Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillstyrker afslag å Betänkandet, samt att motionen måtte förfalla.
Herr Lefrén, Johan Pehr; Jag skall utbedja mig, att få göra några få anmärkningar vid den siste Talarens yttrade grundsatser, rörande handeln.
Jag medgifver visserligen, att de Svenska Sedlarnes värde uppehållits genom handeln på Finland, men jag kan ej underskrifva den grundsatts den värde Talaren i allmänhet antagit för handeln.
Herr Munck af Rosenskjöld synes åsyfta, att Sverige sjelf skall producera de varor det behöfver,på det att det ej må blifva en vinstkälla för andra; den siste Talaren åter anser likgiltigt, hvar man byter varor, och hvad man får i utbyte, och att i följd deraf tullen bör åläggas blott för behofvet af inkomst, men ej för att skydda inhemska näringar.
Jag vill då anföra ett exempel.
Om Svenska innebyggarne saknade kunskapen att spränga Gråsten, men Finnarne ägde den, och vi derföre måste från Finland införa sådan, vo - 33* Den g September /. m. re det då icke bättre att lära våra Landsmän, att spränga gråsten, för att taga den vid Skinnarviken.
Jag medgifver, att exemplet är något extra-vagant, men min mening är, att man bör drifva lipp sina egna tillverkningar, så mycket möjligt är, så att man kan blifva oberoende.
Jag anhåller först få yttra, att, hvad de oriktiga messurer angår, hvilka man anfört vara tagne vid förra Riksdagar, i afseende på införseln från Finland, och utförseln dit af egna producterj tror jag dem till det mesta vara undanröjde genom det betänkande om Tull-bevillningen Ridderskapet och Adeln antagit.
Deruti äro alla varor, som här kunna produceras, belagde med hög Importtull och låg Export-tull.
Således tror jag, att hvad Herr Munck af Rosenskjöld yrkat, redan är af Ridderskapet och Adeln vidtagit.
Nu återstår endast frågan, huruvida Finska handeln sådan den nu befinnes, är skadlig eller nyttig.
Att det är nyttigt, att Finnarne handla med oss efter andra grunder än andra Nationer, det ne« kar jag.
En handel som skall vara nyttig, måste vara byggd på lika grundsattser för alla.’
Man bör ej gynna en Nation , och minst blifj yer det nyttigt att gynna den, som påförer oss sådane varor, hvilka vi sjelfve äga.
Derföre tror jag , att Utskottens betänkande ej bör afslås, utan bifallas, samt Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t underdånigst anhålla, att vid tråk. tatens förnyande , all uppmärksamhet måtte fästas deruppå, att en stor del af de varor, sorn nu ifrån Finland införas, kan inom Sverige pro» jjen 9 September f, m 333 duceras, och att om dessa varor i början skulle blifva något dyrare för Stockholm, det dock skall blifva en vinst för hela landet, och varorna i längden åter falla till deras rätta pris; Detta tror jag böra vara den enda grunden, i afseende på handeln med inhemska varor, och jag anser att man skadar det hela, om man vill gynna en del.
Jag har ej varit mäktig att omfatta, eller äger kanske ej kunskaper nog att förstå, hvad den värde Talai’en yttrat om handelssystemer.
BevillningsUtskottet och jag hafva tydeligen visat min mening varit, att handeln bör vara så fri som möjligt, men med correctif uti en lämpelig Tulltariff.
Jag tillstyrker bifall å betänkandet, samt vill blott tillägga, att BevillningsUtskottet ej förnekat sig äga rättighet, att till Kongl. Maj;t framkomma med underdåniga önskningar, utan blott sagt, att det enda som egenteligen tillkom detsamma vore tullfrågan , och att det andra egenteligen tillhörde OeconomieUtskottet.
I anledning af Herr Lefréns yttrande får jag den äran anmärka, att han sjelf erkänt olämpligheten af det exempel han anfört, enär han medgifvit det vara extravagant.
Det torde således ingenting bevisa mot den handelsfrihet jag yrkat.
Om det kunde antagas, att man icke förstode, att till grundmur för byggnader begagna gråstenen i våra närbelägna berg, så måste man väl hämta den från något annat ställe, der den kunde erhållas i utbyte för andra producter.
Detta utbyte vore äfven i alla fall förmouligt, om, och så länge det kostade min - 334 &en 9 September f, rn' dre capital och arbete, än som skulle erfordras, för att utbryta och till byggnader använda gråsten utur de omförmälte bergen.
