Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man till någon, som vore i besittning af ett kapital, just jemnt tillräckligt att förskaffa honom en någorlunda bekymmerfri bergning, skulle framställa det anspråk att han för att bereda andra rikare personer en beqvämligare existens, måtte afstå detta kapital, så skulle säkerligen ingen linnas, som ej förklarade ett dylikt anspråk obilligt, men om den, som blifvit upfödd i nöd och hvars arfgård heter Brist, slutligen genom mångå försakelser och ansträngningar lyckats förvärfva sig arbetsskicklighet i ett sådant yrke, hvars idkare f. n. åtnjuta ett skydd, som försäkra deni örn en tarflig utkomst, — skulle det ej då vara hardt att med ett penndrag och för att bereda andra tillfälle att till något lindrigare pris få från annat håll köpa samma varor, som han tillverkat, beröfva honom möjligheten att vidare fortsätta sitt arbete och ärligen förtjena sitt bröd?
Sannerligen synes han mig icke ega billigt anspråk på så pass skonsam behandling från Statsmakternas sida, att han ej genom hastiga och våldsamma förändringar i Näringsförfattningärne må, utan möjlighet lill räddning, bringas på ett oförvållad!
Den 1 Februari f. ni. 235 obestånd och se brödet frånryckas honora och hans tilläfventyrs talrika familj.
Täflan är visserligen för industrien nyttig och kanske den väldigaste sporren för dess utveckling, toen om en sådan täflan skall kunna uthärdas, mäste krafter och förhållanden emellan de täflande vara någorlunda lika.
Är den ene betydligt underlägsen i krafter eller har han alt dragas med för mycket ogynnsamma förhållanden, så slutar striden oundvikligen med den svagares undergång, och oni sådant icke kan lijelpas eller l hör beklagas', då täflingsbanan stått öppen för alla och livar och en på förhand känt de vilkor, hvarunder han egde att i fällingen deltaga, så är dock förhållandet vida annorlunda då fråga är om sådane yrken, hvilka hittills varit fredade för all frem1 mande täflan men inom landet äro underkastade åtskilliga in skränkande kontroller och andra föreskrifter, hvilka kanske ej ens lemnat dem frihet att vidtaga de anordningar, som för den förestående (äflingen kunnat vara erforderlige.
Det är till att befordra undanrödjandet af de härifrån härflytande olägenheter, som det framställda förslaget syftar att öpna en utväg.
De näringsgrenar, med afseende hvarå det omtalade förslaget egentligen blifvit framställdt, äro Jcrnhandteringen och Väfnads-industrien, samt, hvad denne sistnämnde angår, så väl fabriksnäringen som husslöjden.
Att dessa näringar äro, näst F Jordbruket, de vigtigaste inom landet, är nogsamt kändt.
