Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen kan jag icke undgå finna det anmärkningsvärd! huruledes en coalition emellan 2:ne ytterligheter vill omintetgöra detta förslag, hvarföre äfven det är af så mycket mer vigt för de moderata reformvännerne att understödja 32 Den 15 Fcbrnari f. m. detta förslag, såsom det hvilket i konservativ anda torde vara del yttersta hvarthän de, hvilka hylla uprätthållande grundsatser, vilja gä.
Jag antager förslaget.
Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att anslag blifvit ulfärdadt lill fortsättande af plenum kl. j (i e. m.
Raab, Carl Adam, anförde dels muntligen, dels skriftligen :
Då man framlägger ett förslag i allmänhet, så torde det vara en skyldighet, för den sorn med dess granskning tager befattning, att undersöka så väl de principer, hvarpå förslaget är bygdt som dess detaljbestämmelser.
Det kan då hända att principerna äro goda, men att detaljbestämmelserna icke äro sådana man skulle önska sig dem eller att principerna äro dåliga och fotade på oriktiga grunder, men detaljbeslämmelserna logiskt och conseqvent sammanfattade.
I sednare fallet skulle jag icke vilja antaga ett sådant förslag, ty aldrig så väl sammanförda delaljbestämmelser kunna icke gifva värde åt felaktiga grundprinciper.
Jag vill dermed icke hafva sagt, att detaljbestämmelserna i delta förslag äro goda; tverlom tror jag att både detaljer och principer äro dåliga.
Hufvudprinciperna i della förslag äro:
Slåndsindelning och Enkammarsystem.
Huru Ståndsindelningen upkommit känna vi alla.
Dess utveckling börjar med corporalinnens tidehvarf. R. o.
Ad. representerade då krigets yrke och statsmannainsigterna; PresleSt. lärdomen, BorgareSt. näringarne och BondeSl. åkerbruket.
I dessa 4 linier, såsom Statens stora pulsådror, hafva intressena utvecklat sig: i dessa 4 linier vibrerade också det lif, som rörde sig inom samhället och genom dem bevakades dess stora intressen.
Civil-Ståndets söndring ifrån kyrkan, vetenskapernas ljus, krigets förändrade art och utveckling, Reformations-naturvelenskapernaspraktiska tillämpning på-industrien och kapitalets makt hafva förändrat verldens utseende.
Dessa på Statens och mensklighelens utveckling ofantligt verkande krafter hafva nedbrutit detta Hinduiska kastväsende och civilisationens segrar utkämpas icke mera inom klostermurar, genom hjelmbeprydda riddares svärd eller genom i skråtvång enrollerade borgare.
Derigenom har samhället blifvit en täflingsbana för alla — ett öppet fält — som enhvar odlar efter måttet af krafter — moraliska, intellektuela och materiela krafter — och förtjenst och intelligens, i sann bemärkelse, dess skaparekraft.
Corporationens burskap och prerogativcr inom kyrkan, som slaten — inom prest-, som adels- eller borgarkasterna — eller hvarhelst inom de välförstådda skrå-intressens dystra områden — dödar lifsandan och en verklig, i dess alla delar conseqvent utbildad, ståndsrepresentation, förer lill mensklig uselhet och slafveri.
Förtjenst och intelligens hafva blifvit de krafter, på hvilka det nya samhället grundar sig, och om man vill förändra något i representationen, så måste man också fola de nya principer för densamma på intelligens och förmögenhet.
Har det förevar:de förslaget sökt lösa detta pro - Den 15 Februari f. m. 33 problem?
Det är bygdt på Slåndsindelningen, och ett sådant förslag kan icke under förevarande förhållanden vara välkommet.
Om vi företaga en kort granskning af de 4 Stånden, så finna vi att R. o. Ad. skall representeras af CO ledamöter: men man har icke lagt märke lill huruvida dessa CO ledamöter skulle komma att öfvervägande representera det ena eller andra intresset; man har icke gjort sig möda undersöka om man skulle få en adel af endast byråkrati.
Vi hafva f. n. omkring 900 adelsmän, som hafva jordbruk på landet, och 2,100 adelsmän, som äro emhets- och tjenstemän.
Jag frågar nu huru de 900 jordegande ledamöterna af Adeln skola kunna bevaka sina intressen vid sidan af de 2,100 embelsmännen.
Jordegendom är ett vilkor för Adels sjelfständighet och bestånd och skall en Adel finnas såsom Stånd bland fosterlandets institutioner, så måste det vara en jordegande Adel.
