Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så snart jag hunnit få svar från Hull och andra ställen, dit jag skrifvit, för att erhålla i64 Den 26 Mars e. ra. ytterligare upplysningar, skall jag ej underlåta att antingen på trycket allmängöra mina åsigter, eller ock härstädes inför Hogloflige Ridderskapet och Adeln framlägga dem, så att en och hvar må kunna bedöma planens möjlighet.
— Att England nu, och Sverige, ingalunda kunna förliknas i allt hvad som rörer industri och rörelse, det medgifver jag visserligen, men skillnaden mellan Sverige nu och England, då första Canalen anlades i detta land, eller år 1756, tror jag icke skall vara särdeles stor, utan att vi stå ungefärligen på samma punkt af upplysning, som England då.
Jag är likväl öfvertygad, att England har att tacka sina Canaler för den hastiga tillväxten i sin industri och rörelse.
Delta insåg ock Engelska folket, hvilket synes af det monument det uppfört åt Chatham i Guild Hall i London, å hvars piedestal läses:
Ät den Minister, som först upptäckte medlen att komma handeln och industrien att blomstra under kriget ännu mer än under freden.
För öfrigt tror jag, att den patriotism, som lifvade Hertigen af Bridgewather, var just densamma, som den värda Talaren sagt lifvade CanalBolagets Actietecknare, nemligen förenandet af fäderneslandets interesse med utsigten till egen förmån; åtminstone berättigar utgången lill detta omdöme, ty Hertigen af Bridgewather depenserade på Canalen 3oo,ooo £ Sterb, och erhåller nu i årlig inkomst 60,000 £
Den 26 Mars e. m. »65 Sterb, sedan alla kostnader äro afdragne.
Jag tror för öfrigt, att så1 länge man minnes namnen Ruuth, Hermelin, Ahlströmer, Maclean m. fl., skall man ej med fog kunna förebrå fäderneslandet och denna församling, att icke patrioter kunna uppstå i Sverige, hvilka äro färdige att uppoffra allt för fäderneslandet.
Då emellertid den värde Talaren ansett England och Sverige icke kunna jemnföras, vill jag öfvergå till ett annat Iand, hvilket, af alla jag sett eller hört omtalas, torde vara det, som har största likheten med Sverige, jag menar Skottland.
Ingen, som läst Scottska Historien, lärer neka, att icke Sverige nu står högre än Skottland, då, efter 1707 års rebellion, Martial-lagen blef derstädes proclamerad.
Regeringen ville då företaga åtskilliga mått och steg, för att lifva industrien samt underlätta communicationerne.
Bland de städer, hvilka mäst lade sig emot dessa förändringar, var Glasgow, hvilken förespådde sig deraf sin nära förstöring.
Då emedlertid Martial-lagen gällde, hjeipte icke detta motstånd, utan förändringarne blefvo gjorde.
Följden har också icke uteblifvit; ty då Glasgow J707 räknade icke mer än 14.000 innevånare, räknade den redan 1807, 114,000, och har nu nära 200,000.
Då sedermera staden blef i behof af en hamn, emedan stora skepp icke kunde gå upp till Glasgow, föreslog man att anlägga den vid staden Dumbarton, hvars innevånare emedlertid la - 166 Den 26 Mars e. ra. de sig deremot, emedan denna anläggning skulle förstöra freden i staden, och förorsaka stegring å lifsmedlen , samt på flere andra skäl.
Hamnen blef derföre anlagd vid Pörte Glasgow, hvilken deraf blifvit en ganska välmående stad, under det att Dumbarton är samma obetydliga plats som förr.
Jag tror dessa exempel icke äro så långt ifrån dem vårt eget land erbjuder.
