Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Don framställning, som blifvit gjord i den nu föredragna motionen, afser ju ingenting annat än alt Sverige, icke isoleradt och på egen hand, utan i förening med andra lör traktaters helgd nitälskande makter, mätte på diplomatisk väg söka bereda en djupt förorättad nation återvinnande af de fri-och rättigheter, som blifvit densamma högtidligt tillförsäkrade, på samma gång de gjordes lill sin nuv:de herrskares undersåter.
Den röst i Europas rådslag, som Sverige på ärans fält, under sin nuv:de dynastis stamfader förvärfva!, må väl ej, när nu ett tillfälle erbjuder sig att göra den gällande, anses fursuten, i en tid, då hans värdiga ättling här för spiran, på ett sätt, som tillvunnit honom nationens tacksamhet och Europas aktning.
Det förslag, motionären här framlagt, är, jag vågar påstå det, ett genljud af hela landets opinion, en röst ur Sverska folkets hjerta; och då jag velat äfven med min ringa stämma understödja detsamma, och bland eder, Mina Hrr! bland Sveriges Riddersmän, uttala mina varmaste önskningar för ett i ordets sannaste bemärkelse ridderligt folk, så har det skett för att derigenom fullgöra min pligt som ledamot af delta hus, som vän af mitt land och mitt folk.
Jng öfverlemna r nu ordet åt andra talare, hvilka nog förmå bättre uttrycka, men säkert icke klarare uppfatta, icke djupare känna Sveriges förbindelse emot denna Niobe bland nationerna, emot Polens ädla, olyckliga folk.
Det är med en viss tvekan, som jag uppträder och yttrar mig efter ett sådant anförande, som det vi nu hort afgifvas af Hr Tersmeden, och jag Den 16 M»r>.
183 skulle icke hafva gjort det, om jag icke ansåge att det läge vigt på att flere talare inom detta hus uppträdde mot de åsigter, som uttalats af Gr.
Anckarsvärd, hvars försigtighet i denna fråga torde ådraga sig desto större uppmärksamhet i Ekon.- Utsk:t, som Hr Gr:n förr gjort sig känd såsom en skarp motståndare till 1812 års politik.
Jag kan icke föreställa mig annat än att det intresse, som öfverallt i landet försports för det lidande Polska folket, skall vara lifligast på detta rum hos ättlingarne efter de frejdade män, som under Gustaf IF Adolf, Carl X och Carl Xll kämpade och blödde på Polens fält, och jag tror det vara rätt att uttrycka ett sådant deltagande.
Orri här vöre fråga om en så beskaffad framställning, som innebure en krigsförklaring, så skulle äfven jag anse det vara mycket oförsigtigt att lemna bifall till motionen, men, sorn motionären tydligt uttalat, och hvilket äfven den siste värde talaren påpekat, så afser förslaget blott att R.
M:s regering ville, i samverkan med andra makter, som garanterat Wienerfördraget, söka att på diplomatisk väg befrämja detsammas efterlefnad.
Jag är fullt och fast öfvertygad om att vår regering hyser samma deltagande för det olyckliga Polen, som Svenska folket.
Då för 3:ne år sedan en likartad fråga var å bane, — nemi. då Italienska folket stridde för sin frihet — var det ju med välvilja, som vår regering upptog folk-ombudens svmpathier för delta folk, och gick att, genom erkännande af konungariket Italien, befrämja dess sak.
O ni nu denna fråga skulle, såsom flere sammanstämmande telegram gifva anledning att förmoda, redan vara föremål för underhandling med vår regering, så kan jag icke finna annat än att det skall innebära ett stöd för regeringen att emottaga af Svenska folket en sådan framställning som motionen afser.
Manderström, Ludvig, anförde skriftligen:
Ingen kan vara mera villig än jag, att erkänna representantens rätt alt yttra sin tanke, att framställa sina önskningar samt att få dem af R.
