Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig synes derför lämpligast, att sådana jernvägar icke påföras någon fastighetsbevillning, vare sig för jernvägen, jorden eller dertill hörande byggnader, utan endast påföres Motioner i Borg are-Ståndet 1862. JW 297.
549 inkomstbevillning för sin behållna afkastning, vid hvars beräknande i så fall afdrag ej bör få ske för räntan å dess fastighetsvärde.
Samma torde ock förhållandet böra blifva med kanaler och slussbyggnader.
På grund häraf vågar jag föreslå, att ett stadgande härom måtte uti förordningen införas. 2:o.
Olika meningar hafva äfven förefunnits, huruvida regementens och officer skorp sers vid mötesplatser endast för begagnande under mötena, uppförda byggnader, samt enskilda personer tillhörige kyrkor och bönehus, kunde inbegripas under de uti § 2 mom. 2 från fastighetsbevillning befriade byggnader, och då mig synes rättvist och billigt, att dessa byggnader äfven äro fria från bevillning, då de ej lemna egaren någon inkomst, föreslår jag, att desamma måtte bland de uppräknade undantagen införas.
;J:o.
Den i g 8 medgifna befrielse från bevillnings erläggande, då årsinkomsten icke uppgår till 400 R:dr, äfvensom afdraget af 300 R:dr, när densamma ej öfverstiger 1,800 R:dr, såsom afsedd att befria mindre bemedlade personer från bevillning för hvad de till sitt oundgängliga lifsuppehälle behöfva, synes mig ej böra få tillämpas för bolag, hvars särskilda delegare ofta hvar för sig kunna hafva ganska stora årsinkomster.
Dylika bolås:, hvars inkomster stadna vid ganska låga belopp, finnas rätt många uti bergslagsorterna såsom hyttebolag, grufve- och kalkstensbrottsbolag m. fl., hvilka förekomma till beskattning utan att man känner deras delegare.
Härvid kunna visserligen sådana fall inträffa, dä någon af bolagsmännen i och för sig kunde vara berättigad till afdraget; men då omöjligt blifver att alltid utreda och afväga huruvida sådana omständigheter förefinnas eller icke, torde vara rättast stadga, att intet bolag bör tillgodonjuta sådan befrielse. 4:o, I afseende på bevillniugsberedningar och taxeringskommittéer finnes föreskrifvet, att deras längder skola någon viss tid hållas den skattskyldige tillhanda, på det han vid högre instanser må kunna anföra sina besvär mot deras beslut; men då rätt ofta torde inträffa, att pröfningskommittéen finner anledning förhöja den föreslagna bevillningen, borde den skattskyldige, för hvilken sådant inträffar, äfven deraf skyndsamligen få del, på det han deröfver, om han finner för godt, må kunna anföra besvär innan debiteringen verkstäiles.
Uti § 69 torde derföre böra införas ett åläggande för vederbörande, att genast efter pröfningskommittéens slut medelst protokolls-utdrag underrätta den, för hvilken förhöjning skett, om sitt beslut. 5:o.
Uti § 10 af instruktionen för Taxeringsförrättningarna bör till förtydligande, efter ordet »malmtillgångar», införas: samt kalkstens- och andra mineralbrott.
Stockholm den 30 November 1862. H. P. W. Galm. 550 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
N:ris 298 och 299. JW 298.
Af Herr tlClISClieii!
Angående förbud mot anställande af s. k, auktioner till fattiga barns utackorderande.
Som det är väl bekant, att Fattigvårdsstyrelsens flerstädes hafva, för att minska kostnaderna för späda, fattiga barns underhåll, utackorderat dem genom offentliga utrop, liknande slafauktioner, dock med den skilnad, att, — då vid slafauktionen spekulanternas mängd och utropen uppdrifva priset på slafven, hvars köpare, i mån af slafvens dyrbarhet och värde, måste använda omsorg för slafvens bibehållande vid lif och helsa, — utropen och spekulanternas mängd deremot, vid ifrågavarande s. k. auktioner, minska ersättningen för barnets årsunderhåll, hvaraf följer att inroparen måste, ju mer ersättningsbeloppet nedsättes, destomer svälta och destosämre kläda det arma barnet, för att på inropet få någon vinst, sorn ofta är spekulantens enda afsigt med inropet ; alltså och för att söka tillintetgöra ifrågavarande hemska och demoraliserande bruk, der det än fortfar, helst det. icke synes väl förenligt med 2 mom. 6 § i Kongl. Maj:ts den 13 Juli 1853 utfärdade nådiga Förordning, angående fattigvården i riket, tager jag, som gerna ville bidraga till de mest värnlösas beskydd, mig frihet, att då ingen mer sakkunnig mig veterligen gjort det. föreslå: att sådana s. k. auktioner, till fattiga barns utackorderande, varda alldeles och ovilkorligen förbjudna.
