Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer skulle efterskänka något af sin lagstiftningsrätt i hvad dem rörer.
För min del anser jag vådligt, att efter en sådan uppränning frångå beslut, hvilka blifvit något nära efter billigheten uppgjorde.
Jag tror således, alt om man äfven skulle riskera något vid denna votering, man dock ej kommer att riskera något inom de förstärkte Utskotten.
Alltså lår jag förnya min begäran om proposition till förblifvande vid det förut af Ridderskapet och Adeln fattade beslut.
Om man nu, då Riksdagens slut är så nära för handen, skulle föranleda utväljandet af flera Förstärkta Utskott, än dem sorn redan finnas, så borde det väl vara i frågor der Rikets Ständers beslut hafva någon laglig påföljd.
Men sådant är ej förhållandet i närvarande fall.
Målet är behandladt af Lagocli EkorvomiUtskotten, samt till en del af BevillningsUtskottet.
PolisFörfattningar ingå äfven deruti, hvadan målet ofelbart kommer att, på sätt Konungen tjenligast finner, lämpas efter TullFörfattningarne.
Jag kan då icke anse framställningen från Rikets Ständer vara annat, än ett uttryck af deras io8 Den 23 Februari i e. ni. önskan.
Du målet är så beskaffa cl t, och derest icke något i förslaget förekommer, sorn skulle uppenbarligen strida emot Ståndets beslut, vore det kanske tjenligast att Ridderskapet och Adeln antoge jemkningsförslaget, på det att målet derefter finge, utan vidare uppehåll, till Konungen afgå.
Skola vi deremot rösta om saken i ett Förstärkt Utskott, som ännu icke är valdt, så är det troligt, att bon ej slutas under Riksdagens lopp, och följagteligen desto vissare blifver utan all påföljd.
Konungen kommer då att afgöra saken utan att ens inhemta hvad Rikets Ständer önskat; ty att de gamla författningarne skulle bibehållas, sedan grunderna blifvit förändrade, kan jag icke antaga.
Jag tillstyrker således vördsamt, att Ridderskapet och Adeln måtte godkänna jemkningsförslaget.
Till hvad Herr von Hartmansdorff yttrat får jag endast lägga, att alla ekonomiska och lagfrågor förfalla då 2 Stånd stanna emot 2, och gå ej till Nämnd.
Det är endast då 3 Stånd afgöra dem sammanstämmande, som beslut blir fattadt.
Sålunda lära icke dessa frågor, såsom icke varande beskattningsfrågor, komma till Nämnd.
Det är just på det att icke dessa frågor må förfalla, som jag förnyar min anhållan, att Ridderskapet och Adeln måtte bifalla jemkningsförslaget.
Afslås det, så komma Rikets Ständer cj alt yttra sin tanke i ämnet.
Den 23 Februari i e, ni. ion Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob:
Jag nödgas hörja med en bekännelse, som en ledamot gjorde för några dagar sedan, alt jag nemligen icke läst Betänkandet, och att jag icke var inne vid början af discussiolien; men blott den omständigheten, att Herr von Hartmansdorff, som i detta ämne alltid varit af rakt stridiga tankesätt emot mina, önskar alt Ridderskapet och Adeln måtte antaga Betänkandet, gör att jag anhåller, det Ridderskapet oell Adeln målle förblifva vid sitt beslut, såsom fattadt efter mogna debatter.
I händelse målet skulle blifva så behandladt, som Herr Tham säger, att det förfaller, så skulle jag vara dubbelt lycklig, ty då kunde intet annat hända, än att vi stöde qvar vid samma lagar, som sedan i8a5 varit gällande, och med hvilka Tullen varit i jemnt stigande.
Jag anhåller således, att Ridderskapet och Adeln måtle förblifva vid sitt förut fattade beslut, och yrkar proposition derå.
