Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får för öfrigt nämna, att vid Den a3 Oc t olber e. ni. denna Riksdag flere motioner blifvit väckte om förekommande af allt för täta transporter med fångar, samt de dermed förenade kostnader, och att Lagutskottet, i anledning häraf, afgifvit ett förslag, sorn jag tror i det närmaste skall förebygga de olägenheter, öfver hvilka man klagat, och hvilka således, om detta förslag anta ges > hädanefter mera sällan skola förekomma.
I öfrigt anser jag kroppsstraff i intet fall vara tjenligt, men tror uti det ifrågavarande enskildt mörkt fängelse vara det straff» sorn icke allenast skulle afskräcka fångar ifrån falska uppgifter, utan, sedan en sådan är gjord, äfven förmå honom att bekänna det verkliga förhållandet.
Till besvarande af Friherre Anckarswärds sednare yttrande bör jag först erinra, att då jag nyttjade ordet: liberalitet, skedde det icke i samma mening, som ordet fått efter revolutionen; jag hade snarare bordt säga filantropi, hvilken från medlet af förra århundradet yttrade sig i synnerhet uti en tillgjord ömhet om fångar.
Då Friherre Anckarswärd för öfrigt saknar straff för sjelfva rymningen, torde jag blott behöfva påminna, att skildtvakt eller patrull äger i vissa fall att skjuta på fånge, som rymmer, och något strängare äfventyr för rymningsförsök kan jag icke tänka mig.
Jag instämmer dock med Friherre Anckar» Den 23 O ctober e. m. swärd deruti, att om fångar dömdes på dell ort, der de befunnos, skulle detta vara det kraftigaste medlet att förekomma de falska bekännelserna, och de deraf följande olägenheter.
Hvad beträffar Friherre Åkerbjelms förslag om enskilt mörkt fängelse, i stället för de hittills brukliga kroppsstraff, så instämmer jag visserligen med honom i bufvudsaken; men då detta slag af straff hittills icke varit jnfördt hos oss, och tillgång till mörka rum icke finnes i alla fängelser, betviflar jag, att Friherre Åkerhjelms förslag nu kan intagas i beslutet, med mindre det tillägg göres, alt straffet förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, der mörkt fängelse icke kan äga rum, Herr Munck af Rosenschöld: Herr
Tham bär ansett strängare fängelse icke kunna äga rum utan tortur; men Friherre Åkerhjelm har framställt ett förslag, sorn jag i detta afseende finnér lämpligt, utan att anse det lika med tortur.
Jag kan icke instämma med Herr Ribbing, att man bör straffa fången för det brott han möjligen skulle begå, om det lyckades honom alt rymma.
Jag finner äfven 14 dagars fängelse vid vatten och bröd vara för strängt; ty jag känner ett exempel af en utaf de 1811 insurgerade bönder på Malmö citadell, isom efter i3 dagars fängelse vid vatten och bröd utsläpptes, men dog 36 timmar - Den a3 October e. m. 353 mar derefter, emedan straffet blifvit verkstäldt med all stränghet.
Som intet nytt slag af straff lärer kunna beslutas utan ny motion, och fråga här endast är att godkänna Utskottets förslag, eller afslå detsamma, så förnyar jag min anhållan om proposition till afslag.
Herr Rosenqvist j Fredrik Leonhard: Uti Friherre Ancknrswärds yttrande instämmer jag till alla delar; men då Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm kunnat vara af den tanka, att en fånge bör straffas för blotta uppsåtet att bereda sig tillfälle att genom flykten varda fri, så måste jag upprktigt förklara, att lika så litet jag å ena sidan väntat ett sådant tänkesätt hos den ädle Grefven, lika så mycket anser jag det vara stötande för mensklighet, en.
