Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bör dock nämna, att innan en dylik hemstäl lan, som den, hvartill jag föreslagit redaction, kan med någon utsigt till framgång göras hos Danska Regeringen, torlin det vara nödigt alt, på sätt comiterade för sjöfarten och Commerce-colhm i underdånighet föreslagit, först inskränka det stadgande i nu gällande Svenska seglationsoi dning, som, i fullkomlig öfverensstämmelse med det öfverk lag ad e
Danska, för alla laddningar fordrar manifest, till endast dem sorn bestå af vissa varor.
Ty att för vår handel på Danmark begära förmåner, som man icke reciprokt vill bevilja den Danska på Sverige, vore endast att compromettera Svenska Regeringen.
Jag öfvergår nu till den andra och vigtigare delen af Utskts utlåt., hvilken afser våra egna consulaters reglering, aflöning m. m.
Ulskts förslag i afseende härå omfattar fyra särskildta föremål, nemi i :o en förändrad reglering af consulsdistricten; 2:0 cousulernes förseende med bestämd lön, hvaremot nuvar. consulad-afgifter borde upphöra; 3:o con sulernes ställande under Utrikes Statsministern; samt 4:° omarbetning af nuvar. consulad-stadga. 1:0 och 2:0.
Du de tvänne första frågornas afgörande äger ett oskiljaktigt sammanhang, skall jag upptaga dem tillsammans.
Nuvar. fördelning af consulsdistrictena grundar sig hufvudsakligen på en af K. IM. år 182/j! fastställd reglering, med några sedermera i densamma verkställda förändringar.
I enlighet dermed uro anställde, en consul i Finland, 4 > öfriga Ryska Öslersjöhamnar, 4 i de Preussiska med Mecklenburg, en i hvardera af hansestäderna, hvaraf den i Hamburg tillika har under sitt district Altona, och lör det närvar, derjemte är consul för Konungariket Hanno - Den 19 September e. m. nover; 5 för Damnark, af hvilka den i Köpenhamn nu äfven förestår consulatet i Helsingör; 2tne i Konungariket Nederländerne, hvilka skola förenas till en; en för Belgien; en för StorBritannien och Irland ; 8 för Frankrike; 4 för Spanska hamnarne vid Medelhafvet, hvarförutan de vid Atlantiska hafvet äro omedelbart ställde under K.
M:s beskickning i Madrid; 2 i Portugal; en i Gibraltar; en på Malta; 2 i Österrikiska hamnarna; en handelsagent för Italien, under hvilken lyda 2 consuler i Sardinien; en i Toscana; 2 i Påfvestaten och 1 i Konungariket Begge Sicilierne; en för Grekland och Joniska öarna; 3 i Turkiet och Egypten; en i Ryska hamnarna vid Svarta hafvet; en i dem vid Hvita hafvet; 4 •
Tripolis, Tunis, Algier och Marocco; en på Goda Hoppsudden; en på Philippinska öarna; en.för Förenta Staterna af Amerika; en för Cuba; en för Republikerna Venezuela, Golumbien och Ecuador; en för Brasilien; en för Republiken Uraguay (MonteVideo); hvarförutan fråga blifvit väckt om anställande af consuler i de öfriga nya staterna i det fordna Spanska Amerika.
Härförutan äro 4 consuler anställde i Paris, Berlin, Frankfurt arn Mayn och Wien, hvilkas befattning helt och hållet kan anses nominel.
I afseende på aflöningen kunna consulaten fördelas i 2tne classer, de som, jemte befattningen anslagna sportlar, äga en bestämd lön, utgående af handels- och sjöfartsfonden, och de som endast tillgodonjuta sportlarna.
Till den förra classen höra alla de, som med sina consular-göromål förena diplomatisk befattning, nemi. de i Constantinopel, Grekland, handelsagenter i Italien, samt alla consulerne på fasta landet af Amerika, äfvensom consulerne i Finland, Hamburg, Alexandria och Odessa.
Beträffande sportlarna, så bestå dessa af sine slag, ersättning eller lösen för vissa embetsåtgärder efter fastställd expeditionstaxa, och consuladafgift.
Den förra har af ålder ägt rum för alla consulat och äfven för några af de aflägsnare utgått till högre belopp än nu; den sednare var deremot endast undantagsvis beviljad några få af de vigtigare consulaten, (men då i allmänhet till vida högre belopp än nu utgår), till dess, efter föreningen med Norrige, hvarest ifrån
Danska tiden en likartad afgift ägt rum först för vissa consulat och slutligen genom K. brefvet af den 29 Juni 1833, hvaraf jag här får bifoga en afskrift, alla consulater, för fartyg, som antingen lossa eller intaga ny last eller både lossa och lasta, fingo sig tillerkänd en consuladafgift af J^rdels r:dr Hbr b:co för hvarje svår läst af fartygets drägtighet, dock sålunda, att de consuler, som förut hade rättighet till högre afgift, för sin tjenstetid fingo bibehålla denna, men att efter deras afgång den nya regleringen skulle inträda.
(Af de få återstående högre afgifter, som ännu utgå, men vid nuvar. innehafvares afgång upphöra, är den till eeneralconsuln i StorBritannien och Ir, 3 H. 68 538 Den 19 September e. m. land den mest betydliga.
Den utgöres med 3 P.
St. för hvarje fartyg af till och med 75 svåra laster, samt med ^ P. St. för hvarje 25:te läst derutöfver.)
Derjemte erlägges till consuln i Helsingör af de Svenska fartyg, som endast för Sundska tullens klarerande anlöpa nämnda hamn och ej gå inrikes orter emellan, samt äro öfver io läster, 2 rtdr Svenskt b:co af hvarje däckadt och 1 r:dr af hvarje odäckadt fartyg.
De af mindre lästetal äro fria från all afgift.
(Vid Öresundska tullklareringen erlägga Norrska fartyg i specie skilling för hvarje läst.) Ehuru i Norrska upplagan af den gemensamma consulsstadgan Svenska expeditionstaxan blifvit införd, har dock sedermera blifvit förklaradt, att den ej gäller för Norrska fartyg, och alt consulerne, emot åtnjutande af consulad-afgifter efter lästetal, äro skyldige att lemna alla e arbets åtgärder gratis.
Beträffande denna expeditionstaxa, så äro de deri bestämda afgifter, jemförelsevis med hvad hos andra nationer finnes stadgadt, så måttliga och tillika så sällan förekommande, särdeles om Commerce-collegii hemställan om inskränkning i skyldigheten att vid varu-införsel till Sverige medhafva manifest, finner nådigt bifall, att någon förändring i dem ej torde böra äga rum, helst de gälla lika för Svenska och utländska fartyg, som äga behof att tillita våra consuler.
Deremot måste den egentliga consulad- eller läste— tals-afgiften, som utgår endast af Svenska och Norrska fartyg, anses såsom ett prsetnium för alla de nationers fartyg, med hvilka vi äga s. k. reeiprocitets-tractater, och som icke tillagt sina consuler en lika rättighet, och för en viss gren af Sveriges bandel, eller just den hvars intresse framkallat besvären öfver förutnämnda Danska stadgande, är den ganska tryckande.
Ty om det må anses föga betydande, att ett Svenskt fartyg, som en eller högst 2 gånger om året med dyrbarare laddning och lätt returfrakt besöker en Amerikansk hamn, betalar denna afgift, så är detta icke förhållandet med t. ex. städerna Calmars, Westerviks och Wisbys sjöfart på Schleswig och Holstein, hvarthän t. o. m. 6 å 7 gånger om året samma fartyg kunna utföra laddningar, hufvudsakligen bestående af trädvaror och kalk, och oftast återvända med barlast.
För dessa städers handel skulle afska/fandet af Svenska consulad-afgiften vara en lindring af mera vigt än befrielsen frände öfverklagade Danska consulspåsklifterna, och denna lindring torde förtjena så mycket mer Ständernes afseende, som den är beroende af Svensk lagstiftning, då det torde med full säkerhet kunna antagas att för K.
M:s bifall dertill endast erfordras att anvisa nödiga medel för de genom coosuiad-afgiftens indragning uppkommande besparingar.
Med Generalconsul von Stahl instämmer jag deri, att i allmänhet, på sätt de större staterne vanligen bruka, consulsgöiomålen ombesörjas både af verkliga lönta embets - Den 19 September e. m. 53g män, som icke i egen handelsrörelse på den ort, der de äro anställde, kunna äga ett någon gång stridigt intresse med dem hvilka de äro skyldige att lemna sitt biträde.
Men då både de förenade Konungarikenas handel och förhållandena i öfrigt äro ganska olika på olika orter, och tillgångarna troligen aldrig komma att medgifva oss att anslå fast lön åt alla consuler; så skulle jag anse, att consulaten borde fördelas i alne classer, 1:0 i dem som förseddes med bestämd lön, och 2:0 i dem, för hvilka ingåen sådan anslogs, utan der man påräknade att kunna få platserna tillsatta ined handlande på stället, som i de ökade förbindelserna med vårt land, hvartill deras anställning beredde dem tillfälle, funno sin hufvudsakligaste ersättning.
