Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mitt yrkande innefattar, hvad nu gällande lag innehåller, nemi. att dråp i ena fället bör bestraffas lika som i det andra.
Jag har åtminstone icke funnit skäl att frångå denna, i den gamla lagen uptagna princip, och af diskussionen i Preste- och BondeStånden kan man äfven finna, att allmänna tanken der varit, att gamla lagens stadgande bör bibehållas.
I fråga om huruvida dråp å maka bör straffas lika med sådant brott, föröfvadt å skyldeman i rätt upstigande led, instämmer jag fullkomligt med Gr.
Sparre; och ber att emot Hr Olivecrona få anmärka, att äfven andra skyldeman än de i rätt upstigande led då borde ställas i lika kategori med makar.
Således skulle jemväl dråp å barn intagas i §:n.
Jag anser dock, att intetdera brottet bör hänföras till samma kategori som dråp å föräldrar.
För öfrigt hemställer jag, att man måtte återgå till 37:de§:n i K. M:ts Propos., och antaga densamma, dock med uteslutande af sista meningen så lydande: »Och må ej i dessa fall den i 3:dje, 4:de och 5:te <§§:ne medgifna mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rum.» Gr, Mörner, Carl Göran Detlof:
Då fråga var om
Rtt bestämma ansvaret för mord, kunde jag ej dela de åsigter, Gr, Den 18 Juli e. m. 189 Sparre framställde, att det nemi. skulle blifva domaren updraget att pröfva mildrande omständigheter och att förmildra straffet.
Helt annat anser jag förhållandet nu vara i fråga om dråp.
Der kunna nemi. förmildrande omständigheter förekomma och äro icke sällsynta.
Jag skulle således vilja instämma med Gr.
Sparre i hans lörslag, hvars antagande jag anser lämpligare än de andra redak tionsförslag, sorn här blifvit framlagda.
Hr Carleson: I ani. af den siste värde talarens yttrande ber jag att få erinra derom, att alldeles samma skäl, som af ho nom blifvit framställda för nedsättning af straffet till följd af mildrande omständigheter, kunna åberopas vid hvilket annat brott som helst.
Det är visserligen sannt att enl. de nyare åsigterua i kriminal-lagstiftningen domaren eger att vid synnerligen mildrande omständigheter nedsätta de i allmänhet stadgade straffen; men detta inträffar först, då straffskalan kommer så långt ner, att benådningsrätt icke kan komma i fråga.
Då förmildrande och försvårande omständig heter förekomma såväl i denna som i nyare lagar, ser jag icke hvarföre det skulle vara mindre välbetänkt att här insätta synnerligen mildrande omständigheter än i andra stadganden.
Det torde också böra nämnas, att uti 3:dje och 4:de §§:ne i K.
M:s Propos. förekomma stadganden om synnerligen mildrande omständigheter vid dråp.
Nu är min mening den, att då dråp är ett i hastigt mod begånget öfvervåld, hvilket icke sker efter öfverläggning, böra förmildrande omständigheter i ett dylikt fall väl förtjena afs:de.
Jag kan för öfrigt så mycket mindre afstå från mitt yrkande, som, på sätt Gr.
Mörner visat, det är det enklaste bland de många propos:r här yrkats.
Sparre, huruvida han icke skulle vilja, i ani. af hvad han nyss yttrade, förena sig med Hr Adlercreutz; ty skillnaden i Hrrrnes åsigt är nästan omärklig.
Dessutom anser jag mig böra hemställa till Gr.
Sparre om han icke anser sig skyldig att för lt. o.
Ad. nämna, hvilka förmildrande omständigheter kunna komma i fråga vid dråp och hvilka icke kunna komma i fråga vid mord.
Såvida jag riktigt upfattade Hr Adlercreutz’s yttrande, gick det ut derpå att i 37:de §:n i K. M:s Propos. de tvenne sista raderna skulle uteslutas, så lydande nemi.: »och må ej i dessa fall, den i 3:dje, 4:de och 5:te §§:ne medgifna mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rum».
