Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett sådant omdöme hafva alla landskap om de skatter, som dem åligga.
Under den tid jag utöfvade Landsh.-embelét i Cal mare län, höll jag en sammankomst aug. kolningsskyldigheterna.
Sedan man derom länge talat fram och tillbaka, frågade jag de närvarande, om slutsatsen af deras meningar icke vore den, att alla de, som hade några skyldigheter ville slippa dem och alla de, som hade några rättigheter ville bibehålla dem.
Dertill svarades allmänt ja.
Så är icke blott med Halländningar och Småländningar, ulan det är så öfverallt.
Raab yttrade, om jag hörde räll, att taxerings-värdet i Halland vore lågt, hvilket skulle bevisa hemmanens svaghet.
Det förhåller sig likaså i Småland.
Jag lillät mig vid 1840 års riksdag säga om Calmare län, alt taxeringsvärdet derstädes utgjorde blot t ^ af det verkliga.
Det uptogs illa på den liden; men jag har sedermera icke förnummit, att någon bevisat motsatsen.
I Jönköpings län, är förhållandet enahanda, kanske ett ännu lägre taxeringsvärde.
Den 22 Februari. 71
Delta anförande blef härvid afbrutet genom ankomsten af Hr Slals-rådet m. m.
Wallensteen, som på vanligt sätt emottogs och å K.
M:s höga vägnar ademnade en Dess nåd. propos. till I{.
St Sedan Hr Stats-rådet Wallensteen blifvit utbeledsagad, fortfor Hr von Hartmansdorff, sålunda:
Raab har sagt att, som Småländningarne samtyckt till den rotering, dem nu åligger, så vore det i sin ordning att de betala; men deremot all som Halländningarne undandragit sig att betala, så borde de slippa.
Det är elt godt skäl.
Den som erkänner sin skuld, han skall godtgöra henne: men den som nekar sin skuld, han skall befrias.
Afven om R.
St. skulle vara så vankelmodiga, att de uphäfva vid denna riksdag hvad de beslöto vid den föreg’de, sä hoppas jag Konungen likväl icke låter sig af en sådan ombytlighet förmås, alt göra på samma sätt och försvaga rikets försvar.
Sedan denna sak en gång har kommit i stånd med alla de eftergifter, som Halländningarne fått, och alla de upoffringar, som man gjort åt deras gensträfvighet, så synes det icke vara troligt, att någon vidare nedsättning kommer att ega rum.
Då vinner man ingenting annat med en återremiss och med fortfarande tvister om denna sak än lidens förspillande.
Jag anhåller alltså vördsamt, alt R. o.
Cederström, Rudolf: Sällan, om någonsin, hafva R.
St. i något Utsk;s betänk., jemte dervid fogade reservationer, fått emottaga så liten ledning i ämnet, som förhållandet är med det förevar.
Först och främst har Utsk. på en half sida knapphändigt redogjort för motionärens yrkande i målet, men utan att upgifva innehållet af hans skäl.
Derpå förklarar Utsk. sig tillstyrka ett vidblifvande af nuvar. förhållanden, med refererande till föreg:de riksdags utlåt, ifrån Stats- och Ekon.Utsk:n under N:ris 22 och 63, hvilken utredning Utsk. anser tillfredsställande, oaktadt, på sätt föreg:de talare vidrört, dessa utlåt:n leda till rakt motsatt resultat.
Derefter inträffar, att 3:ne Hrr Reservanter icke haft tid att vid utlåta afgifvande utföra sina åsigter i ämnet. ([ delta hänseende har likväl
Hr Bildt inför R. o. Ad. nyss mundtligen ersatt, hvad som i tryck icke kunnat inflyta).
Slutligen hafva öfrige reservanter med synbar inverkan af olyckligt skrifkunniga vänners bedröfliga biträde affaltat sina reservationer på ett sätt, att de alltför litet lända till någon uplysning för RiksSt:n.
