Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag å ena sidan vill medgifva den anmärkn., som Frih.
Raah nu uttalat, ang:de bemärkelsen af ordet städja, och all Utsk. måhända i någon mån misstagit sig, då det talas om ärlig städja, i stället att utbyta ordet städja mot något annat, t. ex. afgift; så kan jag deremot icke medgifva riktigheten af Frih.
Raabs förslag, att låta hela denna punkt utgå.
Jag ber nemi. att få fästa uppmärksamheten deruppå, att contraclerne, enligt den föreskrift, som slutet afl mom. i 7 § innehåller, skola charleras efter beräkning af ett års afgift.
Skulle nu denna § ang:de städje-contracter utgå, men det likväl stundom inträffar, att de äro ställde, icke på någon viss årlig afgift, utan att betalningen för en viss besinningstid erlägges en gång för alla, så vet jag i sanning icke, hvart ett sådant conlract skulle hänföras.
Ty det kunde icke eller hänföras till nästföljande morn., som talar om köpe-, gåfvo-och fasle-bref, såvida icke man antager Ulsk:s förslag, att orden ”besittning på viss tid” blifva tillagda.
Som delta likväl icke är afgjordt, torde det vara bäst alt låta denna punkt qvarstå, eller åtminstone uppskjuta dess borttagande till dess nästa punkt blifvit bestämd, der man kunde tillägga några ord om städje-contracter på viss tid.
1 annat fall kommer antingen Kronan att förlora den Si Den S Januari, f. m. charta, sorn belöper sig på dylika contracler, eller ock komma desamma alt charlcras efter en §, som icke är på dem lämplig.
Att med ordet städja i detta mom. alses den årliga räntan, kan inhemlas af de ord, sorn i slutet af mom. förekomma.
Der slår nemi.: ”För contracler, som å landel, särdeles i skogslracler, upprättas emellan jordägare och torpare eller andre personer 0111 några tunnland jord, dervid städja erlägges, beräknas chartsesigillalsealgiflen efter feni för hundrade af den öfverenskomma städjan, eller då, utöfver slädjan, prestationer följa, med städjeräntans tilläggande lill prestationernas värde.”
Det är således den årliga räntan, som städjan utgör, och städjeränta är ieke något främmande ord för Svenska kameralen.
Den skiljer sig från arrende derigenom, alt arrendatorn kan uppsägas frän sitt arrende, men den som gifver städjeränta, siller qvar på lifstiden.
Jag medgifver, att om det öfverallt, der ordet städja nu förekommer, i stället hade stått städjeränta, så hade saken varit ännu klarare, men likväl bör ingen kunna misstaga sig, som något förstår vårt. kameralväsende.
Det skulle vara möjligt, att, såsom Frih.
Raab föreslagit, utesluta hela morn., och låta dessa contracler taxeras t. ex. elter den tariff, som linnes i 1 moni., men man skulle likväl dä ofta komma alt stanna i ovisshet, t. ex. vid ett slädjeconlract för en kolare, som får en hit jord mot vissa dagsverken om året.
Jag linner således intet skäl att afstyrka bifall till denna punkt.
Hvarföre jag tog mig friheten att föreslå borttagande af denna punkt, var för alt gå Hr Printzenskjölds önskan om förändring lill mötes, och jag trodde, all delta skulle kunna ske på det sätt jag anlydt; men då Hr Printzenskjöld biträder min åsigt om olämpligheten att lägga adjectivet årlig till städja, så afslär jag från detta yrkande och anhåller endast om afslag å det föreslagna tillägget.
Afven jag instämmer i det sednast af Frih.
Raab gjorda förslag, emedan jag anser, att då städja är någonting, som endast en gång gifves, så kan man icke tala om årlig städja, och det föreslagna tillägget skulle således snarare åstadkomma misslydningar än ett förtydligande.
