Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Saken kan visserligen synas vara af underordnad vigt, men jäg anser, att det bör vara fullkomlig klarhet och reda i föreskriften angående inlösen af valutor.
Jag vågar fortfarande påstå, att Utsk:ts motivering icke innehåller tydlig Svenska.
Jag föreställer mig, att Fullmägtige hafva för afsigt att bibehålla den ifrågavarande pröfningsrätten, men af Utsk:ts motivering vill det synas, som om denna pröfningsrätt helt och hållet skulle öfverlämnäs åt Myntverket.
Jag yrkar fortfarande afslag å Utsk:ts hemställan.
Det kan visserligen vara likgiltigt, huru vida ifrågavarande räder i reglementet qvarstå eller ej, men mig synes föreskriften vara tillräckligt tydlig, när den innehåller, att med vissa undantag alla till inlösen erbjudna valutor skola undergå prof af vederbörande vid myntverket, hvilkas deröfver utfärdande attester skola utvisa ej mindre verkliga beloppet i fint, än äfven värdet i rdr eller dukater.
Om nu en af myntverket afgifven attest innehåller, att en erbjuden valuta innehåller oarter, hvilka icke utan kostnad och svårighet kunna alsöndras, så innebär detta ett afrådande att inköpa nämnde valuta.
Om åter attesten innehåller, att valutan både till vigt och finhet är sådan, att det är skäl att inlösa den, så är det klart, att
Fullmägtige alltid i sista hand halva rätt att bestämma, huruvida någon inlösen verkligen skall blifva af; och denna rättighet qvarstår för Fullmäktige, äfven örn den ifrågv:de punkten uteslutes.
Hvad den påpekade otydligheten i Utslcts motivering beträffar, så medger jag visserligen, att Utsk:ts skäl kunnat framställas i tydligare ordalag, men denna omständighet anser jag
377 dock ej bora föranleda till ogillande af hela den föreslagna åtgärden.
Jag yrkar bifall till Utskrts förslag.
Gr. Lewenhaupt, Carl Magnus Casimir:
Jag är till alla delar förekommen af Frih. von Schwerin och Hr Nordenfelt och anhåller att med deni få förena mig.
Het är naturligt, alt den föreslagna förändringen endast afser att förtydliga föreskriften i den 13:de §:n, och att Fullmägtige ej derigenom beröfvas rättigheten att i sisla hand pröfva, huruvida en erbjuden valuta skall inlösas eller ej.
Jag anhåller om bifall till Ulsk:ts förslae.
Sedan ölverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förslag, dels ock alslag derå samt bibehållande af motsvarande stadgande i nu gällande Banko-reglemente, framställde Hr Gr- o.
Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts förslag och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
10:de—-16:de punkterna.
Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utsk:ls den 28 sistlidne Februari och 3 dennes bordlagde Meni.
M 16, ang. åtgärder för skiljande från Riksbankens tillgångar af inlöst kopparmynt af äldre präglar.
Föredrogs ånyo och bifölls Sarrimans.
Besv. o. Ekon.-Utsk:ts deri 24 sistl.
Februari och 3 dennes bordlagde Meni.
JVs 1, ang. arfvode åt Utsk:ts Sekreterare.
Stats- samt Allpi.
Besv - o. Ekon.-CJtskds den 24 sisth Februari och 3 dennes bordlagde Betänk. .4? 2, i ani. af väckta motioner, innefattande förslag till lättnad uti rustningsskyldigheten.
Utsk:ts tillstyrkande å sid. 6. Gr. af Ugglas, Ludvig:
Sedan Utskit uti sitt Betänk, redogjort för hvad rörande denna fråga tillförene blifvit åtgjord!, nemi. att eller år 1825 K.
M:t fem särskildta gånger gjort framställning till rusthållarne vid samtliga rustbållsregementen om åtagande af en viss afgift, emot det att Kronan skulle bekosta och underhålla sadelmunderingarne samt remtygs-, beklädnads-, 378 Den 16 Mars. bevärings- och utredningspersedlar, har Utsk:t tillstyrkt R.
M:t anhålla, alt en dylik framställning nu för sjette gången måtte till rusthållarne göras.
Det vill emedlertid synas mig, som om rusthållarnes fem gånger förnyade afslag bort för Utsk:t göra klart att ifrågasatta uppgörelse icke för dem kan vara fördelaktig.
