Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med antagandeatt ingen bevillning kan, då jemte billigheten af Grunderne äfven säkerheten för Stats— inkomsterne och controllen å de skattskyldiges uppgifter måste afses, blifva fullkomligen rättvis, och att grunder, som under någon längre tid med fördel för det allmänna och utan befydelig enskild olägenhet blifvit tillämpade, måste äga något företräde framför de, ännu oförsökte, så vida desse sistnämndes theoretiska värde icke är desto påtagligare, inskränker jag mig till den anmärkning, att bibehållandet af en så kallad MinimiTabeH utgör en orättvisa, 60m bör kunna undvikas, jag tror att denna orättvisa är eller kan blifva dubbel först derigenom, att Riksens Ständer icke om Provincernes production och inkomst-tillfällen samt derpå grundade nuvarande verkliga Fastighetsvärde kunna äga den kännedom, att de annorlunda än på höft kunna bestämma hvarje Läns så beskaffade värde, dertill säker grund icke eller kan hämtas af nu gällande taxeringsvärden, enär det är en känd sak, att desse till en stordal blifvit efter tillfälliga omständigheter bestämde i vissa
Län, till högre, i andra till lägre belopp: och för det andra, emedan en sådan bestämning, om den ock för närvarande kudde med allsidig billighet tillvägabringas, likväl framgent korn* Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. IV Band. 9 D;:n I?
Maji/ rne att afvika derifrån i samma mohn, som Skad production eller befordrad fördelaktig afsättning höjde det verkliga värdet å vissa Provincers Fastigheter, och motsatta ofördelaktiga förhållanden inträffade i andra orter.
Denna så påtagliga orättvisa är icke en ovilkorlig följd af nuvarande
Bevillningsgrunder utan tvärtom med dem oförenlig, så vida derigenom ett annat värde kan blifva åsatt Fastigheten, än efter samma grunder i öfrigt borde äga rum; och de gällde ock anda till 1818 åra Riksdag utan någon sådan bestämning och utan olägenhet.
Äfven den, som genom minskning i påräknade Statsbidrag möjligen skulle kunna inträffa, 6ynes lätt 1 igen kunna förekommas genom rättighet för Riksens Ständers Fullmägfige, att, derest
Bevillningen vid taxeringarne icke uppgått till det påräknade beloppet höja den, på sätt Herr Lagman Ståhle föreslagit, med en viss procent, hvilken förhöjning i min tanka borde i sådane fall äga rum å all Bevillning af lön, egendom och rörelse.
På detta sätt blefve Taxeringsmannen obetagen att i allo följa Bevilloingsgrunderne utan något sådant band, som genom en MinimiTabells antagande skulle i förväg läggas för dess pröfning, och i händelse af den sålunda bestämde Bevillningens otillråckelighet vöre ock en utväg gifven, att få bristen fylld efter samma grunder, som vid Taxeringen blifvit följde.
Vid Bevillningen för Capitaler och afdrag för sk^ld misskännes visst icke det go - f)m 12 M t ji f- m. da syftemålet till producentens lättnad och »II slags inkomsts beskattande; med så vida af ed förestående financereglering kan Vara att hoppas, det möjligheten att enot skälig rån-* ta och nöjaktig säkerhet erhålla pertningefötsträckningar hädanefter skall gå någorlunda i bredd med behofvet deraf, Och med lörde» len för Cipitaiisterne att få sine Capitaler emot sadan säkerhet utlinie* torde vara bättra att bibehålla det hittills gällande Stadgandet om Bevillningens för Capitaler indiretta erläggande genom afdrag å räntan, såsom mera förenbgt både med principen af sy: bär förmo - genhet och med tryggheten för Statsverket att erhålla de påräknade intraderne.
Om den lag* liga räntan i allmänhet nedsättes till 5 procent, men Capitalerne deremot befriades från ali både direct och indirect Bevillning, skulle mahanda ändamålet på det både enklaste och Säkraste sätt vinnas.
Om, som jag förmodar, Hoglofl.
