Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. ville bemyndiga Riddarh.-Direktionen att för bestridande af de kostnader till gårdens ordnande och bebyggande, som ej af Riddarh.- underhålls-fondens tillgångar kunna betäckas, upptaga lån från andra Riddarhusets fonder att, jemte 6 procent ränta derå, återgäldas i den mån förstnämnde fonds ställning sådant medgifver; dels af Hr Ramsay: att R. o. Ad., med afslag å Utskits förslag, skulle låta afgörandet af frågan anstå till ett kommande Adelsmöte; dock att, derest derförinnan till följd af expropriation ifrån Stockholms stad större eller mindre del af tomten skulle Riddarhuset frångå, 68 i Den 16 Juni.
Riddarh.-Direktionen må ega att vidtaga de åtgärder, som deraf kunna påkallas; och dels slutligen afslag å Utlåtit.
Landtm, först propos på bifall till Utlåtit, hvarvid svarades många nej jemte några ja, sedermera propos. på antagande af Hr Trolles förslag, då svaren utföllo med många nej blandade med ja, vidare propos. på antagande af Frih.
Leuhusens förslag, hvilken propos. besvarades med många nej och åtskiljaga ja, ytterligare propos. på bifall till Hr Ramsays förslag, hvarvid svarades många ja och nej i blandning, och slutligen propos. på afslag å Utlåtit, då svaren likaledes utföllo med blandade ja och nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sedan votering blifvit begärd, yttrade Hr Gr. och Landtm., att R. o. Ad. egde att bestämma kontraproposins innehåll vid den blifvande voteringen; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, först hemställde, huruvida R. o. Ad. till kontrapropos. antoge Hr Trolles förslag, hvartill svarades många nej jemte åtskilliga ja, och sedermera föreslog, att Hr Ramsays förslag skulle intagas i kontraproposin, då svaren utföllo med många ja jemte åtskillga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Votering! om kontraproposins innehåll begärdes; hvarefter och sedan Hr Gr. o.
Landtm, hemställt att Hr Trolles förslag skulle utgöra nej-propos:n vid den nu begärda voteringen, samt, då dertill svarades många ja jemte några nej, förklarat ja haft öfvervigten, en så lydande voteringspropos. uppsattes och justerades: «Den som vill, att vid blifvande votering om afslag å Riddarh.-Utskits fortsatta Utlåt.
Nio 15, angide ordnandet af Riddarhusets gårdsplan, kontraproposin skall innefatta antagande af Hr Ramsays i frågan framställda förslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. till kontrapropos. vid denna votering bifall till Hr Trolles förslag.»
Ben 16 Juni. 685 Uppsattes och godkändes följ:de voteringspropos. i hufvudfrågan.
»Den som afslår Riddarh.-Utsk:ts fortsatta Utlåt.
N:o 15, ang:de ordnandet af Riddarhusets gårdsplan, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad.
Hr Ramsays i frågan afgifna förslag.»
Vid denna voterings åtgång befunnos rösterna hafva utfallit sålunda:
Nej — 29. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. £ 4 e. m.
In fidem, ö.
686 Den 17 Juni.
Söndagen den 17 Juni 1860.
Justerades 3 prot.-utdrag för den 16 dennes.
Anmäldes och bordlädes: Stats-Utskottets Mem:r: N:o 139, med förslag till de sista afdelningarne af det nya reglementet för Riksg.-Kontoret; N:o 140, med förslag till aflönings- och pensionsstater vid Éiksg.-Kontoret samt expentansstat vid f. d.
General-assistans-kontoret; N:o 141, med förslag till en § i det nya reglementet lör Riksg.-Kontoret; N:o 142, ang:de en gratifikation åt Hr Stats-kommissarien O. F. af Sillén; N:o 143, ang:de särskilda gratifikationer till åtskilliga af Stats-Utsk:ts tjenstemän; N:o 144, ang:de den upprättade nya Riks-Staten; och N:o 145, ang:de öfverlemnande till K.