Om man utesluter dessa ord, följer alls icke deraf, att med den ordalydelse §:n får, man får rättighet att tillämpa den mildring, sorn i de åberopade 3:dje, 4;de och 5:te §§:ne finnes omnämnd, emedan för den mi G 200 Den 18 Joli e. m. dring, der omnämnes, särskilda straffbestämmelser äro utsatta, som icke i denua ifrågav:de § finnes omnämnda.
Hr Carleson: Gr.
Mörner har rätt deri att, i händelse de sista orden i 37:de §:n af K. M:s Propos. uteslutas, så följer ej deraf, att de förmildrande omständigheterna, som i 3:dje, 4:de och 5:te §§:ne omnämnas, kunna tillämpas i det fall, som omnämnes i 37:de §:n. Gr. Mörner:
Såvidt jag kunnat fatta, ligger just i det yttrande, Hr Caileson sednast algaf, det största skälet för att nyttja de allmänna uttryck, Gr.
Spane föreslagit i afs:de på synnerligen mildrande omständigheter.
Hr Carleson har sjelf åstadkommit den fullständigaste bevisning att en afvägning af både det ena och andra bör ske, och att det således icke är tillräckligt att uprepa hvad 3:dje och 4:de S§:ue innehålla.
Hr Carleson: I an), af Gr.
Mörners sista yttrande får jag säga, att då strafflatituder äro utsatte, måste afs:de å mildrande omständigheter alltid fästas, så vida ej dessa omständigheter äro sådaue, att de föranleda lagstiftaren till utsättande af särskilda straff.
Då den nu föredragna 37:de §:n endast ut sätter ett enda straff, nemi. lifstidsfängelse, har den dömde verkligen en ganska stor latitud, derföre att han har hela lifstiden för sig, men en sådan latitud har icke domaren; han har ett bestämdt straff att tillämpa.
Jag fortfar att förena mig i Gr.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å lydelsen af den nu förev:de 37:de §:n, 5 särskilda yrkanden blifvit framställda, nemi.: l:o af Hr Carleson, att Utsk:ts förslag måtte afslås samt 37:de §:n i K. M:s Propos. i stället antagas; 2:o af Hr Olivecrona, att g:n måtte erhålla följande, af PresteSt:t beslutade lydelse: »Begår någon dråp, som i 3:dje eller 4:de §:n sägs, å skyldeman i rätt upstigande led eller å sin maka; miste lifvet.
Begår någon dråp, som i 5:te §:n sägs, å sådan skyldeman eller å sin maka; dömes till straffarbete på lifstid.
Sker dråp å stjuf- eller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd; och må ej i dessa fall den i 3:dje, 4:de och 5:te g§:ne medgifna mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rum»; 3:o af Frih. Creutz, att 37:de §:u uti Utsk:ts, i Betänk:t N:o 20 framställda, förslag måtte bifallas; 4:o af Gr.
Sparre, att början af §:n måtte erhålla följande lydelse: »Begår någon dråp, som i 3:dje eller 4:de §:n sägs, å skyldeman i rätt upstigande led, miste lifvet: är dråpet sådant, som i 5:te §:n sägs etc.», samt att §:n i öfrigt skulle blifva lika lydande med motsvarande del af 37:de §:n uti TJtsk:ts förslag i Betänk:t N:o 20; samt 5:o af Hr Adlercreutz, att 37:de Den 18 Juli e. m 201 §:n i K.
M:s förslag mätte bifallas, med uteslutande af den sista meningen, så lydande: »och må ej i dessa fall den i 3:dje, 4:de och 5:te <§§:ne medgifua mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rum.» Härefter anmälde sig, hvar efter annan, Hr Adlercreutz och Frih.
Creutz samt förklarade sig afstå från sina särskilda yrkanden och instämma, Hr Adlercreutz uti Hr Carlesons förslag, och Frih. Creutz uti Gr.
