Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen har sedan den tiden utplånat och betalt Rikets skuld, och General Adlercreutz har derunder intagit det ärofulla rummet, närmast vid Konungens sida, då med vapnen i hand, de politiska grundsatser »egrande försvarades, på hvilka allena en så - 6a Den 5 Augusti f. m. dan förmån för Riket kunde bringas i verket; Riksens Ständer år 1823 hafva alltså icke blott att uppfylla hvad Riksens Ständer år 1809 hade önskat, men af anförde skål, då icke kunde utföra: de hafva äfven att i särskild erinran bringa, huru samina man, som steg för steg blodigt kämpade om sin fädernejord, sedan den tiden uppoffrade sina återstående krafter, att i sin nion bidraga till förvärfvande af någon ersättning för det som icke kunde återvinnas, huru han ännu i sin mannaålder, och med fulla sinneskrafter, måste underligga krigsmödornas verkningar på hans hälsa.
Var det vål för att motställas och uppväga det ärofulla arfvet, som den återstående lefnaden skulle för Fru Adlercreutz af så stora olyckor förbittras?
detta ligger utom området lör vår forskning : men med hemsk förvåning hvilar erinran vid de inom denna famille, sedan hans död, inträffade händelser; och då blott den del deraf, som ännu kan godtgöras, genom mildrade lefnadsomsorger för de qvarvarande, ligger inom området för menniskors alhjelpande, skulle väl Riksens Ständer tveka att gifva sitt bifall till hvad Kongl. Majit härom ädelmodigt framståldt?
Hade den stora verksamhet, som var Herr Grefve Adlercreutz medfödd, odelad fått ägnas Den 5 Augusti f, m. 6l åt enskildta omsorger, så skulle hans famille ingalunda behöft utgöra något föremål för Riksens Ständers pröfning om ett biträde.
Utan tvifvel föreställde han sig ock vid sin bortgång ur verlden, redan vara tryggad i denna del; hvar och en känner att hab var sparsam och mon om Statens medel: att han sjelf icke ämnade det hans Enkefru skulle deraf understödas, men många mellankomne händelser hafva synnerligen förändrat den oeconomiska ställningen i hans bo; det har blifvit skiftadt; Landtegendomens värde år icke mer hvad det då ansågs vara.
Enkefruns andel år behäftad med skuld, revenuen nedsatt; och alltså genom tidernas skiften, utan någons förvållande, en helt annan belägenhet inträffad ån den, som kunde antagas vid hans död.
. Herr Grefve Adlercreutz’s Enkefru känner, i denna egenskap, sina pligter till sin mans minne, och har haft nog af ödets vidrigheter, för att lättsinnigt, eller utan synnerliga bevekelsegrunder, dertill skola vilja foga hvad sjelfva det nu för handen varande ämnet må för henne innebära bittert och nedslående.
Men hon har ock pligter såsom
Mor — och har för Adlercreutz’# barn uppoffrat sin sjelfkänsla.
På den nu gällande IndragningsStaten finnes pension för en Enkefru, högre än den som af Kongl.
Maj:t blifvit för EnkeGrefvinnan Adlercreutz anvist: och äfven efter det att denna Stat sednast blifvit reglerad, hafva pensionärer afgått, som lemna tillgång för ifrågavarande utgift; dervid för öfrigt ingen behöfver frukta vådan af ett prejudicat; emedan jag an - 62 Den 5 Augusti f, m, tar för säkert: att detta Iand aldrig måtte finnas i så usel ställning, att tillgång skulle saknas till biträde för den eller dem, sorn kunde framställa samma gällande anspråk på Nationens erkånsamma uppmärksamhet, som Enka och Barn efter franiledne Herr Grefve Adlercreutz.
Jag anhåller vördsamt om återremiss af StatsUtskottets Betänkande, och yrkar dervid, att de i5oo R:dr.
Majit interims anvid till EnkeFru Grefvinnan Adlercreutz, måtte henne af Riksens Ständer fortfarande tilldelas och på allmänna Indragnings-Staten uppföras.
