Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande i anledning, af Friherre Åkerhjelms motion om tillträde för främmande åhörare vid våra öfverläggningar, hämtar jag dock föranledande i grund af detta redan fattade beslut till väckande af en fråga, hvilken, äfven om jag från början' af Riksdagen varit närvarande, hade måst såsom mindre vigtig hvila och vika för den ofvannämnde, hälst på sätt jag nedanföre skall utveckla, begge projecten måhända för närvarande icke kunnat på en gång verkställas} jag föreslår vördsamt, att i stället för det bänkarne till höger och venster om LandtMarskalksbordet samt stora gången betecknas med olika bänknummer, så att främsta bänken till höger kallas förfla och den till venster andra, både desse bänkar och de bakom eller längre bort varande i samma förhållande hädanefter måge betecknas med för fia bänkarne, andra bänkarne och så vidare, hvilken ändring, utan att rubba den redan skedde bänkindelningen, eller rättigheten för en hvar att bibehålla det bänkrum, som till följd af hans ättenummer blifvit honom anvisadt, kunde verkställas endast genom en annan påskrift å bänklistorne, då t. ex. hvad nu kallas andre bänken äfven betecknades med första bänken, och så vidare.
Den li) Mnvlii, 2 833 Skälen för bifall tili en så föga betydlig förändring kunna naturligtvis icke heller vara af stort värde, och jag skulle mindre förundra mig, om den indifference, för eller emot en saks framgång, sorn vid publicitetsfrågan troligen fäldt utslaget, här mera lämpeligen blef användbar såsom skäl emot min motion; likväl inser jag icke; hvarföre, då hjelpmedlet är så enkelt, en uppenbar felagtighet skall bibehållas och såsom sådan har jag af flere hört anses, att Bänkarne icke med afseende på deras läge igenfinnas i vanlig arithmetiskt ordning af i, 2, 3 &c-, utan att det förvillande Räkningssättet af 1, 3, 5 och 2, 4, 6 kommer mången att leta efter sin plats; äfvensom då det icke kan nekas, att "den nu så kallade andra bänken är främst intill skrän— ket lika så väl som den på andra sidan varande, båda ‘tyckas mig böra bära samma namn af första bänkarne och så vidare.
Det motskäl, på sätt jag ofvanföre anfydt hade kunnat uppstå, om , med antagande af projectet att inrymma Läcktaren åt främmande åhörare, man befarat, att de nu å Läcktaren sittande Ättemäns förflyttning ned i Salen skulle hafva till den grad minskadt det aljest goda utrymmet, att trängsel kunnat upp. stå, i den händelse flere än hälften af de som fått sig platser anviste på de tvenne bänkarne af samma nummer, velat sitta på högra eller venstra sidan.
Detta inträffar säkerligen icke nu, då publicitetsfrågan är afslagen, och lår jag, sorn en bland minoriteten, alltså trösta ?4» Den ig Martil. tr.ig med det gamla ordspråket: intet ondt, som ej tiar något godt med sig. jag anhåller att detta mitt förslag måtte till RiddarhtisUtskottet iemitteras.
Herr af Uhr, Gujlaf; I anledning, af Friherre Wrangel» motion rörande fångskjutsen, anhåller jag vördsamt. att få anföra följande; De fleste bland Eder Mine Herrar, hafva förmodligen, under resor vintertiden, erfarit 6vårigheten att fullkomligt skydda kroppen för inflytelse af ciimatets hårdhet.
Då kroppen njuter tillräcklig , ' stark och värmande föda, då den är försedd med varma kläder, då själen efter infall kan afväxla mellan intressenta speculationer, tillfredsställande minnen och glädjande förhoppningar, då till exempel, efter något val fulländadt värf, föreställningen i förväg upphämtar glädjen att återse en efterlängtad familj; så är man likväl, (oagtadt så gynnande omständigheter) svårligen i stånd, att fullkomligt utestänga ett smärtande intryck af kölden, när den sänker Termometern till omkring 25 grader och derunder , och man färdas i en pntsiv Jlillasitiande Jiällning.
Den 13 Martil, 841 Fången deremot förses med en svag, otillräcklig föda, hans kropp omgifves med en kapott, tiliräcklig kanske, att förhindra den stark» kölden, att göra ett snart slut på hans usla lif; men händer och fötter, de delar af •i J kroppen, pa hvilka kölden utöfvar det smärtsammaste, om ej för det organiska 1 ifvet det mest förstörande inflytande, de kunna så mycket mindre vara försedde med varma betäckningar, som black och handklofvar göra sådant nästan omöjligt.