Orsaken till denna obenägenhet hos rusthållarne torde äfven vara påfallande; den nemligen, att icke blott hvad vidkommer de så kallade småpersedlarne, hvilka Utslut undantagit, utan jemväl den öfriga karl-munderingen, mången reparation kan på rusthållen åstadkommas vida billigare an som vore möjligt, om Kronan eller någon direktion åtoge sig detta bestyr, i hvilket sistnämnda fall en mängd faux-frais alltid blifva oundvikliga.
I)å Staten icke kan vara benägen till underpris öfvertaga underhållet, och rusthållarne således måste, för att passevolans skulle uppstå, erlägga högre afgift till Kronan, än den hvartill kostnaden för nämnde underhåll uppgår, när den af dem sjelfva bestrides, är naturligt, att rusthållaren ej velat ingå på den föreslagna förändringen.
Gjorda försöko i denna väg hafva äfven ifrån ytterligare sådana afhallits.
Ar 1831 upprättades nemligen vid Lifregementets
Dragonkorps en beklädnadsdirektion, omfattande något mer än halfva antalet af samtliga ruslhållen inom Upsala län.
Afgiften bestämdes med ledning af gällande munderingskostnad med billigt tillägg för reparationerne och föreskrifven brukningstid.
Efter få års verksamhet fann direktionen dock omöjligheten utaf att emot den betingade afgiften uppfylla de vilkor, den åtagit sig.
En förhöjning i afgiften blef besluten; men det oaktadt måste direktionen efter en kort tids förlopp ingå med begäran om ytterligare förhöjning.
Denna vägrades och direktionen blef upplöst.
Jag har velat anföra detta exempel endast såsom ett bevis på omöjligheten för Kronan eller någon direktion att verkställa nämnda underhåll för samma pris, sorn rusthållarne hemma hos sig kunna göra.
Endast under en förutsättning kan det sålunda vara en vinst för rusthållarne att ingå på ifrågavarande förslag, nemligen i den förhoppning att åtagen passevolansafgift till Kronan, på grund af upprepade klagomål, småningom skall förminskas och slutligen alldeles försvinna.
Jag kan dock ingalunda finna billigt, att rusthållarne ifrån underhållet befrias, enär, med undantag möjligen för Skåne, rusthållarne dels i hemmans- och dels i augmentsräntor hafva ett fullt vederlag för de skyldigheter, de utgöra.
Hvad jag nu sagt gäller egentligen karl-munderingen.
Med sadelmunderingen eger ett annat förhållande rum.
Då fråga om passevolans med Kronan år 1857 med rusthållarne vid Lifregementets Dragonkorps förhandlades, vid hvilket tillfälle de emotsatte sig den ifrågaställa förändringen i hvad angick karl-munderingen, förklarade de sig deremot villiga att ingå på en passevolans med afseende å sadelmunderingen.
Skälen härtill voro dels att större delen af de reparationer, som å denna mundering måste göras, äro svårare, så att de ej kunna verkställas å rusthållet, utan af skickligare sa - Den 16 Mars. 379 delmakare, till hvilka sadeln således måste sändas, en sändning som fördyrar reparationskostnaden, dels att rusthållarne insågo, att, lör hästens vård och förekommande af sadelbrott, genom hvilka hästens tjenstbarhet lider, icke allenast för ögonblicket utan stundom till och med för all framtid, en passevolans med Kronan vore fördelaktig, enär, under en sådan, sadel kunde passas till häst.
Detta är af stor och obestridlig vinst äfven för Kronan, synnerligen hvad hästens tjenstbarhet under krig vidkommer.
[Jtsk:ts förslag afser dock endast fredstid, möjligen af det skäl att någon bestämd beräkningsgrund för förbrukning under krigstid är omöjlig att finna.
Skälet tillfredsställer mig dock ej; ty om ock må antagas att det passevolanspris, hvarom kunde öfverenskommas, ej skulle betacka nämnda förbrukning, torde det dock för Statsverket blifva fördelaktigt, enär, om passevolans ej vore ingången, Slaten likafullt säkerligen finge efterskänka en icke obetydlig del af sin fordran hos de rusthållare, hvilkas N:r för större oell upprepade förluster under kriget varit utsatte.
Säkert är dessutom alt endast önskan att få förbindelserna för krigstid reglerade kan förmå rusthållarne att på nu ifrågasatta uppgörelser ingå.
Hvad sjelfva uppställningen af Utskits förslag beträffar, så kunna äfven deremot åtskilliga anmärkningar göras.
I 2:dra punkten säger Utsk:t, att arméförvaltningen skall uträkna passevofansafgiften för hvarje fem år.