Häraf följer ej, och jag har visst icke sagt, att man bör underlåta att begagna sitt eget lands fördelar, eller att sprida kunskap och upplysning till alla slags inhemska näringsgrenars och slöjders förkofran; men jag har ansett och anser det i allmänhet nyttigt och förmonligt för hvarje land, att genom handel med främmande Länder förskaffa sig de förnödenheter, hvilkas frambringande inom landet skulle kosta iner än de producter, för hvilka eller för hvilkas värde de i utbyte erhållas; och jag tror, att capitaler och arbetskrafter bäst användas till den största möjliga förkofran för samhället i det hela, då de äfven i detta hänseende få fritt användas.
Herr Hjerta, Johan Gujiaf:
Då den si ste värde
Talaren så fullständigt theoretice bevist otjenligheten af prolnbitiva författningar, önskar jag litet mera åskådligt framställa exemplet.
Om till exempel gråsten ej fanns inom Sverige, på annat ställe än Ste lags fjellet', men den väl fanns på Seland; så skulle väl ingen tveka, att ju det vore en orimlighet, att hindra folket i Skåne och längs kusten, att föra Selandsstenen till sig, i stället för att landvägen taga den från det aflägsna fjellet.
Vid det exempel, som jag nyss anfört, medgaf jag, att jag tagit ytterligheten, för . att gifva det mera caractere.
Den värde Talaren har förklarat sig finna min lik - Den 9 September f. nu 335 Heise olämplig.
Detta år en sak, hvarom jag ej har något att orda, men att jag sjelf sagt det, tror jag ej, och det lårer ej eller finnas i pro-3 tocollet.
Med all aktning för de kunskaper och den kännedom af nyare Författare, som Herr Hegardt framlagt, och sjelf utrustad med någon kännedom i dessa ämnen, tror jag, att skillnaden uti våra åsigter har sin grund deruti, att jag söker använda grundsatserne och localisera dem.
Jag vågar påstå, att ingen Författare förutsett ett sådant egit förhållande, som emellan Sverige och Finn., land, i synnerhet som Finnarne, ehuru utlåndningar, heldre emottaga Svenska Sedlar än sitt eget Lands, Genom denna omständighet har den underbalance i handel uppkommit, som ej annars vore möjligj ty en viss gråns för underbalancen uppstår genom svårigheten att liqvidera det andra Landets varor med sitt eget Lands, utom med Silfver.
Således år det ganska riktigt, att underbalancen är ett jernspöke till det mesta j ty man betalar med egna varor eller -credit, och betalar man ej, så lider ej Stateni Den enda följden kan blifva, att enskilte köpmän göra banqueroute, hvilket åstadkommer ökadt misstroende hos utlänningen, och begäran att få högre vinst.
M in har sagt, att Sedlarnes vanvärde förekommes derigenom, att de realiseTas i varor.
Men jag åberopar dem, hvilka äga erfarenhet, såsom våra bankierer och köpmän, om det ej ofta händer, att flere 100,000
R:dr hitkomma till Börsen, för hvilka Vexlar begå - 3^6
Ven 9 September f, m, ras, och sedan Ryssland nu mera ej vill tillåta Finnarne att liqvidera sina skatter uti Svenskt mynt, skall detta hädanefter ske, mera ån förr.
Jag ser deruti en orsak, hvarföre, oaktadt den betydliga exporten, coursen ej fallit.
Man må följa hvad system som helst, skall man finna det oförmodadt, att Bönder skrinlägga sedlar.
Svenska sedlar användas till och med, att inköpa Danska varor, och vi blifva nödsakade, att roed Silfver inlösa de fleste Svenska Sedlar, som gå till Danmark.
Korrteligen då underbalancen i andra Länder förekommes genom brist på Silfver, så finnes ej hår någon gråns för densamma; ty man liqviderar med Sedlar.
Denna sak år så klar, att jag ej vidlyftigt vill uppehål* la mig dervid, utan blott göra en anmärkning vid den af samma värde Talare yttrade sats, att utbyte af varor år förmånligt.
Detta nekar jag ej, men tror, att utbyte emellan särskilta provincer inom samma Land år ännu förmonligare; och då utbytet med andra Länder sker så, att ej blott rörelsecapitalet utan ock valeuren minskas, så måste den sats vara riktig, att vårt mynt försämras, och våre producter ej vinna tillbörlig afsättning.
Jag har ej velat gå så långt att påstå, det Stockholm skulle kunna taga alla sina förnödenheter af ved från Norrland, och victualier från Skåne.
