Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En ibland de vigtigaste omständigheter, som böra tagas i betraktande vid frågans afgörande, är att eanalen skulle i högst väsendtlig raan bidraga till landets uppodling.
Nästan alla socknar ifrån Grängesberget vid Wessmans strand ända till
Köping sysselsättas nu större delan af året med forsling af bergverkens produeter.
Deraf är en naturlig följd, att hemmanen I hög grad vanskötas, alt fodertillgångarne hufvudsakligen användas lill framfödande af hästar i st. f. kor, att spillningen stannar på landsvägen. och att folkets moralitet försämras.
Komme eanalen till stånd, skulle den egentliga sommarforslingen lill största delen upphöra, och åt jorden, som i dessa trakter icke saknar naturlig bördighet, skulle man dä kunna egna den omsorg, hvaraf den är i så stort behof.
I alla full återstod såsom binäring för allmogen den vigtiga vinlerforslingen, ej blott af kol och malm, utan äfven af tackjern, hvilken sednare icke kan alldeles upphöra, emedan de kringboende bruksägarne skulle anse sig göra en alltför stor ränteförlust, derest de under sommarmånaderne skulle förse sig med hela sitt årsbehof af denna rudimaterie.
Mine Hrr! om någonsin ett företag varit förtjent af eder upmärksamhet, är det visserligen detta.
Vi veta alla, att
Sveriges hufvudsakliga och nästan enda exporlartiklar utgöras af produclerne ifrån våra grufvor och skogar.
Men dessa källor till rikedom och välstånd äro med få undantag belägna inuti landet, långt aflägse ifrån kusterne.
Vill man tillgodogöra dem, vill man lifva landets tynande industri och upphjelpa dess produetionsförmåga, så gifves intet medel, som säkrare leder till målet, än att underlätta communicalionerne — och hvilka comunicationer äro för Sverige mera passande än våra canalei ?
Naturen sjelf hänvi7 H. 34 266
Den 10 Februari. sar dertill i vart af insjöar och floder genomskurna land.
Europas öfriga nationer gå med jättesteg fram på denna bana.
Hundradelals millioner användas af dem pä jernvägsanläggningar.
Men om vi, i anseende lill landets brutna beskaffenhet, icke kunna i detta afsende följa dem, må vi åtminstone icke försumma den enda utväg, som återstår oss, att, utan allt för dyr transportkostnad, kunna lill kusterna framskaffa alstren af vår jord.
Jag anhåller vördsamt, att SlatsUtsk. måtte ål detta ämne egna ali den uppmärksamhet, som det förtjenar, samt ali detsamma, i händelse anslaget vid förnyad granskning kommer att tillstyrkas, ej måtte föreslå någon nedsättning i den af K.
Det har vid flere af våra föreg:de canalanläggningar varit ett stort misstag alt man till för högt belopp bestämt den andel i kostnaden, sorn af de enskilde borde bestridas, ty följden deraf har varit, att canalafgifterne ofta måst bestämmas så höga, alt det nyttiga ändamålet derigenom till en stor del motverkats.
Hr von Troil tilläde sedermera muntligen:
Då enligt hvad jag tror mig veta, del icke går an att i detta ögonblick anhålla om H. Ex. Hr Gr. o.
Landlm:s propos. pä afslag å betänk, och bifall till K. M:s nåd. propos., så nödgas jag, ehuru utgången icke lärer vara tvifvelaktig, anhålla om äterremiss, med förklarande från R. o. Ad:s sida, att
Ståndet anser den ifråga var. canalanläggningen vara af den vigt för fäderneslandet, att den af K.
M. äskade summan bör beviljas.
Skulle likväl H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, finna med formerna öfverensstämmande att genast framställa propos. på afslag å denna punkt oeh bifall till K.
M:s nåd. propos., så frångår jag den af mig förut äskade propos.
