Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den senare kommer således för aldeles enahanda bränningsrättighct att betala I Rtdr 40 st. mindre bewillning än den förre, änskönt den sistnämnde possidcrar 12 sangor större hemmantal» — Skulle ater ^ hemmans Oboen wilja anwända sörberörde, om jag sä mä säga wundne 1 R:dr 40 st:s besparing, till högre panncrymds tvinnande, sa upkouuncr deraf en annan obillighet, att nämligen da Oboen, pä ert helt hemman, för g R:dr och 4g st:s utgift, icke fär begagna större an eo kannors panna, sä kan cn Obo pä ^xtdels Hemman, för lika afgift, sä bränna meS eina 70 kannors panna.
— — Ett Den 4 December. —»
Ett exempel, som äfmen är lämpeligt till Torpare, jämsörelsewis mot deras husbönder. — Häraf wisar sta, såsom jag i ödmjukhet förmodar, nödwändigheten as någon sadan jämkning i denna delen, att om den mindre hemmans eller jordbrukaren will och ffall sä njuta lika rättigheter, med en större jordägare, den förre ocksä bör wiokännaS motswarande onera. g:o Beträffande den för Städerne sörestagne Bewillnings asqiftcn af 8 st. för en hwar, som lär idka Bränwinsbrgnning, samt särkildt för paunerymden, sä anser jag samma anmärkning härwid äga rum, som här ofwan blifwit gjord, i afseende pä innehafware af mindre hemmansdelar ä landet, äfwensom jag tror mig haswa anledning hemställa, om icke gilinnokönet i Städerne, derest'de icke kunna aldeles frikännas frän Bewillnings afgift för bränwin, Åtminstone mä, likmätigt hwad i- andre sall manligt är njura nägon lindring, jämförelscwis emot Mankönet. 4:0
Den projecterade Bewillnings afgiften för Krogarne af 5, — io, -- 15, — till — 22 N:dr tror jag för min del wara alt för dryg.
Min ranka i denne delen grundar sig huswudsakeligen derpå, akt dä alla husbchoss brännare fä- sälja till och med Erstop tals, och dä destutom ostridigt är, att bränwins försäljning äswen i mindre mätt ffcr annorstädes än pä krogar, sä mäste Krögar» derigenom onekeligen mycket förlora
Uti sin näring och inkomst:
Torde och hända, att pä efkerfrägan uplyst bliswcr, det Krogarne icke more sä högt taxerade, dä försäljningen pä landet dem endast tillhörde.
Fjerde Bander L^:o a6.
För 242 Dm 4 December.
För öfrigt wore det wisterligcn en god och lycklig sak, öm genom förbud för Krögare att utborga Lränwin, eller andra starka drycker, ett öfwerflödjgr bruk af dcsta waror kunde förekommas: men fruktande att en dylik lag icke kan ejrerlefwas, eller controlleras, och med den hos mig radande lankan, att dcn lag, som icke kan med säkerhet kill wcrkställighet befordras, icke bör utgifwas tror jag sa mycket häldre bäst wara att läka detta förslag blifwa Hwilande, till dest öfwer läggning finnes äga rum, om icke ett flikr påbud mä kunna sträcka flg längre, än till den clast af Medborgare, som idkar krognäring, som deste icke uran billig anledning, torde tro flg icke böra annorledes i denna rväg behandlas än de Näringsidkare, som utminutera dyrbarare starka drycker.
— Sluteligcn och hwad angar Högloft.
Utskottens yttrade tanker, om skadligheten, af utländske brännewiners iusörskrifning, och nödwäiidighcten af förbud deremot, undantagandes wid uri Riket inträffande mistwäxt, sä får jag härmed förnya och åberopa, hwad Uti ett, lill Högloft.
Ridderskapet och Adeln, söre detta af mig ingiswir, och till Högloft O conomieUtskottet remitteradt Memorial, bliswit förestå gir och yrkadt:
Att nämligen; dä Vränwinöi ehofwet icke af inrikes spannemal kan erhällaS, tillräcklig utländsk spannemäl mä för sagde behof införlkrifwas, pä det icke allenast tillw.rkmngs winsten mä blifwa inoin Riket, utan ock drank afkomsten warda för Ladngardarne gagnelig; Men skulle icke eller Utländsk säd kunna rrhälläe,. sä torde dä först en sparsam införskrifning af utländskt bränwin böra fä äga rum.
