Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror icke, såsom den siste talaren framställt, att här är fråga om något förhud.
Här är endast fråga om utbyte af ett ord, nemi. ”får” i stället för ”bör.”
Jag är af deras öfvertygelse, som tro, att ehuru utanläsning kan ske utan alt förstå hvad man läser, så hjelper det väsendtligen, att man förstår det.
Det är lättare att lära sig hvad man förstår än det man icke begriper; jag har erfarit det sjelf och äfven vid barns undervisning.
Men så vidt jag förstår, var det i början af denna discussion endast några missförstånd, som ägde rum emellan talarne å de båda sidorna.
I sjelfva saken synas de mig äfven nu vara temmeligen ense.
Jag vågar, såvida jag kunnat sammanfatta deras mening rikligt, underställa dem, om de icke kunde De ii 17 Februari f. m. 3i3 kunde finna sig belåtna och hvar och en finna sin mening tillräckligen uttryckt genom följande redactioD : ”Utanläsning af calechesen i skolorna bör äga rum.
Ehuru utanläsningen kan ske under lärarens ledning, åligger det likväl vederbör. presterskap att meddela barnen undervisning i religionen, särdeles så vidt den afser dess tillämpning på hjerta och lefverne, samt att för sådant ändamål och äfven för undervisningens befrämjande i öfrigt, infinna sig i de fasta skolorna minst en gång i hvarje vecka och i de flyttande så ofta tjensteåligganden och öfriga förhållanden det medgifva.”
Vid slutet af §:n finner jag visserligen att Utsktns mening här är motsagd, och alt man ansett icke något bestämdt åliggande böra äga rum för presterskapet att infinna sig i de fasta skolorna; men jag för min del anhåller, att R. o. Ad. måtte låta detta bestämda stadgande qvarblifva, emedan eljest möjligen skulle hända att det blefve ingenting af hela saken.
Förrberörda inställelseskyldighet har presterskapet inom de förenade Stats- och Ekon.Utsktn enhälligt sig åtagit, och jag skulle tro, att, sedan man fått ett sådant löfte, man icke bör uppgifva anspråket på dess uppfyllande.
Att det någon gång kan vara omöjligt att fullgöra, må väl vara, men för denna händelse hafva vi redan i början af författningen intagit ett stadgande.
Jag vågar således på anförda grunder öfverlemna min redactionsföiändring tili de värde talarnes granskning samt Hr Frih. o.
Jag har i allmänhet i denna författ ning önskat att så litet som möjligt måtte reglementeras och händerna så litet som möjligt bindas på dem, hvilka skola handhafva undervisningen i skolan; men det oaktadt måste jag i detta fall yrka qvarstående af det stadgande, att presterskapet skall minst en gång i veckan besöka fasta skolorna och de flyttande skolorna så ofta tjensteåligganden och öfriga förhållanden det medgifva.
Man har väl deremot anfört, att åtskilliga pastorater, i Skåne t. ex., skola äga 4 fasta skolor, och att det der således skulle upptaga för mycken tid för kyrkoherden att besöka dem alla.
Dervid får jag anmärka, att i allmänhet i Skåne, der folkmängden inom en inskränktare rymd är större, kan det visserligen bända att inom en krets kunna finnas 4 skolor, som af en och samma person kunna på en dag besökas, men derjemte, att det icke är i denna § bestämdt, att kyrkoherden skall infinna sig i skolorna, utan vederbör, presterskap.
Der kyrkoherden sålunda är förhindrad att besöka dem alla, kan han derom anmoda sin comminister eller sin adjunct, då stadgandet i al la fall blef uppfyldt.
Orsaken ytterligare, hvarföre jag önskar att detta företrädesvis må qvarstå, är, att jag anser detta vara ett bland de aldravigtigaste stadganden i denna förordning, just derföre att jag önskade att religionsundervis 20 11. 4° 314 Den 17 Fubruari f. in. ningen måtte så litet som möjligt öfverlemnas i händerna på skollärarne och deremot öfverflyttas på presterskapet.
Den redaction, som Hr Ribbing föreslog, synes visserligen ungefärligen uppfylla allas önskningar och jag vill icke heller motsätta mig den; men jag anhåller likväl att få till besvarande upptaga några skäl, som emot den förut föreslagna blifvit anförda.