Jag är äfven af dem sorn tro, alt vi böra vårda och fullborda Götha Canal, derföre att den är årsbarn med vår frihet; visst icke derföre att jag tycker, att detta monument af huggen sten behöfves för 1809 års händelser (Historien har redan ristat dem i sine taflor, och jag och mine jemnårige förvara minnet deraf i våra hjeltan, och skola troget öfverlemna detsamma till dem, som skola efterfölja oss); men förhållandet är, att då en Nation befinnar sig i en så critisk ställning som den Svenska 1809, då känner den sin egen kraft, då inser den hvad som verkligen i alladelar tillhördess lycka och nytta, och handlar derefter.
Så beslöts Götha Canal; och jag är öfvertygad, altman 1809 långt rättare bedömde och insåg dess nytta, än nu.
Öfyertygad derom, samt att intet kraftigare medel finnes för industriens upphjelpande än underlättade cornmunicationer, måste jag också ynka Canalens fullbordande.
Jag skulle vilja, att. desse män, hvilka år 1809 räddade Sverige, då de en gång, enligt naturens ordning, Den 26 Mars e. m. 167 lemna detta rum, kunde säga:
Vi mottogo ett fädernesland, sönderslitit, olyckligt, fattigt, utan communicationer, utan näringar och handel; vi lemna det lugnt, rikt, med lättade communicationer och blomstrande.
Flere yrkade åter på proposition.
Med hela den ungdomliga kraften af vårt constitutionella lif beslöts det stora allmänna företag, som nu å nyo utgör föremål för Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Ständerne 1809 hade icke ärft, utan förvärft sin öfvertygelse derom, att allt stort, ädelt, eller medförande allmän nytta, borde befordras.
Hvarje förslag i sådant afseende kunde således icke undgå att med värma och glädje omfattas.
Ett bland dem var detta.
Det har blifvit yttradt, att egennyttan, icke patriotism, låg till grund för den talrika actie-teckningen till detta företag.
En sådan öfvertygelse måste höra till de ärfda, ty samtiden känner motsatsen.
Jag känner en individ, som ensamt tecknade öfver 100,000 R:dr, belänade actierne genast i Disconten, och beskattade sig således sjelf, till förmån för detta nyttiga företag, med den årliga förlusten af en procent.
Med Herr von Hartmansdorff instämmer jag deri, att jag -icke kan finna laglig anledning till Utskottens upptagande af frågan om lån till Götha Canal, i stället för det af Konungen begärda förskott, och finner besynnerligt, i68 Den 26 Mars e. in. att c!å genom Konungens Nådiga Proposition af den 10 sistlidne
December blifvit tillkännagifva, alt det ifrågavarande förskottet bör skyndsamt beslutas, till förekommande af förluster, Utskotten först nu, i slutet af Mars, inkommit med utlåtande i ämnet, och det utan att frågan i sin helhet på samma gång blifvit, framställd.
Det har blifvit yttradt af Talare härstädes, och finnes jemväl i Utskottens Utlåtande anfördt, att frågan om anslag för Canalen ej förr borde komma under öfverläggning, än Statsregleringen blifvit af Rikets Ständer fastställd; men detta är så mycket oriktigare, som de medel, hvilka till Canalen kunna anslås, icke böra tagas af dem, som tillhöra Statsregleringen, det vill säga, S 1- tens ordinarie och extra ordinarie inkomster, utan böra naturligtvis anskaffas genom upptagande af lån.
Jag är icke bland dem, som älska införandet af ett låne-system; men till allmänna företag af stor framtida nytta är helt naturligt, att icke nutiden skall ensam besörja alla kostnaderne, och i sådant fall lärer det vara klart, att frågan alldeles oberoende af Statsregleringen kunnat och bordt af Utskotten behandlas.
Det bar blifvit sagdt, att aktning för Ständers Beslut af CanalBolaget icke blifvit iakttagen, då det, utan afseende å Rikets Ständers beslut vid 1823 års Riksdag, vågat att å nyo anmäla sig lill understöd för Canal-arbetets fullbordande.
