Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan alt närmare känna det, kan man svårligen göra sig begrepp om den råhet, som inom dessa af civilisationen länge försummade trakter beklagligen råder; djup okunnighet och vidskepelse anträffas der.
Bränvinsraseriet är der slegradt till en hög grad.
Det finnes tyvärr alltför många personer, hvilkas samvete icke hindrar dem att till dessa vildmarker sända den förderfliga drycken och med dess lockelse fresta det stackars folket.
Jag tror att en större ansträngning alltså är nödvändig för att gifva någon lyftning till moralitet åt dessa nejders invånare.
När man vill skapa nya församlingar, så bör man icke neka sådane småsaker som detta.
Kyrkvaktarens tjenst torde väl kunna skötas af någon som derför uppbär ringa eller t. o. m. ingen aflöning, men en klockare måste hafva bestämd lön.
Derföre anhåller jag vördsammast att då man i öfrigt vill hjelpa dessa kapellförsamlingar, man måtte sträcka sin godhet ännu ett litet fjät längre och förunna det ringa understöd, som här är i fråga, i synnerhet då anslaget endast blefve tills vidare. R. o. Ad. ansåg de emot förevar, punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande.
Då nu ånyo föredrogs Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ns d. 29 sisth April samt d. 3 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 5, i anledn. af väckt fråga om förändrade grunder för 4 11 30 466
Den 9 Maj. beväringsmanskapets uttagande till vapenöfning och annan tjenstgöring m. ra., blef detta betänk, punktvis företaget lill afgörande. 1, 2, 3 och 4 punkterm. R. o.
Ad. biföll hvad Utsk:n i dessa punkter tillstyrkt. 5 punkten.
n Hr Akerman, Fredr.:
Jag vill visserligen icke yrka någon återremiss i anledn. af det undantag StatsUtsk. ansett sig böra göra för fjäll-socknarna inom Wesler-Norrlands län, men jag måste dock såga, att jag icke förslår hvarifrån Utsk. fått sina upplysningar i detta fall.
Vid de årligen skeende beväringsmönslringarne, anmäla sig större delen af fjäll-socknarnes bevärings-vnglingar till sjötjenst.
På det sätt afd:n först uppsatte förevar, betänk., innehöll detsamma ett obelingadt tillstyrkande af K.
M:s propos. i denna del; men då frågan förekom till afgörande inom Utsk:s plenum, var det hufvudsakligast riksdagsmannen från Wester-Norrlands län, som påyrkade det ifrågavar. undantaget, och han lyckades att inom Utsk. vinna bifall för denna sin åsigt, i följd hvaraf betänk, i denna del affallades i dess nuvar. form.
BorgareSt. lärer redan bifallit utlåt.; och då jag tror all detta undantag icke i väsendtlig män skall minska antalet af till sjökrigstjenst skyldige beväringsynglrngar, äfvensom och då för den händelse att berörde socknar skulle vilja öfvergå till sjökrigstjensten, sådant lätteligen lärer sedermera kunna beslutas, anser jag mig vördsamt böra anhålla om Hr Gr. o. Landtnns propos. till bifall å förevar, punkt.
Uppå härefter framställd propos. blef Utsk:ns i den förevar.
5:te punkten gjorda hemställan af R. o. Ad. bifallen. 6 och 7 punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Utsk:n i dessa punkter hemställt och tillstyrkt.
Utsk:ns tillstyrkande rör:de utsträckning af beväringsskyldigheten för sjöfolk.
Ehuru jag till alla delar instämmer uti och gillar den princip, som ligger till grund för Ulsk:s tillstyrkande, tager jag mig likväl friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att Utsk:s tillstyrkande är långt vidsträcktare i detta hänseende än K. M:s förslag.
Det förra innefattar nemi. att alla personer, hvilka, såsom inskrifne i sjömanshusens rullor, äro skyldige att i yngre åren tjenstgöra på flottan,- skola under fredstid vara fria från all slags öfning.
