Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Komplett oduglig! » Detta var den alhnanm opinionens i förväg falda doro, som Hyltén-Cavallius sä ju säga fann uppspikad öfver kungliga teaterns port, da han såsom dess chef, såsom » intendent för scenen » — ty detta var till en början hans titel — för första gången intraddr derigenom.
Och denna dom vardt aldrig upphafd, aldrig mildrad.
Må vara, att man, sedan man fatt se den nye teaterchefen i full verksamhet, i tysthet erkände, att har egnade all nit och omtanke deråt — öppet gaf inan honom aldrig detta erkännande.
Under hvarje säsong — och afv * r ofta mellan säsongerna — fortfor Hyltén-Cavallius, sa langt han beklädde chefsposten inom kongl.
teatern att vara en skottafla för en mördande kritik.
Aldrig förunnades de * honom att i tidningarne finna ett uppmuntrande ord, aklru var det honom möjligt att ens mellan raderna i deras oaflit liga, mot honom riktade klander läsa ett det svagaste lofivd eller urskuldande.
Hvad pressen, hvad allmänhetenhonom var i sanning en krans af törnen utan rosor.
Man häcklade obarmhertigt allt, hvad han i egenskap af teaterchef företog sig.
Allt frarastäldes såsom kolossala missgrepp, härledande sig från okunnighet, enfald, halstarrighet, inbilskhet, fafanga, småsinthet, godtycke, o. s. v. Hans enskilda förhållauden förblefvo lika litet oantastade som hans yttre personlighet.
Hvad denna sistnämnda angår, var den tvärtom ständigt föremål för mer eller mindre lyckadt gyckel och för glopord, bland hvilka det allmännaste och mest gouterade var » den bildsköne unge mannen » — en benämning, den Hyltén-Cavallius olyckligtvis sjelf lagt sina belackare i munnen genom att tillägga sin aflidne fader densamma.
Man kan nu mer knapt göra sig en föreställning om den uppmärksamhet och det spaltutrymme, tidningarna egnade Hyltén-Cavallius och allt hvad som under hans chefsperiod tilldrog sig inom » verket », för att begagna en benämning på kongl.
teatern, som nämde direktör funnit lämpligt att derå tillämpa och som efter honom oupphörligt citerades.
I spetsen gick skämttidningen Kapten Puff, hvilken på något håll till och med fick uppbära den beskyllningen att hafva » uteslutande hakat sig fast vid den stackars Hyltén-Cavallius * en beskyllning som tidningen icke faun skäl att söka vederlägga.
Också voro dess artiklar i ämnet lika talrika som merendels präglade af en sprittande, men elak, aj, så elak qvickhet.
Det ned mindre talang skötta, på det hela reaktionära och spyfiug-iktiga Söndagsbladet sparade ej heller på Hyltén-Cavalliana, iksom ock Crusenstolpe ej försmådde att med sin » fint kurna penna » allt emellanåt iufläta sådana i sina.
uti olkets röst förekommande bref till landsorten.
Afven Svenska tidningen, såsom bekant Nya Dagligt AUehandas lärmaste föregångare och adoptivfader, drog sitt strå till tacken, hvilket likaledes var fallet med sjelfva Aftonbladet rots den kordialitet som på det hela, tack vare ett gemen-amt svärmeri för skandinavismen, var rådande mellan den lycklige teaterdirektören och » Aftonblads-magistrarne ».
Det ligger verkligen ingen synuerlig öfverdrift i hvad Söndagsbladet våren 1859 yttrade:
» Man kan göra den anmärkuingen, att bland alla nu ifvande personer ingen finnes som så träget och på så långa olika håll lemnar, sig sjelf ovetande, bidrag till tid-ingama som hr Hyltén-Cavallius. » Under den tid Kapten Puff existerat, kan det med säkerhet antagas, att hälften af tidningens årgångar upptagit * för att gifva allmänheten del af alla de befängdheter, gaW skaper och muntrationer hr Cavaliius i egenskap dels ti intendent, dels af direktör öfver kongl.
teatern anordsat Folkets röst och denna tidning hafva likaledes genom samma benägna medverkan erhållit oftast rätt ymnig spaltfvllnad hvartill vidare kan läggas den mängd olika insända artiklar som allestädes inom pressen varit tid efter annan synligs likasom de hundrade- för att ej säga tusentals korrespondensartiklar rörande samma ämne som i provinsbladen inflntit. »
Några fa ur högen tagna prof på arten af och aodu i den mot Hyltén-Cavallius föroa tiduiugspolenriken anföra i det följande.