Men vågar såga, att med det liberala systemet år det mest enligt, att exporten af dylika varor bör vara lika fri från Blekinge och Småland till Danmark, som från Finnland till Skåne, och jag vore interesserad att höra, om Herr Hegardt kunde med Den tj September /. m. .13? med det fria handelssystemet eoneiliera, 3tt förhållandet icke år sådant.
Korrteligen, jag tror, att den sats, att sådant reglerar sig sjelf, ej passar i ett annat land, ån der full handels- och näringsfrihet finnes.
Huru skall sådant kunna reglera sig uti ett land, der utförseln ej år fri.
Det måste regleras af den myndighet, som åger rått att höja och sånka tullen, att förbjuda import elier export.
Jag tror, att om spetsfundiga theorier förvilla någon, år det den som inbillar sig, att afsättning af utländska producter bör befordras, når de fås för båttre pris, och att utförseln af egna producter bör förhindras.
Då jag yrkat frihet i handel och för import af varor från Finland till Sverige , har jag derigenom icke gillat något tvång eller hinder för exporten till förstnämnde land eller andra länder.
Tvertom innefattas uti mitt yrkande äfven den önskan, att, om sådane hinder finnes, de måtte undanrödjas, och exporten i alla hänseenden njuta samma frihet som importen.
.Herr Munck af Rosenskjölds anmärkning i denna del torde således, såsom utan anledning, förfalla.
Besynnerlig och ogrundad förekommer mig den mening, att Svenska BancoSedlarnes värde skulle försämras, genom deras användande i Finska handeln.
Det synes mig fastmera ostridigt böra bidraga till upprätthållande af ett CredilSedelmynts värde, att dess omloppskrets utvidgas, och att det jemväl i främmande Länder med förtroende emottages.
Band. 22. 333 Dc.fi Jag kan ej heller inse», att de frän Finland ä**' terkommande Svenska BancoSedlarne pä det hela, eller annorlunda än tillfälligtvis, kunna verka till Co ursens stegring genom en större efterfrågan af Vexlar; enär alldeles samma förhållande skulle inträffa. om Finnarne genast 5 o härstädes uppköpte
Vexlar för beloppet af sina försållde varor , i stället för att först hemföra , och sedan vid andra tillfällen hit återsända de i betalning derföre erhållne BancoSedJar.
För öfrigt måtte det väl vara tämligen likgiltigt, på hvilken väg dessa BancoSedlar en gång återkomma, och om de genom varor eller vexlar, förr eller sednare, åter inlösas , antingen utur Finnarnes eller Utur Danskarnes händer.
Herr Munck af Rosenskjöld kan väl icke begära, att vi skola få Finska varor för intet; hvilket vöre händelsen , om de till Finland utgående BancoSedlar icke på ett eller annat sätt blefyo inlöste.
Herr Munck af Rofenfkjolel:
Finnarne hafva redan mera sedlar, ån de behöfva, i synnerv het sedan Svenska sedlarne der ej mera emottogas uti uppbörden.
Om utlåndningen, sorn den värde Talaren synes önska, emottog våra sedlar, skulle brist uppstå hos oss, ty nian kan icke neka , atf ju beständigt inkommande sedlar från Finnland bidraga att höja coursen.
Således j ju mera vi få varor, ju mera sedlar utgifvas, och ju mera utsigt år det, att de skola komma tillb ika och höja coursen.
På sådant sätt kan man tänka sig möjligheten, att samma sedel kan komma 5o gånger tillbaka, Den 9 September /. m. ‘Herr Grefven och Landt Mar/kalken gjorde proposition till bifall af Bevillnings- och 'Öeconornie-Utskottens förevarande Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades.
HÖglöflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 5 eftermiddagen.
In fidem ProtocoIIi ö. f.
Tisdagen deri 9 Sépteiribeft Plenum kl. half till 6 eftermiddagen.
Upplästes till justering pell gödkändes följande Expeditiönsljtskolteta insände förslag till Riksens Ständers Underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N?o 174. f anledning af Kongl. Maj;ta Nå - 34® Den q September e, m. diga remiss, i fråga om Håradshöfdingar» peneionsrått.
N:o 175. t anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga remiss, rörande Landshöfdingarnes pensionsrått vid afskedstagande!. N:o 176.
Angående förklaring af 25 Cap. 5 §.
RåttegångsBalken och 3 Cap. 4 §.
N:o 177, Rörande utmåtnings-auctioner å fast Egendom.
I anledning af våckt fråga om anslag å Stat till ved för LandsCantzlierne och LandtRånterierne.
