Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En opinion har yttrat sig för den allm. valrätten och har önskat, det man borde uttala, huruvida man erkände principen eller icke.
Jag får då förklara, att som det alltid är ett behof för mig att öppet uttrycka min opinion, medger jag, att jag icke kan ogilla principen; men för att kunna antaga densamma i tillämpningen, fordras tillvaron af omständigheter, hvilka för närvar. icke existera i Sverige.
Bland dessa omständigheter räknar jag främst en så allmänt spridd upplysning, att folket är tjenligt att emottaga den ifrågavar. politiska rättigheten.
Härvid afser jag icke sådan slags upplysning, som inhemtas genom studerande af en hop classiska auctorer, eller, med ett ord, något större förråd af s. k. bokvett; utan det är den medborgerliga upplysningen, som jag menar, den, som gjort sig reda för staters existens och deras sannskyldiga nytta i moraliskt, oeconomiskt och statistiskt hänseende.
Det är en sådan slags upplysning, som ännu saknas i Sverige, och så länge är det icke tid att införa de allm. valen.
Dessutom måste derförinnan tillses, att en sådan likhet i medborgerliga rättigheter i öfrigt äger rum, att det icke kommer att hända, det stattorpare eller annat löst folk, hvilka egentligen icke äga något interesse i förhållande till staten, icke jemväl komma att innefattas bland de valberättigade.
Innan förhållandet visar sig sådant, kan jag icke biträda införandet af allm. val.
En annan opinion har yttrat sig för bildandet af ett femte Stånd, derigenom inträde i Representationen kunde beredas för dem, som derifrån nu orättmätigt äro uteslutna.
Jag ogillar visst icke den princip, som ligger till grund för detta förslag, ty om det visar sig, att någon class i samhället är orättvist utesluten från Representationen, bör sådant visserligen afhjelpas; men frågan är, om det för närvar, kan afhjelpas.
Man måste då tillse, huruvida de sålunda vidrörda bristfälligheterna äro af den beskaffenhet, att ändring och rättelse deri nu kan äga rum; ty då man känner, att
Ständerua äro föga benägna för att göra ändring i ståndsindelningen, och det ifrågavar. förslaget dessutom mera kornme att stadga, än att 3öo Den i3 October f. m.
Jossa denna indelning, så innebnre antagandet deraf såväl ett afledande af en framtida rationel reform, som äfven, derigenom att det troligtvis icke ledde till något resultat, att man sålunda icke vunnit någon ändring i ens de mest påtagliga af nuvar. olägenheter.
Jag har redan förklarat, huru jag uppfattar närvar, ögonblicks fordringar, och huru jag trott mig filina sättet att motsvara desamma.
Jag finner nemi. icke närvar, ögonblick fordra ändring af de 4 Stånden, men deremot väl, att våra riksdagar må förkortas, ett lämpligare sätt för ärendernas behandling m. fl. sådana formförändringar.
Jag har i sådant ändamål trott, att, utan att vidröra ståndsindelningen, man skulle kunna tillvägabringa gemensamma öfverläggningar emellan Stånden och ett mindre inveckladt sätt för ärendernas afgörande.
Yi måste ihågkomma, att vi icke blott få tänka på hvad som kan anses möjligt att åstadkomma hos de 4 Stånden, utan jemväl huruvida den andra Statsmagtens sanction kan vara att påräkna.
Derföre anser jag för resultatet vigtigt, att för närvarande vidtagas så få ändringar som möjligt; men i alla fall möter en stor svårighet deri att finna en föreningspunkt för Ståndets tankar; ty att man icke är nöjd med förslag dertill från en enskild ledamot, eller ens af flera sådana, såsom dén omtalade conferencens, det hafva vi redan förnummit.
Jag har sökt foga mig efter omständigheterna i detta afseende, och modifierat mitt förslag så, att det nu icke må kallas hvarken Gr.
Frölichs eller conferencens, utan betraktas såsom en sammanfattning såväl af hvad i frågan uti detta som inom de öfriga Stånden redan förekommit och tyckts utgöra den allmännaste tankan.
Förslaget till gemensam tanka har då fått denna lydelse: 1:0 Att Constit.-
U t s k. förbigått föreslå för ändring i R. o. A d: s st ån d sorga n isa t ion, med afseende på den ofullkomlighet deri, att R. o. Ad. kan, genom ans var sfritt u tebi ifvan de från riksdag, densamma omintetgöra; hvarföre, sedan de 3:ne ofrälse Ståndens ledamöter blifvit till ett visst, för dem alla lika, antal bestämda, R. o. Ad. äfvenledes borde, på sätt lämpligen ske kan, för hvarje riksdag bestämmas till ett lika antal ledamöter, att sig vid densamma infinna.