Har då icke äfven en olycklig fånge någon rättighet; och bör då allt medlidande med bonom vara utestängt från menniskohjertat. '’
Detta ämne tyckes hafva en tämmeligen nära likhet med den af Kongl. Majit äfven till nu församlade Rikets Ständer gjorde Nådiga proposition, om tillåtelse för patroull, post, fångförare eller vaktkarl, alt få begagna skjutgevär, för att kunna undanrödja fånge, som försöker, att genom flykten undankomma.
En sådan proposition har jag på det kraftigaste beslridt, såsom vådlig för medborgerligheten; men 46 H. 23 354 Den i3 Octo ber e. m. då Herr Grefve Löwenhjelm såsom Stats» Råd och Konungens Rådgifvare understödt högstberörde Kongl, proposition, har den adle Grefven icke gerna kunnat förråda mildare tankesätt i den nu förevarande nästan likartade princip-frågan.
Äran att hafva velat göra den olycklige fångens belägenhet ännu svårare, än den nr, vill jag icke göra Herr Grefve Löwenhjelm stridig; än mindre afundas jag en sådan ära.
Jag erkänner blott, att jag hyser alldeles motsatta tänkesätt; och underkastar mig gerna de omdömen, som öfver mig derföre fällas.
Jag anhåller vördsamt om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till af slag å Utlåtandet.
Herr Cederschjöld., Pehr Gustaf: Principen för den Lag, som här är i fråga, griper så djupt in i nalurrätlen, att det är svårt att här utreda frågan på ett praeliskt sätt.
Jag skall likväl bjuda till, att i korthet framställa mina åsigter om saken.
Det gifves nemligen vissa rättigheter, som äro menniska!) medfödda och med hennes väsende så införlifvade att de icke kunna frånskiljas; och Lagstiftningen synes icke äga någon rättighet, att fordra hvad som ej är möjligt.
Om en person för hungersnöd stjäl så mycket som han beböfver till hungerns stillande för tillfället, så kan han derföre icke straffas; och om två personer äro i Den a3 O c t o ber c. m. 355 sjönöd, kan den ena icke straffas, för det han skuffat undan den andra från plankan, och dymedelst räddat sig sjelf.
Men kärleken till friheten är mägtigare, än kärleken lill lifvet; och jag kan icke föreställa mig, att samhället har någon rättighet att straffa en menniska, för det hon följer en drift, sorn icke står i hennes förmåga att motstå.
I samma stund en person är fängslag, är han på visst sätt återförsatt i naturtillståndet; och samhället äger väl rätt att stänga in honom, men icke att straffa hans försök att återfå friheten annorlunda, än att styra våld med våld.
Men för bemödandet att följa en drift, som naturen inlagt hos alla menniskor, kan man lika litet straffa individen, som man kan klandra, att ett samhälle begagnar tillfället att afskudda sig ett despotiskt ok och återförsätta sig i frihet.
Dessutom får jag påminna, att
Lagen stadgar intet serskildt straff för det att en person inför rälta nekar lill ett brott, hvarom han sedermera öfverbevises; men lill följd af det skäl man velat hämta från straffbarheten af en osannfärdig uppgift inför rätta, borde serskildt straff för falskt nekande äga rum lika väl, sorn för falsk bekännelse.
Jag tillstyrker således afslag å Utlåtandet.
För alt icke förlänga discussibneu vill jag blott upptaga Herr 46 H. ni* Den 23 Octo ber e. tu.
Cederschjölds sista jemförelse mellan en fängslad person oell ett folk under despotismens ok, sorn söker återtaga sin frihet.
Ett sådant folk kan icke jemföras med den, som, rättvisligen lagdi bojor, genom osanningar och diktade brott söker befria sig ur häktet; ty det mål, hvartill folket sträfvar, är byggt på samma rättsgrunder, sora. införandet af det tillstånd, hvari fången sig befinner.
Det hade varit önskligt, att Friherre Åkerhjelm, vid återremissen af första Betänkandet, sökt bibringa Utskottet öfvertygelse om lämpligheten af fängelse i mörkt rum; mig har det tillförene, hvarken vid förra eller denna Riksdag, lyckats och nu fruktar jag, att förslaget för sent blifvit framstäldt, och att binder äfven skola möta af Härads-häktenas inskränkthet, emedan de icke öfver allt medgifva enskildta fängelserum för fångarne.