Nio 17g.
I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss, angående löne-tillökning för Fjerdingsmån i VesterNorrlands Lån.
N:o 180.
I anledning af Riksens Stånders JustitiaeOmbudsmans EmbetsBeråttelser.
I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående Råntornes utgörande för några till Thorshälla Stad upplåtne KronoHemman.
N;o 182.
M«j:ts Nådiga Remiss, rörande befrielse för RiksdagsFullmågtigen Pehr Pehrson och dess medlöftesmån från betalning af bristande arrende för Wendtholms HofStallÄng.
Den 9 September e, m. 541 F öretogs till pröfning LagUtskottets den i5 sistlidne Augusti under N:o i54 afgifne, samt den 5o derpå följde eftermiddagen på bordet legde, Betänkande, angående föreslagen ändring uti Kongl. Brefvet den 17 October 1778, rörande Barnamord.
I det upplästa betänkandet har Lagutskottet yttrat den mening, att nu gällande
Författning om barnamord i allmänhet vore rigtig.
För min del tror jag deremot, att den tanka en värd Ledamot uti reservationen framställt, är vida bättre.
Den går derpå ut att det förbud som hindrar anhöriga och husbönder att underrätta sig om en ogift hafvande qvinnas tillstånd, innan barnafödseln är för handen, måtte upphäfvas, och sålunda förekommas, att icke såsom nu blygselns starkaste verkan uppskjutes till födelsestunden j hvarigenom fostret snarare uppoffras.
Jag är öfvertygad, att om man vidtoge den förändring, Hr Ribbing föreslagit, skulle månget lif, som eljest af våldsam hand förkortas, varda räddadt.
Den värde Ledamotens anmärkningar synas mig icke vara af Utskottet tagna i det betraktande, som vederbordt, ty Utskottet har, utan att fästa sig vid dem , egenteligen hållit »ig till de motioner, sorn inom PresteStåndet blifvit gjorda.
Jag får således underställa Höglofl.
Ridderskapet och Adeln om icke betänkandet bör återremitteras, och kan ej nog beklaga, att Herr Ehrenborg är frånvarande, ty jag vet att äfven han hade ämnat göra anmärkningar vid detta betänkande, 342 Kfi 9 September e. mt Herr Cederfchjåld, Pehr
Guftaf: I anleclK uing af det utaf Lagutskottet behandlade förslag, till förekommande af egentliga Barnamord eller flarns våldsamma förgörande i sjelfva födselstunden0 anhåller jag att såsom- en ny motion få söka visa behof vet af nya åtgärders vidtagande till förekommande af oåkta barns långfamrno först or elfe i Stockholm, genom nöd och elände.
Denna Barna-förstörelse, hvilken är vida storin än, man i allmänhet kan föreställa sig, anser jag tämligen lätt att förekommamen torde ,, innan jag går att dertill uppgifva förslag,, i korrthet först få framställa det närvarande tillståndets verkliga förhållande.
Sällsynt är det, att någon ogift qvinna i Stockholm, kan åtminstone någon längre tid-, hos sig behålla sitt harn, och sålunda på det naturligaste sättet uppföda det.
Kan modren, hvilket likväl nog sällan inträffar, genast erlägga de 66 R:dr S'2 ak.
B:oo, som fordras för dess, inlösen, å Allmänna Barnhuset* så är hon för alltid fri från vidare bekymmer för barnets underhåll , och barnet sjelf så betryggadt, sorn, omständigheterna kunna medgifva.
Är qvinnan duglig till Amma, och kan erhålla ammetjenst-, antingen på Barnhuset eller i privat hus, så är äfvenledes hennes bekymmer för barnet åtminstone så vida lindradt, att hon på Barnhuset får, jemte ett annat barn, äfven uppamma sitt eget, och i privat hus förtjenar lion hvad sorn fordras för barnets underhåll under samma tid.
Men sedan hon ej längre kan vara amma, eller om hon ihan början dertill vant oduglig, eller
Ren 9 ScjAentber c. m. 343 icke kunnat erhålla amme.tjenst, så kan hon lätt af moderskärleken förås tili nöd, förtviflan oell brott.
Hon erhåller visserligen af Barnhuset 12 R:dr B:eo om året såsom uppfostrings-hjelp; men detta utgör icke en fjerdedel af hvad hon sjelf får gifva, för afl i någon fugtig, trång och osnygg koja, 1a sitt barn med mjöl-välling, tuggor och dylik otjenlig spis , samt genom smuts och vanskötsel i grund förderfvadt.