Lägger man härtill, att bans själ oupphörligt mäste nedstämma den physiska värmen, i samma man, som den torde vara fjettrad vid den lörtviflade utsigten, att ett rysligt straff, och ett derpå följande beständigt föragt, lärer utgöra det olycksfull* målet för hans resa; så har man teckningen färdig af ett lidande, hvilket det väl i de flesta fall, berott på fången, ej på Samhället, att förekomma; men på Samhället ensamt beror det likväl, huruvida detta, för fången, såsom fånge, oundvikliga lidande, skall öfvergå till den rysliga pina, sorn uppkommer derigenom, att lången i stark köld ej tillåtes att ga utan måste äka.
Samhälletär berättigadt, att beröfva brotts, lingen hans frihet; men ifrån det ögonblick detta skedt är han en helig person, sorn samhället, utan föregången
Dom och ransakning, ej har rättighet att låta vederfaras något annat lidande än det, som oundvikligen åtföljer frihetens förlust; aldraminst ett så förskräckligt och ändamålslöst, sorn tångarne äro under - 842 Den ijj Marlit, kastade, då de på sätt nu sker, transporteras i stark köld.
Under resor vintertiden har jag sett ohyggliga exempel på det elände jag nu vidrört, och jag är öfvertygad, att visse Herrar Landghöfdingar hafva en vidsträckare kännedom derom; men menskligbetens tårar blifva sällan bemärkte, under det Embetsmannen fördjupas i ett gränslöst skrifveri, och medborgarens financiella förlägenhet, föder liknöjdhet för olyckliga likar.
Denna i min tanke omenskligabehandling, som fångarne nu underkastas vid deras transporter, vore förekommen, om de på sätt Friherre Wrangel föreslagit, åtminstone vintertiden, transporterades gående.
Det kan ej vara svårare här än i andra länder, att fängsla fångarne så, att man är fullkomligt försäkrad om deras personer, utan att de derföre betagas den för gåendet nödige kroppsledigheten; och fångarnes gymning är så mycket mindre att befara vintertiden, sorn de då omöjligen kunna uppehålla sig under bar himmel, utan måste söka bygden, hvarföre man ofta hör dem förklara, att under vintern får Kronan draga försorg för dem; men om sommaren försörja de sig sjelfve.
Dervid möter aldeles ingen svårighet, då flere fångar på en gång skola transporteras.
När deremot en fånge i sender skall färdas, så kan den medelst en kedja vara fagtläst vid Deli ig Mar lii. 343 Geyaldigerns åkdon, på hvilket det gern* må vara äfven fången tillåtit att åka, när han ej för kölden skull behöfver gå, utan att derföre mera än en häst synes vara nödvändig.
Jag anhåller vördsamt att detta memorial må blifva remitteradt till samma Utskott, som Friherre Wrangels.
N:o 5- Herr von Wirnjleity Johm Otto-.
Jag vill icke bestrida att de nu lefvande Adeliga Slägter äro flere än fordom, då Finland och de Tyska provincerne voro Sverige underlagde äfvensom att Riddarhussalen ej på en gång kan inrymma 1296 Piepresentanter; men i förra afseendet torde dock förekomma, att dels Grefvelig och Friherrlig, dels Friherlig och Adelig, tilläfventyrsalla 3 värdigheterne äro hos en och ann»n i en persons hand förenade med beräknande endast af en enda röst, och i det sednare åter, att, med förlusten af Finland och öfrige besittningarne, mångå Adeliga personer, törhända hel3 slägter afgått, hvilket äfven bör förmodas deraf, att åtskillige Familier på 50 år och derutöfver icke låtit sig afhöra vid Riksdagarne eller sine genealogier completterat.
Troligen hafva flere af dem utslocknat eller bosatt sig i främmande länder, fastän de icke utan bevislige skäl kunnat såsom afgångne här afföra».
Det uppgifne beloppet t
Den 19 Martii, torde således (åla någon nedsättning, såsom grundad); på en till det högsta beräknad calcul och äfven innefattande dem, som förlorat säte och stämma.