St:r pröfvade; och uti denna, som jag tror, på vår statsförfattnings anda grundade öfvertygelse är det som jag för min del hemtar anledning alt icke motsätta mig att den af Hr Frih.
Stael von Holstein väckta motion må till vederbörligt Utsk:s behandling öfverlämnäs.
Jag anhåller likväl, alt, då remissen af 11. o. Ad. beviljas, få beledsaga den med några anmärkningar, dels af allmännare beskaffenhet, dels närmare rörande den särskilda fråga, som här blifvit bragt å bane.
Ju vidsträcktare den rättighet är, hvilken grundlagen åt den enskilde representanten förvarat, alt bringa, snart sagdt, hvarje upptänkligt föremål under II.
St:s pröfning — ju omät - * 184 Den 16 Mere. ligare det fält således är, som för dess verksamhet är öppnadt, — desto mera synes det åligga honom att moget betänka de ärenden, hvilka han sålunda öfverlemnar till allmän behandling; att öfverväga det inflytande, de på fäderneslandets angelägenheter kunna utöfva; att göra sig väl underrättad om den fråga, hvilken han uppkastar, och att öfvertyga sig om att de uppgifter, hvilka lian lemnar, äro grundade pä fullkomligt tillförlitliga och sanningsenliga underrättelser.
Om rigligheten af denna grundsats, i sin allmänna tillämplighet, icke torde kunna jäfvas, lärer den, i ännu högre grad. kunna tagas i anspråk med afseende å de frågor, som röra rikets förhållande till främmande magter, frågor, hvilka, — en hvar torde erkänna det, — alltid äro af synnerligen grannlaga beskaffenhet.
Det är icke min afsigt att dermed vilja hafva sagt, det R.
St:r böra afhålla sig från hvarje yttrande rörande den utrikes politiken, — tvärtom kan för ingen det intresse, som häråt egnas, vara mera fägnande än för den, sorn af K.
M. har sig anförtrodt det ansvarsfulla kall, att i dessa frågor föra fäderneslandets talan.
Att han af R.
St:s — äfven af den enskilde representantens — yttrade åsigter och omdömen, kan draga nytta och hemta stöd för sitt handlingssätt, ligger för öppen dag; men lika tydligt torde också vara, att dessa icke kunna vara hans enda oell uteslutande ledstjerna.
Det är långt lättare, Mine ITrr! att uttala allmänna satser och önskningar, än att åt dessa, — äfven om de äro fullt rigtiga och befogade, — med fäderneslandets val till ständigt ögonmärke, alltid kunna bereda en i hvarje afseende nyttig och tillfredsställande tillämpning.
Utan att underskatta värdet af de upplysningar och uppgifter, som stå till den enskilde representantens förfogande, kan dock inträffa att K.
M:s regering är i besittning af andra, någongång deremot stridande, hvilka, om äfven de stundom äro af egenskap att, under pågående underhandlingar, icke offentligen kunna åberopas, likväl kunna ega den vigt, att de ovilkorligen böra tjena till rättesnöre för den politik, som bör och måste följas.
Ehuru således, som jag nyss hade äran yttra, tillvaron af ett lifligt intresse från representationens sida, i hvad rörer rikets förhållanden till främmande magter, icke kan för regeringen vara annat än glädjande, tror jag likväl att detta icke bör gå så långt, att det initiatif, som grundlagen omisskänneligen, med afseende å dessa frågor, åt K. M. förvarar, skulle äfventyras.
Jag anser det vara min oeftergifliga pligt att upprätthålla detta initiatif, och jag gör det så mycket villigare, som jag är fullt och fast öfvertygari, att derigenom ej allenast K.
M:s, men äfven statens derifrån oskiljaktiga väl bäst och säkrast främjas.
