Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer till hvar 220 Den 2« O c t o b e r f. ra. och en, som prat:tiskt känner denna handtering, huruvida icke brännvinsbränningen i allmänhet iilölvas, icke såsom en fabrikation, hvaraf man väntar någon behållning, utan dels för att vinna en lältare transport oell dels för att sontenera ladugården.
Biännvinsskalten blifver således en indirect skattläggning; ty det händer, att jordbrukaren anmäler sig till bränning och bränner med förlust blott för att vinna dessa fördelar.
Jag tror, att hvar och en, som practiskt känner förhållandet, skall erkänna, att detta är en sanning, och då BondeSt., som utgör en så talrik del af Sveriges jordbrukare, redan erkänt denna grundsats, tycker jag det vara billigt, att man går deras önskan till mötes.
Vill man åter föra folket på den tankan, att brännvinsbränning i smått icke är någon fördel, och kan man öfvertyga folket derom, må man då stifta lagar derefter; men må man icke stifta sådana lagar, som skola utarma folket, för att det må finna, att brännvinsbränningen icke för detsamma är fördelaktig.
Jag anhåller örn afslag på denna punkt och instämmande i BondeStts beslut.
Jag skall bedja att i korthet ännu en gång få framställa de åsigfer, hvarföre jag anser, att den höga skatten skulle motverka det ändamål, som åsyftas, oell att densamma i närvar, tidpunkt vore högst obillig och orättvis, Först och främst är det utom all fråga, att på manga orter, der det finnes brist på rörelsecapital och således en mycket svår afsättning på landtmannaprodueter, har det blifvit en nödvändighet för en stor del jordbrukare att bränna brännvin äfven i smått, Det är naturligt, att om man höjer priset på varan, skola fördelarna af bränningen blifva så mycket större, Det är icke sagdt, alt man genom den förhöjda skatten ut ledsnar producenten och försvårar handteringen.
Vöre förhållandet sådant, skulle hvad Gr.
Posse åsyftat kunna inträffa; men förhållandet är icke sådant, ty dessa små brännvinsbrännare hafva ännu icke lärt sig rätta sättet att bränna oell utöfva denna handtering med den drift, hvartill de kunna blifva föranledda, om man genom en förhöjd beskattning fäster deras uppmärksamhet på brännvinstillverkningen.
De jordbrukare, som bränna med små pannor, uppgå till en stor pluralitet; de, hvilkas pnmierymd ej öfverstiger 16 k:r, utgöra nemi. omkring 60,000 och de, som hafva pannor från 16 t. o, 111. 35 k:rs rymd, äro 0111- kt ‘ing 80,000, hvaremot sedermera större pannor t. o. 111. 5o k:rs rymd ej uppgå till ett antal af 6,000 och de största pannorna t. o. 111. go k:rs rymd icke utgöra 2,000.
Man finner således, hvilken ofantlig mängd är sysselsatt med bränning i smått.
Om vi nu rådfråga prnctjken, få vi veta, att dessa små brännvinsbrännare endast bränna 1 , 2 ä J bränn i hvarje vecka, stundom blott ett bränn hvar i4:de dag.
De hafva af gamma! vana sysselsatt -sig dermed, ut.111 lie - Den 20 O c t o b e r f. m. 221 räkning på någon vinst, då de derför betalat nästan ingen skatt.
De betala nu 32 sk. om året.
Om man skulle tolfditbbla denna skatt, skola de gå från sin vana och söka att upphjelpa siri tillverkning till en vinstgifvande näring.
Man skall då skapa eu mängd små brännerifabrikef, Iivari det högre priset skall blifva en kraftig häfstång.
Sålunda tror jag, att den höga skatten skulle åstadkomma motsatsen af hvad dermed åsyftas.
Det är äfven naturligt, att dessa i4o,ooo brännvinsbrännare i liten seala, till hvilka man utminuterat bränningsrättigheten, skola hafva största interesse att underhjelpa lönkrogar nära deras hemvist.
Man identifierar således brännvinsbrännarens och lönkrögarens interessen, hvilket mäste fördubbla lagbrotten, helst beslagarens interesse möjligen äfven dermed kan förenas, enär han jemväl kan beräkna sig några proc. på de högre prisen.
Att den högre beskattningen skulle minska consumtionen af brännvinet är möjligt det första året, ty man har sett, att supandet aftagit, då brännvinspriset stigit; roen låt detta pris räcka några år, så skola vi snart se arbetslönerna rätta sig derefter.