Det vore i sanning ett besynnerligt tillstånd, hvartill vi skulle reduceras, i fall Rikets Ständers beslut ej skulle förenas i den åsigt, att vinna förbättring uti Författningar, hvilka kunna hafva goda sidor, men hvilka äga föreskrifter, innehållande bestämda oriktigheter, och straffbestämmelser för tjenstemän, af den qva - tio Den al Fehr aari i e. m. litet, att de snarare synas rigtade mot laglirytare, än mot dera som Leilia lagbrott.
Det vore beklagansvärdt, om vid ett tillfälle som detta, då bland de vigliga föremålen för Rikets Ständers omsorger det äfven är, att förbättra bristfälliga författningar, man ej skulle lägga en förbättrande liand vid Tullverkets, enär de tydligen deraf äro i bebof och fråga är, att utbetala oell stadga ett tullsystem.
Då det är min pligt att verkställa dessa författningar, och då jag derföre äger ansvar, måste det också interessera mig att få saken ställd på riktig fot, och att, med biträde af dessa författningar, Staten må tillskyndas en behöflig inkomst.
Ilvad angår jemkningsförslaget, skulle jag instämma med Herr Hjerta i lians framställning, om Riksdagens slut vore nära för handen, helst Ridderskapets och Adelns beslut är så billigt, att det ställer, som man plär säga, kyrkan midt i byn.
Det som Utskotten för öfrigt föreslagit, innefattas i allmänna ordalag, hvad Ridderskapet och Adeln beslutit; och då uti ingressen Rikets Ständer anhålla, att, med iakttagande af husoch hemfridens helgd, visitationsrätten må utsträckas på ett lagligt sätt, skulle jag tro, att man kunde instämma i jemkningsförslaget, och anhåller om proposition derå.
Jag hade hoppats, att man i delta ärende skulle förblifva vid redan fattade beslut.
Jag trodde ej Friherre Åker - Den a3 Februarii e. m. r i t hjelm, för sin beqvämlighets och säkerhets skull såsom TullChef, skulle förhindra detta , då det gäller 3 millioner menn iskors husfred.
Jag trodde, att någon röst skulle höjas emot en sådan oformlighet, som detta Betänkande af BevillningsUtskottet.
Det mätte ej tillhöra ett Utskott att inkomma med nya, splitter nya förslag, som Utskottet kallar jemkningsförslag.
Det finnes deruLi ej något tecken till något af Ståndens heslut.
Deruti ligger skillnaden.
Då jag ej hör någon röst höjas emot detta, och Ridderskapet och Adeln är så föga talrikt vid en fråga af sådan vigt, är det slumpen som afgör utgången, men jag kan ej undgå att, i fall ej Ståndet qvarhlifver vid sitt förra beslut, begära votering.
Någon slags känsla eller intresse för min beqvämlighet har aldrig vägledt mig under hela min lefnad, minst såsom embetsman, och jag vågar nästan, i detta afseende, mäta mig med hvem som helst.
Hvad åter angår Utskottens förslag, så äro de ej lika med dem, som först af Utskotten afgåfvos.
De första underhöllo så stränga föreskrifter, att jag ej funnit dem lämpliga, och jag har också ej tillstyrkt dem ; men de nu afgifne förslagen äro ganska olika med Utskottens första Betänkande.
Jag anhåller, att ingressen och de 3 punkterne å nyo måtte uppläsas, då man kan få höra om de instämma, eller icke instämma, med 112 Deri 23 Februarii e, ra. hvad Preste- och BondeStånden samt Ridderskapet och Adeln hufvudsakligen beslutit.
Den af Friherre Åkerhjelm hegärde uppläsning verkställdes.
Då Utskottet skulle fullgöra den af Grundlagen dem förelagde skyldighet, att söka sammanjemka 4 Stånds beslut, kunde det ej blifva deras åsigt att bifalla Herr Hjertås, eller någon annan enskilts tankar.
De fingo till och med åsidosätta sina egna.
Deras enda åtgärd var, att söka förena de olika tankarne till ett helt.