Tians Excellence Herr Grejve De la Gar• die} Jacobi Da Stats— och OeconomieUtskottens Betänkanden rörande Skånska Stenkolsverket nu kommer under Ridderskapets och Adelns pröfning, utbeder jag mig Herrarnes tillgift, deras öfverseende godhet, om jag upptager Eder tid med några anmärkningar vid båda.
Ehuru kallad af enskildta förtroendet till'
Styrelsen af detta Verk, är det ej endast i denna egenskap jag nu höjer min röst, det ar hufvudsakligen i följd af den närmare kännedom jag förvärfvat om detta Verk, dess allmänna nytta, dess outtömliga tillgångar af kol, och af Den 5 Augusti f, m, 6.3 de skäl som hitintills vållat och med bibehållande af lika behof oell lika brister, alltid skola vålla hufvud-ändamålets förfelande.
Jag anhåller med ett ord att få yttra mig för ett allmänt gagnande och af stort national-värde varande företag.
Under de fyra år jag härmed ägt befattning har jag haft mer än tillräckligt tillfälle se den förmån Staten skulle deraf hafva om det drefs med den styrka det borde och den förlust, med hvilken nu varande Bolags-Interessenter der arbeta; de betydliga summor, der redan utan vinst iför Grundläggarne blifvit påkostade, och omöjligheten att af dem våga hoppas ytterligare tillskott; 465,44i Riksdaler, som detta Bolag redan i contanta penningar der nedlagt utöfver hvad de genom kol-försäljningen kunnat erhålla; och i hvilken summa en enda man tillskutit mer än 5io,ooo Riksdaler, är vida öfver enskiltes krafter i detta land, och det är lätt att inse det Bolaget lemnadt åt sig sjelft, ej skall undgå dela lika öde med så många andra stora och nyttiga inrättningar, att hafva uppoffrat allt, erhållit intet, och först i en framtid se ett rättvist lof, skänkt åt deras ädla, patriotiska företag, under det andre skörda frukten af deras mödor och kostnader, och, gagnande den redan lagde grunden, draga hela förmån af de förres kan hända öfverdrifne fosterlands nit, misstagne calculer och dyrköpte uppoffringar.
Fullkomligen medger jag den svårighet, i hvilken Statsutskottet sig befunnit, då, å ena si^ 64 Dtn 5 Augusti f, m. dan det ej kunnat undgå medgifva Stenkols Verkets upprätthållande vara en sak af allmän vigt och angelägenhet; å den andra vid hvarje nytt anslag, så litet det än kunnat vara, återhållits af den så ofta upprepade klagan öfver allmän nöd; Utskottet har sökt följa en nära omöjlig medelväg, för att vinna det förra, utan att öka den sednare; och ehuru jag anser Stats-Utskotr tet, utgående ifrån den princip det synes under detta Riksmöte hafva följt, handlat äfven häruti consequent; får jag dock göra tvänne anmärkningar vid dess Betänkande, den förra val» lad ingalunda genom StatsUtskottets uraktlåtenhet eller mindre goda vilja, men af omöjligheten för Utskottet, för Bolaget sjelf att uppgifva beloppet af en summa, okänd då lika som nu, jag menar premie-medlen för i825; Bolaget har begärt återfå de med 1818 upphörde premiemedel, och har uppgifvit beloppet deraf för åren 1819, 1820, 1821 och 1822, enligt Höganäs tullkammares betyg.
Detta har Utskottet beviljat äfvenledes för 1824 och följande, men som härigenom år 1820 är förbigånget, och kunde i sjelfva verket af StatsUtskottet ej annorlunda än som alla andra Stats- anslag med året näst efter Riksdagen till beviljande upptagas, får jag ödmjukast hemställa, om ej detta tillägg af Riksens Stånder skulle anses billigt.
