Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På samma gång jag är öfvertygad, att BondeSt., hvars interesse i denna fråga naturligtvis är det vigtigaste, icke förbiser detta interesse, på samma gång hoppas jag, att, för att bereda möjligheten af framgång deråt, det Hederv.
Ståndet må taga i noggrannt öfvervägande, huruvida en concession åt R. o. Ad:s önskan, vid detta tillfälle, är mindre äfventyrlig, än fortfarandet utaf de förhållanden af prejerier och obehag, som vid liquider af räntespannmål nu existera.
Hr Hjärne, Harald, förenade sig med Hr Dalman.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att hvad Hrr 1 Den g April e. m.
Gunther och Dalman begärt, enligt 5j § Riksd.Ordn. icke kunde förvägras.
Företogs till pröfning SlatsUtsk:s sedan d. 2 sist!.
Mars på bordet h vilande utlåt.
N:o 4>6 i anlédn, af en utaf Frih. Palmstjerna, G. O., särskildt väckt motion i frågan om räntetagares och räntegifvare^ uppsägningsrätt till leverering in natura.
Detta betänk, är icke föremål hvarken för bifall eller afslag, utan måste läggas till liandkna; men StatsUtsk. har deruti hemställt, att It. o. Ad. mätte yttra sig, huruvida Ståndet anser beslutet i 2:dra punkten af betänk.
N:o 3q5, ojaefoende af beslutet i 5:te punkten, kunna och böra qvarstå, hvarföre jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes lemna propps., om Ståndet qvarstår vid sitt beslut.
Horn, Claes Fredr.; Det sätt, hvarpå R. o. Ad. på f. m. afslagit BondeSt:s inbjuda , och det vilkor, som dervid blifvit fristadt, gör för fnjg troligt, alt R. o, Ad. nödsakas ånyo taga denna fråga pnfler skärskådande.
Jag skulle derföre tro, att R. o. Ad.
Icke nu behöfver vidare yttra sig i saken, utan att betänk. lolott borde läggas till liandkna.
Efter mitt begrepp har R. o, Ad. redan beslutat öfver detta StalsUtsk:s betänk, genom förmiddagens beslut. R. o.
Ad. har vidblifvit sitt beslut, och då kan det nu ej komma i fråga, huruvida R. o. Ad. vidblir detsamma eller ej.
Jag ti or således, att förevar, betänk- ej kan annat än läggas till liandkna.
N:o 4.16 lades till liandkna, Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d, 2 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 4J2 i anledn. af K.
M:s nåd remiss, å handkua i fråga om ersättning till Prot.secret.
Roman föy de löneinkomster, hvaraf han gått i mistning genom Lappmarks Ecclesiastik verksfondens öfverlemnande lill Riksgcopt.
Jag liar haft äran vara ledamot af det styrelseverk, i hvars expedition Prot.- secret.Roman under ig år varit anställd, och det torde då tillåtas mig underställa R. o. Ad. några ganska ömande omständigheter, sorn synas tala till hans fördel, äfvensom ett prejudicat, hvilket jag tror vara temligen bindande i detta afseende.
StatsUtsk:s afstyrkande angår egentligen blott det ena alternativet af Prot.secret.
Romans begäran, nemi. alt få bibehålla sin lön i pension; men Utsk. vidrör icke det andra alternativet, eller hans anhållan att såsom expectaneelön, mot* tjänstgöringsskyldighet, få bibehålla det arfvode, han uppburit af Lappmarks ecelesiaslikfonden.
Då irag<y ,8 D c n 9 April e. m. •vid 1823 års riksdag förevar om Allm.
Magasinsdirectms indragning , yttrade sig II.
St. i underd. skrifvelse d. 10 Dec. i8a3, på sätt som följer; "Upplyst är väl, att samtliga uti DirecUn biträdande embets- och tjenstemän endast med constitutorial äro försedda, samt att åtskilliga dessutom äga tjenster uti andra publika verk; men då i betraktande tages, att dessa tjenstemän hemtat uti II.
