Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rom icke byggdes på en dag, så kan man ock icke begära, att nu på en gång bakar och fyrar skola anläggas på alla de ställen, der de möjligen skulle kunna göra nytta eller vara af behofvet påkallade, lör såvida skeppsfarten skall utan afseende på mörker eller svår väderlek kunna oafbrutet fortgå ända till dess årstiden lägger oöfvervinnerliga hiuder mot dess fortsättande.
Uppå dessa skäl har Utsk:t kommit till det slut, Betänkandet omförmäler; och som jag, för mili del, anser dessa skäl ganska giltiga, så anhåller jag att R. och Ad. täcktes bifalla förevarande Betänkande. llr Montgomery, Robert Nils Germund:
Ogerna up träder jag för att tala mot en fråga sådan som den nu förevide, der en relativt ringa upoffring kan rädda både gods till icke obetydligt värde och menniskolif, som icke kunna värderas i penningar.
Likväl anser jag mig hafva haft fullt giltiga skäl att uti Utsk:t afstyrka bifall till det ifrågavide förslaget om nya fyranläggningar.
Jag anhåller att i det fallet få till besvarande uptaga några af de anm:r, som blifvit framstälde.
Posse har sagt, att som R.
St:r nu beviljat frikostiga anslag till landtkommunikationer, så borde man ock anvisa medel till förbättrande och betryggande af kommunikationer på sjön.
I afs. derpå får jag nämna och erinra, att R.
Riksdagen obestridligen visat särdeles frikostighet uti beviljandet af anslag för sistnämnde ändamål.
Man inhemtar af Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.-o. Ekon.Utsk:ts Utlåt.
N:o 15 och Mern.
N:o 32 vid sista Riksdagen, huru R.
St:r då biföllo följ. anslag, nemi. för en fyr på Brämön 40,000 rdr, för en fyr på Agön 15,000 rdr, för upförande af 3:ne fyrar, en på Bjuröklubb, en på Hernöklubb och en på Björn, 89,000 rdr, för anskaffande och utläggande åfelt fyrskepp på Finngrunden 70,000 rdr, för 2:ne fyrar å Gottska Sandön S32 Den 18 Februari f. in. 130.000 rilr eller tillsammans 344,000 rdr rmt.
Vid denna Riksdag bar K.
M:t för anläggande af en fyr vid; Sandhammaren begärt 181.000 rdr.
Uti betraktande häraf och då man derjemte eftersinnar vårt lands närvide mindre gynnsamma finaneiella ställning, så kan jag för min del ieke vara af annan öfvertygelse än att representationen gör rätt uti att uti förevarande fall stadna vid K.
Mits förslag.
Grefven har äfven ansett att vårt Svenska fyrväsende icke hunnit den fullkomning, som andra länders.
Deri tror jag att Grefven alldeles misstagit sig.
Jag har nyligen läst uti en Engelsk tidning att en af Engelska amiralitetet nedsatt kommission för fyrväsendets ordnande upgifvit att det icke finnes något land mer än Sverige, från hvars fyrväsende denna kommission kunnat hemta några uplysningar.
Ett sådant vitsord torde ådagalägga att vårt fyrväsende, jemförelsevis med andra länders, icke trefinner sig på så dålig fot, och jag skulle sål. tro, att för närvarande icke är skäl att bifalla hvad Grefven föreslagit, utan får jag tvertom, med afslag derå, anhålla att R. o. Ad. ville bifalla Utskits framställning i denna del.
Den under sednare åren tillta gande sjöfarten på Bottniska viken har gjort en tillökning uti fyranläggningar nödvändig.
Fyrars behöflighet var mindre fordom än nu, sedan handel och kommunikation olika länder emellan så betydligt förökats.
St.-r gåfvo också vid sisth Riksdag ganska rundliga anslag till fyrväsendets förbättrande; men, detta oaktadt, återstår dock mycket, som för sjöfartens betryggande är af väsendtlig vigt.