Äfven hade jag för det andra Önskat, att de af Bolaget begärdte och af Bergscollegium sorn högst ib'én <j Augusti' f\ jn. högst nödige prÖfvade öooo Riksdaler till borr^ ningsförsök hade kunnat beviljas; för hvar och en som känner det här erforderliga arbetes nödvändighet , att genom ständige undersökningar försöka dess fortfarande, och att enda medlet för detta ändamåls vinnande är dessa borrningsförsök, ehuru kostsamme neli tidspillande de äro, kan det ej undfalla, att Bolagets begäran i denna väg var grundad på ett o.ilkorligt behof för Verket och väsendtlig nytta för det allmänna»
Oeconom ie-Utskottet har äfven insett nödvändigheten af dessa borrnings-försök, och tillstyrkt det begärdte anslaget; jag önskade att Ridderskapet och Adeln delade lika tanka med Utskottet i hvad denna del beträffar.
Med fullkomligt erkännande af det motiv sont säkerligen styrkt OeconomieUtskottets förslag i hvad som rör premie-medlen, nödgas jag likväl härutinnan vara af en skiljaktig tanka.
Utskottet har föreslagit troligen för att lindra Bolaget och lemna det och Verket en ökad tillgång, att nemligen Premie-medlen, som äro anslagne till gäldande af Kolgrufvans den 1 Jan» |82Ö varande skuld å de uttagne 51,000 Riksdaler, ej skola helt och och hållet dertill använJ das, utan skulden fördelad på ,5 år, med en femtedel hvarje år liquideras; blefve afsättningen lika som den hitintills varit, vore visst en vinst för Verket härutinnan förvarad, men om åter skulle inträffa, att kol-försäljningen minskades, Bil, till Ridd. o. Ad. Pr. VII Band. 5, 86 Den s Augusti f, m. behofven för Kolgrufvans största afnämare, MagazinsDirectionen aftoge, som man har skäl förmoda och hoppas genom KronoBränneriernes indragning, skulle följden lika lätt blifva, att Bolaget finge tillskjuta utöfver beloppet af Premiemedlen, och en förlust tillfogades Verket, genom det medel Utskottets välvilja föreslagit till dess upphjelpande.
Af detta skäl, som ehuru Iean hända ej på längre tid inträffar, men är möjligt, får jag anhålla, att vid skuldens gäldande utaf Premie-medlen, måtte förblifva vid hvad StatsUtskottet föreslagit.
Med den grundligare sak-kännedom, den klarhet i framställnings-sattet, den sanning i uppgifter, den styrka i skäl det lågande nit som utmärker den värde Talaren, hafva vi för ett par Plenidagar sedan hört en afhandling i detta ämne, lika upplysande som kraftig och öfvertygande.
Undvikande alla de personliga åsigter och betänkligheter, hvilka flerfaldigt vid detta tillfälle sig förete, har Herr af Uhr endast haft fanken fästad vid det stora allmänna.
Han har betraktat Stenkolsverket, ej sorn det är, en enskild egendom, men sorn det borde vara, Statens ovilkorliga tillhörighet; han har sedt den ifrån den lika höga som sanna synpunkt, att dess bibehållande vore en nödvändighet för Fäderneslandet, dess nedläggande en National-förlust, att brytningen af Svenska Stenkol gjorde oss oafhängige af Brittiska vinnings-lystnaden, och af dess Köpmannavälde, att ett motsatt förhållande skulle göra oss för alltid skattdragande till de samme, oaktadt äfven med betydliga upp - Den 5 Augusti f, tn. 6? offringar för Staten, med uppoffringar ännu betydligare för Grufvans första upptagare.
Man kan ej uppriktigare än jag dela och gilla Herr af Uhr* tankar och yttranden, och om en enskilt mans tacksamhet vöre passande till den, hvilken gjordt sig förtjent af Foster-^ landets, skulle jag be Herr af Uhr den emottaga med lika godhet, som den af mig uppriktigt honom egnas.