An - Dcn 4 December. 24) Anmäldes och infördes en Deputation del Högwördige Preste Stänket, anförd af Biskopen i Lindköping Herr Doctor kosensrsin, som upläste följande:
Utdrag af Protocollet hällit hoS Högwördige Preste Ständer den 4 December 1809 S. D. Bcstöt Preste Ständer att till den as Riksens Högloft.
Sränders Stars Utskott förest gne Bewillnings summa; Twä Millioner Femhundrade Tnsende R:dr. ärligen, intill nästa Riksdag, Desi bifall lämna, med förbehåll, act det är Ständer öpel> ett i afseende pä de speciella deraillernaa
Mi Skars .
Utffotkers utläkandcn, sä mäl angående Stars erster,.'gen som om Flnance planen framdeles cstgstwa de anmärkningar, som kunna nödige pröfwas; och anmodas söcdenjlkull TiMillnings-Ukfforret, att, i handr-se aswen de öfrige Nespect v- Stä.iden skulle berörde summa bifalla, skyndsammast företaga sig fördelningen deraf, i enlighet med de grunder, hw-lka redan af samtlige R-kS Sländcn blifwik antagne; hwilket härigenom skulle de Ne,peo ve Med Ständen samt Stats och Bewillnings-Urfkolten wördsamt och manligen meddelas. 17r Lu^ra. Lx krorocollcr jf. 17. ^Imgvi^r.
Alwen wäl tillkännagaf Herr Bftkooen, att Preste Ständer tagit under sorgfällig pröfning och fä« stat den billigaste upmarkfamhet wid Riddecskaper och Adsslns 244 Den 4 December.
Adelns anmaning akt göra upoffringar är Skaten i dest närwarande krängande behof, och lämna de efterdöme!» af oegennytta och wälwilja, som nian af Religionens Lärare kunde hafwa att förwänta.
Ehuru Preste Ständer ansett bägge srägorne, sa wäl or» ett nädärs meddelande ät Skaren wid inträffande tjenstledighcter, som indragning af Vstkops Embeten och Deras lönings wilkor, säsom prisilegii saker, och njukningen as Stan» dets löne-förmäner, sä grundad i Författningar, och as Konung och Ständer gemensamt fattade Vestnr, att uägon rubbning deri ej uran ett wald kunde äga rum, hade likwäl Preste Skändet för ait bewisa, att Det ej ledeS af egennytta, samt wore lika willigt som Dest öfrige Med-Skänder till patriotiska upoffringar. fruvikligt tilibjudik:
Uran »vilkor as någon annans deltaga,,, de, eller af namn som hälst, att de Viffvpar, som i inkomst njuka Z,Ooo N:dr.
B:co eller dcröswer, ffulle pa den bcwilliung
De, alster nu faststälde grunder komme art erlägga, betala en förhöjning af go proCenr; weil med wilkor af de andre Ståndens deltagande, dock med undantag för penninge löntagare, alt hwar och rn, som njuter en ärlig inkomst as i,;oo B:co och dernröswer ä stn ester samma grunder stadgade bewillning alogs sig att erlägga en tillökning af 20 proCenr.
Detta hade Preste Slandet bewiljak, med tillägg af den billiga »väntan, att Preste Ständer hädanefter matte se sine privilegier äsw.n af de andre Skänden skyddade och skonas för asta »vidare försök kill minskning i Dest Ledamöters lönings lvu kor, hwilka, underkastade en billig granffning, Herr Biffopen »vöre öjrvertygad ej ffustc synas öfwerdrifne.
Deputationen asträdde utbeledsagad efter wan« lighcten.
. Up - Den 4 December. 24; Uplästcs ett Dielamen af Herr köni§, kskr, sa lydande: Wid nu sörewarande öfwerläggning rörande
Betänkandet om bränwins bränningen torde mig tillätas fä wäcka Högloft.
Ridderskapet och Adelns upl«ärk!ägrhet pä följderne af en deri projeckerad tillåtelse för flere obesutne Personer alt fä idka bränwinS bränning.
