Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men freden i Paris inträffade i April 1856; de Ryska hamnarne öpnades åter, spekulationen började ånyo, och Sverige, som under samma år infört forén summa af 105 mill. ldr rmt, men deremot exporterat för endast 80 mill., måste betala differensen af 25 mill. antingen genom nya lån eller silfver.
Blancokrediten började då att ånyo gå friskt undan med en diskontränta i Plamburg (under vintern 1856—57) af 7 å 7'/2 proc.
Men snart kunde äfven derifrån icke erhållas några penningar, och bankens silfver började äfven på våren 1857 att utskeppas, till följd af behofvet å enskilda händer att betäcka räntor i utlandet.
I ett land, der en så obetydlig summa metalliskt mynt circulerar, som det i Sverige är fället, och der Riksbanken är den enda depositören af all metallisk valuta, som till landet inkommer, utgör detta verks förråd af ädla metaller en ganska tillförlitlig gradmätare på nationens handels- och penning-ställning till utlandet.
Af denna utförsel synes, hvilka kolossala skulder Sverige kontraherat i utlandet.
Den 1 Jan.
185 6 utgjorde Riksbankens metalliska kassa 52 mill. rdr rmt, och i denna stund knappast 13 mill.; således har landet måst under dessa få år utskeppa för 37 mill. rdr rmt i ädla metaller.
Men till dessa 37 mill. måste tilläggas de under förra året i utlandet contraherade skulder.
Först Statens jernvägslån; 20 mill. och dernäst återstoden af det s. k. 12:miilionslånet: 9 mill., eller tillsammans 29 mill.
Med de 37 mill., som i silfver blifvit utförda, fås härigenom en summa af 66 millioner.
Men man får icke glömma att Svenska jorden genom hypothekskassorna ytterligare år 185 8 i utlandet pantsattes för den oerhördt stora summan af 30 mill. mark bko eller 40 mill. rdr rmt, nemligen Smålands: (hos Mendelsohn i Berlin) 10 mill. mark bko; Skånska: 10 mill. (hos Heine i Hamburg); Wermlands: 6 mill. (hos Heine i Hamburg); Orebro läns hypoteksförening har beslutat att upptaga 4 mill.; — tillsammans 30 mill. mark bko.
Om af dessa summor ännu betydligt qvarstår oindraget till Sverige, till följd af att ebligationerne icke kunna försäljas i brist på hugade köpare, så torde dock deu summa, som Sverige på få år måst utbetala, upgå till omkr.
100 mill. rdr rmt eller en fjerdedel af Svenska jordegendomens taxeringsvärde (enl. sednaste upgifter upgående till 431 mill. rdr rmt).
I utlandet börjar man förlora förtroendet till Sveriges materiella resurser och dess finansiella soliditet, oaktadt den Svenska handeln, vid upgörelsen af sina liqvider efter katastrofen år 1857, Den 19 November f. ni.
203 visat vida mera god vilja lin andra börser, att upfylla ingångna förbindelser; men misstroendet är dock egentligen blott riktadt emot landtegendomarnes värde.
En under förlidet år i Hamburg utgifven brochyr säger härom: (Hamburgs Krisis pag. 16) Diese Giiter haben, vermöge der Leiclitigkeit, womit darauf Hamburgisches Geld geliehen wurde, einen Werth erhalten, den sie schwerlich besitzen
Men det är också ganska naturligt, att man i Hamburg icke hyser någon särdeles köplust till dessa obligationer, då vi på den Hamburgska Kursnoteringen finna bland omkr.
40 der noterade lån, ensamt 14, (säger fjorton) Svenska.
Af noteringen d. 12Nov. se vi, att Götheborgs (andra serien) utbjudits till 85Vj proc. och Mälarens samt
Skånes till 86 proc., eller med 14 proc. kapital rabatt!
Skulle nu ett nytt statslån under detta år utbjudas på Hamburger-börsen, blefve denna långa förteckning på Svenska lån ytterligare tillökad.