Vi ega i vår historia, Mine Hrr! föga efterföljansvärda och var nande exempel på Ständernas direkta ingripande i de utrikes ärendenas behandling; jag tror icke någon finnes, som skulle önska se ett dylikt förhållande förnyadt, och K.
M:s regering
Den 16 Mara.
185 skulle lifligt beklaga återinförandet af en praxis, som visat sig för fäderneslandet så föga båtande.
En sak är att vltra ett omdöme eller en åsigt om dagens skiftande händelser; en annan att framställa en önskan om vidtagande af åtgärder, hvilka antingen kunna vara för tidiga, eller ock, under den af våra former härflytande långsamma behandling, till följd af andra under tiden inträffade händelser, kunna komma allt för sent, och som dessutom lika lätt kunde hafva till följd af att binda händerna på regeringen, som att åt densamma förläna det stöd, sorn man ofelbart haft för afsigt att lemna.
Efter dessa allmänna betraktelser öfvergår jag till den särskilda fråga, som utgör föremål för Frih. Stael von Ilolsteins nu föredragna motion.
Om jag härvid i mina yttranden måste iakttaga en viss förbehåilsamhet, är jag öfvertvgad att ingen, som åt frågans vigt och betydelse egnat någon uppmärksamhet, deruti skall finna befogad anledning hvarken till klander eller till förundran.
Med anledning af de uti konungariket Polen inträffade allvarliga händelser, hvilkas orsak, lika med motionären, jag af uppriktigaste hjerta beklagar, yrkar han, att K.
M:s regering skall uttala sin mening i frågan, såsom varande dertill icke blott fullt berättigad, utan ock traktatsenligt förpligtad; — han uppgifver att en kooperation mellan flere
Europeiska magter redan i denna rigtning är å bane; — och han föreslår att R.
M. anhålla, att dess regering må, i samverkan med andra stater, som garanterat Wienertraktaten, i diplomatisk väg påyrka konungariket Polens återupprättande.
Jag vill förmoda att ingen vantar sig att jag här skulle uttala min åsigt om innehållet af lista artikeln i Wiener-kongress-akten af år 1815, eller om de rättigheter, den åt de kontraherande magterna medgifver, och de förpligtelser, den ålägger dem.
Af en föregide talare har här blifvit fullständigt uppläst innehållet af nyss åberopade artikel, hvilken, enligt hvad man har anledning förmoda, blef föreslagen af den ej längesedan aflidne, vördnadsvärde Furst Adam Czartoryski, som vid denna tid af Kejsar Alexander åtnjöt ett högt förtroende, och som således med fullt fog kan antagas varit afsedd i Polens sanna intresse.
Tolkningen af denna artikel har, vid andra tillfällen än detta, varit föremål lör stridiga åsigter; och här torde ej kunna afgöras hvilken tolkning är den rättaste, eller huruvida en förpligtelse af denna artikels innehåll härflyter.
Hvad mig beträffar, skulle jag önska att få hafva den åsigt, jag derom hyser, tillsvidare för mig sjelf förbehållen, för att icke vara bunden af ett på förhand afgifvit yttrande, för det fall att händelsen så skulle foga att jag kunde komma att afgifva mitt yttrande inom den enda domstol, som med afseende härå kan anses berättigad att fatta ett bindande beslut.
Utan att sjelf nu härom yttra en åsigt, ber jag dock att få fästa uppmärksamheten derpå, att
Englands förste minister, då detta ärende nyligen i Parlamentet 186 Den 16 Mars. behandlades, icke tvekade yttra, det
England icke ansåg sig hafva med afseende å Polen förpligtat sig till någon som helst garanti, och förklarade, det enligt hans tanke England väl egde rättighet, men icke skyldighet att i frågan intervenera.
Hvad dernäst den af Hr Frih.
Stael von Holstein meddelade uppgift om en redan tillvägabragt kooperation mellan flera Europeiska magter beträffar, har väl jag, likasom han, härom läst hvarjehanda, såväl i utländska som inhemska tidningar, men saknar derom närmare kännedom.