M:t af det nya reglementet för Riksg.-Kontoret; äfvensom sammansatta Lag- samt Allm.
Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Mern.
N:o 29, ang:de särskildt arfvode åt den person, hvilken i egenskap af Sekreterare biträdt sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, enligt hvad RiksStåndens Hrr Talmän blifvit meddeladt, riksdagens afslutande, som varit utsatt till den 21 dennes, blifvit uppskjutet till den 22.
Föredrogs Exped.-Utsk:ts den 16 dennes bordlagda Skrifvelse-förslag N:o 85, angående tullbevillningen.
Det af Exped.-Utsk:t uppgjorda förslag till K.
St:rs underd. skrifvelse ang:de tullbevillningen börjar med en recit, som går tillbaka ända till R.
St:rs framställning vid sista riksdagen och äfvenledes omnämner, huru K. M:t låtit till B.
St:r aflemna kommitterades förslag till tulltaxa.
Hela denna recit torde vara alldeles öfverflödig, och är dessutom i så måtto felaktig, att den säger, att K.
M:t på grund af nämnde framställning låtit tillsätta den s. k. tullkomitén.
Det är nemi. R. o. Ad. väl bekant, att Chefen för Finans-Dep:t uttalat en helt annan åsigt, eller att det ingalunda var med godkännande af R.
St:rs framställning, som ifrågav:de komité tillsattes, och vid sådant förhållande torde R.
S.t:r icke i sin skrifvelse böra intaga något härom, för att icke derigenom uttrycka ett godkännande af denna åtgärd.
Den ifrågav:de skrifvelsen innehåller vidare en omständlig redogörelse för alla i nu gällande tulltaxa vidtagna förändringar.
Om äfven det kan anses lämpligt att meddela en sådan redogörelse i de delar, der R.
St:r antingen åsatt nya tullsatser eller höjt de hittills bestämda, finnes deremot intet skäl att upptaga motiver för de beslut, hvarigenom R.
St:r fastställt tullnedsättningar.
Dessutom förekommer i skrifvelsen åtskilliga uttryck, som äro ganska lämpliga, då ett Utsk. hemställer en fråga till R.
Stms bedömande, men som deremot synas mindre på sin plats i en skrifvelse, sådan som den ifrågav:de: så säges i fråga om restitution för utförsel af bomulls väfnader, att »R.
St:r ansett restitutionen för den exporterade väfnaden böra jemkas», och beträffande väfnader af linne och jutegarn, att »restitutionen för nämnde väfnaders utförsel äfven synts böra bestämmas till respektive belopp.» Jag tror, att R.
St:r fattat bestämda beslut i dessa frågor.
Då slutligen R.
St:r beslutat, att någon skrifvelse till K.
M:t icke skall afgå för att åtfölja tulltaxan, synes en så omständlig redogörelse för allt hvad, som i denna fråga förekommit, icke stå rätt väl tillsammans med det förut fattade beslut, om än slutmeningen lyder »hvilket allt R.
St:r få i underdånighet anmäla».
På grund af hvad jag nu anfört, hemställer jag, att det nu föredragna förslag till skrifvelse måtte till Exped.-Utsk:t återremitteras.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå gjord propos., blef Exped.-Utsk:ts ifrågavtde skri fvel s c-fö rs 1 a g återrcmitteradt.
Ekon.-Utsk:ts den 15 och 16 dennes bordlagda Mern.
N:o 11, i ani. af 688 Dc*n 17 Juni.
Riks-Stms skiljaktiga beslut i fråga om föreslagen förändrad grund för uttaxering af landstingsmedel.
Utskits å sid. 2 gjorda inbjudning.
Då man från början tagit ett felaktigt steg derutinnan, att man låtit ett ärende, sådant som detta, behandlas af ett sammansatt Utsk., kommer man till ett så vidunderligt resultat, som att i förstärkt Bevilln.-Utsk. skulle voteras om en fråga, som alldeles icke är af bevillnings natur.