Rikets Stun - D en 26 Mars e. ro. 169 ders beslut vid 1823 års Riksdag, att det bidrag, som då till Canalens fullbordande beviljades, skulle vara det sista, var olagligt.
Ständer vid en Riksdag äga ingen rätt besluta, att, vid en kommande Riksdag, då församlade Ständer, uti någon fråga icke må besluta.
Sådant är i rak strid emot hela vår lagstiftning; den har, med ihågkomst att misstag äro möjliga, att lagstiftningen utgöres af menniskor, anvist den ordning, under hvilken frågor af hvad slags beskaffenhet som helst, vid hvarje nytt Riksmöte, må kunna, med fullkomligt oberoende af föregående Ständers beslut, upptagas och afgöras.
Vår Lagstiftning ti listad— jer icke oföränderlighet af sjelfva Grundlagen, och så mycket mindre, af ett Ständers beslut i vanlig fråga.
Rikets Ständer skulle, i annat fall, genom beslut kunna göra alla framtida Riksdagar öfverflödiga, i det de beslöto, att ingen fråga om ändring i hvad de besiutit, eller i de lagar och författningar de lemnat oförändrade, någonsin kunde få väckas.
Då det bl ifv i t yttradt och jemväl styrkt, att det genom Hans Majit Konungens Nådiga Proposition begärde förskott till Canalarbetet måste, till förekommande af förluster, sist inom 3:ne veckor vara CanalDirectionen tillhanda kommet, får jag begära, att RiksdagsOrdningens och RiddarhusOrdningens föreskrifter, i afseende på tiden för inlemnandet af yttranden, må vid återremissen af detta Utlåtande blifva iakt - 170 Den 26 Mars e. ra. tagne, samt Utskotten förständigade att, sist inom 14 dagar, inkomma med förnjadt Utlåtande i anledning af återremissen, och då upptaga frågan i sin -helhet, på det Rikets Ständer må komma i tillfälle att med nödig skyndsamhet afgöra den.
— Jag anhåller om proposition till återremiss.
Hans Exxellence Herr Grefve ofIVettersledt, , Gustof: Sedan så många Talare redan yttrat sig i saken, önskade jag att icke behöfva onödigtvis upptaga Ridderskapets och Adelns tid, i synnerhet som jag icke ämnar yttra mig i sak, utan endast har att svara på några ord.
Men då desse ord, sorn jag i ett föregående Plenum här yttrat, af Friherre Anckarswärd blifvit åberopade till stöd för dess yrkande af bifall till Utskottens Utlåtande, tror jag mig böra förklara dessa ord, emedan de, efter mig åberopade, annars kunde skada sjelfva saken.
Öfver mitt omdöme om sjelfva hufvudfrågan och det speciella fall, som nu är egentligt föremål för öfverläggningen, kan ej tvifvelsmål uppstå, emedan jag, såsom Konungens Rådgifvare, tillstyrkt dem begge.
Men jag väntade icke, att en lös mening, ryckt ur sitt sammanhang och dåvarande Öfverläggning, skulle tillerkännas den serskilda äran, att anses såsom en ovilkorligt gällande mathematisk thos, användbar för alla .fall; eller alt de blygsamma stipeu - Den 26 Mars e. m. 171 dierne, som då voro i fråga, skulle komma i någon beröring med Götha Canal.
Men efter så skett, beklagar jag, att om Friherre Anckarswärd och jag då voro ense så väl om praemisserne som conclusionen, vi nu komma öfverens endast i prasmisserne.
Jag tillstyrkte då bibehållande af stipendierne och afslag å RiddarhusUtskottets Memorial; nu deremot tillstyrker jag bifall å det begärda förskottet och återremiss af Stats- och BancoUtskottens Utlåtande; men tror ändå icke, att någon motsägelse härvid äger rum, oaktadt den minnesvärda mening, som nu blifvit upprepad. i8a3 anslogo Rikets Ständer till Canalens fullbordande de medel, som CanalBolaget för detta ändamål begärde, emedan Rikets Ständer voro öfvertygade, att Canalen dermed skulle kunna färdigbyggas.