Under närvarande förhållanden skulle jag sålunda tro, att consuler af första classen, d. v. s. med lön, och som till åtskilnad från de andra måhända kunde benämnas g e n e r a I - c o n s u I e r, borde anställas: en för Finland, en ,, Preussen och Mecklenburg, en ,, Hansestäderne, Hanover, Oldenburg och Holstein, en ,, öfriga Danmark med säte i Helsingör, och som, med afseende på denna consols särskilda skyldigheter att bevaka Svensk och Norrsk rätt vid Sundska tullklareringen, borde förses med eget cancelli, en ,, Nederländerna, en ,, Belgien, en ,, Storbritannien och Irland, en ,, Spanien, en ,, Portugal, en ,, Italien (utom Österrikiska staterna), en ,, Grekland och Joniska öarne, en ,, Turkiet, en ,, Tunis, en ,, Tripolis, en ,, Algier, (för det närvar, en af de vigtigaste ham nar för Svenska sjöfarten i Medelhafvet), en ,, Marocco, en ,, Förenta Staterna af Norra Amerika, en „ Vestindien (egentl.
Cuba) samt Mexico, Central-Ame rika, Venezuela, Columbien, Ecuador, en ,, Brasilien; — samt af j:dra classen, d. v. s. utan lön: en i S:t Petersburg, hvarunder nuvar. consulat i Reval borde läggas, en i Riga, hvarunder det i Liebau likaledes borde läggas, en i Archangel, en i Havre de Grace för Franska hamnarna vid canalen, en i Bordeaux för dem vid Atlantiska hafvet, en i Marseille för dem vid Medelhafvet, en i Gibraltar, en på Malta, 54o Den 19 September e. m. en i Odessa, en i Venedig, „ en i Triest, en i Alexandria, en på Goda Hoppsudden, en på Phiiippinska öarna, och en i någon haran t. ex. Valparaiso, vid stilla hafvet, hvilken måhända torde böra erhålla ett mindre anslag för resekostnader, till bevakande af handeln i öfriga hamnar inom Staterna Chili, Bolivia och Peru.
Jag har nemi. ansett, att under nafvar, förhållanden löner för consuler i Alexandria, Odessa och Montevideo äro en fullkomligt onyttig utgift, och som sålunda böra vid innehafvarnes afgång indragas; att det likaledes skulle vara en ändamålslös uppoffring, att med stor kostnad organisera diplomatiska consulater i de nya staterna af Spanska Amerika, innan en tryggad stadga i dessa lunders inre förhållanden kommer att framkalla den industriella utveckling, som äfven för de Nordiska Rikenas handel och sjöfart kunde öppna nya kullor.
Deremot har jag trott, att consulaterna t Tunis och Tripolis, oaktadt dessa staters allmänna afsägelse af pira lei i genom tractaten med b’rankrike af i8äo, icke kunna utan våda för vår sjöfart i Medelhafvet umbäras, äfvensom att det med lön försedda consulalet i Cai accas kunde förenas med det i Havannah och flyttas till denna ort, på hvilken redan icke obetydlig sjöfart från Sverige äger rum, och hvars handel i allmänhet är att (näst New York) anse såsom den andra i nya verlden.
Men då de förhållanden, sorn bestämma fördelningen och classificationen af consulaterne, äro ständiga förändringar underkastade — (hvilka t. ex. skulle ej blifva följden af ett .sjökrig i Orienten?), anser jag det vara af yttersta vigt, alt icke binda K.
M:s dispositionsrätt vid vissa noggrannt bestämda summor eller vid vissa platser för deras användande, utan att härvid en någorlunda frihet måtte lemnäs.
En ledamot af StatsUtsk. har tillkännagifvit, att detta IJtsk. redan fattat beslut att föreslå upphörandet af den fond, hvarifrån BesvärsUtsk. beräknat tillgången för de nya consulslönerna, d. v. s. handels- och sjöfartsfonden.
I så fall hade H.
StatsUtsk. otvifvelaktig! förvärfvat ringa anspråk på Svenska handelns och sjöfartens erkänsla, då derigenom skulle afskäras utvägarna både att befria denna, på sätt nu blifvit ifrågasatt, från en tryckande börda, och att äfven i annan väg bereda densamma stora lättnader.
Då den fullständiga regleringen af consulat-districten och af aflöningen endast kan ske genom gemensamt beslut från både Svenska och Norrska sidorna, anser jag att R.
St. för det närvar, böra inskränka sig till att hos K.
M. anhålla: att K.
M. täcktes bifalla, att från och med år 184?. all s. k. consulad-afgift af Svenska fartyg, som inom något Den ig September c. m. consulsdistrict lossa eller lasta varor, må upphöra, hvaremot nuvar, consuler berättigas till en ersättning motsvarande hvad denna afgift i medeltal under åren 1836—i8/jo utgjort, äfvensom att från och med samma tid eller förut, i händelse consulalet i Helsingör skulle blifva försedt med bestämda löner, den fastställda afgiften till consuln derstädes af Svenska fartyg öfver 10 läster, hvilka klarera Sundska tullen, måtte upphöra; att deremot en summa, motsvarande hvad ofvannämnda consulad-afgifler i medeltal utgjort under åren 18J6—1840, ställes till K.
M:s disposition, att jemte de redan å handelsoeh sjöfartsfonden anslagna löner till consuler, och hvad R.
St. kunna finna nödigt, i sammanhang roed den väckta frågan om Sundska tullen, föreslå för en förändrad reglering af consulatet i Helsingör, användas i och för consulernes aflöning samt till förutnämnda ersättning för consulad-afgiften; samt att K.
M. måtte låta upprätta och samtidigt meddela Sveriges Ständer och Norriges Storthing ett förslag till ny reglering af consulat-distiiden, med iakttagande af den grundsats, att dessas antal vid inträffande ledigheter i möjligaste måtto minskas, samt att de vigtigare af dem blifva försedda med bestämd lön. 3:o Frågan om consulernes ställande under Utrikes Statsministern.
Jag erkänner riktigheten af det anförande, att i flera länder consulerne blifvit ställde under utrikes departementet, (ehuru detta icke är förhållandet i de flesta), men der så ägt rum, såsom t. ex. i Frankrike, är utrikes departementet hell olika organiseradt emot här.
Derunder lyda bureauer med en talrik embetsmannapersonal, (contor), hvaribland flere, sorn endast hafva att göra med consulaten, och hvars tjenstemän till en hufvudsaklig del utgöra plantskolan för valet af consuler, äfvensom cheferne, ofta valde inom dessa, äga en rik skatt af egen erfarenhet i de ämnen, de behandla.
Men i vårt land, der utrikes ministerns hela departement består af en bref-expedition, hvars personal, utom cabinettssecretcn vanligen utgöres af unga män, nyss komna från academierna, med hufvudsaklig riktning försina studier åt diplomatien, och der för chefen — Statsministern sjtlf — utrikes förhållandena måste vara en hufvudsak, och en förtroligare bekantskap med handelns endast en tillfällighet; der hemställer jag huruvida man kan vänta den noggranna sakkunniga uppmärksamhet på consulernes förvaltande af deras göromål, utan hvilken denna institution möjligen skulle kunna urarta till en börda i stället för att vara ett biträde för vår handel, eller om man der alltid kan hoppas den förmåga att sammanfatta och bedömma resultaterna af consulernes rapporter, hvilken erfordras för att bereda en fullkomlig öfversigt af utrikes handelns ställning, dess förändringar och de deraf föranledda behof af nya 54» Den 19 September e. m. föreskrifter i lagstiftningsväg.
Då vi nu äga ett eget embetsverk, med just dessa ämnen till ett af sina hufvudföremål; så hemställer jag huruvida under närvar, förhållanden eller utan en högst betydlig förändring af nuvar. organisation af embetsverken, och hvarom fråga icke blifvit väckt, det skulle vara lämpligt att vidtaga den föreslagna förändringen.
Detta hindrar icke, att, på sätt redan ager runi, och hvad som äfven i afseende på flera embetsverk inrikes vid nya departemental-organisalionen blifvit iaktiaget, consulerne i alla sådana frågor, som tillhöra utrikes departementet, äro skyldige att rapportera till och emottaga befallningar af utrikes ministern. 4:o Omarbetning af consuls-stadgan.
Då min erfarenhet under min behandling i Commercecoll:m af consulsärenden instämmer med motionärens , i afseende på ofullständigheten och bristerna i närvar, consulsstadga, har jag ingenting alt anmärka emot Utsk:s förslag i detta fall.