Efter framställda propos:r, först på afslag å Utsk:ts förslag och antagande af § 37 i K.
M:s Propos., och sedermera på bifall till Hr Olivecronas förslag, af hvilka propos:r den första besvarades med många ja och nej i blandning samt den sednare med många nej jemte ett eller annat ja, gjordes propos. å bifall till Gr.
Sparres förslag, då svaren utföllo med starka ja tillika med ganska många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sedan Hr Carleson begärt votering samt R. o. Ad., uppå H.
Exc. Hr Gr. o. Landtmilis framställning, beslutat, att kontraproposm vid den blifvaude voteringen skulle innefatta bifall till 37:de §:n i K. M:s förslag, justerades följande voter.-propos : »Den som bifaller Gr.
Sparres förslag, att 37:de §:n i förordningsförslaget ang:de mord, dråp och annan misshandel skall erhålla följande lydelse: »Begår någon dråp, som i 3:dje eller 4:de §:u sägs, å skyldeman i rätt upstigande led, miste lifvet: är dråpet sådant, som i 5:te §:n sägs etc. (lika lydande med 37:de §:n uti Utsk:ts förslag i Betänkit N:o 20), röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. 37:de §:n i det af K.
M. afgifna förordningsförslaget.»
Nej — 17. § 38.
Utsk:ts rör:de denna § till Preste- och BorgareSt:n gjorda hemställan lades till handlingarne. § 41.
Den i afs:de å denna g till Preste- och BondeSt:n gjorda hemställan lades till handlingarne. §§ 51 — 54.
Vid föredragandet af LagUtsk:ts Betänk.
N:o 20 har R. o. Ad., med afslag å K. M:s Propos., antagit 51:sta, 202 Den 18 Juli e. m. 52:dra och 53:tlje §§:ne af Utsk:ts förslag, men deremot förkastat 54:de §:n, som innehåller, att straff för utmaning skall förfalla, såvida utmaningen återtages.
Då jag förmodar, att K. o.
Ad. icke frånträder sitt en gång fattade beslut, hemställer jag, att 11. o. Ad. måtte afslå Utsbts nu gjorda hemställan ang:de §§ 51, 5 2 och 53.
Hufvudsakligen instämmande med Gr.
Sparre, tror jag dock, att man lättast skulle komma till ett önskvärdt resultat, hvarigenom B. o. Ad. vidblef sitt redan fattade beslut, men ändock bibehöll den paragrafföl jd, som i K. M:s Propos. är föreslagen, om nemi. R. o. Ad. behagade, med vidblifvande af sitt beslut rör:de g§:na 51 — 5 3, dock med uteslutande af 2:dra mom:t i sistnämnde §, antaga en 54:de § af följande lydelse; »Låter någon bruka sig till biträde vid upgörande af aftal om envig, eller till vittne vid sådan strid; varde straffad med fängelse f. o. m. 2 t. o. m. 6 månader».
Hr Olivecrona; Mot dessa §§ har jag reserverat mig och i min reservation anfört de skäl, som löranledt mig dertill.
Sparre deri, att R. o. Ad. bör vidblifva sitt förut fattade beslut och antaga 5 Irsta, 52:dra och 53:dje §§:na, sådane de läsas i Utskits förra Betänk, i denna fråga.
Hvad 54:de §:n vidkommer, lägger jag mindre vigt på densamma, så att, om jag också skulle önska att densamma qvarstode, frånträder jag dock gerna detta mitt yrkande, såvida något mera lämpligt förslag framställe».
Då det af Frih.
Armfelt framställda förslag synes mig enklast och R. o. Ad. genom dess antagande vidblifver sitt förut fattade beslut, får jag för min del instämma med Frih.
Armfelt i anhållan om antagande af det af honom fram ställda förslaget till redaktion af 54:de §:n. Gr.
Armfelts förslag innehåller precis detsamma, sorn mitt yrkande, och är på samma gång enklare i tillämpningen, afstår jag från mitt yrkande och förenar mig med Frih. Armfelt.
