Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti sina ansvarspåståenden behagar Hr Justitieombudsmannen äfven anföra såsom betungande argumenter för de anklagade, att, emot Rikets Ständers afsigt 302 och begäran, en organisation sådan som KammarRättens blifvit uppgjord, hvilken, såsom Hr Justitieombudsmannen vill låta förstå, beredt en nära hälften utöfver förra anslaget ökad aflöningsstat, och att Rikets Ständer med sina önskningar för en förbättrad organisation af Civila Embetsverken hufvudsakligen afsett förenkling i arbetssättet och derigenom möjlig förminskning i antalet af Embets och Tjenstemän.
Då Hr Justitieombudsmannen i detta, likasom i åtskilliga andra af sina anföranden emot de anklagade, söker förringa den i deras rådslag åsyftade allmänna nyttan, har han åtminstone icke kunnat påträffa något, som mera motverkar hans afsigt, än hela denna resonnemang; ty svårt torde det blifva att finna, det
KammarRättens nya organisation icke innebär en klar förenkling af arbetssättet; — att dess nya högre Aflöningsstat, än hvad den för en längre tidrymd sedan uppgick till, är annat än nära detsamma, som den var inom och utom gamla ordinarie Staten, då förslaget till denna nya Stat uppgjordes; — att den successivt ökade aflöningssumman liar annan anledning, än de med nära 100 procent ökade göromålen för detta Embetsverk under det sednare decennium; att Rikets Ständer 1834, ehuru afslående Staten, likväl icke, dels medgifvit löntillökningarnes fortgående så länge tjensternes innehafvare qvarstodo, dels icke anhållit, att, om ökade aflöningar ej kunde genom förändrad organisation undvikas, nästföljande Ständer måtte sättas i tillfälle att taga kännedom om den erforderliga tillökningen, — och slutligen att just dessa sednare Rikets Ständer icke antagit hela förslaget och uppfört det på ordinarie Stat, derföre att de funnit organisationen ändamålsenlig och lönstaten behörigen lämpad efter Tjenstemannapersonalens storlek och göromålens mängd.
För öfrigt torde böra tilläggas, att vid hvarje af de omorganiserade Embetsverken antalet af Tjenstemännen blifvit förminskadt.
Hr Justitieombudsmannen har i anledning af dessa anklagelsepunkter, likasom vid några andra, aktat nödigt att, utom den, med åberopande af Ansvarighetslagen, yrkade påföljd för de anklagade, försöka, såsom här förut är omnämndt, ett påstående om ersättningsskyldighet för det, som genom deras åtgärder al Statens medel utgått; men då Hr Justitieombudsmannen härvid ej kunnat åberopa, det något enda af de olycksfall, hvarom 16 § Regeringsformen handlar, varit följder af de anklagades rådgifvande åtgärder i någon af denna Irågas delar, blir hans nit att derför yrka samma ansvarspåföljd mot dem, som ålägges Domare för i Embctets utöfning begånget brott, lika otillbörligt, som påståendet derom är olagligt.
Hvad Hr Justitieombudsmannen uti dess afgifna slutpåståenden specielt andragit i första punkten, angående förhöjda lönförmåner för Embets och 303 Tjenstemän i Kammar Rätten; i andra och tredje punkter ne, angående lönförmåner för Ernhets och Tjenstemän i StatsKontoret; i fjerde punkten, angående arfvode för tillförordnad President i KrigsKollegiwn; i femte och sjette punkterne, angående anslag af Spanmål under löner på KrigsKollegii Stat och vid Wermlands FältjägareRegemente; i sjunde och åttonde punkte/me, angående fortfarande tillökta lönanslag för GardesRegementerne och Kronprinsens HusarRegemente; i nionde punkten, angående anslag på tredje hufvudtitelns besparingar för LifbeväringsRegementet, och i tionde punkten, angående fortfarande kostnader, anvista på andra hufvudtitelns besparingar för FexelKontrollörsbefattningarne i Stockholm, anse vi vara så vär genom den första förklaringen, sorn genom hvad här ofvanföre blifvit i allmänhet jttradt, fullständigt besvaradt, hvadan undertecknade inskränka sig inom att, hvad dessa speciella punkter beträffar, åberopa så väl det nu anförda som förklaringen.
Första delen af Memorialet Lit.
E. gäller för alla undertecknade, och anförandet i de följande 10 punkterne, enligt hvar och ens deltagande.
Memorialet Lit. E., elfte punkten, angående ett å nionde hufvudtiteln beviljadt lånunderstöd för iståndsättande af Häradshöfdingebostället Allequia på Gottland.
