Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Lefre'n: BancoUtsk. har för afsigt att i ett framdeles afgifvande betänk. rör:de det reglementariska föreslå de controller, som Hr Cederschjöld fruktar icke kunna åstadkommas, Jag vill då blott nämna, att i fall man vill misstänka allt, finnas inga controller.
Svenska consuler kunna icke vara så äreförgätna, att de sätta sina namn på sådana transporter, som vore falska; deruti ligger således redan en bestämd controll, och jag tror ej, alt dessa män vilja vara agenter för lurendrejare.
Dessutom har Bancostyrelsen öppet att ej taga in silfret i så små partier, att icke det kan förtjena att utskicka en commissarie, som kan åtfölja transporten.
Jag har blott velat nämna detta för att visa, att controller äro möjliga.
Beträffande den fråga, som Hr Gr. af Wetterstedt framkastat, kan man anföra åtskilligt.
Om Svenska riksdalrar, som gått ut till Tyskland eller andia närgränsande orter, der accuinulerat sig för att åter gå in som lefverans, skulle de stå i högre pris, om de på utländsk ort först nedsmältes, och Banken derigenom få vidkännas en förhöjning i priset.
Banken ginge dessutom i mistning af den fördelen att få myntadt silfver.
En ytterligare omständighet mot anmärkningen är, att det ser mindre väl ut att rata sitt egel mynt på utrikesort.
Om t. ex, en Svensk skulle köpa upp silfver 1 Hamburg, kunde han ej taga Svenskt mynt, utan måste hellie taga Danskt, som är något litet sämre äu det Svenska.
Detta är visserligen en småsak; men opinionen bör väl också något tagas i beräkning i sådana frågor som dessa.
Den siste värde talaren har ansett garantien mot silfver-lurendrejeriet vara ganska lätt, emedan consulernasj påskrift vore tillförlitlig.
Jag får likväl påminna, att denna påskrift förmodj. vore på papperet, men ej på silfret.
Papperet kunde vara riktigt, men ej silfret; det knöde gå dermed som med de bekanta kräftorna, hvilka väl funnos upptagna i brefvet, men vid budets framkomst befunnos hafva krupit utur korgen.
Bättre mäns namn hafva blifvit förfalskade, än consuiers.
Man ser, att förfalskningar Den 5 Maj c. m. i83 ej sällan ste, då det blott gäller några få sk:r i tull; huru mycket mer skola de icke då ske, när det vore fråga om ioo,ooo:tals r:dr att förtjena?
Jag vill ej nu vidare yttra mig i frågan om controllerna.
Jag ar öfvertygad , att det lyckas BancoUlsk.
, då det framdeles inkommer till Stånden med sitt förslag i ämnet, att reda ut den frågan; roen i ahledning af en annan fråga vill jag yttra mig.
Hr Cederschjöld har sagt, alt sedelstocken ej ökas genom silfverköp; men om den grund antages, att sedelstocken ökas i samma man, som silfverfonden blir starkare, måste köpen derpå hafva inflytande, ehuruväl det ej är uteslutande för detta ändamål, som silfverköp få äga rum.
Det kan ske antingen för att öka sedelstocken eller för att trygga silfverförrådet i afseende på en framdeles befarad uttagning af silfver ur Banken.
Hr Cederschjöld har häpnat för en förlust af 8 sk. per r:dr och trott, att Banken derigenom kunde förstöras.
Det kunde vara fallet, om uppköpet finge ske till obegränsadt belopp; men den, sorn gjort sig möda att läsa litet längre fram i Utsk:s betänk., finner, alt det blott är vissa anslag, som till ändamålet få användas.
Jag deremot skulle häpna, om jag trodde, att B.
St. gjorde mera afseende på några sk:rs förlust, än på den möjliga vådan, som skulle uppkomma, i fall Banken Liefve för svag.