Ridder* skåpet och Adeln skulle finna att Bevillning** grunderne i vissa delar fordra en omarbetning* anhåller jag att dessa mina anmärkningar måt* te få åtfölja återremissen.
Den 12 Ma ji e, m.
Bilagor till PleniProtocoIlet för den 12 Maj, eftermiddagen.
Herr Ehrenborg, Ca/per', Jag må öppet bekänna, att jag ej riktigt kunnat fatta meningen af Högloft.
LagUtskottets Betänkande, i hvad angår utredningen, huruvida allmänna Lagens Stadgande i 15 Cap, 2 §.
RattegängsBalken må anses ändrad genom de sedermera, angående villkoren för be hörighet att föra andras talan, utkomne För^ fattningar.
Nämnde §. innehåller; ”Ej bör någor allmänneliga thertill brukas, sorn af Rättén, ther saken drifves, ej godkänd är,och lof thertill fått.”
Och vidare: ”Vill parten bruka till Fullmägtig sin skyldeman, eller then i bans tjenst är, eller han eljest häfver förtroende till, stånde det honom fritt.”
Efter det sedermera genom Kongl. För-, ordningen den 18 Martii 1749 blifvit förordnadt, att ingen må tillåtas advocera, som icke från Academien äger vittnesbörd om tillräcke— lige insigfer i Lagfarenheten, och genom Kongl. Brefvet af den 27 Maji igot förklarad!, att, med undantog af de handelfer, 15 Cap. 2 §.
RättegångsBalken ferjkildt utstakar, icke någon^ Den 12 Maji e. tn. i35 undantagande Kronobetjent, som icke uppbörd äger, samt Lands- och StadsFiscaler, må till Fullmägtig låta sig bruka, som ej, efter fullgjorde Academiska Specimina, af Rätten, der 6aken drifves, lof dertill fått; så synes Lagutskottet vilja under egenskapen af nämnde undantag hänföra ej allenast det senare Momentet af berörde §., angående rättigheten att till Fullmägtige nyttja skyldeman, tjenare och vänner, utan ock det förra, i följe hvaraf endast Rättens tillstånd, och således icke ovilkorligen Academiskt Testimonium, skulle för allmänna sakförare erfordras; i enlighet med hvilken åsigt en förklaring äfven blifvit af Utskottet tillstyrkt.
För min del vågar jag åter anse, att de särskilde undantag i 15 Cap. 2 $.
RättegångsBalken, som 1801 års Kongl. Bref omformaler, ej kunna vara någre andre än de som upptagas i det senare Momentet af paragraphen, enligt hvilket partén må till Fnllmägtig nyttja Skyldeman, then i hans tjenst är , eller then han eljest häfver förtroende till; och att deremot i det nästföregående Momentet, enligt hvilket, för rättigheten att alimänneliga föra andras talan, fordrades Rättens tillstånd, en väscntelig tilläggning och förändring blifvit gjord, då enligt 1749 års Kongl.
Förordning, äfven Academiskt Testemonium om Juridisk insigt blifvit stadgadt såsom villkor för nämnde rättighets utöfning,- hvaraf i min tanka följer, att nämnde Lagrum och Förordning icke kunna 6åsom sammanstämmige l?en ja Maj-i <?. »*.. oförändrade sfadganden, jemte hvarandra he~ $tå, utan att den senare mäste häfvas, om det förra skall i sin fulla kraft återställas.
Då jag på denna grund afsfyrker en.aå beskaffad förklaring, sam Lagutskottet föreslagit, får jag, i frågan om hvad sam kan vaja lämpligt att för framtiden stadga, anföra * ntt. hvad Motionairen föreslagit, instämmer med, Kongl.
LagCommittéeos i nain tanka rätisenliga åsigt, att nemligen, då det Er en hvar part tillåtit att sjelf föra sin sak så godt han kan,, han ej: eller skäligen bör åläggas att i sitt (tälle sätta annorlunda qvalificerad person: och %tt vid tillämpningen af 15 Cap. 2 §.
