Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med den föregående talaren instämmer jag i att det är af yttersta nödvändighet påkalladt att ett definitivt beslut i denna fråga fattas.
Fahlu bergsskolas ställning är för närvarande både med afseende å byggnadernas beskaffenhet och utrymme så dålig, att man ovilkorligen snart måste göra något för dessa bristers afhjelpande; det är en skam för landet, att denna undervisningsanstalt, som afser att bilda idkare af en af våra modernäringar, befinner sig i så uselt skick, under det att man i alla andra rigtningar nedlägger stora kostnader för undervisningens befrämjande.
Deremot kan jag ej dela hans åsigt, att nämnde skola bör flyttas till Stockholm.
Mina skäl derför äro många.
De elever, hvilka begagna undervisningen vid Fahlu bergsskola, äro nästan uteslutande sådana, hvilka önska erhålla en teknisk-praktisk insigt i bergsnäringen, för att kunna antingen sköta egna bruk eller förvalta andras; någon högre vetenskaplig bergsmannabildning eftersträfva de icke, hvilket bäst framgår deraf, att de 4 stipendier, Staten för sådana elever anvisat, vanligen i brist af kompetente sökande ej kunnat utdelas.
Såsom ett skäl för flyttningen har man åberopat, att skolans föreståndare uttalat sig derför, men man har ej behagat omnämna, att skolans andre lärare, professor Bagge, äfvensom att skolans inspektor, bergshauptmanneu vid Stora Kopparberget Bergman, yttrat sig öfver skolans qvarblifvaude i Fallin, och dessa sakkunnige personers 248 / Den 18 April f. ra. omdöme bör väl äfven väga något i vågskålen.
Man säger vidare, att Falun icke är en lämplig plats för en bergsskola.
Jag hemställer om någon lämpligare kan finnas.
Invid staden tillverkas koppar, bly, rödfärg, svafvel, samt, fast i ringare grad, silfver och guld, i stadens närmaste grannskap finnes den stora koppargrufvan, äfvensom flera jerngrufvor och en masugn, i socknarne rundt omkring på ett par mils afstånd äro (lera bruk belägna, för studiet af bergverksmekaniken finnes knappt något lärorikare fält än Fahlu grufva; allt detta torde visa. att i sjelfva Fahlun eller dess grannskap eleverna ingalunda sakna fält för sina iakttagelser och studier.
En värd ledamot har här talat om de blåa dunsterna från kopparhyttorna och att skolans förläggande i en bergslagsort icke egde någon betydelse; jag har åtminstone icke blifvit slagen i ögonen af dessa blåa dunster, och jag vågar tro att, då man lefver på en ort, der en viss näring hufvudsakligen idkas, och ständigt får höra talas om dithörande ämnen, detta bör ej oväsendligt bidraga till väckande af intresse för och beredande af insigt i denna näring.
Likasom jordbrukare. när de komma tillsammans, tala örn diken, plogar, spillning o. d., så hör man i en bergslagsort ständigt ordas om masugnar, bessemersmethoden, härdar etc., och jag hemställer, om icke bergsskolans elever häraf böra draga nytta.
Likasom det skulle förefalla löjligt, om man ville lägga en landtbruksskola i Stockholm eller en navigatiosskola i Ostersund, så skulle jag anse det för en olycka, om man lade en praktisk bergsskola i hufvudstaden.
Gerna vill jag medgifva, att det finnes andra bergslagsorter, än Fahlun, der en sådan skola skulle kunna förläggas, men då i och omkring nämnda stad finnas alla nödiga elementer för undervisningen, och dessutom de der redan befintliga samlingarnas, etc. förflyttande till annan ort alltid skulle medföra ökade kostnader, torde det vara största skäl att låta skolan qvarblifva der hon en gång blifvit förlagd.
Mina kamrater inom Kommers-Collegium hafva i sitt tillstyrkande af bergsskolans llyttning bland annat yttrat, att skolan borde vara så organiserad, att derifrån kunde utgå personer, försedde med de kunskaper, som i bergsvetenskaperna fordras för att blifva anställda som bergsingeniörer.
Antagom nu, att hvart annat år utgå 20 dylika lullbildade bergsingenjörer, så frågar jag, hvilka utsigter de hafva för sin framtid eller hvad de skulle komma att lefva af.