Den fullständiga brist på insigt i allt hvad teaterförhållanden heter, hvarpå man redan gifvit honom betyg, belystes vederbörligen af Kapten Puff, strax efter det da nye direktören tillträdt sin befattning, i en uppsats full af den mest bitande satir och benämnd De nya teaterkontrakUw.
Åtskilliga af de befangdheter, denna skildring af deo nybakade teaterdirektörens inträde i sin befattning innehåller, äro af beskaffenhet att springa i ögonen äfven på dem son icke hafva närmare kännedom om personalförhallandena den tiden vid kongl.
Andra deremot torde icke inses utan kommentarier.
Såsom ^ådana torde fä tjem några af de noter, upptecknaren fogat till texten.
Töi ytterligare belysning torde här fa nämnas: att Dahlqvist * konstnärsskap alldeles icke låg åt den komiska genres, att hr Stenhammar uteslutande tillhörde sångscenen liksom hr Sundberg talscenen, att hrr Hedin och Strandberg voro såsom dramatiska konstnärer sins emellan inkommensurabla, att nästan samtliga de i teaterdirektörens slutreplik nimda artisterna för längre eller kortare tid sedan aftradet från kongl.
teaterns och ett par äfven från lifvets skådebana, att den enda af dem, som ännu tillhörde bådadera, » fru Svanberg », ända sedan 1826 pä grund af nytt äktenskap hetat fru Bock.
Vi låta nu uppsatsen följa, så lydande: D© nya teaterkontrakten.
Scenen är i kongl.
teaterns kansli.
Herr Gunnar Olof Hyltén-Cavallius uppträder i stor uniform, med trekantig hatt, värja och paraply.
— Hvar ha vi intendenten för ekonomien?
— Hos baron.
— Hvad f-n skall han der att göra?
Hvar är styresmannen för scenen?
— P&amp; sitt sommarnöje.
— Regissören?
— P&amp; opris.
— Underregissören?
— På » Hörnan ».
— Fru Dumrath?
— Häri
— Herr Dumrath?
Mitt herrskap, vi måste tänka på att göra upp nya kontrakter ibr nästkommande spelår.
Kapellet får stanna qvar.
Jag hade tänkt dra in triangeln och klockspelet; men H.
M. vill ej veta af något knussel.
Högstdensamme har insupit åtskilliga af de bondeska idéerna.
— Jag börjar då med aktörsstaten.
Dahlqvist 7 bry vi oss inte om; han är för dyr, och för öfrigt tänker jag inte spela några farser eller vådeviller.
1 Kammarherren C.
A. Westeretrand, tillförordnad » direktör for ekonomien » -
2 Baron Knut Bonde, Hyltén-Cavallii närmaste företrädare på di-rektörsposten.
3 Skådespelaren Olof Ulrik Torslow.
4 Wilhelm Kjellberg, från 1856 » regissör utan egenskap af styresman or scenen », hviiken befattning då särskildt ö (Vertagits af nyssnämde Forelow.
Underregissören hette Lindmark.
5 Bekant nobis i hornet af Jakobs torg och Arsenalsgatan.
Det rar ett temligen litet krypin, men utgjorde ett stadigt tillhåll för artister &gt;ch literatörer.
6 Fru och herr Dumrath innehade de anspråkslösa befattningarna if resp. garderobsförvaltare och kontrollör.
7 Vid 1855 — 1856 spelårs slut afgingo i anledning af det förestående lirektörsombytet flera af kongl.
teaterns mest framstående förmågor, såsom ir Dahlqvist, mamsell Jakobson (sedermera fru Hvasser), fru Samson, rn Almlöf d. ä., hr Wennbom, hr Rohde, mamsell Byberg, mamsell - lammarqvist, mamsell Bock, fru Wennbom, af hvilka dock de förnämsta, » land dem Dahlqvist, inom kort togo rtengagement. — Men Dahlqvist ...