RättogångsBalken
Domaren ofta skall sakna säker grund för bedömandet, både af de förhållanden,, Vid hvilka en person skall anses allmanmUgck anlitad om Fullmägtigskap, och huru stadgandet i meranämnde ..§ , att parten m.å bruka tills Fullmägtig den, sorn i hans tjenst är, skall förlikas med samma Capitels. 15 §. enligt hvilken det är partén förbudet att låta tjenstedtäng gifva dess skrifter in, eiler till munte— ligt förhör skicka j men dä likväl förändringen härutinnan synes mera påkallad af hvad enhet och rättsenlighet i Lagstiftningen i allmänhet kräfver, än af något utaf kännbara 01- iägenheter föranledt behof samt det dessutom torde vara gagneligt, att allmänna
Med borgerliga kunskaper genom förbättrade undervisningsanstalter bibringas menigheten, innan den försättes i fullt begagnande af den icke sällan för både part och ombud vådebga rät - Den 1t Maji e. m. tigheten att fora andras talan; så hemställer jag, i förening med hvad jag förr yttrat emot partiella Lagförändringar, der de icke af desto större angelägenhet påkallas, om icke med den ifrågavarande kunde hafvas anstånd intill dess densamma i ett sammanhang med nya Lagver* ket kan varda vidtagen.
Skulle åter skyndsam rättelse pröfvas nödig; så tillstyrker jag för min del i sådant fall, icke någon half mesure, icke de redan varande, i föreskrifterne nog mångfaldige, stridige och invecklade Lagbudens och Författningarnes ökande med en Lagförklaring af samma tendens, utan rent af antagande af 30 Gap. uti LagCommitiéens Förslag till RättegångsBalk, med undantag af 2 §., hvilken står i sammanhang med andra förändringar i Rättegångsordningen, samt af den del i 30 <§. som till 2 §. hänvisar.
Jag vågar icke trötta Höglofl.
Ridderskapet och Adeln med uppläsande af nämnde, 30 §. §. långa Capitel; men om återremiss beviljas, torde det af Höglofl.
Lagutskottet lemnäs den uppmärksamhet, det hittills synes hafva undgått.
Herr Ehrenborg, Ca/per: Med Höglofl.
Lagutskottet instämmer jag fullkomligen deruti, att i frågan om DomareEmbetenas förvaltning af deras rätte Innehafvare utan biträde af Vicarier vid andre tillfällen, än då verkelige förfall dertill foran - i56
Den 12 Maji e, rit. leda, det icke är Författningar, utan Författningars efterlefnad, som erfordras.
Men då det missbruk, hvaröfver i Motionen klagas, blifvit nog allmänt, åtminstone i medlersta delen af Riket; då detta missbruk, som icke är af beskaffenhet stt lämpeligen kunna af enskild part öfverklagas, sträckt sig derhän, att ej allenast Domare, utan att styrka sådane förfall som Författningarne föreskrifva såsom vilkor för tjenstledighet, ofta få begagna sig aF Viesner, utan ock ombyte af desse, i anledning af Domarens Förslag, kunnat ske så ofta, att 4 till 5 särskilte
Vicarier varit inom loppet af ett år förordnade att inom en och samina Domsaga förrätta ordinarie Ting, Urtima Ting, andre särskilde förrättningar oberäknade: då det alltså vill synas, som hade föreskrifterne både om sparsamhet med tjenstledighets beviljande, och om HofRätternes rättighet och åliggande att oberoende af Domarens förslag förordna dem till Vicarier, till hvilka HolRätterne äga största förtroende, råkat i förgätenhet, till verkelig olägenhet för de Landsorter, hvilkas Domare, då de sjelfve funnit sig hindrade att sine Embeten förestå, icke varit betänkte att föreslå skicklige
Vicarier och bibehålla de samma under någon längre tid för alla de tillfällen , då Domarne behöft tjenstledighet: och då det oberoende af allt annat än Lagen, som
Domaremagten äger och bör äga, synes göra angeläget, att beroendet af Lagen så mycket sorgfälligare handhafveg och att detta vigtiga Embete, genom dess förvaltning af värdige män, bibehålies i Den 12 Maji e. m. >37 den helgd och det anseende, sorn det af ålder ägt och Samhällets väl påkallar; så hade jag önskat, att Lagutskottet tillstyrkt en underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om upplifvande af gällande Författningar i detta ämne och om HofRätternes tillhållande att dem efterlefva.