Men för att emedlertid icke upphäfva de straff vi äga, intilldess lämpligare kunna tillvägabringas, kan jag ej annat än tillstyrka bifall till Utskottets Utlåtande.
Med anledning af Herr Ribbings yttrade önskan, att jag vid. återremissen af Utskottets första Betänkande bordt uppgifva mitt förslag om mörkt fängelses användande, får jag upplysa, att jag beklagligtvis icke var närvarande, då denna återremiss ägde rum.
Grefve Löwenhjelm, som äfven yttrat sig för den Den a3 October e. ni. mildare och likväl mera verkande bestraffning, som jag föreslagit, hvilken, såsom rätta tecknet på en ljus lagstiftning, redan visat sig medföra just den verkan straff i allmänhet borde åstadkomma, att väcka ånger och bättring och icke såsom nu, med de kroppstraff våra lagar utsätta, leda till förakt för dem, deras tolkare och verkställare i förening med den straffades förhärdelse; han har derjemte omnämnt, att tillgång på mörka rum icke i allmänhet vid fängelserna finnes.
Men jag får härvid erinra, att ingenting är lättare, än att medelst en lucka för fönstret, förvandla hvilket fängelse som hälst till mörkt rum, och derifrån åter till ljust, när man öppnar eller borttager luckan.
På detta sätt äro många celler inrättade vid Corrections-inrättningarna i Stockholm, och jag ser således ingen omöjlighet att äfven göra på enahanda sätt vid våra Länshäkten.
Beklagligtvis tillåter den trånga localen i allmänhet vid dessa häkten rätt ofta ej, att ett fängelserum upplåtes åt en enda fånge; men detta hör till bristerna inom fångväsendet, som böra afhjelpas, och det vöre kanske möjligt, att, i fall en Lag stiftades om enskildte fängelsestraff i mörkt eller ljust rum, i utbyte mot andra straff, nödige penninge-anslag till slika förbättringar äfven beslutades.
Jag skulle önska, att denna åsigt kunde ingå i det beslut, som vid detta tillfälle kommer att fattas, 358 Den 2 3 Octo Ler e. m. Herr Stråle, Nils Wilhelm: Jaganhåller, att få fästa uppmärksamheten derpå, att i vår nu gällande
Lag redan finnes ett stadgande om den, som falskeligen å sig bekänner brott, nemligen sådant brott, som medför lifsstraff.
I sådant fall utstakar lagen, att han skall straffas, och denna lag är åtskilliga gånger tillämpad; således ligger deruti ej något nytt.
Äfven finnes ansvar utsatt för den, som missbrukar rättegång och .besvärar Domare och Embetsmän, utan att dertill hafva laglig anledning.
Deruti finne vi äfven ett skäl att straffa den, som på sig sjelf bekänner brott, hvarigenom Embetsmän utan ändamål besväras, och kostnader förorsakas Staten.
Tillförene saknades bestämda föreskrifter, huru förhållas borde, då en fånge, hvilken redan blifvit förvunnen om brott, som medförde högsta kroppspligt, på sig bekände missgerning, den der å annan ort skulle vara begången, Det hände då ofta, att personer gjorde sådane bekännelser på sig, att de forslades från ett ställe till annat för att undergå ransakning; och det vanliga var att, om de ej under tiden fingo tillfälle alt rymma, de sluleligen återkallade sina bekännelser, Detta har gifvit anledning lill ytterligare lagstiftning i detta ämne, och nästan hvarje Riksdag har fråga derom uppstått och nya föreskrifter blifvit meddelade.
Äfven vid denna Riksdag är fråga vackt om det ytterligare [stadgande, att i visst Den al O c to b er e. m. 35g foll ransakningen skall kunna ske, utan att flen brottslige dervid i usta lies; och delta lagförslag beror ännu på Kongl. Maj:ts pröfning och sanclion.