— L&amp;t mig slippa höra talas om honom.
Här skall dere mot vara en ang man vid namn Söderberg, en gosse med godi gry; han skall läsa in Carl Moovs roll och markis Posas och IX » Carlos och Nils Dackes.
— Ack, den stackars Söderbergs genre låg aldrig åt dm hållet!
Jag har dock hört talas om, att haa en gång skulle debutera som Hernani.
— Ja, det var i Blanches Läkaren.
Han spelte der ned mycket bifall Schaléns roll, som Hedin numera öfvertagit.
— HvarfÖr det då?
— Emedan Söderberg är död.
Nyligen?
— För två år sedan i koleran.
Och herr Wennbom, som afgår fria aktörsstaten!
Herr Stenhammar skall fylla hans plats.
Hemr Sundberg och Lundbergh få dra lott om Gtinthers repertoire.9 H » är ju också död?
— Nej, inte riktigt.
— Herr Hedin måste göra sig beredd att alternera mti herr Strandberg, som jag hör är sjuklig.
Fru Almlöf flr h&amp;daa-efter icke så ofta som hittills spela 17 års fiioka ...
— Hon har redan anhållit om afsked.
— Så mycket bättre, så går hon inte de andra unga da merna i vägen.
Mamsell Fundin måste deremot användas litet mera, likaså mamsellerna Lindroth och Wässelia.
Vi ha ja aa mamsell Wässelia?
— Nej, hon är i Herranom.
— Denna intagande unga flicka?
— Ja, visserligen hade hon en gång varit mycket oog, mes till slut blef hon ändå bra gammal.
— Sevelin har jag i min ungdom hört mycket talas o«, Han är väl också gammal nu ?10 Emellertid bör haa Til kvaaa användas i en eller annan gubbroll, som t. ex. Don Ruy Goam
8 Günther hade 1856 afgått från lyriska scenen for att öfrert^ga befattningen som sångmästare vid kongl.
9 Mamsell Marie Jeanette VVäaselius, första aktris och sångerska rid kongl.
teatern, f. 1784, d.
10 Per Erik Sevelin, den utmärkte sångaren och skådespelarn, hade aBidit redan 1851.da Silvas och dylika.
Han har ja någon g&amp;ng äfven uppträdt som dansör?
— I Pol kan, ja.
— Och apropå om dansöser, hvar har den förtjusande Charlotte Norberg 11 tagit vägen; hon som för några år sedan gaf så godt hopp om sig?
— Hon fins inte mer.
— Det är då förskräckligt, hvilka härjningar döden på de senare åren gjort bland den kongl.
scenens artister.
Men vi ha fått fru Törner i stället.
Fraar duga inte till dansöser; de lägga i allmänhet allt för mycket ut på bredden.
Men jag återkommer till aktörsstaten.
Jag har i någon gammal teateralmanack sett namnet De Lemos.
Denne utmärkte skådespelare bar allt för länge stått i skuggan.
Kedan såsom utlänning bör ban framhållas, tycker jag.
— Men han befinner 8ig sedan ett par år på pensions-staten.
— Då flytta vi honom tillbaka till aktörsstaten igen.
En så utmärkt tragiker 1
— Men Lemos var ingen tragisk aktör.
Man såg bonom någon gång i kören.
På de sista tiderna tjenstgjoide han som suilör.
Herr De Lemos suffiör?
Ab, jag förblandar bonom med den store tragiske skådespelaren Du Puy.
12 Skulle man icke kunna reengagera honom?
— Han är tyvärr längesedan död, ban också!
— Ja, jag kommer ibåg nu, verserna i Journalen:
Du Puy n ’ est plus etc.
— Nå fru Enbom,18 Sveriges Catalani, är hon också död?
— Nej, hon lefver.
— Nå, Qudskelof!
Hon skall ba 2,000 banko.
— Emellertid bar bon legat af sig något.
Emellertid är hon ändå alltid passabel nog?
11 Maria Charlotta Norberg, prem.-dansÖs, sedan 1853 känd som fru Törner såsom gift med kamreraren vid kongl.
teatern G. F. Törner.