Jemte åberopande af livad uti den afgifne förklaringen rörande denna punkt blifvit anfördt, anse vi undertecknade oss endast behöfva fästa uppmärksamheten derpå, att det lemnade understödet blott var ett lån, som i stadgad ordning skall återbetalas, att det icke var ensamt Boställs och Tingshusbyggnadernes iståndsättande som var i fråga, utan äfven boställsjordens upphjelpande från högsta lägervall lill brukbart skick, och att det så mycket mindre bör kunna betraktas såsom ett företag till endast enskild nytta, som det åsyftade och äfven medförde för det allmänna den högst väsentliga förmån, att rättvisan kunde emellan Domsagans innevånare skipas der, det enligt Lag v.
Aker hj elni.
Grip. Löwenhielm. von Schulzenheim.
Riben. 304 bör ske, och icke, såsom förut, såväl
Domare som rättsökande nödgas söka aflägse och obestämde ställen för Tingens hållande.
Påminnelserna i denna punkt åberopas af undertecknade: i? osenblad. von Schulzenheim.
Tolfte punkten, angående Postportofrihet för vissa Beskickningar å utrikes ort, som icke redan deraf kommit i åtnjutande.
Äfven i denna punkt åberopas den redan afgifna förklaringen.
Skulle för ett ögonblick den af Hr Justitieombudsmannen framställda motsatta åsigten medgifvas, underkändes i och med detsamma Kongl. Maj:ts höga rättighet, att på grund af företeende omständigheter tilldela Fribrefsrätt åt något Embetsverk eller någon Embetsman, som icke redan vore deraf i åtnjutande.
Denna rättighet i allmänhet har aldrig varit ifrågasatt, och mot tillämpningen deraf till åtskilliga Kongl. Maj:ts Beskickningar hafva vi ej kunnat finna något hinder, enär de onekligen äro att anse som Statens Embetsman, och deras brefvexling i Embetsärende!! har samma officiella egenskap som de inrikes E mbets verkens.
Påminnelserna i denna punkt åberopas af undertecknade: Åkerhjelm. von Schulzenheim.
Gj llenhaal.
Memorialet Lii. E., trettonde punkten, angående försäljning af åtskilliga hus och lägenheter tillhörande Carl Gustafs Stads Gevärsfaktori samt anslag af medel till utvidgning af samma faktori.
Det kan visserligen ej förnekas Ilr Justitieombudsmannen att förklara 77 § Regeringsformen annorlunda, än svaranderne förstå den, till följd af de grunder de derför framlagt i förklaringen; men det är äfven dem medgifvet att qvarblifva vid den öfvertygelse, att hvad sorn en gång är för ett visst ändamål upplåtet till Konungens disposition, kan också för detsamma användas och fritt disponeras, då det sker på ett nyttigt sätt; och att, då byggnader inom en Kronans lägenhet hörande under viss titel kunna få nedrifvas 305 och borttagas, om det angeläget pröfvas, så må de ock med lika villkor kunna försäljas, hvilket till exempel skett och ännu sker esom oftast med karaktershus å Militieboställen.
Svaranderne tro äfven, att då 5 § i Ansvarighetslagen nyttjar den allmänna benämningen domäner för alla de lägenheter, 77 § dels specifikt, dels i allmänhet, omrörer såsom de der icke kunna utan Rikets Ständers medverkan försäljas, men de nu ifrågavarande byggnader icke rimligen kunna hänföras under det begrepp, ordet domäner uttrycker, så kunna svaranderne icke heller anses felaktiga efter 77 §, för det de tillstyrkt dessa lägenheters försäljning.
Svaranderne försäkra sig äfven, att då en längre tids erfarenhet visat, dels att gevären vid Eskilstuna Faktori uppgått till en allt för dryg tillverkningskostnad i anseende till Faktoriets dåliga beskaffenhet, dels att de öfriga gevärsfaktorierna icke heller varit i stånd att årligen tillverka ett erforderligt qvantum gevär; och då härigenom uppkommit ett, om ock blott temporärt, öfverskott på föregående års anslag till gevärs fabrikation; har en förnuftig omtanka fordrat detta öfverskotts användande till anstalters vidtagande, hvarigenom Kronans Faktori så kunde utvidgas och förbättras, att ett större antal gevär med betydligt nedsatt kostnad der kunde tillverkas, hvadan i sjelfva verket det föremålet, hvartill anslaget varit gifvet, eller gevärstillverkning, blifvit befrämjadt, enär Staten, genom det minskade tillverkningspriset, i tidens längd mångfalldigt återfår de gevär, som med den till byggnaden använde summan kunnat erhållas, om möjlighet varit att, under tiden emellan 1834 års och sednaste Riksdag, densamma till gevärstillverkningen använda.
Svaranderne kunna icke heller dela JustitieOmbudsmannens tanka, att det skulle vara Konungen förmenadt att emellan Riksdagarne använda någon del af de till ett visst ändamål af Rikets Ständer anslagne medel, för sådana inrättningars tillvägabringande, utan hvilka det under tiden visat sig, att ändamålet alldeles icke, eller blott ofullständigt under en lång framtid, skulle kunna vinnas.
Sålunda hafva till exempel medel, afsedde till förråders förstärkande, hittills ofta blifvit använde till byggnader, hvaruti förråder skulle förvaras.
Den nu anmärkte
Regeringsåtgärden har i jemförelse härmed det företrädet, att den befordrat sjelfva åstadkommandet af den materiel, för hvilken anslaget egt rum.
Svarandernes försvar vid fråga om medlens disposition ligger för Öfrigt i deras i svaromålet i denna sak förut framställde frågor, hvilka Justitieombudsmannen, i deras tanka, långt ifrån nöjaktigt besvarat:
Åberopande således äfven dessa frågor och, hvad försäljningsåtgärderne beträffar, det nyss anförde, samt hvad förklaringen dessutom innehåller, äro svaranderne fullt öfvertygade, att anmärkningarna i begge hänseenderne och de slut - 306 påståenden Justitieombudsmannen derpå byggt, skola af Höglofl.
RiksRätten fullkomligen ogillas.
Påminnelserna i denna punkt åberopas af undertecknade: Rosenblad. Löwenhielm.
Grip.
Fjortonde punkten, angående anslag till byggnader och reparationer vid Lifgardets till häst kasern.
I denna punkt åberopas endast förklaringen af undertecknade: R osenblad.
Åkerhjelm, von Schulzenheim.
Ulf spar re.
Femtonde punkten, rörande en anvisning å anslaget för publika byggnader i hufvudstaden till förändrad inredning af Kongl. Tlieaterns Salong.
Svaranderne åberopa deras redan i ämnet afgifne förklaring, med det tillägg, att den anmärkte inredningen i Theatersalongen ingalunda var för dess underhåll onödig; emedan det blef en nödvändighet, för en del af de öfrige platsernes begagnande, att göra en ombyggnad i följd af den förminskning, som den Kongl. Logen undergeck.
Den obetydligt större inkomst för Theatern, som härmed äfven åsyftades, förminskar hvarken behöfligheten eller lagligheten af de för ändamålet disponerade medlen.
Sextonde punkten, angående medgifvande för StatsRådet Hr Friherre Johan Lagerbjelke, att å fjerde hufvudtitelns besparingar bibehålla en lönfyllnad under den tid, Hr Friherren aftjente begrafningshjelp å StatsRådslönen.
Förklaranderne vilja icke fortsätta tvisten med Justitieombudsmannen om hvad med Rikets lagar förstås.
Han må gerna behålla sin mening, 0111 blott förklaranderne tillåtas vidblifva deras, som är, att nied Rikets lagar icke 307 rimligen kan förstås andra än sådane, som tillkommit genom Konungs och Ständers samverkan, men icke rent ekonomiska Författningar, som Konungen ensam utfärdar, förändrar och upphäfver.
Men vare härmed huru som helst, så qvarstår alltid Konungens höga rätt att göra nådbevisningar, derifrån pekuniära icke äro undantagne, och om Konungen har denna rätt, måtte det ock vara Dess Rådgifvares alt tillstyrka utöfningen deraf, då gilltiga skäl dertill för dem sig framställa.
Anmärkningen lärer således i denna del förfalla, hvilken föreställning man än må göra sig om Författningens natur af att vara, eller icke vara en Rikets lag.
