfå de i original ingifna handlingarna, så borde äfven en viss tid bestämmas, inom hvilken denna rättighet skulle begagnas.
För att bålla reda och ordning på den mängd handlingar, sorn uti embetsverken förvaras, måste de nemi. inbindas.
Inbindningen sker vanligtvis sednast 3 eller 4 år efter det handlingarne inkommit.
Om nu dessa efter den tidens förlopp skulle kunna utbekommas, så skulle de utklippas ur de inbundna volumerna; och jag hemställer, huru dessa acter, på sådant sätt stympade, komma att se ut.
— För öfrigt bör man ej förbise den omständigheten, dels att man uti rättegångsverkens archiver må äga tillgång till en juridisk litteratur, ett slags historia öfver lagskipningen, som genom en dylik stympning af acterna i betydlig mån skulle göras omöjlig, dels ock att, derest acterna icke skulle fullständigt förvaras, så väl den enskildes som domstolarnes säkerhet fordrade en så besvärande utförlighet i prottn, — hvilken tillgången till fullständiga handlingar nu gör öfverflödig, — att antalet tjenstemän i öfverdomstolarna ovillkorligen måste ökas till betydlig utgift för statscassan.
Den siste värde talaren har redan fästat uppmärksamheten dervid, att föredraganderne i Högsta Domstolen vid många tillfällen hafva behof af att erhålla upplysningar ur acter i ledan afgjorda mål och visat hvilka olägenheter och kostnader det skulle medföra att förelägga parterna att sjelfve anskaffa dessa upplysningar.
Jag får tillägga, alt detta behof vid många tillfällen kommer i fråga äfven för parterna sjelfva, och att i sådant fall acterna torde säkrare förvaras i domstolarnes archiver än i enskildes kistor och skåp.
Jag anhåller, att R. o. Ad. ville fästa uppmärksamhet dervid, att fråga endast är om sådana handlingar, hvartill originalen finnas hos andra embetsmyndigheler.
Den våda, som möjligen skulle vara förenad med tillåtelsen Den 8 April e. m. att få återtaga ingifna rättegångshandlingar, försvinner, när man vet, att originalet finues på ett annat ställe.
Om det vid resnings- eller andra ansökningar skulle hända, att Högsta
Domstolen behöfver upplysning utaf förut ingifna men sedermera utlemnade rättegångshandlingar; så står det sökanden öppet att sjelf prasstera dessa handlingar ifrån den auetoritet, der de finnas i original.
Jag afser väsendtligen den kostnad, hvarpå parter blifva bragte, hvilka, efter slutad rättegång, för andra angelägenheter hafva behof af utlösta och till domstolar ingifna handlingar.
Uti domstolarnes pro t. finnes intaget livad som för parternes säkerhet kan vara af nöden; och hvarföre skola då parter för återbekommande af handlingar, som de en gång utlöst, vara underkastade en utgift, som är drygare, i samma mån det är en högre auetoritet, hvarifrån man vill utbekomma handlingen.
De betänkligheter, som de atlie siste talarne anfört, finner jag icke vara af den betydenhet, att jag kan frångå mitt yrkande att betänk, måtte till Utsk. återremitteras Hr Hjerta:
En värd talare har visserligen på ett upplysande sätt oinförmält, alt min motion i dess inskränkta omfattning icke kan vara af så stor nytta, som om den gällde alla handlingar utan undantag; men just deruti, att fråga icke är om andra handlingar än sådana, sorn, derest så erfordras, kunna erhållas hos den auetoritet, från hvilken de blifvit utlösta, torde finnas ett skäl, hvarföre vådan icke är särdeles stor att utlemna dylika.
För den händelse likväl att LagUtsk. icke skulle finna sig böra frångå sitt yttrande i hufvudsaken, anhåller jag att Utsk. åtminstone ville föreslå Ständerna att besluta ett stadgande, hvarigenom parter befriades från skyldigheten att uti revisionssaker återköpa sådana handlingar, som äro till öfverrätter inlemnade och skola insändas till K. M., och som de 1111 måste lösa ined 2! sk. btco arket, oberäknadt stämplade papperet, utan att dock llofrätlerne behållit några afskrifter deraf.
Detta är en kostnad, som icke kan försvaras och i min tanke bör försvinna.
Jag anhåller att få förena mig med Hrr Gunther och Dalman.
För ett måls grundliga pröfning erfordras ofta att se originalhandlingarna.