Då hon finner sin pig-lön otillräcklig att fylla bristen, sätter hon sig kanhända, enligt allmänna talesättet, för sig sjelf, i hopp om större vinst genom enskilt arbete.
Men sedan hon funnit sira missräkning , oell föryttrat sina få , möjligen umbärliga kläder , så synes ingen annan utväg för henne återstå, än laster och brott, i händelse moders-kärleken skulle vara stark nog, för att sätta henne ur stånd att se sitt barn svälta ihjäl.
Kommer hon slutligen i fängelse, eller på Kurhus, eller skulle lion sjelf af. hunger och elände bringas på »olsängen, då först erhåller hon dea tillfredsställelsen att se sitt uttärda barn få inkomma på Barnhuset, för att åtminstone der dö en- mildare död än hungerns.
Det är naturligt, att af dessa barn , sorn icke inkomma på Barnhuset förr, än nöden och vanskötseln hunnit förderfva dera bästa kropps-constitution , större delen mäste dö, oaktadt vårt Barnhus helt visst ar ett a£ de bästa i Europa.
Detta förhållande är sä mycket allmännare, som äfven de mödrar, hvilka inlösa sina barn , sällan kunna anskaffa den erforderliga summan, förr an efter flera veckors förlopp-.
Ben g September e. nté Då derföre dessa olyckliga barns räddning endast beror på deras tidiga mottagning af Barnhuset, så finner man lått, huru föga vår för öfrigt förträffliga Barnhus-inrättning nu svarar emot ändamålet.
Men om denna inrättning
Är otillräcklig att rädda Stockholms oäkta barn, så är den nästan utan allt slags direct nytta för Landtboen: ty om t. ex en från Landsorterna nyss hitkoinmen värnlös qvinna, skulle till och med dö i barnsång elier efteråt af hunger och elände, så vore det endast af gunst och nåd, som barnet kunde blifva mottaget på ett Barnhus , hvilket Landet nästan ensamt underhåller, och hvartill Stockholmsbon ej med den ringaste egentlig skatt bidrager.
Jag får derföre vördsammast föreslå , att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: att det måtte blifva hvarje i Stock, holm boende ogift moder medgifvet, att få för alltid aflemna sitt barn till Allmänna Barnhuset, antingen mot skyldighet att under ett års tid, der förblifva såsom amma, eller ock mot förbindelse att under 5o veckor, erlägga i R:dr 16 sk.
B:co i veckan; äfvensom att, då värnlösa qvinnor ifrån Landsorterna dö i Stockholm, deras derstädes framfödde barn måtte blifva pä Barnhuset emottagne; samt slutligen, att de tillskott, som kunna erfordras, för att sätta Allmänna Barnhus-inrättningen i det skick, som Rikets Ständer med sina frikostiga anslag låra hafva åsyftat, och sjelfva menskligheten tyckes fordra, måtte få utgå af Stockholms Stads Allmänna FattigCassa.
Den § September e. m. 345 Att denna min motion måtte blifva till Allmänna Besvärs- och OeeonomieUtskottet remitterad anhåller jag vördsammast.
Herr Grefven och LandtMarJhalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra, i anledning af Herr von Hartmansdorffs dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Och skulle den af Herr Cederskjöld väckte nya motion, hvila på bordet till nästa Plenum.
Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 26 sistlidne Augusti under N;o lögafgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen pä bordet lagde, Betänkande, öfver väckt fråga om befrielse för Riksens Ständers Bank från skyldigheten att i Concurser och års Proclama bevaka sine, emot lös pant ägande fordringar.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den z3 sistlidne Augusti under N;o 172 afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt fråga nm nedsättning af Lotsoch Båk-afgifterne för Ångfartyg i allmänhet, samt andre Inrikes orter emellan seglande Fartyg under 6 fots djup gående, Ven g September c. m, Herr Riben,Carl Wilhelm:
Om nian ingari ännu något Ångfartyg var färdigt i Sverige , hade begärt nedsättning i Lots- och Båkafgifterne för de blifvande Fartygen , skulle det icke hafva förundrat mig, men att man nu, sedan Ångfarten kommit till stadga, vill bereda Ångfartyg frihet från afgifter, sorn i allmänhet af sjöfarande erläggas, det förundrar mig så mycket mera.
Man bevisar med calculer att Ång - fartygen betala tre gånger mera i afgift er, än seglare.
Det trör jag vål, men de göra ock tre gångor flere resor.