St:s vid riksdagarna i8i5 och 1818, rör:de Allm.
Magasinsinrättningen, tagna beslut, skälig anledn. att anse inrättningen såsom ett permanent verk, och derpå grundat hoppet örn framtida bergning, hvilken skulle deni oförskyldt frånkäntias, i händelse de nu ginge miste om en sådan säker påräknad inkomst, förvarfvad af de flesta genom trägen och mångårig tjenstgöring, så hafva 11.
St., med afseende å dessa och flera härvid förekomna omständigheter, genom förestående hemställan sökt uppfylla allt, hvad efter rätt och billighet möjligen fordras kan."
Denna hemställan var, att
Magasinsdirectms tjenstemän måtte på expectancestat med tjenstgöringsskvldighct få bibehålla sina löner.
Roman befinner sig i alldeles samma belägenhet som dessa Magasinsdirectms tjenstemän.
Han har nemi. på constitutorial innehaft sin tjenst; och jag tror derföre, att hvad R.
St. beslutat i afseende på berörde
Direcltns tjenstemän, äfven bör gälla i afseende på Roman.
Prejudieatet, i händelse denna anhållan skulle bifallas, vore dessutom icke farligt, emedan Roman är den enda Lappmarks ecclesiastikverkets tjensteman.
Jag bör dessutom fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på de verkliga missöden, som träffat Roman på hans tjenstemannabana.
Han har länge tjent såsom ordinarie tjensteman i Cancellistyrelsens expedition utan lön, emedan de 4 löner på stat, som för expeditionen Varit anslagna, innehafts af äldre tjenstemän.
Den ena af dessa löner fördelades sedermera på verkets öfriga tjenstemän, hvarigenom Roman under en senare tid åtnjutit 3oo r:dr b:co.
Vid Cancellistyrelsens indragning öfverflyttade? de tjenstemän, som varit försedda med fuflmagter, på indragningsslat; men Roman, hvilken såsom arfvode innehade sin andel af den fördelade lönen, måste deraf gå i mistning.
Han har enligt constitutorial förrättat canceilibokliållare-tjensten.
Den blef sedan indragen, och han har i följd deraf förlorat det arfvode, han derför åtnjöt.
På detta sätt har han förlorat 800 r:dr b:co.
Skulle han nu äfven gå i mistning af sitt arfvode på Lappmarks ecclesiastikfond, som han anhållit få behålla, så komme linn efter 19 års tjenstgöring, utmärkt af flit och skicklighet, att reduceras till intet.
Det är på dessa förenade skäl jag vågar anhålla om återremiss af StatsUtskls betänk.
Hr Oxehufvud, G öran Adolph:
Då jag inom StatsUtsk. biträdt det beslut, hvaruti Utsk. stadnat, anser jag för ulin pligt att upplysa, hvilka motiverna varit för Stats - Den g A(>i-i 1 e, fn; ,Utsk is afstyrkande till Prot.secret.
Romans anhållan.
Utsb. hade sig fullkomligen bekant alla de ömande omständigheter, som kunna förekomma och tala för beviljandet af någon pension åt Roman, äfvensom de missöden, som träffat honom under hans långa tjenstemannabana; men Utsk. ansåg sig förhindradt att tillstyrka någon pension på allm. indragningsstaten, då han endast hade constitutorial på sia innehafvande beställning, och ecclesiastikverket har upplyst, alt några andra tillgångar än på allm. indragningsstaten ej kunde för honom erhållas.
Det var derföre, som Utsk. ej kunde, äfven nied erkännande af hans missöden, på annat sätt, än Utsk. gjort, besvara denna K. M:s remiss, och jag tror icke, att, om R. o. Ad. sladnadé i det beslut att återremittera frågan, Utsk. kunde annorlunda förfara; åtminstone kan jag icke med min röst biträda ett annat tillstyrkande, än det nu afgifna.