BergsColhii sednast afgifna berättelse, redogörande för förhållandet 1852, utvisar att nämnde år sysselsattes vid den förstnämnde handteringen 17,892 arbetare utom Bruksbetjeningen, Brukens dagsverkare och sådana underhafvande, som utgöra kolning, forsling och andra tjenslbarheter, äfvensom andra tillfälliga arbetare, så väl vid Bruken, som i grufvorne, samt att tillverkningarne varit i ett fortsatt stigande och att för år 1852 utgjort
Jern-» malms-brytningen 1,658,298 Sk$ Tackjerns-blåsningen 765,288 » Gjutgods-lill verkningen 54,593 » Stång- och Ämnes-jerntillverkningen . . . 703,343 » Beträffande åter förhållandet med väfnadsindustrien, så inliemtas af Commerce-Colbii berättelse för år 1851: att klädesfabrikernas antal då upgingo till 156 st. med 922 väfstolar och 4,337 arbetare, och tillverkningen till 963,847 alnar egentligt kläde, 381,353 alnar diverse andra ylleväfnader och 10,064 st. sharvlar, dukar och fdtar, alltsammans i värde upskattadt till 5,644,427 B:dr b:ko; att i afseende pä husslöjderna, af stämplade husväfnader i Elfsborgs län, bland hvilka dock band, täcken och strumpor icke finnas uptagne, iltgjort af bomulls-tyger 7,128,865 alnar » linne-väfnader 406,194 » » ylle-väfnader 510,242 » tillsammans 8,045,301 alnar samt af bomullsdukar 1,085,281 st. och att i öfriga län tillverkningen upgålt 236 Den 1 Februari f. nr. i Gefleborgs län gröfre linneväfnad lill 2,135,000 alnar i Vester-Norrlands län, gröfre och finare lärft till 458,000 » i Hallands län ylle- och linneväfnader 244,000 » samt i Jönköpings m. fl. län 222,500 » De siffror, som jag nu upräknat, gifva i någon mån ett begrepp om betydelsen för vårt land af de industrigrenar, med afseende å hvilkas betryggande det Nåd. förslaget blifvit framställdt, och om jag i det föregående lyckats ådagalägga att förslaget icke kan för landet medföra några vådor, utan tvertom är nyttigt, och att detsamma åsyftar att bereda oss möjligheten att kunna vidtaga enahanda beslut, som blifvit fattadt i det land, hvilket i industrieit och många andra hänseenden är ett mönster för andra länder, sä torde det ej förtänkas mig, då jag förenar mig uti det af H. Ex. Just.-Stats-Ministern framställde yrkande att, med ogillande af Const.Utskrs utlåt., den Kongl. Proposm må förklaras hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Såsom ett bevis på oriktigheten af den åsigt jag framställt, nemi. att nu var: de Ständer icke ega rättighet att besluta en sådan förändring, som skulle betaga kommande Ständer deras i grundlagen dem tillförsäkrade rättighet att besluta förändringar i beskattningslagarne, har Hr Bråkenhjelm framställt en fråga huruvida icke 11.
St:r nu kunde besluta en förhöjning i mina löneinkomster med förbindande verkan äfven för kommande Ständer.
Jag anhåller då att få fästa upmärksamheten derpå, att R.
S(:r icke besluta sådana löneförhöjningar hvarken för mig eller Hr Bråkenhjelm, utan för de embeten och tjenster, hvilka vi innehafva, och att R.
St:r, så väl de närvande, som de kommande ega full rättighet att vidtaga hvilka förändringar de behaga i lönevilkoren för hvarje tjenstebefattning, likväl med den inskränkning alt de icke kunna fråntaga en med fullmakt försedd tjensteman de rättigheter, om hvilkas tillgodonjutande han genom Fullmakt redan blifvit tillförsäkrad.
Mörner har upträdt för att försvara afsigten med den Kongl. Proposm. och äfven jag medgifver att afsigten dermed kunnat vara god, men man bör äfven taga i betraktande huruvida något ändamål dermed skulle vinnas.
Den värde Gr:n har framställt R.
St:r sorn skulle de till och med vilja rycka brödet ur munnen på den idoge och torftige näringsidkaren, men jag för min del bestrider detta påstående, och jag är öfvertygad derom, att, i fall när näringar funnes i landet, som åt' en större arbetspersonal förskaffade bröd, skulle R.
St:r vara de siste som ville försöka att minska denna arbetsförtjenst.
Om man genomgår alla de Tulltaxor, som blifvit af R.
St:r utfärdade, hvilket jag dock icke sträckt längre än till 1830, således för 20 år sedan, finner man att R.
St:r på de näringar, som f. n. äro skyddade af förbud, men som tillverka varor af samma beskaffenhet som de, hvilka äro till införsel förbudne, bibehållit samma tullsatser, oaktadt de säkerligen kunnat ganska mycket nedsänkas utan att näringen deraf Den 1 Februari f. m. 237 något lidit.