Jag har begärt ordet endast för att fästa mig vid den erinran, som den siste värde talaren gjort, att
Banken skulle köpa silfver för att öka rörelsecapitalet och sätta detta i ett förhållande till fonden som 5 till 2.
Jag skulle önska, att Bancostyrelsen aldrig finge öka rörelsecapitalet genom någon konst, utan att detta finge sköta sig sjelf samt ökas och minskas, allt efter som silfver flyter in i Banken eller derutur uttagas.
Jag skulle önska, att man aldrig mer ville befatta sig med att bestämma, huru stort rörelsecapitalet skall blifva.
Jag hade trott, att detta vore just ett af hufvudändamålen med realisationen.
Jag tillstår, att jag verkligen häpnar ännu en gång, att sådana idéer kunna yttras från delta håll.
Man skulle kunna tillskapa ett rörelsecapital, hvilket vore större än som behöfves; och detta vore just en af de genaste vägarna, på hvilka Bankens silfver kunde drifvas ur landet.
Dessutom finge man, för att bibehålla proportionen, beständigt jemnka sedelstocken, än öka, än minska densamma.
Hvilken fluetuation skulle icke derigenom uppkomma, helst när denna jemnkning skulle ske på låntillgångarnas bekostnad.
Jag öfverlemna!' åt hvar och en att bedöma följderna.
Jag skulle icke tro, att någon, som tänkt sig in i detta ämne, skulle befara, att rörelsecapitalet någonsin skulle kunna ökas öfver rörelsens behof.
Hvar och en, som tänkt sig in i ämnet, vet, att i sådana fall sti - 184 Den 5 Maj e. m. ger coursen, så att silfret går ut.
Jag tror väl äfven, att silfret sjelf skall gå in i landet; men hvad man här satt i fråga att uppoffra, för att lätta silfrets inkommande, är ingenting annat, än en ersättning för den svårighet silfret har att komma till ettså aflägset land, som Sverige jemnförelsevis med andra länder.
Om silfver finnes i Hamburg, och behof deraf finnes i Mechlenburg på samma gång som här, strömmar det företrädesvis dit i anseende till den större närheten.
Om man nu genom uppoffrande af några skir kunde ställa så till, att det blefve lika förmånligt att skicka det hit som till Mechlenburg, satte man endast Sverige i samma ställning i detta afseende som sistnämnde land.
Om jag riktigt fattat meningen af betänk. rör:de möjligheten att
Öka sedelstocken genom lån på hypothek, så är förhållandet följande:
Om vid ett af Fullmägtiges sammanträden förhållandet mellan silfver och sedlar vore jemnt såsom 2 till 5, och någon inlemnade goda papper såsom hypothek till belåning, så svarade styrelsen nej, emedan hon eljest skulle öfverskrida det bestämda förhållandet.
Men om någon inom nästa sammankomst infunnit sig med 200,000 ridr i silfver och derför fått sina 200,000 r:dr i sedlar, så vore för den ökade silfverfonden 3oo,ooo r:dr i sedlar att utlåna, och Fullmägtige kunde belåna de goda papperen.
Bland andra utvägar att gifva garanti åt realisationen anser jag den, hvilken Utsk. i denna punkt föreslagit, vara bland de lämpligaste.
Jag är öfvertygad, att denna skall i det närmaste göra alla de öfriga umbärliga.
Jag hemställer derföre tili Utsk:s bepröfvande, på det att medlet måtte blifva än mera verksamt, om icke creditivet må ökas till 2 millioner rtdr Hamb. b:co.
Ju större creditivet är, ju sannolikare, att det ej behöfver användas.
Det vill dock icke säga, att Bancostyrelsen genast skall afhandla om detta större creditiv, endast att den dertill auctoriseras.
Det kan hända, att creditivet ej behöfves större än 100,000 r:dr; men styrelsen bör vara auetoriserad att negociera det ända till 2 millioner.
Hr von Qvanten: Utsk:s betänk, i denna fråga gillar jag till alla delar.