Afven jag anhåller att af samma skäl som -föreg:de talare anfört, få förena mig i Frih. Armfelts förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, att i afs:de å de nu förev:de 4 §§:ne endast •blifvit yrkadt, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut om godkännande af Sirsta, 52:dra och 53:dje §§:ne af LagUtsk:ts förslag i Betänk:t N:o 20, dock med uteslutande af 2:dra mom:t i sistnämnde g, samt att en 5 4:de § skulle antagas med följande lydelse: »Låter någon bruka sig till biträde vid upgörande af aftal
Den 18 Jull e. m. 203 om envig, eller till vittne vid sådan strid; varde straffad med fängelse f. o. m. 2 t. o. m. 6 månader.» Härefter framställdes propos. å bifall till hvad sålunda yrkats och besvarades med ja. § 57.
Mot den nu föredragna 57:de §:n har jag reserverat mig, och i min reservation framställt förslag till förändrad lydelse af §:n.
Förändringen består endast deruti, att hvad som säges om fånges rymmande komme att utgå; i öfrigt skulle §:n bibehållas lika lydande med Utsk:ts förslag.
Då denna g första gången inom Ståndet föredrogs, utvecklade jag de skäl, på hvilka jag ansåg att det första stadgandet ang:de rymd fånge skulle bortgå, enär, enl. mitt förmenande, det alldeles icke hörer till kapitlet om nödvärn, om våld brukas mot en person, som är på flyende fot och ej sätter sig till motvärn.
På den grund att saken icke hörer till nödvärn, anser jag detta stadgande böra ur §:n utgå.
Vid diskussionen, då Betänk:t första gången förevar, anförde jag äfven i sak de skäl, på grund af hvilka jag ansåg det vådligt att inrymma ett dylikt stadgande i lagen.
Ehuru jag visserligen icke har något hopp att R. o. Ad. skall frångå sitt förut fattade beslut, har jag icke kunnat underlåta att i saken uttala min åsigt, att §:n bör antagas, sådan den lyder i inin reservation.
Landtm, fästade upmärksamheten derå, att Ut,sk:ts hemställan rör:de den nu förev:de §:n vore afgifven till de öfriga RiksSt:n, och ej till R. o. Ad., som förut bifallit förslaget i denna del.
Hr Cederschjöld, Gustaf: Efter det tillkännagifvande, Hr Gr. o. Landtm, afgifvit, vill jag endast anhålla att till prot:t få antecknadt, att jag anser denna §, sådan den i LagUtsk;ts Betänk.
N:o 20 förekommer, ganska vådlig, och att jag iföljd deraf reserverar mig emot densammas antagande.
Då jag förra gången hade ordet, var icke min mening att framställa något yrkande, utan endast att, på sätt jag ansåg lämpligt, tillkännagifva min åsigt, hvilken jag anser mig böra vidhålla.
, blef Ut,sk:ts ifrågav:de hemställan lagd till handlingarne. § 73.
Utsk:ts rör-.de denna § till Borgare- och BondeStm gjordg hemställan lades till handlingarne. 20 i Den 18 Juli e- m.
Slutligen blef den af Utsk:t rör:de ingressen till förordningsförslaget afgifne hemställan till Preste- och BorgareSt:n jemväl lagd till handlingarrte.
Gr. Mörner-: 11. o. Ad. har beslutat inbjuda Borgare- och BondeStm att förena sig i R. o. Adms beslut aug:de l:sta §m.
Sedermera hafva, till följd af beslutet i l:sta§m, förändringar i ett par efterföljande §§ vidtagits, och då ändamålet med inbjudningen helt och hållet skulle förfelas, derest icke de ifrågavrde
Stånden äfven i dessa delar behagade instämma i R. o. Adms beslut, vågar jag hemställa, huruvida icke i afs:de på dessa punkter inbjudning äfven må afgå.