Det blifver likväl alltid svårt, att belt och hållet förekomma onödiga ransakningar.
Det bänder merendels, alt en arrestant uti fängelset af andra brottsliga hörer omtalas begångna brott, neli derom erhåller så noga beskrifning, att lian sedermera kan göra en så deta ill erad bekännelse, att lian åtminstone i början synes vara saker.
När då brottet finnes vara begånget, kan det ofta icke undvikas, att lian skickas till en annan ort till ransakning, och först efter långa undersökningar finner man, att lian bekant falskt.
Alt ett sådant förfarande å fångens sida ej bör aflöpa onäpst, synes klart.
Men icke bör skälet, att straffa honom, sökas deruti, att lian sökt återvinna sin frihet, utan deruti alt han gäckats med Lagarne, orsakat Staten kostnader, och onödigtvis besvärat embetsmännen, hvarigenom andre göromål till äfventyrs måst stå efter.
Hvad åter angår sjelfva straff bestämmelsen , erkänner jag, att jag befarar, det vatten- och brödstraffet ganska sällan skall medföra en erforderlig verkan.
Vanligen har den, sorn falskeligen bekänner på sig brott, redan blifvit öfvertygad om så grofva förbrytelser, att högsta kroppspligt derföre äger rum.
För denne kan således ej högre ansvar bestämmas; han blir ostraffad för sin 36o Den a3 Octo ber e. ro* uppgift.
Ett annat förhållande inträffar åter med. de personer, som äro lifstidsfångar, och bekänna brott för att komma till ny ransakning, och få tillfälle att taga flykten.
För dem betyder straffbestämmelsen intet.
Jag har sett besvär af en fånge, hvilken för falsk bekännelse af brott, som går å lif, blifvit dömd till spöstraff; men det var icke öfver straffet han klagade, utan deröfver, att ytterligare ransakning blifvit förvägrad.
Således tror jag ej, att sådane personer genom straff af vatten och bröd skola afhållas från försök att komma till ransakning.
Det skullesåledes tyckas, att Friherre Åkerhjelms förslag vore det enda, som kunde tilläfventyrs medföra någon verkan, och jag tillstyrker, att, der det kan ske, fängelse i mörkt rum må stadgas, samt att Utskottets Utlåtande måtte bifallas med ett sådant tillägg.
Jag ber, att till vederläggning af hvad någon talare anfört, få omtala ett factum, som visar, att omständigheter kunna förekomma, hvilka förtjena afseende vid tillämpningen.
Det har handt i Frankrike, att en ung man blef dömd att vara galerslaf för ett mord, sorn han enligt sin egen bekännelse skulle hafva begått.
Han blef galerslaf, och följakteligen brännmärkt, Sedan han varit galerslaf ungefär ett år, uppställdes en dag alla slafvarne, och det gafs högtideligen Den j3 October c. m. 36i tillkänna att han var oskyldig, och att han erkänt hrottet för alt rädda sin far, hvilken var rätta banemannen.
Det bränmärke han bar, var i många afseenden den skönaste distinction han kunde bära; och således kunna många omständigheter förekomma, hvilka förtjena afseende.
Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, '.
Min afsigt är att besvara den satts Herr Cederschjöld framställt, att naturrätten här bör åberopas.
Jag vågar tro, att när tnenniskan inträdt uti samhällstillståndet, upphöra alla förbindelser, som härröra af naturrätten.
Samhället uppkommer på ruinerna af naturtillståndet.
Äfven naturrätten har, om den skulle åberopas, lika så väl sina skyldigheter, som rättigheter.
Vill man der åtnjuta rättigheter, måste man äfven underkasta sig skyldigheter.
De äro ej svåra; de innefattas i sattsen, att ej göra åt andra, hvad man ej vill, att andra skola göra åt sig.