Den, som vill supa, skall snart kunna tillfredsställa sitt begär utan större uppoffring än hittills, och den, som skall betala arbetslönerna, skall nödgas betala det högre brännvinspriset.
SA tror jag det komrne alt tillgå, utom det alt lurendrejare erhölle tillfälle att öfversvämma landet med brännvin.
Huru svårt det kan vara att lurendreja irr denna vara, lemnar jag derhän; men den kan längre tid ligga på sjöbotten, för att sedan vid lagligt tillfälle föras i land.
Äfven tror jag, att i följd af de författningar, som i detta fall gälla i afseende på Norrige, det blefve svårt att hindra en betydlig brännvinsimport från detta land, hvarigenom det onaturliga förhållande skulle inträffa, att Sverige tomine att förses med brännvin från Norrige, som behöfver förses med säd från Sverige, Huruvida brännvinsbränningen haft ett godt eller menligt inflytande på jordbruket i Sverige, är en fråga, som beror af vidlyftiga calculer.
Jag vill medgifva, att brännvinsbränningen i sin helhet haft det inflytande, att den uppdrifvit producljonen af spannmål och potatoes, likväl icke hos dem, sora sysselsatt sig med bränning.
Hvad som verkat den afsättning, som haft inflytande pä denna större produetion, har varit de s. k. brännerifabrikerna, och man har verkligen sett, att omkring dem jordbruket på flera ställen stigit derföre, att landtmannen der med fördel kunnat afyttra potatoes och äfven spannmål, då han nödgas vända tillbaka från städernas torg af brist på köpare.
Jag tror, att brännvinsbränningens upphäfvande på en gång icke allenast vore omöjlig, utan också en olycka för landet; ty derigenom skulle spannmålsprisen falla så lågt, att jordbruket knmme att lida alltför mycket, innan man hunnit skapa en spannmålshandel i landet.
Derföre är det i min tunke be - Den 20 Oetoherf. m. tänkligt nog i närvar, tidpunkt att ställa så till, att man på vissa orter skulle rent af göra brännvinsbränningen overkstä-llbar, utan att bereda någon annan utväg för afsättning af landtmannens varor.
Jag önskar, att snart se den tidpunkt, då husbehofsbränningen ej kan existera, utan i följd af en medgifven fri brännvinsbränning mäste concentreras i fabriker, men bestrider högeligen, att man må genom lagar förbjuda tillverkningen eller genom hög beskattning komma derhän, att man utvidgar bränningen i smått och uppmuntrar till lönbränning.
Det lärer vara väl bekant, att det varit omöjligt för ganska activa landshöfding gar att hindra lönbränning i de större skogarna; och later man nu den opinion blifva gällande hos allmänheten, att man vill betaga jordbrukaren en rättighet, skall allmogen understödja lönbränningen, och kanske personer, som aldrig tänkt på att öfverträda lagarna, blifva de första, som handla emot dem.
Jag tror, att från hvad synpunkt man än betraktar saken, man måste practiskt behandla den och tillse, hvad verkan beslutet kan hafva på landtmannanäringen, samt framför allt icke hindra, att man i en framtid kan gå en annan väg för att hindra det mål, vi säkerligen alla önska, att nemi. brännvinsbränningen ej må förblifva ett hushållsbestyr.
Det är visserligen icke underligt, att den, som önskar nedsättning af beskattningen, finner den af Utsk:n föreslagna alltför hög och orimlig, då den öfverstiger den nuvar. med -Jgdelar för de mindre och mångdubbelt för de större pannorna.
Men jag tror icke, att man på en sådan jemnförelse bör grunda sitt omdöme, utan jag, som anser den förra beskattningen orimligt låg, tror, att man bör jemnföra den föreslagna beskattningen med hvad som är billigt och rättvist, då man stödjer sig vid erfarenheten om hvad med de särskilda apparaterna kan tillverkas. Man har ,sagt, att jag utgått endast från theoder.
Det kan jag ej påminna mig, att jag gjort.
Jag har i mitt förra yttrande ej framkastat en enda theoretisk sats, utan jag har stödt mitt tillstyrkande på de upplysningar, hvilka jag inhemtat och citerat.
Om jag skulle yrka, hvad jag i allmänhet trottvara rätt i afseende på brännvinsbränningen, hade jag visserligen kommit att stödja mig på en theori; men jag har ej försökt det, Jag bar i Utsk:ns afdelning gjort ett sådant försök, men har der blifvit afskräckt från ett ytterligare försök i detta fall.