Då landet endast eger 9 bergmästare, och ledighet således sällan kan uppkomma och lemna utsigt till erhållande af en dylik plats, den enda ordinarie befattning i Statens tjenst som bergsingeniörerne hafva att aspirera till, samt Staten endast består arfvoden åt 6 ringare tjenstemän, med benämning grufveingeniörer, som oftast sakna sysselsättning, hade de för vinnande af utkomst ej annan utväg än att söka arbete och anställning vid större jernverkstäder, men några sådana kunna blott till obetydligt antal finnas i vårt land, till följd af vår jernhandterings egna beskaffenhet.
Möjligheten att åstadkomma en produkt, afsättlig på verldsmarknaden, hvilar ej blott pä våra malmers
Den 18 April f. m. 249 utmärkta egenskaper, utan kanske främst dernppå, att smältningen försiggår med träkol, men som hvar och en vet, kunna ej malm och träkol föras fånga vägar utan ofantliga kostnader, oell förädlingsverkstäderna måste derföre anläggas i närheten af de ställen, der råämnena finnas att tillgå. lietta hindrar naturligtvis skapandet af stora verkstäder, i likhet med utlandets.
Bergsskolan bör således ej hilda ingeniörer, utan personer med så stor insigt i bergshandteringen och förmåga att förklara de fenomener, som dervid kunna förekomma.
1 denna rigtning har Fahlu Bergsskola under den förflutna tiden med framgång verkat, och delta hoppas jag den fortfarande skall komma att göra, så vida läroanstalten ej fly tias.
Såsom ett skäl för flyttningen har man äfven anfört, att brukssocieteten uttalat sig för densamma och förklarat, att i annan händelse dess år 1859 framställda erbjudande af ett årligt anslag af 15,000 rdr till bergsskolan ej vore bindande.
Orsaken till detta beslut kan jag ej lätta.
Då jag för 30 år sedan var fullmägtig i jernkontoret, hörde jag visserligen framställas önskningar att få mellan ledamöterna fördela de millioner societeten egde, men jag vill dock ej tro, att sådana önskningar ännu förefinnas eller ligga till grund för detta försök att draga sig undan utgifter för bildningsanstalter till handteringens fromma.
Emellertid är det mig, såsom jag nyss nämnde, alldeles oförklarligt hvarifrån denna håg kommit att förlägga en praktisk bergsskola i hufvudstaden.
Al hvad jag nu anfört, torde vara klart att jag gillar Utsk:ts motiver.
Deremot kan jag ej biträda dess åsigter, hvarken alt saken behöfver vidare utred«s, eller att det skulle kunna vara lämpligt att inköpa ett bruk för att der förlägga bergsskolan.
Vid ett bruk bedrifves i allmänhet endast tackjernblåsning och stångjernssmide, men en fullständig bergsmannabildning får icke vara inskränkt dertill, och att för öfrigt göra bruket till experimentalfält för elevernas praktiska öfningar, torde för Staten medlöra allt för stora kostnader.
Då jag således ej kan biträda förslaget om bergsskolans flyttning, men å andra sidan ej kan gilla att denna fråga fortfarande förblifver i oafgjord! skick, hemställer jag att R o Ad:n ville bevilja för nybyggnader i Fahlun i oell för bergsskolan derstädes ett anslag af 150,000 rdr, äfvensom för undervisning vid skolan ett årligt anslag af 50,000 rdr, och anhåller jag hos Hr Gr. o. Landm. om propos. på detta mitt yrkande.
I likhet med den siste värde talaren får jag förklara, att jag ingalunda kan anse det välbetänkt att förflytta den praktiska bergsskolan i Fahlun till Stockholm.
Jag tror det vara nödvändigt att lägga synnerlig vigt derpå, att denna skola bibehåller sin praktiska natur och icke öfvergår till en läroanstalt för inhemtande af endast de theoretiska kunskaper, som böra förutsättas vid inträdet i en tillämpningsskola.
Det är visserligen sannt, att det är vetenskapen, sorn leder och förklarar alla de åtgärder, den praktiske 250 Bnn 18 April f. m. bergsmannen vidtager, men denna behöfver dock öfning och samlad erfarenhet för att kunna använda vetenskapen, behöfver se och lägga hand vid de olika processerna.
Jag tillåter mig härmed att i korthet göra reda för de olika ämnen, i hvilka den praktiske bergsmannen nödvändigt måste hafva insigter: 1.
Mätning och afvägning så väl på ytan, som i grufvorna. 2.
Byggandet och underhållandet af uppfordringsverk för malmer och vatten. 3.
Profblåsning af malmer i degel. 4.
Behandling af biåsverk, bokverk m. fl. mekaniska inrättningar. 5.