Den åtgerd till controll härå synes ock utan svårighet kunna åstadkommas, att hofRätterne för hvarje under dem lydande Domsaga förde en Förteckning eller Tabell, hvarå Tingsterminerne antecknades och derjemte anmärktes, när och på hvilka skäl
Domaren erhållit ledighet från förrättande af något utaf ordinarie
Tingen eller ock särskilte förrättningar, samt åt hvilka Vicarier samma Ting eller förrättningar blifvit uppdragne, äfvensom att dessa Förteckningar insändes vid hvarje års slut till JustitiaeCan leren och JustitiaeOmbudsmanen att granskas, hvarefter desse Embeismän hvar i sine berättelser ägde anmäla, huru förhållandet dermed befunnits.
Till förekommande af allt missförstånd om anledningen till denna min framställning, utber jag mig att öppet få förklara, att i det Län, hvars Styrelse blifvit mig i nåder anförtrodd, anledning nu mindre än kanske någonsin förr finnes till den slags klagan, som Motionerne innehålla.
DomareEmbetena förvaltas nemligen för det mästa af kunnige och allmänt aktade ordinarie Domare och deras Förslag till Vicarier, då de någon gång hafva förfall, bestämmes af urskiljning och omtanka för ortens väl.
Men tider hafva varit då ett mot - Den 12 stoji e. m, satt förhållande inträffat och orter torde ännu linnas, der det äger rum.
De verkeiiga olägenheter, som deraf härledt sig och det missnöje det äfven alstrat hos menigheten hafva gjort mig till pligt att icke förtiga sanningen; och jag anhåller att
Lagutskottet genom återremiss måtte få anledning att styrka till något mera gagnande och fördelaktigt, än ett förblifvande in statn quo. N:o 3.
Herr Dalman, Lars jhhan:
Emot det nu fattade beslut anhåller jag, alt min reservation må i Protocollet antecknas: jag stöder mitt omdöme vid den grundsatts, att en medborgare, sorn ännu ej sina medborgerliga rättigheter förvärkat, för ingen del bör betagas den heliga rätt, Samhällscontractet honom medgifver, att genaste vägen ålita Lagens värn, särdeles emot dem, hvilkeaf Staten antagne och lönade för att vårda de öfrigas välfärd bedraga detta hopp genom skygd eller öfverseende af den advocatoriska behandlingen:
Att allvarsamt vänta, det en Embetsman skulle blifva denna enskildtes nitiska förespråkare emot en annan Embetsman, vore så mycket enfaldigare, sorn ett gemensamt intresse gerna åstadkommer samma åsigter.
Erfarenheten, det oemotsägligaste af alla bevis, fiiUtygar i alla tider och i alla länder, huru Dt? ii 12 Maji e. m._ litet det båtar, att intermediairt söka upprättelse och hjelp emot Embetsman.
Det kunde ju hända t. ex., att någon innehaft en revers stäld på ordres, och i öfver 2me hela år, fått hålla till goda med i Underrätt gillade, af Öfverrätt alltid upphäfde invändningsutslag, samt de mäst evidenta rättegångsfel, utan att hafva varit i stånd att få bufvudfrågan ompröfvad, och vid anmälan derom hos vederbörande, kunde man med plats, möjligen utverka ett lindrigt förestäilningsbref till den Domare, af hvars behandlande raan så kännbart lidit, och ännu längre tvingas behålla en Domare, för hvilken, man med så mycket skäl kunde sakna förtroende.