Man har sagt, att undervisningen, på det sätt jag föreställt mig att religionsundervisningen rättast borde meddelas, skulle lika litet kunna uträtta som en utanläsning, emedan ett barn vid de åren icke förstår historien eller andra läroämnen.
Det är visserligen sannt, att vid 7 års ålder kan ett barn icke resonera öfver historien, icke sluta sig lill framtida händelser af de omständigheter, som det sett hafva inträffat till följe af dylika förhållanden vid ett föregående tillfälle.
Det kan icke reflectera öfver huruvida ett krig eller dylika större händelser varit af lyckliga eller menliga följder för folken och bildningen, o. s. v.; men allt hvad som af historien anslår barnets hjerta och sinne, det förstår och fattar det djupt, och just derföre vill jag att religionsundervisningen skall ske på samma sätt, att nemi. det är något, som talar till barnets bjerta och icke till dess minne; ty att läsa historien vid 7 års ålder så att man kunde räkna upp åtskillige personers födelseår och dylikt, det är visserligen lika litet ändamålsenligt som att läsa calechesen såsom det nu tillgår.
Man har ytterligare anmärkt, att det vore lämpligare att vidtaga ett sådant stadgande i en stat, der man hade fritt val af religion.
Detta yttrande förutsätter att den af Hr Lagergren föreslagna redactionsförändi ing skulle öfverlemna något slags frihet i delta fall ål barnen.
Det är likväl ingalunda förhållandet.
Undervisningen skall ske af samma presterskap och med afseende på samma religion.
Det är blott fråga 0111 huru den sker, och jag är öfvertygad att om något val af ny religion hos en menniska någonsin skall ifrågakomma, så är det då, när religionen blifvit hos honom inpreglad, icke med öfvertygelsens hela kraft, utan såsom en läxa.
Ytterligare har det blifvit sagdt, att det skulle leda till en stor farhåga hos allmänheten, att den skulle med missnöje mottaga en skolundervisning, sådan som den jag här ifrågasatte.
Det tror också jag, om öfvergången skedde brådslörtadt.
Om man nu på en gång sade att catechesen icke får läsas, så skulle med skäl ett stort missnöje upp komma, men om man inom sig icke bestämdt har afgjort den frågan att nuvar. cateches-läsning är den bästa, så bör man också ställa författningen så, att en öfvergång kan beredas, och jag tycker att detta icke kan försigtigare göras, än då det genom författningen här öfverlemnas åt presterskapets medlemmar, som anse sig hafva tillräcklig tid alt ensamme besörja religionsundervisning, att i sådant fall få göra det, med förutsättning likvä att cateches-läsningen äf - Den 17 Februari f. m. ven under skoltiden skall äga rum.
Skulle derigenom hända, att i en eller annan församling, troligen högst få till en början, presterskapet företog sig att ensamt och utan någon utanläsning i cateehesen besörja religionsundervisningen, och det dervid befanns att detta sätt vore lämpligare, att barnen vunne öfvertygelse om hvad de läste och uppfattade det med ett mera religiöst sinne än som vid en utanläxa kan vara förhållandet, så hade man åtminstone beredt öfvergången lill delta bättre; ty då skola föräldrarne i vissa församlingar finna att ingenting är förloradt, om ett barn vid 7 flis ålder icke kan riktigt besvara frågorna i catechesen.
Det kan visserligen hända, att den som fått religionsundervisning, såsom jag önskar, icke kan besvara en sådan fråga; men frågar man honom: hvarföre tror du på Guds allmakt, på uppståndelsen o. s. v.; så kan han besvara det bättre, än den, som blott lärt sig de bestämda frågorna och svaren, som äro tryckta i cateehesen.
Det är på denna grund jag helst ville yrka på antagandet af det förslag
Hr Lagergren gjort, men om det skulle möta för mycket motstånd, så vill jag likväl ingå äfven på Hr Ribbings, såvida det af R. o. Ad. med större bifall omfattas.
Äfven jag skall gerna förena mig i det förslag till redäction, som af Hr Ribbing blifvit framstäldt, emedan det kanske klarare än det andra uttalar hvad man vili och icke gifver någon anledn. att framställa saken på annat vis.
Hr von Rosen har, såsom mig synes, utan anledn. af hvad jag yttrat, framställt till mig en fråga, huruvida det skulle vara mödrarna förmenadt att undervisa sina hain i cateehesen.