12 Du Puy, den bekante operasångaren och kapellmästaren, hviken aldrig visade ringaste tycke för det tragiska vare sig i lifvet eller på scenen, men så mycket mer för den lätta genren, hade afiidit redan 1822.
13 Fru Christina Wilhelmina Enbom tillhörde kongl.
teatern 1824 — 1856.
62 — Ja, hon uppträdde senast bland de unga mexikanskors * i Ferdinand Cortez.
— Fru Berwald 14 måste också uppträda några gåoger säsongen.
— Men hon har inte pjungit på många år.
— Emellertid qvarstår hon i kalendern som hofsåogenb.
ocb i hvad ändamål står hon der, om icke för att sjaagi?
Mamsell Frodelia samt fruarna Wikström, Lindström, Sevelin oå Svanberg skola vi också söka komma öfverens med.
Ite bida Kinmanssönerna äro oss alldeles omistliga.
Hrr Fahlgres od: Pfeiffer tänker jag bjuda 800 banko hvardera.
Hvad de herrarna ocb damerna beträffar, så må de gerna gå sin vig.
Oviljan mot Hyltén-Cavallii regemente nådde sin böjd i anledning af det reorganisationsförslag (på spe kallmdt » desorganisationsförslag ») eller det » förslag till ny stat och lönereglering för kongl.
teatern 1858 — 59, som han afgif efter det föregående riksdag höjt teateranslaget från 50,000 till 75,000 Kr.
Nästan hvarje bit af detta förslag, hviri intendenttiteln var bortkastad och i stallet den af förste direktör åter införd, kalfatrades på det obevekligaste if pressen.
Det godkändes dock väsentligen af k. m: t
» Jag gör en konst i opinionen » är som bekant ett be vingad t ord, som man citerar efter Karl XV.
Uttrycket skall af honom falts redan under den tid han i anseende till Oscar I: s sista sjukdom var tillförordnad regent.
Och anledningen var en till honom af någon bland hans omgif ning gjord hänsyftning på den ovilja, som i den allminn * opinionen skulle framkallas, oro hr Hyltén Ca val li os blefre utnämnd till kongl.
teaterns direktör.
Sedan utnämningen trots den gjorda anmärkningen skett, skref Kapten Ptiff i maj 1858:
En vacker dag gick ut från tronen:
Jag gör en konst i opinionen.
Men när en furste så sitt värta gör,
Får löken namn af förste direktör.
14 Julie Matilda Berwald hade a / gått från kongl.
teatern ifdu JS52, då hon trädt i gifte med löjtnanten frih.
Knut Åkerhjelm.Redan i nästa nummer ansåg sig Kapten Puff böra gifva forste direktören en ny, eftertrycklig dufning.
Det skedde genom en framställning i dramatiserad form af hans första kallelse till teaterchef.
Den framstälda scenen, som försiggår på Hyltén-Cavallii egendom Årstaholmar, ger tidningen tillfälle till slängar mot dansösen Lydia Torapson och andra utländska artisters gästaspel på kongl.
teatern, äfvensom ät en mängd punkter i reorganisationsförslaget.
Uppsatsen lyder sålunda:
Teaterdirektören eller den förvandlade bonden.
Stort fiasco i två afdelningar, 11 hufvudtitlar och en mängd tablåer med bengaliska eldar, dito tigrar, englar, puffar, djeflar, blodiga barn, osynliga andar, mördare, jord-bäfningar, ramlande hus, kycklingar, syrsor, negerfurstar och engelska misser.
Första afdelningen
Väder solen går upp.
(Skådeplatsen är Årstaholmar.
Tiden sommaren 1856.
Vid ridåns uppgång står Hyltén-Cavallius försjunken i djupa tankar.
Landskapet är idylliskt skönt; oxarna böla, Cavallius suckar, derpå sjunger han med känsla och öfvertygelse, ackompanjerad af sin råmande hjord:)
Liksom m&amp;Dgen annan från bygdeo jag drog,
Och matsäcken glädtigt på ryggen jag tog,
Till Upsala for jag men blef ej ett ljus Och derför jag kila ' till Stockholm bardus.
Och här har jag legat snart aderton år.
Och fttt mig små grisar och oxar och får.
I biblioteket iag väl kommit in,
Men att blifva chef ditåt latar mitt sinn.