En tjensteAdel intager en helt annan ställning.
Såsom agregat lill hofvet blir den en lyx och såsom byråkratiskt element en motsats till jordadeln.
Lika incouseqvent synes mig förhållandet vara med de 15 ofrälse ledamöter, som skulle väljas för att inträda ibland R. o. Ad.
Det Stånd, af hvilket de skulle väljas, representerar ulan tvifvel det nya samhället.
De äro barn af industrien och intelligensen och såsom sådana skulle de representeras i det nya statsskicket.
Här har man åt dem gifvit representationsrätt för 15 ledamöter.
Då man blott vill gifva dem representationsrätt med ett så ringa antal, så kunde man så gerna utesluta dem.
Man viri dä icke påminna sig att vid 1719 års Riksdag ingingo redan ofrälse
Ståndspersoner med begäran om representationsrätt ; men delta afslogs derföre att man icke kunde inympa dem på de öfriga Stånden.
Skulle nu Ståndsindelningen fortgå så hade rättvisan fordrat att de ofrälse Ståndspersonerne fått utgöra ett eget Stånd, såsom de vid förenämnde tillfälle hegärde.
Fortsätter jag vidare min vandring, så kommer jag lill PresteSt.
Då finner man alt representationsrätt blifvit beviljad åt samtlige till Ecklesiaslik-staien hörande emhets-och tjenstemän, under det alt embets- och tjenstemän inom arméen och civil-staten blifvit frän all representationsrätt uteslutna.
Delta förefaller mig vara en besynnerlig inconseqvens icke minst talande för detta förslags många brister.
Dernäst är antalet skolrepresentanter allt för stort.
Vidare till BorgareSl.
Här synes det som förslagets förfaltare bortglömt de principer han lagt till grund för de första Stånden.
Här äro nästan allmänna val, ty man har såväl i städerna som i köpingarna medgifvit tomtegare och husegare rättighet att, deltaga i BorgareSt:s enskilda val.
Författaren har sålunda vid ordnandet af detta Stånds valrättigheter nedlagt en högtidlig protest emot de idéer, som han följt vid ordnandet af landets valrättigheter.
Emellertid synes författaren dermed icke hafva varit riktigt nöjd utan fortsätter vidare inom BondeSt: alt taga skadan igen för sin frikostighet med afseende på BorgareSt.
Han har nemi. i förslaget 4 H. 3 34 Den 15 Februari f. m. sagt alt endast personer af allmogen skulle derinom åtnjuta representationsrätt och tillagt BondeSt. en fjerdedel af representationen.
Man vet alllförväl att i alla konstitutionella samhällen behöfves inom representationen en återhållande kraft och en framåtförande.
Vill man nu påstå att detta blifvit iakttaget i detta framlagda representationsförslag?
Jag kan icke finna att R. o. Ad. och PresleSt. blifvit så organiserade i representationsförslaget, att man inom dessa 2:ne Stånd, sålunda representerade, kan förutsätta tillräcklig motståndskraft för alt motväga de demokratiska intressen; och när man sedan finner huruledes förslagets författare sålunda velat pä BorgareSt. inympa allmänna val och grunda BondeShs representation uteslutande på den råa styrkan och alldeles icke på intelligens (ty jag är ännu aldrig öfvertygad om ali detta Stånd kan representera intelligensen) ; så får jag förklara alt jag icke finnér i förslaget nedlagda så beskaffade konservativa elementer som der måste finnas.
Ett Ridderskap utan sjelfskrifvenhet; dess jord-aristokrati undertryckt; förvandladt till en byråkratisk inslitutition.
Ett presterskap inom en sig förstenande kyrka äro eniga bålverk för timonen och friheten — för det lugna framåtskridandet.
Jag är så mycket mera öfvertygad derom, som ingen lärer kunna påstå att i det föreslagna Enkammar-systemet finnes några garantier härför.
Man har visserligen sagt att det icke är ett Enkammarsystem, men mig synes detta påtagligt.
I allmänhet kallar man Enkammarsystem ett sådant, der representanterna sammanträda på en kammare.
Nu säger man:
Här sammanträda visserligen representanterna på en kammare, men de kunna äfven sammanträda i 4 Stånd; således är det icke ett enkammar-system.
Jag svarar härtill att om representanterne sammanträda på 2 eller 4 afdelningar så förändras derför icke systemet.