Stockholm den 30 November 1862. I.. V. Henschen. JW 299- Af Herr HcilStllCll 1 Angående anläggning af jernväg mellan Stockholm och Upsala öster om Siglunafjärden. på de mångfaldiga skäl, som anförts i l:o) Chefen för Statens jernvägsbyggnader, herr Öfversten m. m.
Nils Ericsons till Kongl Civil-departementet, vid början af riks - -Motioner i Borgare-Ståndet 18(52. 299.
551 dagen 1856, afgifna betänkande, »angående sättet och ordningen för ntförandet af Statens jernvägsstambanor, samt deras antal och rigtning»; 2:o) Kongl.
Maj:ts den 28 November 1856 till Rikets Ständer aflätna nådiga Proposition, »angående utförandet af de större jernvägsanläggningar inom riket, hvilka böra af allmänna medel bekostas»; 3:o) Stats-Utskottets den 7 Maj 1857 till Rikets Ständer afgifna utlåtande, »angående föreslagna jernvägsstamliniers utförande och dertill erforderliga medels anvisande», äfvensom 4:o) mitt vid samma utlåtande fogade yttrande, med särskild motivering, bilagan sidorna 72 — 75; 5:o) »underdånigt betänkande af den för undersökningar angående stambanornas lämpligaste sträckning i nåder tillförordnade kommitté», tryckt 1859; 6:o) Landshöfdingen A. G:son Benoichs och herr Förste Landtmätaren Grefve Henning A.
Taubes samt till en del äfven Herr Generalmajoren m. m.
Hazelii reservationer vid det af särskildt i nåder förordnad kommitté den 17 sistlidne
Juni afgifna underdåniga betänkande angående lämpligaste rigtningen för en jernväg norrut från hufvudstaden, m. m.»; 7:o) en del af reciten, som, angående motiverna för en jernvägsstambanas dragande öster om Sigtunafjärden till Upsala, anförts uti Kongl. Maj:ts den 25:te innevarande månad till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition, angående Statens jernvägsbyggnader: 8:o) Chefen för Civil-departementet, Statsrådet Lagerstråles, af flera Statsråder biträdda reservation, äfvensom Statsrådet Malmstens tillägg till berörda reservation, samt till en del jemväl Hans Excellens Justitie-Statsministern, Friherre De Geers, och i vissa afseenden Statsrådet Grefve von Plåtens reservationer, som fogats vid samma Kongl. Proposition, — får jag ödmjukligen föreslå: a) att en jernvägsstambana emellan Stockholm och Upsala, öster om Sigtunafjärden, bygges med medel, som Rjkets Ständer denna riksdag anslå till byggande af Statens jernvägsstambanor, samt b) att arbetet för jernvägsstambanans fortsättning från Upsala till Sala under instundande statsregleringsperiod, likaledes på Statens bekostnad, börjas och fortsättes så långt de medel, Rikets Ständer dertill kunna anslå, räcka.
Och förbehåller jag mig, att, sedan den Kongl.
Propositionen, med tillhörande protokoll, blifvit tryckt och utdelad, få i ett särskildt anförande utveckla syftemålet med och motiverna för denna motion.
Stockholm den 30 November 1862. I.. V. Henschen.
552 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 300. JW 300.
Af Herrar Henschel! oell SllllllVilli.SOU 1
Om anvisande af statsmedel till en teknisk läroanstalt i Upsala.
I händelse här i riket införes en fullständig näringsfrihet, sådan den föreslagits af Herr vice Talmannen P.
Murén och förordats af talrika röster inom detta högtärade Ständ, och således städernas handtverkare nödgas täfla med landsbygdens, skall otvifvelaktig t den handtverksskicklighet, som hitintills vidmagthällits och ständigt utvecklas inom de särskilda yrkena i städerna, hvarom en mängd expositioner af industri- och handtverks-alster i flera af dessa städer burit de fördelaktigaste vitsord, behöfva genom läroverk än vidare utvecklas, derest den skall kunna tillfredsställa det med en utvidgad täflan och odlingens framgång stegrade behofvetoch anspråket såväl i qvantitativt som i qvalitativt hänseende, samt göra nationen i dessa afseenden ännu mera oberoende af utländsk industri-, manufakturoch handtverksskicklighet.