Det är hardt för den enskilde embetsmannen, som uppoffrat sin lid för staten, att blifva så illa belönt; men man nödgas dock iakttaga formerna.
Det har dessutom inom StatsUtsk. blifvit framstäldt, att någon ersättning för Roman skulle kunna beredas derigenom, att hans biträde vore nödigt i det verk, som nu öfvertagit Lappmarks ecclesiastikverkets ärender; men det blef af en bland detta verks tjenstemän upplyst, att hans biträde der icke vore nödigt, och ,således skulle det arfvode, han anhållit få bibehålla, blifva en pension på allm. indragningsstaten, hvartill blott de äro berättigade, som innehaft lön på stat.
Ståndet nu beträda den bana alt förklara, det tjenstemän, som haft något arfvode, äga anspråk att erhålla pension på allm. indragningsstaten, så vet jag icke, hvar man skulle stadna.
Jag tillstyrker derföre bifall till StatsUtsk:s betänk.
På de af den siste talaren anförda skäl får äfven jag yrka bifall till StatsUtsk:s förevar, betänk.
Jag önskar lika lifligt som Hr Hofcancellcren Frih. v. Schulzenheim, att den ifrågavar. personen måtte blifva hugnad med något arfvode, emedan jag anser hans långvariga befattning i statens tjenst hafva gjort honom dertill berättigad; men jag tror, att den form, som dertill blifvit vald, ej är den rätta, och befarar, att prejudicatet i della fall vore vådligt, enär det vore betänkligt att statuera en sådan grundsats, att tjenstemän, försedda endast med constitutorial och som blott haft tillfälliga arfvoden, skulle uppföras på indragningsstat.
Orsaken behöfver jag icke utveckla; ty hvar och en inser, att det i sådant fall skulle bero af Regeringen att tillförordna hela tjenstemannacorpsep och sedan låta uppföra dero på indragningsstaten.
Deremot ser jag intet hinder för att, i händelse omständigheterna äro så ömande, sora här blifvit förespegladt, Regeringen kunde på 2:dra hufvudtitelns besparingar lemna 8o Den 9 April c. m.
Ilr Roman det arfvode, som blifvit ifrågasatt, hvartill jag tror denna titel kunna lemna tillgång såvål sorn till mycket annat.
Frih von Schulzenheim:
Jag anser mig blott börd upplysa, att min mening icke varit att söka bereda Prot.-* secret.
Roman någon pension på albri, indragningstaten.
Jag vill icke föranleda ett sådant préjudicat, att en på constitutorial antagen embetsman kunde uppföras på allm . indrägningsstaten, utan miri mening här varit, att Röman, såsom expectanceärfvode på Lappmarks écclésiasiastikföndens medel, kunde få bibehålla dén lön, han derå innehaft, mot det att han fdrtfore att biträda Statseontoret vid förvaltningen af Lappmarks écclésiastikriiédlen.
Ilr Oxehufvud:
Jag skulle icke vilja motsätta mig, hvad Frih. V. Schulzenheim begärt, och tror icke , att StatsUtsk. gjort det; öln det stätt Utsk. öppet att deruppå ingå; men betänk, inriehållér: ”k den här ofvan upptagna delen utaf Prot.secrét.
Romans underd. ansökning har Utsk. erhållit K. M:s nåd. reiriiss, med nåd. förklarande derjemte, att, genom ecclesiastikverkets inkomsters och utgifters förenande med statsverkets, någon annan indragningsstat änden allmänna ej för sökanden finnes att tillgå,” Således stod det ej Utsk. öppet att tillstyrka, det han matté erhålla något arfvode på ecclesiastikverkets stat, utah blott på allm. indfagningsstaten; och ett sådant tillstyrkande tror jag hade värit både oriktigt och orimligt.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid StatsUtskis utlåt.
Nio 4^2 gjorda anmärknir hindra désS äötägande,1 samt utlåt, således böra återremit-’ teras.