Jag anhåller att något närmare få utveckla motiverna för denna punkt.
Den innefattar nemi. för det första den reflexion, att det är en hög grad af ofullständighet i grundlagarna, att der icke blifvit förutsedd den händelse, att R. o. Ad. kunde helt och hållet uteblifva från riksdagen och sålunda förorsaka, att någon sådan icke blefve utaf.
Man kan visst säga, att sådant troligen aldrig skall inträffa, utan att alltid några passade på; men åtminstone skulle det kunna tänkas, att så få komme tillstädes, att Utsk:n icke kunde organiseras.
Sådant kunde lätt hända, och jaS D«n i3 October f. .n. jag vågar frukta, att det verkligen kommer att äga rum, att sluta efter nuvar. förhållande, då t. ex. i detta ögonblick, under behandlingen af ett så vigtigt ämne, jag är, snart sagdt, den ende ledamot af Riddarhuset, som för riksdagens skull uppehåller mig härstädes.
Att rättelse i detta afseende är nödig, inses lätteligen.
Vidare har jag föreslagit, att sedan de 3 Stånden blifvit genom Riksd.Ordn. bestämda till ett visst lika antal, skplle R. o. Ad. för hvarje riksdag bestämmas till samma antal.
Härvid har jag valt sådana ordalag, att den latitud är leornad, att om R. o.
Ad. icke skulle vara nöjda med den första organisationen, kunde nytt val ske till en påföljande riksdag.
Ytterligare föreslår jag: 2:0 ”Att de 4 RiksSttn skola sammanträda under riksdag på ett rum, samt ilå, berättigade att vara lika många af hvarje Stånd, rösta per capita.”
Här har jag nyttjat ordet berättigade derföre, att om man icke skulle kunna komma till enighet om så beskaffade grunder, hvarigenom alla Stånden bringades till lika antal; kunde de gemensamma öfverläggningarna likväl få äga rum, endast det iakttoges, att lika mänga af hvarje Stånd deltoge i besluten.
Vidare önskade jag, att R. o. Ad. förenade sig derom: 3:o "Att sedan Riksförsamlingen från K.
M. erhållit ordförande, skall den utvälja ett antal af 00 ledamöter till en Pröfningsnämnd eller Öfverkammare.
Börandes Utsk. afgifva närmare förslag till bestämmelse för sådan Öfverkammares sammansättning och functioner samt för den tid, de dertill utsedda personer skola fortfara att deraf vara ledamöter.
Genom denna redaction har jag sökt omfatta BorgareSt:s allmänt yttrade mening, att en öfverkant mare eller pröfningsnämnd bör linnas.
Wamnet derpå är likgiltigt; men jag tror, alt tillvaron af en sådan är desto nödvändigare, som jag hört den fruktan ofta och måhända icke utan grund framställas, att nemi. vid omröstningar på endast en kammare det lätt kan inträffa, att förhastade beslut fattas.
Jag hav emedlertid nyttjat sådana termer, att Constit.Utsk. må komma i tillfälle uppställa sitt jemnkningsförslag med afseende å de möjligen olika opinionerna.
Då jag vidare föreslagit, att det må bero på Utsk. att uppgöra förslag för öfra kammarens sammansättning och functioner, äfvensom det antal, kammarens ledamöter borde utgöra, så har jag häri äfven lemnat en latitud för Utskrs pröfning.
I afseende å tiden, för hvilken kammarens ledamöter borde inväljas, är det bekant, att ett förslag i delta ämne blifvit gifvet åt allmänheten, hvaruti-det anses, att den pröfvande kammaren icke bör nyväljas för hvarje riksdag, utan bör innefatta en conservativ egenskap, så att derigenom gifves form och stadga åt de allm. ärendernas be i4 H. 46 36a Den i3 October f. m. handling.
Ett sådant ändamål har jag i förslaget sökt utpeka; och det står Utsk. öppet att inkomma med förslag, antingen att hela eller en del af kammaren skall ett större antal år bibehållas, för att bilda ett conservativt element.