Derföre bör Staten samtidigt med en sådan fullständig reform uti våra gamla närings- och industriförhållanden, vidtaga verksamma och ändamålsenliga åtgärder icke allenast för bibehållandet af Svensk industri- och handtverksskicklighet på den aktningsvärda ståndpunkt, densamma numera intagit, utan äfven för dess vidare rastlösa utveckling till fullkomlig jemnhöjd med den bästa utländska.
Enär dessa äsigter svårligen lära kunna bemötas med likgiltighet elier motstånd af någon, som vill förena fullständig näringsfrihet meden sjelfständig
Svensk industri- och handtverksskicklighets utbildning och fullkomnande, skulle sålunda enda återstående frågan vara, hvilka åtgärder i följd häraf tarfvas å Statens eller det allmännas sida för att vinna detta syftemål.
I detta hänseende leinnar oss det industriösare utlandet, hvarhelst dylik skicklighet finnes i någon framstående grad, äfven föredöme och erfarenhet, hvilka förtjena efterföljd.
Utan en meia real rigtning af undervisningsväsendet, än hos oss, finnes inom sådana industriländer talrika praktiska tillämpningsskolor för handtverkens och teknikens alla brancher, hvarest fullständig och på vetenskapliga grunder stödd undervisning meddelas för alla möjliga yrken och alla möjliga samhällsklasser pä Statens bekostnad.
Våra teknologiska institut och tekniska småskolor innebära ett godkännande af detta systems användbarhet och tillämpning äfven hos oss; men tillämpningen är ännu alldeles för otillräcklig.
Blott uti några få städer finnas ännu dylika läroanstalter.
Deras välgörande och nyttiga verkningar hafva derföre icke kunnat blifva vidsträckta, än mindre allmänna, såsom de borde vara.
Hvad som hittills utförts i denna rigtning kan endast betraktas såsom formligt godkännande af systemet och en sporre till vidare fortgång på samma väg.
J\s‘ 300.
På »rund al dessa sanningar borde dylika tekniska läroanstalter till en början inrättas åtminstone uti aila de större och folkrikare städerna, der ett talrikare lärjungeantal kunde med de stigande insigterna om dylika anstalters vigt och nytta för flertalet af det uppvexande slägte, som egnar sig ät handtverk och fabriker, påräknas och ett vidsträcktare fält derigenom vara boredt för spridandet af kännedomen om medlen att bereda sig odling, välstånd och oberoende.
Ehuru förhållandena sålunda oafvisligen mana till en dylik generel åtgärd, samt förslaget derom skulle blifva ett bland de mest omfattande, mest allmännyttiga och framtidsfulla, torde det gamla kardinalskälet — bristande statsmedel — huru dålig och oberättigad tillämpningen deraf än kan, vid närmare ompröfning af alla hithörande förhållanden, befinnas vara. af flera åberopas, såsom hinder mot realiserandet i någon vidsträcktare män af detta allmännyttiga förslag.
Med de pä sednare åren genom tullmedlen och bränvinsskatten så betydligt ökade statsintraderna borde dock ett sådant verkligt folkbehof, en så stor nation alangelägenhet, icke af detta skäl stå tillbaka för en mängd andra anspråk på Statens medel, hvilka torde vara vida mindre berättigade och angelägna.
Emellertid tvingar denna omständighet till inskränkningar äfven i detta hänseende; hvarföre vi, — ej blott med kännedom om behofvetafen teknisk läroanstalt i Upsala samt om dess borgerliga invånares frikostiga beredvillighet att derför bereda nödiga lokaler m. m., utan ock med särskildt afseende derå, att bristen ä erforderligt antal skickliga lärare för rikets tekniska elementarskolor, skulle kunna afhjelpas genom inrättandet af ett större sådant läroverk uti denna universitetsstad, iler med lätthet skulle bland en mängd härför lämplige, unga vetenskapsidkare kunna till dylika lärare utbildas, hvarigenom erforderligt antal med teoretisk underbyggnad och vetenskaplig bildning försedde lärare bereddes; hvarjemte genom planens vidsträcktare utförande i flera af rikets städer, utsigter för dylika lärareämnen öppnades pä lönande anställningar — våge ännu en gäng vördsamligen fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å denna omständighet, samt, dels på det att bättre och tidsenligare måtte tillgodogöras de talrika, unga och utmärkta lärarekrafter, sorn der erbjudas, dels ock med afseende å den lätthet, hvarmed en teknisk läroanstalt i Upsala stad kan åstadkommas, föreslå, att Rikets
Ständer täcktes på de speciela grunder undertecknad, Henschen, närmare anförde uti sin motion härom, N:o 243 vid 185G års riksdag, till en teknisk läroanstalt i Upsala stad anvisa nödiga medel till det belopp flera andra städer förut erhållit.