Jag gär icke ifrän min en gäng yttrade tanka, alt Torpare mä med HnSbondenS tillstånd sä bränna.
Narurligkwis bör det ej dä ske, utan Torparen har något jordbruk och någre kcealur, och wid Hemmanet tillgäng pä skog; men jag gjorde pä samma gäng det förbehåll, alt hwarken Soldat, Ryktare.
Bärgman, Strandsittare eller inhyseshjon borde erhälla en dylik tillätelse.'
Uran att cxvresse förbjuda de andre, lämnar Betänkandet öpen frihet ät den roterade Soldaten och ät Handtwerkaren.
Följden af det senare blir, akt Socken Handtwerkaren, som sällan har nägok jordbruk, knapt nägon ko, sköter krognäringen i stället för Handt, werket, och ändamalec med hans tillsättande förfelas.
Men brännings friheten för den jndeldte Soldaten har mycket estertänkelrgare följder.
Ehuru Betänkandet innehaller, att dertill fordras RorhallarenS sam yke, skall det ej räcka länge innan denne rättighet mäste borrtgifwas wid hwarje nytt knekte contracls uprättande.
Manligast boende nära Rote», och med ett ringa sädes förråd, det han da genast förwandlar i bränwin, förstör han Rotebondens skog, stjäl i compagnie med tjenstefolket ur bondens loge eller sädes 246 Den 4 December. kod, och förwandlas sä småningom ifrån en nyttig
Rik ts förswarare till en tjuf och en fyllhund, onyttig i fred, snart måröd i krig.
— Och skall en Wik tillåtelse vä Soldatens seder, hösma ett mycket wadligare inflytande, an wära fordomdags sä älskade kyrko parader.
- Denna tillåtelse är ock högst onödig, ty ingen Rothällare nekar sin Soldat, att hos honom sä kräm na en liten quaiicitet säd till desi husbchof.
Riddcrffapet och Adeln torde genast finna skadligheten as detta förordnande, utan akt jag derom bchöfw r widare orda, !'M, rföre jag får föreslå att detta förordnande sä ändras, att all BränwinS bränning onnbkorkigt förbjudes för Ryktare, Soldater, Dä.oaän, Sirandsittare, Torpare och Hondtwcrkare utan jordbruk och boskaps kreatur, samt'Inhyses» hjon.
— Och rubner jag mig derom Herr Grefwe» och Landt-Marskalkens proposition.
Herr !>k Klin te ber», Wil steim, anförde skristeligen rist Protocollet följande:
Emot den förefl .gne inskränkningen wid salu af egen uHwcrkiiing af bränwin, och rörande de i wisa fall projeceerade böter, anhällcr jag ödmjukast, art fä göra nägr». munättmngar. i:o
Dek synes strida emot rätta begreppet as fri bränning och salu, art förbjuda försäljningen a andra ställen, än kkogar, i mindre partie, än halft stop.
Nytian deraf lärer ock ej öswerwaga de deras följande olägenheicr.
Defla bestä deri, dels, att ösweMädel ser - Den 4 December. 247 ser swavligen kunna förekommas och controlleras, dels, att om ock säljaren sjelf söker iagttaga föreskriften, sä eluderas ven ända ganska lätt af köparen, som icke finner det wara brott, att urdela vet köpta halsstopet bränwin i samma rum, han det köpt, sä wäl som i nästa stuga derintill, och dä förbrytelsens art ej strider mo.k moralitetens fordringar, sä kunna lagar, hwilkas efterlefnad ej är att supponera, medföra föragl för andra lagar, hwiikas åtlydnad är af yttersta wigt. 2'o
Af enahanda beskaffenhet är förbudet, som angar försäljning wiö marknader, och i städerne af det bränwin, som frän Landel ditföreö.
En omättelig förtäring deraf, äterhalsis mer, om en hivar försäljare, äger att sälja i minut med lika frihet som i parrie, än om minutsringen blott skaff ske pä krogar
. och marqnetenteri eller näringsställen.
In större samling af Folk. desto siere ,anledningar och upmuntrin» gar till förtäring.