Alla frågor ang:de våra kommunallagar hafva hittills alltid handlagts af Ekon.-Utsk:t, och att nu göra dem till bevillningsfrågor, derföre att nämnde Utsk. i sin vishet behagat sammanträda med |Bevilln.-Utsk:t, kan icke vara annat än origtigt.
Det skulle dessutom vid detta tillfälle leda till den inkonseqvens, att man skulle i förstärkt Bevilln.
-Utsk. söka genomdrifva en fråga, som efter grundlagens bud redan är förfallen.
Två Stånd hafva nemligen stannat mot två, och då måste ett ekonomiärende vara förfallet.
På denna grund yrkar jag afslag å Utsk:ts hemställan.
Det sammansatta
Ut sk:t har icke underlåtit att åt detta ärende egna en synnerlig uppmärksamhet ; och har dervid funnit, att då här är fråga om förändring af grunden för en beskattning, öfverlåten af R.
St:r på landstingen, och då bevillningsärenden fordra alla fyra Stms bifall, så synes detta ärende, der två Stånd stannat mot två, rätteligen böra blifva föremål för votering i förstärkt Bevilln.-Utsk.
Att. koinmunallagarne i sin helhet vid stiftandet ansågos af ekonomisk natur, är ett prejudikat, som i detta fall icke kan ega någon afgörande betydelse, ty här är ur dem just den § till serskild behandling så till sägandes utbruten och företagen, som gör detta ärende till en bevillningsfråga.
För min del kan jag icke finna annat än fullt skäligt att ärendet erhåller den behandling, dess inre beskaffenhet synes mig tydligen kräfva.
I jemförelse med denna fordran, synes här mindre böra vara fråga om hvad som skett vid en föreg:de riksdag, ej heller om hvad som vid en blifvande riksdag kan komma att ske; utan här hafva vi endast att fästa oss vid hvad med fullgörande af gällande lag vid frågans nuv:de ståndpunkt iakttagas bör; och ur denna synpunkt hemställer jag om bifall till Utsk:ts nu föredragna förslag till voteringspropos. Frih. af Ugglas, Gustaf:
Jag är i denna fråga hufvudsakligen förekommen af Gr.
Liljencrants, men anhåller - Den J7 Juni. 689 håller dock att i anledning af Frih.
Cederström* yttrande få tillägga några ord.
Hr Frih:n har yttrat, att frågans inre beskaffenhet ovilkorligen kräfver att den behandlas såsom bevillningsfråga.
Det förefaller mig likväl som om E.
St:r, då de vid föreg:de riksdagar handlagt likartade frågor, sjelfva bäst bort vara i tillfälle att bestämma, huru sådana frågor böra anses, och genomgår man då förhandlingarne ang:de kommunallagarne, så linner man, att E.
St:r hittills aldrig ansett dylika frågor vara af bevillningsnatur.
Hvad särskildt den 47:de §:n i landstingslagen beträffar, så visa förhandlingarne vid 1859—60 årens riksdag, att den ingalunda är att hänföra till bevillningsfrågor.
Nämnda § var då föremål för långvariga och häftiga strider inom St:n.
Slutligen stannade två Stånd mot två; propos. för votering inom förstärkt Ekon.-Utsk. var redan uppställd och godkänd, då Borgare-St:t, på grund af inbjudning, öfvergick på den åsigt, som två andra Stånd hyllat, och derigenom åstadkoms tre Stånds beslut i frågan. R. o. Ad. vidblef deremot sin mening, men detta föranledde icke någon votering i förstärkt Utsk., utan R.
St:r ansågo frågan vara afgjord genom tre Stånds beslut.
St:r vid denna riksdag skulle förklara en fråga om ändring i ofvannämnde 47:de§ vara afbevillningsnatur, skulle således en sådan åsigt icke ega något stöd i den af föreg:de
Skr uttalade.