Sådant är t. ex. förhållandet i afseende på sidenfabrikationen, denna, om jag så får säga för vårt land onaturliga näring, der en del — de släta — är till införsel förbjuden, då de fasonerade deremot äro lill införsel lofgifne; tullsatsen derå har varit 6
R:dr b:ko få ända sedan 1840 och qvarstår ännu densamma.
Ar det då icke troligt, att om de släta tygerne, om de varit till införsel tillåtne, lika väl kunna tillverkas med en dem åsatt enahanda lull, som de fasonerade?
Sådan är åtminstone ( min fullkomliga öfvertygelse.
I afseende på klädestillverkningen / finnes intet absolut förbud för införsel af ullvaror; största delen af de ullvaror, som tillverkas, äro till införsel tillåtne; det är blott kläde och några andra dermed likartade artiklar, som äro förbudne.
Om nu tillverkningen af de till införsel lofgifne varorne kunnat bedrifvas, år det min öfvertygelse att näringen bör kunna bestå äfven om tull sättes å de f. n. till införsel förbudne.
Något egentligt ändamål med den Kongl. Propos:n bär jag icke kunnat utfinna, enär ingalunda deraf följer att den så mycket lofordade stadgan skulle komma att ega rum.
Om det blifvit föreskrifvet, att då R.
St:r sätta en tullsats i st. f. förbud, denna tullsats skulle ega bestånd under ett visst antal år, hade man möjligen kunnat vara ense derom att någon nytta dermed vunnits, men nu finner man ett blott medgifvande af en rättighet för 11.
St:r att bestämma denna tullsats för en längre följd
I af år; men någon skyldighet dertill förefinnes icke.
Huru kan ( man då antaga att någon stadga derigenom skulle upkomma?
Samma osäkerhet som f. n. råder för dessa med förbud omhuldade näringar, skulle äfven om den föreslagna förändringen antoges komma att qvarstå.
Deremot anser jag att det skulle vara skadligt att nu låta den Kongl.
Propos:n hvila lill grundlagsenlig behandling, emedan följden deraf säkerligen skulle blifva den, att Konungen i afvaktan på dess antagande icke skulle rubba de nu befintlige tullsatserne.
Huruvida Konungen kommer att göra det om den föreslagna grundlags-§:n icke blir hvilande, är mig I obekant, men jag har den fulla äfvertygelse att om den blir hvi lande, komma icke förbuden förr än vid nästa Riksdag att af Konungen uphäfvas; sådan är åtminstone min upfattning af den framställda Proposins innehåll.
Mörner har talat om huru nödig denna stadga skulle vara för näringarne, och han har jemväl citerat huru man i England tillvägagått; för min del kan jag dock icke medgifva någon likhet förhållandena emellan i detta fall.
I England har, såsom Grin sjelf uplyst, Parlamentet icke stadgat någon bestämd tull för en längre följd af år, utan deremot förordnat alt tullen skulle ärligen minskas; detta måtte icke vara detsamma, som uti den Kongl. Proposin afses, enär R.
St:r enl. denna skulle förklara, att tullsatserne under ett visst antal år icke finge förändras.
Jag får till Gr.
Mörner hemställa, huruvida man icke har anledn. till att tro detta förslag icke vara så serdeles nödvändigt, då man tänker på den framställning K. M. vid 1847 års 238 D c n 1 Februari f. ni.
Riksdag gjorde till R.
St:r, hvaruti K.
M. föreslog uphäfvande af alla då gällande förbild, med undantag af det som gällde taekjernet.
Då ansåg K.
M. icke någon viss tid vara för denna åtgärd behöflig,__ utan gjorde denna framställning till R.
St:r helt. obetingadt.
Ar det nödvändigt nu alt stadga sådana tullsatser för en längre följd af år, måste det äfven då hafva varit nödvändigt, eller — i fall jag vänder om frågan — var det icke nödvändigt då, så är det icke eller nödvändigt nu; och på grund häraf anhåller jag vördsamt att Const.Utskis Betänk mätte godkännas och den Kongl. Proposm afsläs.