Redan detta stadgande anser jag vara en tillräcklig anledning för rusthållarne att ej ingå på den föreslagna förändringen.
Det ligger nemligen en obillighet deruti, att de skola tid efter annan vara underkastade den prisförändring, arméförvaltningen utan deras medgifvande kan finna skäl att bestämma.
I 3:dje punkten föreslår Utsk:t, att rusthållarne skola vid den ifrågavarande förändringens början aflemna munderingarne i fullgodt skick.
Detta ord fullgodt kan emedlertid blifva föremål lör olika tolkning.
Det kan till exempel betyda, att munderingen skall vara så beskaffad, att den ej kari vid en mönstring kasseras; men vanligaste betydelsen deraf torde väl vara, att munderingen skall vara i fullkomligt godt stånd.
Om detta är förhållandet, så skulle, för den händelse Kronan öfvertoge passevolansen, rusthållarne blifva tvungna att med nya ersätta alla de munderingspersedlar, hvilka kunde vara något slitna; och enligt min tanke innebär detta en obillighet.
Det förslag, som ifrån Lifregementets Dragonkorps^ rusthållare ingick, innehöll att, sedan viss slitningstid för hvarje persedel blifvit åsatt, liqvid skulle ske genom betalning utaf så stor del af persedelns värde, som motsvarade tilländagångna slitningsår — en grund för uppgörelsen, som förefaller mig både redigare och billigare.
Slutligen föreslår Utsk:t i sista punkten, alt förändringen skall sättas i verket »vid de regementen eller korpser, der flertalet af rusthållarne förklarat sig villiga att derpå ingå.»
Detta anser jag innebära en ganska stor otydlighet, ty det finnes ej bestämdt, huruvida flertalets beslut skall vara bindande för de öfriga. 380 Den 16 Mars.
På grund af hvad jag nu i korthet anfört, får jag yrka afslag å Utsk:ls ifrågav:de förslag.
Lika med Gr. af Ugglas hyser jag just inga sanguiniska förhoppningar, att rusthållaren skola ingå på den löreslagna förändringen, men uti de alltsedan år 1825 ständigt återkommande motionerna i ämnet spårar jag dock en önskan hos ett stort antal af dem, att en dylik förändring måtte komma till stånd.
St:r hafva den ena riksdagen efter den andra till K.
M:t ingått med underdåniga skrivelser härom, och vid sednaste riksdag godkändes af samtliga Riks-Stånden Utslcts i frågan afgifna Betänk., deruti Ulsk:t framställde den åsigt, att det skulle vara förmånligt, om en sådan öfverenskommmelse kunde åvägabringas.
Närvarande Utsk. har icke ansett sig höra frångå denna åsiet, och den omständighet, att den nu under 25 år varit gillad af representationen, torde utgöra en tillräcklig förklaring, hvarför Utsk:t tillstyrkt bifall till motionärens framställning.
Gr. af Ugglas har anfört det olyckliga resultatet af den beklädnadsdirektion, som för ett antal år sedan tillsattes vid Lifregementets Dragonkorps.
Detta exempel bevisar dock ingenting annat, än att direktionen bestämde afgiften allt för lågt, så att den ej kunde uppfylla sina åtagna förbindelser.
Nu nr det deremot föreslaget att bestyret skall åligga arméförvaltningen.
När man besinnar denna förvaltnings stora tillgång på materialier och det oafvisliga behofvet alt omsätta dessa, såvida icke stora förluster för Kronan skola uppkomma, — ett förhållande, som tydligen ådagal-igges af den i de värfvade regementenas passevolanskontrakter intagna ”föreskrift, att ett visst parti kläde årligen skall af passevolantörerne från förrådet utlagas, dock för ett pris, långt billigare än det hvartill de sjelfva kunde anskaffa varan, och när härtill lägges att persedlar, tillverkade i stor skala, alltid erhållas lill lägre pris, torde det vara klart, att arméförvaltningen kan åstadkomma en uppsättning för truppen på vida billigare vilkor, än det är möjligt för rusthållarne.
Dessutom påbjudas mindre uniformsförändringar ofta nog, hvilka för rusthållarne medföra betydliga kostnader, under det att de för Kronan skulle vara löga kännbara.
Gr. af Ugglas har sjelf påpekat, alt sadelmunderingarne kunna af Kronan tillhandahållas för billigare pris än af rusthållarne, de der för nödiga reparationer måste anlita sockenhandtverkare, som göra arbetet både dåligt och dyrt.