Ej heller skulle den kunna grundlägga någon praxis för framtiden, ty enl. 57 § R. F., sådan den nu blifvit af R.
Skr ändrad, komma alla frågor ang:de ändring i kommunallagarne att handläggas såsom vanliga civillags-frågor.
Inginge man på Frih.
Cederström* åsigt, skulle man således fatta ett beslut, som hvarken egde rot i det förflutna eller gagnade för framtiden, och detta är orsaken, hvarföre jag instämmer i Gr.
Liljencrants’ yrkande.
För min del trorjag, att det för det närv:de endast är fråga, om
Skt vill antaga Utsk:ts inbjudning att biträda Preste- och BorgareSkns beslut och att, först sedan
Skt häröfver fattat sitt beslut, voteringsproposma blifva föremål för öfverläggning.
Hvad då angår inbjudningen, finner jag icke skäl att antaga den, utan hemställer, att R. o. Ad. måtte afslå densamma.
Sedan voteringsproposma blifvit föredragna, får jag tillfälle att yttra mig om dem.
Som föredrag ningen af detta Betänk, blifvit afbruten i sin början, måste jag anse antingen hela Betänk:t eller också ingen del deraf vara föremål för öfverläggning.
De föreg:de talarH.
Y. " 44 m
Den 17 Juni. »e hafva ansett sig berättigade att yttra sig öfver frågan i sin allmänhet, och derföre tillåter jag mig att göra detsamma.
För mig har det alltid legat klart, att den, som har rätt att stifta en lag eller gifva en föreskrift, han och ingen annan är berättigad att ändra denna föreskrift.
Här är ju icke fråga om något annat än ändring af en § i landstingslagen.
Denna lag är stiftad på ekonomisk väg, och formen af ekonomisk lag synes den mig icke kunna förlora derföre, att här är fråga endast om en viss § deraf.
Jag förenar mig med dem, som yrka afslag.
Jag erkänner, att ett förbise ende blifvit af mig begånget, på sätt Gr.
Mörner uppmärksammat, derigenom att jag i mitt förra föredrag egentligen omhandlade voteringspropos:na.
Likväl och då den först behandlade frågan om inbjudningen i sig innesluter nödvändigheten att behandla sjelfva hufvudfrågans natur och jag förmodar, att detta står oss öppet, emedan, om frågan, såsom en reservant förklarat sig anse, vore förfallen, någon inbjudning icke kunnat ifrågakomma att antagas, och jag är öfvertygad om, att vi erhålla propos. å inbjudningens antagande, hvilket icke heller mött hinder i de andra St:n, anser jag mig befogad att ytterligare ingå i sjelfva frågan med några få ord.
Jag får då blott erinra örn de skäl, hvarpå Utsk:t förra gången stödde sin anhållan om bifall till Iv. Mits Propos., till hvars innehåll jag hänvisar, samt derom, att innan K. Mits Propos. framställdes, frågan varit liänskjuten till samtliga Landstingens bedömande och att af dem den stora majoriteten af 16 funnit billigt att ingå på hvad K. M:t föreslagit.
Landstingen måtte väl teinligen uoggrannt känna hvad landsorternas väl kräfver.
Jag tycker, såsom bekant, i allmänhet icke om inbjudningar, men den ifrågav:de angår en fråga af ganska stor vigt och har icke öfverrumplande kommit öfver oss, utan har utgått från ett Utsk., hvars Mern. blifvit tryckt samt utdeladt; inbjudningen, sålunda allmänt känd, föreligger oss till bedömande, hvarföre ock, med åberopande af dess motiver samt af allt hvad härom hos R. o.
Ad. till stöd för innehållet yttrats, jag vördsamt får anhålla, att den måtte af R. o. Ad. antagas.
Jag kan icke sträcka min ar tighet så långt, att jag medgifver, att jag gjort mig skyldig till ett förbiseende, då jag tillåtit mig att yttra mig om sjelfva frågans beskaffenhet eller giltigheten af Utskits tillgörande, hvartill jag funnit så mycket mera skål som det i det föredragna mom:t heter »men, om denna hem - Den 17 Juni. ställan icke vinner bifall, lärer denna fråga böra afgöras genom omröstning i förstärkt Banko-Utsk., för hvilket ändamål
Utskrt får föreslå en så lydande voteringspropos.»
Det är just härom som jag i sammanhang med sjelfva frågan tillåtit att yttra mig, och jag anser mig derigenom ingalunda hafva öfverskridit formen.
Hvad angår sjelfva saken, så tillåter jag mig att erinra, att den siste värde talaren förra gången grundade hela sin motivering egentligen på den förutsättning, att saken skulle hafva skäl för sig derföre, att R.
St:r till kommunerna öfverlåtit en del af sin beskattningsrätt.
Det må så vara, att R.
St:r gjort det, och framtiden må visa, om det varit nyttigt, men samma förhållande eger ju rum med af kommunalstämma ålagda skatter.
De äro äldre än kommunalförfattningen, men ingen har tänkt på att draga de af socknen ålagda skatter under Bevilln.-Utsk:ts pröfning.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels att R. o. Ad., med frånträdande af förut fattadt beslut, skulle antaga Utsk:ts ifrågav:de inbjudning, dels ock att det förra beslutet måtte vidhållas samt inbjudningen läggas till handlingarne; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på det förra beslutets frånträdande och inbjudningens antagande, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på det förut fattade beslutets vidblifvande samt inbjudningens läggande till handlingarne, hvilken propos. med ja besvarades.
Utsk:ts nederst å sid. 2 och öfverst å sid. 3 afgifna förslag till voteringspropos.
Till en början får jag under åberopande af de skäl, jag förut anfört, hemställa, att Utskits förslag till voteringspropos. måtte afslås.
Med den åsigt, jag i sjelfva hufvud frågan hyser, skulle jag vara mycket benägen att instämma med Frih. af Ugglas, emedan i sådant fall den mening, jag gillar, skulle blifva den segrande; men detta kan likväl ej förmå mig att uppfatta den formella sidan af frågan ur annan synpunkt, än den jag anser vara den rätta.
Här är nu fråga om en förändring i den § i landstingslagen, som bestämmer grunden, efter hvilken af landstinget ålagda skatter skola uttaxeras.
Det är visserl. sannt, att vid den riksdag, då nämnde lag på ett egendomligt sätt tillkom, ifrågavarande § antogs genom tre Stånds beslut, men R. o. Ad. gillade aldrig detta, och såsom ett bevis, huru saken då framställdes för R. o. Ad., tillåter 692 Den 17 Juni. jag mig uppläsa en del af Hr Dalmans yttrande, ang. just den §, sorn nu är i fråga.
Sedan Hr v. Koch, jag och flera andra förklarat oss anse frågan röra ett beskattningsärende, yttrade Hr Dalman: »om fråga här varit att fatta ett beslut i ett bevillningsäi-ende, är det gifvet, dels att densamma skulle behandlats af Bevilln.-Utsk:t, dels att den ej beböft underställas K.
M:ts pröfning, ty K. M. har, som vi veta, icke rätt att pröfva bevillningsfrågor.
Men efter min tanke är det icke fråga om något definitivt gällande beslut, utan R.
St:r begagna endast sin rätt att afgifva svar uti en fråga, derom K. M. begärt få veta R.
St:rs tanke, för att sedan derefter handla.
Jag är lika öfvertygad som någon annan att detta jemkningsförslag är i åtskilliga delar felaktigt; men just derföre att Regeringen skall få svar på sin Propos. för att vid nästa riksdag kunna för R.
St:r framlägga ett möjligen mera ändamålsenligt förslag, har jag ansett oss böra antaga denna 47:de §, med uteslutande af sista perioden af l:sta mom:t.»