Waran blir ock dyrare hos krögare», än hos tillwerkaren, och dä enligt allmän lag, landtmanna waror ej fä säljas i städerne, innan de bliswit förde till Torgs, sä wet jag ej hwarföre med berörde wara, skall päfordras en aldeles motsatt föreskrift, och torde det wara bättre, att tillära försäljningen, hwar som hälst, än stadga ett påbud, som för, ändrar lagens kraft. z:o Dessutom föranleder omsörmälde förbud till den gemensamma olägenhet, att Säljaren blottställes för angifwelse och aral, endast för det de räkat taga miste och gränsen af det tiilätliga och det förbudna stället, eller för det de fält en wara i minut, som warit dem öpet att sälja i partie, eller för dek köparen, dä de rnterresscrat om ett wisst belopp förtärt det hos Säljaren - §43 Den 4 December. ren i hans stugu, och icke hos aran nen, hwilket alt kan undwikas, om blott de inskränkningar förswinna, som i vesta fall blifmit förefkrifne. 4:0
Är det gaEr baklaganswärdt, ast inkonist af andra krogar, än tzDgiftverier och wärdshus, der »nät för Resande och betjening erfordras, mäste päräknas och blifwa nödwändig för deras priviligieran» de.
Da bränwiu star akt sä i hwarje stuga kil! husbehof , m behöswas cj krogar tell en mättelig, sörlä» ring; Men dä de sta blifwa etablerade, kommer'sadane samlings ställen att warda begärlige för öfwcrsiödek och alstra sede fördärf, lättja, slagsmål och swordom, dobbel och spel, med store andra lastbara sordninqar.
Jag föreställer mig ej, ail den, kil! äswenryrs mistralcnlerade inkomsten till Kronan af krogar, pä ringaste sätt upwäqer sckadan och olägenheten af deras antaga»» de, och om de ända, olyckligt wis, skola godkännas, sä torde antalet och ferdärfwtt deraf något minsVas, om wid deras anläggande iagkkagcs föresckrifken i 1766 ars Kongl. Förklaring öfwer gästgisweri ordningen, som bjuder, an slikt ej mäscke närmare, än cn half mil intill hwarje gästgiswari. 5:0
De söresiagnc böter i de fall, sadane kunna förkomma akt bibchällag, torde, utan hinder laglydnaden, kunna nedsättas frän 16 R-dr. za st. till ett mindre belopp af 6 R:dr. Z2 st. eller 10 R:dr.
Erfarenheten ivitsordar, akt bök^rncs höjd snarare föranleda till ösWersemde och understes wid bcwakning och atal, än till det ändamål att hindra lagbrott.
Jag inser ock ej hwarföre icke den 26 usus i Församlingen ansjagne del deraf, heldre ma fylla Kronans tillgängar, ä» blifwa cn fynd att lätta mncwänarena i den pligt, att Den 4 December.
249 att försörja sine fattiga, och jag påminner mia icke att nägvt är för^rdnadt, huru m>- bölerneS förwanhling i kropps straff bör sörhäilaS, dä ^en brottslige ci mästar botum.
Gemenligen Hrr k op, straffet ä oeconomi» ffa förseel^r fatt cn mindre gr/.darisn, än hwad lag i allmänhet wid böters förwas d ! g föresailer hwtlkct Liwen i denna oeconomisVa Författning, igrde böra tillämpas.
Herr Grefwe» och L an d k - Mank a lk e n gjorde till en början p"ovostkion lisi bifall l asta dctz widd a Bewillnings samt Allmänna es - och Oeconomiae-Ustkottens Betänkande angar.ide Bränwing bränningen och Bewillningcn fö. den samma, hwilken proposition med Nej beswaradcs.
Herr Grefwen och Landt-Marskalkcn fcäqade om Ridderffaper och Adeln behagade af detta Betänkande antaga de oeconomij?a delen, esirc angående sjclswa Bränwins bränningen?
Ropades s77ej.
Herr Grefwe» och Landt-Marska sken proponerade Betänkandets älerrea> rt?rande, jämte hän» wisning rist Utskotten, as de der wid gjorde anmärk» »ingar.
Ja, med undantag af Herr von 8clrLNt2, Ifvar kUsstric 6 abrisl, som erjudrade att frägan om sjlfwa Bränwins bränningen nu wore för andra gängen inkom» men, och synres således, enligt Regerings Formen, bö» ra, icke älerremittcras, uran afgöras. 2 sv Den 4 December.
