Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s önskningar i afseende på indragning af vissa tjenster och corpser, hvarvid gardesregttenas bibehållna organisation hufvudsakligen framställes såsom exempel.
Kort efter det R.
St. sednare gången afslagit alt på ordin.-stat uppföra de intcrimsslater för vissa militär-corpser, som uppkommit genom en reglering af deras organisation, för hvilken interimsslat tillgång beräknades af 3:dje hufvudtitelns besparingar, likasom enahanda behof för de enl.
Rikets föregtde Ständers flera gånger itererade begäran organiserade civila embetsverk beräknats att utgå af ardra hufvudtitelns besparingar, företogs, till följd af K.
M:s nåd. beslut, en noga granskning för att tillse om dessa militära organisationer kunde omgöras , och sakerna återställas i deras förra skick.
Genom denna granskning utreddes, såsom äfven Statsrådets i Const.Utsk. befintliga prot. upplysa, att gardes-reg:tenas återförande till deras förra skick bade medfört ganska stora kostnader.
Det hade förminskat den i hufvudstaden befintliga redan otillräckliga garnisonen, som ej kunde åläggas en strängare tjenstgöring än krigsartiklar och passevolance-contract medgifva ; det hade grundlagt skyldigheten att vara betänkt på löue-ersätlningar för dem, hvilka dervid skulle förlorat dem tillagda löner; det hade verkat menligt på deras pensionsrätt; det hade förändrat de vid regttena anställde officerares villkor och gifvit dem anleda. att i laga väg fordra ersättning; det hade gjort kostsamma incommenderingar af indelta armeen lill biträde vid vaktgöringen i hufvudstaden ganska nödiga, för att icke säga oundvikliga, samt hade med ett ord så ökat kostnaderna för 3:dje hufvudtiteln, att det varit ganska betänkligt att vidtaga en dylik förändring.
På denna grund och vid sådant förhållande, ansåg man ingen annan utväg vara förhanden , än att fortfarande låta de för interims-staten nödiga anslag utgå på besparingarna ; och man fann sig derigenom åtminstone hafva undvikit en i annat fall oundviklig vida större kostnad för Staten.
Hvilkendera af dessa utvägar innebar
Rikets sannskyldiga nytta, bibehållandet eller indragningen , lärer häraf lätt finnas.
Vid åytde anmärkntn ronde K.
Cancelliels lönereglering, D e u ilJ u 1 i f. ra. 59 har Hr Ulfsparre redan upplyst, huru dermed sig förhåller.
De här omlalda 8000 r:dr, som för cancelliet å 2:dra hufvudtitelns besparingar utgått, oaktadt R.
St. lemnat sådana anslag j sou) K. M. begärt, äro ingen ny anvisning.
Å dessa besparingar hade i mångfalldiga år, till éxpeditionshjelp, till aflöning för det i följd af göromålens tillvext behöfliga tjenstemanna-antal, en större summa än denna redan varit anvisad, och det anmärkta förhållandet var således ingenting annat än en reglering af en s. k. indragn.stat för de 2lne expeditioner, som hade åldriga embetsman och der yngre tjenstemän måste användas i deras ställe, hvilken stat upphör i mån af de förres afgång.
I stället för en tillökning i utgift från besparingarna, uppkom således i sjelfva verket härigenom en förminskning.
I afseende på de 4°°° rtdr Kammar-coll:m åtnjutit, så har denna summa under en längre följd af år oanmärkt, likasom alla dylika anvisningar, af besparingarna utgått, och var således icke heller något nytt anslag.
Dispositionen till Presidenten derstädes af de möjligen ledigblifvande lönerna för några underordnnde tjenstemän var så mycket nödvändigare att medgifva, som denne President ännu för närvar, icke står i afseende på lön i bredd med åtskilliga af de öfriga; och likväl befinner han sig i spetsen för ett af de mest onerösa och med göromål öfverhopade embetsverk., Utsk. bar anmärkt, att nya passevolance-cassan blifvit använd! till bekostande af instructions-ba tal joner och corporalskolor.
Hr Riben har i della afseende ntredt förhållandet.
Jag vill blott nämna, att denna cassa är bildad just för manskapets vapenöfningar, och att här endast varit fråga om manskapets aflönande, hvaremot kostnaderna för befälets utgått af gamla passevolance-cassan.