Troligt, om icke säkert är, att innan det nya statslånet ännu hunnit helt och hållet placeras, hvartill flera månader efter kontraktets afslutande torde åtgå, — inga hypothekskasseobligationer kunna försäljas äfven till ett pris vida under det närvarande.
Oell utbjudes åter dessa sednare till ett ytterligare nedtryckt pris, skulle de framkalla ett sådant misstroende, att det möjligen behöfdes år, innan förtroendet till Svenska hypotheks-kassorna kunde återvinnas.
Se der orsaken till min åsigt, att något större lån icke under närvide tid kan med fördel tagas, och att man måste söka inbespara så stora summor som möjligt på den till Ständerue afgifna utgifts budgeten.
I stället för att öka antalet af Svenska lån på utländska fondmarknader, tror jag, att de, om möjligt, borde minskas.
Detta kan åter endast ske genom en conversion, om jag så får uttrycka mig, eller att söka utbyta samtliga hypotheks kasseobligationerne af olika slag till obligationer af en enda sort, hvarföre jag föreslår bildandet af en Rikshvpothekskassa.
Denna idé är icke ny, ty den var redan framkastad för mer än 40 år sedan af frami.
Grefve Wirsén och dåv:de Sekret:n i Riksg.Kont. Sylvan.
Jag anser, att då motionären för öfrigt så snillrikt och väl utvecklat sina idéer om ett ordnande af vårt bankväsende, han äfven bordt uptaga frågan om bildandet af en Rikshypotheks-kassa, som kunde koncentrera belåningen af jordegendomarne.
Jag vill icke här yttra mig huruvida denna lånekassa borde utgöra ett särskildt verk för sig, eller om den kunde ställas under Riksgäldskontorets förvaltning.
Men, huru som helst, borde alltid till denna kassa Riksbankens fastighets-lånefond öfverflyttas Hufvudsyftet med en Rikshypothekskassa vore, att småningom öfverflytta den utländska skulden till inhemsk, och, om möjligt, hindra räntan från att ytterligare stiga, till följd af utlandets väckta misstroende till Sveriges tillgångar.
Att ett Ständernas
Drätselverk måste ega vida större förmåga att ingifva förtroende på den utländska fondmarknaden än enskilda associationers, är naturligt; och vi veta tillräckligt hvilket inflytande förtroendet till låntagarens förmåga att upfylla ingångna förbindelser måste utöfva på ränte^ fotens bestämmande och obligationens begärlighet.
Den 19 No rom ber t. m.
Vid sidan af en Rikshypothekskassa borde då ställas ett Rikshypothekskontor, i livars böcker hvarje belånad egendom i Sverige borde ha sin egen folie, tillgänglig för hvar och en, der man på ögonblicket kunde få veta till hvilket belopp en egendom häftar för skuld.
Härigenom skulle inan icke vidare behöfva stödja sig vid stundom slarfvigt skrifna namnteckningar, vid okända personers handstilar, samt vid föråldrade gravationsbevis, hvilka dessutom äro för det när vide, för den lånebehöfvande, mycket för dyra.
Jag vill alldeles icke säga, att dessa lösligen framkastade förslag förtjena Ståndets understöd, men jag vill endast dermed uttrycka mili åsigt, att något måste göras för att lindra näringarnes, och synnerligen jordbrukarens bekymmersamma ställning.
Man får icke glömma, att då man ifrån jordbruket borttog dess privilegier, som lago i tullen på landtmannavaror, och hvilket steg jag fullkomligen gillar, man å andra sidan är skyldig att lindra dess bördor, antingen i sjelfva beskattningen eller också genom att skaffa dem kapitaler till billigare vilkor.
Och detta sednare kan endast ske genom ett väl ordnadt bank- och kreditsystem.
Må man besinna, att om, genom lättare tillgång på penningar, man lyckades nedtrycka räntan på den i Svenska landtegendomarna intecknade skulden, — blott med en enda proc., skulle jordbruket derigenom vinna ett ökadt kapitalvärde af flera hundra milhr r:dr, eller en summa vida öfverstigande hvad som erfordras för att motsvara den utländska skulden och att fullborda det vid förra Riksdagen framlagda jernvägssystemet.