Herr Greswen och La ndt - Marskalken fvrestälde, att dek wore sörsta gången den more in^ kommen frän en Verednflig, sammansatt as bägge Ut, stötten.
Herr dalmer loir, Ousrgf, crindrade, stt Bränwins afgistcn redan wore erlagd för 1309, och att om ingen ting stadgades inom ridenS förlopp, borde man befara att Kronobekjeningcn borrrcoge Bränwinöpannorne, i anledning hwaraf Herr tVlaimsrfsIr hemstälde, om ej nödigt wore det tills widare matte publiceras, art hwar och en ägde rättighet att bränna.
— Herr Grefwe,, och Landt«Mar skalken förnyade sin proposition om ätrrremist, hrvrlken med — Ja, beswarades.
Föredrogs och uplästesanyo Herr tZriponvslöts, ^acob Lric, i plenum den i December pä bordet lögde diktamen, rörande en Deputation till Hans Kongl.
Majtt, i afseende pä Dest nådiga yttrande Uti Nalio, nal armerings frägan m. in.
Friherre IVlsrinsrbsim, I-ars /c u§usl.
Under ashörande af det nu upläste diktamen lärer Höglofl.
Ridderstapet och Adeln hafwa inhämtat, att det innehåller flere wigtiga ämnen, och i ansecnde till sammansättningen egna och sällan förekommande pathetista uttryck.
Jag hemsiällcr derföre att det mätte Den 4 December. 251 pä Högloft.
Ridderstapet och Adelns bekostnad till trycket befordras.
— Herr 6rix>snv3lör, ^acob kris.
Jag ' har blott gansta sä ord att anföra.
Jag har inför Högloft.
Ridderstapet och Aoel,, gjort cn motion ensam, rörande en tacksägelse till Kongl.
Mij:r i afseende pä
Desi senaste nädiga yttrande om National armeringen: denna motion bör ej kunna söttydas.
Liknål hor jag trott mig finna, att häröfwer någon oro och Eiljaatiga meningar upstä, och förklarar derföre, att jag häldre afstar ifrån fullföljandet af denna miir motion.
För öfrigt lämnar jag gerna hwar och en fritt art deröfwer yttra sig.
Friherre Mrsäe, Kabisn, upläste till Protocollel följande: En ward Ledamot Herr Öferste Lieutnanten 6ri^envalcir, har i sitt Memoria! as den ZO Notvem» ber stämplat Conscriptionsfrägan pä ett sätt, som wäckt hela min förundran.
Jag hade trott, att en warm tänsta för Fäderneslandet, ägde samma rätt att ifra mot faran as Utländskt förtryck, som mot allahanda tankespökcn af inhemsta ingrep.
Jag hade trott att en Nation, öm, ända till öswerdrift, om sin frihet, al» drjg kunde färås af den rösten, som warnadc mot den förfärligaste af all träldom.
Känstan af denna Fä» derneslandetS sannaste och största fara, syntes mig sä» ledes ben mest analogua till wära nnwarande pligter, och följagteligen borde hwarje tanka, ledande till fa» rans afwändande, synas mig ett lika sä wärdigt som heligt ämne för wära öswerläggningar.
Icke desto» mindre har den namrligaste, den i hela Europa mest god - Ls2 Den 4 December. godkända kanka i denna war. blifwit behandlad som ett brott.
Det är cj min Mat, att wid detta tillfälle kala för consc-iprionm, som nu ej tillhör wära öswerläggning r« Jaa anser wig blott ffy.oin akt för, smara pincip.n mot Herr Hfwcrste Licrttnamen O i^enva ärs skarpa ansols.
Jag will wisa de grunder, pä hwilka '.:: n med en sann medborgerlighet, kan förena d.m öMan, akt äga ett sjelfbestånd i anwändcmdet af wära egna krafter, och huru man helt obrottöligk kan yrka antagandet as det enda ännu kända och sannolika med it mot en fiendtlig ö-wers vämning Meit, innan j> g kan utreda mig i ämnet, mäste först afqöras, om Swerige ännu är en Stat, dek will säga, sm Det bär äga ert egit försvar prier.' icke?