Uppå härefter framställd propos. biel’ Ulsk:s i denna punkt gjorda förslag af R. o. Ad. afslaget. 22 punkten, ang:de tillägg af orden ''eller besittning på viss tid” efter ordet ”äganderätt”, i /), mom. t punkten af 7 § i nu gällande författning.
Det mom. hvilket nyss var föremål för R. o. Ad:s pröfning och i hvilken den af Ulsk. före slagna förändring afslogs, har Ulsk. ansett stå i nära sammanhang med det morn., som nu är föredraget.
Sedan Utsk. föreslagit det 1 mom. af denna § att endast omfatta den sä kallade Den 8 Januari f. m. 85 ärliga afgiftcn, så trodde Ulsk. sig böra hänföra sådana städjeconlraeter, der städja endast en gång i ett för allt erlägges, till deni, som kallas köpebref, eller köpeafhandlingar, ehuru icke äganderätten derigenom öfverlätes, och Utsk. trodde således äfven, att dessa conlracter borde pä enahanda sätt charleras.
Men sedan R. o. Ad. nu afslagit det första förslaget, hvaraf följden blifver, alt punkten, sådan den nu hefinnes i författningen, kommer att tillämpas för sådana contracler, der en afgift under namn af städ ja, huru hög som helst, erlägges, och att dessa conlracter böra charteras till, 5 proc., så anser jag, att det skulle föranleda till en misstydning, om orden ”eller besittning pä viss tid” inflyta i denna punkt, hvarföre jag anhåller att delta tillägg mätte afsläs.
Jag är till alla delar förekommen af den siste värde talaren och får förena mig med honom i begäran om alslag. R. o Ad. afslog Ulsk:s i denna punkt gjorde hemställan.
23 punkten, ang:de förändrad lydelse af f. morn. 2 punkten i 7 § af nu gällande författning.
Jag hemställer, om icke, enligt Svenskt språkbruk, jag vill icke säga i dagligt tal, men i skrift, särdeles när juridiskt ämne afhaudlas, ordet lösören helyder all lös egendom?
Då äro äfven, om jag icke misstager mig, skepp, fartyg och båtar lösören; och om man åsyftar att skrifva en Svensk författning, mäste man således förändra den nästföljande meningen till följande lydelse: äfvensom köpeafhandlingar om andra lösören.
Jag hemställer, om icke i Utsk:s förslag blifvit uteglömda de orden: ”hvilka i säljarens vård qvarstå”; ty meningen är alt få chartan bestämd för sådana lösöreköp, som enligt 1835 års författning ingås.
Jag instämmer till alla delar .med Frih. Palmstjerna, erkännande, att det varit ett förbiseende hos Utsk. alt icke insätta ordet andra.
Men jag gör jemväl en annan anmärkning i afseende på redaclionen.
Orden äfvensom och äfvenledes förekomma i samma mening på ett sätt, som stöter örat, hvarföre jag anser att äfvenledes bör utbytas emot jemväl.
Hvad sjelfva saken beträffar, så kan det visserligen äga sin riktighet, att med dessa köpeafhandlingar hufvudsakligen afses sådana, som angå lösören, hvilka i säljarens vård qvarblifva, men Ulsk. förbisåg likväl icke, att köpeafhandlingar om lös egendom kunna äga runi, i hvilka den i 1835 års författning föreskrifna form icke blifvit iakttagen, men hvilka Ulsk. likväl icke mera än ändra ansåg böra befrias från charta-sigillata, då de vid domstol uppvisas.
Jag tror således, att man gör rättast i alt bifalla delta stadgande, endast med den förändring, som Frih.
Palmstjerna föreslagit. 86 Den S Januari f. m. Frih.
För min del tror jag, att Gr.
Lagerhjelkes anmärkn. icke saknar grund.
Det torde nemi. icke hafva varit Utsk:s mening, alt alla köpeafhandlingar om lösören skola vara ogilltiga, såvida de icke charteras; men då en sådan följd skulle kunna härledas af de nuvar. ordalagen, tror jag det vara fullt skäl att, lill förekommande af ali otydlighet, insätta den mening, Gr.