Formering, gjutning och mekanisk behandling. 6.
Ledning af smältprocesserna för olika modeller, rostning och beskickning, m. m. d.
De detaljkunskaper, som fordras för bedrifvande af olika handteringar, välja de unga bergsmännen efter sina behof, men vissa ämnen äro generella för alla, och de mera speciella böra de hafva tillfälle få lära, om ock färre antal vänder sig till mera sällsynta metallers beredning.
Vi hafva, såsom min värde granne här på bänken nyss nämnde, förutom jernhandteringen en mängd andra bergsnäringar, såsom tillverkningen af koppar, silfver, zink och bly, hvilka äfven hafva sitt. intresse; och man har rätt att fordra, att vid (en praktisk bergsskola äfven meddelas undervisning om sättet för tillgodogörande af dessa malmer.
Hvad nu särskildt angår Fahlu bergsskola, så hafva bergseleverna derstädes tillfälle att utvidga sina teoretiska kunskaper, göra de i 3:dje punkten här ofvan omnämnda profven och att i grufvan och vid verken inhemta praklisk öfning i de under n:o 1 och 2 uppräknade öfningar, samt vid de i trakten belägna jernverk erhålla praktisk öfning i de under n:o 4, 5 och 6 omtalade ämnen i och för jernhandteringen; dessutom kunna de derstädes erhålla undervisning i andra ämnen, såsom kolning och skogsskötsel, hvarom en bruksbetjent eller bruksegare måste hafva kännedom, om han skall kunna anses förstå sin handtering.
Den theoretiskt bildade bergsmannen står redlös i verkstaden och i grufvan, om han ej fått öfning att tillämpa sina kunskaper.
Det är visserligen möjligt, att fordringarne för inträde i bergsskolan för det närvaranoe äro för ringa och att derföre för mycken tid behöfver användas lör inhemtande af theoretisk bildning, men detta är då ett fel i skolans organisation och är alldeles icke någon följd deraf, att den är belägen i Fahlun.
Bergsskolan emottager sådana elever, som vid universiteterna tagit bergsexamen och således måste förutsättas ega fullt tillräckliga theoretiska insigter, och extra elever, som hafva tillfälle få sin förberedande theoretiska bildning vid våra teknologiska läroverk i Stockholm och Götheborg; bergsskolan behöfver således ej egna sig åt dessa förstudiers bibringande.
De unge bruksegare och den tjenstsökande bruksbetjeningen äro Dcu !8 April f. m. 251 naturligtvis angelägna om att förvärfva sig praktiska insigter i bergshanrlteringen, men sådana kunna icke bibringas dem vid Teknologiska Institutet.
För att taga kännedom om de olika tillverkningsmetoderna måste bergseleverna visserligen företaga resor till bruk och grufvor, men dessa resor och den tid, de taga i anspråk, kunna inskränkas, då eleverna på det ställe, der bergsskolan är belägen, och i dess närhet hafva tillfälle att verkställa en stor del af sina praktiska öfningar.
Om ock, såsom här blifvit uppgifvet, Fransmännen förlagt sina bergsskolor till större städer, så är dock säkert, att vid dessa skolor endast inhemtas de theoretiska kunskaperna och att sedan tillämpningen måste ske genom vistande vid bergverken.
I Tyskland, der bergsvetenskapen står högst, har man förlagt sina bergsskolor i bruksdistrikter.
Sålunda ligger Sachsens ej i Dresden, utan i den lilla staden Freiberg, och Norra Tysklands på Härz midt ibland grufvor och verk.
.lag får dessutom nämna, att, då i provinsen Wermland en praktisk bergsskola anlades, så förlädes densamma icke till Carlstad utan till Filipstad, emedan i trakten af denna stad fanns tillfälle för eleverna att se och lära allt hvad som hörde till bergshandteringen.
På grund af ohvad jag nu haft äran anföra, får jag förena mig i det af Hr Akerman framställda yrkande.
Då jag inom Utsk:t delat pluralite tens åsigter uti ifrågavarande punkt rörande bergsskolans flyttning från Fahlun till Stockholm, afstyrkande K.
M:ts Propos., anser jag mig förpligtad redogöra för de skäl, som förmått mig att biträda ett dylikt beslut.