Händelser, sorn ligga utom gränsen för mitt bedömande, men hvilkas orsaker i dag här blifvit fullständigt utvecklade, hafva verkat, alt en brist uppstått och att, i följd deraf, nytt anslag erfordras, Ordföranden i CanalDii ectionen har derjemte begärt förskott af en mindre summa, med förklaring att arbetet i annat fall mäste helt och hållet afstadna, hvarigenom Rikets Ständer sattes ur tillfälle att med frihet bedöma hufvudfrågan, enär arbets-personalen under tiden skall blifva sprängd, och arbetet sedermera icke utan förökade kostnader kan börjas å nyo.
Då jag således nu tillstyrker återremiss, tror I 72 Den 26 Mars e. m. jag mig handla fullkomligt i enlighet med de åsigter Rikets Ständer yttrade iSaä, då de beviljade bidrag.
,Man svarar, att detta bidrag skulle, enligt Ständernes beslut, vara det sista.
Men man trodde då, att bidraget skulle vara tillräckligt; och då Rikets Ständer hafva en obestridlig rätt att taga nytt beslut, anser jag dem genom beviljande af förskottet handla i öfverensstämmelse med andan af det förra beslutet, som var att Canalen borde fullbordas och de millioner, som redan voro uppoffrade, icke onödigtvis bortkastas.
Jag finner ingen motsägelse mellan en sådan åtgärd och uttrycket i det förra beslutet.
Rikets Ständer skulle derigenom endast handla i öfverensstämmelse med sin pligt, att flitt sjelf ve bedöma frågan, utan att lyssna, såsom Herr Stråle antydt, lill hvad som säges utanföre.
Jag skulle snarare tro det vara Representantens skyldighet att lugnt pröfva och sjelfständigt besluta, samt att såmedelst gifva opinion ut folket, i stället för att taga sin ifrån detsamma.
Jag hade önskat att Utskotten uti sitt afgifne Utlåtande helt enkelt anmält, att de ej i enlighet med den Kongl. Propositionen kunde behandla förskotts-frågan serskildt, utan i sammanhang med hufvudfrågan.
Härigenom hade
Ständerne snarare kommit i tillfälle att yttra sig, huruvida Den 26 Mars e. m. 173 de vilja lemna något ytterligare bidrag eller icke.
En återremiss hade då, som jag förmodar, varit en ofelbar följd af Utlåtandet, med föreläggande för Utskotten att, inom viss tid, inkomma med definitift yttrande i ämnet; Ständerne äro, efter min åsigt, CanalRolaget ingenting skyldige; men när man äger rätt att säga ja eller nej till en framställd begäran, bör man låta petitionären vänta så kort som möjligt på det nej man ämnar honom.
Utskotten hafva föredragit att förklara, det de ansågo sig icke kunna afgifva något utlåtande, förrän Statsregleringen blifvit uppgjord.
Jag bekänner, alt jag icke inser, hvad gemenskap
Statsregleringen bar med frågan om biträde till Götha Canal.
Sådan den Kongl. Propositionen om StatsVerkets behof blifvit afgifven, är lätt att förutse, att StatsVerkets behof ej kunna fyllas på vanlig väg.
Det återstår således endast att afgöra, om man vill fylla desse behof på hittills icke vanlig väg, i hvilken händelse äfven bebofvet för Canalen kan fyllas.
Hufvudfrågan blir alltid, om
Ständerne vilja lemna något ytterligare bidrag till Canalen, eller icke vilja det; om de vilja qvarblifva vid det beslut, som 1823 års Ständer fattade, eller om de vilja återkalla detta: ingenting mera, detta eviga nej, som då uttalades.
Ständernes magt dertill är obestridlig.
Den tid, som är förbi, är död; den närvarande tiden har ärft dess magt.