Men härtill hör också ett väl organiseradt banksystem, samt äfvenledes utlandets förtroende till nationens företagsamhet och dess styrelses förmåga att gifva goda lagar för landets hushållning.
Kapitalisten i allmänhet, och ännu mera Hamburgs penningmäklare, äro inga könslomenniskor; de låta ej insöfva sig af rhetoriskt blomsterdoft eller framställningens välljud; de fordra fada och siffror, men dessa sednare grundade på fada.
Man kan ej heller undra på de utländske kapitalisternes ökade anspråk, när man besinnar att de ganska väl veta hurusom Sveriges jord är en af de mest intecknade, och att Svenska jordbruket är vida hårdare tryckt af skatter än i de flesta andra länder.
Här utvisar icke sjelfva skattesumman eller skatteqvoten beskattningens tyngd; ty den tyngd, som håres lätt af jätten, kan nedtrycka den svage, och så är det oekså med beskattningen.
I Belgien t. ex. var skatteqvoten år 1857 (enl. 1’Annuaire Statistique Beige 1859) 22 francs 41 cent. eller cirka 16'/2 r:dr r:m^ P® personen; i Sverige är den, då samtlige skattetitlar sammanräknas, omkring 11l/2 r:dr r:mt.
Jag tror icke att det rika Belgien med den högre skatteqvoten är hårdare beskattadt än Sverige med sin på 11 V2 r:dr r:mt.
Jag sade att Svenska jordegendomen var en af de mest intecknade; jag skall söka gifva skäl för detta yttrande.
Enligt C. E. Ljungbergs förträffliga statistiska arbete, 3 Del., (3 Haft. till C. A. Agardhs Statsekonomiska Statistik,) pag. 214, upgick inteckningssumman i landtegendom år 1851 till 201,300,000 Den 19 November f. m. 205 r:dr b:ko: under följande 5 Sr eller till d.
I Jan.
1857 ökades deu med 62 mill:r r:dr b:ko, eller upgick till 263,300,000 r:dr b:ko eller i rundt tal 395 milbr r:dr r:mt.
Under året 1857 intecknades i landtegendom, enl. Just.StatsMinisterns Berättelser, 54 millrr r:dr r:mt och dödades 11 milbr, återstå således 43, eller tillsammans med föregide summan af 395 milbr, 438 milbr r:dr nmt, hvilket var inteckningssumman d. 1 Jan. 1858.
Om jag beräknar att under följande t,vänne år, 1858 och 59, inteckningarne endast upgått tillsammans till 62 milbr, så skulle hela denna inteckningssumma i Sveriges jordegendom upgå för det närv:de till 500 milbr r:dr, säger:
Fem Hundra Milbr ibdr Ibmt!
Om härifrån afdragas alla de summor, som blifvit inbetalda, men icke vid domstol dödade, alla de som äro i Privatbankerne deponerade såsom säkerhetshandling. eller såsom säkerhet för beviljade kreditiver, eller möjligen icke använda, och om denna summa upgår ända till Vs inteckningssumman, eller m. a. o. ifrån dessa 500 milbr afdrages V5 eller 100 milbr, qvarstår dock den oerhördt stora skuldsumman af 400 milbr r:dr nmt, eller nära nog hela Svenska jordens taxeringsvärde (43) milbr r:dr nmt).
Enl. en af Komitén för Bevillningsstadgans omarbetande upgjord beräkning visar sig att, år 1857, försäljningsvärdena förhållit sig till taxeringsvärdena i Upsala, Vermlands, St.