Uppå i anledn. häraf framställd propos. beslöt R. o. Ad., att, i likhet med hvad Ståndet redan beslutat i afs:de å Usta §:n i förordningsförslaget, inbjuda Borgare- och BondeStm att instämma i R. o. Adms beslut rör:de 2, 3, 4, 5, 20 och 30 gg i samma förslag.
Föredrogs och lades till haudlingarne StatsUtskits d. tl och 17 dennes bordlagde Mern.
N:o 125, i anledn. af RiksStåndens skiljaktiga beslut i en med statsregleringen gemenskap egande fråga.
Föredrogs ånyo StatsUtskds den 11 och 17 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 128, i anledn. af väckt motion ang:de militära boställens indragande till statsverket emot beviljande af förhöjd penningelön till militärtjenstemännen.
Motionären har här yrkat att ar méeris boställen måtte indragas och på 30 år i sender bortarrenderas; och anför såsom skäl dertill, att militärtjenstemännen understundom, såsom vid inträffande krig och kommenderingar, vore förhindrade att sjelfve tillse och, som sig borde, vårda sin boställsjord, hvilken de fleste upläte på arrende under sin tjenstetid.
Det torde vara i hög grad nödvändigt att eftertänka att officerarne blifva så aflönade att de kunna någorlunda existera, hvilket åtminstone hittills varit ganska svårt för de lägre officerarne.
Motionären har vidare anfört det särdeles orättvisa i den ojemna fördelningen af lönerna, i det att ett boställe för officerare af samma grad ger 6000 ett annat 3000 rdr.
StatsUtsk:t, hvilket säger sig hafva tagit ärendet under öfvervägande, yttrar vidare:
Enär berörde framställning hufvudsakligen synes afse de s. k. bostadsboställena vid indelta arméen, hvilka för åtskilliga inom regementenas och kompaniernas stånd förlagde militärer torde, med afs:de å flere omständigheter, vara nödvändige, hvadan de år 1859 församlade R.
Stirs revisorer fästat tipmärksamheten dervid, att sådana boställen, fastän blott undantagsvis, blifvit under längre bestämd tid på arrende uplåtne; samt den af motionären åsyftade lönereglering icke lärer på det af motionären Den 18 Juli e. tn.
205 föreslagna sätt kunna verkställas, åtminstone ej i vidsträcktare omfattning, enär, enligt hvad i StatsUtsk:ts Utlåt.
N:o 84 sid. 05 omförmäles, K. M:t, i fråga om boställenas upskattning, i nåder gillat vederb:de Depart.Chefs i underdånighet yttrade åsigt, att någon rubbning uti indelningsverkets grunder icke åsyftades, utan att hvarje reg:te och korps skulle fortfarande bibehålla alla de boställen, vare sig till bostäder eller utarreudering anslagna, likasom ock de indelta räntor, krono tionde samt öfriga anslag, hvilka blifvit hvarje reg:t'e eller korps sednast genom K. B. d. 2 Feb. 1833 tillförsäkrade, — får Utsk:t hemställa, att motionärens framställning icke må till någon R.
Redan 1833 började man beträda denna bana, att uphäfva de principer, som ligga till grund för indelningsverket.
De argumenter, som nu deremot blifvit anförde, synas mig icke vara fullt gällande; och då för öfrigt mycket torde vara att anmärka både mot Utsk:ts Betänk, och de deri uttalade argumenter, samt äfven mot de principer, som ligga till grund tor motionens afstvrkande, hvarjemte en stor misshushållning i finansielt hänseende upstår, om man bibehåller det närv:de, får jag anhålla om återremiss af detta Betänk., på det att Utskit måtte blifva i tillfälle att på annat och med fordringarne på en jemnare lönefördelning mera öfverensstämmande sätt utarbeta ett nytt förslag.
Hr Montgomery, Robert N i I s Ger mu nd:
Creutz antydde i sitt anförande att Utsk:ts Utlåt. ang:de ifrågavtde motion var särdeles kort.