Ropades starka nej, tlandadé med ja.
N:o 4^2 blef derefter af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs ånyo Constit.Utsk:s d. 6 dennes e. m. på bordet lagda mentor.
N:o iio till R. o. Ad. samt Borgare- och BondeSt:n i anledn. af återremiss på memor.
Detta memor. är en fortsättning af Goustit.Utsk:s vanliga förfarande den sednare tiden, att icke göra afseende på ett eller flera Stånds afslag till det förslag, Utsk. framställt.
Jag har inom Utsk. reserverat mig deremot och har äfven till RiksSt:n uppgifvit förslag, huru de, enligt min tanke, kunde förhålla sig dervid; men RiksSttn hafva ej velat antaga det förslag, jag framställt
Jag har derföre frångått min första föresats att inom Utsk. reservera mig mot dylika betänk:n; men jag be sas - Dtn 9 April •, a. 81 gagnar tillfället att deremot reservera mig i Ståndet, och lar nu vördsamt tillstyrka, att R. o. Ad., i likhet med hvad förut skett, måtte ogilla detta betänk.
N:o 110 blef af R. o.
Ad. ogilladt.
Ånyo föredrogs Constit.Utsk:s d. 6 dennes på bordet lagda memor.
N:o in med förslag till ändring i i § iomom.
Frih. von Schulzenheim, Dav.:
Bland alla i Tryckfr. förordn. omförmälda ordningsstadganden är ett af de vigtigaste det, som innehålles i i § 10 morn., eller boktryckares åliggande att utsätta namn, tryckningsort och årtal; ty dessförutan vore ali controll omöjlig.
Jag tror således, att Utsk:s förslag, att nedsätta de lill 3oo r:dr utsatta böterna för första förbrytelsen emot detta stadgande, icke är ända^målsenligt.
För min del skulle jag tro, att dessa höga böter böra bibehållas, för att afskräcka boktryckare ifrån att begå en sådan uraktlåtenhet, hvilken, på sätt jag nyss sagt, gör all controll omöjlig.
Jag skulle dock tro, att fördubblingen af böterna, som för närvar, är föreskrifven för andra gången repeterad förbrytelse, är ett för högt straff; äfvensom jag anser stadgandet om boktryckeriets förlust för 3:dje gången repeterad förbrytelse vara oriktigt, så mycket mera som det är otydligt.
Man vet nemi. icke, om med boktryckeriets förlust skall förstås förlust af rättigheten att vara boktryckare eller förlust af tryckeriets materialier, stilar och pressar.
Min tanke är således, att böterna af 3oo r:dr böra bibehållas, men utan förhöjning för repeterad förseelse.
Utsk. har nu föreslagit 5o r:drs böter i det fall, att skriften ej blefve åtalad eller befunnen brottslig, men i det fall, att den blefve förklarad brottslig, bibehållandet af de förut bestämda böterna, nemi. första gången 3oo och 2:dra gången 600 r:dr samt tryckeriets förlust för 3:dje gången upprepad förbrytelse.
Jag befarar, att Utsk. dervid gjort en icke så alldeles riktig sammanblandning af 2!ne olika ämnen.
Boktryckaren synes mig böra straffas endast för sin egen uraktlåtenhet, nemi. den att icke utsätta namn, tryckningsort och årtal, emedan hans förbrytelse ej blir större derföre, att skriften befinnes brottslig.
Om man genom det föreslagna stadgandet velat förekomma en möjligen befarad öfverenskommelse emellan en författare, som vore sinnad att utgifva en skrift, den han på förhand kunde anse förfallen under lagen, och en boktryckare, som skulle densamma utgifva, utan att utsätta tryckningsort, namn och årtal, för att derigenom undandraga skriften lagens controll, så tror jag man gjort bättre, om man, i analogi med hvad Tryckfr.Iagen i 1 § 5 mom. stadgar, hade för sådana fall, att en skrift, som icke blifvit försedd med boktryckarens namn, tryckningsort och årtal, 2| H. 11 Den q, Å p r i i e. ra. bléfve förklarad brottslig, föreslagit, att boktryckaren, jemte erläggandet af de i allmänhet stadgade böterna skulle stå författareansvar.