Jag tror mig kunna upplysa derom, att under Förmyndare-regeringen, då silfver utvexlades, förhållandet var sådant, att 1793 och 1794 funnos i Banken 2 millioner r:dr i silfver, med utelöpande endast 2 0 3 millioner rtdr i sedlar.
Således var silfret nära lika med sedlen , hvarföre coursen också ej var högre än 54 sk.
Deremot fanns ett antal riksg:ssedlar, qvarlefvor från kriget, Som Den 5 Maj e. m. iS5 som då kallades Fahnhjelmar, Långrockar m. fl., hvilka alla förvandlades till riksgäld.
Alla dessa gingo med io ä i5 proc:s agio från 1792 till 1799, då agiot uppgick till 43 proc. och bestämdes 1800 till 5o proc., vid hvilket agio dessa sedlar fortgående bibehöllos genom användandet af ett creditiv på 900,000 r:dr i Hamburg.
Så är mig sagdt af personer, söm känna förhållandet.
Jag anser således, att det ifrågasatta creditivet innebär en vida säkrare garanti, än köp af silfver och bestämmandet af någon viss proportion.
Huru detta creditiv skall tillkomma, antingen genom lån och deposition af silfver, eller på annat sätt förvärfvas, derom vill jag nu icke gå in i undersökning; men att anskaffa ett creditiv blir nödvändigt och torde säkrast befordra vexlingens oafbrutna fortgång.
Äfven jag gillar den af Ulsk. föreslagna mesure, att ett creditiv bör öppnas.
Om sunaman vill jag ej heller tvista.
Den är af TJtsk. föreslagen till 2,666,666 r:dr 32 sk.
Svenskt b:co.
Af en ledamot bland Bancofullmägtige är den föreslagen till 2 millioner Hamb. b:co.
Jag skall endast be att derpå få fästa uppmärksamheten, om det ej vore lämpligast, att creditivet ställdes jemnt på den summa, sorn utgör Bankens fordran af Staten.
Denna summa instämmer så nära med den af Hr Hegardt föreslagna, att jag är öfvertygad, det skillnaden ingenting betyder.
Anledningen, hvarför jag fästat mig vid denna summa, är att, efter min mening, creditivet icke bör vara större, än att obligationerna till Banken kunna genom försäljning belacka det.
Till grund för den plan till realisation, som i tio år blifvit följd, har legat, att den skulle ske utan utländska lån.
Detta har varit min öfvertygelse från första stunden.
Vore det fråga om, att ett creditiv verkligen vore nödvändigt att begagnas för realisationen, så att Riket ovilkorligen skulle komma att sättas i utländsk gäld, skulle jag afven nu afstyrka det; men jag hyser den öfvertygelsen, att det icke är nödvändigt.
Det ar blott i afseende på vissa ogrundade farhågor, som det kanske kan vara behöfligt för att klart ådagalägga, att ingen fara kan uppstå.
I detta afseende förenar jag mig med Hr Hegardt, att det blir angeläget bestämma det så stort, att man finner, det någon brist aldrig kan uppkomma, och jag instämmer således deruti, att creditivet må ställas på 2 millioner r:dr; ty jag har den öfvertygelse, att ju större det är, ju mindre behöfver detsamma begagnas.
Dervid får jag dock yttra den önskan, att
Fullmägtige mätte få så bestämda föreskrifter i afseende på detta creditiv, att det icke kan tillitas utan nödtvång.
Ett ytterligare skäl dertill är, att Utsk. yttrat, att det kunde behöfvas, då en underbalance i handeln uppstått.
Deruti 6 H. H i86
Dcu 5 Maj e. m. skiljer jag "mig fran Utsk.
Den naturliga gängfen
Hr, att silfret då måste gå ut, varuvärdet faller, importen måste åter minskas; förhållandet sätter sig sjelf och allt återkommer till sitt naturliga skick; men ville man rätta förhållandet genom artificiella medel och dertill använda creditivet, blefve sådant skadligt.