På förhand anhåller jag om benäget öfverseende att jag uppträder uti ett ämne, der jag ej besitter någon speciel kunskap, — ty bergshandteringen har jag aldrig studerat — men som det handlar orri undervisning uti en praktisk vetenskapsgren, och jag uti en lång följd al år varit lärare uti en annan praktisk vetenskap, vägar jag tilltro mig ega någon erfarenhet om huru undervisning uti praktiska vetenskaper i allmänhet bör vara ordnad —- mitt omdöme må sedan inför Höglofl.
Ståndet gälla hvad det kan.
— Främst måste jag förutsända den anmärkning att undervisning uti praktiska vetenskaper städse måste innefatta två stadier, ett med öfvervägande theoretiskt, ett med öfvervägande praktiskt syfte.
Med de theoretiska grunderna måste först börjas, alltid dock med hänsyn till den tillämpning, som af dessa sedan skall göras; då dessa grunder blifvit tillfyllest inhemtade, inträder det praktiska stadiet, under hvilket praktiken väl är det öfvervägande, men med ständigt afseende på de theoretiska grunderna; theori och praxis måste då gå jemna steg med hvarandra.
Men för inhemtande af praxis är det oundgängligt att tillfälle beredes att se och i verkligheten studera de processer, som utgöra föremålet för den vetenskapsgren, uti hvilken praktiska insigter skola förvärfvas.
Lika litet som någon kan bli praktisk läkare, utan att i verkligheten hafva studerat sjukdomarne och sjuk - 252 Deu 18 April f. m. domsprocesserna, lika litet tror jag att någon kan bli praktisk bergsman ntan att bafva studerat grufbrytning, malmsmältning och metalltillverkning m. m.; båda må hafva huru djupa theoretiska studier som helst.
Rfter dessa allmänna anmärkningar öfvergår jag till nu ifrågavarande ämne.
Ar bergshandteringen en praktisk vetenskapsgren, eller ett praktiskt yrke, som hvilar på theoretisk grund?
detta lärer väl ej kunna förnekas.
De till bergsvetenskapen hörande theoretiska ämnen äro: mathematik, physik, kemi, mineralogi, geologi, allmän metallurgi m. m.; de praktiska: speciel metallurgi, med tillhörande praktiska ölningar, markscheideri och grufbrytning, bergsmekanik och maskinlära, skogshushållning och brnksekonomi m. m.
Huru och hvar skall undervisning i de förra och i de sednare meddelas?
Båda skola enligt K. M:ts Nåd.
Propos. flyttas från en bergslagsorl, der de nu äro förlagda, till hufvudstaden, och der förenas med teknologiska institutet.
Jag beder ingen misstyda eller illa upptaga att jag framställer följande frågor: vere det skäl att flytta undervisningen uti landtbruk från Ultuna till Upsala, från Alnarp till Lund? undervisningen i navigation från Göteborg till Alingsås; från Stockholm till någon uppstad?
Skulle någon framställa dylika förslag, torde han visst ej erhålla många anhängare för sina åsigter.
Hvarföre förläggas undervisningsanstalter för det vetenskapliga landtbruket på landet, om ej för de nödvändiga praktiska studierna?
Hvarföre navigationsskolorna i sjöstäder, om ej för de praktiska öfningarna i sjöfartsväsendet.
Såväl landtbruk som navigation äro praktiska vetenskapsgrenar, hvilka måste hafva en theoretisk och praktisk studiekurs.
Häri öfverensstämma de till alla delar med bergsvetenskapen.
Månne då bergsvetenskapen har det egna, olikt andra praktiska vetenskapsgrenar, att dess praktiska del kan inhemtas utan tillfälle tili praxis?
Omöjligen kan jag biträda en dylik åsigt.
Man säger väl att de metallurgiska processerna kunna inläras uti ett laboratorium och bergsmekaniken studeras på ritningar och modeller.
Man smälter väl malmerna i en degel enligt olika methoder och uti olika blandningsförhållanden m. m., men delta blir aldrig detsamma som att lära sig smälta och blanda dem i ässjan af en masugn eller hytta.
Man kan väl i degeln förvandla tackjern till stångjern och detta till stål m. m., men olika är det att förrätta dylikt i härden.
Den som efter ritningar och modeller studerat maskinerier och apparater m. m., t. ex. för grufbrytning, kan derföre ej alltid i verkligheten utföra detta.
Jag anser derföre att för bergsvetenskapens studium måste finnas en speciel tillämpningsskola, vid hvilken bergshandteringens praktiska processer kunna i verkligheten studeras och praktiskt inläras.
Häremot invänder man att eleverna vid bergsskolan kunna under några veckor under sommaren göra resor, jemte lärarne, till grufvor, hyttor, jernverk m. m. och härunder inhemta nödig praxis.