Jag har derföre endast fästat mig vid besk.attningsfrågan, den enda, hvari jag inom Utskjn kunnat göra nnna åsigter gällande, och denna fråga hänger icke så tillsammans med de öfriga, att den icke kan behandlas ur en särskild åsigt.
Här liar blifvit sagdt af en värd talare, SOU) Ifrat för de små pannorna, att ifrågavar. beskattning
Skulle förstöra de små hemmansägarne.
Jag tog mig fjilie
- Den 20 0 c t o b e r f. m. 223 ten, då jag förra gången yttrade mig, att nämna några ord till vederläggning af denna mening, på hvilka den värde ledamoten dock icke synes hafva fästat någon pppmärksamhet, enär han icke hestridt min framställning.
Jag finner äfven öfverflödigt att nu upprepa dem; ty dä skatten för 3 månaders bränning med en 20 k:rs panna ej uppgår till mer än 4 rtdr, kan den ej anses så hög, alt den kunde förstöra jordägaren.
Jag begärde egentligen ordet för att besvara Frih.
Gederström, som icke fann den inconsequens, jag anmärkt, ligga i sista inom. af förevar, punkt, deri man föreslagit en afgift af 4 sk:r per k:na för sådana konstapparater, som icke i tariffen äro upptagna, men möjligen kunna komma att framdeles begagnas.
När det kan bevisas, att med den största tillåtna konstapparaten, nemi. den dubbla pistoriska pannan af go k:rs rymd, icke kan tillverkas mer än circa 3o,ooo k:r, och således afgiften per k:na för sådana apparater blefve omkring 2 sk., kan jag ej annat än finna orätt, att 4 sk. per k:na skola erläggas för andra konstapparater, och jag ser deri endast ett försök att hindra denna näringsgrens friare utveckling hos oss.
Jag ville deremot, att förbättrade apparater må uppfinnas och begagnas, emedan jag önskar, att brännvinsbränningen må behandlas mera såsom en fri näring, när den, en gång för alla, blifvit ansedd såsom nödvändig, än såsom ett skrå.
Jag anhåller derföre, att den i sista mom. föreslagna afgiften må blifva nedsatt till 2 sk, per k.‘na, för att blifva i Öfverensstämmelse med den Öfriga beskattningen.
Posse* Då jag nu för andra gången kommer att begära bifall till Utsktns förslag, är det för mig angeläget att få i prof. antecknadt, att jag gör det icke derföre, att jag anser förslaget godt, men derföre, att jag finner vägen stängd för bifall till något bättre.
Jag begärde egentligen ordet, emedan jag i mitt förra yttrande försummade att gifva en upplysning, som af Gr.
Horns anförande påkallades.
Hr Gr. har erinrat ora, det jag i ett föregående plenum yttrat, att, enligt den erfarenhet jag hade, spirituösa varor just äro de lättaste att på oloflig väg införa i landet.
Sådant var verkligen mitt yttrande, och det öfverensstämmer med min öfvertygelse, Men jag får fästa uppmärksamhet derpå, att då denna lätthet är af mycken betydenhet i fråga örn vin och arrac, som hafva högre värde, inträffar icke samma förhållande med brännvinet; ty om jag också antager, att det skulle lyckas att infora 12, 14 ä 20,000 k:r brännvin, hvilket skulle utgöra höjden, enär endast ett eller annat fastage i sender kunde inpractiseras, skulle sådant icke betydligt verka på tillgången.
Man har sagt, att man bedrar sig i sin förhoppning att genom den höga skatten vinna en högre statsinkomst, I detta fall bedrar jag mig icke.
Jag är nästan säker, att inkomstens belopp ej skall Den ao October f. m. blifva större; men äfven med full säkerhet derom skulle jag anse en hög skatt ändamålsenlig, emedan i följd deraf tillgången på brännvin måste blifva mindre och jordbrukarne skola lära sig, att de bättre kunna använda sin tid, än till brännvinsbränning.
Efter jag har ordet, vill jag icke förbigå att upptaga Frih, Boyes yttrande, att de, som önska brännvinsbränningens utöfning endast i stor scala, vilja etablera en jordaristokrati.
Jag förstår icke, huru Hr Frih, kunnat komma till detta omdöme, ty en sådan afsigt måtte väl snarare kunna tillskrifvas dem, som yrka bibehållandet af nuvar. förhållande, eller att endast jordbrukare skola hafva rättighet att bränna brännvin, än dem, hvilka Önska, ätt hvarje fri Svensk man, vare sig jordbrukare eller ej, må få utöfva denna näring.