Så framhölls förhållandet af flera talare.
Man påstod, att fråga nu endast var att meddela K. M:t R.
St:rs åsigter i ämnet, hvarefter vid följande riksdag ett nytt förslagskulle framläggas till R.
St:rs granskning och godkännande.
Knappt hade dock riksdagen åtskiljts, förrän en annan ton började uppstämmas, framför allt af tidningarne.
Man dref den satsen, att K.
M:t icke beliöfde framlägga något förslag för R.
St:r, utan borde, med begagnande af den omständighet att kommunallagförslagen blifvit ensamt af Ekon.-Utsk:t handlagda, anse dem vara af rent ekonomisk natur och utan R.
St:rs vidare hörande utfärda de nya kommunallagarne.
Så skedde ock snart.
Vid den omröstning, som ang. 47 § i Landstingslagen egt rum å detta hus, hade emellertid R. o. Ad. vidblifvit sin från Utsk:ts förslag afvikande åsigt, och detta, ehuru det upplystes, att tre Stånd redan antagit förslaget.
Hr Dalman hade då afgifvit en reservation, hvari han beklagat, att frågan blifvit begrafven.
Hans sorg fick således snart förbyta sig i glädje.
Likasom jag då hyllade den åsigt, att här var fråga om ett öfverlåtande af R.
St:rs beskattningsrätt å en ny auktoritet, så anser jag äfven nu, att denna i kommunens hand lagda magt endast är en delegation af R.
St:rs beskattningsrätt, och att således förslag till förändringar i densamma böra vara föremål för Bevilln.- Utsk:ts handläggning.
Under åberopande af de utaf mig förut andragna skäl, till hvilka Gr.
Mörner lagt en sakrik utredning af frågan, får jag hemställa, att R. o. Ad. ville godkänna voteringsproposm.
Den 17 Jnni. 693 Frih.
Inom Ekon.-Utsk:t har jag protesterat mot denna frågas dragande under Bevilln.-Utsk:ts pröfning, emedan hvarken frågans inre natur eller grundlagens bud gifva någon anledning till att den skulle vara ett bevillningsärende; och får jag således förena mig i Gr.
Frih. af Ugglas: Af Gr.
Mörners yttrande kunde man tro att R.
St:rs beslut vid 1859—60 årens riksdag endast utgjorde en af R.
St:r uttryckt önskan, å hvilken K.
M. egde fästa det afseende, han behagade.
Ser man likväl på R.
St:rs underd. skrifvelse i frågan, så finner man att R.
St:r förklarat sig anse den ifrågav:de 47 § i Landstingslagen böra erhålla den lydelse, den sedan fått, och, så vidt jag kan erinra mig, skedde icke från R. o. Ad:ns sida någon protest mot den uppfattning, som då gjorde sig gällande, eller att §:n var genom 3 Stånds beslut afgjord.
Mörner har visser], uppläst ett yttrande, som talar för hans åsigt; men vill lian genomgå protokollerna för nämnde riksdag, skall han finna att många aktade talare förfäktade den satsen, att frågan ej var af bevillningsnatur.
Skulle hvarje skatteärende vara en bevillningsfråga, så frågar jag hvarföre i afs:de å grundskatter m. m. tre Stånds beslut utgöra R.
Af det förhållande att R.
St:r öfverlemnat sin beskattningsrätt åt en delegation, är man likväl ej berättigad sluta, att denna nya beskattning erhållit arten af bevillning.
Och, om vi äfven antoge Gr.
Mörners åsigt, hvartill skulle detta tjena?
Vi äro ju ense om, att kommunallagarne vid deras stiftande handlades af Ekon.-Utsk:t och afgjordes genom 3 Stånds beslut, äfvensom att frågorna om ändring i desamma vid sista riksdagen äfven behandlades af Ekon.- Utsk:t, och att R.