Hvad som i första rummet bör ifrågakomma, är fyrfartyg å Sydostbrotten och Grundkallegrundet.
Undersökning af sistnämnde grunds beskaffenhet har blifvit gjord, ehuru icke tillräckligt fullständigt, för att kunna med någon bestämd säkerhet afgifva yttrande deröfver, och så långt gjorda undersökningar sträeka sig, synas de utvisa att bottnens beskaffenhet icke är tjenlig för ett fyrfartygs förläggande vid detta grund, hvilket är af behofvet högeligen påkalladt, och bör ske, om tjenlig ankarsättning kan påträffas.
Kallegrundets belägenhet är nemi. sådan, att alla fartyg, som skola segla genom den trånga Gräsö- och Alands Gvarken, måste passera helt nära intill detta grund.
Både Sydostbrotten och Kalle grundet äro långt aflägsna från land, så att, i händelse af inträf fande mörker eller tjocka, landkänning icke gifver någon ledning för bestämmande af fartygets ställe.
Fyrfartyg äro derföre på båda ställena behöfliga; men om Statsverkets tillgångar icke nu skulle medgifva anslag till 2:ne, så bör åtminstone medel anvisas för ett fyrfartyg, och i sådan händelse vore lämpligast att R.
St:r ville till K.
M:ts disposition ställa det erforderliga beloppet, och låta det bero på skeende undersökningar, om fartyget skall förläggas på Kallegrundet eller Sydostbrotten, anseende dock R.
St:r angelägnast att förstnämnde grund dermed förses.
En blifvande
Riksdag må sedermera tillkomma att bevilja, livad som för ytterligare ett fartyg kan finnas erforderligt.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Hr Skogman, Carl Joli.
Jag är redan uti de fleste punkter förekommen af Hr Montgomery m. fl. föregående talare.
Om man endast skulle betrakta denna fråga ur en allmän synpunkt, så skulle jemväl åtskilliga andra fyranläggningar vara särdeles önskliga; men då våra tillgångar icke äro tillräckliga för att nu på en gång förse våra kuster med dylika anläggningar, så måste man, vid fråga om anslag derför, rätta sig efter den större eller mindre behöfligheten deraf K.
M:t har uti dess till R.
St. afgifna nåd.
Propos. ang:de
Statsverkets tillstånd och behof föreslagit en fyrinrättning vid Sandhammaren; och jag anser denna anläggning uti närv:de ögonblick vigtigare än någon annan.
Efter Utsk:ts åsigt lärer en anläggning af fyr vid det s. k.
Grundkallegrundet i första rummet böra ifrågakomma; men som hafsbottnens beskaffenhet derstädes är särdeles ogynnsam för ett sådant företag, så torde först en undersökning rörande förhållandena böra företagas.
Jag vill icke ingå uti någon strid härom, men kan dock icke undgå att hysa några betänkligheter i afs. på denna anläggnings företräde framför åtskilliga andra.
Då återremiss blifvit begärd, vill jag dock ej emotsätta mig sådan.
Detta Betänk, är ett bevis, bland många andra, uppå våra formers ovighet och besynnerlighet.
Vi känna att K.
M. hemställt om anslag till en fyr på Sandhammaren, hvilken fråga varit behandlad af StatsUtsk:t ensamt.
På samma gång hafva vi här diverse fyranläggningsanslag, hvilka utgjort föremål för Sammaus.
Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts handläggning.
Men, som saken är, måste man ock taga den, och detta är nu ett förhållande, som f. n. icke låter sig hjelpas.
I afs:de å den nu föredragna punkten, instämmer jag helt och hållet med de talare, hvilka yrkat återremiss deraf.
Från långliga tider tillbaka har klagan försports att bristen på fyrar vid våra kuster varit ett stort hinder för vår handel och segelfart samt bidragit till mångfaldiga olyckor och alltför många menniskolifs spillande.