Kopparbergs, Vesterbottens och Elfsborgs län såsom 2 till 1, i Stockholms län såsom 2*/4 till 1, Blekinge län såsom 2'/3 till 1, Vestmanlands, Gefleborgs, Jemtlands, Vesternorrlands och Hallands såsom 2,/i till 1, Södermanlands, Kronobergs och Bohus län såsom 3 till 1, Malmöhus och Orebro såsom 3'/3 till 1, Östergöthlands såsom 3*/j tdl 1, Gottlands län såsom 33/4 till 1, Skaraborgs, Jönköpings och Kalmar län såsom 4 till 1, samt Kristianstads län såsom 5 till 1.
Endast i Norrbottens län har försäljningsvärdet förhållit sig till taxeringsvärdet såsom 1 '/2 till 1.
Om jag derföre multiplicerar
Svenska jordegendomens taxeringsvärde 431 milbr med 3, som tyckes enl. komitéens tankar vara det rätta, så erhåller jag ett jordvärde af 1,293 milbr r:dr nmt, hvarpå dock en intecknad skuld af 400 milbr r:dr nmt trycker.
Jag skall framställa kalkylen också på ett annat vis.
Om man antager att Sverige utgöres af 66,000 hemman, (Skatteförenklingskomitén uptager endast 65,740) och af dessa tillhöra Staten och fromma Stiftelser 6,000, återstå 60,000 hemman, utgörande enskildes jordegendom.
Beräknar jag dessa hemmans medelvärde till 20,000 ndr eller 60,000X20,000
Få länders jordegendom torde vara tryckt af en sådan skuldproportion.
I England finnas ganska få skulder på landtegendomarna, emedan de icke kunna intecknas på samma vis som här.
Den egendom, som är mortgaged (vadium mortuum) måste till nyttjande öfverleranas åt långifvaren.
Ty, att en egendom är entaiied bety - 200 D e n 19 November f. m. der icke intecknad för skuld, utan genom den fria testamentsrätten intecknad som donation på fyra generationer, eller ett slags fideikommiss för 3:ne lefvande generationer och den fjerde, som icke ännu fir född, eller unbom, såsom det heter’).
I den fria testamentsriitten ligga Englands majorater, aristokratiens styrka, tyder, som ofta eljest, kan man siiga, att les extrémes se touchent!
Belgiens utmärkte FinansMinister, den såsom statsekonom äfven i utlandet högt värderade Hr FréreOrban, beräknade i ett anförande inför Belgiska kammaren, att Belgiska jordegendomen var intecknad till */,0 af sitt värde.
Franske författare, t. ex. Hr Passy (Hera gånger Minister under Julimonarkien), Wolowsky, (grundläggaren af Franska hypothekskassan eller le crédit foncier) upskattar äfvenledes Franska jordens inteckning till l/10 af dess värde; men den store historikern Mr.
Thiers, Europas snillrikaste statsman, beräknade, i ett blixtrande tal, d. 10 Okt. 1848, att
Franska jordegendomens inteckningsumma icke öfversteg en sjuttondedel (Vu) af jordvärdet.
Men, Svenska landtegendomarne äro intecknade till
Vs af jördvärdet!
I det af mig nyss citerade anförandet af Mr.
Thiers säger han: »La propriété fonciére, 1’agriculture, est la premiére industrie du pays; c’est celle qui me touche le plus, parceque je ne comprends pas sans elle de force et de grandeur pour un pays.
I)e quoi sou£fre-t-elle ?
Elle souffre de 1’impot foncier, voilå son mal».
(Discours sur le crédit foncier par Mr.
Thiers 10 Okt, 1848).
Jag citerar den frejdade talarens ord, emedan de äro alldeles som om de voro sagda öfver Svenska jordbrukets ställning.
Det är skatterne, som trycka jordbrukaren, ty räntan på den intecknade skulden, eller minst 5 % på 400 milhr (20 milhr r:dr) måste beräknas såsom grundskatter, hvilka hvila på jorden, om också våra allmänna kassor och Hamburgerbankirer upbära denna skatt i st. f. statsverket.
Englands åkerbruk, med sin ypperliga jordmån, har nästan inga direkta skatter, ty hela landets s. k. afsessed tax upgår knappast till 3 milhr i sterling.