Jag hade äran att vid föreg:de riksdag vara ledamot af Statsoch Ekon. Utsk., som då behandlade denna fråga och som afgaf de betänk:n, hvilka här äro åberopade.
Om, vid det först aflålna, mitt namn finnes antecknadt såsom reseservant, så var det endast i fråga om utskrifningspenningarnes återinförande, äfvensom uti den temligen fristående restitutionsfrågan, men alldeles icke i afseende å hufvudsaken.
Af sjukdom hindrad taga del i ärendets behandling hos R. o.
Ad. fann jag mig deremot, vid frågans förnyade handläggning inom Utsk., icke föranlåten afgifva skiljaktig mening, enär utskrif - 72 Den 22 Februari. ningspenningefrågan fått eli skälig jemkning och restitntionsfrågan jemförelsevis var af mindre vigt.
För alt icke nu blifva alltför ut* förlig i min redogörelse tager jag mig friheten all, lika med StatsUtsk. , hänvisa R. o. Ad. lill genomläsning af ofvanberörde 2:ne betänkm; men för alt icke i dag uplaga timman med dylik tidsödande åtgärd, så torde StatsUtsk. få anses vara den myndighet, sorn i främsta rummet bör företaga en sådan grundlig läsning, sedan ärendet, genom skeende återremiss, <lil kommit tillbaka till förnyad behandling.
Hr von Troil har lenmat en utredning af frågan, hvarvid lian kommit till del slut, alt skälen för och emot denna sak vore så nara jemnvagande, att de borde föranleda R.
St. alt dervid laga icke den med svårighet utredbara stränga rätten, ulan fastmera endast, eller hufvudsakligen billigheten till ledning: förmenande talaren för öfrigt, att dä en på billighetsskäl grundad eller åtminstone af dem inverkad lösning af frågan vid sista riksdag verkligen beramades, så borde man dervid förblifva.
Jag medgifver visserligen att en i viss mån af berörda hänseenden modifierad lösning ägde rum; men, efter liflig» meningsstrider och efter det ärendet undergått de mest skiljaktiga åsigters inverkan förmedelst återremisser och olika beslut, kom denna lösning afl, efter som mig synes, blifva något ta/i/er r/valiler.
Den torde väl tåla någon ytterligare jemnkning; och längre sträcka sig icke heller numera mina förhoppningar.
Hr von Hartmansdorff har aktat nödigt låta upläsa sitt anförande i detta ämne frän sista riksdagen; men del skulle äfven kunna förmodas att R. o. Ad. icke underlåter att göra sig reda för hvad som derå svarades, nemi. af Frih.
Palmstjerna, om jag minnes rätt: att, då Hr von Hartmansdorff hade citerat 8 § af R. o.
Ad:s privilegier af år 1723, så vore man äfven skyldig taga i betraktande den 10 § af samma privilegier, som uttryckligen säger att "utsockne frälse-hemman icke skola något påläggas, utan menige R. o.
Ad:s, som sjelfve landtgods äga, goda ja och samtycke”.
Jag tror icke alt med menige
Adeln härvid lämpligen bör förslås annat än de Halländske utsockne frälsehemmanens ägare, hvilka förutsättes endast kunna vara adlige, enl. den tidens lagliga bruk.
Men ett sådant ja och samtycke felas än i dag.
Visserligen upgifves till styrka för berörde hemmans skyldighet att vara underkastade ordinarie rotering, den omständighet, att de ej varit speciellt undantagne derifrån i 1064 och 1683 årens riksdagsbeslut; äfvensom att orden: ”ordinarie rotering” icke äro begagnade i den ofvan citerade 10 § af 1723 års previlegier.
Men mig synes med lika stort eller snarare större skäl kunna å motsatta sidan invändas, lill stöd för hemmanens frikallelse från ordinarie roteringen, den i enahanda väg påtagligt talande omständighet, att, 1658 och 1662, hemmanen tillförsäkrats oturberadt bibehållas vid deras ganda friheter; att 1726 års roteringsverk för Halland, fastställdt år 1739, icke inbegripit ifrågav. hemman; att slutligen K.