Det synes således hafva varit öfverensstämmande med det rätta, att Konungens rådgifvare tillstyrkt, alt för dessa, af Utsk. såsom nyttiga erkända öfnings- och b i I d n i n g s-a n s t a 11 e r, använda till soldatens aflönande hvad som dertill varit behöfligt af den just derföre bildade cassa.
Uti 4^;dra anmärkn.punkten har Utsk. fästat uppmärksamhet vid dispositionen af lilla creditivet för befästningsarbeten vid Waxholmen. 63 §:n Reg.Fm stadgar, att för oförutsedda händelser afsättas 2:ne summor, en mindre och en större; den förra, alt till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, och den sednare alt i händelse af krig användas.
Här är således frågan: var detta en oförutsedd händelse, d. v. s. hade ett fall inträffat, sorn påkallade credilivets användande, och var ändamålet vigtigt och nödvändigt för Rikets försvar?
I förra händelsen finnes i Const.Utsk. ett Statsråds-prot., som visar, att från den ståndpunkt, der både det politiska och militäriska i främsta rummet skall bedömmas, ett meddelande lemnades Statsrådet af den vigtiga beskaffenhet, att det ej borde lemnäs utan högsta 6o Den i Jullf. m. afseende.
Konungens rådgifvare hade kunnat ådraga sig en mycket tyngre förebråelse, än den nu ifrågasatta, om de icke afsett vigten af detta meddelande, som påkallade ett snart iståndsättande af nämnda fästning , samt befästande af inloppet till hufvudstaden; och Konungens rådgifvare tvekade således icke att anse detta förhållande alldeles adaeqvat till hvad i nyssnämnda grundlags-§ är såsom anledn. till lilla creditivets begagnande uppgifvet.
Hvad vigten och angelägenheten af ändamålet angår, lärer således ej behöfva tilläggas något, helst det visserligen ej finnes någon, som ej inser, att af allt, som bör befästas och bevaras emot en s. k. coup de main, måste hufvudstaden stå i främsta rummet.
Utsk. har vidare fästat sin uppmärksamhet vid användandet af handels- och sjöfarts-fonden.
Hr Skogman har också utredt denna fråga och dervid jemväl omnämnt föremålen för detta användande, nemi. canal- och slussbyggnader.
St. hafva i afseende på canal-byggnader i de mest positiva ordalag i en formlig skrifvelse till K.
M. uttryckt sin önskan, att K.
M. just för den omtalta Trollhätfe-canalen måtte använda de medel, som af öfverskotten på handels- och sjöfarts-fonden kunde lemnäs till detta af stort nation elt intresse ifrågasatta arbete för handelns och sjöfartens befrämjande; och Ständerne hemställde, att K. M. , såsom de för deras del ansett, måtte låta dessa medel blifva sålunda använda efter vederbörandes hörande, hvilket hörande K.
M. också förklarade sig vilja anställa, när K. M. så nödigt pröfvade.
Denna nödvändighet funno Konungens rådgifvare icke, der Konung och Ständer ansågo , såsom här var fallet, saken, för hvilken medel af en under Konungens disposition och Ständers granskning varande fond skulle utgå, vara af ett stort nationel t intresse för handelns och sjöfartens befrämjande, och der det icke rimligen kunde förväntas, att någon upplyst
Corporation eller auctoritet kunde framlägga och bevisa en motsatt åsigt.
Hela förloppet af denna fråga är för öfrigt ganska väl kändt.
Den genomgick liera stadier.
Entreprenad erbjöds offentligen, och utvägen misslyckades.
Enskildt anbud skedde, men delta var både nog drygt och äfven obestämdt.
Ett annat anbud skedde på lindrigare villkor, och det antogs, hvarvid jag ej var närvarande.
I afseende på frågan om accepter, lemnade Trollhätte nya bolag, har den blifvit föremål för Riksrätt, i följd hvaraf alla detaljerna der fullständigt få i ämnet utredas; och Konungens rådgifvare, hvar och en i sin man och för sitt deltagande i de beslut, som i och för denna sak fattades , erhålla då tillfälle att inför denna domstol visa, med stöd af Statsråds-prottns innehåll , huruvida de öfverträdt grundlag eller andra gällande lagars föreskrifter, eller om de dem iakttagit.
Jag önskar denna pröfning. 4g:de anmärk:n har Utsk. riktat emot Konungens råd - De n i J u l i f. m.
Gi gifvare, derföre att de tWlstyrkt utbetalningar till aflöning för trupper, som under sommaren i838 dels commenderades att lmr qvarstanna efter mötet, och dels incommenderades till hufvudstaden.