Det är hvad Utskotten gjort, och dermed hafva de fullgjort sin pligt.
Om de kunnat göra det, äro de liknöjde vid Herr Hjertås klander.
Jag skall äfven yttra mig i en annan fråga.
Herr Hjerta har sagt, att det vore lyckligt om författningen blefve sådan den är, och att frågan i alia fall förfaller.
I en punkt hafva alla 4 Stånden varit ense.
Presteoclr BorgareStånden samt Ridderskapet och Adeln ' hafva beslutit en skrifvelse, hvilken säger att Författningarne äro felaktiga.
Således kunna vi hysa den förhoppning, att en förbättrad författning skall åstadkommas, äfven om Rikets Ständer icke komma att dertill uppgifva grunderne; men Utskotten ansågo sig skyldige att sammanfatta de tankar Rikets Ständer uppgifvit.
Jag får å nyo anhålla om proposition till bifall å Utskottens förslag, och att vi snart genom votering - Den a3 Februarii e. m. ring få afgöra frågan.
Den må gå efter slumpen eller ej, hoppas jag likväl att det Llir en skrifvelse.
Herr Cederschjölds Pehr Gustaf:
De så kallade grunderj Utskotten nu föreslagit, synas mig vara uttryckte i så allmänna ordalag, att de icke kunna förtjena namn af grunder.
Jag kan derföre ej annat, än afstyrka Riddérskapet och Adeln att dertill lemna bifall; ty det skulle gifva Konungens rådgifvare fullkomlig rätt att tillstyrka de orimligaste författningar.
En värd talare, sjelf tjensteman inom Tullverket, har sagt, att han för sin säkerhet önskade bifall; men såsom Representant önskar jag säkerhet för Svenska folket, och yrkar derföre bestämdare grunder, samt att Ridderskapet och Adeln måtte vidblifva sitt förut fattade beslut.
En talare har sagt, att om Ridderskapet och Adeln vidblefve sitt beslut, skulle 2 Stånd stanna emot 2, och den olycka inträffa, att ingen skrifvelse komme att afgå.
Men samme talare har sagt, att alla 4 Stånden instämma deruti, att vår nuvarande författning ej duger.
Följakteligen hjelper det ej örn 2 Stånd stanna emot 2; det måste blifva Förstärkt
Utskott för att fullgöra det beslut, alla 4 Stånden fattat, att ändring skall göras.
Det är således af stor vigt, att man vidblifver det fattade beslutet, för att sätta Utskotten i nödvändighet att uppgöra 63 H. 8 Den a3 Febr tiar ii e. ra. detaillerade voteringsproposilioner.
Jag understödjer således den mening Herr Hjerta yttrat, att Ridderskapet och Adeln icke måtte bifalla Utskottens förslag, utan vidblifva sitt redan fattade beslut.
I en mening synes det mig, som bade Ordföranden i BevillningsUtskottet rätt, nemligen att Utskotten åsidosatt all egen tanke, och all egen åsigt.
Praemisserne voro ganska oskyldiga.
Det står att hus- och hemfriden skall skyddas, men det talas ej om gatu- och vägfriden.
Den lemnar man åsido.
Jag vill medgifva, att Utskotten kunna proponera, det Ridderskapet och Adeln skall frångå sitt beslut; men jag kan ej begripa huru man, såsom enskilt medlem deraf, kan tillstyrka ett förslag som detta, der allt är stält på lindring i ansvaret för Fiscaler.
Jag hoppas, att Ridderskapet och Adeln icke äro sig så olika, att de bifalla detta förslag, som jag ville kalla infernaliskt.
Jag är till en del förekommen af den siste talaren i mitt yttrande emot Herr Tham.
Utskotten få ej sammanjemka
Ståndens tankar, utan besluten.
Uti det nu framställde förslaget finnes ingen punkt af RiksStåndens beslut, utan blott en slags quintessance deraf.