Br. den 25 Maj 181.3, grundadt pä R.
St:s beslut år 1812, uttryckligen förklarat det hemmanen skulle med extra rotering, (alltså icke med ordi - Den 22 Februari. 73 Harie sadan) beläggas, i celi med detsamma inskrifningspenningar» erläggande dädanefter aflystes.
Om man väger alla dessa förhållanden och beslut mot hvarandra, finnér man dem härleda sig derifrån att med dessa hemman, dem man sedermera velat anse alldeles lika med det allmänna frälset, likväl ett undantagsförhållande tydligen äger rum 5 och detta är så mycket förklarligare, som dessa utsockne frälsehemmanen icke lära finnas annorstädes än inom Skåne, Halland och Blekinge: inom de eröfrade landskapen, med ett ord.
Huru har då förhållandet varit med de Skånska utsocknehemmanen?
med dem har man varit så noggrann, att roteringsverket derstädes blifvit först småningom, i mån af ägarnes begifvande, infördt.
Deremot förhåller det sig med Halländske utsockne frälsehemmanen sålunda, att deras ägare i anseende till hemmanens svaghet, funnit sig föranlåtne ouphörligen säga nej till ordinarie roteringens föreslagna införande.
Man har dock velat lägga dem detta nekande till last, såsom ett obehörigt trots och en orättmätig gensträfvighet; men vore det väl möjligt att vederbör., riksdag efter riksdag, år efter år, decennier efter decennier, skulle hafva gjort afseende på en sådan protest, derest den icke haft ganska giltiga skäl för sig?
Det synes alldeles otroligt, och torde höra gifva åtminstone en starl: presumlion af rättvisa åt Halländske hemmansägarnes yrkande.
Sä stod saken ännu vid sednaste riksdag, när den länge ventilerade frågan borde ordnas, och den inom vederbör.
Utsk. syntes nära att vinna en tillfredsställande lösning, dervid afseende å kronans och de enskildes gagn och rätt sågs fästad.
Då inträffade likväl, att R.
St. genom votering i förstärkt StatsUtsk. gingo in på den lösning af frågan, som nu existerar och hvari ändring begäres.
I detta hänseende hafva förhållandena alltså onekligen betydligt ändrat sig sedan sista riksdagen, då man ännu med fog och skäl i min tanka kunde säga, att aldrig någonsin K. M. och 11.
St. afgifvit ett sammanstämmande beslut i frågan, ländande till hemmanens påförande af ordinarie rotering.
Följaktligen hafva utsockne frälsehemmanen numera ej qvar hela den lagliga grund, hvarpå de förut egt alt bygga sin protest.
Jag måste respectera ett ordentligen fattadt beslut; man hör måhända ej underkasta det ett sådant domqval, som kunde föranleda dess uprifvande, enär ett dylikt förfarande skulle blottställa Statsmakterne för alltför mycken förebråelse af inkonsequens hvartill de i denna sak ej obetydligen torde allaredan kunna anses hafva gjort sig förfallne.
Må man då förklara hufvudsaken afgjord; men besinne man dock huru mycket och kraftigt billigheten i detta ärende talar nu såsom förr, och huru skäligt det alltså är att i verkställigheten af beslutet bereda dc lidande all den lindring som kan finnas med öfrige afseenden förenlig.
För min del tror jag således, att om man ock endast betänker, hvad äfven Hr von Troil uti sin vid sista riksdagen inom Utsk. afgifna reservation medgifvit, att det är billigt, fästa afseende på den bona fides, som med all anledn. må antagas hafva existerat och alltjemnt existerar bos innehafvarne af merberörde hemman under en så lång tidsföljd, i förutsättningen om deras lagliga bc - 74 Den 22 Februari. frielse ifrån ifrägavar. skyldighet, så mäste val redan deruti ligga ett högst talande skill, att icke nu, vid roteringens oförmodade åläggande, betunga dem öfver höfvan; hvadan jag, af alla dessa anledningar, förenar mig med Hr Bildt uti hans anhållan att Statslltsk., efter erhållen ålerremiss, ville taga frågan i förnyadt öfvervägande; samt, för att icke rubha 'de grunder, som vid sista riksdag antogos — (Jag vill nu icke ingå i vidare pröfning om huruvida de antogos med skäl eller icke) — utan endast bereda lättnad vid tillämpningen, önskar jag att R.