Frankrike, som alltid citeras som ett af de länder, der beskattningen är mest tryckande, — med ett jordvärde af omkring 83 milliarder francs, och som endast är intecknadt till '/17, — har omkring 300 milhr francs i direkta skatter.
Svenska jordbruket har följande direkta skatter i runda tal.
Ordinarie Räntan 2,000,000 R:dr R:mt.
TiondeSpamnålen 1,200,000 » » Mantalspenningarne 400,000 » » Rust-, Rot- och Båtsmanshållet .... 4,500,000 » » Klerecistatens underhåll 4,500,000 » » Fattigförsörjning 2,000,000 » » Skjutsning och Väghållning ..... 2,000,000 » »
Diverse onera och allmänna besvär . . . 400,000 » » Summa 17,000,000 R:dr R:mt.
') Entail.
The rute of descent settled för »ny estate.
Blackstone.
Den 19 November f. m Lägges härtill 5 % ränta på den iuteckuade skulden af 400 milhr, eller 20 milhr, erhållas 37 milhr.
Skulle åter de extraordinära skatterna härtill läggas, eller jordbrukets 8/g af de i K. M:s Nåd.
Propos. äskade anslag:
Bränvinsskatten, Tullmedlen, Postmedleu och ChartceSigillataemedlen, erhålles i rundt tal 17 milhr.
Jordbrukets skatt, då icke en gång bevillningen inberäknas, skulle således upgå till 34 milhr och tillsammans med 5 % ränta på den intecknade skulden till 54 milhr r:dr r:mt.
Men huru stor del utgöra dessa 54 milhr af jordbrukets årliga behållning?
Denna fråga torde vara svårare att besvara; men deremot kan man jemföra beskattningssumman med jordbrukets span målsprodukt ion. C. E. Ljungberg beräknar i sitt intressanta arbete, (värdigt Dietericis eller v. Redeus penna):
Om Sveriges Materiella Kulturförhållanden, pag. 261, Sveriges spanmålsproduktion efter afdrag af utsädet, under åren 1851—55, till 9,778,000 t:r säd och 5,400,000 t:r potates.
Jag skall deremot beräkna denna afkastning ända till 12 milhr t:r spamnål och 6 milhr t:r potates.
Om man, efter den beräkning att. 1 t:a potates motsvarar l/3 t:a säd, reducerar 6 milhr t:r potates, erhålles 2 milhr t:r säd, eller tillsammans med de förut nämnda 12 milhr t:r spanmål, en total produktion af 14 milhr t:r.
Beräknas spanmålen öfver hufvud efter 12 r:dr r:mt pr t:a, så svarar jordbrukets beskattning, 54 milhr, emot 4Vj milhr t:r spanmål; */3 af Sveriges hela spanmålsproduktion.
Dessa facta och siffror torde visa, att ställningen icke är så tillfredsställande, som mångå tyckas föreställa sig, och önskar jag blott att den icke allt för mycket liknar frukten, som lärer finnas vid Döda Hafvets stränder, och orri hvilken Chateaubriand säger, att skalet glänste som guld, men innehållet var blott aska. — — Jag framhåller alldeles icke min tanke som den enda rätta, att man bör söka bilda en Rikshypothekskassa och i den centralisera lånerörelsen på inteckningar i jordegendom.
Må någon annan framkomma med ett bättre förslag; det är min högsta önskan.
Jag har blott velat visa nödvändigheten af att hela vårt bank- och lånesystem ordnas, och att Sveriges modernäring, jordbruket, framförallt förtjenar statsmakternes synnerliga upmärksamhet.
För att återkomma till den af Hr Frih. v. Schwerin afgifua motionen, så delar jag fullkomligt hans tanke, att Riksbanken kan behöfva omorganiseras och att en del af dess lånerörelse öfverlemnas åt den enskilda företagsamheten.
Men, deremot önskar jag icke att den gamla byggnaden skall helt och hållet öfverändakastas och att enskilda aktieegare deri skola ingå.