I Norrige t. ex. fördelas Stortingets ledamöter i Odelsting och Lagting.
I det demokratiska Norrige får icke någon lag komma fram, som icke har varit föremål för handläggning inom dessa tvenne afdelmr.
Afven i de mest demokratiska stater t. ex. Nord-Amerikas Fristater finnes icke något, som liknar detta system, hvarmed man här vill söka uprätthålla de aristokratiska intressena.
Uti Amerikas Fristater finnes blott en enda
Stat som har ett enkammar-system; alla andra hafva tvåkammarsystem och Unionen ett aristokratiskt 2- kamniar-system.
Hvari ligger detta förslags företräde framför det gamla och hvad är väl vunnet med Riksnämnden då alla frågor åter skola till Stånden?
Det chaoliska i våra politiska idéer, detta chaos, som gömmes stundom under despotismens och byråkratiens, oftast under demokratiens och jemnlikhetens slöja, omintetgör allt framåtgående i den rigtning våra politiska vanor anvisa.
Man säger att det despotiska styrelsesättet är allt; i sanning afskär det allt hvad samhället har stort och sublimt, dess första och innersta lifskraft — friheten.
Vidare att demokratien är allt, men den socialistiska republikens män svara: endast vi äro demokratien.
Man förkunnar arbetets suveräna rätt och den absoluta jemnlikheten och den socialistiska republikens män svara: råknen oss.
Den 15 Februari f. ra. 35
Så skall kanhända en dag, efter delta vacklande i grundsatser, efter detta förbiseende af rättigheter •— allas rätt inträffa, och skulle förevarande förslag, sora man kallar ett öfvergångsförslag, och hvars enda egenskaper häri kunna sökas, komma lill stånd; så fruktar jag för min del, som i detsamma icke finnér några garantier för den lugna utvecklingens gång — — allt.
Den oupphörliga rörelse som manar alla klasser, alla menniskor att önska, länka, handla, att utveckla sig i alla rigtningar och som tränger sig in i nationernas sköte och jäser, bör man söka reglera och icke underblåsa.
Om demokratien skall regleras måste hon i slaten vara mycket, men icke allt, måste hon sjelf alltid stiga upåt, men dock icke störta utföre det, som icke är hon, måste hon öfverallt finna utgångar och öfverallt finna himlen.
Detta förslag är härtill vanmäktigt; det eger ej heller någon framtid; ty det innehåller inga elementer af stabilitet.
Uplösta
Stånd — slåndsfragmenter — motstå icke demokratiens angrepp.
J viljen en monarki, ett monarkiskt Sverige och J lemnen fältet för en ohejdad demokrati.
Upslällen derför såsom grundprincip de naturliga och stora samhällsintressen; gifven rätt åt intelligensen och förmögenheten vid sidan af demokratiens anspråk och jag skall understödja reformens sak.
Med min röst skall jag aldrig bidraga — väl till uphörande af Adelns Stånds- och öfrige Ståndsrättigheter, men aldrig till förintandet af Adelns medborgerliga inflytande till de stora och sanna samhäll s-intressenas förbiseende — såsom detta förslag på ett utomordentligt snillrikt sätt vetat alldeles undergräfva.
Utan anspråk på ofelbarhet i mina åsigler, men förvissad derom, att hvarje öfvertygelse, uttalad, aldrig kan skada, men väl tjena hvad man anser vara rätt, är det som jag på en stund tager R. o. Ad:s dyrbara tid i anspråk.
Den första frågan man gör sig sjelf vid bedömande af ifråga var:de förslag, är huruvida man anser en representationsreform nö dig eller icke.
Den nuvarande representationen, som utesluter en stor, uplyst och inflytelserik del af nationen har deruti ett stort fel; det erkännes af alla; och den representation, som splittrar representanterna på fyra serskildta kamrar och som icke låter de uplysningar, som inom ett Stånd meddelas, gå till de andra och der äfven komma till godo under öfverläggningar och vid fallande af beslut, har deruti ett sä stort fel, alt det måst äfvenledes erkännas af alla.
Om således representationsreform, som borttager dessa fel inom vår nuvarande representation af alla tänkande anses vara nyttig och tankarna derom icke äro delade, så äro de det så mycket mera, rörande sjelfva sättet derför, hvilket af det som redan är yttradt under dagens öfverläggningar ytterligare bestyrkes.