Jag ömkar ej att med magilV trollkraft, enligt Herr Öfverste Lieuknantcn Oliven valclrs uttryck, förblinda någon om wär stallning, men äfwcn i wär grymma förlust inser jag en ny anledning stil trygghet i wart nuwaran, de läge, sou, genom Haf och ödemarker bäst försäkrar ost mot de collosala anfall, hwilka mot en landtgräns kunna framsättas, och om således Swerige ej kan jämföra sig i styrka med sin farligaste granne, sä kan denne icke eller mot Swerige omvända all sin magt.
S verige bör nu rätteligen be x iktas so u Q, och hwilka fördelar giswg cj sörswarer af en Ö, mot de an» fall som ant in gen öfwer
Is eller öppen sjö kunna fö, retagas!
Jämförcn i detta afseende, mine Herrar, den största Sjömans elfons ined dwoaf följde rrsulrater, och I ffslen snart hämta tröst af erfarenheten.
Jag antar således som basis för mitt raisonne menk; atr Swerige genom sine lidne olyckor ej uphöri att wara
Stat och att genom rmveckling as de krafter som ännu arv anwändbare, Swerige bör med sannolik, Den 4 December'. k-khet kunno försw«ra silk regeringssätt ock) sin frihet.
Ur detta Mi anser jag'
Conscclprions systemet med he!r andra ögon än Herr Oswcrstest Lieutnant 6rchen^alät.
Jag tror lika meo honom att ett Folkfamgt laiid, witzerligcn ej rån sörswara stn frihet ucan en sic.gs öswerspänning i krafterue, som alriv skak! obehag, ligr kännas; men jag kror att tyngden af en walz uttänkt constnplion kan sämnest för.elas, och således bli ten rättwisaste as alla.
Jag kror att tvär nuwarande
Mikuairstyrka är otillräcklig för behvswtt; och att Lä meimijckor kill denna pligt ej kunna lockås genom utkomsten, sä köra de lwingaö genom lagarne, !y ffyl.
Vigheten att sörswara Fosterjorden är lika helig som rättigheten att besitta den.
Jag tror att desze iner,nistor behöswa bildas rist sitt yrke, förses med dugligt Befäl och införliswas med gammal trouppe. ry pä dröm, marne af oöswade mastors brukbarhet kan jag omöjcliligen tro.
Jag tror att en fadan nödwändjg orgai.isation, endast winncö genom en i förhand wcrkjtälld consrriprions inräctniirg, ty öswcrrastande anstalter af en seni npivaknande National känsla, förfela alkid sitt ändamål.
Jag tror att consiriptions inrättningen, äfwen genom sjelfwa opinionen , bäst försäkrar om fortfarandet af freden, ry aldrig har något
Folkstag genom national energi och en manlig altirude, inlockar Fienden öfwer sina gränjor, men well genom en nistocknad nationalauda och en sömnagtig säkerhet.
— Jag kror sa» ledcs ej pä den principen, att ett Krigsutbrott» kan undtvikas genom egen politisk undfallenhet, cch e,c beriöre rustningar ledande tils eget försm ar böra säsom öswcrfiödige eller provoqucrarrde magtlätas, ty hwilken Nation har wäl någonsin genom sin swo.gh-.t afrväpnat Grannens ir.kräkiait.gelystnad, och huru osta har icke rwärloiu fjcksw.i iätlhelu» att gora en inkräktning blif wtt - 254 Den 4 December. wik rätta anledningen dertill.
Bland hundra exempel, se Dannemark, som endast genom misttagct att lämna Seland Utan föcswar, ädrog sig en öfwerraiVning, som i annat sall ömarken bliiwit patänkr eller möjlig.
Slurekigeu tror jag icke pä i yrrau af aliancer, om icke Veste äro fotade pä opinion as mära Nationalkcasters rätta anwandande.
Hwilken Magt förbinder sig med den sorglösa owrrksamhele.', för att ensamt bära tyngden af dennes cnffilda inkereste.
Den BuNdsförwandk Swerige hälst önffar, och troligast borde kunna pä räkna är af alla den minst eftergifwande i veste siags fordringar, och troligen blir det intet Han, joni ffall gilla upskofwet af^donscr,prion pä de grunder Herr Oswcrste Lieutnant Lrichsnvaläc i sitt Memorial aberopar.