Jag kan icke undgå att finna, det man haft allt skäl för denna klagan.
— Vid sisth Riksdag försökte R.
St:r att afhjelpa denna brist.
Då blef ock, som redan en föreg:de talare omnämnt, flere fyrar beslutade.
Deras antal är likväl ännu ej på långt när tillräckligt.
Då vi erinra oss, huru långsträckta våra kuster äro, kunna vi nemi. ej finna annat än att vi måste hafva ett stort behof af sådana anläggningar.
Jemlikt K. M:s och LotsDirektörens yttrande i ämnet, är fyranläggningen vid Sydostbrotten bland de anläggningar af denna art, som uti ordningen härnäst förekomma, ansedd vara af största vigt för sjöfarten; men såsom skäl, hvarföre icke anslag derföre blifvit hegardt, upgifves, att K.
M. icke ansett sig böra f. n. framkomma S34 Den 18 Februari f. m. med några ytterligare förslag att för dessa behof taga Rikets tillgångar i anspråk.
Likväl tror jag att få anslag iiro af så stor vigt, som anslag för fyrar, å lämpliga ställen anlagda.
Min åsigt är fördenskull att, om 100,000 rdr komma att vid denna Riksdag för dessa inrättningar anslås utöfver hvad af K.
M. derför blifvit hegardt, så skulle dessa medel vara särdeles väl använda.
Som äfven Hr Lilliehöök omnämnt, att han icke anser lämpligaste stället för en sådan fyrinrättning med säkerhet ännu vara funnen, tror jag rättast vore, att ställa ett anslag af ofvanupgifna belopp till K.
M:s disposition, för att användas å ställe, K.
M. dertill kunde finna fördelaktigast.
På dessa skäl får jag förena mig med de Hrr, som yrkat återremiss; och anser mig, i sammanhang dermed, böra hemställa att äfven följande punkt måtte återremitteras.
Hr Gr:n o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels återremiss deraf, framställde H.
Exc. propos. först å bifall till Utsk:ts förev.-de hemställan, dervid svarades många nej jemte några ja, och sedermera å punktens återremitterande, då svaren utföllo med ganska många ja, blandade med nej; och förklarade H.
Hr Nordenfelt begärde votering, men, innan förslag till voter.- propos. hunnit upsättas, anmälde sig och yttrade Hr Nordenfelt:
Som flere ledamöter hemställt, att jag måtte återtaga min begäran orri votering, så vill jag, med ani. af de uplysningar, som mig tillhandakommit rör:de denna frågas behandling uti de öfriga Stånden, icke vidhålla mitt uti berörde hänseende gjorda yrkande, utan afstår. 3:dje punkten.
Med afs:de uppå hvad blifvit anfördt vid nästföregide punkts behandling, anhåller jag vördsamt om återremiss äfven af denna punkt.
Afven jag får, på förut anförda skäl, anhålla om återremiss af denna punkt.
De skäl, hvilka af mig anfördes förbifall till förra punkten, äro för mig lika gällande i afs:de uppå den nu förev:de; hvadan och ehuru jag, sedan återremiss numera blifvit äfven derå begärd, motser utgången, likväl anser mig, i öfverensstämmelse med mina förut yttrade åsigter, böra yrka på bifall till Utsk:ts uti denna punkt framställda förslag.
Då den diskussion, som föranledde åter remiss af den nästföreg:de punkten, icke allenast behandlade nämnde punkt, utan äfven den nu under öfverläggning varande, enär de Den 18 Februari f. m. 535 talare, som i ämnet yttrade sig för återremiss, yrkade, att de ifrågaställde anslagen skulle beviljas till ettdera af dessa föremål, så föreställer jag mig ock att R. o. Ad. bör bevilja återremiss af denna punkt.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att derunder yrkats så väl bifall till, som återremiss af Utsk:ts uti förev:de punkt gjorda framställning; hvarefter och sedan propos. å bifall till Utsk:ts hemställan blifvit framställd och besvarad med många nej och några ja, propos. å återremiss deraf gjordes och besvarades med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-
Utsk:ts d. 8 och 11 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 4, i ani. af väckte motioner om åtskilliga lotsars förseende med däckade båtar på Kronans bekostnad.