Utsk. har sig jemväl oförhindradt att inkomma medförslag, som kommer att omfatta den tanka, hvilken jag gissar icke finnes hos få, att nemi. öfra kammaren må blifva sammansatt utaf personer utur den nedra; ty jag har icke vidrört, inom hvilka classen valen böra äga rum.
Efter denna utveckling hoppas jag, att R .o. Ad. må inse, det min intention blott är att få det första steget taget till reform af vår olycksaliga Representation.
Jag vet visserligen, att många finnas, som alldeles icke vilja reform; men det skall i omröstningarna visa sig, huruvida pluraliteten inom delta Stånd vill lemna en hyllning åt folkets allm. röst, eller om den bekänner sig till en sådan politik, som önskar, att så litet som möjligt bör göras, så länge man icke är alldeles tvungen att låta störa sig uti sin maklighet.
Man kan nemi. dela folket i 2:ne classen: den ena, som alldeles icke vill något framskridande; och den andra, som vill ett sådant, fastän derföre icke brådstörtande och revolutionärt, utan endast, att det må visa sig, att man tager något steg framåt och icke tillbaka.
Men vill man icke antaga det sammanjemnkningsförslag, som jag nu haft äran föredraga, så vill man alldeles icke framåt.
De, som lika med mig önska reform, hafva egentligen här mött endast 2:ne motståndare, nemi.
Klingspor och Hr v. Hartmansdorff.
Vid besvarande af hvad den förre anfört, förbigår jag de många och stora declamationerna, jemväl derföre, att jag icke alltid kunde höra, hvad han sade.
Men han yttrade, det han icke trodde, att öfverläggningarna kornrne att blifva kortare, i fall de ägde rum hos samtliga Stånden gemensamt på ett rum.
För min del skulle jag tro, att, då alla representanter blefvo valda och således nödsakades göra afseende på committenternas opinion, komme mycket onödigt prat att uteblifva.
Men äfven förutsatt, att ståndsplena icke blefve kortare, är det dock lätt att finna, att Utsk:ns arbeten blefve vida enklare, då samtliga Stånden öfverlade på ettrum, samt alla utskrsledamöterna sålunda voro i tillfälle att deruti inhemta Ståndens tankar, hvadan utskrifningen af dis— cussionerna blefve öfverflödig, likasom den långa tidsutdrägten för discussionernas uppläsning i Utsk:n kunde undvikas.
Vidare blefve den långa reciten i betänk:na öfverflödig.
Utsk:n likasom Stånden kände, hvad i saken förekommit, och Utsk:n behöfde blott i korthet säga sin mening, hvilken inför R.
St. kunde af någon utskrsledamot föredragas.
Vidare, om Representationen arbetade på blott 2.'ne
Den i3 October f. m. 363 kamrar, kunde publiciteten följa öfverläggningarna med den noggrannhet, att protocollsuppsättning och tryckning blefve onödig, saint kostnaden salunda besparas för denna vidunderliga tryckning af, snart sagd t, oandliga prot., som knappt någon vill läsa, under det man till befordrande af nyttiga böckers lifgifvande ej tror sig kunna bevilja en jemnförelsevis ringa rumma.
Ett yttrande till uppfattade jag af Frih, Klingspors anförande.
Han sade sig befara, att reformerna korinne att leda till den republikanska statsförfattningen; men han sade äfven, att republikanska institutioner ära omöjliga uti en monarkisk stat.
Men hvad som är omöjligt förstår jag icke, huru man kan vara rädd för.
Jag öfvergår nu till Hr v. Hartmansdorff.
Han har sagt, att om än formerna förändrades, blefve likväl personalen densamma.
Deremot har jag icke något synnerligt att erinra.
Man behöfde då icke befara, att oerfarna män komme att deltaga i Representationen, under det man likväl i de förbättrade formerna öppnade en utsigt för möjligheten att åstadkomma större resultater.
Hr v. Hartmansdorff har vidare sagt, att det är öfverflödigt att orda i ämnet, då meningarna äro så splittrade.
Mig synes det just då vara nödvändigt alt sammanföra dem.
Att oupphörligen yrka på uppskof, deri finner jag verkligen endast de obotfärdigas förhinder.
Jag yttrade i sista plenum, det jag ansåg Regeringen kunna på Riddarhuset genomdrifva hvad som helst.
Hartmansdorff fann då häruti ett sidohugg mot Styrelsen.
Jag vet icke, hvarföre han så skulle upptaga mitt yttrande, om icke för att komma ifrån vidare svar derpå.