Representationsfrågans stora betydelse har sedan längre tider tillbaka gjort den till en af de vigligasle öfverläggningsämnena under flera föregående
Riksdagar utan att man under dem lyckats att lösa frågan.
Orsaken härtill är ej svår att finna om man följer denna 3* Den 13 Februari f. m. frågas behandling linder de sednare åren.
Personer, sora voro slöfre sora demokrater än sora patrioter, och hvilka med bortkastande af alla grundvalar för vär nuvarande representativa författning ville inträda på theoriernas område, logo olyckligtvis frågan först om bänder och bringade genom flitiga bearbetningar densamma utom den lugna discussionens område.
Följderna af dessa bearbetningar voro i första rummet 1840 års representationsförslag, byggdt på allmänna valens princip.
Dess fall var endast en början af striden.
Agitationerna fortgingo derefter med ohejdad fart både i tal och skrift, och de nyfödda s. k. personlighets-och klassvalsprinciperna sökte gemensamt störta det bestående, utan att veta eller komma öfverens om hvad som skulle sättas i dess ställe.
Det var knappt någon, som kunde skrifva sitt modersmål, som icke trodde sig om alt äfven kunna skrifva ett förslag till en representation och de vidunderligaste förslager hafva också öfversvämmat vårt land.
Jag vill ej trötta Eder Mine
Hrr med att uprepa dem aila, men jag kan ej undvika att i förbigående återföra i edert minne de nya bevis på hnrudanl förhållandet blifver, när man bortkastar den erfarenhet, som historien gifvet’ vid handen, och utgår i lagstiftningen från theorier främmande från nationen som de båda ytterligheter i representationsförslagsvägen gifvit oss.
Jag menar del som en värd och högt aktad Ledamot af delta Stånd ingaf till Const.Utsk. vid senaste Riksdag och det af Orebromännerna framlagda förslaget; båda lika opraktiska och otillämpliga.
Under denna represeutalionsfeber var det, som revolutionen år 1848 utbröt i Frankrike.
Sverige skonades vid detta tillfälle ifrån några samhällsomslörtande planer, var det dock icke utan, att detta land kände en viss skakning i sina samhälls-institulioner och 1848 års representationsförslag var en följd af dessa påtryckningar ifrån alla sidor.
Jag erkänner öppet, att jag hvarken liar kunnat ej heller kan förstå den s. k. samfäldla valprincipen, hvarpå detta förslag var grundadt, men förslaget har otvifvelakligt haft sitt goda med sig.
De arbeten, som föregingo detsamma, hvarigenom värderika statistiska uplysningar erhöllos, äfvensom de discussioner, som fördes vid denna frågas afgörande, hafva otvifvelakligt satt representationsfrågan på en mycket bättre ståndpunkt än den hvarpå densamma förut har befunnit sig.
Ty representationsfrågan har derigenom kunnat förflyttas ifrån theoriernas töckenomhöljda område in på praktikens'mera ljusa fäll och helsås som en välkommen gäst af alla dem, som icke tilltro sig att omstöpa samhället, utan önska att efter förmåga förbättra dess institutioner.
Senaste Riksdags Const.Utsk. har också enl. min lanke fullkomligt riktigt upfaltat denna representationsfrågans nya ställning och det är med tacksamhet mot förslagets författare som jag erkänner alt de, med vördnad för samhällskroppens egendomliga lif, icke varit nog djerfva alt tro sig i likhet med dessa principernas och theoriernas ultra radikaler, kunna göra en sanning af sagan om Pygmalion och Galalée.
Utsk. har utgått ifrån hvad vi haft, och derifrån trott sig kunna komma till något bättre, under förklarande att reformerna böra införas stegvis.
Med afseende härå inhemtas
Den 15 Februari f. ra. 37 af Utskrs Mera.
M 7 vid förra Riksdagen följande tänkvärda ord: ”Man kommer sålunda icke allenast säkrare, utan ock hastigare till det goda målet, hvilket uti samhället icke kan vara att söka på en gång verkliggöra uti fullaste utsträckning alla följderna af vissa allmänna begrepp, utan deremot det, sorn allmänt erkännes vara nyttigt och nödigt för den tid, som är, och i laglig ordning låter verkställa sig”; samt: ”att uti hvarje lag ligger fröet till en ny, som framkallas af de nya förhållanden, hvilken genom den redan antagna lagen utvecklas, och detta är framåtskridandets naturliga ordning.”