St. måtte besluta en nedsättning i rotevakansafgiften för utsockne frälsehemmanen i Halland, exempelvis till hälften emot hvad afgifterna eljest utgöra.
Ehuru jag icke anmält någon reservation emot Utsk:s beslut i denna fråga, kan jag likväl icke annat än tillkännagifva min (anka vara, att det sätt, hvarpå denna fråga afgjordes vid sista riksdagen, hvarken öfverensstämmer med rättvisa eller billighet.
Jag vill icke börja med en utredning ifrån år 1662 och omnämna alla de beslut, som fattades åren 1664, 1683, 1693 och 1721, emedan dessa i min tanka icke inverka på sakens nuvar. förhållanden.
Det hufvudsakligaste skäl, som vid sista riksdagen anfördes och som låg lill grund för R.
St:s då fattade beslut, var, att man ansåg R.
St. år 1823 hafva beslutat något, som bestämdt måste hafva den påföljd, som vid sednaste riksdag lipstått.
Ar 1823 anfördes följande: ”Vidare och i betraktande af, att, efter hvad, genom R.
St:s år 1810 fattade beslut, varit åsyftadt, extra roteringen endast borde träffa s. k. priviligierad jord, samt att derifrån således äfven borde skiljas alla hemman och lägenheter af kronoskatte och frälse natur, hvilka enl. författningarne äro underkastade ständig rotering, ansåge R.
St.” o. s. v. Man ansåg då, vid sednaste riksdag, alt Hallands utsockne frälse vore af samma natur som frälse i allmänhet, och ali det således, till följd af beslutet år 1823, skulle underkastas ständig rotering.
Det anmärktes visserligen emot beslutet år 1823, att det icke framkom på vanligt sätt efter en framställning ifrån StatsUtsk., utan endast genom en framställning ifrån Ekon.Utsi;., hvilken egentligen handlade om en annan fråga, nemi. om extra roterad jord; men jag vill icke uppehålla mig vid det sista förhållandet.
Alltnog R.
St:s beslut skedde i laglig ordning och vann K. M:s nåd. bifall.
Men deremot får jag fästa R. o.
Ad:s upmärksamhet derpå, att det Halländske utsockne frälset icke var af samma beskaffenhet, som annat vanligt frälse, enär R. o. Ad:s privilegier af 1723 i 10 § innehålla ; ”När Riksens i lagen omförmälte tarf förefalla, alt någon ”contribulion mäste utgöras, skall ej Adelns Landtbönder och ut”sockne frälsehemmanen något påläggas, utan menige R. o. Ad:s ”sorn sjelfve landtgods äga, goda ja och samtycke.”
Således är allt utsockne frälse genom denna strof i R. o. Ad:s privilegier af år 1723 i afseende på kontributioner, dit rotering naturligtvis hörer, af helt annan beskaffenhet än annat frälse.
Man har fästat sig vid förhållandet i Skåne, der ännu i dag utsockne frälse finnes, som icke är underkastadt ordinarie utan ex - Den 22 Februari. 75
Ira rotering, derföre att R. o. Ad., som sjelfve der landtgods ega, hafva der sagt nej och icke lemnat sitt ja oell samtycke till någon förändring.
Af samma skäl kunde, i min tanka, icke
Halländske utsockne frälset åläggas rotering utan deras samtycke, som sjelfve landtgods ega.
Det torde vara ostridigt alt K. o. Ad:s privilegier af 1723 icke emot 114 § R.F. kunna ändras, utan alla Ståndens samtycke.