Det nyss omnämnda mom. angår en ternlig, en likartad förbrytelse, nemi. boktryckeris anläggning utan föregående anmälan, hvilket fall närmar sig till det ifrågavar. att utgifva skrifter, utan utsättande af boktryckarens namn, tryckningsorten och årtalet, och der är stadgadt böter samt, om skriften är brottslig, att boktryckaren skall stå författareansvar.
Ett sådant stadgande tror jag står tillsammans med de i Tryckfr.lagen antagna principer; men att bestämma de böters belopp, hvilka i ordniugsväg åläggas boktryckaren, då han brutit emot ordningsstadgarna, efter resultatet af en rättegång, som möjligtvis derefter blir anställd, anser jag icke rätt.
Jag skulle således hemställa, att io mo;n. i § kunde få följande lydelse: ”Å hvarje skrift varde boktryckarens namn, tryckningsorten och årtalet utsatta; uraktlåter boktryckare sådant, bote hvarje gång 3oo r:dr.
Åtalas skriften, och befinnes den brottslig, stånde boktryckaren derjemte författareansvar.
Utsätter &c."
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. till R. o. Ad., för att utröna, huruvida detta kunde blifva Ståndets gemensamma tanka.
Om jag skulle mäta boktryckarens ansvar för försummelsen att icke utsätta sitt namn, tryckningsorten och årtalet på en utgifven skrift, efter beskaffenheten af förseelsen, så skulle jag icke anse den vara värd hvarken 3oo eller 5o r:drs böter.
En sådan försummelse kan lätt äga rum, utan att boktryckaren deri har minsta del, och den kan äga rum, äfven om han i correcturet tillsett, att tryckningsort, namn och årtal verkligen blifvit utsatta, derest någon person på hans tryckeri, för att skada honom, borttöge denna anteckning.
Jag kan således ej anse ratio legis vara någon annan, än afsigten att förekomma utgifvandet af brottsliga skrifter, som icke kunde för deras innehåll inför domstol åtalas.
Detta måste vara lagens mening.
Jag hembär således Constit.Utsk. min tacksamhet, för det Constit.Utsk. skiljt emellan det förhållande, att skriften är oskyldig, och det, att den är brottslig.
För min del tillstyrker jag, att R. o. Ad. måtte låta detta förslag till ändring af i § 10 mom.
Tryckfr.förordn. hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Jag förmodar, då jag hört en af Constit.Utsk:s ledamöter begära ordet, att han upplyser, huruvida icke Constit.Utsk. från samma synpunkt, som jag, betraktat frågan.
I anledn. af hvad jag kunnat höra af Frih. v. Schulzenheims yttrande, får jag taga mig friheten anföra de motiver, som legat till grund för dettä förslag.
Det är klart, att lagen hittills utsatt så strängt straff för ifrågavar. uraktlåtenhet endast för att förvissa sig D c ii 9 April c. m. 83 derom, att boktryckare ej må kunna undandraga tryckfrihetens väktare möjligheten att åtkomma brottslingen.
Men denna garanti är alldeles otillförlitlig; ty det skulle blifva ganska svårt för Hofcancelleren att upptäcka boktryckaren, om alsigten varit att på detta sätt ostraffadt utsprida en brottslig skrift.
Derföre föreslog jag i Constit.Utsk. en annan garanti, nemi. den, att utspridaven af skrifter skulle för dem slå författareansvar, intilldess boktryckaren eller författaren kunde upptäckas.
Denna fråga förekommer i Constit.
Utsk:s nästa mentor., och jag uppskjuter, tills det föredrages, att ytterligare yttra mig derom.
Utsk. stympade mitt förslag och gjorde det derigenom olämpligt.
Men om den ifrågavar. försummelsen att utsätta boktryckarens namn, tryck ni ngsörten och årtalet komme att begås, och skriftens innehåll visade, att afsigten ej varit att utsprida något brottsligt, utan t. ex. en oskyldig visa eller något dylikt, så vöre det obilligt och orimligt, att boktryckaren skulle fällas till de nu stadgade höga böterna samt, hvad som vore ändå hårdare , 3:dje gången förlora sitt boktryckeri, som kan vara värdt 20,000 r:dr och derutöfver.
Dessutom är det icke blott möjligt, utan äfven troligt, att sådana förseelse!' ofta nog blifvit begångna, och jag tror, att Hofcancellerer eller deras ombud funnits, som varit menskliga nog att icke göra denna omenskliga lag gällande, utan vänligen påmint boktryckaren om hans förseelse.
Meri enligt min tanke bör man ej lemna i någons magt att begå den mannamån, att samma förseelse den ena gången kunde undgå beifran och en annan gång blifva hårdt bestraffad, för att hämnas på en boktryckare, sorn i öfrigt kunnat vara obehaglig för vederbörande.
Jag tillstyrker derföre II. o. Ad. att låta Utskrs förslag hvila till nästa riksdag.
Ingenting är genom förändringen förloradt; ty upptäckes boktryckaren, så får han, om skriften är brottslig, ändock böta såsom förut varit stadgadt, samt skall han, derest författaren ej upptäckes, äfven stå författareansvar, hvarom särskildt stadgande i detta mom. ej behöfves, enär 8 mom. af i J stadgar, att boktryckare, som ej företer författarens namnsedel, sjelf skall stå författareansvar.
Hr von Troil, Emil: Den förändring, Constit.Utsk. föreslagit i det nu föredragna betänk., är visserligen mindre väsendtlig; men jag anser den likväl innebära en bestämd förbättring, och vågar tio, att detta betänk, är det bästa, vi från Constit.Utsk. erhållit på nära års tid.
Jag tror således det vore orätt, alt R. o. Ad. skulle uttrycka en opinion, sorn. kunde synas ogilla detsamma, hvarföre jag tillstyrker, att R. o. Ad. mätte antaga betänk., för att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
I anledn. af hvad Hr Ccr derschjöld behagat anföra, tror jag mig höra förklara, atf cn 9 April c. ra. jag ej kan påminna mig, att, åtminstone linder den tid jag förvaltat Hofcancellers-embetet, någon sådan förbrytelse, sorn den nu ifrågavar., blifvit anmäld utan påföljd, eller att någon sådan fråga blifvit af Hofcancellers-embetet arbiträr! nedlagd.
Hvad för öfrigt angår sjelfva hufvudfrågan, hvarpå jag visserligen ej lagger särdeles vigt, har jag endast trott, att samma allm. rättsbegrepp borde gälla i afseende på såväl högre som lägre grader af straffbestämmelser, att ingen bör göras beroende af en annan persons mer eller mindre brottslighet.
Enligt Utskts förslag skulle dock boktryckarens straff förhöjas eller förminskas i mån af författarens brottslighet eller obrottslighet.
Jag skulle likväl tro, att den plikt, som ålägges boktryckaren för öfverträdelse af Tryckfr.- lagen, endast bör hänföras till hans egen förseelse och icke bero af andras felaktighet.
Jag skall icke vara envis i denna sak, och om ingen annan ledamot af R. o. Ad. delar min tanke, lärer den propos., jag begärt, blifva med nej besvarad samt frågan snart vara afgjord.
Till hvad jag förut anfört vill jag blott taga mig friheten att, såsom bevis på lagens orimlighet, tillägga, att om en boktryckare försummat att utsätta sitt namn, tryckningsorten och årtalet på en skrift, den han likväl, utan att observera försummelsen, öfverlemnade till Hofcancelleren, så skulle han äfventyra ett straff, som måhända uppginge till 20,000 r:dr, oaktadt sålunda tydligen vore ådagalagdt, det hans afsigt ej kunnat vara att undandraga controllerande-magten möjligheten att åtkomma honom.