Vi finna att såväl enskilda ledamöter af EiksStrn uti deras vid innev:de
Riksdag väckte motioner vitsordat gagnet af lotsbåtar, som äfven att LotsDirektören och Förvaltningen af Sjöärenderna förordat den stora nyttan och nödvändigheten af 20 större lotsbåtar.
Utsk:t har deremot icke funnit skäl att tillstyrka anskaffandet af mer än 12 sådana båtar.
Jag för min del anser att det vore enl. med den rätta principen för sparsamhet att i dess helhet bifalla det uti förev:de Utlåt, omhandlade, samt af vederb:de myndigheter förordade förslag.
Sparsamhet med Statens tillgångar finner nemi. hvar och en vara högst nödvändig och nyttig; men om denna sparsamhet öfverskrider vissa gränser, så blir den i stället — slöseri; och detta fall inträffar nu, om man, genom att uraktlåta att anskaffa tillräckligt antal lotsbåtar, upställer för sig oöfvervinnerliga hinder att kunna, på sätt vederbör, tillgodogöra sig våta lotsars skicklighet.
Sådana tillfällen inträffa nu icke sällan, då lotsarne icke utan verklig fara under hårdt väder måste, på de ytterst bristfälliga båtar de hafva, gifva sig ut ibland skären.
Det beror då ofta på en slump, huruvida lotsarnes hjelp kommer för sent eller icke.
Om man uti detta afstde anställer jemförelse med förhållandet uti främmande länder, så torde denna jemförelse icke utfalla så särdeles fördelaktigt för vårt laud.
Må man endast erinra sig de stora lotsbåtarne på Danska kusten, äfvensom på en del af den Norska.
Den ringa sjöfarten, de låga lotspenningarne göra det till en omöjlighet för våra fattiga lotsar att sjelfva underhålla sina båtar.
Vid sådant förhållande synes det mig onekligen billigt att Staten mellankommer.
Utsk:t har uttryckt den åsigt, dels att Staten ej behöfde au - .vte l>en 18 Februari t. in. visa medel vidare nu till båtarnes första upsättning, dels att kostnaden för deras framtida underhållande skulle kunna hemtas antingen från Handels- och Sjöfartsfonden eller från hvad förut blifvit lots- och fyrväsendet anvisadt.
Såväl Förvaltningen af Sjöärenderna sorn LotsDirektören hafva dock tillkännagifva att underhållet af dessa båtar bör ske i likhet med hvad som eger rum med dem å vestra kusten, hvarest, som vi känna, Staten på några stationer underhåller präktiga båtar.
Hvad särskildt Handels- oeh Sjöfartsfonden beträffar, lärer ieke vara obekant, att nämnde fonds tillgångar anlitas för åtskilliga andra ändamål.
A vestra kusten hafva lotsarne ofta tillfällen till extra inkomst; men å flere andra trakter är våra lotsars belägenhet högst beklagansvärd och förtjent att behjertas.
Het är verkligen af nödvändigheten påkalladt att vi vidtaga några kraftiga mått oeh steg att förbättra deras ställning, för såvida ieke vårt lands anseende bland civiliserade nationer skall alltför mycket lida deraf, att utländningen, så snart han närmar sig vår strand, mötes af anordningar, som vittna om en för långt drifven sparsamhet, hvarigenom lif och gods sättas på spel.
På de skäl, jag nu anfört, hemställer jag vördsamt om bifali till Hr
Trägårdhs förslag eller om anslag af 40,000 rdr till anskaffande af 20 st. större däckade lotsbåtar.