Mina blickar voro likväl vid detta tillfälle fästade, hvarken på Hr v. Hartmansdorff eller hans colleger, utan på ett föremål af ojemnförligt större vigt, nemi. en förbättrad
Nationalrepresentation under kommande tider.
I saken kan jag icke frångå, att R. o. Ad. i Sverige icke representeras inom Riddarhuset; ty hvad anspråk på egenskap af en organ, uttalande Svenska Adelns opinion, kan väl en församling äga, bestående endast af några 100 tjenstemän från liufvudstaden, samt några, högst få, ledamöter från landsorterna.
Om man uti R. o. Ad. vill finna ett conservativt element i samhället, må man då ställa så till, att denna Adel verkligen finnes här representerad.
Man har för bibehållandet af R. o. Ad:s representation, sådan den är, åberopat 1789 års riksdag.
Vore förhållandet sådant, att riksdagarna räckte endast några veckor, så tror jag nog, att Adeln nu, lika som då, skulle strömma hit i massa; men då de utdragas öfver år och dag, är det förgäfves att vänta, det ledamöter skola, med uppoffring af egna angelägenheter i hemmet, qvarblifva vid riksdagen, helst de i alla fall se sig ur stånd att kunna komma till några egentliga resultater.
Jag är dessutom öfvertygad, att Regeringen äfven 1789 kunnat segra inom Riddarhuset, i fall den velat utdraga riksdagen till 3G4 D « n i3 October f. ra. en sådan långvarighet, sorn nu år vanlig.
Lika illa sorn Riddarhuset motsvarar Adelns billiga anspråk att vara representerade vid riksdagarna, lika litet förmår det uppfylla sin bestämmelse att utgöra ett tryggande värn för thronell, sedan den tanka hunnit stadga sig hos de ofrälse Stånden, att
Riddarhuset utgöres af endast liof- och tjenstemän, samt dessa Stånd således icke vilja fästa afseende på äfven det nyttiga, som här kan föreslås.
Eller huru har icke förhållandet visat sig?
Man har här t. ex. ur patriotiska skäl påyrkat nödvändigheten af försvarsverkets iståndsättande; men dessa skäl hafva icke kunnat höras af de öfriga Stånden, och man har der fästat sig vid hvad som legat dem närmast, nemi. folkets mindre förmåga att bära skattebördorna.
Man har å ömse sidor icke förstått hvarandra, och följden deraf har blifvit, att man fördömt hvarandra.
Jag tror derföre, att ett stort steg vore taget, om representanterna gemensamt kunde utvexla hvarandras åsigter och i öppen och ärlig kamp strida för hvad man ansåg vara rätt.
Men dessa gemensamma öfverläggningar åter kunna icke tillvägabringas, utan att R. o. Ad. representeras genom val; ty är det väl tänkbart, att de öfriga Stånden skulle träda tillsamman med ett Stånd, som kunde fluetuera i antal, ned ifrån 20 ända till 1,200?
Af dessa skäl, och i öfverensstämmelse med hvad jag förut yttrat, instämmer jag hufvudsakligen med Gr.
Frölich, men skiljer mig dock från honom i några omständigheter.
Uti första punkten af hans förslag fann jag någonting obestämdt, som jag icke kan godkänna.
Jag skulle tro, att den gemensamma tankan kunde blifva: 1:0 att R. o. Ad. representeras genom valda ombud ; 2:0 att alla Stånden, bragta till ett lika antal ledamöter, öfverlägga på ett rum och rösta per capita; 3:o att en öfre kammare må väljas, med ledamöter, valda för flera riksdagar på en gång, och 4:o att såväl den öfra som den nedra kammaren må tillerkännas absolut veto.
Jag skall nu vända mig till en annan sida, nemi. till dem, sorn sträckt fordringarna på förändring vida längre, än jag, och påyrkat allm. val.
De må hafva utgått från en rättsgrund; men kan den väl tillämpas?
Antoge man den nemi. såsom utgångspunkt och vore consequent, så skulle icke blott alla män, utan äfven qvinnor vinna lika delaktighet i valen.
Man finner altså, att särskilda kategorier nödvändigt måste uppställas; och deri läge genast ett aflägsnande från den uppgifna rättsgrunden.
För individen är rättigheten att deltaga i styrelsen af oändligt mindre vigt, än den att blifva val styrd.
De styrelseformer, som derom försäkra, äro ock de bästa; och jag skulle t. o. m. rösta för enväldet, så vida erfarenheten hade vitsordat detta styrelsesätts företräde.