Svårligen torde det då kunna bestridas, att det skulle lända till ömsesidig fördel, om Kronan öfvertoge underhållet af dessa persedlar.
Det egentliga skäl, Gnn anlört till afslag å Betänlct, var hans fruktan, att om den föreslagna åtgärden komme till stånd, rusthållarne skulle på samma salt som vid rothållsregernentena, tid efter annan, begära lindring i afgiften och slutligen dess fullkomliga upphörande.
Enligt min tanke är dock i detta hänseende skilnaden emellan rusthållare och rothållare ganska stor.
De förre hafva sina augment sräntor och behöfva säle - Den 16 Mars. 381 des ej denna lindring, så alt äfven orri de begära den, torde de dock icke blifva bönhörde.
Jag tror derföre, att denna FIr Grins fruktan ej har slort att betyda.
Alt utsträcka i fråga vide förändring till både krig och fred, vore deremot helt enkelt alt förhindra saken, ty huru lågt Kronan än skulle bestämma afgiften under krig, skulle den dock alllid blifva tillräckligt hög för att afskräcka rusthållarne från att derpå ingå.
Jag är fullt öfvertygad, alt den ifrägav:de förändringen, långt ifrån att blifva skadlig, tvertoni skulle medföra stor nytta, både lör truppen, sorn blir bättre klädd, och för de rustande, som slippa trassel och bråk, samt för Kronan, som kan tidsenligt ordna beklädnaden.
Månne icke saken då förtjenar att ännu en gång underställas de rustande; man kan ju åtminstone föreställa sig, att de förslag, som i enahanda syfte förut blifvit frainlagde, hafva varit i ett eller annat hänseende obilliga, och att man nu kan lyckas komma det rätta närmare.
Såsom ett försök skulle man möjligen då få saken antagen ocii just med anledning häraf har Utsk:t föreslagit förändringen endast på fem år.
Vid föregående riksdagar förordades i detta hänseende en period af tio år, rnen rusthållarne ville ej derpå ingå, enär de ansågo sig bundne för en allt lör lång tid.
Gr:n har ogillat hvad Utsk:t i 3:dje punkten föreslagit, samt varit tveksam, huru orden »fullgodt skick» borde tolkas.
Jag får då upplysa, att enligt
Generalmönstrings-instruktion menas med dessa ord mönstergildt skick.
En dylik föreskrift anser jag vara alldeles nödvändig, ty icke kan man begära, alt Kronan skall öfvertaga obrukbara munderingar.
Slutligen har Gr:n äfven funnit den sista punkten innebära en otydlighet.
Det der begagnade uttryck är dock alldeles det samma, som i föregående dylika förslag blifvit anvandt; jag anser det äfven vara fullkomligt på sin plats, ty svårligen lärer man kunna antaga, att samtliga rusthållare skola på förslaget ingå, liksom man icke heller torde vilja drifva den satsen att ett enda nej skulle förhindra hela saken.
När de afsutna rusthålls-regementerne förvandlades till infanteri, nekade flere N:r att derpå ingå; dessa lära ännu i dag hålla häst, men icke uppehöll detta saken, så snart »flertalet» gillat den.
Klart är all förändringen endast kommer alt tillämpas å dem, som derpå ingå, men nödvändigt är att dessa sednare dock utgöra flertalet, ty eljest vore de nödiga beräkningarne omöjliga att verkställa.
På nu anförda grunder, och då det icke kan vara rätt att frångå de åsigter, som i mer än fyratio år inom representationen i detta hänseende uttalats, får jag anhålla om bifall till Utskds förslag.
Ehuru det visserligen, efter det sakrika anförande, Gr. af Ugglas afgifvit, kan synas öfverflödigt för mig att yttra mig, och jag borde inskränka mig till alt instämma med deri nämnde talaren, ber jag dock att få yttra några få ord rörande denna fråga. 38?^
Den 16 Mare.
Man liar åberopat de motioner i detta ämne, hvilka sedan år 1825 ständigt återkommit.
Den dolda afsigten med dessa motioner är enligt min tanke, att slutligen helt och hållet befria rusthållarne från passevolansen och låta den öfvergå på Statsverket, på sätt som egt rum med åtskilliga onera, hvilka tillförne häftat vid jorden.