För öfrigt tror jag, att Ordföranden i BevillningsUtskottet satt i fråga en ny slags olaglighet, då han Den nZ Februari i e. m. vill påtvinga oss en skrifvelse, för det att det i praemisserne står att författningen erfordrar rättelse.
Huru man kan skicka blott praemisserne kan jag ej inse, oell anhåller, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid sitt förra beslut.
Det är nogsamt bekant, att det icke varit min lott att i frågor af denna beskaffenhet tänka lika med Herr Tham.
Jag kan då icke misstänkas att vara partisk, när jag instämmer i hans tanke i närvarande fall.
Jag har yrkat, från Riksdagens början, stränga åtgärder för att göra Tullförfaltningarne ovilkorligt gällande.
Målet har tagit den vändning, att man lindrat hvarje gång.
Jag har varit i den ställning, att få åtnöja mig med det lilla som bjudes.
Förra gången utföll Ridderskapets och Adelns beslut strängare, än hvad detta förslag framställer.
Jag yrkar bifall till detta, ur den synpunkt, att något är bättre än intet.
Att ett jemkningsförslag emellan fleres mening skall innefatta någons mening särskilt, kan jag ej föreställa mig.
Då flere yttra sig olika, kan man ej jemka tillsammans preemisserne af ett, och conclusionerne af ett annat, utan måste inse, hvaruti de instämma och afvika, samt derpå grunda ett förslag, hvilket ej af billiga granskare får kallas nytt, derföre att det icke innehåller verbaliter något af de förra. 63 H. 8* Ben a3 Februari) e. m.
Jag tror, att BevillningsUtskottet behandlat frågan riktigt, och att man ej kan tillvita det ensidighet i detta fall.
Det är också en. särskilt fägnad för mig, som annars så ofta tänker olika med dess ledamöter, att nu få yttra mitt gillande af deras åtgärd.
Jag skulle ej vidare upptaga Ridderskapets och Adelns tid, men jag är nödsakad att besvara något, som Herr Hjerta anfört.
Han har sagt, att det blott i prsemisserne vore yttradt, att Författningen ej duger.
Det bevisar, att lian icke läst eller icke hört rätt.
Ridderskapet och Adeln har beslutit, att en skrifvelse skall afgå, innehållande att Författningen behöfver jemkas.
Likaså Preste- och BorgareStånden.
Alla dessa hafva beslutit anmäla, att den förra Författningen är felaktig, och hafva nästan ordagrant nyttjat samma termer.
Bondeståndet är än strängare, och går längre.
Då man vill klandra ett Utskott, bör man läsa dess Betänkande innan man kallar det för prasmisser, som är beslut.
Jag hoppas, att saken skall gå i verkställighet, äfven om den icke behagar Herr Hjerta.
En värd talare har tillstyrkt bifall till Utskottens förslag, emedan han sagt sig heldre vilja hafva något än intet.
Men jag kan för min del ej dela denna åsigt.
Jag tror, att i frågor af denna art är intet bättre, än något sådant, som Den a3 Februarii e. m. *17 ej är riktigt.
Hvad är meningen med en sadan skrifvelse, annat än att gifva en ledning åt Konungens Rådgifvare, hvarpå de kunna grunda sitt tillstyrkande angående Författningen.
Men, då man gör sådana grunder, som likasom en väderhane kunna vridas efter alla väder, är det då skäl att komma med en skrifvelse, hvarigenom man hetager kommande Ständer och ConstitutionsUlskott all rättighet att kunna göra anmärkningar, i fall rådgifvande tillstyrkt förderfliga Författningar?
Rikets Ständer höra akta sig att önska sådant, och hetänka äfven sin controllerande rätt.
Jag tillstyrker, att Ridderskapet och Adeln förblifver vid sitt heslut och öfverlemnar åt Utskotten att uppställa voteringspropositionerne, ty saken lär ej kunna förfalla sedan 4 Stånd instämt deruti, att en skrifvelse skall afgå.