Som jag för min del nr af den åsigt, att en vacker början till ett bättre system uti förev:de fall blifvit gjord genom beviljande af anslag för anskaffning af 12 st. däckade lotsbåtar, tager jag mig friheten att tillstyrka bifall till Utsk:ts förslag.
Med afs:de å det stora antal ställen å Svenska kusten, der lotsbåtar kunna beliöfvas, samt kännedom om huru obetydlig sjöfarten uti våra farvatten i förhållande dertill är, tror jag det icke vara skäl att nu på en gång nedlägga för stora kostnader på anskaffning af dessa båtar.
Den jemnförelse. som en föregide talare anställt mellan våra lotsbåtar och dem i Öresund, torde påkalla något närmare skärskådande.
— Man kan icke förundra sig deröfver, att lotsarna skola hafva en större förtjenst än annorstädes på en punkt, der den starkaste sjöfarten är sammanträngd.
På våra kuster åter är sjöfarten spridd och fördelad på en mängd ställen, der det verkligen icke skulle löna sig att hålla en båt, ännu mindre lotsar.
Under förutsättning att de fyr- och båk-afgifter, som ingå till lotskassan, kunna för lotsbåtarnes underhåll användas, tror jag fördenskull icke att några särskilda anslag för berörde ändamål äro nödvändige.
Uti öfverensstämmelse med hvad jag vid niistföreg:de fråga yttrat rör:de olämpligheten att uppå enskilda motionärers förslag tillstyrka stora utgifter för ändamål, i afs:de hvarå man ofelbart kan förutsätta, att Konungen, för den händelse han anser dem nödiga och statsmedel dertill disponible, skall till 11.
St;r i sinom tid inkomma med Propos, i ämnet, — hade äfven Den 18 Februari f. in. min lanke inom Utsk:t varit att motsätta mig förev:de motioner om åtskilliga lotsars förseende med däckade båtar på Kronans be kostnad; men, sedan jag öfvervägt de till förmån för törslaget framställde skäl och insett omöjligheten för våra lotsar att uti storm och svårt väder utan ögonskenlig lifsfara kunna gå ut bland skären, så har jag ansett mig icke kunna undgå, att med min röst understödja det beslut, hvartill Utsk:t uti denna fråga kommit.
En föregide talare, Gr.
Posse, har klandrat Utskit derföre att steget ieke tagits fullt ut, d. v. s. derföre, att Utsk:t icke tillstyrkt anskaffning af 20 i st. f. 12 båtar; men Utsk:t, som, erkännande gagnet af de utaf motionärerna föreslagna lotsbåtar, likväl ansåg Statens tillgångar icke f. n. tillåta en allt för stor tillämpning af förslaget, trodde sig, efter mitt förmenande, med allt skäl hafvu gått långt nog, när det, på grund af enskilda motionärers begäran, tillstyrkte R.
St:r att anvisa ett belopp af 24,000 rdr rmt till 12 st. sådana båtar.
Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad:s tid med utförligare ordande i ämnet, utan anhåller endast att få förena mig med de talare, hvilka yrkat bifall till förev:de Utlåt, Gr.
Som jag i allmänhet är af den åsigt att man icke bör vidtaga halfmesyrer, kan jag äfven uti förev:de fall icke finna skäligt att sönderdela denna fråga, så att den, Riksdag efter Riksdag, skall till ny behandling förekomma.
På det sättet kan man motse att tid efter annan blifva öfverhopad af en svärm ständigt återkommande motioner uti samma ämne.
Då flere talare här sökt bekämpa min i frågan yttrade åsigt, anser jag mig dock böra, såsom ytterligare stöd för densamma, åberopa LotsDirektörens hemställan i ämnet; och får slutligen, uppå de af mig förut anförda skäl, fortfarande yrka att förslaget i dess helhet måtte bifallas.
Uti huf vudsaken råder den lyckliga öfverensstämmelse mellan Sammans.