Allt hvad som är inbegripet under dessa privilegier, när fråga är om jord, måste derföre kallas privilegierad jord och således är äfven utsockne frälset, som i denna § nämnes privilegierad jord.
Deraf följer äfven att i 1823 års riksdagsbeslut desse hemman äro bestämdt undantagna ifrån dem, som äro underkastade ordinarie rotering, enär detta beslut säger, såsom jag förut nämnt, att den privilegierade jorden skulle skiljas ifrån jord af skatte och frälsenatur, som är underkastad ständig rotering och utsockne frälsehemmanen voro icke enligt författningarne underkastade ständig rotering, enär det var privilegierad jord, hvilket tyckes vara bevisadt.
Pä dessa skäl kan jag ieke instämma i Utsk:s mening, att saken vid senaste riksdag afgjordes på ett med rättvisa och billighet öfverensstämmande sätt.
.lag är således af den tanka och måste afvan yrka, alt den meningen blir gällande, att R. o. Ad. icke bifaller Utsk:s nu afgifna utlåt., enär deruti införas sådana skäl, som icke äro med min öfvertygelse öfverensstämmande.
Då emedlertid denna fråga är inverkande på statsregleringen kan R. o. Ad. icke afslä den, utan R. o. Ad. måste återremittera densamma.
Min afsigt är icke att understödja Hr Dalman, utan min afsigt är att understödja dem, som blifvit lidande genom Statsmakternas fattade beslut och att ett sådant lidande verkligen eger rum det är tydligt, enär den utgjorda afgiflen utaf de till ordinarie rotering lagda hemmanen nu upgåv till 10,000 r:dr, då förut varande inskrifningspenningar endast utgöra 4,000 r:dr eller deromkring.
Huru och på hvad sätt någon lindring för dessa utsockne frälsehemmansegare i Halland skulle kunna åstadkommas, det är en annan fråga.
Sedan K. M. och R.
St. vid sista riksdagen i detta ämne stannat uti öfverensstämmande beslut, hvilket förut icke varit händelsen i denna fråga, på något nära 100 år, så äro svårigheterna i detta afseende ganska betydligt ökade.
Det gifves likväl en väg, på hvilken jag förmodar att det skulle kunna låta sig göra, nemi. den utvägen, som Konung och Ständer vid sista riksdagen vidtogo, att icke tillämpa den stränga och vanliga roterings-grundsatsen på dessa hemman, utan att lemna dem en godtycklig lindring.
Jag kallar den godtycklig, derföre att det icke finnes någon verkligen bestämd grund lagd derför, utan det ansågs vara skäl att antaga en medelväg och minska roteringen på det sätt att, i st. f. 4 hemman, 6 skulle tillsammans betala full vakansafgift, motsvarande hvad en rotehållare borde erlägga.
Vid sednaste riksdag ansågo några att icke någon lindring borde komma i fråga, och yrkade derför här på Riddarhuset, att den strängare roteriugsmethoden skulle tillämpas samt att utsockne frälset borde roteras lika med annan jord med 4 mantal till Båtsmansroten.
Emedlertid vann icke denna åsigt bifall hos R. St., utan R.
St. instämde i K. M:s propos., att enlin - 76
Den 22 Februari. dring borde ega rum för dessa ovanliga förhållanden.
Hvarföre stan nade man då vid att 6 mantal skulle utgöra en rote och icke sä gerna bestämde 8 mantal alt motsvara en rote?
Jag känner det icke; men anser likväl att det hade varit riktigare och mera öfverensstämmande med det förut varande förhållandet, om man antagit att 8 mantal skulle hafva motsvarat antalet af dem, som skulle erlägga afgiften för en vanlig rote.
Utskrifningspenningarne upgingo såsom jag nämnt till 4,000 r:dr.
Om man slädnät vid half roteringsskyldigliet för dessa hemman, så hade deras afgifler upgått till 6,000 r:dr och då hade man åtminstone varit närmare det förhållande, som förut egt rum.