Jag kan ej veta, om den värde motionären är i besittning af meddelanden, som la k tiskt bekräfta denna uppgift; — af dem, som kommit mig tillhanda, hemtar jag icke anledning till den förmodan att, — ännu åtminstone, — någon öfverenskommelse i detta afseende kunnat tillvägahringas.
Den tvekan, som sålunda af de största bland Europas magter ådagalägges, bevisar nogsamt huru grannlaga denna fråga är, och med hvilken försigtighet den öfverallt anses böra behandlas; den torde, likaså, förklara den afvaktande ställning, som, med afseende derå, K.
Ingen torde betvifla, det hon, lika med andra upplysta och frisinnade regeringar, på det varmaste deltager uti ett olyckligt folks lidanden och motgångar; ingen kan betvifla, att hon önskar se ett snart slut på en upprörande strid; men ingen lärer heller förundra sig öfver, om hon noga öfverväger de medel, som lämpligast kunna leda till detta måls uppnående, och om hon icke lättsinnigt tillgriper sådana, som dels kunna motverka ändamålet, i stället alt befrämja det, och dels skulle kunna medföra följder, för hvilka hon blefve nödsakad att taga K.
St:rs medverkan i anspråk uti en vida större utsträckning än de sannolikt sjelfva förmodat eller åsyftat.
Den anhållan, hvilken, enligt motionärens yrkande, borde af K. St:r till K.
M. framställas, är af egenskap att dess uppfyllande icke är beroende af K.
M:s ensidiga beslut.
Dertill fordras ovilkorligen andra Europeiska magters samtycke.
Jag hemställer då, om det vore rätt, om det vore klokt, att af K.
M:s regering begära en åtgärd, om hvars genomförande R.
Shr icke kunna ega någon visshet; och att uti ett ämne af denna ytterst grannlaga beskaffenhet af K.
M:s regering begära vidtagandet af åtgärder, hvilka kunde föranleda ett afslag från de närmast förbundna och mest vänskapliga magters sida?
Att framställa förslag, som man icke eger någon utsigt alt kunna bringa lill verkställighet, är en så ömtålig sak att, för min del åtminstone, jag icke skulle vilja ikläda mig ansvaret lör ett råd i denna syftning.
Jag är fullkomligt öfvertvgad derom, att afsigten med den motion, hvilken såväl på detta rum, som inom Borgare-St:t. blifvit framställd, har sin grund uti en ädel känsla af medlidande för ett beklagansvärdt folk, och ingalunda innebär någon önskan att sätta K.
M:s regering uti en obehaglig och förlägsam ställning.
Men jag tillåter mig hemställa, huruvida icke ett bifall till motionen latt skulle kunna föranleda ett sådant, mot motio - Den 16 Mara. 187 närernas och R.
St:rs alsigter stridande resultat.
Om — såsom viii möjligt är — K.
M:s regering funne alt den af R.
St:r åsyftade samverkan med andra Europeiska magter icke kunde åstadkommas, och sålunda icke funne tillräcklig anledning att derom framställa ett förslag, hvaraf ingen nytta, men väl skadliga följder kunde uppstå; hvad blefve då resultatet annat, än att regeringen icke kunde uppfylla en af R.
St:r framställd önskan, utan att ens vara i tillfälle att dertill uppgifva de verkande orsakerna, då framläggandet deraf möjligen kunde föranleda meddelandet af förhandlingar, öfver hvilka hon icke efter behag kan förfoga, då de icke uteslutande röra henne ensam.
Skulle ett sådant resultat vara nyttigt?
Skulle det vara önskvärdt?
På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, och ehuru jag på intet vis vill motsätta mig motionens remitterande, anhåller jag, att Utslot, till hvilket mitt yttrande, då remiss beviljas, torde få medfölja, behagade deråt egna någon uppmärksamhet, och, med afseende å ämnets vigt, noggrannt öfverväga, huruvida den föreslagna skrifvelse!] till K.