U t sk :t, LotsDirektören och Chefen för SjöförsvarsDepart:t,, att gagnet af de utaf motionärerna föreslagna lotsbåtar blifvit af samtlige upräknade myndigheter vitsordat.
Det är endast någon skiljaktighet i afs:de på det belopp, som bör f. n. anvisas för nämnde ändamål.
Posse har yttrat att det icke vore skäl att vidtaga halfmesyrer, utan att man bör taga steget fullt ut, genom att bifalla 20 båtars byggande, såsom LotsDirektören föreslagit.
Med afs:de härå tillåter jag mig fästa upmärksamheten på det förhållande, att, äfven om man skulle lemna bifall till ifrågav:de 20 båtars byggande, likväl icke steget blifvit fullt uttaget, ty LotsDirektören hemställer, att »till en början 20 af de ifrågaställde större båtarne måtte få anskaffas».
Vi finna således att genom bifall till LotsDirektörens hemställan icke allt blifvit gjordt, som ansetts böra ske.
Jag för min del tror att, då Utsk:t afstyrkt ett anslag, som Chefen för SjöförsvarsDepart:t ansett sig icke kunna begära, enär bemälde Chef antagit att medel till berörde förslags förverkligande 538 Deu 18 Februari f. m. ej kunde vid detta Riksmöte erhållas, Utsk:t gått, så långt det kunnat och bort, då det tillstyrkt R.
M:s disposition för nästa statsregleringsperiod anvisa ett belopp af 24,000 rdr för anskaffning af 12 st. däckade lotsbåtar.
På grund af hvad jag nu anfort, hemställer jag att R. o. Ad. måtte bifalla hvad Utsk:t här föreslagit.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att under densamma yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag och dels bifall till Hr Trägårdhs motion, att 40,000 rdr rmt måtte anvisas för anskaffande af 20 större däckade lotsbåtar samt 150 rdr s. m. såsom årligt bidrag till båtarnes underhåll.
Efter framställda propos:r först å bifall till Utsk:ts förslag och sedermera å bifall till Hr Trägårdhs ofvanberörde motion,' hvilka båda proposu- besvarades med många ja och nej i blandning, gjordes förnyad propos. å bifall till Utsk:ts förslag, och då dervid svarades starka ja tillika med många nej, förklarade H.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk;ts d. 8 och 11 dennes bordlagde Betänk.
N:o 28, i ani. af väckte motioner, dels om utfästande af belöningar för de tjenligaste läroböcker vid den första undervisningen i kristendomen, och dels om inskränkning i katekesutanläsningen.
Hr v. Kraemer, Gustaf Fredr.:
Besv.- och Ekou.- Utsk:t har, rörande de båda frågor, som nu utgöra föremål för R. o.
Ad:s öfverläggning, kommit till resultater, som synas mig med allt, skäl föranleda till några anm:r.
Kyrkoherden Wennerström föreslår uti en hos Högv.
PresteStåndet väckt motion: »att R.
St:r »måtte hos K.
M:t, i und. anhålla, det Högstdensamme täcktes germon) utfästade belöningar i nåder upmuntra till författande af lä»roböcker i kristendomen, tjenliga för den första undervisningen och »så affattade, att utanläsning kunde, så vidt möjligt vore, und»vikas.
» Denna motion finner Utsk:t sig icke kunna tillstyrka, på den grund »att, som förslag till en sådan undervisningsbok blifvit, på »K.
M:ts nåd. befallning af dertill utsedd komitté utarbetadt och »vid iunev:de riksmöte till Högv.
PresteStåndets förnyade gransk»ning öfverlemnadt, så vore det så mycket, olämpligare att tillstyr»ka bifall till motionen, som ett sådant bifall skulle innebära lik»som en på förhand uttalad förkastelse af detta komitterades för»slag. » Härutinnan kan jag, för min del, icke instämma.