Ar då bergshandteringens praktiska utöfning en så lätt sak, att den kan under några veekors tid under och genom resor läras?
Såsom prak - Den 18 April f. m. 253 tisk man kan jag ej biträda en dylik åsigt.
De resande eleverna kunna väl tå en hop intressanta och nyttiga reseinlryck, men om de kunna förvärfva verkliga insigter, derom hyser jag grundade tvifvel.
De få nemligen ej följa någon enda process fullständigt, utan endast se en och annan del af hvarje dylik; vid ingen (å de sjelfva lägga hand från dess början till dess slut.
Behöfver ej navigationseleven ett längre tids ihållande vistande på sjön för att lära sig fartygs-manövern?
Behöfver ej landtbrukselever! skåda landtbrukets utöfning under alla årstider, för att rätt lära sig förstå det?
Ej lärer det särdeles gagna den blifvande sjömannen att endast tidtals resa omkring till hamnarna och se på huru fartyg tacklas och manövreras o. s. v.?
Jag får vidare fästa uppmärksamheten på det primitiva ändamålet för bergsskolans upprättande i Fahlun.
Brefvet den 31 December 1819 säger att ändamålet med skolan endast var »att lemna dem, hvilka vid universiteten redan inhemtat fullständig underbyggnad i de theoretiska delarne af bergsvetenskapen, tillfälle att tillämpa dessa deras redan vunna theoretiska kunskaper under en praktisk undervisning.»
Denna ursprungliga plan har väl sedermera blifvit så till vida förändrad att äfven en theoretisk kurs blifvit der införd för sådana, som, utan föregående universitetsstudier, ville egna sig ål bergshandteringen, men hufvudsyftet har dock alltid förblifvit det praktiska, d. ä. bergsskolan har varit en tillämpningsskola.
Men säges det: »Fahlun har ej kunnat motsvara alla fordringar på praktisk undervisning.»
I denna stad finnes endast koppargrufva med kopparverk, der koppar, bly, silfver, svafvel, vitriol, m. m. tillverkas, och jernhandteringen saknar representant; detta är sannt, men strax utanför staden, jag tror en half timmes väg, ligger en bland rikets stora, om ej största masugnar, för tackjernstill verk ning, och utefter jernvägen till Fielie äro flera större jernverk belägna, hvilka med lätthet kunna besökas af eleverna vid olika tider och för olika ändamål.
Dessutom är väl brytning i en koppargrufva ungefär enahanda till utförande, som i en jernmalmsgrufva, hvadan åtminstone en del af bergshandteringen kan fullständigt i Fahlun praktiskt studeras.
Har nu hufvudstaden att bjuda på någon grufva, eller finns i dess närhet någon masugn eller något större eller mindre jernverk?
Då man måste besvara denna fråga nekande, tillägges att i hufvudstaden finnas åtskilliga gjuterier och maskinverkstäder, hvilka kunna tjena till praktisk undervisning.
Jag öfverlemnar till mera sakkunniga, än jag är, att bedöma om man kan praktiskt lära bergshandteringen genom att besöka maskinverkstäder.
Mig synes som maskintillverkningen är en speciel gren af industrien, som ligger nära utom den egentliga bergshandteringen, ehuruväl den använder jern såsom råämne för gjutning af maskiner och af annat gods.
Jag hemställer till följd häraf, hvilken plats har företrädet, Fahlun, någon annan bergverksort eller Stockholm.
Pröfvas Fahlun mindre lämpligt för en bergsskola, sy - Den 18 April f. ra. nes mig Stockholm vara olämpligt; då måste någon annan bergverksort uppsökas; det är denna omsorg, som torde böra öfverlemnas åt Regeringen.
Hufvudsaken är alt riket erhåller en bergsskola, der insigtsfulla och praktiskt dugliga bergsmän kunna bildas.
Det är en oafvislig nödvändighet att vår bergshandtering på alla möjliga vägar upphjelpes och befordras; den är ju vår andra hufvudnäring; jag tror ej att en kommande riksdag kan undandraga sig att lemna medel till bestridande af alla erforderliga kostnader härför, de må blifva än så dryga, ty då R.
St:r hitintills med sådan frikostighet gilvit anslag till undervisningsanstalter, så höga som låga, för landtbruket, följer deraf att bergshandteringen måste komma i åtnjutande af enahanda förmån; ja, den måste det, emedan fosterlandets väl det kräfver.
Föregående talare hafva som hufvudsak fästat sig vid att K.