Min ståtliga hållning, min sköna gestalt De borde förskaffa mig plats öfverallt,
Men som ingen chef från sitt säte sig rör,
För scenen jag önskade bli direktör.På konsten jag iöke ett fnask mig iörst&amp;r,
Men det ger jag f — n, blott inkomster jag flr,
I trapporna länge ren sprungit jag bar Och deiför jag just nu i dag väntar svar.
(Talar.
) Der kommer folk, det är säkert deputerade, » on komma att lemna mig direktörsfullmakten.
Då måste mas borsta upp sig och 6e högtidlig ut.
(Han sätter på sig sii mest imponerande min, draperar sig med sin slängkappa på samma sätt som på sitt porträtt och mottager den kommande deputationen, sjelf fullkomligt öfvertygad, att det sker med &amp; amm värdighet som Cincinnatus i verlden mottog de utskickade från senaten i Rom.
Deputationens hufvudman talar:
Hell dig, o ättling från Wislandajorden!
Vi komma nu som sändebud till dig,
Och helsa dig som konstens höga skydd,
Och nycklarna till hennes helgedom Vi bringa dig.
O, må de länge blifva I dina höga händer!
Ingen kan Dem mera värdig bära9 ingen har Bevist sig ega mera rätt att vårda Thalias altareld.
Kom tag dem mot.
Cavallius (som icke förstår driften).
I visa män, som kommit hit till mig Att ur min stilla hyddas lugn mig rycka Till konstens tjenst från mina vänner bär.
{Oxarm böla af sorg vid tanken på att skiljas från sin
vän.
Jag länge nog har sett, bur vår teater Försjunkit mer och mer förutan bjelp,
Jag är den ende, 6om kan honom rädda.
Jag vid min sköne fader svär, att jag
Cavallius skall bli dess räddare
Och en försoffad verld med häpnad slå.
Jag blifva vill den sol, som skall upplyftaDe stjernor små på konstens blåa himmel,
Ty höja skall jag du all inhemsk konst Utur det grus, der den sig nu befinner.
^Ea af mamsellerna vid baletten uppträder som Lydia Thompson, sans comparaison et calecon, bärande i handen Cavallii gamla magisterkrans, den samma som sedan i uppblött form slängdes ned på Ira Åldrige.
* Oavallius blir vid denna syn inspirerad.
Se, konstens genius med lagerkransen
Till mig sig närmar — hon mig kröna vill —
Från ringa man är jag en storhet vorden Som skall bli evigt ryktbar här i norden.
(lian gör stora gesten: balettdamer kröna honom; bengalisk eld; de stora tidningarna uppträda och utbasunera Cavallii lof i oxlurar.
En kör af förvaltare, or donnan ser och kajyelldrängar uppstämmer krönings marschen ur » Profeten ».
Slut på för sia af delningen.
Den gunst, Hy ltén-Ca vallins åtnjöt på högsta ort, synes ganska snart hafva minskats, och det sades och skrefs tera-ligen allmänt redan i slutet af 1858, att den samma icke var långt ifrån att utbytas i onåd, detta delvis på grund deraf, att affärerna i » verket * som vanligt började komma på obestånd.
Tidningarne voro icke sena att omtala förhållandet, öfverdrifva det och gifva sin tillfredstallelse der-öfver tillkänna.
Kapten Puff ' uppvaktade i oktober sina läsare med en dramatiserad framställning af ett uppträde på Ulriksdal.
Den lustiga artikeln, som till stor del är sammansatt af fyndigt utplockade citat ur Dackefejden, har med sina kostliga noter följande lydelse:
* En neger, som mel stor framgåug egnat sig åt den sceniska konsten, och gasterade under Hyltén-Cavallii direktörstid å kongl.
^tern.Början af slutet.
Sorgespel.
(Teatern föreställer ett audiensrum på ett lactakrtt)
Fursten.
(Eo kammarherre anmäler till inträde teaterdirektören.
Hvad vill den olycksfågeln åter här?
Han är efterhisg » ' nare än arfsynden och gör mig med sin teater mer bekynner än alla de öfriga regeringsbestyren tillsammantagna.
Dockv Ut honom komma in, han skall få ord och afsked.