En fånge, som diktar på sig brott, för att komma på fri fot, och kunna begå nya brott, sårar både samhällsrätten och naturrälten.
Derföre har jag velat vederlägga livad min värde vän Herr Cederschjöld anfört.
Beträffande hvad Friherre Åkerhjelm yttrat, att våra fängelser lätt kunna förändras till mörka, så förenar jag mig i hans tanka, att det må ske, der det är möjligt, så vida medel dertill finnas, och tillstyrker sålunda att, i stället 36a Den 23 Octo ber e. m. för vatten och bröd, gradationen af fängelse i mörkt runi, på högst i4 dagar, måtte antagas.
Ehuru önskligt det vore, att kunna discutera hvarje ämne så väl i afseende på naturrätten som samhällsrätten, tror jag dock, att de, hvilka inbjudit oss att med största skyndsamhet afhandla förekommande ärenden, af denna omständighet skulle hafva föga tillfredsställelse.
Jag vill blott anmärka vid hvad Friherre Åkerhjelm anfört om ensligheten af fängelserne, alt visserligen de vanliga Häradshäktena äro ensliga, ty de bestå mest blott af ett rum, men flera personer skola stundom deruti förvaras.
Deraf uppkommer svårighet, att genast sälta den brottslige i mörkt rum, hvilket annars är en äfven af mig såsom god erkänd utväg.
Ehvad vi besluta det, eller icke, tjenar det till intet, emedan åtminstone två Stånd bifallit Utlåtandet, och troligen har äfven det tredje afgjort saken.
Jag hemställer derföre till Herr Grefven och LandlMarskalken, om icke, med afseende å alla dessa omständigheter, vi nu kunde få slut på saken, sådan den är.
Herr von Hartmansdorff, Augnst'.
Sällan lärer något mål så hastigt hafva fått en så onisländeiig utredning, som detta.
Filantroper hafva upplyst, att det gamla sträf - Den 23 Octo ber e, in. 363 fet är olämpligt; läkare, att det är osundt.
Deremot har på andra sidan Chefen för Corrections-inrättningarne och fängeisevårdeu förklarat det nya straffet vara både lämpligt till förbättring, och möjligt att verkställa; en Ledamot af Konungens Viogsta Domstol har ansett öfverensstämmande med rättsgrunder, att införa det, och sluteligen har en Konungens Rådgifvare godkänt verkställighets -åtgärderna.
Ridderskapet och Adeln torde således kunna utan betänkande förändra de sista ordalagen i Utlåtandet således; att, i stället för orden vid vatten och b rödj sättes i enskilt rum.
I anledning af den anmärkning, som blifvit gjord emot hvad jag anfört, får jag erinra, att det är en väsendtlig skilnad emellan naturtillstånd och naturrätt.
På naturrätten önskade jag, alt alla våra Lagstiftnings-åtgärder måtte grunda sig.
I anledning af den siste talarens resumé af alla yttranden här, får jag påminna, att Ledamoten af Högsta Domstolen medgifvit olämpligheten af det straff, som af Utskottet blifvit föreslagit, och att det ej vore svarande emot ändamålet.
PROTOCOLL, hållna hos H Ö g 1 o f 1 i g e Ridderskapet och Adela V i tl Lagtima Ritat!agen i Stockholm , År 1823.
Tionde Bundet.
Andra Afdelningen STOCKHOLM, tryckt hos J. A. Ewaldt, 1 8 2 4 * Måndagen den 17 November.
Justerades följande; Utdrag af Protocollet, Milit hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den iS November 1823. S. D.