M. kan anses nyttig och lämplig.
För min del tror jag det icke, och skulle förmoda att R.
Skr icke sakna anledning att med fullt förtroende öfverlemna delta ärende åt K.
M:s eget ompröfvande.
Delta anförande framkallade många bifallsyttringar.
Jag ämnar ingalunda upptaga de yttranden, som blifvit afgifne emot mina åsigter, i afseende å Frih. Stael von Holsteins motion.
Jag anhåller blott, att uti prokt få nedlägga en protest emot den af Frih.
Raab emot mig slungade tillvitelse af inkonseqvens.
Jag har icke varit lycklig nog, att fatta och förstå det af Frih.
Raab förmenta sambandet emellan milt, möjligen för 50 år sedan äfven bittra klander af 1812 års politik, och mina nyss anförda betänkligheter att förhastadt inblanda Sverige uti nu pågående Rysk-Polska förhållandena.
Stael von Fl öistein:
Då min motion, som här blifvit föredragen, endast afser att 11.
Skr skulle hos K. M. i underd. anhålla, att K.
M:s regering ville i samverkan med andra makter, som garanterat Polens frihet, söka att på diplomatisk väg befrämja densamma, så har jag ju härmed icke föreslagit annat än att, om en sådan fråga redan vore under öfverläggning hos de andra makter, hvilka garanterat Wienertraktaten, Svenska regeringen icke skulle undandraga sig att älven medverka tili det ändamål, som dessa kunde hafva för afsigt att vinna.
Hvad en sådan öfverläggning mellan dessa magter sedermera kunde leda lill, tror jag hvarken regeringen eller någon annan skulle kunna förutse, men jag anser, att då man på förhand gått in på en traktat, så bör man äfven vara beredd på att infria de förbindelser, man deri åtagit sig.
Detta 188 Den 16 Mar». har med afseende på Polen en gång blifvit försummadt, nemi. 1831, då Polen egentligen förlorade den konstitution, som blifvit detsamma tillförsäkrad i Wiener-traktaten.
Jag hörde då på detta rum Sveriges dåv:de Utrikesminister yttra, att Sverige, till följe af den politik, som det hade iakttagit 1812, vid detta tillfälle icke kunde handla på annat vis än det gjorde, men om någon gång i en framtid Polen skulle röra på sig, då skulle det vara tid för Sverige att uppträda på annat sätt.
Ett lämpligt tillfälle härtill har nu erbjudit sig, då, om man får sätta tro till de underrättelser, som införas i Sveriges officiella tidning, de öfriga Europeiska magterna samverka till förmån för Polen; och i sådant fall har jag ansett att det icke kunde skada, om representationen uttalade sin önskan att äfven Sverige måtte uppträda till försvar för och återupprättande af en traktat, deri Sverige deltagit.
Ilr von Qvanten, Emil:
Det har blifvit yttradt att motionen härledt sig af medlidande med det Polska folket, sorn nu kämpar för sitt sjelfbestånd.
Jag tror att den derjemte gäller någonting ännu mer, nemi.
Polens politiska motståndare, Ryssland, är ock Sveriges historiska motståndare.
Ett fritt och sjelfständigt
Polen måste ge en större säkerhet åt Sveriges egen politiska ställning, utgöra en ökad garanti för Sveriges egen frihet och sjelfständighet.
Detta är så klart, att det ej hehöfver vidlyftigt utläggas.
Af detta skäl önskar jag varmt bifall åt motionens syftning, naturligtvis med den förutsättning, som också motionären sjelf gjort, att andra magter, som undertecknat Wiener-kongress-akten 1815, kooperera med Sverige i denna fråga.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef motionen jemte yttranderne remitterad till Allm. Ilesv.- o. Ekon.-Utsk:t.
Vid föredragning af Riddarh.-Utsk:ts den 11 dennes bordlagde Utlåt, N:o 6, ang:de väckt fråga om ordnande af Riddarhusets gårdsplan och deromkring liggande byggnader, begärdes detta Utlåt, af flere ledamöter ånyo på bordet, hvarjemte anmälte sig och yttrade Hr von Knorring, Oscar:
Då jag anser att det är af stor vigt att det nu bordlagda Betänk:t blir afgjordt så fort som möjligt, får jag vördsamt föreslå att det uppföres först på föredragningslistan nästa Lördag.
Propos. å detta förslag gjordes samt besvarades med flere ja, jemte ett eller annat nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Den 16 Mare. 189 Föredrogs Riddarh.-Utsk:ts den 11 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 7, ang:de arfvoden till Riddarh.-Fiskalen på Queckfeltska och Silfverbergska fonderne.
Propos. på bifall till detta Utlåt, framställdes och besvarades med ja; hvarefter anmälte sig och yttrade Hr Dalman:
Jag anhåller alt Frih. von Otters reservation måtte uppläsas.
Sedan den ifrågav:de reservationen blifvit uppläst, yttrade Hr Dalman:
Då den nu upplästa, vid Betänlct fogade reservationen efter min uppfattning är fullkomligt oberoende af Riddarh.-Utslcts Betänk., till hvilket den endast utgör ett tillägg huru för framtiden bör förhållas, då fråga uppstår om anslående af arfvoden till
Riddarhusets tjenstemän från de under direktionens förvaltning ställde testamentsfonder, anhåller jag om bifall till nämnde reservation.
Jag anser att reservanten icke anfört tillräckligt talande skäl, för att icke R. o. Ad. skulle framdeles förfara i denna sak, såsom hittills, utan anhåller jag om afslag på reservationen.
Efter mitt förmenande har Riddarh.-Direktm, som fått sig anförtrodd förvaltningen af de enskilda testamentsfonderna, i följd deraf ostridig rätt att bestämma de arfvoden, som anses skäliga för genom samma förvaltning
Riddarhusets tjenstemän åliggande ökade göromål, hvarom någon hemställan till R. och Ad. i min tanke alldeles icke är behöflig och äfven vid flera fÖreg:de tillfällen af Direktionen ej heller så ansetts.
Då emellertid någon tvekan om
Direktionens rätt i detta hänseende nu uppståt t, torde det vara skäl att R. o.
Ad., som har så många andra vigtiga ärenden under sin pröfning, befrias från afgörandet af en fråga, som uppenbarligen endast afser ett från medlens behöriga förvaltning oskiljaktigt beslut.
Då det icke är så ofta som sådane donationer ifrågakomma, tror jag icke att detta kommer att upptaga så särdeles mycket af R. o.
Ad:s tid, utan får jag vidblifva mitt yrkande om afslag på reservationen.
Jag instämmer så mycket heldre med den siste värde talaren, som jag anser att det är angenämare för Riddarh.-Direktm att R. o. Ad. sjelf bestämmer dessa arfvoden.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Hr Dalman hade, i enlighet med Frih. von 190 Den 16 Mere.
Otters vid det nyss afgjorda Utlåt:t fogade reservation, föreslagit, att R. o.
Ad. skulle besluta öfverlemna åt Riddah.-Direktin, tinder hvars förvaltning de till stipendier och pensioner af enskilde personer donerade fonder äro ställda, att framdeles, utan särskild anmälan hos Ståndet, bestämma de arfvoden, som för sådana fonders förvaltning skäligen böra till Riddarhusets tjenstemän anslås; men att Hr von Knorring, jemte Frih.