(Teaterdirektören inträder och kammarherren går.
Jag läser på din panna dessa ord: mera penningar; de st&amp; der ständigt inristade såsom ett flammande Kainsmftrke.
Mes min guldgrufva är tömd, och jag ämnar ej gå omkring ned slagruta för att åt dig npptäcka en ny.
Du och din tester in sfisom verldshafvet, det slukar allt och ger ej annat in — mk.
Som sagdt, jag kan ej vidare hjelpa dig.
Teaterdirektören.
» Man kan allt hvad man vill, blott om man vill Det som man kan » 1
Dum poesi, stulen ur en åsnas sjelfbekännelser.
Men hvar för svarar du aldrig på min ofta upprepade fråga: Hvar har du gjort af teateranslaget?
Jag fruktar det värsU, och for ad tala med din favoritskald:
» Fy, du tänker blott Uppå dig sjelf, om andra gjorde så,
Hvad blef då gjordt? » 2
1 Dackefejden, historiskt skldespel, fem akter, af Gunnar OW Hyltén-Cavallius, sid 8.
2 Dersammastädes sid. 1, » Hvar menska är Sig sjelfvom närmast. » 3)
Din natar är två tredjedelar räf, märker jag, men den öfriga tredjedelen af så enfaldig beskaffenhet, att den för stöf-varen förråder vägen till idet.
» Det är en a9el räf, som ej har många vägar ar (in håla. » 4
Ooh den är en narr, som ntrustad med spindelben inbillar sig ega atlasskuldror, som tror sig född att uträtta stora värf och redan blir liggande, då han försöker sin kraft i det lilla.
» Då blir jag en narr I all min dag. » 5
Förskona mig från din poesi; jag har fätt mer än tillräckligt af din prosa.
Ditt ärende?
» Vi tarfva hjelp. » 6
Allt godt hjelper sig sjelf, och det onda är och förblir hjelplöst.
Har du gfitt för långt, så gå tillbaka.
Jag sägér dig: lycka på förden.
9 Dersam mastades sid. 7.
4 Denammastädes sid. 7.
5 Dereammastädes sid. 8.
• Deraammastädes sid. 7. » Hur gerna ville jag ej vända om Och blifva bonde såsom förr. » 7
* » Ja, gå. » 8 Må bondnaturen taga ut sin rätt.
» Förakta icke dalen,
Der gömmer eken sina djupa rötter. » 9
Du skulle vara en ek, men hvarför då detta utseeode af en enrisbuske?
Vänd åter till din » dal ».
leaterdirektören.
» Jag ville stanna för att flämta ut. » 10
» Det är ett tal,
Att bågen brister, när den späns för bårdt. » 11
» Ja, Btora skepp ha också seglat kull.
Det passar just mndderpråmen att tala om stora skepp, Men nog.
Ännu en gång, vänd om, gerna för mig, ock framför allt, upphör att springa hit med tiggarpåsen.
7 Dersammastädes sid. 82.
8 Dersammastädes sid. 11 (3.
9 Dersammastädes sid. 8.
10 Dersammastädes sid. 99.
11 Dersammastädes sid. 72.
l 2 perFpwmastädes sid. 75,¿Hvad skall jag göray skall jag vända om?
Skall jag då återsjunka i den natt
Hvarur jag stigit upp till makt? » 13
» Åt fanders.
Teaierdirekiören.
» Ha sådan nesa! » 15
» Nåd fins cj mer för mig. » 16
(Siår sig för pannan i det han rusar ut.
» Jag ropar hämd i himmel oob på jord
Ufcöfver konungen och allt hans yngel. » 17
Tftckelset faller.
Anmärkning.
Såsom god rojalist måste Kapten Puff högeligen protestera mot hr Hyltén-Cavallii djerfva tilltag i den sistanförda strofen att kalla konungens barn för » yngel ».
Och en sådan författare kan man gifva herraväldet i konstens tempel!
Det har förut nämnts, att bland de fel man tillvitade Hyltén-Cavallius, var äfven högfärd och fåfånga.
Många äro de tidningsuppsatser, hvilkas udd är riktad mot dessa fel.
Vi anföra här en af dem, förekommande i Folkets röst för den 20 oktober 1858:
Oberäknadt intresset af pjesen — Oberon — och utförandet, erbjöd representationen &amp; kongl.
teatern den 14 dennes dubbla föremål för publikens nyfikenhet.
Det ena var den nya kapellmästaren Lachner, hvilken då första gången offentligt anförde
3 8 Dersammastädes sid. 99.
14 Dersammastädes sid. 120.
1B Dersammastädes sid. 14.
16 Dersammastädes sid. 20.
* 7 Pereaqaipastädes sid. 34-orkestern, som det tycktes, till åskådarnes falla belåteohet, fa andra var en öfverraskning, som bereddes dem, då en rtireb * uppstod i det oxöga på första raden som nyligen blifrit inreéi för H.
M: t konungens egen höga räkning, och den glada fött-ställningen som en löpeld spridde sig i salongen, att hftgstde » - samme nu blifvit så till helsan återstäld, att deras majestitev denna afton bevistade spektaklet.
Allas blickar, kikare, lorgneoer riktades åt högra oxögat, och man var just i lag med att ropa » Folksången », då det bekanta hnfvudet med » de stora, kloka ögonen, » och det ryktbara skägget sträckte sig så långt fraa, att de glada illusionerna i blicken försvanno och man till rå förvåning fann, att konungens enskilda loge nu invigdes icke af H.
M: t sjelf och dess höga gemål, utan i Deras Majestiters » tad och ställe af hr förste direktören Hyltén-Cavallius och des » » husfru ».
Skedde det med högvederbörligt tillstånd, så kan maa endast förundra sig öfver så mycken nåd och förtroligbet; för * rättades åter invigningen på eget bevåg, så bildar den aa briä på aktning och granolagenhet mot tronens innehafvare en skirande kontrast mot den uppmärksamhet man öfver ett sekei iakttog mot Ludvig XIV: s minne.
I den fåtölj som » den ston konungen » begagnade vid representationerna på hofret i Ver * sailles satte sig sedan aldrig någon af hans eftertridare, och då efter februarirevolutionen Marat hånande tog plats i nftmndt fåtölj, väckte det förtrytelse till och med bland hans egtt parti.
Tempora mutaniur, men hr Hyltén-Cavallins förbHfter semper idem.Från parkett.
Af nyheter sedan sist har endast Dramatiska teaterns repertoar had några af betydenhet och spelvärde att uppvisa.
Denna teaters nyheter äro två: ett mycket, ja nästan ovanligt roligt och kvickt franskt stycke, Sardous, » Lilla svärmor, » och ett spanskt, Echega-rays » Järn och blod », rikt på poesi och skönhet, kraft, lidelse och intresse, men ock tyvärr med pinsamma scener, som alltför tydligt och mer än för nordiska nerver nyttigt röja sitt ursprung från ett land, hvars publik lättare fördrager starkare retelsemedel, invand som den blifvit vid inkvisitionens skräckscener under förgångna generationer och vid tjurfäktandets blodiga skådespel nu och fordom.
EMIL SVENSÉN, G. NORDENSVAN, A. CANTOR, ALFRED HEDENSTIERNA, ARVID HULTIN
FJERDE ÅRGÅNGEN FÖRSTA HAFTET
STOCKHOLM OSCAR L. LAMMS FÖRLAG.Norrköping 1884.
M. W. Wallberg &amp; Comp.
Boktryckeri.FJERDE ÅRGÅNGENS INNEHÅLL.
Första häftet: Sid. Yid riksdagens böijan af Emil Svenson ..... v.
DeC gamla och det nya af Georg Nordensvan ....... 19.
Tidslyten och drömsyner.
Af Alfred Hedenstjerna (signaturen SlGURb) ................. 37.
Den literära och politiska venstern i Danmark af A.
C an tor.
Bref från Norge .................. 91 Andra häftet: Tv&amp; aprilfrågor.
Af Vilh.
Wadman .......... 1 11.
Carl Snoilskys diktning.
En åtcrblick af Fritz Krook.
Lejonklon.
En interiör från Pau af François Copp^e.
Engelska tidningspressen i våra dagar af Helen Zimmern.
Björnsons ” Over ævne ”, af Anselmus .......... 56.