Vidkommande åter det formela af dispositionen, eller utgiftens anvisning på fjerde Hufvudtiteln, så bestrida förklaranderne, hvad Justitieombudsmannen behagat antaga, eller att den ifrågavarande serskilda aflöningen skulle hafva afsett endast det af Friherre Lagerbjelke tillträdda StatsRådsEmbete; detta tillträdande var väl en anledning till utgiften, men sjelfva utgiften var dock endast en fortsättning af det arfvode på fjerde Hufvudtiteln, sorn lian tillgodonjutit på samma gång med den lön, som han ännu bibehöll på nämnde titel; och de vigtiga tjensler, han gjort såsom Befälhafvande Amiral i Carlskrona, i och för hvilken beställning arfvodet utgått, utgjorde hufvudsakliga bevekelsegrunden för svaranderne att tillstyrka, såsom en nådebevisning, det fortfarande åtnjutandet af detta arfvode, under den korta tiden för begrafningshjelpens aftjenande å StatsRådslönen.
Förklaranderne kunna för deras del icke inse någon rimlig grund, hvarföre ett arfvode, åtnjutit på fjerde hufvudtiteln af en Amiralsperson på grund af förordnande, icke skulle böra utgå af samma titel, då samma Amiralsperson, ehuru StatsRåd blefven, blifvit af serskilda anledningar vid meranämnde arfvode för någon tid bibehållen.
Förklaranderne tillförse sig, på dessa grunder, ett fullkomligt frikännande från ansvar i och för deras rådgifvande åtgärder i denna sak.
Påminnelserne i denna punkt åberopas af undertecknade: Rosenblad.
Memorialet L/t. F., angående rådgifvande åtgärder, som förmenas leda till Rikets belastande med gäld.
Första punkten, om det för utvidgning och ombyggnad af Trollhätte Kanal och Slussverk bevilljade anslag af Handels och Sjöfartsfonden.
Jemte åberopande af hvad de från svarandernas sida afgifne förklaringar i delta mål innehålla, får, med anledning af Hr JustitieOmbudsmannens 308 påstående mot de häruti Rådgifvande Ledamöter af Konungens StatsRåd, vördsamt anföras.
Likasom i anmärkuingsmemorialet emot de rådgifvande åtgärderna i denna fråga, har Hr Justitieombudsmannen, i sitt påstående om ansvar för dem, icke gjprt något afseende vid de så till olikhet i sak, som i rådgifvandepersonal, härvid förekommande väsentliga skillnader, utan har i förra fallet sökt framställa enahanda anmärkningsgrund, och i den sednare enahanda ansvarspåstående.
Den första beslutandeåtgärden af de i denna fråga anmärkte är antagandet af Handelshusets Schön et Kompagni anbud, i afseende på öfvertagande af Trollhätte Kanals och Slussverks ombyggnad, och i följd deraf beviljandet åt detta Bolag af 60,000 R:dr Banko årligen i 25 år af Handels och Sjöfartsfonden för ernåendet af detta ändamål.
De derefter följande besluten i saken utgöra följder af detta, och, med undantag af de medgifna accepterna, innebära de ingen ny fråga.
Uti det första af dessa besluten var det fem af StatsRådets
Ledamöter som icke deltogo, och de ännu lefvande deribland skulle således kunna helt oph hållet undandraga sig allt svaromål härutinnan; men då, såsom här ofvan är anfördt, Hr Justitieombudsmannen icke behagat göra någon skillnad emellan ursprungliga beslutet och de för dess utförande sedermera beslutade åtgärderna, samt i synnerhet, då de i begge fallen gifne underdåniga tillstyrkanden, äfven i desse svarandes öfvertygelse, ej innebära någon den ringaste utsträckning af Kongl.
Majrts grundlagsenliga beslutanderätt, så hafva de i sine förklaringar öfver anmärkningarne ej tvekat att gemensamt med de förut deltagande upptaga hela frågan till svaromål, och vilja äfven nu, i påminnelserna vid de afgifne ansvarspåståenderna, förfara på enahanda sätt, under vördsamt förklarande likväl, att de, som ej deltagit i det förstnämnde beslutet, härmed protestera emot all ansvarstillämpning å dem, i följd af samma beslut.
Uti Hr JustitieOmbudsmannens den 27 September sistlidet år afgifna slutpåstående i denna fråga, söker han bortresonera Kongl. Majrts, sedan många år tillbaka utöfvade, af Rikets Ständer erkända dispositionsrätt öfver Handels och Sjöfartsfonden, och bemödar sig äfven att borttaga det positiva i Rikets Ständers sista underdåniga skrifvelse derom af den 23 Februari 1835.