Alströmer, yrkat alslag å detta förslag; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. på bifall till förslaget, hvartill svarades några ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag derå, då svaren ut folio med flera ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Af R. o. Ad. har i dag för andra gången blifvit bordlagdt ett prot.-utdr. från Vällofl. Borgare-St:t, med inbjudning till Med-Stånden att förena sig i det särskildta beslut, som detta Stånd fattat i afseende på BatikoUtskits Utlåt.
Ad. påminner sig, har R. o. Ad. å sin sida i samma ämne fattat ett beslut, afvikande från Utsk:ts hemställan, nemi. »att sådant endast skulle ske, då det vore med Bankens fördel öfverensstämmande.»
Detta har föranledt en inbjudning från R. o. Ad., hvarpå svar ännu icke ankommit.
Jag får således hemställa, att Borgare-St:s inbjudning måtte få hvila, till dess det blir kändt hvad de öfriga Stånden beslutat rörande den från R. o. Ad. utgångne.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att Gr. af Ugglas hade föreslagit, att Borgare-St:s inbjudning, rörande Banko-Utsk:ts Utlåt.
N:o 26, icke skulle företagas till afgörande förr än underrättelser ankommit om öfrige Ståndens beslut öfver R. o. Adis i samma ämne gjorda inbjudning.
Härvid anmälte sig och yttrade Gr.
Om Borgare-St. skulle fatta samma beslut, nemi. att låta R. o.
Adis inbjudning hvila, så kommer man ju aldrig till något resultat och i så fall får icke BankoUtskit något svar.
Undertecknad meddelade den upplysning, att Borgare-St. afslagit R. o. Adis inbjudning samtidigt med Ståndets beslut att sjelf aflåta inbjudning i ämnet.
Björnstjernas uppmärksamhet på att det finns 2 andra Stånd utom Borgare-St., och som dessa äfven skola fatta beslut i ämnet, så torde det icke vara olämpligt att invänta deras beslut.
Den 18 Mare f. m. 191 Härefter blef, uppå framställd propos., Gr. af Ugglas’ förslag bifallet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^10 e. m.
Jn fidem, O. Brakel.
Onsdagen den 18 Mars 1863.
Justerades 9 prot.-utdrag för den 16 dennes, samt pleniprot:n för den 20 och 21 sistl.
Januari - Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot och en suppleant i Banko-Utsk:t efter N:o 1975.
Hr Scheffer, fullm.
Gr. Lewenhaupt, Carl Magnus Casimir, hvilken först varit suppleant i Utsk:t och sedermera blifvit invald till ledamot derstädes, men afsagt sig sistnämnda befattning; och befanns hafva blifvit utsedd till Leda mot: .A2 1956.
Hr Clementcoff, fullm. Gr. Lewenhaupt, Carl Magnus Casimir; samt till Suppleant: jy$ 2080.
Hr Konow, fullm.
Hr Paykull, Lars Gustaf. Öppnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t efter N:o 1736 B.
Hr Hallenborg, Bolivar Magnus; och befanns hafva blifvit dertill utsedd M 1187.
Hr Hay, fullm.
Gr. Lagerberg, Gustaf Fredrik. 192 Den 18 Mare f. m.
Hrr Elektorers lista vid val af fyra ledamöter och två suppleanter i det Särskildta Utsk:t för behandling af K. M:s Nåd.
Propos. med förslag till ny sjölag; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ledamöter: JV2 167.
Leijonhufvud, Carl Gustaf. » 17S8.
Hr Psilanderhjelm, fullm.
Gr. Cronstedt, Otto Casimir.
» 2308.
Hr af Ström, Carl Ferdinand.
Hr Rabenius, Olof Mathias Theodor; samt till Suppleanter: M 1955.
Hr von Oelreich, fullm. Gr. Lewenhaupt, Mauritz Emil August. » 1378.
Hr Lagerbjelke, Carl Oskar.
Hrr Elektorers lista vid val af en suppleant i Riddarh.-Utsk:t efter N:o 2118 B., Hr Lagerheim, Elias; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: JV2 2259.