Vid förnyad föredragning af Riddarhus-Utskottets ej mindre den 27 sistlidne Junii aflåtne, samt den 18 derpåföljde Augusti e. m» på bordet lagde Memorial, med förslag till så väl 2:dra Afdelningen af Riddarhus-Ordningen, som stadga till Ordningsvinnande vid Ridderskapets och Adelns sammankomster m. m.; ån ock den 8 sistlidne October meddeldte, samt den <5 i berörde månad e. m på bordet lagde Memorial, i anledning af väckt Motion, att Riddarhus-Directionen må inom fyra månader från Riksdagens början af Ridderskapet och Adeln utväljas;' stadnade Ridderskapet och Adeln 1 följande beslut; i Den 17- November f. m. i:o Allde af Utskottet föreslagne 2-;:de 3i, 3a, 3j, 44 oc^ 5o §§* * Riddarhus Ordningen af Ridderskapet och Adeln godkändes 2:0
Att nedannämnde §§. i RiddarhusOrduingen skulls erhålla följande Ijdelse: §■ 2i Innan anteckningarna förrättas, skola Bänkarne i Riddarhus-Salen vara af Riddarhus-Secreleraren och Fiscalen indelte, hvarvid iagttages den för Ätterna här ofvan, uti 1 stadgade ordning, på det sätt, alt Grefvar och Friherrar sitta till höger om LandlMarskalks-bordet, hvarest första Bänken undfår N:o i, den andra N:o 2 och så vidare, intill dess samtlige Grefvar och Friherrar erhållit sine platser.
Ridders- och Adelsmän sitta till venster om Landt-Marskalksbordet, hvarest första Bänken undfår nummer näst i ordningen efter den sista, sorn af Friherrarne upptages: så att orri denna t, ex. har N:o 11 får den första till venster om Landt-Marskalks-hordet N:o r 2 den andra N:o i3ochså vidare, intill dess Ridders- och Adelsmännen upptagit lika mångå Bänkar å den venstra ?idan, som Grefvarne och Friherrarne å den högra.
Derefter fördelas Ridderskapetoch Adelns öfrige medlemmar på de å ömse sidor i Riddarhus-Salen återstående Bänkar, af hvilka alla de på ena sidan betecknas med udda och de på den andra med jemna nummer.
Sedermera uppslås en lista vid hvatje Bänk, Den 17 November f. m. 5 hvarpå de Riksdagsmäns namn uppföras, som derå erhålla sine plaiser; Åliggandes Riddarhus-Fiscalen, alt öfver verkställigheten häraf noga hand hålla. §. 22.
Ingen Ledamot må på Riddarhuset inträda, innan lian förut för Vakthafvande Under-Olliceraren uppvist den honom lemnade inträdes-PolIet.
— Riddarhus Fiscalen åligge att, efter egne anledningar, eller uppå erhållen underrättelse, tillse, det ingen obehörig öfverläggningarne bivistar.
Ledamot sin pollet åt någon till inträde på Riddarhuset icke berättigad person, för att honom såmedelst inträde förskaffa, vore den, som Polletten utlånt, säte och stämma den Riksdagen förlustig, hvarom, efter Riddarhus - Fiscalens anmälan, i Riddarhus-Utskottet undersökas bör, för att sedermera af Ridderskapet och Adeln in Pleno afgöras. §• ^3.
Vid hvarje Riksdag skall, första gången då Ridderskapet och Adeln sammanträder in Pleno, denna Riddarhus-Ordning, äfvensom den serskildta Ordnings stadgan för Ridderskapets och Adelns sammankomster uppläsas.
Icke må något beslut fattas i Ståndet» rörande linnen, hvilka tåla Opp - 6 Den 17 November f. m. skof, innan ard ra Anteckningen för sig gåtf.
— Ett tryckt Exemplar af Riddarhus-Ordningen bör ständigt vara att tillgå, så väl å Landt-Marskalks-bordet, sorn i RiddarhusCanziiet. §. a/f. Sedan Riksdagen blifvit af Konungen å Riks-Salen öppnad, bör nästa Söckne-dag derefter, så vida Plenum Plenorum ' icke å samma dag är anbefaldt, Eleclors val verkställas.