På dessa 2;ne grunder af princips och erfarenhet, samt i djupet af min själ öfvertygad, att det som framför allt annat gör ett Fädernesland dyrbart och patriotismen bofast i en nation är helgden af den br.fiam:e lagen, om fråga vore om sjelfva det urmodiga Duellsplacatet, tror jag mig böra önska, att fruktan för respective Emhetsmäns risque af en förändring, ej måtte, verka till den nu anbefallda omvägens bibehållande: då de rättsökande måste förhålla sig till de rättskipande åtminstone, som 10,0 till borde val de förres fördel ingalunda billigt kunna vika för de senare.
Och jag vågar tro, att äfven Embetsmännens egna sanna fördelar bero af omöjligheten för dem, att någonsin frestas leka med sina trälande medborgares rätt-. lio Dea 12 Maji e. m. N;o 4.
Sedan flere Riksdagsmän i det Hedervärda RondeStåndet yrkat, genom motioner, att den pligt af 12 skillingar B:co, som är föreskrifven för uiebiifvande ifrån andra uppbördsstämman, af Skattskyldige, som icke Kronoutskylder erlagt, samt den af 1 R:dr för uteblifvande ifrån andra RegementsLiq vidationsmötet af räntegifvare m. fl. måtte upphöra, meo Allmänna Besvärs- och EkonomieUtskottet berörde yrkanden afslagit, anhåiler jag vördsamligen att deremot få följande anmärkningar till bepröfvande framställa.
Hvad först angår frågan om föreskrifne böter för den skattskyldige, som saknar tillgång att på andra Uppbördsstämman erlägga Kronoutskylderne, men likväl är ålagd att vid andra Uppbördsstämman sig infinna blott för att tillkännagifva sin oförmögenhet att betala; så synes detta vara ett ärende som aldeles icke tillhörer EconomieUtskottets handläggning, men hvarom, af Bevillningsutskottets, i sammanhang med Bevillning^- förordningen bör föreskrifva®, hälst enär sistnämnde Utskott föreslår böter för uteblifvande vid Mantalsskrifningarne, samma Utskott äfven i sammanhang dermed bör, i afseende på uppbörden föreskrifva hvad iagttagas bör, samt huruvida ansvar och böteri förevarande fall kunna lämplige anses; anhållandejag, att öfver denna erindran, erhållaEkonomieUtkottets benägna utlåtande.
Hvad åter behörigheten af böterne
Den 12 Maji e- ,n‘ angar, får jag för min del, yttra den öfvertygelse att denna föreskrift, att infinna sig på en Uppbördsstämma der ingen är förbunden ovilkorligen att betala, innefattar ett ganska obilligt tvång, utan ändamål, som i synnerhet träffar den fattigare medborgareclassen, hvilken häldre bör njuta lindring än onödigtvis betungas.
Hvar och en, som känner förhållandet på landet, erinrar sig nogsamt att mångfalldiga stadganden förekomma, som undfalla den fattigare och ringare Folkclassens kännedom, och hvarvid ingen efterfrågan uppstår, särdeles då de, saknande naturlig billighet icke kunna förmodas.
Jag har med förtrytelse erfarit att, i en ort, omkring 100 personer, merendels af de minst bemedlade torpare och backstuguhjon, blifvit hemsökte med utmätning af desse 12 sk.
B:co, för uteblifvande ifrån andra uppbördsmötet, hvarom de ieke ens anade förbindelsen till inställelse; och jag hemställer, om det icke är oförenligt med all billighétsprincipe, att en fattig enka i en backstuga sorn har att erlägga en liten capitationsafgift af 24 sk. piigtfälles till hälften af samma utskylder, för det att hon saknar kännedom om detta sällsamma stadgande, eller icke orkar gå några mil till en aflägsnare uppbördsstämma, för att blott förklara att hon för närvarande är oförmögen att betala.