I enlighet dermed var också afd:ns förslag uppställt, men då detta förslag inkom till plenum, ändrades det der så mycket, att del fick en hel annan lydelse.
Jag hemställer derföre vördsamt att R. o. Ad. behagade återremittera denna punkt, på det alt Utsk. må komma i tillfälle alt inkomma Den 9 Maj. med ett redaklionsförslag mera öfverensstämmande med hvad K. M. föreslagit. R. o. Ad. ansäg de emot ifrågavar. del af Ulsk:ns betänk, gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss.
Utslcns hemställan om utfärdande af en författning rör:de bevdringens organisation med dertill hörande reglementuriska fores kr ifter.
Utsk:ns betänk, i denna del blef af R. o.
Slutligen förekom Utsk:ns anmälan om behandlingen af Hr Stjernsvärds anförande, rör:de landtförsvarets organisations, och fann R. o. Ad. denna anmälan icke föranleda till någon åtgärd.
Upplästes och lades på bordet StatsUtsk:s utlåt.
N:o 163, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse om anvisandet af ett särskildt kreditiv lill betäckande af kostnaderne för de rustningar, som af närvar, politiska förhållanden kunna påkallas.
Som jag är öfvertygad alt det II.
Ståndet allmänt inser vigten deraf, alt delta betänk. snart företages till afgörande, tager jag mig friheten föreslå, att detta mål mätte uppföras först på föredragningslistan till nästa plenum.
Uppå Hr Gr. o. Landt m:s i anledn. häraf framställda propos. , biföll R. o. Ad. alt StatsUtsk:s utlåt.
N:o 163 skulle upptagas främst å föredragningslistan för nästa plenum.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk.-n in komne utlälm, mern. och betänkm, nemi. från Stals-Utskottet:
N:o 153, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, i fråga om delaktighet i civil-statens pensions-inrältning för borgmästare i rikets städer utom Slockholm, äfvensom för kommissions-landtmätare; N:o 154, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de särskilda åtgärder till hospitals-fondens understödjande; N:o 155, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, j fråga om restitution af hvad utaf hemmans-innehafvarne å Oland blifvit i ränta å den för hemmanen på ön fördelade utmark, från och med år 1841, till Kronan erlagdt utöfver det nedsatta belopp, hvarmed berörde ränta eller s. k. utmarksskatt numera utgöres; N:o 156, i anledn. af K.
M:s nåd. framställning, rör:de användande af de under K. stats-kontorels förvaltning varande äldre depositionsmedel; 30* 468 Den 9 Maj.
N:o 157, i anleda, af K.
M:s nåd. framställning om godtgörelse eller afskrifning af åtskilliga utaf K. statskontoret af under händer hafvande medel bestridde utgifter; N:o 158, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de rusthållarnes inom det s. k.
Kungsöhrs län befrielse från erläggande af nu ingående lösen för de ränledagsverken, hvilka af deras ägande stamhemman skola utgöras; N:o 159, ang:de de utaf 2:ne lotshemman i Ytterlännas socken förr utgjorda onera; N:o 160, i anledn. af erhållen återremiss af StalsUtsk:s utlåt.
N:o 78; N.o 161, i anledn. af R.
St:s åren 1845 och 1847 församlade revisorers berättelser, ang:de granskningen af de under K. comm.-collegii förvaltning ställda fonder och medel; N:o 162, i anledn. af väckt fråga om nedsättning af räntan och förlängning af återbetalningstiden för lån utaf manufakturdiskont-fonden ; Lag-Utskottet: N:o 43, i anledn. af väckt motion om förändring af 5 cap. 1£ § Jorda-balken, ang:de tiden för afträdande af i börd dömd fastighet; N:o 44, i anledn. af gjorde anmärkn:r emot Utsk:s betänk, N:o 27, öfver K. M:s nåd. propos. med förslag till lag för aktie bolag; N:o 45, i anledn. af väckt motion om förklaring af 5 § i 12 cap.