Dessa utbetalningar föranleddes af i coramandomålsväg fattade beslut.
Anmärk:n N:o 5o företer alla dessa beslut.
Jag vill dock nämna, alt då så beskaffade mål som dessa i Statsrådet förekomma, sker det visserligen icke för att underkänna de i commandomåls-väg derom redan fattade beslut, utan endast för att tillse, huruvida de föl' verkställigheten deraf nödiga kostnader kunna grundlagligen af de under Styrelsens disposition ställda medel utgå.
Ett afstyrkande i Statsrådet rörer således endast den sednare frågan , och kan icke rimligtvis röra det redan fattade och till sin början vanligen i verket satta beslutet.
Utsk. har i detta afseende likasom velat förebrå Statsrådets ledamöter, att de icke gjort observation vid föremålen för dessa commenderingar, och icke förskaffat sig upplysning om hvad som egentligen motiverade dem.
Hr von Hartmansdorff har redan förekommit mig med sin framställning i denna del af frågan.
Något har jag dock att tillägga.
Att någon särskild upplysning i detta fall icke var mera nödig för Statsrådet än för bela Stockholms publik, hvaraf väl ingen till begreppets ålder hunnen person fanns, som icke såg, att dåvar. uppträden kunde leda derhän, att enskild och allmän säkerhet sattes på spel, derest den svaga garnisonen ej erhölle förstärkning, torde emedlertid ej behöfva bevisas.
Icke destomindre meddelade K. M.
Statsrådet i en formlig förklaring, då frågan om de hufvudsak liga anordningarna för garnisons-förstärkningens aflöning förevar och beslutades, alt just dessa omständigheter, nemi. de syn- och hörbara oroligheterna och uppträdena på gator och torg voro orsaken lill truppers incornmendering, och således till den temporärt inträffade högre kostnaden.
Utan att afhandla sättet för dessa truppers användande, med hvilket Statsrådet haft platt intet att skaffa, skulle man likväl kunna jemföra styrkan och tiderna för de incommenderingar till hufvudstaden, som skedde 1818, med deni, hvilka af likartade anledntr skedde år 1810; man skulle då finna en betydlig olikhet, så väl i afseende på orsakens, nemi. oroligheternas uthållighet, sorn i afseende på den styrka man trodde sig böra sammandraga för hufvudstadens säkerhet , och på den tid förstärkningen der qvarhölls.
År 1810 börjades oroligheterna den 10 Juni kl. 4 e. 111. och slutades kl. i till 1 1 om aftonen, hvartill ej litet bidrog det särdeles välgörande slagregn, som då inträffade och gjorde gatufejden för obeqväm.
De trupper, som i följd häraf efteråt incommenderades, bestodo af icke mindre än 2 bela iufanteriregtten, 1 bataljon Finnar, 1 husar-reg:te, flera sqvadroner dragoner och ett särskildt mindre detachement husarer.
Dessa trupper q-varblefvo dels lill fram i September och dels till 62 Den t Juli f. m. ända in i December.
År 1838 voro trupper af landtregMena samlade till möte å Ladugårdsgärdet, bestående af 2.‘ne infanteri-bataljoner, Lifbevärtn och Lifreg:ts dragoner.
Dessa qvarhöllos visserligen några dagar öfver mötestiden, men Lifbevär:s-reg:tet åtskiljdes den i Juli, 4 sqvadroner dragoner bortgingo den 7tde, och den öfriga garnisons-förstärkningen förminskades successive och upphörde alldeles d. 20 October.
Tillståndet af våld och upplopp 1810 varade såleles omkring 6 timmar; samma slags tillstånd i838 varade, som något hvar vet, med mellantiderna af materiel frid, omkring 3:ne månader, under hvilka mångens hemfrid och lugn både hotades och stördes.
Utskts förebråelse mot Konungens rådgifvare, för det de ”ej ansett sin pligt fordra någon framställning om nödvändigheten af och medlen till landets rädd”ning ur denna ställning,” träffar ej rättvist; ty första pligten, likasom enda sättet att bevara allmän ordning och säkerhet, när de hotas och våldföras, och rädda landet ur sådan ställning, måste vara att i tillbörlig ordning och med tillbörlig skyndsamhet och kraft mota faran, motiverna till våldet må vara hvilka som helst.