Utskottet har väl föreskrifvit den modification, i förbindelsen, att befrielse ifrån böter äger rum om den skattskyldige, antingen styrker laga förfall, såsom hinder för inställelse, eller bevisar oförmögenheten att betala, men, detta 142 Den j‘i Maji c, rn, medgifvande, står i sammanhang med sa manga svårigheter och omgångar, att befrielsen, stundom omöjlig, torde blifva mera dyrköpt, an sjelfva böterne.
Beträffande åter de föreskrifne böter för Rantegilvares uleblifvande vid andra Regementsuppbördsmötet, så är i anseende till obilligheten i föreskriften, förhållandet enahanida
Och i sammanhang med ämnet, torde jag, äfven efter motionstidens slut vara berättigad att till rättelse anmäla det förhållande att hemmansbrukare vanligen icke erhåila Specificerade
Debetsedlar på beloppet af deras hemmans utgående persedelräntor, utan först vid desse uppbördsmöten blifva derom summariskt underrättade, samt att detta, till lindring i besväret af vederbörande vidtagne bruk, icke bör föranleda till skyldighet för räntegifvare att sjelfva vid Regementsuppbördsmöten sig inställa, för att efterfråga hvad de blifva skyldiga, men deremot föreskrifvas bör, att i likhet med andra Debetsedlar, räntegifvare borde i behörig ordning och föreskrifven tid genom ränteuträkningar, underrättas om deras ränteskulders, i grund af maikegången specifica belopp, sorn, om de, utan förbindelse till inställelse vid mötet, icke erlades vid andra uppbörd sstämman, eller inom afradsdagen den 25 Februarii , borde vara utmätningsgilde, äfvensom i afseende på Kronoutskylderne, de borde kunna genast, efter andra uppbördsstämman, genom utmätning uttagas hos dem, som vid denna stämma icke sin o - Den 12 Maji e, tn. «*3 förmögenhet att betala anmält, och i afseende derpå uppskof begärt, för hvilka den executiva åtgärden längre likväl, inom föreskrif. ne uppbördsterminer kunde skäligen fördröjas, utan förbindelse i något fall tili den ändamålslösa anmälan af oförmögenhet att vid andra stämman betala.
För min del anser jag det vara en rätts fordran för räntegifvare och skattskyldige, att de i tvenne afseenden, nu omförmäldte böter upphäfvas med iagttagande i öfrigt af hvad jag vördsamligen föreslagit, och förmodar jag, det Höglofl.
Ridderskapet och Adeln med afseende å hvad anfört är bifaller att Betänkandet måtte till Ekonomie och BesvärsUtskottet återremitteras, till nu föreslagne förändringar, hvarom jag vördsamligen anhåller. till PleniProtocollet för den i5 Maji, Friherre von Duben, Carl; Då jåg uti Plenum hos Höglofl.
Ridder - förmiddagen, N:o t» 144 Den 15 Maji f, m. skåpet och Adeln den 26 sistledne Februarii väckte motion om förbättring af Vestgötha Regementes löner i synnerhet, sarpt den öfrige Indeidte Arméens löningsstat i allmänhet, hade jag önskat, att då vara i tillfälle kunna bifoga en upplysande Tableau om förhållandet, nu och förr med förenämnde Regementes löningsstat} förbehållandes mig att framdeles derom upplysa.
Sedan jag nu mera utarbetat en sådan Tableau och densamma här öfverlemnar, anhåller jag vördsammast att den måtte till StatsUtskottet såsom bilaga till min motion remitteras, på det Höglofl.
StatsUtskottet måtte komma i tillfälle att klarligen åskåda det obilliga och orättvisa förhållandet, som råder emellan en Vestgöiha Officers och Underofficers tjenstepligter, och de förmåner han för de förstnämndes uppfyllande af Staten njuter; öfvertygad att StatsUtskottet med fästat billigt afseende härå, skall föreslå för Riksens Höglofl.
Ständer, sättet att af de tillgångar, som förefinnas i Regementets urgamla LöningsStat åstadkomma en rättvis jag vågar säga en högt påkallad Löneförbättring, samt bestämma beloppet för densamma.