Jag lefver i hoppet att den skall kunna förbättras utan en så radikal omstöpning.
Till stöd för denna konservatismen får jag citera Sir Robert Peels ord i dess berömda tal d. 6
Maj 1844, då han framlade sin kända finansplan, och hvilken betydligt minskade privatbankernes okontrollerade rörelse, men hvilken bibehöll Engelska Banken nära nog i sitt gamla skick: »Den sanna politiken i detta land är att begagna, så vidt möjligt är, de verktyg, man har färdiga till hands, 208 Den 19 November f. m. lör att tillgodonjuta den fördel, dessa ega, att lia varit i bruk, att vara viii bekanta oell att utgöra en del af samhällets vanor».
Så är det också med vår riksbank, som stått öfver 200 år.
Allmänheten kommer alltid att lia vida mera förtroende till R.
St:rs vilja och förmåga att upriitthälla myntvärdet än några aktieegares, hvarom för öfrigt Palmstruchska förvaltningen lemnat oss en talande hågkomst.
Må vi grundligt reparera vår gamla Bank, men ej rifva ned den, ty så väl i politiska som financiella frågor är alltid det framåtskridandet det bästa, om hvilket skalden säger:
Das immer schafft, doch ilie zerstört!
Många Ledamöter yttrade härtill sitt bifall.
Hr Ehrenhoff. Gustaf Herman, anförde skriftligen:
Friherre v. Schwerins motion innehåller en blandning af så mycket både godt och ondt, att det fordras en längre tid, lin den emellan tvenne plenidagar, för att rätt kunna sofra ut det ena från det andra, hvarföre jag anhåller att få vidröra de vigtigaste punkterna deri, under förutsättning likväl, att icke 72 § R.F. och andra §§ lägga hinder i vägen för denna motions remiss, i den lorm deu inkommit.
I förbigående torde det tillåtas mig anmärka emot Hr Frilnns något högt — efter mitt omdöme — updrifna beröm öfver åkerbrukets tillstånd, till bevis hvarför Hr Friliin omtalar de mill. t:r spanmål, sora Sverige utskeppar; men örn den ädle motionären tager KommerseColbii sista berättelse till hjelp, och afräknar de mill. lisp. mjöl, de mill. ® hudar, de mill. kannor bränvin, de mill. ® ull, de för mill. rdr ladugårdsprodukter m. m., sorn blifvit i landet införda, så torde räkningen icke utslå alldeles så fördelaktigt, som målningen vill utvisa.
Afven tror jag, att den allmänna boskapsslagtningen. vid hvarje inträffad foderbrist, icke är något bevis på jordbrukets höga ståndpunkt.
Hr Friimi anmärker ganska riktigt, som ett fel, att R.
St:r allena styra Riksbanken, och tillägger, att det icke är rätt att vara part och domare i egen sak.
Såsom bot häremot föreslår motionären, att privatbankernas egare skulle få del i Riksbanken, att denne skulle förvaltas af en Direktion, sammansatt till hälften af R.
St:r, till hälften af aktie-egarne, hvilka äro privatbanksherrarne, tillsatte ledamöter, med en Ordf:de, tillsatt af Konungen, allt under Bankofullmäktiges kontroll.
Hvad först beträffar motionärens afsigt att förhindra Ständerna från att vara part och domare i egen sak, så får jag fästa Hr Frilnns upmiirksamhet derpå, att 72 § R.F., som medgifver R.
St:r att allena styra och förvalta Banken, ännu icke är undanröjd, att ,om äfven motionärens förslag kunde antagas, R.
St:r alltid qvarstode såsom part och domare i egen sak, först i hvad som rörer den ena hälften, och sedan i så mycket i den andra hälften, som man kati antaga det finnes inflytelserika privatbanksegare bland representationens egna ledamöter.
Hr Frilnns förslag, att Regeringen skulle tillsätta Ordf:de, synes mig föga smickrande för konttnga - Den 19 November f. m. 209 konungamakten, enär denne Konungens embetsman blefve, omjagså får uttrycka mig, en förnäm nolla, under Bankofullmäktiges kontroll och öfverinseende.
Dessutom, att ytterligare befästa de enskilda intressena i deras makt öfver Sveriges penningeväsende, står icke i god harmoni med den ädle motionärens antydande, att just dessa intressen orsakat det onda, han söker att afhjelpa.
Motionärens förslag att indraga alla sedlar under 10 rdrs valör, har icke åtföljts af några verkliga bevis om nyttan för vårt land af en sådan åtgärd, ty de allmänna satser och moderna theorier, hvarpå förslaget grundar sig, äro, efter mitt omdöme, inga bevis, ehuru de olyckligtvis, såsom sådana, alltför ofta fått gälla.
I motsats till Hr Frih:ns tanka, anhåller jag att få yttra min, om skadligheten af småsedlarnes utbyte mot silfvermynt.
Summan af de utelöpande mindre sedlarna, för närv:de, stiger till omkr. 13 mill. rdr.
Ett utbyte af dessa 13 mill. rdr, mot från Banken utsläppt silfvermynt. skulle naturligen minska den under Bankens vård varande metalliska valutan med samma summa.
Ett lika säkert faktum är, att småsedlarna, bibehållna såsom enda skiljemyntet, äro oumbärliga i den alldagliga mindre rörelsen inom landet, att de såsom sådana, spridda i hvarenda koja, omöjligt kunna inverka tryckande på Bankens silfvervaluta.
Då nu fäl let är, och olyckligtvis, efter all sannolikhet, kommer att blifva, att
Riksbanken skall oafbrutet hålla importörerne tillhanda silfver till utskeppning, så kommer Banken snart i förlägenhet just för dessa 13 mill., som icke mer äro för de starka påkänningarne tillgängliga, och den bank-kris, som Hr Frih:n troligen vill så länge som möjligt framskjuta, derigenom att påskyndas.
Ifrarne för indragning af småsedlarna hafva visserligen gifvit ett talande skäl för en sådan åtgärd, nemi. det, att vid en inträffande stoppning i Banko-luckan, alltid motsvarande silfver skulle finnas i folkets fickor; ja! detta är sannt, men förutsatt, att en bank-kris inträffar, så om ock dessa 13 mill. äro frälsta, och innehafvarne deraf hafva tull valuta, så återstå 30, 40, måhända flera millioner i större sedlar, som förlorat allt värde.
Men, säger man, de 13 millionerna äro dock alltid frälsta; — sannt, och om den väntade bauk krisen just nu, i detta ögonblick, stöde för dörren, utan möjlighet att förekomma en sådan, så skulle jag med största ifver understödja motionärens förslag; men enär jag hoppas, att genom det nu rådande trassel-systems framtida utbyte mot ett annat i rent fosterländskt intresse, kunna förekomma en hastig brytning i vårt penningeväsende, och de dermed följande förfärliga olyckor, så måste jag motsätta mig Hr Frihms förslag i denna del.
Enär förutsättningen af en bank kris och en frälsning för landets räkning af en del silfver utgjort hufvudskälet för småsedlarnas indragning, så får jag fästa upmärksamheten på, hvad erfarenheten har att i den vägen vitsorda.
Då en sådan kris hotat, har silfvermyntet såsom genom ett trollslag försvunnit ur rörelsen.
Man har föreburit och trott, att detta hastiga försvinnande härledt sig från export H. I. 14 210 Den 19 November f. m. af detta mynt.
Att så skett till eli del är möjligt, men förnämligast ha?
silfvermyntet vid sådana tillfällen stuckits undan i de enskilda gömmorna, och först då krupit fram, när ett nytt ordnande af myntväsendet hunnit inträda.
Beviset härför ligger öppet för en hvar, ty alltsedan bankluckan öpnades för silfverutvexling 1834, har det gamla silfvermyntet dagligen företets till invexling i Banken, och lortgår ännu uti icke obetydliga qvantiteter, olta till utseendet nyss myntadt.