Om remiss häraf till Höglofliga Ståts-Utskottet anhålles vördsamligen.
Stockholm den 30 November 1862. L. 1.
He nachem. ./. Sundvall sou.
Bill. till II.
St Fröt. 1862 & 1863. 11 Samt, 3 A/d. ?0 554 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
N:i» 301 och 30- JW 301.
Af Herr Berger:
Om upphörande af skyldigheten att vid jern- och ståleffekters utförsel sjöledes ur riket låta desamma å metallvåg upplägga och väga, m m, Uti Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 12 Jan. 1855 § 7 finnes stadgadt, att jern- och stål-effekter skola, innan de sjöledes må ur riket utföras, så framt i utskeppningsorten metallvåg finnes, der uppläggas och vägas.
För dem, som i allt fall behöfva upplägga sina effekter å en sådan våg, innan de utskeppas, kan detta icke vara något onus; men för dem åter, som möjligen äro i tillfälle att från egen eller annan hamn i sin närhet kunna direkte utskeppa sina effekter, är detta stadgande ett tvång, som synes lika obilligt, som det måste anses strida mot konseqvenserna af en fri näringslagstiftning.
Jag får derföre vördsamt föreslå, det Rikets Ständer ville till Kongl. Majit ingå med en skrifvelse, i syftning, att den skyldighet, som, enligt nu gällande författningar, åligger en hvar att vid jern- och stål-effekters utförsel sjöledes ur riket, låta desamma upplägga och väga å metallvågarne i rikets stapelstäder måtte för framtiden upphöra, samt hvar och en, som det önskar, berättigas att från hvad hamn eller plats som helst ur riket utföra dessa effekter under den kontroll och de vilkor i öfrigt, som kunna anses erforderliga och som Kongl.
Majit kan finna lämpligt att föreskrifva.
Berger. JW 30». Af Herr EJlldCStrÖID!
Att tryckningen aj allmänna författningar och kungörelser må på entreprenad till den minstbjudande upplåtas.
Da det är af icke ringa vigt inom ett iagbundel samhälle, att allmänna författningar och kucgöreler må hållas tillgängliga till möjligast billiga pris, för att kunna Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ./Vi*' 303.
555 destomer spridas bland folket, sorn är skyldigt att lyda deni, samt då det icke torde vara mer än en tanke derom, att den officiela upplaga af sådana författningar, sorn sedan längre tid utgifvits från det Kongl. Tryckeriet, icke uppfyller denna fordran, såsom varande i allmänhet både genom ett onödigtvis glest tryck och genom priset, efter ark räknadt, dyrare än hvartill en samling, sorn kari påräkna en så betydlig afsättning, borde kunna lemnäs, så föreslår jag vördsamt, att Rikets Ständer må hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att tryckningen af nämnde Författningssamling, likasom af andra offentliga kungörelser, må, i likhet med hvad om arbeten för allmän räkning i öfrigt är stadgadt, upplåtas på entreprenad till den minstbjudande, vare sig för sjelfva tryckets verkställande eller för rättigheten till förlaget af de officiela exemplaren, efter ark räknadt, med iakttagande af de förbindelser och vilkor, som nu äro gällande.
Om remiss till Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet anhålles.
Stockholm den 30 November 1862. N. P. Lindeström JW 303.
Af Herr Lindeström!
Angående noggrannare bestämmelser t afseende å bestraffningars användande vid elementarläroverken, Då det är allmänt kändt, att den § af 1859 års skolordning, som handlar om bestraffningar vid elementarläroverken, är behäftad med en obestämdhet och otydlighet, som gifvit anledning till olika tydning och deraf härflytande obehagliga förvecklingar, så får jag härigenom vördsamt föreslå, att Rikets Ständer i underdånighet hos Kongl.