Det gifves äfven andra, än de af Hr Gunther nämnda fall, då tillgång till originalhandlingarna erfordras, nemi. då underskrifter bestridas till deras riktighet.
I frågor om fatalier, är det jemväl nödvändigt, att se originalhandlingarna, för att vara förvissad, det allt tillgått såsom vederb. uppgifvit.
Äfven sedan en act i fullständigt skick inkommit till högsta instansen, är det nödigt, att hon icke söndras utan sammanhålles, med hänsigt till de upplysningar, sorn deraf kunna behöfvas, dels i fråga om andra mål af dylik igo Do 11 8 April c. m. beskaffenhet, dels ännn mer i afseende på framtida frågor rör:de samma mål.
Uti Ecclesiastik-expedrn har jag sett exempel på, huruledes man, för att bespara sig originalhandlingars afskrifvande, inlagt dem i coneepten till utgående expeditioner, hvarigenom, då dessa sedermera blifvit utlånta, man saknat originalhandlingarna, när de hehöfts och eftersökts i acten, eller funnit dem maculerade, om de kommit till rätta.
Det är således nödvändigt att hafva acterna fullständiga så väl för den närvar, som kommande tiden.
Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall å LagUtskrs betänk.
N:o i4* Ropades ja och nej.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om Ståndet ansåg de gjorda anmärkningarna föranleda dess återremitterande.
Ropades ja och nej. * Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att han vidden sist framställda proposm trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Vidare föredrogs LagUlsk:s den 4 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o i5, i nnledn. af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på låns erhållande ur R.
SttsBank och andra publika cassör.
Hr Reutersvärd, Pehr Adam:
I slutet af motionen hade jag begärt, alt den måtte remitteras till BancoUtsk., derföre att ifrågavar. reglemente är utfärdadt af Bancocommisariatet, och hemställer jag om ej remiss bör ske till nämnda Utskott.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då motionen på hans framställning blifvit remitterad till LagUtsk., R. o.
Ad. af honom kunde förvänta någon förklaring af grunderna derföre.
Orsaken hade varit den, att motionen angick utbytet af vissa lagligen förbindande förpligtelser mot andra föreslagna, hvilkas bindande kraft och verkan juridiskt måste bedömmas.
Ett sådant bedömmande hade Hr Landtm, ansett närmast tillhöra LagUtsk., hvilket det stått öppet att, om det pröfvats nödigt, antingen sammanträda med annat Utsk. eller gerom prot.utdr. meddela detsamma hvad behöfligt vore och inhemta samma Utsk:s utlåt, deröfver.
LagUtsk. hade således på detta sätt kunnat meddela sig med BancoUtsk.
Då emedlertid motionären sjelf anhållit, att ärendet måtte remitteras till BancoUtsk., ville Hr Landtm, alltför gerna frånträda denna mening, men hade ansett sig skyldig för R. o. Ad. förklara orsaken hvarföre han föreslagit motionens remitterande till Lagutskottet.
Den 8 April c, ra.
Uppå derefter framställd propos., fann R. o. Ad. motionen böra af BancoUtsk. behandlas.
Vid förnyad föredragning af LagUtsk:s den 4 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 16, öfver väckt motion om uppliäfvande af lagens stadgande angtde qvalificerade dödsstraff, blef det ånyo lagdt på bordet af Frihtne Cederström, Thure, samt Ridderstolpe, Fredr.
Ånyo föredrogs och bifölls LagUtskts den 4 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 17, öfver väckt motion om ändring i 2 cap. i3 §:n kyrkolagen.
Ilr Reutersvärd, Pehr Adam: uppläste följande:
Mts till R.
St. aflåtna nåd. propos:r om ökade statsanslag på 2tdra hufvudtiteln till löneförbättringar m. m. för en del verks embets- och tjenstemän, hvilka i dessa dagar förevarit i'StatsUtsk.; anhåller jag att få anföra följande:
Utom det alt jag i hufvudsaken instämmer i hvad
Hrr von Moltzer och Palmcrantz uti sina motioner anfört, angtde behofvet af en ändamålsenligare författning i fråga om befordringar för civile embets- och tjenstemän; får jag, i sammanhang härmed, vördsamt yrka, att R.
St. ånyo måtte ingå till K.
M. med en und. skrifvelse, i öfverensstämmelse med R.
St:s, i Febr. månad år i83o, under N:o 352 aflåtna und. skrifvelse, och utbeder mig att derjemte få yttra några ord i delta vigtiga ämne.