As alla desta ffäl tanker jag ganffa olika med Herr Ofverste Lieutnant 6iipenva!6r pä Stats - Rådets räkning.
Wisterligen ffall conscripkiönen synas motbjudande för en Nation, som länge wandr sig all anse den som umbärlig, och nu sist deraf ermrik ctt bedröfligt mitzbruk.
— Alt detta har Stars
Rådet ti lan twiswel sett, men det mar än mera Stais- Rådets skyldighet akt inse, akt denna inrättning war den enda möjliga all äterställa wära förswagade strids, krairer, — akt fä aljancer, och att sätra Nationen i oberoende af en Grannes dcsvoiijfa nyck.
— Saknar Rik-c medel art afsvärja utlönvsk träldom, hwarril! bära da alla omsorger för inhemska fördelar?
Denna qrundsalls lärer ej kunna omkullka, stas, äfwen af dem, som häftigast ifra mot alla staqs Hvoff ingar, och ffvll således tillräckligen rättfärdiga Stars-Rådets förhållande, att intill dest conscriptionens Herrar Antagonister forma upgifma en annan sanno - Den g. December. 25; lik ultväg till ivar siellständighetS uprätt hällande, och hwartill jag i den Comitees namn, som har sig updragit alt projektera Rikus framtida förswacsanstaller tror mig äga rättighet alt dem upman».
Ridderfkapet och Adeln hördes häröfwer yttra filt bifall.
Herr st ku lee, ^solian, upläste ett diclamm sä lydande: ' . Wördsamt
Nar Rngelbreclir fördref en Konung, som ej hade ett Swenskt hjerta, följde honom 100,000 Bönder.
— När 8eurarn2 kallade Allmogen att strida för Fäderneslandet nekade ingen.
— Under 6usrst LricksLon wisala Srvenffa Folkel att ingen nöd kunnat sa sörjwaga Landet, att icke Swcnst'arne hade kraft alt göra sig frie och borrkjaga Tyrannen. — Mängwäldct hade ut» sugit Landet, Despotismen hade tryckt OK, och ett mäng» arjgt krig uttömt SwerigeS förmögenhet och borrktagit kärnan af Sweriges ungdom, när ^tsnboolc med Bön» bernes tillhjelp siog fiendernc.
— Hwarföre kunna wi ester wara förfäder uprepa Vesa storwerk?
Jo,- ky da war Landers sjelfständighet för hrvar Swensk man kä» rare än lifwet.
Wi hofwa sett wärk Land styckas: de fordna ffyddsmurar för war nu öpne gräns äro sörswundna: under sömnen kunna en siendes härald öfwer» swämnia otz: woce wi Swenskar om wi stumrade, om wi genom nedslagenhet eller af hwad ffäl som hälst, salve war och wara Barns frihet: om wi läte gripa otz friwilligt, dä wi äga wapen och walet att heldre stupa än kufwas, Vä ännu altid wäre fiender ryst för sine dyrköpte seg» rar, 2§6 Dm 4 December. rar, cch blotta ryak->t af ber wäpnade Swenstka Folket, som cj wrlle bliswa stosvar, är nog af aftäcka frän ert i fädanl fall fruktlöst försök.
Det ar c» Konrnegs pligt att flydda Landet; Han är Folkel auswarjg att inga medel dertill försummas.
Denna pligt har tvär Konung, genom Siu proposition om en allmän National bewäring till en del upiyilk.
Han har deruti yppat får Swensta Folket Dest möjliga wada, och dcc enda säkra medel
Hun funnit a t den förekomma.
H.m har kastar Sig i Nationens erm.c, öfwcwygad att i Farans stund af Swen» skarnö icke öfnmrgisw-'S.
Da andre Regenter afwäpna sine undersåtare, ljuder nar Konung wapen ät Sine ty gar» will att w".ista Folk, l skal! känna sig fritt) och anser denna kärsta som den enda säkra borgen för Stal-a.L lugn.
Hivad-.rn Veste rop, att ätagandet af den plinten att stiina för saeerncslandet wore ett ba^d pä hwar mans frihet?