Att stadga uti lagstiftningen i allmänhet är af stor vigt, och icke mindre för näringarne än eljest, lärer af ingen bestridas, men det lärer äfven lika visst kunna antagas, att sättet, hvarpå man söker upnå detta mål, icke är likgiltigt.
Onödigheten af hvad som nu i detta fall blifvit föreslaget, har redan af Const.Utsk:s Betänk, blifvit ådagalagd, och jag ämnar derföre icke längre dervid uppehålla mig._
Jag tror alt det förnämsta skälet blifvit af Utsk. anfördt, då det yttrat att det förhållande, som nu emellan de håda Statsmakterne förefinnes, skulle genom antagande af detta förslag blifva ruhbadt.’, Gr.
Mörner har såsom en sak värd efterföljd anfört, att i England tullbestämmelser blifvit gjorda för 7 är, i st. f. 3 år såsom här; jag tror alt om Gr:n drager sig till minnes hvad han säkert vet lika väl som jag, alt Engelska Parlamentets ledamöter väljas för 7 år, så kommer man lätt lill den slutsatsen att 7 år i England och 3 ar här 8ro detsamma.
De anmärkmr jag går att framställa äro icke, såsom man redan af mitt yttrande kunnat inhemta, riktade emot det slut, hvaruti Const.Utsk. stannat, ty jag kommer att biträda detsamma, men då jag det gör, anser jag det vara så mycket angelägnare för mig att bibehålla min rätt att icke godkänna alla de moliver, som blifvit anförde, eller egentligen ett motiv, som då man genomläser Betänk., tyckes hafva tillkommit alldeles öfverflödigt, ty sedan Utsk. sagt alt det icke tror sig kunna antaga, att det i den Nåd.
Proposm åsyftade ändamål slär att vinna på den väg, som nu är föreslagen, har Utsk. emellan denna mening och slutorden: ”på grund af hvad sålunda är vordet anfördt” etc. inflickat en mening, som innebär sådana satser att jag anser dem icke höra genom Ståndets stillatigande legaliseras.
Mörner för de betänkligheter han hyser mot det eorecliv Utsk. förordat, att Konungen skulle återställa de fordna skyddsförbuden i serskilda fall der det icke skulle möta något hinder.
Jag tror att det möter ganska stora hinder och jag är derom öfvertygad, att om än icke hinder efter lagens bokstaf skulle förefinnas, torde de likväl möta uti den allmänna upfattning om olämplighcten af detta correctiv, som af Gr.
Mörner och andra talare blifvit framställdt.
För öfrigt hemställer jag huruvida det är lämpligt att utsätta förbud, då man icke har rättighet att för - Den 1 Februari f. m. 239 iiöja den fastställda tullsatsen.
Dessutom vill jag påminna derom alt 16 § Reg,F. uttryckligen stadgar attr privilegier för enskilte oell korporationer icke må beviljas, och jag hemställer huruvida icke, då näringar finnas, som drifvas af endast 2 eller 3 personer, i fall förbud till deras förmån af Regeringen stadgades, ett sådant förhållande, om det än icke kunde tolkas som ett privilegium, likväl af allmänheten skulle anses såsom ett privilegium för dessa personer?
Jag skulle hafva önskat att Const.Utsk. i sitt Betänk, icke hade begagnat ofvannämnde motiv, och jag anser denna fråga böra val begrundas och afhandlas, men dä detta ämne nu redan så länge blifvit discuteradt och jag hufvudsakligen instämmer med den siste talaren, vill jag icke längre uptaga R. o.
Ad. tid, utan anhåller om bifall till Betänk. llr Bråkenhjelm:
Dä man icke vill erkänna de exempel, som hittills blifvit åberopade för en dylik lagstiftning från sådane nationer, som hafva insigt och erfarenhet af verldshandel oellden stora industrien, tager jag mig friheten alt erinra derom, att i Norra Amerikas Förenta Stater stiftades, om jag minnes rätt, år 1840, en grundlag af det innehåll att den betog Kongressen ali. lagttiftningsrätt i tullmål för en lid af 15 eller 20 år.