Ty, utom det att så skarpa anm:r blifvit framstälda mot ofvannämnde komitterades förslag, af så väl sjelfva PresteStåndet vid sitstförflutne Riksdag, som äfven af Domkapitlen, då det var öfverlemnadt till deras ompröfning och utlåtande, och särskildt af den store veten - Den 18 Februari f. m.
Ä39 skapsmannen och skriftställaren, nu mera aflidne Biskop Agardh, — utom det, säger jag, att det sålunda varit utsatt för en så skarp kritik, att man kan, icke utan skäl, betvifla, huruvida det någonsin i sin helhet blifver antaget, — så, äfven om detta blefve händelsen, kan jag dock icke finna annat än att Kyrkoherden Wennerströms hemställan är ganska motiverad.
Under den diskussion, som för icke längesedan, på detta rum, föreföll ang:de framstäldt förslag till omarbetad kyrkohandbok, uttalades, och med rätta, den åsigt, att kyrkohandboken, och jag skulle äfven vilja tillägga psalmboken, borde så sällan och så litet som möjligt förändras, emedan dessa religionsböcker,imån af högre ålder, blifva folket mera förtrogna och vinna ökad helgd och vördnad, till den grad att det mer änöfverskyler en eller annan oegentlighet, en eller annan felaktighet.
Sa kan deremot icke förh:det vara med en lärobok.
Ber måste väl målet vara att söka upnå det möjligast bästa i sitt slag och att, så snart ändamålsenliga förändringar, vare sig till innehåll, eller till formel upställning, framställas, desamma skyndsamlingen antaga och vid undervisningen införa.
Detta medgifvet, vore det sål. af stor vigt, att genom utfästade premier hålla frågan öppen, hålla författareverksamheten riktad åt detta håll, och till ytterligare bevis för nyttan häraf kunna älven från utlandet exempel citeras, hurusom dylika pris verkat ganska välgörande i andra länder.
Så utsattes i England, för några år sedan, premier för den bästa skrift i ett med detta beslägtadt ämne, nemi. rörande Sabbatens helgd, och häraf framkallades en, numera i hela Europa känd och älskad, liten skrift »Perlan bland dagar» benämnd.
Jag anser det äfven särskildt af den orsak så mycket mer nödigt, som komitterades förslag bibehåller den, i min tanka, olyckliga formella upställningen i frågor och svar, en form, som ovilkorligen medför och ålägger utanläsning, då deremot enligt min åsigt den rätta upställningen vore den, som Kyrkoherden Wennerström i sin motion omförmäler, eller »i fortlöpande text med underställda frågor».
Men detta sammanhänger med den andra frågan eller utanläsningen, som jag anser för den vigtigaste delen af detta Betänk., och till hvilken jag nu skall be att fä öfvergå.
Utsk:t vill nemi. icke blott bibehålla denna utanläsning, utan äfven auktorisera den såsom ett godt!
Detta förvånar mig i sanning, då så väl enligt min egen öfvertygelse, som enligt alla deras mening, hvilka jag haft tillfälle höra i frågan, man tvertom måste anse den vara — ett verkligt ondt.
De skäl, Utsk:t anförer, äro också så svaga, att jag betviflar de tåla vid en närmare granskning. Utsk:t säger: »Sanningar, som man säkert och troget fästat »i sitt minne, blifva ingalunda derigenom för förståndet och efter»tankan otillgängliga, utan tvärtom bana sig ofta just på detta sätt »väg dertill.
Att minnas något och att tänka derpå och förstå det, »kan väl icke utesluta hvartannat, och det vill derföre synas, som »skulle den tanklöshet, hvilken motionärerna anse vidlåda katekesens »utanläsuing, icke stå i något omedelbart samband dermed, helst »innanläsningen likaledes kan lida och alltför ofta lider af samma »fel.»
Jag vill visserligen icke förneka, att minnet är en god sak, fl 40 Oeii 18 Februari f. in. att det är en nödvändig faktor vid allt lärande, men — det är begreppsminnet, ej ordminnet.