TabellCommissionen uppgifvit, har Herr von Hartmansdorff, yttrat: ”att Adelns tillväxt de 5{ sista åren varit öfver 4 gånger starkare än tillförene under det att ett förut tilltagande närande
Stånd på samma tid altynat;” men Cpmmissionens Tabeller upplysa äfven, dels att under de sednaste 15 åren intill och med 1820, ehuru Adeln ökats med 646 personer, BondeStåndet blifvit tillökt med 105,234 eller i åtskilige
Län de sednare åren ända till 170 ä 180 personer å hvarje qvadrat mil, samt dels, att LäroSiändet minskats med 262 och Ståndspersoner med icke mindre än 4,345, hvilka uppgifter lemna det resultat, att närande vida Öfverstiga den proportion, som förut ägt rum närande och tärande classerne emellan.
Adelns ifrågavarande tillökning torde vid ett närmare betragtande icke vara skadlig, när man besinnat, att mångå finnas af detta Stånd, som antingen ägnat sin tid och förmåga åt jordbruket och näringarne, eller ock sedan de med heder tjent Staten i civil- eller militair-Embetsmannaväg, träda till Landtmannens fredliga yrken.
Desse agtningsvärde medlemmar böra väl icke anses såsom tärande i ett Land, hvars productiva kraft de befordra genom outtrötteliga och stora odlings företag; och hvad Den 19 Martil, 8^5 deremot beträffar BorgareStåndets förminskande under berörde 15 år med st0o8 personer, så lärer denna förminskning tilläfventyrs, icke blifva ofördelaktig, i händelse en allmännare näringsfrihet skulle -kunna ernås.
Af Kongl. TabellCommissionens meddeldte underdåniga Berättelse inhemtas äfven, huruledes under åren 18 r 6 med 1820, den öppna åkerjorden i hela Riket med circa 150,000 Tunnland och gräsvallen till nära dubbelt emot år 1815» synes hafva blifvit formerad, samt att utsädet alla sädesslagen igenom, men synnerligast af Hafre, Blandsäd och Potatoes årligen varit i tilltagande.
Om än denna för Landet vundna betydliga förkofran skulle fördra flere arbetande armar vid jordbruket än förut fordras ock tillika delfi, som i egenskap af tärande, gifva jordbrukaren afsättning af sin vara, på det han må kunna erhålla nödige medel för näringens vidmagthållande, enär det e lärer löna mödan, att försända säden till utrikes ort, och” den alltså måste, förvandlad i bröd ellar bränvin, consumeras hemma i landet icke af de närande allena, utan äfven af ett proportionerlig! antal tärande Samhällsmedlemmar.
Hvar och en upplyst lärer väl inse, att 150,000 Tunnland tillkommen åkerjord med dubbelt ökad gräsvall 0 s- v. böra förskaffa födoämnen för flere andem, sorn med frambringandet af jördens alster utaf desse odlingar hafva att skaffa.
Stockholm hyser förmodcligen en tredje - 846 Dm ig Martti, del af Rikets tärande folkmängd, för ögonblicket tillökad af Riksens Höglofl.
Ständers här" varö; men exempel halva ändock gifvits i dessa dagar, att landtmanoen icke utan mot en nog ringa penning blifvit utaf ntt^d sin vahra och att vissa föryttrade producter knappast lönat transportkostnaden.
1 aflägsnare orter från Hufvudstaden matte den närandes förlägenhet vara ännu svårare, i saknad af tillräckligt antal afnämare, som consumera åkerbruks- och Landtmannaproducterne, hvilka sednare, i anseende till bristanne afsättning flere år å rad icke ägt det värde, som jordbrukaren af sin egendom och sine derpå nedlagde penningar bordt påräkna, i förening med trefnad 0^1 bestånd samt möjligheten att erlägga de utskylder honom affordras, J»g instämmer väl uti Herr von Hartmansdorff^ yttrande, ”att om det är svårt, att förmå ofrälse personers barn att återvända till näringarne, så bör det vara svårare att förmå dem sorn blifvit födde till adelig sköld och hjelm att taga till spaden och verktygen;” men jag tror ock, att om någon olägenhet för samhället skulle uppkomma meddelst tillökade adelsman, sådan endast kan inträffa i händelse det af Kongl. Maj:ts nåd förundta Adelskapet föranleder till utrustande af lysande Equipage och en till andra yrken användbar betjening, må hända tiilökt för glansen af det nya namnet samt dymedelst likasom bibringar arftagagaren af Adelskapet i tanke-utvecklingens åU der åtrån att häldre äga pragtfulla livréer och Dea 19 Mur lii, måltider, än begär att vid plogen eller annan näringsgren förtjena tarflig utkomst, och i sådant fall torde en Adelig värdighet blifva af menligt inflytande på samhället, hvars bestånd så betydligt beror på sparsamhet hos den enskiite samt afskaffände utaf lux och fåfänga.
För min del kan jag ej inse huruledes ett ökadt antal af några och 50 Adelig* ätter under de sednast förflutne 5 åren, då deremot några och 30 sådana ätter utgått, kan verka så ofördelaktigt till förminskning af den tärande classen, att Riksens Högioflige
Ständer böra finna sig föraniåtne, att hos Kongl. Majt anmäla den underdåniga önskan, att Adelskap måtte utdelas sparsammare än hittiis, helst när man täger i betragtande, att i förra tider 'alla afkomlingar efter en adlad person äfven undfingo adeliga värdigheter, hvaraf följden blifvit, att adeliga familier nu för tiden finnas, som bestå hvardera af lika många medlemmar, som alla de sedan Hans Majit nuvarande Konungens tillträde af Regeringen adlade personer tillsammansräknade, och af hvilka sednare flere troligtvis icke lära fortplanta sin ätt.
Jag vågar derföre tro, att enär RegeringsForm-ens 37 §. med lemnad rätt för Konungen att upphöja till adeligt
Stånd och värde, män, som genom trohet, tapperhet, och dygd, lärdom och nitiske tjenster gjort sig af Konungen och Riket synnerligen förtjente, samt att med Grefligt och Friherrligt Ständ benåda män, som genom stora och utmärkta förtjen - D en 19 Alart ii. ster dertill värdige anses, tillika föreskrifter, att Adelskap, Greflig eller Friherrlig värdighet ej tillfalla flere än den hvilken adlad eller upphöjd blifvit, samt efter honom endast hans manliga bröstarfvirigar i rätt nedstigande led , en fråga af denna natur icke efter min tanka bör blifva föremål för en underdånig skrifvelse, så beskaffad som Herr von Hartmansdorff^ motion innehåller.
Herr Cederschjöld, Pehr Gu/i af:
Jag har sa ofta hört Statens medlemmar indelas i närande och tärande, samt de närande framställas, lika 60m vore de ensamt nyttiga, och deremot de tärande såsom skadliga för samhället, att jag tror mig böra begagna detta tillfälle för att öfver detta ämne anställa några flyktiga betraktelser, innan jag öfvergår till sjelfva hufvudföremålet för den nu i fråga varande motionen.
Uti denna indelning måste ordet närande, tagas i en så inskränkt bemärkelse att det endast betecknar sjelfva franialflringen af medlen till fyllande af lifvets fy~ si/ka behof.
Men då synes också den närande Folkclassen blott komma att utgöras af dem, hvilka med egen hand bruka jord, sköta boskap, idka fiske och dylikt, samt sjelfva ägaren till jorden, boskapen eller fiskvattnet, äfven som Förlagsmannen till näringens bedrifvande, anses - Den 19 Marlit. 849 ses tillhöra den tärande
Då derföre olämpligheten häraf lär vara alltför ögonskenlig, torde ordet närande rättare böra tagas i en vidsträcktare bemärkelse, och beteckna bidraget till allmänt väl.
Likasom nemligen uti menniskokroppen, hvarje lem, så länge den äger sin tillbörliga verksamhet, bidrager till det helas fullkomlighet och bestånd; lika 6å måste hvarje medlem af Samhället, som gerom loflig flit och omtanka söker uppehålla och förkofra sig, just derigenom bidraga till allmänt val, och följaktligen äfven vara en närande medlem i Staten.
Den väpnade styrkan, som betryggar samhället mot fiendens , härjningar; den styrande- och domarejnagtens organer, sorn skydda det mot inhemska oordningar och öfvervåld; ReligionsLäraren a som arbetar på förädlingen afsina medmenniskors hjertanj vettenskapsmannen, som egnar sina mödor och sitt nattvak åt upplysningen af de?
ras förstånd; Läkaren som söker häfva de hin* der, hvilka sjukdomar eller yttre skador lägga för eina medmenniskors verksamhet; Capitalisten som genom utlåning af sin fordna arbetsvinst, sätter den idoge
Producenten i tillfälle att sjelf skörda en ökad frukt af sitt arbete; alla äro närande lemmar i Statskioppen.
Inga andra äro tärande, än de, hvilka genom lättja eller brott falla andra och det hela till last, likasom skadade lemmar i människokroppen.
Om Herr von Hartmansdorff närande lemmar vore rätt consequenta, så skulle de af Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. II Band.
54 85o Den ig
Martiin sjelfva benämningarnes ordalydelse lätt kunna förledas till knot emot de tärande, och siutligen tilläfventyrs börja vägra att arbeta för dessa förmenta lättingars underhåll: och då skulle det snart gå med Staten, såsom det gick med menniskan i den bekanta sagan, oitl leimmmes uppror emot magén.
Huruvida Adelskap, kan såsom Herr vofl Hartsmansdorff tyckes mena, ensamt förvandla menniskan från närande till tärande och hvad olägenhet
Adelns talrikhet kan i S'atsekonoiniskt afseende medföra, vill jag lemna derhän: men deremot vågar jag, i politiskt afseende, anse just dess talrikhet vara af en alldeles otvifvelaktig nytta, och väsendtligast hafva bidragit att upphöja Svenska Riddarhuset till den utmärkta rang, som det innehar ibland ^Representantförsamlingar.
Må Svenska Folket tillförene hafva klagat öfver Adelns tilltagande mängd, och anhållit om sparsamhet i utdelandet af Adelskap: det kunde vara skäl dertill, så länge Adeln ägde privilegier, hvilka minskade dess deltagande i de allmänna Statsbördorna, och följaktligen gjorde dessa mera tryckande för de öfriga folkclasserna, ju mer de privilegierades antal förökades.
Men belt annat är förhållandet nu, då Adeln ej äger annat privilegium, än det, som fordont tillkom hvarje besutten Svensk man, nemligen att på egen bekostnad få deltaga i lagstiftningen.
Jag anser öfverflödigt att vid detta tillfälle vidlyftigt orda om nyttan af Riddarhusets talrikhet, helst detta ämne särskilt förekommer Dm 15 Martii, 85i vid frågan om Representationens förändring.
Jag vill blott förklara, att uppgifterna om förhållandet i Nederländerna, Frankrike, och sjelfva det så ofta citerade England, långt ifrån att rubba min yttrade öfvertygelse, hafva tvert0111 snarare gifvit den ett nytt stöd: mig synes dst nemligen högst troligt, att om i dessa länder, Representationen vöre talrik i samma förhållande som vårt Riddarhus, så skulle det äfven der blifva ministéren omöjligt att försäkra sig. om en varaktig pluralitet: och om der tillika brukades, såsom hos oss votering med sltitna sedlar} så skulle Ministrarne snatt finna det icke löna mödan ännu mindre stora uppoffringar, att söka organisera ett parti, hvars trohet den slutna voteringssedeln betog dem möjligheten att controllera.
Likaså oriktig den ifrågavarande motionen, i min tanka, är till sin princip och syftning, likaså oformligt anser jag det vara, att remittera den till allmänna Besvärs- och EkonomieUtskottet.
Detta ämne rörer Ridderskapet och Adeln så ensamt, att det ej synes böra i«i från Riddarhuset hänskjutas till MedStåndens afgörande.
Jag vågar derföre vördsammast hemställa, om ej Herr Grefven och LandtMar. skalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln skulle finna, att hela detta ärende bord® enligt RiksdagsOrdningens 56 §. nedläggas; Cl Den 21 Martii, Biläger till PlcniProtocollet för den 21 Martii, N:0 li Friherre Carpelan, Carl Mauritzi Anseende för'-en lika så dyrbar, som ovilkorlig pligt att offra Fäderneslandet den gärd jag är det skyldig i den dubbla egenskapen af Medborgare och Embetsman, hade äfven jag varit betänkt på att afgifva ett mera omständligt project till de ändringar med Tullverket, jag ansett nödvändiga; men seende inig häruti förekommen af flere värda Talare inom detta upplysta samfund, hvaribland synnerligast af Herr Grefve Posse samt Herrar Tham, Cederschjöld och Ankarsparre, m. fl j får jag, hufvudsakligen , delande nämnde Herrars yttradojtankar, till deras, motioner hänvisa, endast bifogande några få anmärkningar och tillägg.
Hvad först Herr Grefve Posses väckte motion vidkommer, om nödvändigheten af ett förbättradt Tuliorganisatioos- och Förvaltningssystem, instäråmer jag till alla delar der-y uti, och det så mycket häldre, som jag af nära 2:ne års egen^handläggning vid Tullärenderne såsom DistrictChef af dagliga erfaren-; Ben si Marlii. gyj heten funnit att det allmänna bästa oatridigt äskar en olördröjelig slikartad åtgärd.
Alla sig från ett så beskaffadt
Förvaltningssätt sorn det nu existerande, deriverande brister och olägenheter, blefvo här för vidlyftigt att detaillera; men kunna med ganska många skäl och verkeliga fada bevisas, om jag dertill af någon, eho som helst provoceras.
Enligt hjvad jag just du fått veta, skall äfven den sist i detta ämne i nåder tillförordnade TullCoraittéen, (som räknar ibland dess medlemmar en Friherre Wirsén och StatsSecreterare Skogman, begge utmärkte för en högre grad af upplysning och sakkunnighet utgått ur en slikartad synpunkt med Herr Grefve Posse.
Den enda vcisenteliga anmärkning jag vid nämnde Grefves anförande trott mig böra göra är att, ehuru i öfrigt jag äfven är af dea tanken att LandTullspersonalen bör såsom umbärlig och föga ändamålsenlig på Sveriges fasta land indragas, synnerligast om det så högljudt yrkade liberalare handels- och förtullningrsystemet antaga-, bör likväl exeption med Wisby Stad på Gottland äga rum, hvarest
Landtullbevakningens åter införande synes nödvändig, såsom utgörande den enda, någorlunda säkra controllen på de från denna öns flere til. låtne hamnar skeende landväga inpracticerande af Tullförsnillade varor; en inrättning som blefve ännu mera vigtpåliggande för recognitionsafgiften och tullberäkningen om nederlags» #54 Ben 19 Martil. frihet beviljades Gottland, hvartill är så mycken större anledning, som den åtminstone tor Witby, redan åren 1810 och 18J2 af Rikets Höglofl.
Ständer framför alla Svenska Städer va. rit i underdånighet tillstyrkt, men dock en sådan frihet alltsedan ännu icke erhållit ehuru, flera andra Städer under tidens lopp dermed blifvit hugnade.
Man har äfven sagt mig att mitt ingifna Riksgagneliga project till portofranco-frihets meddelande åt Gottland, medelst allehanda insidieusa, missledande invändningar af visse personer motarbetas, hvilka antingen ieke vilja eller kunna inse vigten af denna plans genomdritvande; det är således ty värr äfven nu att befara det detta project icke vinner bifall, då må enahanda egensidiga motiver sättas i verksamhet, sorn i mer än ett och ett halft Secel varit använda.
Jag har dock fullgjort e*- dyrbar pligt, då jag högt yttrat min öfvertygelse för en älskad Fosterbygds sanna välfärd — och torde den dagen inträffa då täckelse! faller och mina åsigter rättvisas.
Om man i öfrigt jetnför de förmåner som blifvit meddelade alla andra Svenska Provincer af vida mindre politiskt och Statsekonomiskt värde än Gottland, med de högst obetydliga bidrag (ländande till dess sanna fördel) sorn Staten förunnat detta Län, kan visst icke nekas att denna isolerade vigtige provins, relatift till andra
Län blifvit nog mycket styfmoderligt behandlad.
Det vore således att önska, det ett slikartadt förhållande undan - V
Den 21 Martn, 8*5 röjdas, på det icke mindre förmånliga resultater äfven lör det öfriga Sverige, deraf må i en framtid uppkomma.
Med Herrar Tham och Cederschjöld förenar jag mig helt och hållit i hvad sorn egenteligen rörer friare Tuli- och Handelsprincipers stadgande;' jag får dock vid den förstnämde värde motionistens anförande göra de anmärkningar, att vid den i 6:te momentet projecterande ”in/kränkte fria införseln af tillåt ne varor till endast vissa nationer, emot recipro• ca fördelars betingandeborde åtminstone fästas det hufvudvilkoret, att alla sådana vahror skulle komma ifrån första hand och så väl råämnet son» tillverkningen vara dess Nationers egnaproductalster; äfvensom att nämnds länders exportproducter borde vara af någorlundamotsvarigt värde emot våra; befarande ändock att ett sådant roonopoliskt stadgande skulle lätteligen urarta till ett för oss menligt prejeri
Det synes mig ej heller just billigt, att alla dylika utländska importvaror blefvo alldeles tullfria, utan tordé det ändock leda till målet om de endast belädes med en så låg tull sora möjligt; då i motsatt händelse Statsverket helt och hållit går miste om påräknade intrader.