Man fastsställde nemi. en sjunkande skala för tullsatserne från 40 till 30, 20 och slutligen 10 proc.
Hvad för öfrigt angår det som en värd talare behagat anföra ronde det exempel jag förra gången framlade på tillfällen då R.
Sl:rs lagstiftningsmakt är bindande för följande Ständer, så vill jag fästa hans upmärksamhet derpå, att lian vid slutet af sitt anförande vederläde början deraf; han anmärkte nemi. att
Statsregleringen gäldc embetet och icke personen, men han erkände sedermera, i motsägelse till sig sjelf, att R.
St:r ega rättighet att återtaga de förmåner som en gång blifvit en tjensteman i behörig ordning tillförsäkrade.
Första frågan vid hvarje lagstiftning är naturligtvis den, om ett förslag är behöfligt, och den andra huruvida det är antagligt.
Ang:de detta förslags behöflighet har Const.Utsk. icke bestämdt yttrat sig; det säger: ”Ett i principen så vigtigt afsteg från det stadgade förhållandet emellan Statsmakterne, äfven du, såsom här inträffar, frågan gäller blott en jemförelsevis obetydlig del af dessa Statsmakters gemensamma verkningskrets, borde etil.
Ulsk:s tanka, icke af ii.
St:r medgifvas i annat fall än om det kunde finnas af verklig nödvändighet påkallaAl'\
Dessa ordalag uttrycker, såsom mig synes, i det närmaste den mening att Utsk. ansett förslaget icke vara behöfligt.
Om så förhåller sig, hade Utsk. icke eller bordt vidtaga annan åtgärd, än alt afgifva en dylik förklaring, emedan 81 §:n lleg.F. innehåller, att Const.Utsk. blott eger föreslå sådana förändringar i grundlagarne, hvilka det anser högst nödige eller nyttige”.
Utsk. har likväl icke uppehållit sig vid denna punkt, utan genast ingått i pröfning af förslagets lämplig - 240 Den 1 FebrUari f.m. het.
Ibland llere andra talare har sist Gr.
Gyldenstolpe anmärkt att förslaget icke vore beliölligt, serdeles på den grund attil.
St. skulle vara så måne om den fattige arbetarens bästa, att de aldrig genom någon lagstiftning tagit honom brödet ur munnen.
Huru vet Gr:n del? har han någonsin varit, eller värdigats ingå uti arbetarnes boningar eller verkstäder för att efterse huru dermed kunnat sig förhålla? lian åberopar sin öfvertygelse, såsom alla frihandlare göra då de vilja kasta gällande författningar öfver ända.
Men hvar och en kan åberopa sin öfvertygelse, och det gör äfven jag med min, att det förhåller sig tvärt emot hvad Grin tror.
Om ickes Konungen haft förbuds-rättigheten och derigenom afskräckt frihandlarne att göra så stora förändringar, sorn de eljest velat; så fruktar jag att tillståndet skolat vara än mindre tillfredsställande.
Gyldenstolpe har äfven anfört den liberala tulllagstiftning Konungen vid 1847 års Riksdag föreslog; livar och en af oss vet alt detta förslag genast återtogs; jag vill påminna mig att det skedde under hand men den uteblifna verkligheten är doek allmänt bekant.
Månne icke detta förslag var ett misstag, emedan man så snart nödgades återkalla det ? är det väl då skäl att söka få ett dylikt felsteg förnyadt?
Förevaride fråga bör dock betraktas ur en vidsträcktare synpunkt, såsom Utsk. äfven gjort.
Det fägnar mig emellertid att den K.
Proposin föranleder framdragandet af en brist i vårt samhällsskick, hvilken är en bland de största.
När man nu engäng börjat anslå denna sträng, hoppas jag att klangen deraf icke afstannar förrän della missförhållande blifvit rättadt.