För vinnande af det förstnämnde ändamålet, förnekar Hr Justitieombudsmannen svarandernas i deras förklaring framställde sats, att afgiften, som hildar Konvoykassan, eller, såsom den nu benämnes, Handels och Sjöfartsfonden, vore af lika natur med Bak-, Bro-, Färj- och andra afgifter af dylik beskaffenhet och bildade 309 bildade således en af de uti 60 § Regeringsformen ej omnämnde tillgångar, för livilka Ansvarighetslagens 3 § i följd häraf gör undantag från de öfrige, i samma § upprepade ansvaren; och Hr Justitieombudsmannen tvekar ej att, såsom skäl för detta förnekande, förklara, det de så kallade Kon voja leifler na, i olikhet med de andra, utgå efter enahanda beräkningsgrund öfver hela Riket samt hafva till ändamål befordrande af Statens och Folkets fördel och bästa, men icke enskilda korporationers, hvadan de, efter Hr JustitieOmbudsmannens förmening, ej skulle kunna hänföras under det sistnämnda lagstadgandet.
Häremot må anföras: alt Båkafgifterna, lill exempel, också utgå efter enahanda beräkningsgrund öfver hela Riket, att de likasom
Kon voja fgifterna härflyta från sjöfarten, och att deras användande till fyrars och båkars underhåll lika specielt betryggar handeln och sjöfarten, som Konvoyafgifternas, samt verkar i sin mån till samma korporationers och enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet som dessa.
Om således det kan, såsom Hr Justitieombudsmannen yttrar, sägas, att Konvoyafgifterna hafva till ändamål Folkets eller Statens fördel och bästa, så måste detsamma med lika mycket skäl kunna sägas om Båkafgifterna, ty hegge verka på samma väg partieLt till detta mål.
Svaranderne hemta derföre intet gillligt skäl af Hr JustitieOmbudsmannens åsigter i detta ämne, mera än i något annat, att ändra sina, och fortfara derföre i det påstående, att meranämnde afgifter lör handeln och sjöfarten innebegripas ibland dem, som bland undantagen utmärkas i Ansvarighetslagens 3 §.
När härtill kommer, att dessa afgifter, så till uppkomst sorn fortfarande, berott af Kongl. Maj:ts besörjande allt ifrån Statsförfattningens början; att de icke tillhöra någon hufvudtitel eller äro i Statsregleringen innebegripne, utan ingå till det af Kongl.
Maj:t tillsatta KonvoyKommissariatet, och disponeras af detta, i enlighet med Kongl.
Maj:ts derom gifne förordnanden, och att Kongl. Maj:t, på sätt i svarandernas förklaring upplyses, vid granskningsrättens öfverlätande öfver Konvoykassan till Rikets Ständers Verk år 1829, förbehöll sig Dess fortfarande, deröfver ej ännu bestridde dispositionsrätt; så lärer Hr JustitieOmbudsmannens bemödande, att underkänna värdet och giltigheten af dessa, på Lagars mening och mera än 30 års praxis grundade förhållanden, vara förgäfves.
Det andra försöket af Hr Justitieombudsmannen, att nemligen vilja, genom en ensidig tydning af Rikets Ständers mening i den här åberopade underdåniga skrifvelsen af den 23 Februari 1835, komma till den slutsatsen, att de, i samma skrifvelse, inskränkt beloppet af bidraget lill Trollhätte Kanalbyggnad, och tiden för dess utgående lill nästföljande Riksdag, uthärdar icke heller en närmare granskning.
40 310 Med anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition till Rikets Ständer om beviljandet af ett räntefritt lån af 1,000,000 R:dr banko för ifrågavarande kanalbyggnad, och den saknade tillgången för detta lån, tillkom meranämnde underdåniga skrifvelse.
Uti densamma förklarade Rikets Ständer: att de an sägo detta företag (Trollhätte
Kanalbyggnad) företrädesvis vigtigt för handelns och sjöfartens befrämjande inom Riket, och att de till Kongl. Maj:t öfverlemnade att, utom den Kongl. Maj:t i allmänhet medgifna dispositionsrätt af öfverskotten på af giften till Handels och Sjöfartsfonden, å dessa öfverskott anvisa medel för befrämjandet af Trollhätte Kanal och Slussverks bringande till lika dimensioner med Götha Kanal, så vida Kongl. Maj:t skulle finna ett sådant bidrag från Statens sida erforderligt och kunna meddelas, utan att lägga hinder i vägen för andra för handelns och sjöfartens betryggande oundgängligen nödiga åtgärder.