Jag får dessutom nämna, att jag nyligen fick en uppsats införd i en periodisk skrift, nemi. min afhandling om choleran, men derjemte begärde af boktryckaren att få några exemplar särskildt afdragna för mig; och då gjorde en händelse, att jag vid correcturläsningen observerade, det han glömt att på dessa ark utsätta sitt namn, tryckningsorten och årtalet, i följd hvaraf han kunnat äfventyra hela sin välfärd.
Jag hoppas derföre, att R. o. Ad. ej drager i betänk. att godkänna Utsk:s förslag. H. Ex.
Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.:
En värd talare, Hr v. Troil, har nämnt, att den föreslagna förändringen i 10 mom. 1 § Tryckfr.förordn. vore oväsendtlig; men han trodde likväl, att det var ett af de bästa förslag, hvarmed Constit.Utsk. inkommit.
Jag medger fullkomligt, att det kan anses vara hårdt, om, genom en boktryckares uraktlåtenhet att utsätta sitt namn, tryckningsorten och årtalet, han skulle blifva belagd med böter af 3oo r:dr första samt 600 r:dr andra gången och han tredje gången skulle förlora sitt boktryckeri; men jag tror icke, att den förändring, som Constit.Utskts förslag innehåller, är en så verklig förbättring, som man trott den skulle vara.
För mig synes förslagets ordställning vara sådan, att om skriften är obrottslig, Den 9 April e. m. 85 så skall för hvarje gång, som en boktryckare ej utsätter sitt namn, tryckningsorten och årtalet å en från hans tryckeri utkommen skrift, han blott behöfva betala 5o r.‘dr.
Om en sådan uraktlåtenhet första, andra och möjligen 3:dje gången kan härröra af glömska, så synes mig, att mau dock ej i en grundlag bör uppmuntra honom att begå denna uraktlåtenhet 20 gånger, om han vill betala iooo r:dr.
Om detta är meningen, så synes det mig rättare att stadga:
A hvarje skrift, som till sitt innehåll är obrottslig, må boktryckaren icke utsätta sitt namn, tryckningsorten och årtalet, hvarje gång han vill för denna skrift erlägga 5o r:drs böter.
Det synes mig, att uraktlåtenheten någon gång bör upphöra, då Tryckfr.lagen grundar sig derpå, att ingen skall få anlägga tryckeri och derifrån utgifva skrifter, utan att utsätta sitt namn, tryckningsorten och årtalet.
Derföre, och om man också anser, att de nu stadgade böterna och den påföljd, som för 3:dje gången skedd uraktlåtenhet är stadgad, äro för hårda, bör man dock icke, då man vill bereda en lättnad för uraktlåtenheten att utsätta namn, tryckningsort och årtal å en för öfrigt obrottslig skrift, i en grundlag införa ett stadgande, hvilket kan lemna en boktryckare, som har råd att erlägga 5o r:dr, för det han icke utsätter sådant, fullkomligt grundlagsenlig rätt att repetera det 5o gånger.
I anledn. af den siste värde talarens yttrande skall jag blott utbedja mig att få nämna, att antingen upptäckes boktryckaren eller upptäckes han icke.
I sednare fället är det likgiltigt, huru stor plikten är, ty då drabbar den honom icke; men upptäckes han, så hemställer jag, huruvida det ej är tillräckligt, att han får erlägga dessa böter af 5o r:dr och dessutom stånda författareansvar, såvida han ej uppger författaren.
Här är således ingen fara å färde.
Ingen skada sker med dessa mildrade böter; endast tillfälle betages lagens handhafvare att kunna utöfva mannamån och störta den, som kan hafva gjort sig personligt obehaglig.
Jag anser derföre vigtigt, att Utsk:s förslag antages.