Men om Ständerne hafva * 174 Den 26 Mars e. m. ratt alt fatta ett annat beslut, bör derföre icke förra ti/lens erfarenhet vara förlorad.
Den säger oss, att första frågan bör bli, i händelse Ständerne vilja frångå förra Ständers beslut, om man skall hjelpa Bolaget att fullborda Canalen, eller om man skall hjelpa Canalen att bli fullbordad.
För min del skulle jag gifva företräde-åt det senare alternativet.
Det återstående af Canalen från Wenneberga till Slättbacken kan, liksom Wanäs fästning, Dockbyggnaden i Carlskrona och andra dylika företag, genom Kronans Embetsman dirigeras och fullbordas.
Man invänder kanske det enskildta intressets omtänksamhet, men hvar skall man söka detta enskilda intresse?
CänalBolaget är dödt långt för detta.
Under 5 år, sorn jag varit i beröring med Canalarbetet, bar jag ej sett spår till något Bolags-intresse.
Vid Bolags-möten hafva några få delägare infunnit sig med fullmagter från de öfrige, som icke alls befattat sig med saken.
Mine Medrevisorer vid de trenne Revisioner, hvari jag deltagit, voro hederlige män; men ej hade de enskilt intresse af Canalen; jag tviflar, att de voro actieägare.
Directionen?
Huru många bland dess Ledamöter hafva intresse af Canalen eller äro actieägare?
Vi vete det åtminstone icke; ty det är icke här, som i andra länder, att man skall legitimera sig såsom medintressent, innan man får ingå i förvaltningen af ett enskilt Bolags angelägenheter.
När CanalDirectionens med - Den 26 Mars e. ru. !75 lemmar således icke kunna betraktas såsom utgående ur Bolaget; hvad äro de då?
Embetsman hos Bolaget.
Jag tror derföre, i händelse Rikets Ständer skulle vilja lemna ytterligare bidrag till Canalens fullbordande, att arbetets utförande borde anförtros åt Kronans Embetsman, under samma ansvarsskyldighet, som för Embetsman i allmänhet är stadgad.
Vore det mig ålagd t, att nu bestämdt yttra mig, så blefve mitt votum, att Bolaget ingenting mera hade att förvänta, samt att ej eller någon Bolagets Direction skulle få befattning med de medel, som Rikets Ständer ytterligare kunde vilja anslå, utan att det ännu återstående arbetet må utföras genom af Regeringen utsedde Embetsman.
Ständerne skulle derigenom förena aktningen för i8a3 års
Ständers beslut med den förmodligen af mången hysta önskan, att ett arbete, hvarpå man redan uppoffrat Q millioner, måtte fullbordas.
Må CanalBolaget, i den mån omständigheterna det medgifva, fullborda Westgötha-linien; men Kronans Embetsman skulle öfvertaga arbetet från Wenneberga till Slättbacken.
Inkomsterne af den redan färdiga Canalen må tillfalla Bolaget, och sedan arbetet blir fullbordad t, må det hela öfverlemnas till Bolagets disposition.
Jag förenar mig med de Herrar, hvilka yrkat återremiss, och med Friherre Cederström serskildt deri, att Ut - 176 Den 26 Mars e, m. skotten må föreläggas inom 14 dagar inkomma med nytt Utlåtande.
Jag anhåller endast, att få lemna några upplysningar och några svar.
På RiksgäldsConloirets Bancoräkning N:o 2 fanns i dag ingen tillgång; och på räkningen TST:o 3 ingen behållning.
Ilade det funnits, skulle jag genast utöfver hvad jag redan nämnt, hafva derom underrättat Ridderskapet och Adeln.
Jag tror mig sålunda hafva besvarat Herr Rosenblads anmärkningar.
Den behållning Herr Hjerta säger, att RiksgäldsContoiret skulle äga, är af egen art.