Då jag gaf min röst åt det af Ulsk. här föreslagna tillägg, så skedde det visserligen i den ölvertygelse, att dermed afsågs sådana lösören, sorn i säljarens vård qvarblifva.
Jag instämmer derföre i allo med Gr.
Lagerbjelke och tror, alt om hans förslag bifa lies, är det tillägg Frih.
Palmstjerna velat göra icke behöfligt.
Att den anmärkn., som först gjordes i af seende på uppställningen af denna §, är riklig, derom är ingen tvifvel, men jag anser för min del så mycket angelägnare alt antaga Gr.
Lagerhjelkes redaction, som man i annat fall skulle komma till en motsägelse.
Första delen af mom. lyder nemi.: ”köpe-, bytes- och gåfvobref om skepp, fartyg och båtar af öfver 10 lästers drägt.”
Dermed menas naturligtvis, att afbandlingar om båtar af under tio lästers drägt skulle vara befriade från charla; men då sedan förekommer: ”äfvensom köpeafhandlingar om lösören”, så måste derunder jemväl innefattas båtar med mindre än tio lästers drägt, och således skulle de efter sednare mom. komma att charleras, ehuru de enligt det första äro fritagna.
Då Utsk. endast har menat sådana köpeafhandlingar, hvarigenom lösörena i säljarens vård qvarblifva, så är det väl bäst att uttrycka saken såsom man har menat den, och således antaga Gr.
Lagerhjelkes förslag.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att de nu föreslagne förändringarne icke motsade hvarandra, och att vid sådant förhållande H. Ex., för att upptaga dessa förändringar i samma propos., finge hemställa, om R. o.
Ad. bifölle, att den ifrågavar. punkten af 7 §:s 4 mom. må blifva så lydande: ”köpe-, bytes och gåfvobref om skepp, fartyg och bålar af öfver 10 lästers drägt, äfvensom köpeafhandlingar om andra lösören, hvilka i säljarens vård qvarstanna, böra jemväl, för att vara gällande, förses med stämpladt papper etc.
Ropades ja. 24:de punkten, ang:de förändrad lydelse af 3:dje •punkten i f mom. 7 §; 25:te punkten, ang:de rättelse af tariffen i 7 mom. 7 §; samt 26:le puuklen, ang:de förändrad lydelse af t punkten i 8 § af nu gällande författning.
Hvad Utsk. i dessa punkter föreslagit och tillstyrkt, blef af R. o. Ad. bifallet.
Ex Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 0 e. m.
Den 8 Januari f. m. 27:de punkten, angide åtskilliga ifrågasatta förändringar i nu gällande författnings g §, om stämpling af tidningar.
Som fråga nu är om tidningar och deras stämplande, torde R. o. Ad. tillåta mig att göra en kort framställning om tryckfrihetslagstiftningen i andra länder, jemförelsevis med vår.
Innan jag ingår i denna fråga, måste jag likväl, på det man icke må gifva åt mitt yttrande en annan färg än den, det verkligen häfver, och till hvilket man är mycket fallen i vår tidningspress, förklara, att jag är, och alltid varit en sann och tillgifven vän af tryckfrihet; att jag alltid ansett den utgöra ett conditio sine qua non af den representativa samhällsordningen; att jag i flere af mina skrifter framställt denna öfvertygelse, och alt jag äfven som riksdagsman alltid arhelat i detta syfte.
Till bevis härpå, skall jag anföra, alt jag var bland dem, hvilka i frigast bestridde, och jag tror i någon mån bidrog all i della
Stånd tillintetgöra det farligaste af alla försök, som hittills blifvit gjordt emot vår tryckfrihet, nemi. det af 1835 års Const.Utsk., som yrkade, att juryn i tryckfrihetsmål skulle upphäfvas, och dessa mål hänföras till de ordinarie domstolarne.