Jag afstyrker, att det får på ett sådant sätt användas, och tillstyrker creditivet endast derföre, att hvar och en må se, att Fullmägtige äro i fullt tillfälle att inlösa sedlarna; och jag tror af samma skäl, att det bör bestämmas till i millioner r:dr Hamb. b:co.
Ehrenborgh har trott, att till erhållande af ett creditiv det vore nödvändigt att lemna säkerhetshandlingar.
Min öfvertygelse är, att Svenska Banken äger den credit, att den, utan hypotheker, emot billiga vilkor kan negociera sig ett creditiv.
Jag styrkes häruti af den erfarenhet, jag har såsom ledamot af ett annat verk, nemi.
Convojcommissariatet.
Detta verk behöfde för 6 år sedan anlita utrikes credit.
Det frågades, på hvad vilkor lån kunde erhållas; behofvet var nära 200,000 mark Hamb. b:co.
Man fick till svar, att det kunde erhållas på det sätt, att en femtedel afbetalades hvarje är och mot omkring 4 proc. i ränta och provision.
Säkerheten bestod deruti, att ledamöterna i verkets namn utfärdade en förbindelse.
Jag tror, att Fullmägtiges underskrifter skola för ifrågavar. ändamål vara tillräckliga, helst då kändt och styrkt är, att de till ett sådant credilivs begagnande äro auetoriserade.
I afseende på det creditiv, som är i fråga, delar jag de Herrars tanke, som i detta ämne talat, att det är det vigtigaste medlet att försäkra realisationen.
Då jag både sjelf gillat denna mening och ej hört någon annan yttras under en något lång debatt, tyckes det Vara besynnerligt, att jag ifrågasätter möjligheten, att motsatsen kunde blifva resultatet af R.
St:s beslut; men vigten af saken gör, att äfven omöjligheter ej böra förbises, då man mäste taga i beräkning, att Utsk:s plan kunde sönderrifvas genom våra former.
Creditivet är en så vigtig del af planen, att på dess bestämmande och på beslutet, om det skall existera eller ej, beror användandet af 1 morn., sorn vi i förmiddags afhandlade, och af den proportion, som då talades om.
Antages creditivet stort, kan jag ej anse nödvändigt att hafva denna proportion lika hög.
Skulle creditivet gå om intet, är denna proportion den enda ressourcen.
Det är på denna grund jag skulle önska, att vid den nya pröfning, sora på grund af återremissen kommer att äga rum, Utsk. ville betänka, om det icke vore möjligt att så redigera betänk., att frågan om creditivet kunde afgöras före bestämmandet af proportionen emellan silfret och sedelstocken.
Detta tror jag vore principenligt; och dessa båda Den 5 Maj «. m. frågor hafva med hvarandra njera sammanhang än 3 och 4 punkterna.
, Hr Lagerhjelm, Pehr:
St. vid sista riksdag heslölo, att proportionen emellan Bankens silfverfond och den utelöpande sedelstocken skulle förhålla sig sorn 5 till 8, var deras öfvertygelse och föreskrift för Fullmägtige, att när de lyckats bringa silfret till detta belopp, kunde vexlingen vidtaga.
Om nuvar, Stander skulle följa samma åsigt, skulle blott en half million erfordras till vinnande af denna proportion.
Således, i fall ereditivet har afseende härå, skulle ej mer än en half million behöfvas.
Jag har likväl ej emot, att det bestämmes till i million; men öfverflödigt är det att höja det derutöfver.
Det är kostsamt att skaffa det högre, än behofvet fordrar; det kostar alltid Banken § proc.
Jag skulle således önska, att hvad Utsk. föreslagit måtte bifallas, men ingenting derutöfver.