Majit anhålla, att Han täcktes bestämma noggrannare, l:o hvilka straff i skola må få användas, 2:o i hvad ordning de må följa på hvarandra; samt 3:o uttryckligen vid lämpligt ansvar förbjuda lärare att, efter ögonblickets ingifvelse, utdela straff i annan ordning än lag stadgar.
Stockholm den 30 November 1862. N. P. Lindeström.
•556 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. „/W 304. JW »04.
Af Herr Lindeström:
Angående vinsa jöreskrifter i [råga om bibliolhekariers vid elementarläroverks- och stifts-bddiolhe c löneförmåner och pensionsrätt.
Vara offentliga boksamlingar vid elementar-läroverken hafva hittills varit föga beaktade.
Åtskilliga af deni innehålla dock litterära skatter af icke ringa värde, hvilka väl förtjena att bevaras och att på allt sätt göras tillgängliga för allmänheten.
Vid de sina bibliotheken är detta lätt, och bibliothekarie-tjensten kan der lämpligen skötas såsom en bisyssla, emot ett ringa arfvode.
De större deremot forde mera behöfva en man, sorn särskildt egnar sig ät denna befattning, och som ej af sin ekonomiska ställning tvingas att, vid första lägliga tillfälle, söka sig till någon annan tjenst.
Sfifts-bibliothekarierna hafva vanligen äfven större eller mindre undervisningsskyldighet. vid läroverken och torde derföre lämpligen höra sättas i likställighet med lärarne vid elementar-läroverken.
Jag får alltså vördsamt föreslå: det Rikets Ständer behagade bestämma: l:o_) att bibliothekarie vid elementarläroverks- eller stifts-bibliothek, sorn innehåller minst 10,000 volymer, må åtnjuta samma löneförmåner, sorn läroverks-adjunkter; 2:o) att bibliothekarie, som innehaft sin befattning frän och med 1859, ma i afseende på lönegrad och pensionsrätt tillgodonjuta enahanda retroaktiva tjensteärsberäkning, som blifvit elem en tar-1 ära re medgifven.
Stockholm den 30 November 1862. A. P.
Lindeström Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
Jtä 305. 557 JW »05. *) Af Herr Alfl.nd6]‘:
Med förslag till bestämmelse i fråga om häradstings hällande oftare än nu är föreskri frel.
En bland de största »lägenheter, af hvilka Svenska samhället lider, är den långsamma gången af dess lagskipning.
.lag har sjelf erfarit, att en icke synnerligen invecklad rättegång kan genom svarande partens tillställning blifva utdragen 5 eller (i år, och jag har af en skicklig samt erfaren jurist erhållit det medgifvande, att man behöfver icke vara mycket klyftig eller hemmastadd i lagens hemligheter, för att, genom eget uteblifvande, vittnens fördröjda inställande m. m. samt genom hvarjehanda rättcgangs-invändningar kunna 4 eiler 5 ar förhålla sin motpart dess lagliga rätt. äfven när denna är temiigen klar.
Också Rikets Ständers Justitieombudsman har i sm embots-berättelse till närvarande riksdag fört samina klagan (se denna berättelse sidd. 107 -115). 1 alla, fall är känd sak så godt sorn vittnad, och jag behöfver fördenskull icke här andraga många bevis för mitt påstående.
»Statens högsta mal ligger visserligen långt, uppöfver rättens; men rättstillståndets vederbörliga bibehållande och utveckling utgör likväl ett. af Statens aldra första vilkor, och hvarje lätt utförbart förslag till det. ölverklagade ondas afhjelpande borde derför icke vara ovälkommet.
Den framställning, jag här går att göra, skall, itali den blir godkänd, otvifvelaktig! komma att välgörande inverka på vår lagskipning i allmänhet, oaktadt jag dermed närmast afser den lägre lagskipningen på. landet, eller häradsrätternes.
Endast, 3:ne medel känner jag, till åstadkommande af en skyndsammare lagskipning ä landsbygden, och aila, tre äro lätt användbare, det Irsta, att häradstingen hållas mycket oftare, än nu sker: det 2:dra, att bötesbeloppen för uteblifvande utan laga skäl betydligt, höjas; det 3:dje, att häradshöfdingarne bekomma fast, årlig lön, samt att domlösen i stället ingår till »Staten.