I Frankrike, der den allm. valrätten skall anses äga rum,äro likväl en mängd medborgare uteslutna från ali rätt till deltagande i Representationens organisation.
I England är in - Den i3 Octobcr f. m. 365 skränkningen mindre; men valen ske likväl, jemväl der, genom kategorier, och det är bestämdt, huru många ombud hvarje district får utse, hvilket icke alltid är i förhållande efter valmännens antal.
Åtskilliga rättskaffens män yrkade, att valen borde ske i massa och med slutna sedlar; mendetta mötte motstånd från den grundsats, som i England oftast gör sig gällande, att vid stiftandet af lagar i första rummet afse, hvad som befordrar det allm. bästa.
I Norrige är jemväl förhållandet sådant, att valrätten ej lika tillkommer alla.
Inom städerna utses en representant för 200 valman och på landet en för 1000.
Man har stadgat detta, emedan man antagit, att i städerna finnes ett större antal upplysta män, än i landsorterna Skulle man här sammanföra alla RiksSt., sammansatta enligt de allm. valens princip, så skulle BondeSt. blifva 27 gånger talrikare, än de öfriga tillsammans.
Jag hyser visserligen aktning för detta Stånd och tror, att det är nödvändigt, att det utgör en del af Representationen; men icke skulle jag anse det nyttigt samt för sjelfständig— heten och välståndet betryggande att äga en Representation , som till 97 k 98 proc. utgjordes af bönder.
Väl kan man hos dessa påräkna att finna godt förstånd, jemte kärlek för fäderneslandet, men icke den statsmannaupplysning, som fordras för att ensamma besluta 0111 statens allm. värf.
Väl kan man påräkna, att bonden känner förhållandet i sin hembygd för stunden och dagen; men icke lärer man ofta hos honom träffa förmågan att kasta sin blick öfver det hela till alla folkslag och alla tider, och sådant fordras likväl för att med vishet ordna samfundsförhållandena.
Dessutom förekommer en omständighet af stor vigt.
Det är för representanten en obehaglig, men nödvändig skyldighet att ständigt hysa misstroende mot Styrelsen.
Ilan må hysa det oinskränktaste förtroende för styrelsepersonalen, och för den ådagalägga största vördnad och tillgifvenhet; men emot sjelfva Regeringsmagten måste representanten alltid iakttaga misstroende, eljest löper han fara att för ögonblickets belåtenhet uppoffra framtiden.
Jag frågar: kan sådant väntas af en Representation, bestående af bara bönder?
Jag tror det åtminstone ej och befarar, att den lätt kunde vilseföras af någon skicklig folkledare, vare sig en demagog ur hopen, som vill åstadkomma hvälfningar för att tillfredsställa sin ärelystnad, eller en demagog från timonen, som söker aflocka folket dess frihet.
Man har talat om Amerika.
Förhållandet är dock der helt annorlunda.
Der behöfves icke den ständiga vaksamhet emot Regeringsmagten, då den regerande personen afgår efter fyra år, samt landet består af en mängd särskilda stater, hvilka säkerligen skulle uppresa sig vid första försök till en statskupp af centralstyrelsen.
Men för Sverige tror jag icke, att allm. val blefve nyttiga.
Måhända skall en framtid visa oss på den ståndpunkt i upplysning och välmåga, att vi, med fördel för bibehållandet och utveck - 366
Den i3 October f. m. lingen af sådana nationalegenskaper, må kunna införa ett representationssätt, grundadt på allm. val.
Detta mai är stort och skönt att söka bereda; men icke må någon af oss inbilla sig att binna upplefva det.
Oni jag delade den öfvertygelse med Frih.
Boye, att ingen under 35 års ålder borde vara berättigad att utöfva reprcsentantknllet, så borde jag icke vid detta tillfälle yttra mig; men jag bar, då jag begärt ordet, redan på förhand gifvit tillkänna, att jag icke delar en sådan tanka, ty jag tror, att man lika ofta hos personer vid 25 år linner mognad i omdöme och sans i framställning, sorn man ser den saknas bos mången af en högre ålder.
Många anmärkn:r hafva blifvit gjorda vid Utsk:s betänk.