Jag måste äfven nämna, att jag vid samma riksdag, för att afhjelpa de med skäl af Const.Utsk. vår nuvar. jurv förebrådde bristfälligheter
(Den väljes, i stället att, som i alla andra länder, utlottas utur ett större antal namn; den väljes till en tredjedel af hvardera part, hvilket förvandlar jurymännen sjelfva till parter, och den väljes till den sista tredjedelen af domstolen, som derigenom i förhand kan afgöra målets utg äng, och gör sig sjelf till jäfvig.), i samråd med en afliden och saknad vän, llr Commercerådet Zenius (då medarbetare med IIr Lagman Richert i det nya lagförslaget) utarbetade planen lill en förbättrad jury i tryckfrihetsmål, hvilken då myckel uppbars af den liberala pressen, men förkastades af Utsk., troligen derföre att det ansåg förslaget vara för myckel liberalt.
Alt. mina åsigter om tryckfrihet förblifvit de samma, torde jag äfven kunna bevisa derigenom, alt jag för några veckor sedan inlemnade ordagrant samma förslag lill vårt nuvar.
Const.Utsk. jemte uppgift å några andra större bristfälligheter i vår tryckfrihetslag, sorn jag anmodade Utsk. att taga i öfvervägande.
Det lyster mig nu att se, huruvida den liberala pressen, som år 1835 högt gillade mitt förslag, icke nu kommer att ogilla detsamma; ty fordringarne hafva stigit i samma mån eftergifvenheten vari större, ett förhållande, som öfvertyga!1 mig om concessioners felaktiga politik.
Det ofvan anförda torde befria mig från tillmålet all vara fientligt sinnad emot tryckfriheten, ehuru jag visserligen inser, att den hos oss rådande leder till sådana missbruk, all de icke kunna annat än nedsätta pressens anseende hos den bildade classen af samhället.
Jag skyndar nu att öfvergå till den jemnförelse af tryckfrihetslagstiftningen i- andra länder med vår egen, som jag 88 Den 8 Januari f. m. ofvan utfästat mig till.
Det finnes utom Sverige och Norrige, icke mera an fyra länder i Europa, der tryckfrihet äger runi, dessa länder äro England, Frankrike, Belgien och Spanien.
Hvad tryckfrihetslagarne i Spanien beträlfar, har jag icke rätt reda pä dem; men påminner mig, att för några år sedan, under en af dessa reactioner, hvilka så ofta inträffa i della land, mohben i Madrid kastade sju ultra liberala avisskrifvare uti en brunn.
Jagar långt ifrån att gilla ett så brutalt Förfarande, om till och med det skulle vara sant, sorn man påslår, alt desse ; visskrifvare vållat Spaniens dä varande inkräktning och ofärd.
Jag nämner delta blott såsom elt bevis på, alt journalisten sjelf ofia kan falla ett offer för de folkrörelser han tillvägabringa!'; jag gillar detta folkutbrott så mycket mindre, som jag hyllar den Christna läran, som säger, att man till och med på Söndagen bör draga den utur brunnen, som fallit deri.
Den Fransyska lagstiftningen har jag något bättre reda på; den grundar sig på följande sladgauden:
Anfall mot Konungen, mot någon af de 2:ne Kamrarne, mot deras ledamöter, mot chartan och mot allmänna lagen, anses vara delits (brott) och straffas medelst böter ifrån och med (500 francs t. o. m.
50,000 frans samt med fängelse ifrån och med sex månader t. o. m. 10 år.
Domaren äger rättighet ali efter omständigheterne fördubbla detta maximum, och domina förbrytarn antingen till lifstids fängelse, till deportation eller till 100,000 francs böter.
Den ansvarige utgifvaren af en Fransk tidning mäste hona fide vara ägare af minst en tredjedel af förenämnde böternes maximum, vill säga ägare af 33,000 francs.
För denna summa mäste han ställa gilitig borgen, eller säkerhetshandliug, och inlemna dea till just.miuislern, på det ali tillgång alltid må finnas lill denna del af böternes utgörande.
Dessa böter fä icke sammansk jutås af någon association eller utgöras medelst subscription, vid ännu större laga ansvar.
Efter andra resan, som tidning blifvit fälld, kan domaren indraga tidningen; det beror af just.ministern att gifva eller neka nytt patent (privilegium).
Boktryckaren, som trycker, och bokhandlaren, som säljer indragen tidning, förlorar sitt patent.
Den som säljer sådan tidning på gatan, straffas med fängelse, efter polisens godtycke.
Dessa, mine Hrr, äro hufvudgrunder för Juli-revolutionens tryckfrihetslag.
Den gifver anledn. lill allvarsamma betraktelser, när man jemför den med vår egen, enligt hvilken tidningar kunna uppväxa lik champignoner, ulan all borgen eller förmögcnhetsvillkor, ulan tillstånd, enär detta icke kan nekas, och med så ringa ansvar och så obetydliga böter, ali de knappt förtjena omnämnas.
Det är endast anfall mot utländsk regering, som medför ett större ansvar; men som dessa aldrig begagna denna rätt, är äfven detta ansvar illusoriskt.
Denna tryckfrihetslag gifver journalisten dessutom en rättighet, som ingen annan i verlden äger, icke ens den.
Nordamerikanska, den nemi. att fritt få ransaka alla Statens offentliga verk oell der befintlige handlingar, för att efterleta anmärkningsmål emot Styrelsens orgauer.
Den Den S Januari f. ni. 89 Den Belgiska tryckfrihetslagen är ganska lik den Franska, och torde derföre icke behöfva upprepas här.
Den gifver just.- ministern rättighet alt neka patent för ny tidning; den innehåller höler lill sådant belopp, att en mig namngifven journalist ännu sitter i fängelse i Brussel, för höler, sorn ålades honom för sex är sedan, och hvilka han ännu icke mäktat betala.
Den Holländska lagen är strängare än den Belgiska, hvarföre jag icke upptagit delta land, såsom varande bland dem, som äga verklig tryckfrihet.
Den Engelska tryckfrihetslagen (libe! act) är mycket friare än den Franska, liksom del Engelska folket i allmänhet är friare än det Franska; likväl finnes der ett mäktigt cörrecliv emot tryckfrihetens missbruk, nemi. juryns rättighet att bestämma bölernes belopp.
Så påminner jag mig t. ex., att tidningen The Murning Post förlidne är dömdes af en jury till 4000 L.
St. böter derföre alt den yttrat, att en viss Miss, hvars namn undfallit mig, skulle blifvit enleverad, hvilket befans vara osant.
Till och med den Nordamerikanska republiken äger återhållande lagar mot tidningspressen.
Juryn der bestämmer, liksom i England, bölernes belopp, och kan äfven ådömma fängelse pä längre lid.
Så har förlidne år en journalist i NevvYork blifvit dömd till 1,000 dollars böter och till tre månaders fängelse i Black well (ett correctionshus i granskapet af staden NewYork).
Uti båda sistnämnda länder, och i synnerhet i England, linnes dessutom ett ännu kraftigare correetiv emot tidningspressens missbruk, den domsrätt nemi., som congressen i det ena landet och parlamentet i det andra äger, all. förutan jury eller donislolsälgärd fälla den lidningsredacteur, som förgått sig mot Husets privilegier, till fängelse eller lill böters erläggande.
Desse privilegier tillkomma egentligen representationens ledamöter.
Det är förbjudet att bifoga noter lill deras tal; och sådana, som de, hvilka nyligen blifvit bifogade ett af mina anförandpn på riddarhuset, skulle i England och troligen äfven i Amerika medföra för tidningens ansvarige redaeteur flere månaders fängelse.
Jag nämner detta blott såsom ett factum, heintadt från andra fria länders lagstiftning, der tryckfriheten är äldre än hos oss och burit de ymnigaste frukter.