Boyes yrkande, att jordbrukets förbättring blifvit beredd genom husbehofsbrännvinsbränningen, skulle väl förtjena att upptagas till vederläggning; men för hvar och en jordbrukare, som tager i betraktande hans påstående om de lyckliga följderna af denna bränning, torde en vederläggning vara öfverflödig, tyden afsättning af landtmannaprodueter, som brännvinsbränningen beredt, blefve naturligtvis lättare, ju friare näringen klefve, Hr Lagerhjelm:
Jag ber blott att med nåsra få ord få till besvarande upptaga, hvad 2tne värda talare sagt i afseende på mitt förra yttrande.
Hvad först angår den erfarenhet, jag åberopat, kan jag visserligen icke göra anspråk uppå, att hvar och en af R. o. Ad:s medlemmar derpå skall fästa lika stort afseende som jag.
Hvad dernäst beträffar den orättvisa, man velat finna i förslaget, att det vore förmånligt för den stora fabrikanten, men tryckande för husbehofsbrännaren, får jag åberopa tarilfen, hvaraf man finner, att en ao k:rs panna är belagd med 8 rtdrs afgift; hvaremot skatten å en sådan panna, då bränningen idkas fabriksmessig!, uppgår till 3o8 r:dr.
Afgiften för en go k:rs panna uppgår, då den är enkel, till 270 r:dr, men då den begagnas i fabriksväg, till 1,62,0 r:dr.
Vid sådant förhållande synes tillverkningen i stort ej vara gynnad.
Man beklagar sig öfver de stora brännvinsfabrikernas uppkomst och uppger såsom skäl derför, att i fall brännvinsbränningen kommer att idkas i fabriksväg, skall den stora potatoesodlingen. sora visat sig nyttig för landet, blifva förminskad; men såvida quantiteten af det brännvin, som tillverkas, blir densamma, och det beror endast på sedligheten, mäste man finna, att lika mycket potatoes, sorn hittills, kan användas till brännvinsbränning, och jordbrukaren kan således afyttra sin potatoes till dem, som utöfva fabriksbränning.
Man gör tillverkaren snarare en tjenst med att lägga en hög skatt på bans brännvin, såvida man kan antaga, att den ej skall föranleda till lönbränning och insmugling; ty derigenom, att en Den ao Octo ber f. m. en hög skatt är lagd på tillverkningen, erhålles ett godt skäl att begära mera för varan, och hvar och en, som consumerar denna vara, må gerna derför betala 3o a 4o proc. mer.
Jag tror, att hvarje husfader i Riket gerna för det brännvin, som åtgår i hans hushåll, vill betala dubbelt iner än förut, emot den fördel att erhålla nyktrare tjenstefolk; tv vinsten deraf icke blott i moraliskt, utan äfven i oeconomiskt afseende kan arithmetiskt uträknas.
Man har slutligen äfven sagt, att genom Utslois förslag skulle man beröfva hvar och en jordbrukare, som genom brännvinsbränning förskaffat sig en liten penningeinkomst, förmågan att berga sig; men förrän man fäller ett sådant omdöme, bör man göra ett öfverslag, huruvida bränningen för honom lönar sig, och uppställer man räkningen rätt, torde fördelen blifva ganska problematisk.
Att brännvinsbränningen är för honom angenäm, kan man antaga såsom gifvet, efter lian utöfvar den; men då man vet, att landtmannen oflast icke beräknar kostnaden vid sin egen tillverkning, kan man betvifla, att handteringen lönar sig, och i detta afseende kan man tillägga, att en högre skatt på denna näring, likasom på hvarje annan, nödvändigt måste lära näringsidkaren att räkna bättre, och då detta äf en fördel vid all handtering, måste den högre skatten hafva ett förmånligt inflytande.
Ju mera 'jag betraktar ämnet, och ju mera jag betänker, hvad motsidan framställt, ju mera styrkes jag i min öfvertygelse, och får således ytterligare begära bifall till denna puukt.
Jag skall ej länge uppehålla R. o. Ad., titan öoskar endast lemna en upplysning, som tyckes erfordras, enär några af de varda talare, som häruppträdt, yttrat sig på ett sätt, som kan föranleda stor förvillelse.
Man säger, att en orimligt hög beskattning och det grymmaste våld här skall vara i fråga.