Jag hefarar att föreningen i politiska åsigter emellan Herr Lefren och Herr Tham åstadkommer samma menliga resultat, som Förenings- och Säkerhetsakten 1789.
Jag är rädd för sådane föreningar, och tror alt allmän säkerhet fordrar, det man sätter sig till motvärn deremot.
Många gånger har jag genomläst detta märkvärdiga Betänkande, och kan ej finna, att det kan blifva någon skrifvelse af, om ej Rikets Ständer komma öfverens om grunderna för densamma.
Det Den a3 Februarii e. m. måtte ej vara nog att säga, att lagen är felaktig, man måste väl också säga, hurudan den bör blifva.
Så föreskrifver Grundlagen, och detta är öfverensstämmande med sundt förnuft.
Emedlertid står det, att Rikets Ständer framlägga deras åsigter öfver de hufvudsakligaste delarne af berörde stadgande, i afseende pä undersökning efter olofligen infört gods, till det Nådiga afseende Kongl. Majit kunde för Riket nyttigt finna.
I fall man då ej belsuter något om detta, så äro alla beslut om intet.
PresteStåndet har sagt: att det ansett följande liufvudgrunder för den förnyade Nådiga Förordningen böra i den underdåniga skrifvelsen bestämmas &c. Blifva inga sådana antagne, kan det ej blifva någon skrifvelse.
På samma sätt har BorgareStåndet yttrat sig; och BondeStåndet har bifallit det första Betänkandet.
Jag frågar, om man deruti kan finna 4 Stånds beslut, att lagen ej duger.
Det finnes 4 Stånds olika beslut, huru den borde förändras.
Det är härom som man ej kan blifva ense.
Frågan är om deruti är något ondt.
Hela händelsen blir, alt i825 års Förordning står qvar.
Deremot, om vi gå in på en sådan skrifvelse, som denna, så skänka Rikets Ständer bort sin andel i lagstiftningsrätten.
Man kunde likaså gerna endast skicka en afskrift af 16 § Reg.Formen.
Jag tillstyrker Ridderskapet och Adeln, att qvarblifva vid sitt förut fattade beslut.
Den a3 Februarii e. m. 119 Herr von Hartmansdorff':
Då man, vid Riksdagens början, först behandlade ifrågavarande ämnen, och jag yrkade förbudens bibehållande, hette det: inga förbud, men höga tullafgifter och stränga bevakningsanstalter.
Blott liberalismens motståndare vilja det medgifva, så skall
Riket få sin erforderliga tullinkomst och fabrikerne sitt nödiga skydd.
Besluten om förbudens uppliäfvande och stränga bevakniugs-författningars införande vidtogos; men höga tullafgifter till inhemska näringars fördel, hafva i Förstärkta StatsUtskottet blifvit afslagna, och när man ändteligen kommer till de stränga bevakningsförfattningarne, så reducerar sig facit till noll.
Man gör i denna fråga, som i åtskilliga andra, att den ersättning man lofvar dem, som lida på förändringarne, uteblifver.
Jag skall åtminstone, så långt jag förmår, aldrig medgifva, att man så behandlar Rikets och enskiltes välfärd.
Derföre, och på det att åtminstone något skydd måtte finnas för näringarne, och någon säkerhet för Staten, att få in de tullmedel, som skola köpas med så många medborgares otvifvelaktiga undergång, är det, som jag tillstyrker förslagets antagande, ehuru felaktigt det må vara.
Efter alla fagra löften återstår nu ingen annan garanti, än en nitisk TuilChef och hans bemödanden.
Men om han går bort, står endast Författningen qvar; derföre må man åtminstone i önskningar, när fullständiga redac - 1 70 Den 23 Februarii e. tu. tioner icke medhinnas, uttrycka hvad man åstundar.
De skäl Herr von Hartmansdorff anfört voro på sitt rätta ställe innan Ridderskapet och Adeln fattade sitt heslut i hufvudfrågan.