Häraf hafva de i saken rådgifvande StatsRådets Ledamöter inhemtat: att Rikets Ständer ovillkorligen erkänt Kongl. Maj:ts allmänna dispositionsrätt öfver Handels och Sjöfartsfondens öfverskott: att de till Kongl. Maj:t öfverlemnat att af samma öfverskott utse medel till bidrag för Trollhätte Kanals och Slussars bringande till icke mindre, än likhet med Götha Kanals dimensioner: att, i afseende på hvad som härför kunde erfordras och, utan hinder i fyllandet af andra behof för sjöfartens och handelns betryggande, kunde anvisas, sådant skulle bero af Kongl. Maj:ts godtfinnande, och att, i följd häraf, tiden och sättet för bidragets utgående och belopp berodde af hvad Kongl. Maj:t med hänsigt till ändamålet och tillgången kunde finna nödigt och möjligt.
Med instämmande i Rikets Ständers åsigt om ifrågavarande kanalbyggnads företrädesvis vigtiga beskaffenhet för handeln och sjöfarten inom Riket, togs derföre i betraktande vid rådslagen den anvisade tillgångens för detta ändamål disponibla belopp, i jeinnförelse med behofvet för ernåendet af nämnde af Rikets Ständer afsedda ändamål; och då detta belopp icke kunde medgifva bidragets utgående annorlunda än successivt, och förhållandet med ändamålets ernående äfven var enahanda, — ty en kanal- och slussverksbyggnad fordrar tid, — tillstyrktes beslutet att genom årliga tillskott understödja företaget.
Följden af denna dess behandling visar sig deruti, att, oaktadt alla de för handeln och sjöfarten nödige utgifter blifvit af fonden och ifrågavarande öfverskott betäckte, står Handels och Sjöfartsfonden i närvarande stund med ett öfverskott af omkring ~ million R:dr banko, och kanalbyggnaden befinnes betydligen framskriden.
Hade deremot de rådgifvande tillåtit sig enahanda tydning af Rikets Ständers merbemälde underdåniga skrifvelse, som Hr JustitieOmbuds - 311 mannens, och i följd deraf endast tillstyrkt bidragets utgående till nästföljande Riksdag; så hade också, om Konungen följt detta råd, Rikets Ständers klart uttryckta önskan, att få regleringen om Trollhätte Kanalbyggnad så uppgjord, att densamma blefve satt i gång, fortginge och bringades till lika dimensioner med Götha Kanal, aldrig kunnat uppfyllas; ty icke lärer det linnas någon association eller enskild man så i saknad af allt sundt förstånd, att den åtager sig ett företag af mera än 2 millioner
Riksdalers kostnad på blotta förhoppningen om ett bidrag dertill.
Det torde derföre blifva svårt att bevisa, det de rådgifvande åtgärderna vid detta tillfälle utmärka annat, än ett omsorgsfullt uppfyllande af Rikets Ständers, i oftanämnde underdåniga skrifvelse uttryckte mening och framställde underdåniga önskningar, när de efter deras ordalydelse tillämpas; och icke desto mindre yrkar man mot dem, som gifvit råden, förlusten af embete, lön, pension, egendom.
Det torde för öfrigt ej böra lemnäs utan förnyad erdman, att, ehuru Kongl. Maj:t under den 9 December 1836 och 28 April 1837 af Handels och Sjöfartsfonden beviljat ett anslag af 20,000 R:dr banko årligen i 10 år, för ombyggnad af Söder Sluss i Stockholm, utan derom af Rikets Ständer gjord framställning och utan några Handelssocieteters hörande, har denna åtgärd ej föranledt till någon anmärkning af Konstitutionsutskottet.
Uti sine påståenden har Hr Justitieombudsmannen sökt ånyo framställa de i följd af ifrågavarande bidrag meddelade accepter, såsom en för Rådgifvarne aggraverande omständighet, och han förespeglar härvid möjligheten af, att
Staten skulle nödgas infria dem, äfven om villkoret för detta infriande ej vore uppfylldt, hvarvid 4 Kap. 4 och 5 §§ Utsökningsbalken såsom stöd åberopas.
Då lian härvid, likasom i anmärkningsmemorialet, nog summariskt vidrör de rådgifvande åtgärderna, framkallar detta ett kort tillägg till det, svaranderne i förklaringen häröfver anfört.
Det förekommer rent af obegripligt, huruledes accepterade anvisningar till utbetalning af ett visst belopp penningar, först sedan ett i anvisningen eller i accepten utfästadt villkor vore uppfylldt, skulle i någons hand ovillkorligen kunna utkräfvas.