Det har an vändt till canaler och byggnader sina egna medel, i stället för att upplåna penningar af allmänheten.
Contoiret står väl derföre bokfördt såsom fordringsägare hos sig sjelf; men Dassan är verkligen tom.
Ville man fylla henne derigenom, att man lånade penningar af andra mot RiksgäldsConloirets obligationer, och sedan sade, att Dassan ägde tillgång, fastän reverserne voro ute, så handlade man likasom hvarje enskilt, hvilken skaffar sig tillgång genom skuldsättning.
Man gjorde då Statslån, och det är dem man ännu ej kommit sig till att besluta.
Grefve von Platen har vändt sina yttranden till mig i afseende på den trottsighet, som jag förmält CanalBolaget hafva visat emot Rikets Ständer.
Men då han sjelf redan erinrat Rid - Den 26 Mars e. m. 177 Ridderskapet och Adeln om den protest, Bolaget en gång aflemnade emot Sländernes beslut, och den tillrättavisning det af Konungen derföre erhöll, behöfver jag ej vidare orda derom.
Att Grefve von Platen skulle skilja sig vid ledningen af Canal-arbetet, har aldrig fallit mig in, än mindre har jag yttrat något sådant.
— Jag har instämt med Herr Stråle i afseende på den lösa pantens osäkerhet, men ej i afseende på arbetets utförande under någon annans förvaltning.
Tvärtom tror jag, alt om någon af sin heder är förbunden alt bringa detta företag till slut, så är det just den värde Ledamoten.
Då han så mycket talat om, att Ständerne af deras heder voro förbundne att fullborda det, synes han med ännu mera skäl böra på sig sjelf göra tillämpning af samma regel.
Den förklaring, som Herr Grefven lemnat, att han ville öfvergifva vården af arbetet, synes mig således vara ett skäl för Ständerne att innehålla med vidare uppoffringar åt detta Bolag, hvilket, med undanlag af honom, föga låtit förmärka sin tillvarelse.
Jag har ej vttrat annat än önskan, att man måtte af * vakta tiden, då man sett, hvad tillgångar finnas öfriga åt Götha Canal; men denna Grefvens förklaring skulle lätteligen leda mig alt gå ännu längre.
Han har äfven mot mig anmärkt yttrandet, alt ordningen hittills varit Canalen först och Fädernes 18 H. 12 178 Den 26 Mars e. m. landet sedan, samt att det nu vore tid att losta om; hvarvid Herr Grefven erinrat om sina förhållanden till Fäderneslandet.
Jag yttrar mig såsom jag ser sakerne; vill gerna tala om sak allena och icke om person; derföre undvek jag att nämna någon.
Men på sitt sätt uppmanad att göra motsatsen, då min ringa person blifvit satt i jemförelse med en man, som inom vårt Iand äger ett stort namn, får jag förklara, att jag väl beundrar den kraft, som emot ett helt folks vilja förmår att drifva fram sin sak, och som kan hålla ut med att oupphörligen nödga detta folk lill nya uppoffringar; men deremot beklagar jag ännu mera, att denna kraft tagit en så ensidig riktning, att öfriga, efter mitt omdöme, vigtigare föremål fördenskull åsidosättas.
Mig förefaller det icke behagligt att se Canalen gå fram, under det försvarsverket ligger nere, under det Styrelseverken förblifva i ett vacklande skick, uppfostringsverket står efter vårtid, för att icke tala om penningeverket, och de deraf beroende näringarne.
Hvilket skulle väl hafva beredt Sverige mera styrka, om de millioner, som blifvit bekostade på Canalen, i stället hade blifvit använde på försvarsverkets förbättring, styrelseverkens organisation, uppfostrings- och penningeverkens reglering.
Häldre skall jag taga på mig beskyllningen att hysa en af de trånga själar, som ej bafva känsla för stora företag, än jag ville hafva framskyndat Canalen .uen 20 Mars e. m. 17g på bekostnad af nyssnämnde föremål.