M:t nu för tredje gången föreslår denna flyttning af bergsskolan och att alla auktoriteter, som blifvit öfver frågan hörda, tillstyrkt den.
M:t fästat sig vid de olficiela auktoriteternas yttranden, härom har jag ej något klander att uttala; tvertom anser jag K.
M:t häri handlat välbetänkt.
Hvad åter auktoriteterna angår, får jag öppet erkänna att jag ej har annan auktoritefstro, än den som grundar sig på skäl.
Hafva auktoriteterna anfört tillfyllestgörande skäl för sina förslager, då tror jag på dem, d. v. s. ej på dem sjelfva, såsom blott auktoriteter, utan på deras skäl.
Uti de handlingar från vederbörande auktoriteter, hvilka varit för Stats-Utsk:t tillgängliga, har jag förgäfves sökt efter skäl, som för mig ådagalagt nyttan och fördelarna af en bergsskolas upprättande i hufvudstaden.
Tvertom har jag funnit de skäl, som tala emot en dylik anordning, öfvertygande och bindande.
Dessa motskäl äro uttalade uti en reservation af Konimers-Collegii President, och uti ett utlåtande af andre läraren vid nuvarande bergsskola, uti hvilket bergshauptmannen instämt.
Väl har föreståndaren för teknologiska institutet härstädes tillstyrkt flyttningen, men jag är nära förvissad om, att i händelse lärarne vid institutet blifvit hörda och erhållit tillfälle yttra sig, skulle deras åsigter varit motsatta mot föreståndarens.
Dessutom har jag mig med full visshet bekant, att Sveriges störste och europeiskt ryktbare praktiske geolog, Professor Erdman, bestämdt förklarat sig emot en bergsskolas anläggning i hufvudstaden, Att här ingå uti speciel granskning af skäl och motskäl, skulle föra mig alltför långt; de af mig nyss anförda grunderna för den praktiska undervisningen i bergshandteringen torde vara tillfyllest upplysande, såsom in summa innefattande skälen för att en tillämpningsskola för bergshandteringen bör förläggas dit, der tillfällen till verklig praktisk undervisning kan erhållas.
Ehuruväl de hörda auktoriteterna, Brukssocieteten, Kommers-kollegium, teknologiska institutets föreståndare och Fahlu bergsskolas förste lärare enstämmigt föreslagit bergsskolans flyttning från Fahlun tilf Stockholm, äro de dock alla, uti mer eller mindre väsendtliga delar, af skiljaktiga åsigter uti frågan rörande Den 18 April f. m. 255 undervisningens organisation.
Något förslag till organisation af undervisningen har K.
M:t ej heller ansett sig kunna framställa.
Detta är likvisst den vigtigaste delen af hela denna fråga.
Mig synes som R.
St:r först borde erhålla bestämda förslager huru den praktiska undervisningen uti bergsvetenskapen skall ordnas, innan R.
St:r bevilja medel för ett dylikt ordnande.
Det synes mig ock formelt rigtigast att R.
St:r erhålla uppgift om huru de anslag, som K. M:t äskar, komma att användas, innan anslaget beviljas.
Har jag uti denna åsigt orätt, förfaller ock följande förslag.
Då nemligen alla de hörda auktoriteterna, som förordat flyttningen, ej äro ense om huru undervisningen uti den praktiska bergsvetenskapen bör, för att blifva ändamålsenlig, ordnas, synes mig en undersökning rörande denna, den vigtigaste frågan böra förutgå, innan beslut fattas om det nuvarande läroverkets flyttning.
Uti andra vida mindre magtpåliggande frågor tillsättas ej sällan komitéer af sakkunnige män för att utreda och afgifva förslager, särdeles då hörde s. k. auktoriteter äro af skiljaktiga meningar.
Hvarföre kan ej denna utväg äfven i detta fall tillåtas?
Det är denna utväg Stats-Utsk:t föreslår, och hvilken jag inom Utsk:t biträdt samt äfven nu biträder, genom att yrka bifall till Utsk:ts Retänk.
Då jag sålunda vill uppskjuta beslutet om flyttningen af bergsskolan från en bergverksort till liufvudstaden och förorda att en undersökning om huru bergsmansundervisning skall ordnas bör förutgå, torde man fordra, att jag angifver min åsigt huru ett dylikt ordnande borde ske.
Såsom ej specielt sakkunnig uti det praktiska af bergverksyrket, är jag ock urståodsatt att ingå uti hithörande specialitet.