Det är Eder Mine Hrr, likasom litet hvar, väl bekant alt Konungen har envälde i den ekonomiska lagstiftningen och att R.
Stir äro enväldiga i bevillningsfrågor.'
Intet envälde kan betrygga enskilt eller allmän rätt eller säkerhet; det vore derföre väl om båda dessa envälden uphörde.
Enl. min öfvertygelse kunna de göra det om Konungen ville utbyta
Sitt envälde å den ena och R.
Stilsitt å den andra sidan emot gemensamt deltagande i båda dessa lagstiftningar.
Dermed vore ingen fara ifråga om den ekonomiska lagstiftningen förknippad; ty man kunde i sådant fall här stadga detsamma som står i 17 §:n af Norriges Grundlov så lydande: ”Kongen kan give og ophaeve Anordninger, der angaae Handel, Tohl, Nmringsveje og Politie; dog maae de ikke stride mod Constitutionen og de (saaledes som efterfölgende §§ 77, 78 og 79 bestämme) af Storthinget givne Love.
De gjelde provisorisk til na3ste Storthing”.
Nu har emellertid Utsk. updragit en jemnförelse mellan Konungens och Ständernas makt, samt visat huru denna jemnvigt i origtigt välde — - om jag så får uttrycka mig — skulle genom den K.
Proposins antagande blifva rubbad.
Ifråga om tull äro R.
Stir icke så enväldiga, som ronde annan bevillning.
Men här förekommer det missförhållande, att R.
Stir, såsom redan anmärkt blifvit, kunna obegränsadt höja tullsatserna så mycket de behaga; om det t. ex. skulle falla R.
Stir in att belägga ull med så höga Den 1 Februari f. m. 241 höga tullafgifter, att den icke kunde af vära klädes-fabrikanter införas, så skulle desse, när inhemsk ull brister för klädestillverkningen, blifva genom detta stadgande undergräfda.
Konungen kan förhindra det genom tnllsatsernas nedsättning, stöder sig ej på grundlagens ordalydelse, utan på slutsatser, som man deraf dragit.
Men af dem hörrörer en annan olägenhet, nemi. den, att med detsamma lemnäs
Konungen obetaget — efter bruket sedan 1809, men i min tanka icke efter lagens mening — att huru mycket som hellst nedsätta tull-afgifterna; om han nu både nedsätter tull-afgifterna och på samma gång borttager förbuden, så kan han derigenom förstöra en hvar af de näringar, som behöfva skydd.
Således finna vi osäkerhet å ömse sidor, serdeles å Konungens, ty om Ständerna alltför mycket nedsätta tullafgifterna: så kan Han väl icke hindra det.
Men Han kan genom förbud skydda den näring, sora eljest skulle gå under.
Vore jag näringsidkare, skulle jag dock heldre blottställa mig för den osäkerhet, som beror på Konungen, än för den som på Ständerna ankommer; å Regeringens sida har man Konungens rådgifvare att hålla sig till.
Ingen Regent lärer dessutom vara hjertlös eller oförsigtig nog att utsätta sig för ett grundadt klander i detta hänseende; men hvad har man väl att hoppas af R.
St:r då det äro de slutna sedlarne vid omröstningar i förstärkt StatsUtsk., hvilka afgöra sådana frågors utgång?
Jag har med underd. tacksamhet genomgått K. M:s nu afgifna Propos., hvarigenom
Han visat sig inse och vilja afhjelpa den osäkerhet, som f. n. hvilar öfver våra näringar samt måste afskräcka både kapitalister och arbetare att deråt egna sig med det nit och den trygghet, som i annat fall skulle ega rum; men jag beklagar endast att Konungen i detta fall icke tagit steget fullt ut, för att gifva anledn. till det utbyte af makt emellan Konung och Ständer, hvilket enl. min öfvertygelse vore nödigt.