— Friherre Cederström bar erinrat oss, att 1 vi borde enligt Riksdagsordningen skynda med våra yttrandens afgifvande till återremissen i denna fråga; men om RidderskaJ pet och Adeln skulle täckas bifalla Utlåtandet, befriades vi ifrån den omsorgen.
Enär, till följd af vår lagstiftnings organisation, vid detta som vid förra Riksmöten, inträffat, att tre
Stånd merendels redan afgjort den fråga, hvarom vi tvista, synes det, då händelsen nu äfven är sådan, öfverflödigt att orda i ämnet.
Jag utbeder mig likväl att blott i största korthet få förklara, att jag alltid blir vid den öfvertygelse jag i förmiddags-plenum yttrat, och att jag är öfvertygad, att den tidpunkt en gång skall inträffa, då Staten måste skilja sig från all befattning med Götha Canal.
Jag är öfvertygad, alt ju förr detta inträffar, ju rigtigare är det.
Jag tror att, om äfven Götha CanalBolag skulle gå under, skulle ändå Canalen blifva färdig; ty ett annat Bolag måste kunna uppstiga på det närvarande Bolagets ruin och begagna de arbeten, som äro gjorde.
Det är på denna grund jag ej frångår niin öfvertygelse, att Utlåtandet bör bifallas, ty det är säkert, alt vi, i motsatt fall hafva, i förväg afgjort iiufvudfrågan.
För öfrigt får jag begagna -i8o Den 26 Mars e. m. tillfället, att, i anledning af en värd Talares uppmärksamhet vid min uppfattning af nyttan, utaf att 1829 vara samma menniskor som 1823, få yttra, att det ej bör förefalla besynnerligt, om en person, sorn så sällan kan med Styrelsens organer dela åsigter, begagnar tillfället att med begärlighet omfatta ett, då han finner sig äga en lika tanka.
Jag finnér beklagligtvis, att den inbillade likstämmigheten ej var af någon varaktighet och måste härvid trösta mig med vanan af en länge pröfvad erfarenhet; men jag finner ock ett tillfälle att upptaga denna Ledamots högst betänkliga yttrande, att det icke är National-representationens åliggande att ifrån den yttre omgifningen taga sin opinion, utan att det är Representationen, som bör gifva sin öfvertygelse till ledning för folkets opinioner.
Jag föreställer mig, att det är Rådgifvarens pligt, att rådfråga folkets opinion, och jag värderar föga de råd, som uteslutande grunda sig på blotta förtroendet till egna insigter, och å begrepp, hvilka ej äro resultater af undersökningen af folkets opinioner i frågor, som närmast röra det.
Det är från folket, Rådgifvarne i min tanka måste hafva hämtat grunder för de rådslag, som de lemna; och då Representationen tvifvelsutan är Styrelsens rådgifvare, skulle jag tro, att den Representation eller Representant, som vid sina rådslag underlåter alt hämta stöd från folkets opinion, eller ifrån det allmänna länke* Den 26 Mars e. m. sättet, så illa uppfyller sitt kall, alt han har föga frugt att vänta af ett dylikt sjelfförtroende.
I afseende på den tvist, som mellan mig och Herr von Hartmansdorff uppstått, är jag visserligen ej i tillfälle att upplysa förhållandet med extracter; men att något misstag här äger rum, är säkert, då det säges, att på räkningen N:o 2 ingen behållning finnes.
I Banken måste på denna räkning finnas så mycken behållning, som fordras till inlösen af utelöpande Riksgäldssedlar, och att sådane äro utelöpande, kail jag bevisa; ty jag har här på fickan tvenne stycken.
För öfrigt vill jag erinra, att jag ej på denna räkning, ensam förbehållen Riksgäldssedlarne, föreslagit, att anvisa ifrågavarande understöd.
Grefve Frölich, David, anförde skriftligen: