Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Yi skola här lagstifta för det Svenska samhället och för dess bästa, men icke för att bereda tillfälle åt utländska äfventyrare att här söka sin lycka och framgång.
Jag säger äfventyrare, ty någon skicklig och förtjent utlänning söker ej dylika med den uslaste lön förseddo platser.
Då det återigen är fråga om att praktiskt tillämpa lagstiftnings-principen för religionsfrihet, förenad med ordning, kan jag icke underlåta alt åter höja min stämma, äfven med fara att blifva missförstådd.
Jag anser det ligga största vigt uppå, att lagstiftaren icke, äfven om han handlar efter principer, de må vara hur vackra som helst, går så långt att hon stiftar lagar, som äro plågsamma för dem hvilka äro underkastade dem.
Med anledn. häraf anser jag det vara stort skäl till att skänka bifall åt den K.
Proposrn, ty den innebär icke på minsta sätt något stadgande, som kan föranleda oordning; den är jemförelsevis icke så mycket egnad åt att framkalla det onda som icke mer det goda man här påpekat.
Här har, såsom alltid händer, blifvit åberopade skäl, som kanske icke äro så alldeles giltiga å någondera sidan.
Hvar och en, som antingen sjelf ligger på dödsbädden, eller har dyra och kära anförvandler, för hvilka möjligen räddning genom läkarekonsten kan beredas, bryr sig säkerligen i ett sådant ögonblick icke om, att inlåta sig i dialektik öfver t. ex. transsubstantiations-läran eller någon af de frågor, som utgöra skillnaden mellan de kristna bekännelserna.
Jag för min del tror att man snarare söker den räddning, som vetenskapen kan skänka, väl vetande att donna, att förståndet tir en gåfva af Gud, den må nu innehafvas af reformerte, katholiker eller protestanter.
Man har med afseende på kathol iber uttalat en fruktan, som särdeles förvånar mig, det låter nästan som skulle vår protestantiska lära stå på ganska klena fotter, såsom skulle vi hafva 648 Den 13 December e. m. degenererat frän den tid då Luther lefde och protestantismen dels genom ordets makt, dels genom vapen förvtlrfvade sig rättigheter i jembredd med ka thol i k er; det låter som skulle vi inom oss, i detta land, som bekänner protestantismen, icke hafva någon, som kunde återförvisa de falska satserna, någon som med sanningens vapen, med bevis för lärans egendomlighet och renhet kunde motarbeta alla de i mörkret smygande krafterna.
Men jag är öfvertygad om att förhållandet är sådant, att hvad som är bra, det skall uthärda strider, men det kommer alltid att gå framåt.
I afseende på alla yttringar af religions-fribet har jag fordrat ordning och reglementering, men jag har aldrig talat för prohibitism i det fallet.
Jag kan omnämna för Hrr:ne, att då koleran år 1834 gick här i Sverige, inflyttade hit 2:ne utländska katholska läkare, hvilka, ej skyende döden, med den största oegennytta egnade sin hjelp åt kolerasjuke.
Den ena af dem är i närvaride ögonblick en af Stockholms utmärktaste läkare; den andre har blifvit läkare i Sundsvall.
Ehuru nu ingen af dessa kunnat blifva stadskirurg med ett par 100 bankos lön eller stadsläkare, hafva de likväl vunnit stort förtroende och gjort mycket gagn, och beggedera kan det räknas till förtjenst, när de lemna det jordiska, att de hafva räddat en mängd lif, men icke inlåtit sig på proselytmakeri.
Jag kan icke inse att dessa, i den händelse de varit i Statens tjenst, varit mera att frukta såsom proselytmakare än de nu äro.
Jag tror mig således, i hvad beträffar läkare, hafva tillräckligt tydligt uttalat mina åsigter.
Om jag nu vänder mig till de öfriga befattningarne, hvilka omnämnas i den K.
Proposm, så kunna vi icke neka till att England, Preussen, Wurtemberg m. fl. andra länder inom sig hafva den största konstskicklighet och de största praktiska genier i den kända verlden; och i den händelse få vi äfven erkänna att vi i den vägen hafva mycket att lära af andra trosbekännare.
Jag tror icke att någon af oss skall känna samvetsstygn^deröfver att han begagnar en möbel, hvarpå snideriet är utfördt af en konstskicklig medlem af annan trosbekännelse; jag tror icke att ritningen till ett mascbineri, som vi begagna i våra slöjdskolor, är förkastlig, derföre att den hand, som utfört den, icke tillhör en af vår tros bekännare.
Jag är öfvertygad om att allt framåtskridande här i verlden beror på frihet i förening med ordning.
Jag vill citera ett uttryck, fälldt af senare tidens måhända största författare, Macaulv, nemi. att England då först upsteg till den makt och rikedom, de inre krafter och den storhet, det f. n. äger, då det lyckades vinna den dolda juvelen »frihet med ordning».
Man bör strida för friheten, men i bredd derjemte reglera med ordning; ordning bör finnas mellan medborgare i Staten, för öfrigt frihet.
Jag finner icke något skäl alt ingå på de motiver Hr Bildt framställt för afslag; jag för min del röstar för förslaget utan rädsla för proselytmakare, läkare, maschinister, träsnidare eller artister; jag fruktar dem icke alls.
Är deras lära rigtig, får den framgång; är den origtig, hoppas jag att vi inom vårt sköte hafva män, hvilka både med ord och tankar kunna vederlägga den.
Jag röstar för bifall till Proposm.
Den 13 December e. m. 649 Gr. Frölich, David:
Det torde måhända vara mindro vigtigt att anmärka ett litet misstag, af den siste värde talaren begånget, men jag vill åtminstone icke anses hafva förbisett detsamma.
Ilan kallar det nu förev:de ämnet en K.
Propos.; vi veta likväl att det egentligen är ett sedan förra Riksdagen bvilande förslag till grundlagsförändring.
Rörande sjelfva saken får jag säga, att jag, såsom Riksdagsman sedan 1815, icke med öppna ögon kan åse och samtycka till"att en. lagredaktion, behäftad med så väsendtliga fel som dem hvilka Hr Fåhraeus påpekat, varder bifallen; och ehuru flera af mina gamla vänner förordat förslagets antagande, oaktadt dess erkända brister, under åberopande af nödvändigheten att vara tolerant eller med andra ord tillstädja religionsfrihet, hoppas jag likväl, att icke någon på detta rum skall tillvita mig, att jag icke hyllar tolerans och religionsfrihet, derföre att jag anser mig böra instämma med dem som yrka afslag; ty religionsfriheten kan omöjligen hvila på en så klen basis som inflickandet af oftanämnde undantag i en grundlags-§.
Ett bifall skulle således icke bevisa någon konseqvent handling att vara tolerant, utan endast att man icke undersökt, när man bör vara tolerant, och när man af andra skäl än hat till religionsfriheten motsätter sig den.
En talare straxt bakom mig har yttrat sin farhåga för katholicism och jesuitism.
Jag tager mig den friheten att tolka hans ord så, att han är lika mycket för religionsfriheten i allmänhet som någon af de Hrr, hvilka yrkat på bifall åt §:n, men alt hans känsla säger honom, likasom jag tror att det är många, hvilka dela densamma, att inpassandet af ett så illa affattadt tillägg i en annars god svensk lag skulle ingifva farhåga för jesuitism och dess befordrande i landet.
Jag måste tillstå att jag respekterar denna känsla i allmänhet och då vi dessutom i dag med en tillfredsställelse, blandad med någon förundran, hört en af Regeringens ledamöter här förklara, att Regeringen önskade återtaga ett förslag, hvilket den i åratal ifrat för, emedan den nu omsider kommit underfund med, att det strider mot nationens känslor, hemställer jag, om vi i sådant fall kunna göra mindre än att samma aktning för allmänna känslor äfven förmå oss afböja ett förslag, som väl må paradera med den glans, som de vackra orden tolerans och religionsfrihet skänka, men som i sig sjelft under närv:de omständigheter möjligen kunna innebära en djupare beräkning.