Cederström kan jag icke instämma deri, att man skulle söka en lindring på det sätt, att vakansafgiftens belopp skulle minskas.
Jag anser detta vara en oriktig grundsats.
Vakansafgiflens belopp bestämmes genom markegångssättningar och uptages ärligen till omväxlande summa i markegångstaxorne och den är bestämd per rote; men antalet af de hemman, som skola utgöra en rote, blir för alltid bestämdt genom Konungens och II.
S(:s beslut.
Dervid måste man hålla sig och på nu anförda skäl vågar jag anhålla att II. o. Ad. mätte bevilja en återremiss af detta utlåt.
Då jag genom mitt förra yttrande uptagit en så betydlig del af 11. o. Ad:s tid, skulle jag brista i grannlagenhet, om jag nu ville besvara alla de inkast, som emot min framställning blifvit af åtskilliga talare gjorda.
I’å förhand har jag äfven förklarat, alt en otalig mängd skäl kunna åberopas både för och emot ordinarie roterings åläggande å i frågavar. hemmanen, så alt en förlängning af diskussionen i delta afseende skulle blifva ändlös och lill intet gagnande.
Med den yttersta sorgfällighet har jag sökt göra mig reda för alla dessa skäl, och jag bekänner öppet, alt om jag skulle utses lill juryman, och å ena sidan yrkades extra rotering och å den andra ordinarie rotering enl. roteringsverket, d. v. s. en vida strängare rotering å dessa hemman än R.
St. vid sista riksdagen beslutat, skulle jag icke draga i betänkande, att rösta för den strängare roteringen.
Genom ett sorgfälligt skärskådande af saken från båda sidor har jag kommit till ett dylikt resultat.
Jag nprepar det ännu en gång, att oändligt mycket kan sägas både Knoch emot denna åsigt.
K. M:s förslag vid sista riksdag innehöll en medelväg, sorn jag tror att man gjorde rätt att då beträda och vid hvilken jag hoppas att man äfven denna riksdag skall förblifva.
Vill man ej det då återstår i min tanka endast eli sätt, detsamma som sammansatta afd:n i sitt första betänk, sisth riksdag framställde, nemi. att pålägga hemmanen extra rotering och derjemte inskrifningspenningar, hvilka sistnämnde varit en hundraårig afgäld inom provinsen.
Emedlertid har nu denna fråga, som under loppet af 150 år varit ett tvisteämne, blifvit år 1848 för första gången genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut afgjord.
Jag hemställer derföre, huruvida det kan vara lämpligt att uprifva detsamma och dymedelst åstadkomma nya ändlösa tvister.
Jag anser mig destoheldre böra afstyrka en dylik åtgärd, som den af K.
Den 22 Februari. 77
M. vid sista riksdag föreslagne lindring var ganska betydlig.
Såsom jag redan haft äran nämna, föreskrifter rot erin gsverket, att 4 mantal, skola utgöra en båtsmansrote, men K. M. föreslog, att 6 mantal i st. f. 4, borde förena sig om en båtsman, samt att hvarje båtsmansnummer inom provinsen skulle få hållas vakant emot erläggande af vakans-afgift, så under freds- som krigs-tid, och derjemte att alla de roteringsafgifter, som sedan flere riksdagar tillbaka varit de Halländska utsockne frälsehemmanen pålagde, skulle ur räkenskaperne afföras.
Om nu R. o. Ad. hade i likhet med 2:ne andra Stånd bifallit detta K.
M:s förslag, har såmedelst åstadkommits 3 Stånds beslut, och man skulle då icke vid denna riksdag kunnat framkomma med det inkast, att frågan blifvit genom votering i förstärkt StatsUlsk. afgjord. 11. o. Ad. ville likväl gå längre. 11. o. Ad. ville ålägga de utsockne frälsehemmanen inom Halland rotering efter roteringsverket, d. v. s. att 4 mantal skulle utgöra en båtsmansrote.