Jag får upplysa, att den nu föreslagna beskattningen icke är högre, än den förut existerande, om denna hade utgått enligt meningen i iB3o års författning; meri denna författning har blifvit illuderad, och detta har man velat hjelpa derigenom, att man beräknat, hvad med hvarje slags apparat kan tillverkas.
Enligt den förra författningen skulle en skilling erläggas för hvarje kanna.
Den nu föreslagna afgiften är åter i sk. och några runstycken högre för konstapparaterna; men för de mindre redskaperna är beskattningen verkligen lägre, än den förra skatten hade blifvit, om den gått ut riktigt.
Men förhållandet är, att i gamla förordningen fanns en minimitabell och skatten har alltid blifvit betald efter denna minimitabell, hvilket icke var meningen.
Det är således icke de mindre pannorna, utan endast de större, som nu blifvit högre beskattade, än meningen var i83o.
Det är således i5 H. 39 Den 20 0 c t o b « r f. m. ett motsatt förhållande, sorn verkligen existerar, emot det man påstått, nar det blifvit sagdt, att beskattningen är orimligt hög; ty hade man uppgifvit, livad som blifvit ti 11— verkadt och icke blifvit beskatladt efter minimitabellen, så hade skatten för de mindre pannorna blifvit högre än den nu föreslagna.
Icke heller är det sannt, att de större brännvinsbrännarne blifvit gynnade; ty skatten har för dem blifvit fördubblad.
Jag anhåller att få upplysning om hvad beslut de öfriga Stånden rörtde denna punkt fattat, hvarigenom man torde kunna finna, hvad resultat i denna fråga kan vinnas.
R i d d.Se c r e t.:
PrestcSt. har i öfrigt bifallit io:de punkten, men ansett enkel rectificator och mäskvärmare böra beräknas att till 125 proc., dubbel rectificator jemte mäskvärinare till i5o proc., bidraga till afverkningens skyndsamhet och i samma proportion böra beskattas, hvadan tariffen borde derefter rättas.
BorgareSt. har bifallit io:de punkten.
BondeSlts beslut, rörtde rotde punkten, upplästes äfven, så lydande, som det of vanföre finnes i prot. upptaget.
Efter denna upplysning återstår för mig ej annat, än att anhålla, det 11.
Ståndet måtte förena sig med BorgareSt., hvarigenom man komme målet närmast.
Jag anhåller att få upptaga ett skäl, sorn af Hr Lagerhjelm blifvit uppgifvet och af andra åberopadt, men sorn jag förra gången underlät alt besvara.
Hr Lagerhjelm säger, att sorn staten behöfver större inkomster, är det billigt, att ifrågavar.. beskattning antages.
Detta skäl, att staten behöfver inkomster, är ett skäl, hvarföre Svenska folket bör bidraga dertill, men icke ett skäl, hvarföre skatten skall läggas på Svenska jordbruket ensamt Hvad skulle deri värde ledamoten säga, om man ville lägga en orimlig beskattning på bruksnäringen endast derföre, att staten behöfde en större inkomst?
Han har äfven yttrat sig om potatoesodlingen på ett sätt, som föratlleder mig att tro, det han ej har stort begrepp derom.
Han tror, att de kunna säljas till brännvinsfabriker; men transporten lönar sig icke, utan den potatoes, som ej kan på stället förbrukas, måste man låta ruttna i källaren.
En annan värd talare har icke insett, huru jag kunnat komma till det omdöme, att, i fall hans mening skulle göra sig gällande, en jordaristokrati skulle uppstå.
Jag tycker ingenting vara lättare, utan mig synes påtagligt, att om, såsom Gr.
Horn nämnt, den classen af brännvinsbrännare, som uppgår till ett antal af 6o,ooo, äfvensom den andra classen, sohl utgör 80,000 jordägare, skulle genom en hÖg beskattning tvingas att afstå från denna näring, skola de några tusen stora bränneriet-, sorn herrarna lagt sig till, taga liela förtjensten på brännin - Den ao Octo ber f. m, gen, oell jag tror mig sålanda hafva förklarat, hvarföre allmänheten måste tro syftningen med detta betänk, vara alt förfördela den fattige för att gynna den rike.
Man kan icke på ett mer mästerligt sätt förvilla, än genom Hr af Ekenstam? sednaste framställning.
För att visa förvillelsen vill jag endast framställa, huru man kommit till förevar, beskattningsförslag.