Den siste ledamoten har vis serligen inledt min tanke öfver detta ämne i en helt ny canal, än den förut hade, då jag fick höra vår störste statsman yttra sig i ämnet, dervid jag ej kunde annat än bifalla allt hvad han sade.
Jag biliigar äfven allt hvad motionären i ämnet upplyst och yrkat, men med det undantag, att han helt och hållet förglömt Sveriges ställning till de nya staterna i Amerika.
Det är verkligen besynnerligt, att detta är så alldeles förbisedt i förevar, fråga.
Men den siste talaren yttrade sig i flerfalldigt afseende ganska rätt, och deremot i mångfalldiga andra delar så orätt, att jag ej kan instämma deruti.
Jag vill icke gå med personaliteter tillhanda, men jag vill påminna den värde ledamoten, att det fanns en generalconsul på andra sidan Sundet, som blef anklagad för att äga kapare-fartyg mot Sverige; att det fanns på andra sidan om Atlantiska hafvet en generalconsul, som blef anklagad för alt gifva utländska fartyg namn af Svenska och Svensk flagga, hvilket kallades coll wera, och alt det fanns en annan man, sorn icke var generalconsul, utan hederlig karl, som satte sig emot detta, och att den ene dog fattig och den andre dog rik.
Jag känner sådana förhållanden alldeles för många.
På St.
Barthelemy vet jag huru kingiga consulat-förbållandena voro.
Det var länge fråga om att en generalconsul för NordAmerikanska staterna skulle blifva utländning på St. barthelemy.
Då kom dit en, som just nu är i fråga att blifva President i Förenta Staterna, skickad som consul, och consulat-förhållandena der voro af den kinkigaste beskaffenhet.
Vi hade att försvara vår Regerings heder och vår nations ära emot förtal, som gått alldeles för långt bär på riksdagen och bland allmänheten; ty något hederligare, något ärligare, något i alla hän - Den 19 September e. m. 543 delsér i allt afseende strängt rättvisare, an som skedde på den klippan St.
Barthelemy, har aldrig funnits och kan aldrig finnas hvar sorn helst inom Sveriges Rike och landamären.
Jag förfäktar detta, så länge jag lefver, så sannt jag varit embetsman sjelf på den klippan.
Detta consulatförhållande kommer att gifva mig anledn. att förklara mig vidare, ty det är nödvändigt.
Jag håller med den värde ledamot, som sagt att generalconsulerne böra äga högre befattningar.
De böra i uuvar. tider blifva diplomatiske personer, hvilket är alldeles nödvändigt, och derigenom att de det blifva, nedsättes det anslag på den ministeriella cassan, som är så mycket öfverklagadt.
Den som är consul, har icke den diplomatiska höga rangen, men han umgås med alla.
Han är den, som är medlare emellan handlande samt sjöfarande och Regeringen, och han har i de länder, som nu äro i fråga, det anseende, som diplomaten har i Europa och kanhända mera.
Jag anhåller derföre, att den saken tages i djupt öfvervägande.
Jag bifaller motionärens förslag, H. Ex. Hr Gr.
Löwenhjelms tillstyrkande, och äfven det goda af hvad min motsatta vän och ledamot anfört.
Men jag ber att det helt och hållet lemnäs till K.
M:s nåd. bepröfvande, när
Han finner för godt att dessa saker, som röra consulerna, blifva afgjorda; ty det är så okändt för R. o. Ad. samt de öfriga RiksStm hvarthän saken sträcker sig, att det endast är Konungen och Regelin, sorn kunna utveckla och befordra dess framgång. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm:
Hr Rosenblads anfö rande föranleder mig till några utvecklingar af hvad jag förut framställt.
Jag har tillstyrkt consulaternes ställande under utrikes departementet, hufvudsakligen derföre att de skulle få en chef.
Jag är alltid för enhet i organisationer, och anser det hufvudsakliga felet i våra ligga i bristande enhet.
— Nu laborera våla consuler under en lux af förmän.
Trenne auetorileter måste t. ex. höras, när de begära tjenstledighet på några månader.
Jag önskar att en enda och samma embetsmyndighet föredrager deras tillsättande eller befordran, correspondance med dem, vakar öfver deras göromål, och ställer dem till ansvar, föreslår dem till belöning, och utöfvar med ett ord allt chefskap öfver dem.
Då nu fråga uppstått huruvida Utrikes-ministern skulle vara denna chef, så har det mycket som talar för sig.
Det kunde likväl anföras mycket till fördel för det andra systemet, som Hr Rosenblad vidrörde, nemi. att del blefve en civil-minister, att det blefve nuvar.