Enligt min tanke innebär det emedlertid en stor fara att sålunda betunga Statsverket med den ena dryga afgiften efter den andra; och det är orätt att aflyfta dessa onera från jorden, ty egarne hafva med köpet af jorden iklädt sig densamma åliggande besvär, och böra således ej derifrån befrias.
Om den ifrågav:de skyldigheten öfverflvttades på kronan, så skulle, enligt min tanke, derigenom föranledas en mängd obehöfliga och opraktiska uniforms-förändringar, för hvilka regementena hittills blifvit skyddade i så många hänseenden genom det sega motståndet hos rusthållarne; och jag tror, att det skulle vara ganska välgörande, om detta skydd äfven hädanefter bibehölles. Härtill kommer, att då armé-förvaltningen enligt LTtskds förslag ensam skulle hafva rätt att bestämma passevolans-afgiften, skulle den på grund af påbjudna uniformsförändringar finna sig nödsakad att tid efter annan förhöja denna afgift utöfver dess ursprungliga belopp.
Jag anser det således vara allt skäl att bibehålla närv:de förhållande oförändradt, emedan det utgör en vigtig hämsko mot allt för ofta skeende opraktiska förändringar; och får jag således anhålla om afslag å Utsk:ts Betänk, i denna punkt.
Hr Lagerhjelm, Gustaf Beinhold:
Jag k3n icke neka, att då Utsk:t fäst ett sådant afseende vid de i detta ämne afgifna motioner och uti sitt Betänk, gjort en fullständig historisk utveckling af frågan, hade jag väntat, att [Jtslc.t skulle hafva kommit till ett helt annat resultat, än Betänk:t utvisar.
Den förste fråga, som i detta ämne framställer sig, är, huruvida genom den ifrågasatta förändringen en vinst kommer att tillskyndas kronan eller rusthållarne.
Att en förlust kommer att drabba kronan, derom kan man vara fullt öfvertygad, när man besinnar, att all kontroll med afseende å underhållet af persedlarne, hvilken för närv:de finnes deruti, alt dessa äro rusthållarnes egendom, kommer att försvinna.
Då Konung Carl XI organiserade rustningen i landet, föreskref han, att vid hvarje rusthåll skulle i och för vården af munderingen finnas en rustkammare.
I allmänhet finnes nu mera icke några sådane, men kontrollen finnes det oaktadt qvar, och består, sorn nyss är sagdt, deruti att rusthållaren sjelf mäste obetingadt ersätta hvad sons är vanvårdade
De förslag, sorn i förev:de syftning blifvit tid efter annan framställde till rusthållarne, hafva alltid från dessas sida rönt ett starkt motstånd, hufvudsakligen derför, alt rusthållarne väl insett, att den föreslagna förändringen omöjligen kunde för dem medföra någon vinst, då naturligtvis å andra sidan kronan ej vill vidkännas någon förlust.
De ständigt i enahanda rigtning åter - Den 16 Mars. 383 kommande motionerna kunna väl synas ganska märkliga, men jag tror ej, att jag misstager mig i mitt påstående, att de i allmänhet förskrifva sig från Skåne.
Hvilken anledningen härtill kan vara, känner jag icke; det är emedlertid ett faktum; men just den omständighet, att de tid efter annan gjorda försöken att införa ifrågav:de förändring hafva strandat mot rusthållarnes enhälliga motstånd, gör det för mig fullkomligt klart, att den i och för sig är outförbar; och det i all synnerhet derför, att den står i rak strid mot rustningens natur.
Det förslag, Utsk:t i sista punkten framställt, nemi. att K.
M:t täcktes vidtaga erforderliga åtgärder lör förslagets sättande i verket vid de regementen eller korpser, der flertalet rusthållare förklarat sig villiga att derpå ingå, är lagstridigt.
Hela rustningen fivilar på bestämda kontrakter emellan kronan och rusthållarne, hvilka äro ömsesidigt bindande, hvaraf följer, att ett beslut af majoriteten bland rusthållarne icke är bindande för de öfriga.
Skulle det nu inträffa, att en del af rusthållarne gingo in på förslaget, en annan del åter icke, så skulle derigenom ett ganska stort missförhållande uppstå, ledande till förvecklingar och svårigheter.
Mycket skulle ännu vara att tillägga, men jag vill ej längre taga R. o. Ad:ns tid i anspråk, utan inskränker mig till att förena mig med dem, som yrka afslag å Utsk:ts hemställan.
Efter de anföranden, som i denna fråga blifvit af flere föreg:de talare afgifne, torde icke mycket vara att tillägga.