Utsk. som sökt göra sig redigt och klart hvilka de förändringar äro, som kunna utan meningsskiljaktighet införas och som f. n. äro vigtigas!, har, såsom jag tror, ganska riktigt sagt att sjelfva arbetsordningen äfvensom den omständigheten att en mängd aktningsvärde personer äro genom vår nuvarande grundlag uteslutna nr representationen, böra utgöra föremålen för en representationsförändring.
Det återstår således att tillse huruvida Const.Ulsk. i sitt förslag åstadkommit en sådan förbättring eller icke.
Om man härvid först genomgår ifrågavartde förslag och efterser huruvida sjelfva arbetsordningen har undergått den förändring att derigenom upstätt någon verklig förbättring, så är det otvifvelakiigt att man genast finner att införandet af den s. k.
Riksnämnden, hvarigenom alla fyra Stånden skulle sammankomma till öfverläggning på ett rum, har borttagit en af de väsendtligaste olägenheter, vår nuvarande representation eger.
Det finnes nemi. inom de andra Stånden flera utmärkta representanter, som måhända högst få af R. o. Ad:s medlemmar, någonsin hafva sett och ännu mindre fått höra.
Och då Stånden icke fä sammanträda pä ett rum och utbyta sina tankar, är äfven gifvet, att de uplysningar, som meddelas i det ena Ståndet icke kunna komma de andra Stånden till godo.
Hvilka omogna, hvilka förhastade beslut hafva icke varit en följd deraf, att icke uplysningar blifvit tillräckligt och ifrån säkra källor meddelade?
Sjelfva den Ståndssplittring, som nu förefinnes, får härigenom en ökad näring, som genom detta förslag otvifvelaktig! skulle försvinna.
Jag tror lika med en föregående talare att känslan för hemmet och lokala intressen bör få tillfälle, att göra sig gällande inom representationen.
Men då lian nämnde att denna känsla skulle förqväfvas genom det förevande förslaget, har han enl. min upfattning misstagit sig, emedan det nya förslaget ej lägger hinder för densamma, utan tvertom ökar den genom sammanförandet af representanterna härför från de serskilta Stånden.
Men det hindrar, genom den motvigt som upstår genom föreningen af alla landels lokalintressen, ali ensidighet, och detta är en en ny fördel hos förslaget.
En annan fördel hos förslaget finnes, om man efterser huru ärendena efter detsamma skola behandlas, — jag vill t. ex. taga en stalsregleringsfråga.
Enl. nu gällande stadganden skall en sådan fråga först väckas inom RiksStm, — jag undantager härvid K. M. Nåd. propus, om Statsverkets tillstånd och behof, som äf - 38 Den 15 Februari f. ra. ven kan direkte öfverlemnas lill StatsUlsk., sedan ifrån dem remitteras till StatsUtsk. och der behandlas, och så återkomma till RiksSt:n.
Den mest skiljaktiga behandling kan nu hos dem upstå och upstår äfvenledes i många fall.
Så t. ex. antager ett Stånd Utsk:s förslag; ett återremitterar frågan pä grund af en klass utaf skäl; ett annat Ständ återremitterar samma fråga på en annan klass af skäl och det fjerde
Ståndet bifaller måhända förslaget med vissa modifikationer.
Frågan, på delta sätt återkommen till Utsk., skall der undergå en fullkomlig omskapning och derifrån återgå till RiksSt:n.
Är då lyckan god, så slapna alla Stånden åter i olika beslut.
Sedan skall Utsk. sammanjemka dessa beslut, som ofta icke kunna sammanjemkas, och derefter skola voteras i förstärkt StatsUtsk.
Man klandrar med skäl, alt, på detta sätt, vigtiga frågor komma alt bero af slumpen.
Uti det ifrågavaride förslaget är detta förhållande borttaget och frågornas slumpvis skeende behandling alldeles undanröjd.
Efter det nya förslaget kommer nemi. hvarje fråga att ifrån Riksnämnden remitteras till ett Utsk., ifrån Utsk. återkommer den och behandlas af Riksnämnden, der den kan återremitteras, men skall sedermera, när den återkommer af Riksnämnden afgöras.
När på detta sätt, frågorna återremitteras till vederbörligt Utsk., sä kunna de visserligen till följd deraf undergå förändringar, men omöjligen sönderbrytas.
Hvilket sönderbrytande dessutom är förebygdt derigenom att när frågorna sedan i sista hand afgöres af RiksStm dessa rösta endast jä eller nej öfver desamma.