Det är tvertom det jag önskar.
Att modren har sitt barn på sitt knä och med varm öfvertygelse om religionens sanningar må läsa den så, att barnet den förstår oell af hjertat uppfattar, det är hvad man önskar.
Det är äfven detta man önskar af prester], endast att hans undervisning i religionen blir högre oell öfver den modern meddelat.
Det är detta jag vill, och det är della jag tror mig böra af hjertat yttra, och jag instämmer derföre i detta af Hr Ribbing afgifna förslag, emedan det skall borttaga all anledn. till misstydning.
Hvad den sednare delen af §:n angår, mot hvilken man gjort den anmärkn. att man borde borttaga skyldigheten för presterskapet att en gång i hvarje vecka infinna sig i de fasta skolorna, så får jag minina, att i Preussiska skolorna t. ex., — och det kan icke skada alt man nämner dem, då de äro väl ansedda i hela Europa för fullständighet och för sin stora religiositet, i allt hvad som möjligen på undervisningen kan ankomma,-—ide Preussiska skolorna, säger jag, åligger denna skyldighet pastorn.
Likaledes var det i Hannover, likaså i Hessen, hvilka länder jag denna sommar besökte.
Der har pastor ett åliggande alt infinna sig i skolorna, hufvudsakligen för den 31G Den 17 Februari f. ui. religionsundervisning, sorn der meddelas, men ufven lika mycket såsom ordförande i skoldirectionen.
Han skall der, enl. deras stadgar, äfven anteckna uti ett vid,skolan földt särskildt prot., huru lian dervid har lunnit skolans gång och undervisningen.
Hela skolsystemet der är en lefvande anstalt.
I hvarje contract är antingen contractsprosten eller någon annan pastor utsedd, som vakar öfver det hela, och från honom ingår årlig berättelse.
Hvarje månad sammanträda skollärarne i en skola, som tillhör districtet.
Der öfvervara de alla gemensamt skolundervisningen.
Efter dess slut få de under en prestmans ordförandeskap framställa hvilka anrnärkmr de i ett eller annat afseende funnit att göra.
Derom öfverlägges vanligen.
Sedan nu detta är slut, åligger det ytterligare hvar och en i sin tur, hvilken vanligen påkommer en gång om året eller hvarje halfår, allt efter deras antal, att föredraga ett ämne hörande lill skolundervisningen.
Derigenom äro skollärarne i ständigt nit för skolan, ständigt införlifvade i hvad dertill hörer, och det ar lif i saken.
Styrelsen känner äfven huru förhållandet är, och det är detta sorn man äfven här skulle önska.
Jag ville nu blott nämna hvad anledn. pastor skulle hafva att infinna sig i skolan.
Här är i inledningen tydligt sagdt, att allt hvad som icke på ett ställe låter utföra sig, får lämpas efter localen.
Således gäller detta lika mycket för pastors visitationer, som för det öfriga, och intet hinder finnes således mot befrielse från denna skyldighet, der det vore alltför betungande för pastor att komma i hvarje vecka, men jag önskar att det måtte stå såsom en princip, att han såsom ordförande för skolstyrelsen och såsom skyldig att vaka öfver religionsundervisningen bör minst en gång i veckan infinna sig, der sig så göra later.
Delta är hvad jag tror nödigt och böra vara.
Mig synes att hufvudfrågan har blifvit något förbisedd, ty det är ju icke fråga om huruvida utantill-läsning af catechesen skall äga rum eller icke, utan frågan är i denna §, huruvida den bör äga rum under lärarens ledning eller under presterskapets.
Då hemställer jag alt det måtte få stå, att den får äga rum under presterskapets tillsyn, ty ordet "bör” vill här säga, att den icke bör ske under presterskapets handledning.
Jag är på intet vis envis att få behålla ordet ”får,” utan beqvämer mig gerna till att instämma i Hr Ribbings redactionsförslag, om det kan lättare vinna bifall.
Orsaken hvarföre jag tog mig friheten föreslå ordet ”får” var, att man så litet som möjligt borde förändra Ulskms redaction af författningen, just för att undvika svårigheten af sarnmanjemkningsförslag; men örn den af Hr
Ribbing föreslagna förändring anses bättre, så må den gerna äga rum.