Jag ber dock att få till pröfning upptaga några af de skäl, som blifvit anförda till förmån för förslaget.
En värd ledamot har sagt, att munderingarne skulle af kronan kunna underhållas på vida billigare vilkor än af rusthållarne, enär kronan hade medel i händerna att låta förfärdiga persedlarne till mycket lågt pris.
Jag har någon erfarenhet i hithörande frågor, men jag har aldrig kunnat komma under fund med det af den värde ledamoten påpekade förhållande.
Jag vill icke ingå i någon undersökning om priset för en kollett eller ett par ridbyxor, tillverkade för kronans räkning, t. ex. på Långholmen, ehuru det för kronan torde medföra minsta kostnaden att låta tillverka persedlarne vid nämnde ställe, men af erfarenhet vet jag att rusthållarne kunna åstadkomma förfärdigandet af nämnde persedlar på lika billiga vilkor hos sockenhandtverkarne.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten vid de faux-frais, som skulle blifva oundvikliga, för den händelse kronan öfvertoge ifrågav:de underhålls-skyldighet.
Det är klart, att då kronan skall af rusthållarne emottaga munderings-persedlarne, måste magasiner för dessas förvarande upprättas; och dessutom måste kronan årligen uttransportera munderingarne till de olika mötesplatserna.
Alla de utgifter, som häraf måste blifva en följd, skola naturligtvis ingå i passevolans-algiften, och följden blir, att rusthållarne inom kort skola finna rustningsbesväret efter den skedda förändringen vida mera betungande än tillförne.
Framställningar till rusthål - 384 Den 16 Mars. larne i enahanda syfte, som det nu föreslagna, hafva tid efler annan blifvit gjorda, men de hafva mött ett enhälligt motstånd; och alt en dylik åtgärd ej heller nu kan hafva någon framgång, synes bäst deraf, att Bonde-St. afslagit Utsk:ts hemställan.
För den händelse man skulle vilja vidtaga någon åtgärd till underlättande af rustningsbesväret, — hvilket jag dock icke anser varn af behofvet påkallarit, enär rusthållarne äro synnerligen väl lottade i förhållande till öfriga rustande, — så vore den enda lämpliga att lemna bidrag till åstadkommande af rustkammare
Min fasta öfvertygelse är, att den föreslagna framställningen ej kommer att krönas med framgång; och dertill kommer, att uppställningen af förslaget är alldeles felaktig och till och med laglöst, ty det beror icke på K.
M:t att genomföra en dylik förändring i annan ordning, än att hvarje rusthållare förklarat sig villig att derpå ingå, och något tvång i detta hänseende kan ej komma i fråga.
Jag yrkar afslag å Utsk.-ts Betänk, i denna punkt.
Det är nedslående lör mig, att de tvenne sista talarne ej velat rätt fatta meningen af mitt yttrande.
Jag har sagt, att ingen rusthållare kan tvingas att ingå på den föreslagna förändringen, hvilken blott kommer att tillämpas på dem, som förklarat sig villiga att derpå ingå.
Klart är att dessa sednare måste utgöra flertalet, såvida saken skall komma till stånd.
Häruti synes mig ej ligga någonting synnerligen ovanligt, och jag får ånyo erinra, att enahanda förhållande iakttagitsmed de afsutna kavalleri-regementena.
Hr Lagerhjelm synes ringakta motionerne derför att de endast förskrifva sig frän en enda provins, Skåne.
Ja detta låter något, men Hr Lagerhjelm glömde att omnämna att ^ af vårt indelta rytteri är förlagdt i den landsändan.
Liljencrants åter befarar, att 0111 kronan skulle emottaga munderingarne, den då äfven skulle nödgas anskaffa magasiner för att förvara dem.
Jag hemställer dock, om detta varit förhållandet med rothålls-regementerne, hvilkas munderingar kronan längesedan öfvertagit; månne icke munderingen der helt simpelt nedlägges i rotekistan?
Månne icke saken kunde tillgå på samma sätt med ryttarens?
Att N:r-sade!n skulle behöfvas framme för att motionera N:r-hästen, betviflar jag.
I Upland åtminstone begagnas den sällan dertill.
Frih. Klinckowström har trott, att den ifrågaställa förändringen skulle komma att föranleda en mängd onödiga uniformsförändringar.
Jag har den lyckan alt vara rusthållare vid Lifregementets Dragonkorps, och kan af egen erfarenhet intyga, att närv:de förhållanden ingalunda lägga hinder i vägen för dylika förändringar.