Oberäknadt att Const.Utsk. funnit för godt ställa Konungrns rådgifvare under Riksrätt i följd af utvägar vidtagna för K. theaterns bibehållande, har Utsk., efter ett specifikt och historiskt upptagande af hvad som troligen skall tjena till grund för frågan inför Riksrätt, tillämpat 107 §:n Reg.Ftn mot dessa rådgifvare, derföre att de tillstyrkt den med betydlig skuld behäftade K. theaterns bibehållande , ”i stället ”för att ingå uti och vidare utveckla” K.
M:s längre tid förut framställda förslag om en national-theaters upprättande.
Statsrådets klandrade tillstyrkande, att K. theatern borde reorganiseras, och en undersökning ske, för att utröna huruvida och på hvad sätt dess skuld kunde genom lämpligt reglerade afbetalningar godtgöras, åtföljdes, när frågan sedan kom till handläggning, likväl af den bifallna hemställan, alt en comitd skulle nedsättas, för att utreda frågan om K. theaterns bibehållande eller upplösning, med åliggande att upplysa följderna af den sednare åtgärden , och hvad då stöde att vidtaga för theaterskuldens godtgörande.
Likasom förut, upplystes äfven då, att theaterns upplösning skulle förorsaka ganska betydliga utgifter.
Oberäknadt den tillvexla skuldens godtgörande, skulle alla ingångna contracter, så länge de varade, till fullo godtgöras, hvilket erfordrade en icke ringa summa.
Dernäst skulle de flera pensioner, sorn voro ställda på theater-cassan , fortfarande utgå.
Vidare komme capellets aflöning, åtminstone för den del deraf som bibehölles, fortfarande att utgå.
Ytterligare skulle de af hofvet begagnade platserna, ifall theatern Klefve en s. k. national-theater i enskild mans hand, godtgöras med motsvarande värde, hvilket föranledd ganska betydlig kostnad, och slutligen återstod att besörja mera än hundrade indi vi— Den i Ju Ii f. m. 63 ders underhåll, sorn, förut nnställde vid K. theatern, genom dess upphörande förlorat en påräknad bergning.
Då nian för öfrigt går till erfarenheten i afseende på denna theaters upplösning, finner man flera exempel, som afskräcka från en sådan utväg.
År 1807 upplöstes den lyriska theatern, och följden blef en årlig pensionsstat af 16,000 r:dr för de sujetter, sorn ej kunde eller ville reengngeras vid den qvarblifna dramatiska theatern.
Ar 1818, då det 2:åriga anslag af 3o,5oo r:dr om året, som K. theatern erhållit, upphörde, och denna inrättnings totala upplösning deraf blef en oundviklig följd , nödgades dess davur, snillrike och verksamme chef föreslå en annan utväg, i afsigt att förekomma de förluster för theaterns personal, som i trots af lagligen gällande contracter skulle trälfa den, och den saknad för publiken af en upphörd skådeplats, som skulle uppkomma, om ingen theater af större värde, d. v. s., om intet surrogat för den upphörda, i hufvudstaden förefunnes.
En theater-entrepi enad uppgjordes då , och en firma af de mest skickliga personer derför sammansattes af honom, för att i möjligaste målto garantera den framgång, hvarom man ville göra sig förhoppning.
Denna entreprenad-förvaltning trädde i verksamhet den 1 Juli samma år, och öppnade på vanlig lid med några engagerade sujeller af den fordna K. theatern tal-scenen , men den lyriska förmådde denna styrelse icke öppna.
Önskningarna hos publiken för den K. theaterns återupprättande blefvo nu allmänna, högljudda och klagande; och K.
M. anslog då en summa af egen handcassa, hvilken, i förening med ett anslag af H. K. H. Thronföljaren, skulle bereda K. theaterns återupprättande.
Jag, som nu har den äran i minnet återkalla dessa förhållanden såsom argumenter i mitt raisonneinent, blef då kallad, och jag kunde säga, förbindligt öfvertalad att utföra theaterns beslutade återupprättande och styra den i egenskap af chef. Genom K.
M:s gjorda uppoffring och flera vidtagna ekonomi>kt verkande åtgärder, öppnades då och bibehöllos i verksamhet begge scenerna, försvunna undervisningsanstalter upprättades, och varande contracter åtnjöto laglig helgd.
K. theatern har ock sedermera fortgått, till det mesta under vanskliga skiften, men dock från 1823 med betydligen ökadt understöd af K. M.