Jag förklarar derjemte att jag icke tror den K. Propos:n kunna afhjelpa de brister, hon åsyftat, utan befarar att i sjelfva ordalagen finnas sådana fel, som göra förslaget mindre antagligt.
Jag tillstår mig dock önska, att det måtte få hvila till nästa Riksdag; det blefve då liggande på Ständernas bord, såsom en påminnelse både för dem och Konungen att söka komma till ett godt slut i en af våra vigtigaste samhällsfrågor.
St. vid deras nästa sammanträde äro af den mening att rättelse behöfves, så vore förslagets hvilande en erinran lill dem att då tillsätta ett Const. Utsk., som hyste samma tanka, och som icke lade hinder i vägen för en sådan förändring.
Jag önskar att Proposm måtte blifva hvilande äfven derföre, att hon måtte vara en tröst för våra näringsidkare, emedan de genom henne såge Konungen hysa välvilliga afsigter för dem, om än icke någon annan så gör.
Jag vill icke med smärre omständigheter uptaga tiden då öfverläggningen redan varit så långvarig.
Dock har jag ännu ett skäl att för min mening tillägga.
När det blef bekant att denna Propos. var i Const.
Utsk. afslagen, så utbasunades här i vissa tidningar hvilket ne H. 3. 16 24?
Den 1 Februari f. m. derlag Regeringen hade lidit, och huru litel anseende Konungens rådgifvare hade m. m.
Skulle nu Propos:n af Rr: St:r genast afslås, så korame detta skrik att förnyas; och tillika att uprépas hvilken söndring som eger ruin emellan Regering och folk.
Skulle sådant, Mine Hrr, vara nyttigt i närvar:de omständigheter, då vi behöfva visa främmande makter att vi ega den styrka, som enighet gifvet ? jag tror det icke och tillstyrker derföre alt den K.
Propos:n måtte blifva hvilande till nästa Riksdag.
Det goda och vigtiga ändamål, som, jemväl enl.
Const.Ctsk:s eget uttryckliga medgifvande, är med den föreslagna grundlags-förändringen afsedt, påkallar visserligen i detta ögonblick R. o. Ad:s upmärksamhet.
Jag anser landet vara Regeringen serskild tacksamhet skyldig för den i den Nåd.
Propos:n influtna försäkran alt: ”vid förändringar af detta slag är likväl oundgängligt att iakttaga den största varsamhet, så att icke enskild välfärd förspilles och landet pä det hela genom hastigare åtgärder underkastas svåra påföljder”.
Regeringens fosterländska och välvilliga afsigter framlysa ännu tydligare i de yttranden, Gr:ne Sparre och Mörner i dagafgifvit.
Afven jag är en hatare af täta vexlingar i tull-lagstiftningen, och anser dem vara serdeles skadliga.
Men jag anser det vara af icke mindre vigt, att det stöd, man sifver denna sats, må vara verkligt och icke illusoriskt, ty allenast ett sken till hjelp försvagar ofta mera än det stärker, en god sak.
St:r enl. det afgifna Nådiga förslaget, skulle icke ega att nedsätta, men väl att höja tullsatserna, och Konungen skulle, på sätt förelaget lemnar obeslridt, bibehålla Sin makt att göra förändringar i tull-stadganderna, så hemställer jag, med stöd af erfarenheten, huruvida någon verklig garanti för näringarne genom antagandet af detta förslag må anses vara vunnen.
Hör har blifvit åberopadt 1847 års af K.
M. afgifna förslag om betydliga nedsätlningar i tullsatserne, och Hr von Hartmansdorff har anmärkt att Regeringen inom en kort tid, ännu under samma Riksdag, uphörde att intressera sig för detta förslag; men vi böra dock icke förgäta, Mine Hrr, att 184S års revolutions-år hade under tiden inträdt.
Bör eller kan man väl föreställa sig att sådana utomordentliga omständigheter skola oftare inträffa och på Regeringens åsigter inverka?