I afseende på hvad Hr von Hartmansdorff särskildt yttrade om Erkebiskop Wallins cateches, så, Don 17 Februari f. m. när jag närande alt lian sagt alt den gamla var för lång, liar jag icke dermed sagt, att jag trodde alt linus egen var den tjenligaste.
En stor nian kati också, frambringa en sak, som icke alltid är den bästa.
Den cateches, hvilken jag åsyftade, är utgifven af en helt annan person, nemi.
Kyrkoherden Lundgren, om hvilken cateches Erkebiskop Wallin fällde det mest fördelaktiga uttryck.
Denna cateches skulle visserligen bereda en lättare öfvergång från den långa utanläsningen till den korta, och således möjligheten för presterskapet att kunna besörja den.
I öfrigt vill jag visst icke längre upptaga R. o. Adis tid, utan yrkar blott bifall till Hr Ribbings förslag.
Hr Coyet:
Till vederläggning af den anmärka, jag gjorde vid denna §, liar Gr.
Hamilton aofört, att i Skåne, der det funnes 4 fasta skolor i församlingen, skulle pastor på en dag kunna besöka dem alla, och att således min anmärka. föi-fölle; men med den localkännedom, som jag äger, får jag försäkra, alt det är alldeles omöjligt för pastor att på en dag besöka alla 4 skolorna, 0111 lian i dera skall nå got uträtta, och då det förut är sagdt i §:n , att preslerskapet skall meddela barnen undervisning i religion, så är det icke möjligt för den prestman, som skall resa omkring till alla 4 skolorna på en dag, att der meddela denna undervisning.
Jag skulle derföre anse, att den af 111ig föreslagna ändring vore nödig, särdeles som en lagstiftning ulan påföljd, såsom jag förra gången nämnde, icke bör äga rum.
Då de grunder, hvarpå man skulle fota sitt bifall till den af Hr Lagergren föreslagna förändring, äro så väl och utförligt utredda af åtskilliga ta lare, vill jag icke särdeles dermed uppehålla mig; men jag har begärt ordet derföre, att jag velat söka undanrödja den förvillelse, sora möjligen liar uppkommit, derigenom att man ansett att den föreslagna förändringen skulle förorsaka alt icke religionsundervisningen skulle komma att börja så tidigt, utan blifva fördröjd utöfver den lid, som betänk, alser.
Detta kan ingalunda vara meningen med den föreslagna förändringen, och sådan kunde ej heller följden blifva.
Deri är ingen annan mening uttryckt, än den, alt man skall kunna lemna större tillfälle för skickliga händer att få mottaga religionsundervisningen framför de mindre skickliga, d. v. s. att man afstår frän en föreskrift härutinnan, derföre alt presten sjelf skall få företaga denna religionsundervisning framför skolläraren, hvilken anses dertill mindre skicklig än själasörjaren.
För öfrigt, i afseende på den jemförelse, som blifvit gjord beträdande utanläsningen, eller, såsom den träffande nog blifvit kallad, pappegoj-läsningen, jag menar den jemförelse, sorn blifvit gjord emellan en sådan läsning i religionen och den i fäderneslandets historia t. ex., så kan jemförelsen visserligen vara riktig så till vida, att resultatet af 318 Den 17 Februari f. m. utanläsningen blir nära nog detsamma i hvad ämne som helst.
Jag skulle dock tro, alt det framfor allt blir pappegoj-läsning i afseende på catechesen.
Den är oftast svårare för ett ungt sinne att fatta än t. ex. historien, som är mera i berättande oell sagostil skrifven än religionsböcker.
Således måste, i anseende till ämnets innehåll och invecklade beskaffenhet, snarare uppkomma en pappegoj-läsning, då Jäsningen angår religionen, än då den afser historien, och det fordras dessutom en oändligt större varsamhet, då det är fråga om religionsundervisningen, än då fråga är om undervisning i något annat ämne.
Det är således vida betänkligare att iakttaga det gamla systemet af utanläsning för baro i catechesen än i någon annan lärobok , och jag anser det således i samma mån otjenligare vid religionsundervisningen att läsa utanläxor utan att begripa dero.
Här är följaktligen ingen annan slutsats eller fråga att göra, än den: är det bättre att befordra religionsundervisning af skollärarne än af presterskapet?