Men sedan det är fattadt, är blott frågan, om Ridderskapet och Adeln hör förblifva vid sitt beslut, eller om sådana skäl äro företedde, att Ståndet bör frångå det; hvarå svaras
Nej, hvilket jag tror äfven skall uttalas vid propositionen och voteringen, om den behöfves.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde proposition till bifall å Utskottens Betänkande.
Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln, med förblifvande vid sitt i ämnet förut fattade beslut, behagade afslå Betänkandet.
Enär votering redan förut blifvit begärd upplästes till justering och godkändes följande voteringsproposition:
Den, som bifaller Bevillnings-Lag-och EkonomiUtskottens
Betänkande med förslag till jemkning af RiksStåndens skiljaktiga beslut i anledning af Utskottens Utlåtande N:o 3o, rörande gjorde anmärkningar vid Betänkandet N:o 18, angående väckte niotio - Deri Februarii e. m. 121 lier i afseende på Kongl. Majrts Nådiga Förordning, emot oloflig införsel och utförsel af varor, af den 23 Junii i8a5, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner Nej, anses, med afslag å Utskottens berörde jemkningsförslag, Ridderskapet och Adeln förblifva vid sine i detta ämne redan fattade beslut.
Voteringen börjades klockan g och slöts klockan tre qvart lill io e. m., då rösterne, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige sedlarne blifvit öppnade, befunnos hafva utfallit som följer:
I följd hvaraf Hans Excellence Herr Grejven och LandtMar skalken förklarade, att Ridderksapet och Adeln bifallit Bevillnings-, Lag- samt EkonomiUtskoltens ifrågavarande Betänkande.
Justerades 12 ProtocollsUtdrag förden 22 dennes f. och e. m.
Upplästes nedannämnde från Utskotten inkomne Memorial och Utlåtanden: Frän Förstärkta StatsUtskottet:
Af den 21 dennes: N:o 4°9- Angående den Allmänna Bevillningens fördelning. 122 Den a3 Februarii e. m.
Af den s3 dennes: N:o 4 io.
I anledning af erhållen återremiss af Utskoltets Betänkande N:o 382, angående lättad utväg till lånebidrag åt Fastighetsägare.
Från ExpeditionsTJtskoltet: N:o 3q8.
I anledning af Yälloflige BorgareStåndets Beslut öfver Utskoltets Förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse om ny Förordning, angående Bränvinsbränningsrättigheten.
1 Höglofl.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. io om aftonen.
Onsdagen d. 24 Februarii i83o.
Herr Crusenstolpes Magnus Jacobj anförde skriftligen:
Ehuru jag under de öfverläggningar, här ägt rum angående Författningen till förekommande af lurendrägeri och tullförsnill - Den 24 Februarii e. m. 123 ning, redan haft erforderligt tillfälle att göra min åsigt af ämnet bekant, föranlåter mig dock Höglofl.
Ridderskapets och Adelns i går afton, genom votering, med två rösters pluralitet fattade beslut, att något allvarligare än eljest yttra mig, ej mindre om sjelfva beslutet, än om sättet, på hvilket det förra blifvit tillvägabragdt.
En hvar torde minnas, huru Bevillnings-, Lag- och Ekonomiutskottens Betänkande i denna fråga på detta rum förkastades, och huru man derefter skred till granskning af det förslag, GeneralTullDirecteuren Friherre Åkerhjelm i stället uppgjort.
Friherren hade, dels uttryckligen, dels genom ett stillatigande förbigående af vissa orimligheter i nu gällande stadganclen, uppställt satser, af omisskännelig likhet med Utskottens så kallade jernkningsförslag, hvilket nu mera blifvit af Ridderskapet och Adeln antaget.
Detta Friherrens utkast undergick då betydliga förändringar, eller snarare fullkomlig omstöpning i de väsendtligasle omständigheter: förändringar, hvilkas oundgänglighet, ur moralisk synpunkt, det lyckades flera Husets Talare, jemte mig, att framställa i så klar dager, att Ridderskapet och Adeln, till betryggande af allmän och enskild säkerhet, förordnade derom, utan omröstning i de flesta fall, och när den skedde, med något större öfvervigt i röstantal, än resultatet af gårdagens votering, hvarmedelst frukterna af de vidtagne förändringarne tillintetgjor - Den 24 Februarii e. ro. des.