— Det lörsta, om det ant oges, b) ef ve ingalunda en nyhet, i vår lagstiftning, alldenstund hufvudsakligen samma ordning var i äldre, ja, i äldsta tider, just den gällande.
Också har den af den efter år 1809 nedsatta lag-kommittéen blifvit föreslagen till återupptagande: och .då jag härmed vördsamt föreslår: att Rikets Ständer ville för sin del genom lagstadgande föreskrifva tätare häradsting, tror jag mig bäst gagna saken, i det jag, såsom min motion, nästan ordagrannt upptager följande paragrafer af bemälde lag-kommittés förslag till Rättegångs-balk, sädane de lyda i Lag-beredningens år 1849 utgifna förslag:
Häradsrätten hålle årligen två ting, det ena mellan tjugondedag jul och midsommar, det andra mellan Oktober månads början och jul: de kallas lagtima ting. *) Utgör en del af motionen N:o 12, som. med Ståndets bifall, blifvit af motionären delad i två»
(Näs 305 och 306.) 558 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. %J\? 305.
Allmänna råttegångsdagar skola vara sex under det förra och tre under det sednare af de ting, sorn i föregående paragraf sagde äro, nemligen under förra tinget tjugondedag jul, då den på Måndag infaller, men eljest nästa Måndag derefter, och sedan hvar fjerde Måndag, som inom ting stidens slut inträffar, så räknadt, att alltid fyra veckor blifva mellan hvarje Måndag, som allmän rättegångsdag är, samt under sednare tinget första Måndag i Oktober månad och sedan hvar fjerde Måndag, liksom under förra tinget.
Infaller helgdag på någon af de Måndagar, sorn till råttegångsdagar äro föreskrifne; vare nästa söcknedag derefter allmän rättegångsdag, dock skall ändå, tiden till nästa allmänna rättegånsdag från Måndagen räknas.
I de mindre bebodda orter, der flera tingsställen tarf vas, eller ej så många ting eller råttegångsdagar, som i föregående paragrafer sägas, gånge dermed, sorn särskildt stadgas.
Prof vas för någon ort nödigt, att allmänna råttegångsdagar oftare hållas, ån i föregående paragraf sågs; varde ock derom särskildt förordnadt.
Äro målen flere, än att de å allmän rättegångsdag utföras kunna; vare rätten pligtig att näst efterföljande dagar sammanträda, till dess alla målen förevarit; och kungöre domaren på allmänna rättegångsdagen, å hvilken aj de påföljande dagar hvarje mål, som öfrigt är, skall förekomma, der det ej förut till viss dag utsatt blifvit.
Ej må ting slutas förr, än alla de mål och ärenden, sorn å sista allmänna rättegångsdagen öfrige äro, förevarit och, der de ej till annat ting uppskjutas böra, afgjorde blifvit, ändå att dertill längre tid fordras, ån sorn för tinget utsatt finnes.
Åskas ting emellan de tider, då lagtima ting hålles; sätte domaren utan dröjsmål, det ting ut och gifve det öfoerrätten tillkänna: det kallas urtima ting, och betales kostnaden till sådant ting af den, som tinget äskat.
A urtima ting eller särskild rättegångsdag ege en hvar bevaka ärende, rörande äktenskapsförord, testamenten eller afhandlingar om lösöreköp, lifstidsränta eller bolag, så ock inteckningar af lösegendom, ändå att tinget eller rättegångsdagen ej blifvit för den bevakning utsatt.
Jag förutser mot min motion 2:ne in vändning,ir, hvilka jag ville pä förhand söka bemöta.
Den ena är den, att det är för tidigt nu komma med denna parti ela ändring i vår rättegångsordning, dä man heldre borde vänta, till dess det hela kan pä en gäng blifva antaget.
Härtill svaras, att nämnda nya ordnings antagande synes ännu en tid komma att dröja; och dessutom hörer det just till gången af Svenska lagstiftningens utveckling, att genom delvis antagande bereda inträde för det hela: så är nemligen förhällandet med den strafflag, sorn vid innevarande riksdag kommer att Ständerna i nåder föreläggas till antagande; sä förhöll sig med 1734-års lag, af hvilken en betydlig del antogs redan i konung Carl XI:s dagar; och så har det vanligen tillgått under hela den föregående tiden.
Den andra invändningen väntar jag af dem, sorn anse den föreslagna ordningen mer eller mindre omöjlig att verkställa inom en domsaga med 3 elier 4 tingsställen.