Men då såsom Medborgsman, som en mitt Fosterland varmt tillgifven vän och nitisk för allt hvad som kan bidraga till dess ära, dess sjelfständighet, dess oberoende och dess gagn, denna tacksamhets pligt för dem dertill bidraga, är hos mig helig; vågar jag hoppas Herr af Uhr ej skall ogilla att, med fullkomligt erkännande af det förslagets vigt, godhet och riktighet, som han uppgifvit, jag tar mig friheten göra några anmärkningar, dem skyldigheten som Styresman för Verket, som Bolagets organ nu ålägga mig, och som hos mig så mycket mindre kunna styras af väld eller egennytta, som jag ej äger den ringaste andel uti närvarande Bolag eller har den minsta förmon af dess bibehållande eller dess upphörande.
.lag inser nogsamt, att hvarje uppoffring af Staten skall anses af de skattskyldige såsom en ny gärd svår, men, då enligt visade och godkände räkningar Bolaget i oell för Stenkolsverket utlagt 465,ooo Riksdaler utöfver hvad de deraf haft, då nu vid Grufvan befintlige inven - Den 5 An gite t i f, irt4 tarier uppgå till i85,34o Riksdaler, synes mig att en afskrifning af 195,070 Riksdaler, Grufvans nu varande skuld till Staten, eller i en rund summa 200,000, ej vore en obehörig begäran, då allt i det skick det nu befinnes, öfverlemnades.
Herr af Uhr synes sjelf hafva medgifvit det, och jag vågar tro, att hvars och ens rättskänsla skall äfven medgifva, det Bolagets uppoffring, äfven om denna summa erhålles, uppgår till öfver 265,000 Riksdalers capital, förutan nära 20 års räntor, som fördubbla capitalet.
Man skulle äfven kunna här tillägga, att om Staten indroge premie medlen, denna summa allena vanliga år utgjordt 6 procents ränta och derutöfver det af mig nu fordrade capital 200,000 Riksdaler.
Jag förutser väl att någon vid uppgiften af inventariernes värde, skall anföra det inkast, att desse kostsamma byggnader, eld- och luft-machiner, uppfordringsverk, jernvägar m. m. om de nu föryttras af ett möjligen blifvande upplöst Bolag, ej kunde uppgå till detta belopp, meri jag får hemställa, om ett enda af allt detta är öfverflödigt för ett kommande Bolag, om vid Verkets drift något enda hus, machineri, eller någon enda jernvåg kan undvaras, om ej de uppgifne priser äro vida under hvad de redan för 20 år sedan kostade, och till ojemnförligt lindrigare pris uppfördes, än hvad dertill nu erfordrades, 0111 de ej funnos utan -skulle anskaffas.
Okunnigheten om Herr af Uhrs motion, väntan ända till den dag den hår af mig afhördes, och den korta tid aom sedan förflutit, har Wen 5 Augusti f\ m, *9 hindrat mig rådgöra med de actieågare, som åro hår, ännu mindre har jag kunnat inhämta deras tankar, som åro frånvarande; jag vågar således ej yttra mig, huruvida de föreslagna vilkoren öfverensstämma med deras håg att sina actier lemna, men den kännedom jag har om detta verk, och omöjligheten för de nuvarande ågarne, att efter den vidsträcktare scala Herr af Öhr föreslagit till dess drifvande, fortfara, det enda sätt hvarigenom det hela fean bära sig, utlagde omkostnader gäldas, och en vinst för ett Bolag blifva, gör mig öfvertygad, att de oaktadt den dryga förlust de dervid lida, skola omfatta hvarje tillfälle att se en ökad drift skänkt åt detta nyttiga företag och det allmänna begagna en skatt, den de ej förmå att, som sig bÖr göra fruktbärande; några små omständigheter som ehuru underordnade det stora hela, likväl åro för Bolagsinteressenterne af vigt, torde dock härvid komina i betraktande.