Den tilldragelse bör ej heller lemnäs obemäld, att mot tvenne punkter, hvilkas föredragning undfallit vår uppmärksamhet, och der hus- och hemfriden syntes oss för nära trädd, anmälte Herr Munck af Rosenschöld och jag våra reservationer, hvaruti Friherre Rantzou instämde, och hvilka vi förbehöllo oss skulle få åtfölja den inbjudning till Resp. MedStånden, som Ridderskapet och Adeln på framställning af Friherre Åkerhjelm beslöto.
Förmodligen för att undvika det befarade mehnliga intrycket på MedStäliderne af reservationer, som åsyftade att klart ådagalägga visitationssystemets skändlighet och de vådor, hvarmed det hotar allt hvad det enskildta lifvet har heligt och dyrbart, skyndade Friherren, att utverka sig Ridderskapets och Adelns tillåtelse, att få ändra de klandrade punkterna, till öfverensstämmelse med den motsatta sidans åsigter.
Således förföllo naturligtvis reservationerna, och i detta oskadliga skick afgick inbjudningen.
Hade man kunnat ana planen, att, genom de sammansatte Utskottens benägna åtgärd, i annan väg genomdrifva det, under controllsystemets välfrejdade namn, illa bemantlade korpsystemet, skulle åtminstone jag för min del icke medgifvit, hvarken förändring i besluten rörande Friherrens förslag, eller inställelse af reservationernas åtföljande till MedStånden.
Jagskulle tvertom bemödat mig, att, i min med dem communicerade särskilda tanka, skillra Den 24 Februarii e. m. 12 5 faran af den visitationsrält, man velat nedlägga i ej allenast Tullnärernes, utan jemväl helt och hållet obehöriga personers händer, med så bjerta färger, att ingen phariseisk drägt kunnat skyla det fruktansvärda i sjelfva systemet.
Sådant är nu, ty värr! för sent.
Från hvad som hort ske, öfvergår jag derföre till hvad som skall ske.
Tvänne röster hafva icke aktat för rof att nedrifva den personliga frihetsbyggnad, det moment af Ridderskapets och Adelns vårdnad om den enskildes frid och trefnad, som med mycken möda, under långa öfverläggningar, här blifvit uppförd.
De sammansatte Utskottens tills vidare triumferande sammansättning, hafva väl, fastän blott i allmänna ordalag, erkänt behofvet af hus- och hemfridens helgd; men friden på gator, vägar och stigar, personliga friden, hvilken, hvad qvinnan särskildt beträffar, är af den ömtåliga art, att en brottsligt, ja till och med blott oförsigtigt anställd visitation, är nog, att med blygsel och nesa för lifstiden hölja det i sin vandel oförvitligaste fruntimmer: detta allt, och mera sådant, har man åsidosatt, för att, sorn det heter, tillskynda Statscassan en vinst på bekostnad af sedlighet och enskild trefnad.
Till krona på verket har man sökt minska ansvaret för de tjensteförseelser, genom hvilka de nyss antydde missförhållanderne bringas å bane.
Mot detta af ett tilltagset och slugt tullinteresse, som inom Utskotten icke saknat ia6 Den 24 Februarii e. in. organer, genomdrifna förderfliga anslag finnes vid denna Riksdag ingen vidare hjelp inom Representationen, sedan åtminstone tre
Stånd godkänt det vidunderliga jemkningsförslaget.
Men det allmännas, liksom mitt enskilda, hopp hvilar på Konungens outtömliga vishet, aldrig tröttnande vaksamhet, och derpå, att, derest en omarbetning af ofvannämnde författning kommer att innan nästa Riksmöte vidtagas.