Den som anser det vara bättre att skolläraren framför presterskapet meddelar undervisningen, må bibehålla den redaction, som Utsk:n föreslagit; men den som anser det vara bättre att befordra religionsundervisningen i prestens händer, den tror jag böra rösta för den förändring, som af Hr Lagergren är föreslagen, elfer fast hellre för den af Hr Ribbing, Arvid, föreslagna, hvaruti jag äfven instämmer.
I afseende på föreskriften för presterskapet (här står icke kyrkoherden, utan presterskapet, således alla presterne inom pastoratet), att besöka skolorna, så är det intet hinder för att, i anseende till localoraständigheter, få ändring i stadgandet.
Jag skulle tro, att i Riket i allmänhet det icke möter någon svårighet för presterskapet att besöka de fasta skolorna en eller två gånger i veckan, och der något bestämdt hinder finnes för att iakttaga detta, der äger man rättighet enl. irsta punkten af detta hetänk. att genom vederbör, embetsmyndighet erhålla ändring i det allmänna stadgandet, och kan jag således icke inse någon fara vid att vidblifva hvad betänk, innehåller i denna del, nemi. att någon af presterskapet skall minst en gång i veckan besöka den fasta skolan.
Jag biträder, framför den först föreslagna förändringen, den redaction Hr Ribbing uppgjort; men om den icke bifalles, kan jag icke annat än biträda Hr Lagergrens förslag.
Pir Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Om jag icke uppfattat
Hr Lagergrens tanke orätt, så är hans önskan tillfredsställd derigenom, att ordet "bör" på första raden utbytes mot ordet "får;” och så vidt jag förstått Hr Ribbing, så är han äfven tillfredsställd med samma förändring, ty derigenom blir det ingen skyldighet för skolstyrelsen alt låta barnen under Den 17 Februari f. m. 319 lärarens ledning läsa catechesen utantill, ulan lemnäs endast rättighet dertill, och sålunda vinnes den inskränkning, som flere värde talare här åsyftat, att denna undervisning ledes så mycket som möjligt af presterskapet.
Jag skulle vara färdig att biträda denna anmärkn., som af Hr Coyet blifvit gjord, nemi. att orden ”minst en gång i hvarje vecka” måtte utbytas eller modifieras; men då jag icke finner någon reservation gjord af PresteSt:s ledamöter, så föreställer jag mig alt de måtte ansett det vara verkställbar!, och jag tror således att anmärknm då icke bör komma från oss, åtminstone har jag för min del icke något skäl dertill, ehuru jag tror inom mig alt det icke är verkslälIbart öfverallt.
Men med den förändring, som af Hr Lagergren är föreslagen, tror jag att §:n kan antagas; ty ehuru jag lifligt och bestämdt är derom öfvertygad att religionsundervisningen bör verkställas så mycket som möjligt af presterskapet, och alt den äfven bör befordras genom utanläsning, såsom grunden för utvecklingen af begreppen, så finner jag likväl, att vid det systeme af undervisningsverk, som nu är i fråga, kan man icke undgå att begagna sig äfven af andra personer vid religionskunskapens meddelande.
Derföre yrkar jag ingen annan förändring i denna §, än den som af Hr Lagergren är föreslagen, och tillstyrker således utbytet af ordet ”bör” på första raden emot ordet ”får.”
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, då anmärkntr blifvit framställda särskildt vid förra delen, omfattande t. o. m. ordet lefverne, och särskildt vid sednare delen af §:n , om R. o. Ad. skulle finna riktigast att särskilda propoS:r å dessa båda delar framställdes.
Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla förra delen af 10 §:n.
Hr von Hartmansdorff begärde att få veta, huru Hr Landtm, uppfattat svaren å den sista propos:n. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att den blifvit med nej besvarad.
För min del skall jag instämma i det förslag, som Hr Ribbing, Arvid, här har framställt, emedan, genom antagande deraf, man uppfyller samma ändamål och borttager anledntr att på något sätt gifva misstydning åt våra afsigter, och på sådan grund torde de fleste, som yrkat den andra förändringen, kunna häruti instämma.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att 2tne meningar kunde komma i fråga lill contra-propos., den ena, som blif - D c ii 17 Februari f. m. vit yrkad af Hrr Lagergren och Lagerhjelm, den andra af Hr Ribbing.
Hr Landtm, lät nu uppläsa Hr Ribbings förslag, så lydande: ”Utanläsning af catechesen i skolorna bör äga rum.