Tableauen torde nogsamt upplysa att mera än hälften af gamla Löneanslaget är till Staten indragit vid afsittningen, och att om än Regementet blefve återförsatt i dess fordna Lönetdlstånd, som endast vore en rättvisa, detsamma ändock ej vo-i re afundsvärdt, men kynde anses tillräckligt.
(Se bifogad Tabell.)
N;o 2* Indelningarne efter Infanterie be- nämning på reductiousStaten.
Förra Cavalfe- rielönen enligt Indelnings-Ver- ket.
Nuvarande reduetions : terieStat. nfa 1- BoställsRäntor.
LöningsRäntor.
Transport 14.968 3t 5 3»i 19 I"5 3 3>3°6 29 8- Lieutenants, 2:dra Capitainen 413 4 2 •f2 9 1 6 — 43 20 ro Fändricks, Lieutenanten 417 14 8 63 58 6 91 3 2 Fältväbels, i esta Adjutanten, _____ uppiora viu jidocn • •
Sergeants ... i 214 34 1 73 40 10 3 8 r 1 Förares .... 210 12 11 67 1.0 11 — Fourier® .... 217 10 3 65 22 6 — — Wartofta Compagnie: Capitaines ....
699 33 7 136 38 208 23 6 Lieutenants, StabsCapitaines . 407 29 7 81 46 6 80 43 Fändricks, 2:dra dito. 374 2 5 53 2 6 72 >9 A T Fältväbels, 2:dre Adjutanten, unnfÖrd vid Staben » ■ “ Sergeants ....
198 2 56 28 6 i5 39 9 Förares ..... 193 2 4 50 12 5 — Fouriers .... 197 7 5 49 33 9 Gudhems Compagnie'..
Capitaines .... 701 15 9 126 2.0 198 — Lieutenants, 2:dra Capitainen 432 9 7 54 3 7 118 18 Fändrieks, Lieutenanten.
391 34 10 67 18 9 82 38 — Fältväbels ... 1 219 29 5 48 24 11 13 22 8 Sergeants . ,. 1 . 197 23 7 64 2 9 — 6 40 10 Förares. ; 4- . . 216 2 1 7 69 ~5 5 — — Fouriers, 3:dje Adjutanten}upp- förd vid Staben — — —— — — — Summa 2:0,609 35 , 2 4,376 43 4 4»24i 34 lo
Differetrceo emellan ofvanstående afföningars belopp efter gamla och nya Staten, är genom Cavalleriereductionen till Kronans besparing indragen, och har i betydlig grad minskat aflöningen för det nu tjenstgörande Befälet; hvarförutan åtskilige hela Indelningar af gamla Cavallerie-anslaget helt ochi hållit, jemte den högst betydliga Hästvacance-afgiften, till Ettman ingått.
Häremot åtnjuta likväl Regementets nuvarande Indelningshafvare, enligt Kongl. Brefvet den 22 Mars 1814, till någon Lönförbättring på reductionsStaten, en tills vidare af Kronans Indragningar i Nåder reserverad Extra Stats tillökning, som efter disposition och Markegångsförvandling utgått för år 182a vid Capitainelndelningarne för hvardera : t 5 ; R:dr 29: 135 3.'
Lieutenants och Fändricks dito . 1 , , 17: 37, r. 5;ne Adjutanter dito J . t 1 .52: 33, 4* samt resten af beloppet likaledes fördeldt till en liten nödhjelp för den ytterst vanlottade indeldte Underofficers Corpsen, som mästadels icke har någon vidare Lön, utom sine Boställen, hvilka de i allmänhet sakna förlag att kunna förmånligt bruka, och hvarpå dessutom Öfverräntor samt publique Utskyldet af de fleste måste till Kronan per Contant återbetalas Sålunda efter verkliga förhållandet från RegementsContoiret specifikt uppgifvit betygar v. Diiben, Indelningarne efter Tnfanterie be- nämning på reduetionsStaten, Förre Cavnlle- rielönen enlipt Indelningsver- ket.
Nuvarande re terie BoställsRäntor.