Genom dylika ytterliga beslut, och sådana äro inom detta Stånd ej sällsynta, åstadkommas ofta olägenheter, hvilka kunna undvikas, om man antager en billig och rättvis medelväg.
Då nu emedlertid frågan vid sisth riksdag blifvit afgjord, hemställer jag lill Hrr:ne om det är skäl alt uprifva ett redan fatladt beslut och bevilja nedsättning i den en gång bestämda roteringen.
Hvartill skola vi pä detta sätt komma?
Palmstjerna har sagt, att man till norm för oftanämnda hemmansrotering borde taga 8 mantal i st. f. 6 mantal, såsom K.
M. föreslagit vid sista riksdagen.
.lag tror likväl, alt om vi börja att pruta, skall man vid hvarje riksdag säga:
J håfven icke varit billiga, vi önska ytterligare eftergifter.
En gång måste väl dessa eftergifter uphöra, hvartill tiden nu synes vara inne, enär man gått så långt som gerna kan begäras.
Anmärkn.-r hafva här blifvit gjorda emot det [knapphändiga sätt, hvarpå frågan blifvit af Utsk. utredd, äfvensom emot Utsk:s lemnade hänvisning till sista riksdagens sammansatta Stats- och Ekon.Utsk:ns belänkrn l\T:ris 22 och 63.
Jag kan icke neka, att dessa anmärkmr äga ett visst sken af giltighet, men man torde likväl bemärka, att Utsk. yttrat, det frågan blifvit i dessa båda betänk:n fullständigt utredd.
Genomläser man ingressen (ill dessa båda betänk:n skall man finna att alla skäl, som lala för och emot saken, blifvit fullständigt uptagne.
Ett förnyadt uprepande af dessa skäl ansågs på afdehn så mycket mera öfverflödigt, som frågan der icke föranledde någon serdeles strid, oaktadt den värde motionären var ledamot på afdrn.
Vid frågans behandling yttrade hvarje ledamot sin tanke, och, såvidt jag nu kan erinra mig, ifrade motionären och Hr Waern, för den åsigten, att man borde söka fa R.
St:s vid sista riksdag fattade beslut uphäfdt, hvaremot andra ledamöter ansägo, att sedan frågan blifvit afgjord, densamma ieke borde ånyo framkomma till R.
St., och som motionären inom afdni gjorde ganska ringa motstånd, blef betänk, afgifvel i dess närvarrde skick.
1 plenum inom Utsk. upstod visserligen en något lifligare öfverläggning i ämnet, men den stora majoriteten biföll likväl betänk.
, sådant det till R.
Jag vill icke trötta R. o. 78 Den 22 Februari.
Afl. med uprepande af ytterligare skid för den åsigt, jag sökt göra gällande, men anser mig likväl böra fästa upmärksamheten derpå, att man, så mycket möjligt är, bör söka undvika att uprifva beslut, som R.
St. vid en föregtde riksdag fattat, och, om iakttagandet häraf är angeläget, är det i en fråga, sådan som den förevande, hvaruti, såsom jag förut yttrat och ännu en gång uprepar, Statsmakterne under loppet af 150 är varit af olika åsigter och ändteligen vid sisth riksdag stannat i ett gemensamt beslut.
Jag har denna gång den lyckan att hufvudsakligen vara förekommen af Frih.
Palmstjerna, som på ett klart Och öfverlygande sätt visat ihåligheten af Hr von Hartmansdorffs argumentation i denna fråga.
Jag vill således icke vidare förlänga diskussionen.
Jag önskar blott, i anledn. af Hr von Troils påstående, att frågan om de Halländske utsockne frälsehemmanens rotering varit ett trätofrö under loppet af 150 år, få erinra, att denna fråga, som afgjordes vid 1756 års riksdag, till Halländningarnes förmån, derefter hvilat uti 84 år eller intill 1840 års riksdag, då R.
St. likaledes uttalade den åsigt, att dessa hemman icke voro underkastade rotering.