Man har nemi. företagit sig att beräkna, huru mycket brännvin kan tillverkas, då under hela bränningstiden 20 timmar af dygnet dertill användes; och utan afseende derpå, att den mindre jordbrukaren har annat att göra, än att sköta brännvinspannan, och således omöjligen kan ständigt sysselsätta sig dermed, har man på denna förutsättning grundat sin beräkning och sedan sagt, att skatten icke är hög, Man har glömt bort, att detta beräkningssätt är alldeles grundfalskt i afseende på den ringare jordbrukaren, sorn omöjligen oupphörligt kan stå vid sin brännvinspanna.
Om Hr af Ekenstam vill rätta denna calcul, tror jag lian skall finna, att beskattningen, såsom jag sagt, är orimlig.
Jag skall icke inlåta mig i någon discussion om den oeconomiska delen af denna fråga, ty jag erkänner, att jag ej känner ämnet tillräckligt för att derom yttra mig; men jag tager mig friheten att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den politiska delen af frågan.
Vid intet tillfälle under denna riksdag har man haft svårare att sammanjemnka Ståndens meningar, än just i denna fråga.
Vi veta, att BondeSt., som representerar deinteressen, för hvilka denna fråga är vigtigast, med särde^ les uppmärksamhet omfattat detta ämne, och äfven de mest upplysta ledamöter af det Hederv.
Ståndet icke varit 110g fördomsfria, för att kunna bedöma det, utan afseende på enskilda interessen.
Jag tror icke det går an att brouiljera detta stånd, som är mest interesseradt för frågans utgång.
Jag tror således, att då BondeSt. gatt in på en beskattning, som är 3 gånger högre, än den närvar., R. o.
Ad. ej bör gå längre, och jag har många anledningar att tro, det ett motsatt beslut, eller instämmande i något af de andra Ståndens mening, skulle af BondeSt. mötas med stor ovilja.
Då man i alla fall, såsom Gr.
Horn framställt, ej kan vinna en ändamålsenlig lagstiftning i detta ämne, tror jag det ej är värdt att för en så obetydlig sak, som frågan om brännvinsskattén, äfventyra att göra mera ondt, än det goda man möjligen kunde uträtta; ty enligt flera upplysta ledamöters i BondeSt:,s utsago äfventyra!- man en mängd lagbrott och måhända äfven, att en mindre skatt än förut kommer att inflyta.
Jag tillstyrker derföre bifall till BondeStts inbjudning, rörtde denna punkt.
Jag kan alltför väl förstå, alt R. aaS Den ao O c t o b e r f. m. o. Ari. ej vill höra någon justification af mitt sista anförande, hvarföre jag afslår derifrån och endast hänvisar till den reservation, sorn jag bifogat förra betänk, i denna fråga, och som visar, att jag icke mästerligen förvillat, utan mästerligen uppgifvit verkliga förhållandet.
Jag skall vara kort i min framställning.
Boye har såsom skäl för den sats, han nu yrkar, sagt, att man genom denna beskattning skulle lägga en ytterligare tyngd på jordbruket; deremot har Hr Frih. vid ett annat tillfälle utgått från den olika åsigt, att han sagt, det skatten skulle läggas pä den supande, hvilken upplysning torde utgöra.ett tillräckligt argument emot Hr Frih. Hr
Dalman har yttrat, att det varit svårt att sammanjemnka meningarna i denna fråga, och såsom en slutföljd deraf yrkat, att man borde instämma i BondeStts beslut.
Jag tror deremot, att frågan nu är på den punkt, att meningarna äro temligen sammanjemnkade eller åtminstone nära att blifva det; ty då PresteSt. bifallit denna punkt med en obetydlig förändring, och BorgareSt. helt och hållet bifallit den, samt Ii. o. Ad. är på vägen att gilla densamma, finner jag sammanjemnkningen nara verkställd.
På det politiska skäl, Hr Dalman anfört, fäster jag icke afseende; ty för att bestämma min mening i detta fall begagnar jag ej andra skäl än dem, som utgå från rättvisan och min egen öfvertygelse.
Landtm, framställde propos. till bifall å io:de punkten af Utsktns förslag.
Boye begärde votering, men begärde en stund efter ordet och yttrade:
Då jag numera erinrar mig, att frågan i alla fall blir föremål för förstärkt SlatsUlsk., anser jag mig icke böra fullfölja min anhållan örn votering, utan afstår derifrån.
Öfverläggningen öfver den återstående delen af Bevilln. och Oecon.Utsktns utlåt.
J\T:o 5 uppskjöts till eftermiddagen, II.
Ia fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe, Måndagen den 20 Oetober 1834.
Fortsattes pröfningen af Bevilln.- och Oecon.Utsktns d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.