Då under en sednare tid fråga uppkom att reglera theaterns under denna tid tillkomna, utan tvifvel betydliga skuld, visade den i sådant afseende nedsalta comité', å ena sidan, möjligheten att liqvidera denna skuld medelst theaterns upplösning, och å den andra, de stora kostnader och förluster för enskilda och menliga verkningar , så i afseende på konsten, som i afseende på uppoffringen af publikens billiga förväntan om bibehållandet af en större skådeplats, som skulle följa af den K. theaterns upphörande
Då upprättades, i enlighet med K.
M:s derom afgifua befallning, ett förslag till theaterns reorganisation , samt en plan att genom successiv 64 Den i Juli f. m. amortering komma till skuldernas godtgörande, hvarvid theaterns, genom den nya organisationens grunder och villkor, möjliggjorda blifvande öfverskott skulle såsom en åtminstone indirect tillgång kunna äfven användas. K. M. gillade denna plan och beslöt, i anledn. deraf, att de redan sedan längre tid existerande af föregtde
Ständer oanmärkta lemnade anvisningarna på extra-utgiftsmedlen skulle för detta ändamål till en viss bestämd tid fortfarande utgå.
Denna del af frågan är föremål för Riksrätts bedömmande, och man får då se, huruvida ett uttryck eller s. k. förbehåll i en R.
St:s för ett specielt fall afgifna skrifvelse kan äga kraft och verkan framför en 3o års gällande, med grundlagen öfverensstämmande statsreglering.
Under så beskaffade förhållanden, som de här framställda; med säkra beräkningar, som visade att theaterns upplösning för en längre tid åtminstone föranledde till större utgifter än dess bibehållande, och med de varningar mot en slik åtgärd, som erfarenheten lemnat, var det i sanning betänkligt att densamma tillstyrka, ehuru medgifvas bör, att K. theaterns upphörande, och drömmen om ett surrogat i en enskild entreprenad-theater bade beredt Konungens rådgifvare måhända befrielse från både 106 och 107 §§:nas tillämpning i detta afseende.
Pröfningen af denna sednare fråga tillhör nu R. o. Ad., och för min del underkastar jag mig gerna denna pröfning af mitt, på en mognad öfvertygelse grundade, tillstyrkande i saken.
Ett ord torde jag dock böra tillägga.
Hvad bör egentligen kallas nationaltheater?
Jag svarar: en skådeplats, som är understödd af nationen, d. v. s. som har ett ändamålsenligt anslag på statsbudgeten.
T Frankrikes hufvudstad, der publiken är talrik och vän af skådeplatsen, finnas icke mindre än 4 nationaltheatrar, hvilka af hamrarne erhålla, hvar och en, en årlig ingalunda obetydlig summa, sorn är uppförd på statsbudgeten.
Med detta extra-understöd och recetten bära de sig i allmänhet.
Theater med ett statsanslag såsom hos oss, ej motsvarande hvad theatern ger i bevillning, likasom våra privat-theatrar utan understöd, öro visserligen nationella, ty landels språk talas der och landets historiska minnen föreställas der; men national-thealrar äro de icke derföre.
Utsk. har i sin anmärkn. yttrat, att theatern bör bära sig sjelf, och kan det, så snart den måste.
Ingen tids erfarenhet i något land har visat, alt en skådeplats af det större omfång, som den liärvar. äger, burit sig ulan särskildt understöd.
Med ett sådant har under line år, sedan i8a3, den ifrågavar. theatern lemnat öfverskott, men dessa åtgingo, för att fylla bristerna under de 2tne nästföljande åren.
En utmärkt skicklig administration, och ett af tillfälliga omständigheter ökull tillopp af åskådare, vållade della; men samma goda administration utsattes icke desto ♦ min - Den i Juli f. m. 65 mindre för bristerna.
Detta sednare öde blef sedermera det årliga, och en ny organisation erfordrades.
Denna har nu inträffat, grundad på noggranna beräkningar och icke på blotta önskningar; och första året af deras tillämpning har skäligen rätlvisat dem.
Jag hade visserligen antecknat till upptagande ännu flera af Const.Utskts anmärknts-punkter, men finner tiden så framskriden, att jag ej vill för andra talare borttaga något af den återstående.
Ett raisonnement af Utsk. måste jag dock upptaga.
Utsk. framställer såsom anmärkningsvärd!, enligt 107 §:n Reg.Fm, att Konungens rådgifvare fortfarit att gifva H. M. råd, oansedt de, uti fem, såsom det vill synas mig, af Utsk. uppgifna fall funnit H.
M. besluta olika med deras mening, och Utsk. anser detta vittna om litet förtroende till dessa rådgifvare, och fäster sig isynnerhet vid ett specielt fall.