Inrikes-ministern, som erhölle detta förmanskap, efter han tillika har handeln och financerna under sitt förmanskap.
Men i båda fallen inträffa nya af Hr Rosenblad förträffeligen utvecklade förhållanden, hvilka än ytterligare utvisa misstaget uti att intaga sådana förbehåll eller föreskrifter i en fråga sådan som denna.
Här afhandlas consulaternes organisation och aflöningen.
Hvem 544 Den 19 September e. m. de skola stå under, det kunna vi icke bedömma.
Hr Rosenblad har fullkomligt rätt deruti, att Utrikes-departementets närvar, personal icke kan förslå att bestrida detta förmanskap för consulerna.
Denna personal skulle åtminstone fördubblas på sätt Hr Rosenblad anfört.
Uti Fransyska utrikes-departementet finnes en särskild division commerciale, som står i bredd med en division politique, och dessa divisioner hafva sina egna direeteurer och egna bureauer.
Utan en dylik organisation kan vår utrikes-ministere icke öfvertaga consulaterna.
Men en sådan organisation förutsätter anslag, och dessa vore ju ämne för en alldeles ny, och med Generalconsul Stahls förslag ingen gemenskap ägande fråga.
Må således den om detta förmanskap åsido lemnäs, och förslaget derföre till Utsk. återremitteras.
N:o 99 återremitterades. Ånyo föredrogs Hr Ribbings, Bengt, den 12 dennes på bordet lagda motion om und. anhållan hos K. M. i anledn. af Statsrådets närvar, ofullständiga sammansättning.
Någon ledamot af R. o. Ad. begärde denna motion på bordet.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att som denna motion redan förut hvilat på bordet, så måste den nu vid fördragningen remitteras och kunde ej vidare bordläggas, och tilI— kännagaf Hr Landtm., att motionären, på Hr Landtmts hemställan, uteslutit några ord, hvarigenom likväl meningen på intet sätt undergått någon förändring.
Efter den erinran, som Hr Frih. o. Landtm, gjort i afseende på de ifrågaställa orden, har jag efterkommit
Hr Landtm:s vilja, på det att icke nu, såsom vid flera andra tillfällen under riksdagen, jag och flere andra skulle nödgas afhöra en efter min tanke onödig och onyttig discussion örn former och småsaker.
Jag vill ingalunda vara orsaken till ett sådant missbruk af tiden; derföre har jag också ingått på denna förändring af min motion, dock ingalunda frånträdande den öfvertygelse, att nuvar. ofullständiga sammansättning af Conseljen förorsakar ett mindre kraftfullt upprätthållande af vår statsförfattning.
Sedan R. o. Ad. utan anmärkn. lagt till handlingarna Const.Utsk:s mern.
N:o 33, är äfven vägen stängd att genom Const.Utsk. få frågan om ministerens incompletta skick ytterligare behandlad, äfvensom att från samma Utsk. få tillstyrkan om en und. hemställan till K. M. i samma ämne.
Jag begagnar mig derföre af Den 19 September e. m. 545 af det tillfälle till någon åtgärd i detta afseende, som nu yppar sig, och förenar mig med Hr Ribbing samt biträder hans motion, och det af så mycket större anledn., som motionen icke allenast afser att få Statsrådet till numerären complett, utan äfven att få en kraftfull, duglig och nationel ministere.
Hr von Hohenhausen, Carl Ludv., uppläste följande:
Om jag rätt uppfattat
Hr Ribbings till remiss nu förekommande motion, så tillstyrkas deruti R.
St. att hos H. M. Konungen i underd. anhålla, att Högstdensamme täcktes, ju förr dess hellre, complettera Regeringspersonalen med Ministrar och Statsråd, som åtnjuta nationens förtroende.
En und. skrifvelse af denna syftning kan väl, vid första påseendet, synas både oskyldig och välment; men om en sådan Representationens directa inverkan på K.
M:s vigtigaste prserogativ ej af något lagsladgande påbjudes, ej af något föregående exempel sanctioneras; så fordrar visserligen R.
St:s värdighet, så kräfver ovillkorligt en ömsesidigt skyldig grannlagenhet vid förhandlingar Statsmakterna emellan, att den und. skrifvelsen är af ovanliga och tvingande omständigheter påkallad, samt att den må kunna anses leda till något fördelaktigt resultat.
Det må visserligen af beliofvet anses påkalladt, att Reger:s-personalen städse hålles complett; men oundgängligt är icke och kan ej heller detta behof vara.