Jag hade önskat, att Utsk., då det medgifvit, att silfver kan exporteras och måste fylla, hvad som kan brista i den öfriga exporten, och att således äfven ereditivet till en del någon gång äfven måste fylla exportbristen; jag hade önskat, säger jag, att Utsk. fästat Ständernas uppmärksamhet på vidtagandet af den enda möjliga utväg till betäckande af sådana förluster, nemi. åtgärder till varuproduetionens förökande; en minskning af rörelsecapitalet drager alltid näringarna med sig.
Jag skulle derföre önskat, att Utsk. fästat sig vid nödvändigheten att kunna öka exporten eller minska irujiorten, eller, hvad som bäst vore, alt öka dem båda.
För min del skulle jag önska, att, i stallet för ett creditiv på ett hus, Fullmägtige berättigades alt öppna credit på åtskilliga orter, der Svenska produeter isynnerhet afsaltas och med hvilka vi communicera.
Summan behöfver icke vara bestämd, och en sådan credit kostar ingenting att öppna, om Bancostyrelsen utgöres af män med i verldshandel välkända namn.
Den innehåller blott en ömsesidig rättighet att draga på hvarandra.
Blir Bancostvrelsen besatt med personer, som äga credit och äro kända för soliditet, bör altså summan ej bestämmas.
Någon säkerhet behöfver icke lemnäs; den innefattas i sjelfva crediten och är ömsesidig.
Det har blifvit sagdt, att för de tillfällen, då exporten tryter och silfver således exporteras, förhållandet kunde blifva menligt.
Det är naturligt, alt Banken just vid sådana tillfällen, om den har mera sedlar att inlösa, än att silfret räcker lill, mäste begagna sin credit för åter infå silfver, och det utan att någon vet det; ty silfret kommer in directe till Banken på grund af dess ordres, utan allt kungörande.
Banken bör ej söka att styra handelsbalancen.
Den är ett hjernspöke, som i sekler varit förvillande. i88 Den 5 Maj c. m.
Förra frågan, sorn debatte. ades, angick möjligheten att skaffa sig silfver, då coursen stod al pari eller derunder; nu är frågan, huru det skall anskaffas, då han står öfver pari.
Utsk. föreslår, att det må ske genom creditiv, så att silfret ej behöfver köpas på börsen.
Nödvändigheten af delta creditiv lärer ingen bestrida; ty endast derigenom kan man anskaffa betydliga silf— verbelopp, utan att höja coursen.
Frågas då vidare, huru stort bör credilivet vara?
En ledamot af Bancostyrelsen har yrkat, att det måtte blifva dubbelt större, än Utsk. föreslagit, Då man besinnar, att handelsförhållandet kan en längre tid förblifva ofördelaktigt och coursen således en längre tid stå öfver pari, så kan Bancostyrelsen lika länge behöfva draga in betydliga silfverposler.
I sådana fall bör hon ej vara inskränkt till någon mindre simuna, utan snarare kunna få använda så mycket af Riksg,Cont:s obligation ner, som beliöfves att till hypothek användas, Men i fall man vill bestämma en viss summa, tillstyrker jag, att den måtte blifva 5 millioner.
Jag vill minnas, att Utsk, i en sednare punkt föreslagit grundfondens belopp lill denna summa; och mig synes, att Banken borde få begagna sin grundfond till dylikt hypothek.
Man har väl sagt, att Banken ej borde få skuldsättas för silfvers införskaffande; men jag kan icke förstå, huru credjtivet skulle kunna begagnas
Utan att skuldsätta Banken, intilldess conjuqcturen blefve sådan, att Banken kunde, Utan skada för cqursen, betala det indragna silfret, Skulle man ej på detta sätt få skuldsätta Banken, så vöre nyttan af creditivet ingen; den ligger just deruti, att man ej under tiden behöfver köpa silfver på egen börs och derigenom uppjaga coursen.
Man har äfven sagt, att creditiv kunde behöfvas på flera stora handelsplatser än Hamburg.
Jag ser i Utskrs ordalag intet hinder deremot; roen för tydlighetens skull kunde man uttryckligen säga det, j fall man ansåge det nödigt.