Gr. Horn, Claes Fredr.; Jag beklagar lifligt, att det sakrika anförande, som Hr von Troil afgifvit, icke lärer under denna riksdag kunna leda lill någon påföljd, dä jag nemi. nu hört här från landtmarskalksbordet tillkännagifvas, att 3:ne
Stånd redan afgjort frågan; likväl måste jag instämma i Hr von Troils önskan, att hans yttrande måtte varda till StatsUtsk. remitteradt, då det olvifvelaktigt kan anses såsom ett material, att vid en kommande riksdag af StatsUtsk. bearbetas.
Det tyckes mig, att
Utskrs afslag å denna vigtiga fråga är så omotiveradt, som det möjligen kan vara, oeh att således motiver till framkallandet af en annan åsigt i ämnet är hvad StatsUtsk. behöfver och måhända kanske till en del äfven önskar.
Jag instämmer således i Hr von Troils begäran, alt, oaktadt det ingen påföljd för närvarande kan hafva, likväl detta hans anförande måtte i StatsUtsk:s archiv nedläggas; väl vetande, alt, då denna fråga, sorn visserligen vid nästa riksdag upptages, åter kommer under öfverläggning, StatsUtsk. återgår till sina handlingar vid förra riksdagen, för att tillse hvad dervid varit vidgjordt.
Jag kan likväl icke undertrycka en tanka, som hos mig uppstår, då jag ser Utsk. vid denna fråga isynnerhet hafva afgifvit en förklaring, som jag beklagar högeligen måste vara en åsigt hos R.
St:s StatsUtsk., nemi. att tillgångar saknas för sådane förelag, som det nu ifrågavar.
Det synes mig likväl, som Den 10 Februari. 267 StatsUtsk. här skulle kunnat föreslå tillgångar vida utöfver behofvet, örn man nemi., i st. f. att för dagen använda den bespara* de penningen såsom ett capital, ville begagna den, till alt grunda ett fondsystem, hvilket otvifvelakligt är det enda sättet att åstadkomma arbeten i stort till någon allmän båtnad och verkligt system.
Det är naturligt att jag vid denna fråga fäster en särdeles vigt, då jag med densamma måste förknippa en annan stor angelägenhet, den nemi. att förekomma det tilltagande eländet i landet genom en öfverbefolkning af proletärer, som ganska säkert inom kort komma att sakna ärligt arbete, derest vi icke på något sätt söka underlätta de arbetskrafter, som nu blifva för Riket döda och, hvad än värre är, skadliga, om de användas till brott, i st. f. till nytta.
Jag beklagar ännu en gång, att de 3:ne Ståndens bifall till hvad Utsk. föreslagit nu, åtminsione vid denna riksdag, göra det för R.
St. omöjligt att komma in på de.n bana, som jag anser för fäderneslandet af högsta vigt.
Efter, afhörande af de upplysningar, som Hr von Troil afgifvit och jemförande deraf med det beslut, hvaruti StatsUtsk. stannat, kan man icke afhålla sig från en känsla af verklig och djup bedröfvelse.
Detta anslag har likväl af K.
M. blifvit pä anförda, goda skäl föreslagit; det har således icke kunnat nu förebäras, att saken icke blifvit af Regeringen undersökt och förordad.
För 3:ne år var icke mera hegardt än 115,000 r:dr; den ärliga summan uppgick till föga mer än 38,000 r:dr..
Och ändock är ett arbete af en så omätlig vigt afstyrkt, under förevändning af bristande tillgångar.
Under det man ej velat samtycka till en ringa förhöjning i tullafgifterne å sådane varor, som ganska väl kunde fördraga den, vägrar man, under förevändning af bristande tillgångar, anslag till arbeten, sådana som detta.
I hvarje annat laud skulle det anses såsom en blygd för Regering och folk, att sä länge hafva uppskjutit ett företag, sorn, enligt hvad ådagalagdt blifvit, är af så stort inflytande på fäderneslandets välstånd- Och likväl bar Utsk:s uppmärksamhet af några dess medlemmar blifvit allvarligen fästad vid detta ämne, och vid de allmänna åsigter, ur hvilka sådana frågor böra behandlas.