Med delta val förhålles sålunda, att, efter det Ridderskapets och Adelns samtelige valberätligade Ledamöter, enligt anlecknings-Lislan, blifvit, genast efter 2:dra Anteckningen, af Riddarlms-Secreteraren delade i aö serskilte, men till beloppet lika delar, hvarvid, örn något mindre antal skulle öfverblifva, detsamma med en person på hvardera af de sista afdelningarne fördelas, bör en förteckning upprättas, som visar, hvilka Ledamöter tillböra hvarje afdelning; och hvilken förteckning bör vara å Riddarhuset att tillgå, dels skrifven minst i 2:ne Exemplar, sednast om morgonen dagen förut, dels tryckt samma morgon, valet skall ske.
Hvarje afdelning kallas serskildt inom Skranket, och uppropas Ledamöterne efter antecknings-lislan, då hvaf och en framträder, och i sin ordning öfverlemnar till LandtMarskalken en sluten Sedel, innehållande namnet på en person, vald inom hela Ståndet, då deD, som de flestg rösterne erhållit, Den 17 November f. m* 1 är behörigen vald Elector, och bör hans Aamli högt utsägas, och genast uppskr ifvås på eu Tafla, uppsatt vid Skranket.
— Hafva a:ne eller flere af dem, som fått de fleste rösterne, erhållit ett lika antal, då skall lottning dem emellan genast verkställas af den förste Ledamoten inom afdelningen.
— På lika sätt förhålles med valet för de öfrige afdelningarne, hvarvid dock bör iakttagas, att en efterföljande afdelning icke må rösta på den person, som af en föregående afdelning blifvit lill Elector utvald; samt att Landt-Marskalken lernnar ett kort rådrum åt hvarje afdelnings Ledamöter alt, Hvilan upprop sker, författa deras Voler ingsSedlar.
Afgår Elector under Riksdagen, välje den afdelning, som utvalt honom, en annan i dess ställe, på sätt redan stadgadt är, hvilket nya val, efter derom dagen förut gjordt anslag alltid in Pleno ske bör. •—.
Skulle, vid sådant tillfälle, antalet af en afdelnings Ledamöter finnas? vara mer än till hälften förminskadt, mot det som varit antecknadt vid första valet, fylles bristen i primitiva antalet af de näst föregående och näst efterföljande afdelningarne, föregående afdelning först och efterföljande sedan, hvar i sin ordning, tills bristen blifvit fylld af närvarande Ledamöter, som i nummerföljden äro den väljande afdelningen närmast.
Börandes, i händelse en sådan brist skulle uppstå i dea 25 Eieetors afdelningen, den 3 Dpn 17 November f. nu samma, på berörde vis, ersättes från den 34 och 1 afdelningen; äfvensom, då Ledamöter saknas i 1:0 Afdelningen, det feian-» de antalet tages ur den 25 och 2 afdelningen. §• 25.
Electorerne åligge, att, inom den tid Riksdags-Ordningens 28 §. föreskrifter, välja Ledamöter till samtelige der omnämnde Utskott, samt till Rid Jarhus-Ulskotlet.
— Innan detta val skett, må ingen utvald Elector afsäga sig denna befattning.
Elektorerne tillhöra äfven att tillsätta Ledamöter af Ridderskapet och Adeln i alla de Utskott, hvilka Riksens Ständer, med anledning af Riksdags - Ordnignens 36 §. finna vara af nöden, samt att, vid inträffande ledigheter, välja andre Ledamöter i de afgångnas ställe.
De kunna ej till Ledamot i Utskott kalla anr.an person, änden som lill Säte och Stämma antecknad, samt å Riksdags-orten närvarande är, och som af 4i §.
Riksdags-Ordningen icke hindras, att förtroendet emottaga.
De förrätta deras val serskildt för hvarje Utskott, genom slutna sedlar j Den 17 November f. m. 9 sedlar, hörandes hvarje sedel innehålla namn på så mångå personer, sorn antalet, af de platser, hvilka för lil hållet skola besätta.5, Electorerna må ej sammanträda till val, utan föregånget, in Pleno faltadt heslut, och höra minst Tretton närvarande i valet deltaga.