T detta afstde får jag hänvisa till motionen, som äfven var särdeles kort och ofullständig.
Efter en gammal regel böra fråga och svar stå i samma kasus och deraf kommer sig att Betänk:t är så föga innehållsrikt.
Vid indelningsverkets inrättande alsågs att både befäl och manskap skulle bo på rotarne.
Detta indelningsverk har under 200 år med högst få förändringar förblifvit detsamma.
Endast 1833 skedde den förändring att boställena borttogos från det lägre befälet och förvaltas af en särskild lönedirektion.
För öfrigt har allt förblifvit ungefär som det var för 200 år sedan, och har städse befunnits vara särdeles ändamålsenligt.
Att nu på grund af en så föga utvecklad motion ingå i en organisation af så genomgripande art, som den detta förslag afser, har Utsk:t ej kunnat finna någon anledn., och jag tviflar på, att det anförande, Frih.
Creutz afgaf, i någon mån kan åstadkomma någon förändring i allmänna tänkesättet ang:de denna fråga.
Jag anhåller för min del om bifall till Utsk:ts Betänk.
Här har af en talare klandrats att StatsUtskit afslagit en motionärs framställning om indragning af boställen, för att åstadkomma en jemnare lönefördelning.
Han har, såvidt jag kunnat finna, förbigått orsaken, hvarföre dessa boställen finnas.
De äro till, icke allenast för att utgöra ett lönebidrag åt arméen, utan äfven för att lemna tillfälle för ett visst antal befäl att bo bland truppen.
Samme talare säger, att man 20B Deu 18 Julie.
M. redan 1833 frångick indelningsverkets idé, och anser att då man tagit ett steg på denna bana, bör man äfven taga flera.
Deremot får jag invända, att både i egna och andra militärers ögon har detta steg varit alldeles för. raskt.
Indroge man alla boställen till Kronan, skulle det bero af en tillfällighet, om officerarne funnes boende inom regitets stånd, och följden skulle inom arméen blifva densamma, som inträffar inom båtsmanshålleu, der nemi. intet befäl finnes, hvarföre också en allmän klagan öfver båtsmanshållen förefinnes.
Detta lägger jag visserl. icke befälet till last; orsakefi ligger i organisationen.
Det har äfven yttrats att en stor förlust för staten upstår 'genom att boställena skötas så illa, derigenom att de personer, som innehafva dem, ofta äro bortkommeuderade, och måste lemna tillsynen öfver dem i annan persons hand.
Detta tror jag dock icke kan anses utgöra något skäl till ändring i det nuvide; ty antingen äro boställena så stora att der behöfves en rättare, som sköter det hela, eller också äro de ej större än att boställsinnehafvarens hustru kan sköta dem.
För min del är jag
Utskit tacksam för det slut, hvartill Utskit kommit, och tror att det gått Stinas önskningar till mötes i detta fall, hvilket troligen äfven kommer att visa sig, efter hvad jag hoppas, genom bifall till Utskits förslag.
Hr Lilliehöök, Bertili I sjelfva saken har jag visserl. ingenting att säga; men anser mig pligtig att, med anledn. af ett yttrande af Hr Nordenfelt, upträda.
Hr Nordenfelt påstod, att endast kompani-cheferna vore pligtige att bo inom båtsmanshållet.
Det är fullkomligt sannt och en författning finnes, hvarigenom stadgas att så bör ske; men då desse ej hafva sig några af Kronan tilldelade boställen, händer ofta att de (å bo på tern ligen långt aflägsna orter i kompaniet och hafva derigenom svårt att så noga taga del i hvad som möjligen kan förefalla och hvaröfver Hr Nordenfelt yttrade att ofta klagomål förnimmas.
Jag förenar mig för öfrigt i anhållan om bifall till Utskits förslag.
Creutz-.
Hr Nordenfelt har sagt att bostadsbostallena äro anslagna, icke till aflöning, utan till boställen åt officerarne, på det de må kunna bo inom regitets stånd och hafva tillsyn öfver manskapet.