Det finnes ett ångfartyg som gifvit 06 procent uti ren vinst.
Andra finnas kanske, sorn gått med förlust, mea det år ock händelsen med andre fartyg, och på den goda våg, som ängfarten redan år, kan jag ej annat ån afstyrka befrielsen.
Å hvad Betänkandet i öfrigt innehåller, Ridderskupets och Adelns bifall* Hörr von Hartmansdorff t Auguji; OeconomieUtskottet har uti sitt betänkande, föreslagit att Riksens Ständer skulle hos Kongl. Majit anhålla 0111 den föreslagna nedsåttningen af Lots- och Båk-afgiftern.e för ångfartyg.
Efter mitt begrepp år en sådan nedsättning i afgifter lika litet sorn deras höjande Konungens ensak att bevilja.
De utgöra en del af beskattningen , och följnkteligen ingår deras förändring uti det hela af Riksens Ständers eller Svenska Folkets beskattnings-rätt.
På sådan grund hafva ock dessa afgift er, vid denna Riksdag blifvit af StatsUtskottet till ett bestämdt belopp bland inkomst-litlarne upptagne.
Det Den 9 St/j te inbur e, ni. 347 en motsägelse emellan detta betänkande och StatsUtskottets åtgärder, hvarföre jag hemstäl. ler om det icke vore rigtigt att detta betänkande, emedan det angår en bestämd Statsinkomst, måtte till gemensam behandling af Stats- ocbi OeconomieUtskotten återremitteras.
Om man kunde antaga, att de ångfartyg, sorn göra resor till främmande
Länder, kunde lemna en sådan be-r hållning sorn ett eller annat fartyg på målaren, så skulle jag dela Herr Ribens mening; men för. hållandet dr tvärtom.
.De, som gifva den mesta inkomsten, år o de, som segla på insjöarne, och de betala inga båkafgifter.
De andra segla ej på långt når med den förmån, i synnerhet de, som segla utomlands.
Derföre kan jag ej annat ån tillstyrka Utskottets förslag, så vida man vill anse desse fartygs begagnande till utrikes resor såsom något förmonligt.
Jag tror ej, att de med fördel kunna användas att transportera fraktgods, men vål passagerare och poster och att boxera köpmansfartyg, hvilket vid resor till utländska orter ej. torde ge den betydelige ber hållning, sorn, man tyckes förmoda..
Herr Hjerta, Johan Guftaf:
Jag förenar mig uti Herr von Hartmansdorff* åsigt, och tror, att O.econornie-Utskotlet orätt behandlat detta mål, då Utskottet tillstyrkt,, att det i önskningsvåg skulle framställas.
Ifrågavarande 'argifter utgöra en. af Statens betydligare intrader, sorn de sednare åren gifvit betydligt öfverskott, och hvilken, såsom hittills, bör höja under Rik - 34* Den 9 September *. m. sens Ständers pröfning.
Således tror jag, att saken bör handläggas af StatsUtskottef, och anhåller till följe deraf, om återremiss till OeconomieUtskottet, jemte den tillsägelse, att behandla målet samfält med StatsUtskottet.
J;g förmodar, att resultatet då torde blifva olika, emedan jag förenar mig i den åsigt, att det vore nog frikostigt, att efterskänka alla båkafgifter, och kan ej dela den siste Talarens öfvertygelse; ty naturligtvis minska ångfartygen qvantiteten af öfrige fartyg derigenom , att de borttaga vinsten för de seglande.
Det vore oriktigt, om man hindrade detta, men uti vissa afgifter måste de vål deltaga.
Jag anhåller således om proposition å en sådan återremiss som jag nämnt.
Lika med Herr von Hart mansdorff och Herr Hjerta tror jag att StatsUtskottet bordt yttra sig i detta ämne.
Om ångbåtar åro ämnade för passagerare eller varor, kan vara likgiltigt.
Törmönen af dem år i alla fall gifven, och då de medföra vinst, ser jag ej, hvarföre friheter, sorn aldrig begärts, då inrättningen var ny, nu skulle förmenas, sedan inrätt» ningen kommit till stadga.
Att ert slik befrielse skulle blifva en förlust för Staten, har Herr Hjerta redan visat.
Jag anhåller få göra en korrt framställning, i anledning af Herr Ribens yttrande.
Om ett ångfartyg skulle begagnas, såsom det redan skett, att boxera upp köpmansfartyg, hvilka ligga för motvind, skulle ju hända, att detta fartyg finge betala dul bla aL peil 9 September e, m. 349 gifter.