Jorda-balken, såvidt den angår uppsägning af på arrende upplåtet hemman; samt N:o 46, i anledn. af väckte motioner om upphörande eller inskränkning af underdomares skyldighet att renovera domböcker. fl. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 3 e. m.
Onsdagen den 10 Maj 1848.
Justerades 5 prot.utdr. för d. 6 och 9 dennes samt pleniprot. för e. m. d. 26 sisth April.
Hr von Wahrendorff, Martin:
I anledn. af justeringen rör:de beslutet angule förändiingarne i patentlagens 3 och 4 Den 10 Maj.
409 §§, får jag blott åran lill prot. anmäla, ali jag icke var närvar, då beslutet fallades.
Föredrogs StalsUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
M:s nåd. skrifvelse om anvisandet af ett särskildt kreditiv lill betäckande af koslnaderne för de rustningar, sorn af närvar, politiska förhållanden kunna påkallas.
Jag har just nu fått veta, att delta betänk, blifvit ä nyo bordlagdt i BondeSt.
Jag anhåller all så mätte ske äfven här.
Betänk, är icke tryckt och ingenstädes att tillgå.
Man har icke heller haft tid att nogsamt begrunda en så vigtig fråga.
I denna begäran hördes
Hr Stjernsvärd, Glist. Mauritz, och Hr Löwenström, Joli. Jak., instämma, till följe hvaraf Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt ifrågavar. utlåt, komme att ytterligare hvila på bordet.
Föredrogs ånyo LagUtskis d. 29 sisth April och d. 3 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 42, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Ulsk:s betänk.
N:o 15, öfver väckta motioner om förklaring, huruvida K. förordna! d. 19 Maj 1845, angalo förändring i vissa delar af lagens stadganden om giftorätt och morgongåfva, äger retroaktiv verkan.
Hr Coijet, Carl Aug.
Julius:
Cti det här afgifna utlåt, har LagUtsk. upptagit skälen för och emot dess förra gången i. samma ämne afgifne betänk., och likasom Utsk:s egen öfvertygelse icke är rubbad, så lärer del icke heller vara fället med deras, som äro af skiljaktig tanka med Ulsk.
Man säge hvad man vill, obestridligt är dock, att Konung och Ständer kunna antaga hvad lag de vilja öfverenskomma om.
I delta fall har genom K. förordn:n d. 19
Maj 1845 utan något undantag blifvit stadgadt, att, efter nämnde förordna promulgcrande vid skeende bodelningar, giftorätten skall beräknas till hälften..
För öfrigt är delta stadgande icke i strid med 1734 års lag, som bestämmer giftorätten icke efter de teglor, som äga runi vid äktenskapets ingående, utan vid dess upplösning.
Den föreslagna förklaringen är således, efter milt föl menande, en lagförändring, hvilken på förut å detta rum anförde grunder må anses obehöflig.
Skulle denna åsigt vara oriktig, sä behöfves icke någon särskild förklaring, utan må vid denna såsom vid annan ny lag genom lagskipningen densamma vinna stadga och til lämpning.
Med stöd af hvad anfördt är, anhåller jag om afslag å betänk.
Hr Coijets yttrade förmodan, att de personer, som förra gången framställde sina åsigter i förevar, fråga och icke fåll dem af Ulsk. behjertade, icke 470 Den 10 Maj. heller nu lära finna sig särdeles belåtna med Utsk:s afgifne svar, har ganska riktigt, åtminstone hvad mig beträffar, nått sin uppfyllelse.
Utsk. liar nemi., beträffande den yrkade utsträckningen af principen i Utsk:s förslag äfven till arfsrälten, förklarat det Utsk. anser sådant icke kunna komma i fråga, ”enär rättighet till arf först inträder vid alfallet”.