Jag kan icke motsätta mig denna upfatt ning af saken, men nog tror jag att Carl XI hade sina blickar fästade på något vida mer väsendtligt, nemi. att kunna på detta sätt på jordens bekostnad kläda och föda sina soldater.
Beträffande åter jemförelsen mellan båtsmanshållet och det öfriga indelningsverket, äfvensom att flottans officerare ej äro boende inora båtsmanshållet och de oordningar, som deraf möjligen kunna ega rum, tror jag att de kunna hafva en helt annan anledn. än den af Hr Nordenfelt angifna.
Jag hoppas att deu tid förr eller sednare måtte inträffa, då den stora mängden af arméen skall, under mellantider då de icke De ii 18 Juli e. m. äro i aktiv tjenstgöring, få stå under samma lag som hvarje annan Svensk medborgare, hvarigenom det blir en onödighet att inkassernera officerare, om jag så lår säga, längs efter landsvägarne.
Sedan öfverläggningen nu ansetts fulländad samt H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels återremiss af förev:de Utlåt., framställde H.
Exc. propos. å bifall till detsamma och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Pöredrogs ånyo StatsUtskits d. lt:te och 17:de dennes bordlagde Utlåt.
N:o 129, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. i fråga om ersättning till
Sala silfververk för des» förlust, i händelse af skatteförenklingens tillämpning på de till silfververket anslagna räntor af det s. k.
Salbergs län.
Det nu under pröfning varande förslaget kommer, enl. min tanka, att leda derhän att bereda Sala silfververk en förökad årlig inkomst af 185 t:r spanmäl.
Sala silfververk har sig nemi. uplåtne åtskillige räntor inom Salbergs fögderi, af hvilka silfververket skall till kronan afstå större delen, sedan genom afsättande af viss andel af silfververkets afkastning en fond blifvit bildad och i jordegendom nedlagd, hvaraf silfververket kan påräkna en årlig afkastning af 1,100 t:r spanmål.
I afs:de pä dessa räntor, öfver hvilka komiterade för beskat.tningsväsendets förenklande funno dispositionsrätten böra till Kronan återvinnas, ansågo likväl dessa komiterade att någon kapitalersättning, för så vidt räntorne voro på arrende uplåtna, icke kunde ifrågakomma, utan att endast den brist borde fyllas, som möjligen kunde upstå i afs:de på de 1,100 tuna.
Emedlertid, då ränteförenklingen infördes, upstod fråga om att de räntegifvare, hvilkas räntor voro disponerade till Sala silfververk, äfven skulle få fördel af ränteförenklingen genom befrielse från skyldigheten att utgöra räutorne in natura.
Delegarne i silfververket hafva med afs:de häruppå upgjort en beräkning öfver den förlust, som skulle hafva drabbat silfververket, derest detsamma hade varit skyldigt att åtnöjas med åfsmarkegångspris under åren 1848—1857 och i stället till dä gällande inköpspris förskaffa sig spanmål, äfvensom öfver den förlust, som upstod genom antagande af lösen å öke- och drängedagsverke!! efter medelmarkegången för de 20 åren 1834—1853, i st. f. efter markegångspriset för åren 1855, 1856 och 1857, och denna förlust hafva de förvandlat i spanmål efter ett värde af 7 rdr 31 sk. bko för en t:a spanmål samt upskattat till 185 t:r 16 k:r.
Enahanda anspråk på ersättning för skillnad mellan lösen efter årsmarkegångs- och medelmarkegångspris gjordes af vederb:de Ilegementsbefäl för korporalernes och soldaternas räkning vid några regementen, och Propos. blef i ani. deraf vid sisth riksdag af K. M: till R.
St:r aflåten ang:de 208 Den lft Jull e. m. beviljande af ett förslagsanslag till pris-skillnadens betäckande.
Ett sådant anslag blef äfven stäldt, till K.