St:r således hittills icke ansett dessa frågor vara af bevillnings natur.
För framtiden komma åter dessa frågor i följd af 57 §:ns R.
F. nya ordalydelse att anses såsom civillagsfrågor.
Vid sådant förhållande skulle vi ju således antaga en grundsats, som, på sätt jag förut yttrat, hvarken eger någon rot i det förflutna eller medför någon nytta för framtiden.
Jag fortfar i mitt yrkande om afslag.
Jag vördar den åsigt, Gr.
Mörner uttalat, och jag skulle vara benägen att instämma med honom, derest det kunde föra oss till det åsyftade målet, men vi skulle då komma in på en väg, motsatt praxis och den natur, frågan haft under hela den tid, den varit behandlad.
Här är icke fråga om något annat än, huruvida grunden för de af landstingen uttaxerade skatter skall undergå någon förändring.
Man har åberopat, att R.
St:r 694 Den 17 Juni. skulle till en delegation öfverlåtit någon del af sin beskattningsrätt, men detta påstående anser jag halta, ty den beskattningsrätt, R.
St:r hafva, angår hela riket, och den, sorn här är i fråga, rörer endast en kommun, visserligen en stor, men dock en kommun. R.
St:r hafva icke afträdt någon rätt, som de förut haft, utan en kommunalrätt, som förut icke funnits, har blifvit skapad.
Jag vet icke, att annat än utgifter någonsin varit föremål för beslut i förstärkt Bevilln.-Utsk.; och det mål, som Gr.
Mörner önskar vinna, kan icke vinnas i annan händelse än att Landstingens beslut underställas R.
St., men något stadgande härom finnes icke i Landstingslagen.
Hvad angår den erinran, att i afs:de ä vissa skatter Stats-Utsk:t har rätt att framställa förslag och att de afgöras genom 3 Stånds beslut och K.
Mits bifall, har jag icke något annat svar att lemna än att, då grundlagen så bjuder, det är naturligt, att R.
St:r ställa sig densamma till efterrättelse.
Den förevarande frågan berör icke Statens ordinarie inkomster, utan endast, huruvida utom R.
St:r det skall finnas en auktoritet, som efter en eller annan grund skall hafva rätt att till obegränsadt belopp ålägga en del samhällsmedlemmar skatter eller icke.
Det är en stor skilnad emellan denna fråga och den af Gr.
Liljencrants vidrörda om de gamla sockenstämmorna.
Vid de gamlå sockenstämmorna kunde ingen inom kommunen bosatt person åläggas någon slags utgift utan att han, om han ville, hade rätt att sjelf deltaga i beslutet derom; det är en helt annan sak, om man sjelf får deltaga i frågans afgörande, än om rätten att besluta ligger endast i några få personers händer.
Om man anser lämpligt och rigtigt, att denna fråga behandlas såsom ett rent ekonomiskt ärende, hvarföre har man då ieke redan påbjudit förändringar i ifrågav:de afseende.
Jo, det finnes något, som heter känslan af det rätta, hvilken man icke gerna sårar, och jag tror, att just på grund af denna hafva några förändringar icke blifvit vidtagna.
Dessutom anser jag, att, enär R.
St:r i denna fråga varit af så skiljaktiga åsigter, att 2 Stånd stadnat mot 2, det vara rätt och billigt, att Ständerna få med den magt, som tillkommer dem i beskattningsfrågor, rösta öfver, hvilken mening har pluralitet för sig.
Denna min åsigt är dock icke grundad på någon önskan, att någon annan mening än den Frih. af Ugglas förfäktat, måtte vinna pluralitet, ty jag har alltid stridt för, att icke större rättigheter, än för närvarande finnas, måtte Landstingen medgifvas; men för detta ändamåls vinnande kan jag icke förbise hvad jag anser vigtigare, nemligen sjelfva grundsatsen.
Jag fortfar i mitt yrkande om bifall.