I afseende å desse allmänna åsigter förenar jag mig med Gr. Horn.
Det är i högsta grad obetänkt, om, i afsigt att årligen inspara, vere det några hundra tusen r:dr, ja, om de än behöfde upplånas, man utsätter landet för att öfversvämmas af arbetslösa personer.
Medborgarne äska arbete; de få icke arbete, utan gripa af nöd till olagliga medel; och åtgärder måste dä, i och för deras skull vidtagas, som uppgå i kostnad årligen till ett vida större belopp, än det, sorn man velat bespara.
Jag vet verkligen icke till hvilken conclusion jag skulle komma, då en ålerremiss icke har för denna riksdag någon praktisk verkan.
Enär likväl den blifvit begärd och ansedd nyttig med afseende på besluten vid en kommande riksdag, får jag förena mig med de Hrr., sora yrkat återremiss. 265 Den 10 Februari.
Hr Lagerhjelm, Pehr: Friherrarne Palmsljernas och Tersmedens i delta ämne afgifna reservalioner äro så upplysande, att, om man dertill lägger hvad Hr von Troil yttrat, så blir man fullkomligt öfvertygad derom, att de medel, som lill detta ändamål af R, St. skulle anslås, skulle blifva bland de mest välgörande.
Det synes mig ock som hade StatsUtsk. icke varit likgilltigt för ifrågavar. företag, utan som skulle Utsk. hufvudsakligen af brist på medel hafva ansett sig icke kunna företrädesvis tillstyrka det begärda anslaget.
Detta gifvet’ tillkänna, att Utsk., om det möjligen kommmer i en annan ställning, än den hvaruti det na är, måhända skall vara benäget att gå K.
M:s önskan lill mötes; och då Utsk. möjligen skulle kunna komma i tillfälle att utfinna nödige medel, ifall någon del af baucovinsten kommer att till Riksg.- cont. öfverlemnas, så anhåller jag, på delta och de skäl, som af Frih.
Palmstjerna blifvit anförda, om ålerremiss af denna punkt.
Det kan icke vara någon af R. o. Ad:s ledamöter obekant, att stora och mäktiga behof, både för försvarsverket till lands och sjös, för uppfostringsverket och för en mängd andra af förvaltningens grenar finnas, hvilka, vid uppgörandet af K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, sökt göra sig gällande och till en del blifvit af K. M. pröfvade.
Vid läsningen af nämnde propos. torde äfven hvar och en finna, att den noggrannaste jemkning sökt göras, för att icke begära af R.
St. större anslag, än som skulle motsvara befintliga tillgångar.
Jag tror mig äfven känna, alt ett noggrant öfvervägande skett emellan sådane anslag, som borde utgå till de ändamål, som egentligen afse administrationens gång och förbättringar deruti, och sådana, som afse productiva företag och näringarnes förkofran.
Jag tror mig veta, att om man å ena sidan var angelägen om fyllandet af Statens, för dess raska verksamhet, oundvikliga behof, man å den andra i statsekonomiskt afseende var angelägen att icke förbise sådane anslag, som, om de biföllos, kunde för framtiden alstra högre inkomster för samhället.
En proportion söktes derför emellan desse begge classer af anslag, och man ville dervid i möjligaste måtto afse de productiva företagen, eller sådana anslag, som kunde i framtiden återkomma lill Staten genom näringarnes förkofran.
Bland dessa voro de canalföretag, som af K.
M. blifvit föreslagne; minst af allt hade man kunnat tro, att desse anslag icke skulle äf R.
I ett land såsom Sverige, der man icke kan hoppas att med framgång kunna ställa communicationen genom jernvägar i den raska gång, som i andra länder med rastlös ifver sökes, måste man söka på annat sätt befrämja densamma, för att derigenom i möjligaste måtto nedsätta priset på de varor, genom hvilka man vill concurrera med utländningen.