Hr von Hartmansdorff har medelst en arithmetisk beräkning upplyst, att inför K.
M. sedan sista riksdag i Statsrådet blifvit behandlade 48,000 mål, ett antal , som möjligen torde vara det rätta , ehuru jag förmodat det vara något mindre.
Om nu, enligt Utsk:s uppgift, K. M. i 5, ja! antagom i (O af dessa mål, begagnat sin grundlagsenliga rätt att besluta på grund af sin öfvertygelse i olikhet med Statsrådet, kan jag icke begripa, att detta, om man arithmetiskt beräknar och moraliskt betraktar saken, vittnar om Konungens misstroende till sina rådgifvare, och för att draga denna slutsats af ett enstaka fall ända derhän, att afskedstagande blir en pligt, synes väl beslutet till det minsta bort vara såsom 9 §:n Reg.Fm säger: ”uppenbarligen stridande mot denna Reg.F. eller Rikets allmänna ”lag."
Då Konungen emedlertid instämt med sina rådgifvare i t. ex. 47,99° mål, måste delta mera tala för det förtroende Konungen hyser till dem, än de 10 målen, der H. M. varit skiljaktig, skulle tala för det misstroende, Konungen derigenom visat dem.
För öfrigt är det en grannlaga fråga alt afgöra, när en Statsråds-personal, isynnerhet sammansatt efter de grunder, sorn före sista organisationen af vårt högsta styrelseverk gällde, bort anse sig ovillkorligen moraliskt och politiskt pligtig att afträda från sina platser och upphöra att gifva sin Konung råd.
Stadgas såsom regel härföre, att så snart den mening jag i min Statsrådsegenskap yttrat ej blifvit antagen, är tiden inne för mig att frånträda min plats, så är ju motivet dertill synbarligen en sårad egenkärlek, och sådant belöjligar rättvisligen den afskedstagande.
Står detta fast i afseende på det individuella Statsrådet, är det äfven tillämpligt på det collectiva; jag tror derföre, att Statsrådet i allmänhet hade handlat orätt, om det, för de ytterst få af Utsk. uppgifna fall, frånträdt sina platser, och föreställer mig, att den här uppgifna be9 H- 9 GG Den i Juli f. m. rakningen af mål, der II.
M. beslutat emot deras mening, lika väl bör kunna rättvisa dem för hvad de icke gjort, som antalet af Const.Utskis gilltiga anmärkn:r i förhållande till målens mängd bör kunna bereda dem ett billigare omdöme för hvad de gjort, än det Utsk. synts åsyfta.
Jag öfverlemna!' nu denna fråga till den henne förestående pröfning, och ingår naturligtvis icke i någon discussion öfver hennes afgörande.
Den tillfredsställelsen äger jag dock och bör ej nu förtiga, att för den långa tid jag lillbragt i mitt fäderneslauds tjenst, fredar mig mitt samvete från att någonsin hafva handlat i annan än god afsigt; och jag skulle, opåkallad af någon anmärkn., sjelf hafva gjort mig sådan förebråelse, om jag funnit skäl dertill.
Det är med detta betryggande medvetande, jag nu träder ur elis— cussionen; och jag gör mig den förhoppning, att det upplysta Stånd, hvartill jag hörer, bedömmer mina handlingar, som de förtjena, — mera begär jag icke.
Äfven jag har känt mig uppmanad att vid detta tillfälle yttra några ord till R. o.
Praxis har visserligen vid föregrde riksdagar varit den, att, då Const.Utsk:s, med anledn. af Statsråds-protocollernas fullbordade granskning, afgifna memor. förekommit till pröfning hos R. o. Ad., Konungens rådgifvare icke varit närvar, vid öfverläggningarna.
Jag befinner mig likväl nu ibland dem, som trott sig böra frånträda denna praxis.
Anledn:n dertill har varit, dels min egen förändrade ställning, dels äfven, och hufvudsakligast antalet och beskaffenheten af de mot Konungens rådgifvare nu riktade anmärkntr.
Ofelbarhet och fullkomlighet, mine herrar! lära icke hafva fallit på någon dödligs lott, minst på min egen.
Oförstäldt vill jag således bekänna, att jag alldeles icke tror mig kunna eller böra underkänna befogenheten af alla Utsk:s anmärkntr, ehuru jag ej anser dem nog vigtiga, att rättvisligen böra leda till den antydda påföljden.