De ledamöter, som hafva kännedom om vexelsaker, kunna upplysa, om det möjl. är behöfligt att hafva creditiv på flera orter, och hvilka dessa i sådant fall böra vara.
Man har trott, att det skulle kosta mera att skaffa sig rättighet till ett större creditiv; men man behöfver ju icke på en gång begagna hela sin creditivrätt?
Man tillitar den efterhand, och man måtte ej behöfva att betala ränta på högre summa, än man uttagit.
Det är då likgiltigt, om creditivrätten är större eller mindre.
Gr, Cronhjelm, Otto Aug,; Då frågan var om silfverfondens proportion till sedelstocken som 2 till 5, hade jag äran yttra trun öfvertygelse, att jag ansåg denna proportion skadlig.
Jag anförde miqa skäl, och ett af dem var, att del ej vore rätt att binda händerna på styrelsen.
Jag yttrade då, det jag trodde, att en ledning och generel föreskrift för dess handlingar vore det rätta.
Jag är äfven af Den 5 Maj e. m. 18g denna öfvertygelse i fråga om creditivet.
Det utgör grunden för realisationens bestånd.
Det är således angeläget, att stadgandena blifva i detta fall så kloka och ändamålsenliga som möjligt.
Jag kan således icke förena mig om den bestämda summan.
Jag tror, att man åtminstone bör dervid foga det tillägg: eller derutöfver, alltsom B a n c o s ty r el s e n finner omständigheterna fordra.
Jag tvekar ej att tillstyrka detta, ehuru jag är öfvertygad, alt väl någon omkostnad drabbar Banken.
Man torde ej slippa med mindre än omkring i proc.; men det må gerna beviljas, blott Fullmägtige må vara säkra att äfven under en lång ofördelaktig conjunctur kunna göra face emot påkänningarna i bancoluckan.
Jag ville i anledn. af Hr von HartmansdorfFs yttrande upplysa, att rättigheten att draga vexlar pä ett lius lärer kosta, såsom Gr:n anmärkt, kanhända ända till i proc.
För hvad man verkligen drar, betalas ränta.
Jag skulle derföre önska, att Bancostyrelsen finge rättighet att skaffa sig creditiv för hela beloppet af Bankens grundfond, men att. den ej borde söka det på en gång, utan började med i million och sedan sträckte sig längre, om det behöfdes, på det att man ej måtte få betala den betingade procenten för större summa, än som erfordrades.
Man har gjort det så lätt att få creditiv, och jag tror visserligen, att, med Bankens närvarande ställning, man i början skall finna hus, som lemna det mot i proc.
Men ett sådant hus ser hufvudsakligen på silfverionden; om den hardt anlitas, är det säkert, att det fordrar andra garantier, än blott löften.
Jag anser derföre, att man mäste vara betänkt på alt åt BancoTJtsk, uppdraga att föreslå vilkor, enligt hvilka lån kunna upptagas och förskrifvas.
Om Banken behöfver silfver, måste väl den, liksom hvarje enskild man, lemna säkerhet.
Bankens verkliga säkerhet aftager i samma mån, sora dess fond anlitas.
Således skulle jag föreslå, att BancoTJtsk. må uppgöra project, huru förhållas bör, i den händelse creditivet icke gör tillfyllest, eller då man i läner väg nödgas förstärka sijfverfonden, Hr Lefre'n; Det kan väl hända, att ett sådant prer minni af ^ proc,, som tyenne talare omnämnt, kan komma i fråga.
Vanligen utgör det likväl ej mer än J eller §-:dt ls proc.
Det beror på crediten; och om också den i början är något mindre, dröjer det icke länge, innan man kan upphöra att betala den högre procenten.
I alla fall bg)iöfver ej Baucostyrelsén contrahera örn hela beloppet på pn gång.
En talare har föreslagit, att creditivet skall höjas till 2 millioner r:dr Ilamb. b:eo, andra till grundfondens belopp. *9° Den 5 Maj c. m.