Ehuru utanläsningen kan ske under lärarens ledning, åligger det likväl vederbör, presterskap att meddela barnen undervisning i religionen, särdeles så vidt den alser dess tillämpning på bjerta och lefverne.” Hr Lagergren:
Jag har redan en gång yttrat, att om R. o. Ad. skulle anse Hr Ribbings redaction vara klarare än den af mig föreslagna, så är jag benägen att afstå från mitt förslag om utbyte af ”bör” emot ”får,” då enda skälet, hvarför jag föreslog detta utbyte, var, att §:ns ordalydelse skulle undergå den minsta möjliga förändring.
Den förändring i afseende på redactionen, som jag tagit mig friheten föreslå, är visserligen af mindre vigt; men då det är angeläget att meningen blifver klar och innehåller så riktig Svenska som möjligt, så får jag föreslå en liten förändring i Hr Ribbings redaction, nemi. denna: ”Utanläsning af catechesen bör i skolorna äga rum,” i stället för ”utanläsning af catechesen i skolorna bör äga rum”, och sedermera: "ehuru denna läsning etc.” Hr Frih. o. J_,andtm. yttrade, att då Gr.
Hamiltons nu gjorda förslag till ändring i den af Hr Ribbing framställda redaction icke innefattade någon ändring i saken, utan blott i ställningen af orden inbördes, kunde Hr Landtm, för sin del icke inse något hinder för antagande af förslaget, ifall R. o. Ad. så funne för godt.
Hr Landtm, uppläste derefter Hr Ribbings redaction med iakttagande af de af Gr.
Hamilton föreslagna rättelser, hvarigenom den erhållit följande lydelse: ”Utanläsning af catechesen bör i skolorna äga rum.
Ehuru denna läsning kan ske” o. s. v. Hr von Hartmansdorff:
Ifall det är gifvet, att or det ”bör” skall komma att införas i den contra-propos., som nu är uppläst, och ehuru redactionen, såsom mig synes, är något bättre i Utsk:ns förslag än i contra-propos:»; så vill jag likväl icke besvära R. o. Ad. med vidhållande af min beg äran örn votering.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då Hr von Hartmansdorff afstått från sin begäran om votering, och ingen annan ledamot begärt en sådan, Hr Landtm, måste anse den sist framställda proposm med nej besvarad.
Uppå derefter framställd propås, blef Hr Ribbings nyss upplästa förslag antaget i stället för förra delen af Utsk:ns förslag i 10 §:n.
Uppå derefter framställda och till en del förnyade pro pos:r - Den i 7 lr e b r n n r i f. ni. poslr till antagande af dels flr Ribbing?, dels Hr Coyels, dels Utskms förslag lill redaclion af sednare delen utaf 10 Jin, Lief slutligen Utskms förslag af R. o. Ad. bifallet. ii §:n.
I afseende på sjelfva frågan huruvida vexelundervisningsinetoden verkligen i allmänhet är den fördelaktigaste, vill jag nu icke yttra mig.
Jag hyser visserligen enskildt åtskilliga tvifvelsmål i den vägen; men då jag Isört denna metod af andra vida sakkunnigare personer förordas, sä vill jag icke i denna del motsätta mig §:ns godkännande.
Skall likväl denna metod företrädesvis bestämmas för undervisningen i skolorna, så måste väl anledningen dertill vara, alt undervisningen på detta sätt sker bäst och till största fördel för barnen, oell icke den som här af Utsktn blifvit uppgifven som motiv, nemi. att derigenom tillfälle beredes för meddelandet af undervisning åt så många barn skolorna kunna inrymma; ty sker undervisningen derigenom dåligt, så lärer viii icke metoden böra antagas derföre att inånga barn kunde blifva illa undervisade på en gång, och då jag anser öfverflödigt att i en författning införa motiver, och att den blott bör innehålla stadganden, så får jag taga mig friheten föreslå följande redaclion af ii §:n : ”För undervisningen i skolorna bör vexelundervisningsinetoden antagas, med iakttagande af de inodificationer, hvartill läroämnenas beskaffenhet kan föranleda.”
För min del ser jag icke att denna § skulle nödvändigt beböfvas i sjelfva skollagen.
Den tyckes mig vara af nog reglementerande beskaffenhet, och, när reglemente för skolorna skall särskildt fastställas, så torde det vara tillfälle alt der bestämma allt hvad som i detta afseende kan vara nödigt.