, och då jag gillar en stor del af dessa, borde jag måhända inskränka mig till att endast med min röst i den slutliga voteringen biträda att göra dessa anmärkn:r gällande; men då jag tror, att det är af nytta för den vigtiga saken, att hvar och en, som, efter mogen pröfning, stadgat sin öfvertygelse deri, jemväl högt uttalar sin tanka, den må vara felaktig eller icke, har jag trott mig böra öppet förklara, att jag tillhör deni, som önska en representationsförändring eller åtminstone förbättring och förenkling af våra riksdagsformer.
Det är en tactik hos reformernas motståndare att förespegla, det man med desamma åsyftar en öfvergång till republiken; och äfven i dag hafva vi hört denna tactik användas.
Jag bekänner, att jag icke kan förstå, huru man, uti yrkandet på en bestämdare och lämpligare form för Piepresentationen, kan anses syfta på republiken såsom statsform.
Här är endast fråga om den ena hälften af statskroppen, nemi. folket och sättet att representera detsamma; och om Frih.
Klingspors mening är, att man åsyftar att hilda denna hälft till en republikansk institution, så medger jag, att jag verkligen syftar deråt, och jag vet verkligen icke, huru folket skall kunna representeras i egenskap af statsmagt, om icke i en sådan form.
Men då jag uttalat denna öfvertygelse, bör jag ock redogöra för den tankegång, hvarigenom jag kommit till densamma.
Då man vili tänka sig in i detta ämne, återföres man ovilkorligen till begreppet om ursprunget till den constitutionella statsformen.
Reder man detta begrepp, så finner man otvifvelaktig — eller rättare, så har jag tyckt mig finna —, att den constitutionella monarkien ej är någon naturlig statsform.
De enda naturliga statsförfattningar, de enda, som grunda sig omedelbart i menskliga böjelser och begrepp, äro de begge ytterligheterna: despotism och republica nism; despotismen, grundad på öfverlägsna egenskaper hos en individ inom samhället, republicanismen , utgången från det utbildade begreppet om hvarje menniskas naturliga rättigheter.
Länge byggde man stater endast i dessa enkla Den i3 Octoker f. m. 367 former; men de ville ej hålla samman.
Af despotier blefvo republiker och tvärtom.
Detta var upplysningens verk.
Menniskorna lärde känna sig sjelfva; de hade för mycken känsla af deras ursprungliga frihet, för att vara slafvar under en endas vilja; despoten föll, och republiken uppstod, ty man visste ej något bättre.
Men det låg nu åter för mycken despotism i hvarje menniskas lynne, för alt en republik skulle kunna sammanhållas; den upplöste sig sjelf, och man grep åter till despotismen, ty nian hade ej något annat till hands.
Det var först en iooo-årig erfarenhet förbehållet att tänka sig en medelväg emellan dessa båda råa natur-ytterligheter, och då uppfann man den konstiga statsmachin, som man kallat constitutionel monarki, ett civilisationens och erfarenhetens, icke naturens foster.
Man hade öfvertygat sig om, att hvarken despotismen eller republiken kunde bära sig.
Upplysningens medlande hand hade af den långa och flersidiga erfarenheten vunnit nog styrka för att kunna erbjuda sin jemnkningsåtgärd emellan de 2:ne stridiga naturmagterna och tillvägabringa den genom försäkran om jemnlikhet i rättigheter och de gemensamma fördelar, hvilka lugnet alltid erbjuder.
Sådant är mitt begrepp örn ämnet.
Att jemnvigten, som legat till grund för fredsstiftelsen, icke är lätt att finna och, i män af upplysningens och odlingens framsteg, måste förändra sitt läge, det är klart att inse, och vi se derföre länder, af hvilka uti det ena det är folkets och uti det andra regeringens magt, som behöfver jemnkas.
Men det måste alltid vara alne magter, genom hvilka samhällena böra styras, så vida de skola äga bestånd: den ena despotismens, som representeras af Konungen; den andra republieanismens, som representeras af folket.
Då jag sålunda redogjort för min föreställning om tillkomsten af och elementerna uti ett constitutionelt monarkiskt statsskick, torde jag äfven hafva redogjort för den öfvertygelse, att folkrepresentationerna böra ordnas till egenskap af fullkomligt republikanska institutioner; och då kommer man ovilkorligt till principen af allm. val.
Derom är nu så mycket taladt, att jag icke behöfver tillägga något mer än den öfvertygelse, alt, oaktadt jag erkänner principen, jag likväl finner omöjligt och olyckligt att nu införa den i tillämpningen.
Så länge ståndsindelningen icke kan borttagas, må man icke tänka på att tillvägabringa allm. val ens till utseeendet.