Canaler böra dervid i första rummet afses, och under denna synpunkt föreslogs det anslag, som nu är i fråga.
StatsUtsk. har också icke ansett anslaget vara oriktigt; men det har skyllt på (om jag vågar nyttja detta ord) tillgångarnes otillräcklighet.
Jag vågar säga, att detta icke kan vara annat, Den 10 Februari.
Sn ett svepskäl; ty tillgångar finnas ännu, hvilka icke äro pröfvade.
Jag vill deribland nämna t. ex. en del af bancovinsten, hvarom R.
Måhända komma R.
St. att bestämma, att den icke skall för sådana ändamål som detta användas; men utredd eller afgjord är den saken likväl ännu icke, och den kan således komma i fråga att disponeras.
Då således frågan om lillgångarnes otillräcklighet, enligt min öfvertygelse, icke kan vara så alldeles bestämd, och ingen har nekat angelägenheten af det anslag, som nu är i fråga, så skulle jag vördsamt föreslå R. o. Ad. att återremittera denna fråga, med yttrande af sin öfvertygelse, att anslaget bör beviljas, samt med hemställan derjemte till Utsk., att Utsk., särskildt hvad denna fråga angår, måtte uppskjuta återremissens besvarande lill dess frågan om bancovinsten och öfrige tillgångar, som kunna möjligtvis uppkomma, blifvit afgjord; på det alt, sedan de skäl, hvarpå Utsk. stödt sitt afslag, möjligen blifvit undanröjde, Utsk. må komma i tillfälle alt, oförhindradt af detta utlåt., gifva ett tillstyrkande lill den framställning, som af K. M. blifvit gjord.
Jag instämmer med dem, som understödja K.
M:s nåd. propos. i denna del.
Företaget är af så stor vigt för samhället, att det, enligt min öfvertygelse, icke hade bort, på grund af behof, från StatsUtsk. afvisas till en framtid, då den närvar, tiden icke saknar tillgångar för att fylla de här uppgifna beloppen.
Bland de tillgångar, som jag hört upptagas, såsom användbara till ifrågavar. canalanläggning, har äfven varit bancovinsten.
Denna vill jag icke påräkna, ty vi hafva icke fått se någonting ännu från BancoUtsk. framstäldt, som visar oss hvad vi kunna hafva att vänta från detta Utsk:s tillgöranden vid denna riksdag; men R.
St. hafva ett annat verk, Riksg.cont., som icke eller saknar vinstmedel, och hvilka medel äro mera än fullt tillräckliga för detta anslag, utan att man ändock skall behöfva taga en enda skilling på capitalerne i Riksg.cont:s fonder.
Jag skulle derföre tro, alt man kunde hoppas på ett förändradt utlåt, från StatsUtsk., och jag vill instämma med Hr Silfverstolpe derutinnan, att man må begära uppskof med Utsk:s svar i frågan, till dess att Utsk. hunnit sluta regleringen af staten.
Det torde då visa sig, alt man för vissa anslag kunde anvisa den räntevinst, som Riksg.cont. äger; men om denna räntevinst till andra föremål anvisas, sä kan ifrågavar. utgift visas på blifvande öfverskott, helst man med full visshet vet, att öfverskott på statsverkets inkomster till nästa riksdag, om ej stora, dock i allt fall vida öfverskjutande det behof, som här är i fråga, komma att inflyta; så att således yttersta utvägen vore alt för denna utgift anvisa K.
M. på nämnde öfverskott.
Jag har föga att tillägga till hvad Frih. Palmstjerna, Nils, i denna fråga, med lika mycken sanning som känsla, yttrat.
Om någonsin hade StatsUtsk. för delta ändamål, och vid betraktande af landets allmänna ställning, bort bevilja det äskade anslaget.
Jag beklagar ganska myc - 270 Den 10 Februari: ket om frägan vid denna riksdag må helt och hållet anses såsom förfallen, hvilket tilläfventyrs är att befara, om det förhåller sig så, alt 3me Stånd afslagit den K. propos.; men jag hoppas likväl, att i en framtid möjligen något friare, och jag vågar säga, något dristigare statsekonomiska grundsatser inom vår representation mätte komma att göra sig gällande.
I öfrigt tillstyrker jag återremiss, på sätt de flesta talare här hafva yrkat.
M. i sin framställning om Rikets anslagsbehof, efter mitt förmenande, framställer minimum af behofvet för Rikets försvar, så dels afslyrker, dels till- styrker StatsUtsk. K. M:s nåd. propos., och R.
St:s beslut, såsom vi väl hafva sett, sluta med att i väsendlliga punkter förneka de måttligt tilltagna anslagen.
Detta är sorgligt; ty vi hafva medel nog att fylla dessa behof.
Lika sorgligt är det, att man, när K. M. å andra sidan framlägger förslag till befordrande af inhemska näringarne och landets förkofran, är lika döf för landets bästa.
Våra öfverläggningar visa en stor benägenhet att undandraga o«s den indirecta beskattning, som, genom öfverflödsvarors beläggande med höjd införseltull, kunde äga rum och hvarigenom tillgångar, hvilka man nu säger sig sakna, med lätthet kunna beredas.
Vi hafva likväl att påräkna en betydande bancovinst, ehuru dess belopp ännu icke är kändt; men det förefaller mig, sorn ett af fäderneslandets lyten äfven skulle här hota att göra sig gällande, nemi. lånehungern.
Kanske skola dessa medel reserveras för att fylla detta begärt Om H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, anser med formerna förenligt, att vid detta plenum lemna propos. till bifall å K.
M:s propos. och följaktligen till afslag å hvad StatsUtsk. föreslagit, så anhåller jag derom; i annat fall förenar jag mig med dem, som begärt återremiss, ehuru jag fruktar, att deraf ingen påföljd till sakens bästa är att förvänta, emedan beklagligen 3:ne
Stånds beslut icke kan rubbas, ehuru önskligt det än vore, att så beskaffade beslut icke ägt rum.
När jag anmälde mig, hade jag ännu icke hört Hr Lefre'ns yttrande.
Jag instämmer väsendtligen med honom.
De som afslagit förhöjning å tullen på åtskilliga öfverflödsvaror och derigenom äfven bidragit att förringa tillgångarne, torde nu finna, att sådane beslut omsider återfalla på de inhemska näringarne.
Jag anser frågan visserligen fallen i sitt nuvarande skick, och då R. o. Ad. icke kan emot 69 § Reg.F. bifalla K.
M:s propos. i detta ögonblick, men likväl bör uttrycka den mening, som så många af Ståndets ledamöter uttalat, återstår väl för oss ingenting annat, än att återremittera betänk, pä sätt flera talare redan yrkat.
Jag hoppas dock, lika med Hr Silfverstolpe, alt ännu må man icke anse saken vara alldeles förlorad.
Möjligen kan hon i en annan form än denna upplifvas, och det är i min tanke ett ytterligare skäl för återremiss.
Jag går så långt, att under en tid af betryck, sådan som denna, när tillfälle till förtjenst saknas för så mången, och då näringarne äro i betryck, anser jag
Staten snarare böra låna sig penningar för att Den 10 Februari.
271 utföra sådana företag, sora det nu föreslagna, än att dertill vägra anslag, hvartill medel måhända finnas, under det man plottrar bort Bankens penningar, till lån åt dem, som genom denna utväg äro ohjelpliga.
Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han, då det blifvit ifrågasatt, huruvida R. o. Ad. nu genast kunde afslå Utsk:s utlåt, samt bifalla K.