Den olämpliga voteringen i förstärkt Utsk. vid Statsregleringsfrågor nndvikes derigenom att, när två Stånd stanna mot två, så blifva Riksnämndens förut fattade beslut äfven Ständernas gemensamma.
Denna.förenkling, hvars grunder jag nu antydt, återfinnes vid alla frågors behandling så väl grundlags- som andra lagfrågor.
Dessa senares behandling har dessutom erhållit en serdeles ändamålsenlig utveckling derigenom, all sedan sjelfva §:n i lagförslaget blifvit af Riksnämnden discuterad och afgjord, så voterar
Riksnämnden öfver lagförslaget i sin helhet så som det då ser ut med de beslutade förändringarne, så att den orimlighet, som verkligen nu existerar att ett lagförslag kan af R.
St. godkännas, utan att någon verkligen godkänner förslaget, är bortfallen.
Att en sådan orimlighet nu kan inträffa inses lätt när man föredrager ett betänk. §:s-vis, och den ena åsigten segrar vid en och den andra vid en annan §, och på detta sätt, besluten i afseende på principerna för de särskilda §§:ne, gå såsom vågor ifrån A till 0.
Då jag är öfvertygad att hvar och en af R. o. Ad., innan han lägger en ja — eller nejsedel vid den slutliga voteringen har noga jemfört det nu befintliga med det föredragna förslaget, så är det onödigt att nu ingå i några flera exempel.
Jag har blott velat anföra detta, för att visa huru betydligt enklare arbetssättet efter det nu ifrågavande förslaget skulle vara, än det är efter vår nuvarande Riksd:sOrdn.
Efterser man på hvad sätt Utsk. infört de orepresenlerade uti representationen, så finner man att Utsk. äfven i denna punkt gått till väga med särdeles varsamhet och klok omtanka.
Till inträde i Den 15 Februari f. m. 39 representationen liar Utsk. föreslagit de embels- och tjenstemän, som ega fastighet; alla de fastighetsegare, som varit embets- eller tjenstemän; medlemmar af lärda Akademier inom Riket, som förut icke haft representationsrätt; skollärare, egare oell fidei-komraissi 11 neliafvare af bus eller tomt i stad eller köping samt fabriksidkare pä landet.
Utsk. har icke intagit embets- och tjenstemän i oell för sin tjenstemannaegenskap och efter mitt förmenande dervid ganska rätt förfarit, ty eljest skulle Utsk. frångått den uttalade och praktiskt rigtiga äsiglen all reformerna böra införas stegvis och så att man endast vidtager sådana hvarom de fleste äro ense.
Frågan om tjenslemäns införande i representationen är en tvistefråga, som ännu torde behöfva många år discuteras innan den kan anses såsom en mogen frugt.
Med lanken härpå kan jag ej underlåta alt uptaga till besvarande några yttranden som i dag här blifvit fällda emot förslaget.
Så har en talare upträdt, under yttrande, att det är ett fel i förslaget, en orättvisa emot tjenstemän, militära och civila, att de icke få vara med i representationen på grund af tjenstemaunaegenskapen, då deremot prester fä detta.
Ja, del kan tyckas, alt det är en orättvisa, men Mine Hrr, de komma icke i sämre ställning efter förslagets antagande, än den, hvaruti de nu befinna sig; och jag kan icke tro, det de med afundsjuka skola anse alt några nu orepresenterade få i representationen inkomma.
Om jag tillhörde ifrägavande personers antal, så skulle jag tverlom glädja mig deröfver, att den principen nu blefve erkänd, att de orepresenterade skola småningom lili representationen inträda, och jag skulle hoppas, att sedan åsigterna hunnit mogna i delta fall, allt mer och mer öfrige orepresenterade skulle inkomma i representationen.
Man har klandrat Ulsk:s fördelning af de orepresenterade.
Men då delta klander icke vändt sig emot fördelningen af de orepresenterade på Preste-, Borgare- och BondeSt:n, ulan egentligen och så mycket ifrigare emot intagandet af ofrälse ledamöter ibland R. o. Ad., så skall jag ock hufvudsakligen hålla mig till denna senare omständigheten.
Man har sagt, att det vore stridande enrot grundtankan uti vår n. v. representation, alt intaga dessa femton ofrälse representanter inom R. o. Ad. och har för att bevisa detta citerat Historien, allt efter olika smak hos de serskildta talarne.
Somliga hafva gått upp till Gustaf II Adolf och andra ända upp till Christian Tyrann.