Utan att vilja tilltro mig kunna uppge alla, tåckes Ridderskapet och Adeln tillåta nrig näm - na följande: 1) Den skuld som StatsUtskottet i sitt Betänkande behagat fästa vid preiniemedlen, skulle väl der qvarblifva, för gamla Bolaget afskrifvas och Staten eller det nya Bolaget påföras, såsom redan vid dem fästad. 2) Det parti kol oell leror, som nu år och framdeles kunna upptagas till dess ett beslut fattas och för hvilkas upptagande liela kostnaden af nuvarande Bolag åi bestridd, bör vål 7°
Den 5 Augusti f m. sorn Bolagets egendom anses, ej som ett inventarium , köpet åtföljande. 5J
Den obetydliga summan, som nuvarande Bolsg utfåst sig tid efter annan att årligen betala till Enkor och Barn efter afskedade arbetare, eller ock till sådana arbetare sjelfve, som i och för Grufvearbetet blifvit skadade, böra vål ölverflyttas på nya Bolaget; Äfvenledes de få donationer och litstidsköp å jord samt Hemmansdelar, sorn i sednare tider (och til! och med nu för 8 dagar sedan) blifvit ingångne, och hvilka ej utan Grufvans märkliga skada och kostnad kunna henne frånskiljas.
Ehuru obetydliga dessa anmärkningar åro, har jag likväl trott mig dem böra göra, för att följa den återrerniss till Stats- och Oeconomie.
Utskotten, Herr af Uhr hegårt och i hvilken begäran jag Äfven får instämma.
Tidpunkten mine Herrar, är inne då den frågan skall afgöra», antingen vi genom en uppoffring af omkring 200,000 R:dr, en gång erlagd eller snarare sagdt, endast afskrifven, skola för sekler äga inhemsk tillgång af kol, oumgånglige för en mängd af våra angelägnaste anläggningar, för våra fyrbåkar m. m.
Eldfasta leror för våra Masugnar, Jernverk , Stålungnar, Fabriker m. m. eller ock se en lika, årligen förnyad summa utgå till utlänningen, tynga vår handelsvåg, och Svenske mån för ett af sina första behof, som de till millioners värde, ja till öfverflöd åga onyttigt inom sitt eget sköte, skattskyldige åt Den 5 Augusti f. m. 71 en Nation, som mera vis, ej ser på ögonblicket* kostnad, då kommande tidehvarfs vinst är i fråga.
Fruktan att, genom ett illa öfverlagdt beslut, ådraga oss egna och kommande slägters förebråelser, då det beror af oss att skörda välsignelser af samtid och efterverld har uppmanat mig att framställa dessa anmärkningar.
Bilagor till Pleni-Protocollet för den 5 Augusti, eftermiddagen.
I anseende till min frånvaro vid den tid,' då nyss upplåste Betänkande slutligen expedierades från de förenade Utskotten, kom jag icke i tillfälle dervid foga den reservation, sorn jag nu utbeder mig att få yttra:
Den beskrifning på fattigvårdens föremål, hvarmed i:sta Artikeln börjar, behöfs, efter min tanka> alldeles icke, emedan hvar och en af sjelfva Ve-n .g
Augusti e4 ruh ©fdet fattigvård hörer, att dess föremål är fattiges vårdande, vitt denna vård kan ske enskildt af hvarje Socken eller gemensamt af flere, att Styrelsen tillhörer Pastorn och Ledamöter, ne, som Socknen dertill utvalt, och att särskildt öfverenskomma Reglementen, hvarå begärd Kgl. fastställelse erhållits, gälla, synes allt af sig sjelft lika begripligt, som det stadgande obehöfligt, att man skall begära Konungens tillstånd, för att få förena sig med en annan Socken i det goda ändamål, att sörja för sina fattige, 2:dra Artikeln, år en beskrifning på särskildta slag af fattige; mig synes, att af deri upptagne classer den sista, eller sådane, som fattigvården pröfvar vara i behof af understöd, t innefattar alla de öfrige.
Skulle förslaget an— tagas, att bland föremål för fattigvården, äfven yåknas barn under i5 år, till hvilkas försörjning och uppfostran föräldrarna ej innehafva fulla tillgångar, så fruktar jag, att ett större Barnhus i hvarje Församling, eller ock bidrag, tili ganska högt belopp, komme att äga rum, då tillgångarne för de fleste lägre folkclasser på långt når icke låra kunna entagas såsom tillräckliga för en ordentlig barnens uppfostran, Och behöfvande skulle ökas i samma mån, som Församlingarna åtogo sig barnavården, den de. likväl aldrig skulle såsom föräldrar kunna bestrida.
Att obotliga och till arbete alldeles oförmögne behöfva hjelp, säger sig tårnmeligen ftjelft.
Föreskriften att F^attigvårds-Slyrelsen förut söka iuaccordera fattige hös slågtin - &en 5 Augusti e. m* gar\ dernäst på Curhus, Lazarett, annan sjukinrättning, eller eljest försörja dem i fattigstugan eller egna hemvist, synes öfverflödig och mera betunga än gagna; någonstädes på jorden skola de vål vara.
Användandet af gåfvan, lärer på ingen närmare bero än gifvaren, och Fattigvårdsstyrelsen bör vål vara obunden, att ej ensamt afse den fattiges beqvämlighet, utan äfven huru fattigmedlen bäst skola göras till— råcklige för alla de behöfvande, Stadganderne i 5:dje Artikeln, att hvarje fattig bör hora till den Socken, der han är mantalsskrifven , afviker ej från hittills följde grunder och det af Utskotten gjorda, efter mintanka, ganska nyttiga förslag till den ända, att mantalsskrifning inom en Församling ej skulle komma att ske utan Församlingens vetskap, torde egentligen höra till de för sådana ämnen särskildt utfärdade Författningar.
Eli liderlig qvinna kunde plantera ut gin afkomma i den ena Församlingen efter den andra och behöfde blott flytta, för att vara qvitt ali omsorg.
Förslaget om en slags inteckning af de fattige i fastigheter med 74 Den 5 Augusti e, m. flere reglementariska stadganden om Prötocoller häröfver och dylikt, synes gå något långt och kunna undvaras hädanefter sorn hittills.
I 4:de Artikeln finnes det band vara ålagdt en Församling, som öfverenskomma att lemna bidrag till de fattige efter taxeringsgrund, att detta ej skall kunna frivilligt ändras, förr än Kongl. Maj.t stadfäster annan öfverenskommelse.
För det jag en gång gifvit på ett sätt, skall det icke tillåtas mig att gifva på ett annat? eller, om pen: ningar brista mig, skall jag då icke få gifva spannmål eller varor?
Att sådana fattige, hvilkas vilkor framdeles förbättras j böra ersätta det underhåll de njutit, finner jag lika billigt, som orätt, att fattiginrättningen skall tillfalla allt, både löst och fast, som ett fattighjon kunde ärfva.
Omyndige barn skulle på detta sätt någon gång frånkänna en förmögenhet, den de lagligen aldrig förverkat och en fattiginrättning möjligen blifva allt för inägtig.
Man har i 5 §. lemnat Församlingen en frihet att göra tillskott in natura, som synes något strida, emot den i i:$ta §,; men så, vida det är öfverflödigt att tillåta, hvad som aldrig kan förbjudas, så synes äfven tillståndet att med matvaror m. m. få bidraga till fattiges underhåll, kunna utgå. r
Den 5 Augusti e. m. 75 Sedan Utskotten förklarat, att christelig barmhertighet är enda rätta grunden för fattiges vårdande och i förening med Bevillningsutskottet formligen afslagit bidrag härtill, sasnin Bevillning-, tillstyrka Utskotten likväl att, då frågor derom uppstå, fattigafgifterne skola utgå efter ägande inkomst, ehvad den genom lön, egendom, rörelse eller arbetsförmåga förverfvas, och att totala beloppet bestämmes af Prosten i Församlingen samt fördelningen af Landhöfdingen.
Vår egen rtilt att beskatta oss upphörer således, och det i fråga cm afgifter, sorn mista sitt egentliga värde, när de icke mer ske af ett godt hjerta och en fri vilja.
Dessutom, huru billigt är det, att hvälfva kostnadsbidragen till Allmogens fattige på en tjensteman, exempelvis en fattig militaire, hvilkens hela lön kanske åtgår till en uniform.
Men om man än icke längre vill erkänna rigtigheten deraf, att jorden efter hemmantalet, så, sorn gemenligen hittills varit bruket, skall föda fattige af jordbrukande classen, så borde man åtminstone finna betänkligt, att genom annat allmänt stadgande utkasta ett frö till oenighet nästan inom hvarje Svensk Församling, enär den allmänna skadan häraf visserligen icke vore att jemföra med den fördel, som en eller annan enskild genom rubbningen, på ett mer eller mindre rättvist sätt skulle tillskyndas.
Få vi behålla den närvarande ordningen i 75 Sen 5 Augusti f. m» vårt fattigväsende, så torde icke behof göras, att anlita allmänna uppbördsman, hvarom sist» §;n i denna artikel handlar.
Dessa stadgander synas mig allt för obestämda och i allmänhet mäste det vara tillåtit, att utgifva hvad bevis som halst, blott det är sanfärdigl.
Att man föreslagit, att den dass af fattige, som till arbete äro alldeles oförmögne, skulle, såsom straff lör kringstrykande, hållas till det arbete de kunde förrätta, är ett misstag, som man väl icke åsyftat; men då man anser nödigt, att de fattige, som hos enskild person vistas, sättas linder hans husbonde välde, synes en fattigvårdsstyrelse icke böra vara underkastad flere omgångar, än den enskildte vid de tillfällen, som det pröfvas nödigt att näpsa eller aga ett mindre väl artadt fattighjon
Och sedan man i denna stadga utsatt, att fattighjon ej få näpsas, som antingen neka till förseelser eller föregifva sig icke hafva fått nog fattigdel, så kan man Tara tamm el »gen \L.i, att dc iakttaga hvad oom Ben 5 tiugasli'*. m. 71 till deras befrielse hörer, och att fattigvårdsstyrelsen icke lärer underkasta sig besväret, att gå till Konungens Befallningshafvande eller Magistraten, för att få hålla dem i tillbörlig ordning.
Att Styrelsen ej får aga andras fattige eller dem, som ej hafva fattigdel, lärer väl icke behöfvas utsatt, då något hvar tror sig kunna få gå frie för Fattigvårdsstyrelserne, hurudana de då än månde blifva.
Frågan om värfvade Soldaters permittering lärer icke eller vara af egenskap, att höra till Fattigförsörjningsanstalt.
Betänkande förekommer hvad i sista p&ragraphen af denna artikel namnes, angående att böter alltid först böra förvandlas i arbete, och torde således här kunna uteslutas.
6:te och fijta Artikeln , angående den närmare styrelse öfver fattigvården, saint Rättegång i tiggeri- och fattigvårds-mål, synes mig äfven vara öfverflödig; då det förra, eller styrelsen öfver Fattigvården, bäst lärer kunna nppdragas åt Församlingens egen omsorg, och någon Rät-; 78 Den g Augusti e. m, tegångs-ordning för tiggare som vilja pocka sig 4ill understöd, icke bör finnas.
Huru länge en fattig Föreståndare skall blifva vid sysslan; behofver icke eller blifva föremål för Lagstiftningen, så länge detta Församlingens förtroende anses för en heder, hvilket ingen gerna afsäger sig utan desto vigtigare skäl, och der detta förhållande upphörer, kan ju Församlingens Ledamöter dela detta, likasom ett annat gemensamt onus sig emellan.
Nödvändigheten att underställa Consistorierne och Landshöfdingarne ett af en Församling öfverenskomma FattigvårdsReglemente, inser jag icke, och förändring i röstberäkningen vid fråga om fattigvård hafva Utskotten sjelfve afstyrkt.