Jag bar äfven på den grund velat yrka afslag åt §:n derföre att i det land, der striden mellan katholicism och reformerta bekännelsen varit häftigast och mest ihållande och der äfven omsider motståndet mot religionsfrihet för katboliker måste gifva vika, der har man funnit att orsaken till en sådan eftergift icke varit instämmandet i det vackra talet om nödvändighet af att vara tolerant och erkänna religionsfriheten, utan orsaken dertill har varit tvingande politiska skäl, nemi. att StorBritannien hade en befolkning af 7 oller 8 millioner katholiker bland sig.
Man kan vara öfvertygad om, att åtminstone den uplystare delen af Englands befolkning hyser den opinionen, att de aldrig skulle medgifvit en så beskaffad modifikation i sina lagar, om det icke måst ske till följd af dessa politiska skäl.
Men jag 650 Den 13 December e. m. uprepar, att man mäste göra afseende på nationens känslor, och då verkligen den tid kan komma då uplysningen hos folket hunnit den grad, att det, på sätt Frih. Schulzenheim anmärkt, är att förvänta, det hvarje sjukling, som af läkaren mottager läkemedel, vet med sig sjelf, att det är fråga om medicin och icke om religionsfrihet och dogmatik, då är tiden kommen att lemna så många katholiker som helst inträde i landet och låta dem bekläda embeten och andra platser. livar och en som haft tillfälle på stället undersöka det skall instämma i hvad Hr Bildt yttrat om tillståndet i Belgien, hvilket jag äfven sjelf för 12 år sedan erfor; och med detta för ögonen kommer jag till det resultat, att icke tiden är inne att göra en sådan slags demonstration för religionsfriheten, som nämnde förändring skulle innebära, ty den är ytterst lumpen i sig sjelf och skulle blott synas gjord att glänsa med, men innefattade icke någon allmännelig religionsfrihet, sådan vi tänka oss böra befordras.
Jag förenar mig med dem, hvilka yrka afslag å detta illa redigerade Betänk, och önskar att vi måtte slippa vidare se sådana lagförändringar föreslagne, som vi efter 3 års besinning icke kunna eller böra antaga, utan hvilka genast bordt förkastas.
Då jag nu erhållit uplysning om att det Högv.
PresteSt. afslagit ifrågav:de grundlagsförändring, får jag bedja R. o.
Ad. om ursäkt derföre att jag väckt frågan, och jag skulle hafva underlåtit det, om jag förut vetat af detta afslag, ty jag anser det onödigt att discutera öfver frågor hvilka redan äro afgjorda.
Jag vill endast tillägga, att då Gr.
Frölich talat om att paradera, så öfverlemnar jag detta åt honom, jag för min del har aldrig eftersträfvat detsamma.
Frih. Cederström, Thure; Sedan Frih.
Tersmeden t i 11- kännagifvit att Betänk, lärer vara afslaget af Högv.
PresteSt, vill jag icke eller uptaga tiden med någon discussion, utan blott för min del förklara att jag röstar för bifall till förslaget.
En anmärkn. af Gr. David Frölich mot Frih.
David von Schulzenheim erkänner den sednare gerna, den nemi., att han kallade det hvilande förslaget till förändring i 28 § Reg.F:n för en K. Propos.
Då för öfrigt det Högv.
PresteSt. redan expedierat frågan, som man väl kunnat vänta sig, tjenar det till ingenting att arbeta för densamma.
Hade inom den representation, hvarom fråga är, den icke representerade, bildade delen af nationen, varit inne; hade inom det Stånd, som par preference kallas det lärda Ståndet, äfven utmärkte läkare och flere vetenskapsmän varit närvarande, så är det troligt att saken fått en annan utgång.
Till dess en sådan förändring skett måste frågan anstå, kommer den då före, önskar jag att den måtte få framgång.
Lagerbjelke, Gustaf: Sistförflatne Riksdags Const.- Utsk. har här blifvit af flera talare klandradt för den felaktiga redaktion, hvarmed det nu förev:de förslaget är behäftadt, och en af Den 13 December e. m. 651 dem Frih.
Raab har anmärkt, alt oaktadt han då fästade upmärksambeten på( dessa redaktions-fel blef likväl desammas vigt af Const.- Utsk:s ordfide med den framgång bestridd, att Ståndet på hans tillstyrkan Iäto dem qvarstå.
Jag har fördenskull velat förvissa mig om, huru dermed måtte förhålla sig, hvarföre jag upsökt det prot., i hvilket frågans förhandling under förra Riksdagen finnes uptagen.
Det är i prot. för den 12 Juni.
Af detta prot. synes att hvarken jag eller Frib:n yttrade oss i denna fråga.
Den tvist om redaktionen som skulle mellan oss hafva förefallit, gällde helt andra frågor.
Hvad nu Const.Utsk. beträffar, så är äfven det oskyldigt, ty det synes af samma prot., att det förslag, som nu är i fråga, har upkommit till följd af en af R. o. Ad. d. 12 Juni antagen gemensam tanke, hvilken sedermera segrade genom votering i Först.
Herrarne torde således finna, att så väl Const.Utsk. som ock undertecknad, dess ordf:de, äro oskyldiga till denna redaktionens otjenlighet.
Hr Fåhraeus har redan tydligen påpekat denna, men om en stor sak genom detta förslags antagande kunde åstadkommas, så bordo man, om ock på bekostnad af språkets skönhet, antaga detsamma.
Men genomläser man noga §:n, så skall man finna, att äfven om man för öfrigt anser den i sak vara riktig, är den likväl i den praktiska tillämpningen ganska obetydlig, ty den handlar blott om de tjenster hvilka af K. M:t tillsättas.
Nu äro de tjensler för slöjd och konst, hvilka af K.
M:t i StatsRådet tillsättas, ej särdeles många, ej eller äro de läkarebefaltningar hvartill
Han utnämner, så lucrativa, att icke en praktiserande läkare på annat håll har mycket vidsträcktare tillfällen att bereda sig inkomster.
Till dessa tjenster skulle nu icke få antagas andra bekännare än af den rena evangeliska läran, såvida de icke äro infödde Svenska män.
Vi finna således, att tillämpningen af detta förslag blir föga vidsträckt, och om äfven så vore, att det i sig sjelft är riktigt, ser jag likväl icke, då redaktionen är oriktig, den ringaste olägenhet eller våda af att upskjuta detsamma till en annan Riksdag då redaktionen möjligen kan blifva bättre upställd.
Ehuru det blifvit uplyst att PresteSt. afslagit denna §, får jag likväl förklara, att jag ämnar rösta för densamma, då jag för min del icke finner den otydlighet i redaktionen, som blifvit anmärkt, af sådan vigt, att jag deraf kan föranledas att rösta mot densamma.
Då man känner till att vid universiteterna ganska ofta personer blifvit anställde såsom lärare i moderna språk, hvilka tillhört katholska religionen, så kan jag icke finna, att någon fara för den rena evangeliska läran kan upstå derigenom, att vid slöjdskolor och skolor för skön konst lärare af annan trosbekännelse antagas.
I Ryssland har man, om jag icke*alltför mycket misstager mig, vid universiteterna anställt personer, hvilka äro infödde Armenier, Perser o. s. v. Jag föreställer mig att man, utan särdeles äfventyr, skulle kunna åt fremmande religionsbekännare öfverlåta så oskyldiga befattningar som dessa, hvilka fordra speciella kunskaper, som icke besittas alltid af personer inom landet, och att man icke behöfver hysa farhåga 652 Den 13 December 0. m. för att
Konungen utsträcker tillämpningen af religionsfriheten för långt.
Jag ämnar således, oaktadt Presterskapets afslag, rösta för bifall till förslaget.
Raab: Efter Gr.
Lagerbjelkes framställning skulle vilja synas, som om jag lemnat en upgift den der icke vore tillförlitlig.
Jag sade då och ber att man lägger märke till min ordställning, att jag med Gr.
Lagerbjelke tvistade om redaktionen af åtskilliga Const.Utslcs förslager.
Det funnos 15 olika förslag, men jag har icke specielt yttrat mig om det i fråga v :de, och jag erkänner att jag ej minnes hviiketdera det var.
Lagerbjelke har dock nyss vitsordat att vi tvistade om redaktionen i åtskilliga andra §§.
För öfrigt har Gr.
Lagerbjelke i sitt senaste yttrande anfört motiver som, enl. min tanke, borde snarare föranleda till att bifalla än afslå §:n.
Hr Gr:n har sagt, att den omfattar högst få tjenster, hufvudsakligen skulle den, med anseende till läkarebefattningar, komma att röra de judar, hvilka egnat sig åt detta yrke, hvarföre
Hr Gr:n ansåg att man borde upskjuta med saken och till en annan Riksdag inkomma med ett mera omfattande förslag.
Men jag kan icke se hvad som hindrar från att nästa Riksdag inge ett nytt förslag, men likväl låta de få, som äro i behof deraf före denna tid åtnjuta rättvisa; det kunde icke vara förenadt med någon våda att tillstädja dem denna förmån.
Jag instämmer med Frih. von Schulzenheim och yrkar bifall till förslaget, desto heldre som jag tror att ett afslag, äfven sedan vi förnummit att Presterskapet afstyrkt detsamma, skulle kunna anses som en demonstration mot den större fråga, hvilken skall komma efter.
Hr Gr. 0. Landtm, först framställt propos. till antagande af ifragav:de grundlagsändrings-förslag, samt svaren dervid utfallit med starka
Nej, blandade med Ja, blef propos. till förkastande af samma förslag framställd och besvarad med starka
Ja blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. 0. Landtm, förklarade det han trott sig finna att härvid
Ja varit öfvervägande.
Punkten M 3, innehållande förslag lill ändring af 33 §:n Reg:sF:n, ang:de förlroende-sysslor.
Hr Cederschiöld, Robert Theophron:
Då mellan för troende-embeten och andra embeten är den vigtiga skillnad, att innehafvare af de förra kunna utan dom och ransakning afsättas, hvilket icke är fallet med de andra, anser jag att intet enda embete bör uptagas bland förtroende-sysslor, hvilket icke rätteligen bör höra dit.
Jag hemställer likväl, om icke §:n, sådan den nu blifvit upställd, skulle möjligen kunna gifva anledning till misstag, så att en tjensteman, hvilken jag förmodar icke är afsedd att innehafva förtroende-embete, likväl skulle komma att räknas dit.
Det står nemi.: att till förtroende embeten skola räknas »cheferne för öfrige särskildt för sig bestående militära corpser eller bataljoner.»
Jag hemställer till Const.Utslctoch samtliga här närv:de militärer, huruvida chefen för Stockholms stads militärcorps är afsedd att Den 13 Deeember e. m. B 53 ställas i jemnhöjd med dem som innehafva förtroende-sysslor, derföre att han är chef för en särskildt militärcorps.
Jag har tagit för gifvet att detta icke varit Const.Utsk:s mening, men enl. §:ns ordalydelse skulle denna embetsman kunna komma att räknas under samma kategori.
Och ehuru det visserligen kan anses som en ära att höra till förtroende-embetsmännens antal, anser jag det likväl tvifvelaktigt, huruvida nämnde corps chef anser denna ära fullt uppväga den med förtroende-embetet förknippade olägenhet, att utan ransakning och dom kunna derifrån entledigas.
Det hade varit önskligt att det förslag, som nu föreligger R. o. Ad. till afgörande, kommit att innehålla en vida större förändring än som nu är fallet; och jag sökte för min del vid förra Riksdagen att arbeta derpå, ehuru utan framgång.
Medgifvas måste dock, att förslaget i det skick det nu befinner sig, innebär en förbättring af det hittills varande oefterrättlighetstillståndet.
I 35 §:n befinnas uptagne åtskilliga tjenstemän, hvilka icke på många år funnits till i verkligheten.
Vi finna äfven att deri äro uptagne tjenstemän, hvilka icke böra eller kunna i sjelfva verket anses som förtroende-embetsmän, hvaremot deras förmän, hvilka borde vara det, icke äro i §:n uptagne.
Så t. ex. fanns, när denna § stiftades, endast OfversteLöjtnanter vid LifReg:tsCorpsen, men nu finnes der både ÖfversteLöjtnant och Öfverste, och härigenom har inträffat att ÖfversteLöjtnanten är nämnd i grundlagen, men icke hans chef, Öfversten.
Detta kan väl icke vara rigtigt.
Ytterligare hafva, sedan grundlagen stiftades, åtskilliga för sig bestående corpser blifvit inrättade, hvilka icke hafva Öfverstar till Chefer, såsom Hallands Infanteribataljon, m. fl.; men det faller af sig sjelf att chefen för sådana corpser måste anses såsom förtroende-embetsmän; och derföre har här blifvit iakttaget ett särskildt stadgande, och just det af Hr Cederschiöld klandrade, nemi. »cneferne för öfrige särskildt för sig bestående militära corpser och bataljoner.»
Ehuru dessa corpser och bataljoner under tidernas lopp möjligen blifva annorlunda organiserade, på sätt jag nyss gqnom exempel visat, bör likväl grundlagen i alla fall vara sådan, att den i allt fall kan tillämpas.
Man bar visserligen framställt dubium, och bedt Const.Utsk:s ledamöter besvara den frågan, huruvida chefen för Stockholms Borgerskaps militärcorps skulle vara att anse som förtroende-embetsman eller icke.
Till att börja med måste jag då hemställa till den värde ledamoten, om en sådan chef finnes till i verkligheten.
För min del känner jag icke till annat än Majoren i denna corps och om någon chef skulle finnas, så föreställer jag mig att det skulle vara Öfverståthållaren och han är förtroende-embetsmän.
Jag vill endast uplysa Gr.
Lagerbjelke derom, att jag icke talat om Borgerskapets utan om Stockholms stads militärcorps, i hvilken icke finnes någon Major, men väl en Chef.
Uppå härefter framstäld propos. antog R. o.
Åd. nu förev:de förslag till grundlagsförändring.
Den 13 December e. m.
Punkten N:o, 4 innehållande förslag till tillägg i 98 § Reg:sF:n och 63 § i mom. RiksdtsOrdn., ang:de Suppleant för R.
Sl:s Just.
Oinbtidsm.
Detta förslag blef af R. o. Ad. antaget.
Punkten N:o 5, innehållande förlag lill ändringar i 56 och 81 §§ Reg:sF:n samt 29 § 1 mom.
RilcsdtsOrdn., handlingen af frågor om ändring i grundlagarne.
R. och Ad. antog detta förslag.
Punkten N:o 6, innehållande förslag till tillägg i 59 § Rcg.-sF:n och 27 § 1 mom. Riksd.s Ordn. ang:de Prop. om Statsverkets tillstånd och behof.
Punkten N:o 7, innehållande förslag till ändring i 69 § Rcg:sF:n, ang.-de behandlingen af SlalsUlsk:s Betänk, i vissa frågor. R. o.
Ad. antog detta förslag.
Punkten N:o 8, innehållande förslag lill ändring af 11 och ti RiksdtsOrdn., ang:de Slädernes representationsrätt.
Äfven detta förslag blef af R. o. Ad. antaget.
Punkten N:o 9, innehållande förslag till ändring i 14 § Rilcsd.-sOrdn ang:de representationsrältighelen för Stockholm.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att ehuru detta förslag innefattades uti det af R. o. Ad. sednast antagna förslaget i punkten N:o 8, ang:de Städernas representationsrätt, R. o.
Ad. dock torde finna nödigt att öfver det i den nu förevar:de punkten uptagna förslag fatta beslut, för den händelse att den nyss af R. o. Ad. antagna förändringen af ett eller annat RiksStånd eller ock af Konungen ej varder godkändt; hvarjemte Hr Gr. o.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. för sådan händelse behagade antaga nu ifrågavar:de förslag Ropades ja.
Punkten N:o 10, innehållande förslag lill ändring i 11 och 15 §§ RiksdtsOrdn. ang:de förrättande af Riksdagsmannaval för JJondeSl.
Detta förslag blef af R. o. Ad. antaget Punkten N:o 11, innehållande förslag till ändring af 52 § Reg:sF:n och 24 § Riksd:sOrdn. ang:de tillförordnandet af BondeSl-.s Sekret.
Ogerna begär jag ordet för att vid detta tillfälle anhålla om afslag på det framlagda förslaget; jag har nemi. vid ett föreg:de tillfälle trott mig kunna i motsatt syftning tillstyrka R. o. Ad. att dertill lemna sitt bifall; egentligen på den grund och i den mening, att BondeSt. måtte komma i tillfälle erfara huruvida ett sådant förslag kunde af K, Den 13 December e. m. 655 M:t godkännas, till hvilket ändamål förslagets framläggande var ett nödvändigt vilkor och R. o. Ad:s samtycke för tillfället jemväl erforderligt.
Men sedan detta framläggande skett, har K.
M. förklarat sig icke vilja bifalla R.
St:s hemställan i sådant hänseende.
När sål. den statsmakt, hvars prerogativ här är i fråga, uttalat sin åsigt; när icke någon, hvarken vid det tillfället eller sedermera kunnat påstå, att ju icke Regeringen på ett värdigt och tillfredsställande sätt begagnat detta sitt prerogativ, så föreställer jag mig att R. o. Ad. torde vid närv:de tillfälle på det med grannlagenhetens fordringar bäst öfverenstämmande sätt förfara, i det de afslå ifrågav:de förslag.
Frölich David:
Då det torde vara de flesta ledamö terna af detta hus bekant, att denna fråga blifvit af R. o. Ad. vid föregående Riksdag bifallen, måste man anse den sista värde talarens framställning såsom en uppmaning till R. och Ad. att handla i rak inconseqvens mot sitt förra beslut.
Jag medger att sådant kan någon gång inträffa och det med skäl; men huruvida de motiver Frih.
Cederström derför anfört äro öfvertygande, det lemnar jag derhän.
De hafva synnerligast blifvit anförde på ettsätt, som ger mig anledn. att kolla dem för konsiderations-skäl.
Afven jag skulle icke vara emot att, när det gäller konungamakten, ådagalägga prof på, att jag i allmänhet möjligen må af konsiderationsskäl något gå från förut fattad mening; men då vi hafva haft konstania bevis på att K.
M. förändrat åsigter i en vida vigtigare fråga än denna, då ligger deri en gifven anledning att vi icke böra fästa alltför mycken vigt vid det afslag, som Konungen vid förg:de Riksdag gaf å denna fråga.
Det skulle då kunna hända, att vi vore, hvad man kallar, mera »Konungske» än Konungen Sjelf, och det tror jag icke vore särdeles fördelaktigt såsom qvalificerando för detta Stånd.