Del synes således tydligt, alt Utsk. icke behagat lästa något afseende pä den af mig och flere andra ledamöter af detta Stånd framställda åsigt, att rättigheten till arf in potentia existerar under hela äktenskapet, för de deruti lagligen tillkomne harn, som just derföre kallas arfvingar, men att in aclu fullbordas utöfningen af denna rätt vid arffallet.
Då Utsk. alltså funnit för godt ali lemna utan någon uppmärksamhet hela denna vigtiga omständighet, förutan hvars iakttagande endast en half rättvisa beredes, på sätt vid flere föreg:de tillfällen här blifvit förklarad!, så mäste åtminstone jag för min del, utgående ifrån den uppgifne synpunkten, och hysande de åsigter, dem jag vid frågans förra behandling hade äran ali för det H.
Ståndet utveckla, finna mig fullt berättigad att förena mig i enahanda anhållan med den Hr Coijet framställt, innefattande afslag å betänk.
Jag vill för min del söka att vara lika konseqvent i mitt handlingssätt, som den sist talande värde ledamoten.
Då delta betänk, förra gången förevar, tillät jag mig all dervid göra åtskilliga anmärkn:r.
Dessa hafva nu af Utsk. blifvit iakttagna.
Utsk. har visserligen icke begagnat samma ordalag, som jag föreslog, men de, som Utsk. i stället valt, torde vara vida bättre, åtminstone äro de af beskaffenhet att tillfredsställa mig.
Jag anhåller således vördsamt, att R. o. Ad. måtte, på de skäl, som dä anfördes och som jag icke torde behöfva att vidare utveckla, bifalla Utsk:s betänk., sådant det är.
Jag anhåller för min del äfven om bifall lill ifrågavar. betänk.
Den förste värde talare, söm här uppträdde, ansåg att den förklaring, som nu är föreslagen, är obehöflig, derföre säger han att förordn:n af år 1845 icke afsåg de äktenskap, som voro då redan ingångna eller den giftorätt, som förut inträdt, utan endast de äktenskap, som sedan voro ingångna.
På sätt och vis kan han hafva rätt så lill vida, alt en utkommande lag icke kan verka retroaktivt på aftal, som ägt runi före lagens ingifvande; då t. ex. i fråga om giftorätt vid äktenskaps ingående, der lagen stadgar ett sätt, men det beror på kontrahenterna att genom särskildt aftal, som vinner laga kraft, förändra hvad lagen derutinnan stadgar.
Således skulle han i detta afseende hafva rätt att anse detta stadgande obehöfligt; men då erfarenheten redan visat, alt denna åsigt icke i allmänhet tillämpas så af dem som utreda bo, särdeles i landsorterna, och det är högst angeläget att enhet i princip äger rum vid lagtillämpning, så anser jag på sådan grund det vara alldeles oundgängligt att en sådan förklaring ifrån de lagstiftande makterna äger rum.
Den 10 Maj. 471 Jag vill icke här upplaga de skäl, på hvilka mina motståndare grunda sin åsigt.
De uttalades redan då Utsk:s betänk, första gången förevar, och jag sökte då äfven i min mån att vederlägga dem.
En för mig fullt tillfredsställande vederläggning (innes dessutom i Utsk:s betänk., och jag föreställer mig således, att bifall dertill nu icke skall af R. o.
Ad. vägras.
Sparre, Erik: Såsom ledamot af LagUtsk. är jag skyldig att för R. o.
Ad. tillkännagifva hvarföre jag, ehuru jag icke i alla delar instämt i Utsk:s tolkning af K. förordnm afår 1841, likväl icke motsatt mig eller reserverat mig emot detta betänk.
Jag vill lemna helt och hållet osagdt, huruvida från juridisk synpunkt betänk, kan försvaras, huruvida lagskiparen bör tillämpa lagen så eller så; men säkert är att R.
St. tillika med K.
M. kunna såsom lagstiftare förklara när eller ifrån hvad lid denna förordn. bör blifva gällande och tillämpas.
Då så är, och då, efter hvad jag förnummit, pl arali telen inom representationen yttrat den åsigt, att förordntn icke skall tillämpas på de äktenskap, som äro ingångna före förordnms utkommande, så har jag ansett att mia mening borde vika för denna allmänna önskan, och jag förenar mig således med de Hrr, som nu tillstyrka bifall till betänk.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter lill bifall å LagUtsk:s förevar. utlåt, framställda propos., besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade, det han funnit, att härvid ja varit öfvervägande.
Föredrogs Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:s d. 3 dennes på bordel lagda betänk.
N:o (59, i anledn. af väckte motioner, dels om utfärdande af instruktion för fjerdingsman, dels om skyldighet för ägare och innehafvare af säterier, rå- och rörs- samt insockne frälse-hemman alt i detta bestyr deltaga, dels ock om upphörande af nämnde befattning.
Efter uppläsning af lista punkten af detta betänk., hvaruti Utsk. hemställt, att riksdagsfullmäktigen Johnu Johansons motion örn befrielse för församlingsboer ne från fjerdingsmanstjensternes bestridande samt skyldighet för kronobetjening eli att dessa bestyr utföra, måtte lemnäs utan afseende, anmälde sig och yttrade Frih. Cederström, Claes Rudolf:
Jäg anhåller vördsamt att förevar, betänk, mätte punktvis föredragas, på det att R. o. Ad. må blifva i tillfälle att öfver hvarje ald. i sender fatta beslut.
I afseende på den lista punkten instämmer jag med Utsk., och tillstyrker derå bifall.
Då Hr Gr. o. Landtm, i anledn. häraf hemställde, om R. o. Ad. ansåge förevar, betänk, biira punktvis förekomma lill afgörande, ropades ja;_ 472 Den 10 Maj.
Uppså sedermera framställd propos. blef den upplästa l:sta punkten af lltsk:s betänk, af R. o. Ad. bifallen.
2:dra punkten, innehållande tillstyrkande, alt R.
St. malte i und. hos K. M. anhålla, det K.
M. täcktes genom i nåder utfärdad författning stadga, att säterier, rå- och rörs- samt insockne frälsehemman förp/igtas, alt i utöfningcn af fjerdingsmanna-befattningen hädanefter deltaga.
Den af Hr Malmstedt vid Ulsk-.s betänk, fogade reservation blef härvid uppläst, på begäran af Frih.
Cederström, som sedermera yttrade:
Det är en känd sak, alt åtminstone ett RiksStånd har uppskjutit sitt afgörande af denna fråga intilldess R. o. Ad. i ämnet beslutat. R. o. Ad. måste vid delta tillfälle nogsamt betänka, alt det icke ensamt är dess egen rättighet, som den i detta fall är salt att försvara, utan jemväl många orepresenterade medborgares.
Ty sedan R. o.
Ad. långt för detta fränträdt den räll, som de genom 1723 års adliga privilegier hade, alt uteslutande besitta säterier, sä hafva nemi. de med dessa hemman följande förmåner numera erhållit egenskap af jordprivilegium.
Dä man yrkar, ali säteri samt rå- och rörs- jemte insockne frälse-hemmau skola deltaga i ifrågavar. bestyr, synes man för öfrigt alldeles icke hafva gjort sig reda för den ställning, i hvilken frågan skulle komma genom eli sådant beslut, hvarmedelst ett verkligt missförhållande uppstode, enär öfriga hemman vid ägarens beklädande med fjerdingsmansbefatlning, befrias ifrån åtskilliga åligganden, i hvilka säterierna samt rå- och rörs-hemmanen redan i följe af jordprivilegier icke deltaga.
Följaktligen skulle det derigenom inträffa, att de andra hemmanen igenom den föreslagna förändringen bragles i en förmånligare kategori, i detta hänseende, än säterierna; och detta må väl icke vara öfverensstämmande med någon billighet ; helst man bygger hela anspråket uppå denna förmenta grund och dervid förebär att allmän likhet i åligganden eftersträfvas.
Man må väl icke heller lemna ur sigle att de åtskilliga förmåner, dem säterierna lagligen åtnjuta, hafva otvifvelaktig! vid alla transaktioner af arfsfördelningar och egendomsköp blifvit tagna i betraktande och värdet af dessa gårdar, i jemförelse med andra af mindre fördelaktig natur, kommit i beräkning.
Kan man då, billiglvis, utan någon den ringaste ersättning, pålägga säteriernas nuvar. innehafvare något sådant onus?
För att komma ifrån alla inkast, har Ulsk. åberopat, att ifrågavar. tjenster vore af municipal-beskaffenhet; af hvilken anleda, säteriernas ägare förmenades icke rättvisligen kunna undandraga sig deltagande deri.
Den af Hr Malmstedt i dess reservation lemnade historiska utredningen af ämnet, lärer dock, som jag hoppas, tillfyllest upplysa om sakens rätta förhållande.
Måhända torde det af någon invändas, att Hr Malmstedt dervid nog ovilkorligt uttalat den åsigten, att fjerdingsmanna-bestyren krononatur.
Man skulle kunna säga, att de stå nå grän - Ren 10 Maj.
473 sen af krono- oell municipal-befatlningar, oell della torde ej heller vara orätt sagdl.
Men att de i vissa hänseenden, och i de hufvudsakligasle, höra till den första af dessa begge kategorier, det synes mig vara klart och obestridligt, först och främst deraf, att kronofogdarne samt kronolänsmannen äga att gifva ordres åt dessa personer, hvilka sålunda tydligen sortera under Kronans embetsman, hvilket väl ej kunde vara förhållandet, om befattningen vore af rent municipal beskaffenhet.
Det synes ju aldrabäst huru omöjligt det är att erkänna dem för blott kommunala, när man nu vid samma tillfälle begär af K.
M. utfärdandet af instruktion för dem.
Kunde man väl göra det, om det vore all deles gifvet, att dessa befattningar voro kommunala?
Eller skulle väl icke snarare kommunen vid sådant förhållande utfärda en dylik instruktion?
Hvarifrån hemtar man dä sitt påstående om att dessa befattningar äro af municipal natur?
Jo, egentligen ifrån eli föreg:de K.
St:s beslut, hvarigenom, på ett temligen förhastadt sätt, de kronoboställen, hvilka i vissa delar af riket voro bemälde tjensler anslagne, dem afhändes.
Dessa boställen ville man hellre låta komma statsverket direkte till godo.
För alt kunna göra det, var det som man, utan afseende på vidare följder för orterne, beslöt att anse tjenstevne vara af municipal beskaffenhet.
Jag tror för min del icke ali detta beslut binder oss, hvad förklarandet af bestyrens art vidkommer, ty det hvilade på en för utsättning, som vi efter noggrannare pröfning hafva full rätt att underkänna.
En oriktig reflexion, om än af slatsmakterne tillfälligtvis och icke nog eftertänksamt fattad och uttalad, bör väl icke vara någon svårighet alt frångå, när man ger sig lid att vinna en sannare insigt af sakens verkliga förhållande.
Vi böra dessutom icke förbise, att man redan vid föreg:de tillfällen begärt, det alla hemman skulle, oberoende af jordnaturen, åläggas oflaberörde skyldighet.
År 1830 svarade K. M., att väl frälsehemman dädanefter skulle vara skyldiga deltaga i bestridandet af fjerdingsmansbestyren, men alt säterier, rå- och rörs-hemman samt insockne frälse icke kunde dermed belastas, emedan sådant stöde i strid med gällande lagar och författningar.
Om man nu icke destomindre begär att dessa slags hemman skola underkastas samma onera, som den öfriga jorden, hvarom förslag jemväl vid flera riksdagar blifvit framställda i omfattande syftning, så synes dervid ovägerligen böra fästas vilkoret af ersättning lill dessa hemmans innehafvare, för den dem tillämnade skyldighetens utgörande.
Ingenting skulle kunna vara behändigare och beqvämligare, men också ingenting orättvisare, än att genomdrifva en allmän skattejemkning på den vägen, alt man tid efter annan, under åberopande af billighetsskäl, fråntager nuvar. säteri-ägare deras rättigheter, utan att derföre lemna dem det ringaste vederlag.
Huruvida denna lösning af det icke lätt uppgjorda ärendet kan vara rättmätig, det torde jag icke behöfva förklara; jag lemnar det åt en hvar att sjelf bedöma.
Också hafva alla hittills afgifne skattejemnkningsförslag gått ut på att bereda godtgörelse åt dem som eljest derpå blefve lidande.
Samhället kan ej vilja 474 Den 10 Maj. ulan vederlag afhända någon dess lagliga egendomsrättigheter; derföre har man alltjemt varit betänkt på huru man måtte lämpligast trygga alla för förlusten dervid.
Ar del nu alltså allmänt erkändt vara orättvist, om man borttager dessa rättigheter i klump, ulan all ersättning, så måste det väl också i sin mån vara det, om man löstager dem hvar för sig, och frånkänner dem, en och en i sender, de laglige innehafvarne deraf.
Här är just en sådan fråga, då man föreslår att till lättnad för öfrige hemman vid fjeröingsmannabestyret, Statsmakterne måtte utan allsköns godlgörelse och på ett sätt som skulle göra åliggandet i detta fall tyngre än för de öfrige, hvälfva en börda på säterierna samt rå- och rörsjemte insocknefrälse-hemman, hvilka derifrån äro och af ålder varit lagligen fritagne.
Jag kan för min del icke linna detta rättvist, utan bestrider detsamma och begär afslag på den ifrågavar. punkten.
Silv.r E anledn. af hvad den siste värde talaren här anfört, att det ensamt skulle vara på billighets-skäl, som Utsk. har tillstyrkt, alt rå- och rörs-hemman äfven skulle deltaga i bevilln. för fjerdingsman, får jag fästa uppmärksamheten derpå, ali helt andra förhållanden hafva inlrädt ifrån det R.
St. beslöto vid 1840 års riksd. och K.
M. biföll att indraga fjerdingsmännens löner.
Ett helt annat förhållande är således tillkommet, än som förut ägt rum, nemi. att kommunerna skola aflöna fjerdingsmännen.
Delta är mycket sednare tillkommet än privilegierna och det är af detta skäl, och dä redan öfverallt säteriägare och ägare af rå- och rörs-hemman låta leda sig af billighet, att deltaga i afgifterne för fjerdingsmännen der de hälla sådana, hvilket förhållande inom Utsk. ifrån olika socknar i särskilda delar af riket upplystes, som jag anser billigheten deraf redan hafva blifvit erkänd af ägarne till nyssnämnde slags hemman.
Då nu ifrån dessa statens tjenstemän, hvilket kronofjerdingsmännen alltid till ^-delar måste komma att förblifva, lönen har borttagits, och de på delta sätt hafva blifvit kommunala, ty det åligger kommunerna alt besörja dessa fjerdingsmans tjenster, så är detta följaktligen ett nytt påkommet skäl, ett nytt påkommet onus för hemmanen inom alla församlingar; och då billigheten förut kräfde, alt alla deruti skulle deltaga, så är det nu en rättsgrund, efter mitt sätt att se saken, som fordrar att alla hemman utan undantag uti denna aflöning måste deltaga.
Hr von Hartmansdorff: Aug.:
Jag är af motsatt tanke emot min aktade vän, sora nyss yttrade sig.
Jag anser fjerdingsmanna-inrätlningen, sådan hon nu är, vara i grund felaktig.
Det är otvifvelaktig!, på sätt Frih.