Om sådana lagar icke linnas, måste representationen snart falla ett oller för tryckpressens öfvermakt, ty det linues alltid ledamöter inom en sådan, hvilka frukta pressens anfall, och äro svage för dess beröm.
Dessa blifva inlimiderade och publicitetens vigtigaste del, tribuncus yttranderätt, går förlorad.
Afven i frihetens interesse höra sådane lagar finnas, ty tidningspressen utgör ett tveäggndl svärd, hvilket, i fall det någon gång skulle falla i häuderne på en despotisk sinnad regering, lika väl kan vändas emot friheten, som emot regeringen.
Till och med för journalisten äro dessa lagar nyttiga; de förädla anfallet, dä någon fara dermed löpes, men stämpla det i motsatt läll med feghetens nedriga karakter.
De befria äfven de akt6 H. 12 90 Den 8 Januari f. m. ningsvärde journalislerne, hvilka visserligen icke eller saknas hos oss, från det slags medtäflare, hvilka nedsätta yrket i den bildade allmänhetens ögon.
Representantens yttranderätt är äfven hos oss försäkrad genom Reg.F:s 111 §, som säger, ”att riksdagsmannens ord skall vara fredadt”.
Att använda denna § i det ifrågavarande fallet, vore likväl alt göra för mycken heder ät en tidning, som i alla afseendcn hörer lill det sämsta slaget.
Del är obehagligt för mig, i den samhällsställning jag uppnått, att draga i härnad emot radicalismens talrika corypheer, i synnerhet som dessa äro understödde af en nära allrådande och ansvarslös tidningspress, och vore det visserligen lugnare för mig att vid aftonen af min lefnad, likt mången annan, flegmatisk åskåda huruledes fosterlandet allt mer går den lutande banan utföre, på hvilken det i detta afseende befinner sig; men, mine Hrr, jag anser det vara en moralisk skyldighet ali uppträda emot mitt lands inre fiender, så väl som jag uppträdl emot dess yttre, och jag kan icke anse annorlunda än såsom motståndare af mitt lands bästa de, som velat införa ett representationssätt, som skulle störtat landet i en afgrund af olyckor, hvilka sedermera yrkat en förändrad arfslag, som skulle ännu mera sönderslycka den Svenska jorden, och hvilka pä allt vis söka att undergräfva Konungamakten.
Della anförande blef här afbrutet af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm*, med anhållan, att Gr.
Björnstjerna icke måtte för mycket aflägsna sig från det förevar, ämnet, som nu rörde stämpling af tidningar. H. Ex. Hr Gr.
Jag har sagt hvad jag anser såsom en moralisk skyldighet, och denna skyldighet skall jag söka uppfylla så långt jag förmår, öfvertygad om, alt mången god medborgare skall hålla mig räkning derför, och att en icke aflägsen framtid skall göra det ännu mera.
Jag får anhålla, att den nu före dragna § mätte afdelas i vissa delar och discuteras momentvis.
Jag vill nemi. rösta för bifall till en del af densamma, men yrkar deremot afslag å åtskilliga andra, dem jag skall taga mig friheten framställa.
Sålunda bifaller jag det första morn., så vidt det rörer, hvad med .] ark förstås, och anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes först på denna punkt framställa propos.; hvarefter jag förbehåller mig, alt i afseende på den tariff, som Utsk. sedermera föreslagit, få ordet.
Palmstjerna: Såvida Hr Gr. o. Landtm, samtyc ker till det föredragningssätt, som Hr Printzenskjöld begärt, torde jag återfå ordet vid de punkter, der jag måhända kan hafva någon betänklighet att anmäla.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att något hinder icke förekom deremot, att hvart och ett af Utsk:s yttranden i fråga om 9 § särskildt förekom lill discussion och afgörande.
I>e n 8 Januari f. m. Gr. Cronhjelm:
Jag anhåller, alt R. o. Ad. malte fatta beslut oin rättelse af ett skriffel.
Det står nemi. qvadrat-decinialfot, men sorn man vet, finnes icke några decimalfot, utan det bör liela blott qvadratrot.
Jag skall vara helt kort, emedan hvad jag ämnar säga, icke hörer till ämnet; men jag hemställer till Hr Gr.
Björnstjerna om det är rätt, om det är klokt alt stämpla såsom rikets fiender H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, afbröt talaren, med yttrande, alt II.
Ex. nyss tagit sig friheten att fästa Gr.
Björnstjernas uppmärksamhet derpå, att han hade aflägsnat sig från ämnet, dä han vidrört den nu af Hr Tersmeden omnämnde fråga, och alt H. Ex. derföre nu anhöll, alt denna fråga icke mätte till öfverläggning upptagas.
Jag tror, att jag nyttja de uttrycket fiender eller motståndare.
Dessa ord lära komma på eli ut, men jag hade dock helst velat använda det sednare.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, i anledn. af den begäran, som blifvit gjord derom, att förevar, punkt må momentvis blifva föremål för beslut, nu först finge hemställa, om R. o. Ad. hi föl le den del deraf, hvaruti Ulsk. afstyrkt allt afseende å Gr. von Schwerins motion, om erläggande afen skilling b:co lodet, såsom portoafgift för tidningar och periodiska skrifter, hvilka genom Postverkets försorg afgå.
Ofver de motiver, på hvilka Utsk. förklarat, alt intefafseende borde fästas vid Gr.
Schwerins motion, kunde vara mycket att säga.
Men —”kan ock en Elhioper förvandla sina hud, eller en Pardor sina fläckar?” Hjelper det, att slå vatten på en gås?
Jag underlåter att i auiedn. af dessa motiver vidare yttra mig.
Jag ber att, för egen tillfredsstäl lelse, få gifva tillkänna, att jag icke haft del i uppställande af de motiver, som Utsk. framställt; tvertom hade jag önskat, alt N motiveringen varit annorlunda än denna, som af mig visst icke godkännes.
Uppå härefter framställd förnyad propos., biföll R. o. Ad. Utsk:s yttrande, i afseende på Gr. von Schwerins berörde motion. H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade bifalla den del af ifrågavar. puukt, hvari Utsk., med yttrande att den af Hr Roos föreslagna stämpelafgift vore alltför hög, hemställt, att hvad Hr Roos i fråga om stämpelafgiftens belopp föreslagit, må förfalla.
Ropades ja och nej. 92 Den 8 Januari f. m.
Jag anhåller, alt något utlåt, öf ver Hr lloos’ molion icke malle meddelas, annorlunda än i sammanhang med den punkt, som rörer beloppet af stämpelafgiftcn för hvarje halft ark.
I anledn. häraf hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landin]., om R. o. Ad. bifölle, alt denna del af Utsk:s ullåt. må förekomma till pröfning i sammanhang med den del deraf, hvaruti förslag till stämpelafgiftens bestämmande blifvit afgifvet; men innan den propos. hann blifva besvarad, anipälde och yttrade sig Frih.
Jemte det jag får förklara, alt jag tillhört Ulsk:s majoritet, då jag deltagit i beslutet om de premisser, som blifvit klandrade, tillåter jag mig fäsla uppmärksamheten derpå, att Hr Roos föreslagit 4 r:st. för halft ark, 8 r:st. för helt o. s. v. Delta är så ofantligt högt tilltaget, att jag vågar framställa den fråga, huruvida icke R. o. Ad., ulan afhidande af beslutets fattande öfver 1 morn., ville afslå Hr Roos’ motion. ‘ X Frih. Cederström, Jacob: Då R. o. Ad. i elt sedna re mom. kommer i tillfälle att besluta öfver de afgifter, som böra äga rum, så torde hvad Utsk. föreslagit i anledn. af llr Roos’ motion endast böra läggas till handlingarne.