M:s nåd. propos., finge i afseende derpå uppläsa första raderne af 69 § Reg.F., hvilka innehöllo: ”Uppstå, antingen hos R.
St:s plena gemensamt, eller uti något af RiksStm, betänkligheter att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det, som rörer antingen statens reglerande, eller bevillms derefter lämpade hela belopp, eller hvad till Riksg.contis utgifter och inkomster hörer, eller grunderne för Riksg.cont:s styrelse och förvaltning, då böra de skäl anföras, på hvilka sådana betänkligheter sig stödja, samt meddelas StatsUtsk., som derefter tage ärendet under ytterligare öfvervägande.”
Då nu det förevar, ämnet vore en statsregleringsfräga, förmodade H. Ex., att R. o. Ad. funne, alt något annat beslut derom vid detta tillfälle ej kunde komma i fråga, än att antingen bifalla Utsk;s tillstyrkande, eller ock återremittera detsamma, med det förklarande, som R. o. Ad. kunde finna för godt att såsom dess tanke meddela.
Jag kan väl icke fullt instämma i Hr Landtm:s tillämpning af 69 § Reg.F., i anseende dertill, att denna fråga icke hörer lill slatsregleringen, utan helt simpelt är en fråga, som, ehuru den rörer ett anslag till ett allmänt företag, likväl är på sidan om statens reglerande; men jag instämmer fullkomligt deruti, att ändamålet bäst befrämjas derigenom, att vi icke nu afslå betänk, och bifalla K. M:s propos., hvilket till ingen slutföljd leder, utan att betänk, måtte varda till Utsk. återremitteradt med de vid detsamma gjorda anmärkmr.
Då Utsk. nemi. bland dessa anmärkmr får uppgift på verkliga tillgångar, så kan det svårligen komma ifrån att tillstyrka detta anslag, af samma anledning, som StatsUtsk. vid 1818 års riksdag, då R.
St. redan hade afslagit en K', propos. om anslag till residencebyggnader för landshöfdingar i åtskillige af Rikets städer, sedan Utsk. hade funnit en tillgäng af öfver 70,000 r:dr uti en fordran hos Konungariket
Danmark för fyringsmedel, inkom med förnyadt förslag, hvaruti den äskade summan tillstyrktes.
Utsk. har icke ibland Statens tillgångar upptagit Riksg.conhs räntemedel; desse icke allenast fullt motsvara, utan öfverskjuta mångfaldigt behofven.
Utsk. kan således derifrån mycket väl anvisa dessa 38,000 r:dr till nästa riksdag och ändock hafva tillräckligt öfver till andra ändamål, som blifvit afstyrkte.
Den a4 Mars f. m. 5oi dan färdiga; liar är icke fråga om förbindelser, bär finnes ej någon annan communicalion motsvarande denna, tvertom, den redan befintliga gamla canalen skall upphöra, ty det är omöjligt att kunna fortsätta det nya canalarbetet, om man icke beviljar hvad som behöfves för att sätta den i farbart skick.
Vidare ar meningen att utsträcka arbetet för att sammanbinda åtskilliga insjöar och deribland Siljan, hvarigenom tillfälle skulle beredas för Rikets mest vanlottade provinser alt kunna med lätthet tillegna sig de producler, som ej finnas inom deras eget sköte, afsätta sina egna i stället, lifva industrien och m. e. o. sprida trefnad och välstånd till de mest aflägsna byggden af landet.
Ytterligare har detta foretag rätt lill företräde framför alla andra i det afseendet , att upprättade contraclsvillkor redan finnas, hvarigenom bolaget förpligtat sig, att, om ett så och så stort bidrag på de oell de villkoren lemnäs, fullborda canalen, arbetet må nu komma att kosta mer eller mindre än hvad man calculerat.
Man anser likväl ej detta vara nog; man säger, dels att bolaget kan få för hög afkastning, dels att det anslag, som är i fråga, borde lemnäs i egenskap af lån; ty örn det ej lemnades såsom sådant, så skulle Staten icke kunna beräkna någon valuta för sina penningar.
Jag ber likväl att få fästa uppmärksamheten derpå, att ett företag, sådant som detta, är någonting belt annat än ett odlingsföretag, hvartill lån beviljas.
Af det förra har icke en enskild person ensamt fördelen, utan i afseende på detta speciella, eller Strömsholms slussverk, komma 2tne samliällsciasser att deraf draga fördel, nemi. den ena de stora bruks- eller andra industriägarne, i och för deras näringar, och desse personer hafva ansträngt sig så mycket som möjligt, då de underkastat sig både att sammanskjuta ett capital och att fylla bristen för alt fullborda canalen.
Begär man blott 3 proc. ränta på det lån, som Staten lemnar, jemte capitalafbelalning i en aflägsen framtid, så skall detta öfverstiga den nytta de kunna påräkna af canalen; de måste då saga nej (ill företaget, och detsamma afstanna!-.
Men den andra classen, mine herrar! den classen, som ej kan göra några sammanskott, den utgöres af Dalallmogen, som af företaget kommer att draga den största nyttan, ty den lättade transport, som derigenom uppstår, verkar, genom den hastigare afsätlningen, till ökad bearbetning af bergen inom
Dalprovinsen lill grufvebrytniogar, nya masugnars anläggande, förhöjd t slångjernssmide, större kolafsättning o. s. v. Man har sagt, att om denna canal fullbordades, skulle Dalallmogen komma i mistning af sin hittills åtnjutna förtjenst genom foror, som då aldrig komme i fråga: jag tror, af skäl jag förut nämnt, att den ökade lifligheten utefter hela canallinicn och hvad till denna liflighet gåfve anledn., skulle i mångfalldig måtto ersätta den förtjenst
Dalallmogen uppbemtar genom da har omlalta fororna. 3oa Den 24 Mars f. m.
Hvad afsättningen af en viss summa beträffar, hvaraf räntan skulle användas för detta arbete, så tror jag visserligen att en sådan afsättning vore öfverflödig; ty om Ständerne åtaga sig en förbindelse i detta fall, så lära ej kommande Ständer, efter hvad jag hoppas, upprifva vårt beslut, utan torde detsamma vara bindande så väl för dem som för oss; men då en sådan åtgärd är vidtagen af 2:ne Stånd, äfvensom att en af Riksg.eonCs Hrr fullmägtige skall hafva controll öfver medlens rätta användande, så anser jag det vara bäst ali i dessa beslut instämma, hvarom jag anhåller om proposition.
Hr Frill. o. Landtm, tillkä nnagaf, att plenum lomme att fortsättas på e. m. kl. 6.
Om den värde ledamoten nu vore här tillstädes, sorn för några veckor sedan befarade att samma splittring vore ibland oss för handen, som splittrade det fordna Carthago, så skulle han (inna, att sådana frågor, som dessa, just äro af den art att, de åstadkomma splittring, då det nu visar sig att personer, sorn eljest närmast förena sig med hvarandra, isynnerhet då fråga är örn anslag af allmänna medel, nu skiljas i sina åsigter.
Emedlertid är det icke utan en hög grad af tillfredsställelse, som jag erinrar mig att 2tne ledamöter, åtminstone in abstracto, hyllat den af mig framställda grundsatsens riktighet, att stora canaler böra byggas för Statens räkning, men ej af enskildta bolag.
Jag vill nu icke i allmänhet tala om denna princip längre, jag finnér la force des choses vara den, att man mäste lemna principer och endast söka huruvida man kan få något att vidhålla i den riktning, som tyckes komma att utgöra majoritetens beslut.
Jag tycker mig finna, att It. o. Ad. har mycken penchant för PresteSt:s beslut, och jag vill, med anledn. af denna min förmodan, tillse om icke i detta beslut skulle kunna inläggas ett och annat villkor, som öfverensstämde med min princip.