Jag delar den tanka, att det snarare bör okas, än minskas.
Ju högre del dr, ju mindre och senare kommer man i behof att anlita det.
Dessutom är det ingenting, som så mycket stärker crediten, som att Bancostyrelsen äger fria händer att göra och låta; destomera förtroende har den hos allmänheten.
Hvad angår svårigheten att få ett creditiv, tror jag, att
Fullmägtige i4 dagar efter derom fattadt beslut skola hafva ett sådant för ganska godt pris; och då man ej är skyldig att börja rqed hela summan, tror jag, att
Fullmägtige böra börja med att känna sig före.
I grundsatsen instämmer jag med Gr.
Cronhjelm, att det rättaste är att ej bestämma någon summa; men i öfverensstämmelse med hvad jag i förmiddags yttrade skulle jag anse, att äfven häruppå bör tillämpas, att Fullmägtige ej blott må negociera ett creditiv, utan äfven måtte berättigas få upptaga lån, om det behofveS.
Af io gånger är det 9 bättre att begagna creditiv, nemi. då frågan är om kortare tid; men skulle de ofördelaktiga conjuncturerna blifva långvarigare, är det lindrigare att göra lån, ty creditiven måste omsättas hvarannan månad och kosta, utom räntan, § proc. i commissionsarfvode.
Detta blir drygt, om summan bör stå en längre tid; den bör då förvandlas i verkligt lån, som, när frågan är om högst några år, för Sveriges R.
St:s Bank visst ej bör blifva särdeles oneröst.
Jag vill erinra mig, alt ett dylikt lån af Convojcommissariatet upptagits för något mindre än 4 proc., inberäknadt provision.
Utsk. har i första rummet föreslagit, att Banken skulle äga att försälja sina fordringar för intecknade lån; men dessa äro gifna pä sådana vilkor, att de icke lätt blifva afsättliga.
Genom capitalafbetalningarna befinnas summorna i brutna tal och capitalet minskas årligen.
Detta går väl an för Banken; men för hvar och en enskild tror jag det vara mindre begärligt att erhålla sådana små capital-, afhetalningar och att, då han uppbär 6 proc., hvilka han beräknar för sina utgifter, derigenom, så till sägande, ovetande se sitt capital försvinna.
Jag tror, att om de utbjudas till salu, skulle de ej få köpare, om ej till ganska lågt pris, hvarigenom Banken skulle lida förlust å fordringar, sorn i öfrigt ej äro osäkra.
Ett sådant misslyckadt försök skulle vara menligt för Bankens credit.
Jag skulle derföre önska, att punkten kunde utgå eller åtminstone nedflyttas i sista rummet, Hr Cederschjöld uppläste följande:
Såsom medel till bibehållande af proportionen 2 till 5 emellan Bankens metalliska cassa och sedelstocken föreslår Utsk. sedelstockens förminskning på flera sätt.
När man be - Dea 5 Maj c. m. sinnar, ait sedelstocken redan mäste hafva blifvit betydligt minskad, innan den metalliska cassan kunnat nedsjunka under dess bestämda förhållande till sedelstocken, finner man lätt, att en ytterligare konstlad sedelindragning skulle verkligen vara en s. k. slrypning och nödvändigt åstadkomma förlägenhet och penningebrist; och som förhållandet emellan den metalliska cassan och sedelstocken kan betydligt förändras fram och tillbaka, från den ena veckan eller till och med dagen till den andra, skulle Bancostyrelsen lika ofta nödgas vidtaga anstalter än till minskning och än kanhända till ökning af sedelstocken.
Men sedan t. ex. Bankens inteckningar eller statsobligationer blifvit försålda, huru skulle de kunna återfås?
Och om annonce utfärdades om Iåns upptagning, skulle det kunna hända, att de vid anbudstidens tilländalöpande icke vidare behöfdes o. s. v. Gr. Cronhjelm: