Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På denna grund anser jag ganska billigt, att Soldaterne sjelfve underhålla sig vid möten; och nödgas jag, såsom sjelf Rotehållare, bestrida riktigheten af den sats, att Kongl. Maj:t och Kronan skulle äga att, på Rikets Stänrlers anordning, upptaga en mötes-passevolance af Rustoch Rotehållare; äfvensom det vore oformligt, om Rikets Ständer skulle ingå i sådane beslut.
Indelningsverket upprättades af en EnvåldsRegent och Dess Ständer, genom Contracter med Jordägarne, och jag kan derföre icke undgå att finna det orimligt, om, i ett Constitiilionelt samhälle, Ständer och Regering skulle besluta i samma fråga, utan att höra Rust- och Rotehållare.
Jag begär, lika med Herr Hjerta, att det alternativ, StatsRådet uppgifvit, måtte läggas till grund för Betänkandet; men uppgifver derjemte, såsom ett alternatift förslag, en indragning af så många Numror, som fordras för att med Vacance-afgiften bestrida Arméens vapenöfningar. 170 Den i3 Mars f. m.
Herr NordenfalkJohan:
Ehuru jag, lika med Herr Hjerta, anser orätt, att genom vidlyftiga discussioner upptaga Ridderskapets och Adelns tid, innan målen äro af Utskotten beredde och i sådant skick till Stånden återkommit, hafva likväl nu emot den ifrågavarande Kongl. Propositionen såclane anmärkningar blifvit gjorda, hvilka jag anser mig icke kunna med tystnad förbigå, i anseende till den del jag tagit i rådslagen om den Kongl. Propositionen och dess expedierande, Hvad först angår den anmärkning, att Rikets Ständer icke borde upptaga frågan till afgörande; så förekommer, att icke blott 1812 utan ock i8a3 års
Ständer ansett den vara af den beskaffenhet, att kunna och böra af Rikets Ständer afgöras, såsom dessa Riksdagars förhandlingar nogsamt utvisa, 1812 års Ständer emottogo Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet, med anmaning att deruti fatta beslut, och aflemnade tillbaka det fattade beslutet.
Riksdag gjordes i BondeStåndet särskilta motioner, dels om upphäfvande af, dels om minskning i, Passevolanceafgiften.
Till svar derpå yttrade de sammansatta Stats- och EkonomiUtskotten uti 2:ne särskilta Betänkanden, som af Stånden gillades, alt de så mycket mindre kunde tillstyrka det ena eller det andra, som de ingångne Contracten med 1828 och 182g gingo till ända, och något nytt eller förlängdt
Contract icke kunde äga rum utan Den i3 Mars f. m. I7I Rikets Ständers förutgångne hörande, på hvilka det skulle bero, om och på hvilka vilkor de ville uti nja Contract ingå.
Jag anser det således vara utom allt tvifvel, att frågan om MotesPassevolancen, den Kongl. Majit till Rikets Ständer öfverlemnat, äfven skall af Ständerna till hufvudsaklig pröfning behandlas.
Hvad dernäst beträffar Herr Hallenborgs anförande om Passevolancen för de Skånska Regementerne, så tror jag hans tydning af det åberopade Kongl. Brefvet är lika oriktig, som hans farhåga öfverflödig, att desse Rotehållare icke skulle blifva delaktige af det beslut Rikets Ständer komma att fatta.
Då någon tid icke bestämdes för de Skånska Regementernes sednare antagne MötesPassevolance, kunde icke eller sägas, att den, vid någon bestämd tid, skulle tilländalöpa.
Deremot, och då de icke finnas bestämdt undantagne i den Kongl. Propositionen, lärer all fråga förfalla, attde icke skulle innefattas i den generela propositionen och sålunda få dela de beslut, som Rikets Ständer angående frågan i allmänhet fatta.
Det är ock af samma värde Talare anmärkt i frågan om Kongl. Prefvet den 7 November 1827, att
Socknestämmorna skulle blifvit begagnade för att, genom den enfaldiga Allmogens förledande, komma till beslut, som vore emot deras sanna fördel stridande.
Dertill gifver det Kongl. Brefvet ej någon anledning.
Det innefattar nemligen: att sedan tiden för Contracterne tillända - *7* Den i3 Mars f. m. lupit, skulle desamma icke förnyas, utan samma förhållande i afseende på indelta Soldatens underhåll vid möten och mönstringar vidtaga, som före 181a ägt rum; Rostoch Rotehållare likväl obetaget, om de så åstundade, att anmäla sig hos Konungens vederbörande Befallningshafvande till Passevolance-afgiftens erläggande under de återstående 2:ne åren.
Det bar således icke blifvit förordnadt om några sammankomster, hvilket också, i min tanka, bade varit oriktigt.
Herr Hjerta har anmärkt, såsom icke rätt bandladt af Konungens Rådgifvare, att de framställt alternativa förslag.
Uti den frågan, huruvida Indelta Armeen skulle vid ifrågavarande tillfällen underhållas genom Kronans försorg, och Passe volance-afgift derföre uppbäras, hvilket väl egentligen var sjelfva hufvudfrågan, lemnade StatsRådet sitt enhälliga bestämda tillstyrkande, såsom af Protocollet synes.
Huru åter i sådant fall afgiften skulle utgå, var ett ämne, som mera uteslutande intresserade de skattdragande sjelfve, och derföre kunde af dem sjelfve bäst afgöras, sedan deras uppmärksamhet blifvit väckt på de 2:ne särskilta antagliga sätten för afgiftens utgående.
För min del kan jag icke inse något grundlagsvidrigt eller eljest oriktigt deruti, att, i denna sednare del af frågan, StatsRådet inskränkte sig till framställning af alternativa Den 13 Mars f. in. !73 förslag.
En sådan form vore kanske ej riktig vid rådslående öfver mål, som skola af Kongl.
Maj:t i StatsRådet afgöras; men här var endast fråga om sättet för dess öfverlemnande till Rikets Ständer.
Herr Hjerta har ock fästat sig vid defc uttryck, att afgiften skulle utgå hädanefter som hittills, och ansett detta obestämda uttryck innebära anledningar till misstydning.
Läser man vidare, står der: ”utgå hädanefter sorn hittills af Rust- och Rotehållare.”
Det är således på detta ställe endast principen om deras deltagande, som blifvit antydd.
Samme värde Talare har vidare ordat om särskilta Contracter, som icke skulle blifva underkastade Rikets Ständers pröfning, ehuru de voro af egenskap, att de rubbade Indelningsverkets hufvudgrunder.
Jag känner icke, hvilka dessa Contracter kunna vara, och kan således icke närmare besvara detta anförande.
Likaledes har Herr Hjerta fästat uppmärksamheten derpå, att StatsRådets tillstyrkande icke innehöll, huru med Revisionen skulle förhållas, om afgiften skulle komma att utgöras genom Bevillningen.
StatsRådets tillstyrkande lemnar likväl icke anledning till tvekan derom, att med Revisionen borde i båda fallen förhållas, på sätt Konungens Nådiga Proposition om Instruction för Rikets Ständers Revisorer innehåller.
I afseende på dea af flere värde Talare yrkade nedsatt - 174 Den i3 Mars f. m. ning af beloppet, tror jag, att just afPas sevolanceCassans Räkenskaper skall finnas, att någon annan skälig indragning i utgiften ej kan äga rum, än den, som tillvägabringas genom att indraga Commissariaterne'.
För öfrigt mätte all farhåga för medlens orätta användande kunna försvinna, då Rikets Ständer hädanefter skulle äga att granska förvaltningen» Hvad Grefve Horn yttrat och hemställt om vidtagande af indragningar å Armeens numeraire, för att såmedelst betäcka kostnaden till Indelta Armeens underhåll vid möten, torde icke vara en fråga af beskaffenhet att vid detta tillfälle kunna upptagas och discuteras; och då samme värde Talare derjemte ansett, att, derest afgiften ej kom me att utgå genom Bevillning, Contracter borde'upprättas emellan Kronan, å ena, men icke Rust- och Rotehållare, utan Soldaterne sjelfve, å den andra sidanj får jag deremot till den värde Talarens eget jemte Ridderskapets och Adelns bepröfvande hemställa, huruvida ett sådant förslag nu vore verkställbar och, om icke en sådan transaction, om den än kunde bringas i någon slags verkställighet, skulle tungt återfalla på Rotehållarne, ja sannolikt vida tyngre än det onus, man derigenom velat undvika, Herr von Ileynne, Georg:
Om jag vore van att se på min egen belägenhet, då jag
Den i3 Mars f. in. yttrar mig inför detta Stånd, skulle jag gilla det andra af StatsRådets Ledamöter inför Konungen fores!agne alternatif, att nemligen lägga underhållet för rotekariarne under deras möten på hela nationen genom Bevillning.
Men då jag utgår från rättsprincipen, bekänner jag öppet, att det förefaller mig främmande, att någon annan inom provinsen, än Rotehållaren, skall vid möten och exercice-tider underhålla Soldaten, emedan sådant icke öfverensstämmer med Rotehållarens af ålder erkända skyldighet och Indelningsverkets esprit.
Eiler detta Indelningsverk ålåg det Rotehållaren, att förse Soldaten med släpkläder, och att underhålla honom vid mötet, men det ålåg äfven Soldaten, att med sitt arbete aftjena detta.
Skulle man nu dit återgå, så blef väl det beroende af olika Öfverenskommelse!’ mellan Soldaten och Roten; men om man för att lättare och för mindre lega erhålla en Soldat, gått in på, att, utan annan ersättning, bestå släpkläder och möteskostnad; om man i sednare tider gått än längre, då t. ex. på somliga ställen man består Soldaten i å i tunnor säd, till släpmunderingens underhåll; så hafva ju Rotehållarne sjelfve och frivilligt frånträdt deras rätt, och sjelfve åtagit sig det nu öfverklaga de svåra onus, och under sådana förhållanden ser jag icke, huru vi Rote-och Rusthållare, med ens något sken af billighet, skulle vilja hvälfva det på andra Statsmedlemmar. 176 Den 13 Mars f. m.
En sådan åtgärd, att genom Bevillningen uttaga hvad som härtill erfordrades, skulle dessutom drabba Rote-Båtsmanshållet, som, utom underhållet af sin Rotekarl, eller Båtsmannen, fick vidkännas
Bevillnings-afgift för underhållet af andras In • »l fanteriRotekarlar.
Jag ser, som jag redan sagt, ingen rättsprincip häri, utan finner, att den Kongl. Propositionen uppfattat saken från en riktig synpunkt, då Rotehållaren anses fortfarande böra vidkännas dessa kostnader.
I afseende på nyttan af Passevolancen, kan jag af erfarenhet, både såsom CompagnieChef och i 3o år Rotehållare, lemna det förmånligaste viltsord, och jag emottog med glädje första Propositionen om densamma, i stället för de stora matsäcks-kistorne.
Jag anser således för en fördel att betala en Passevolance-afgift, men vågar likvist tro, att summan kunde, åtminstone för Rotehållarne, något förminskas.
Det vore kanske en möjlighet, att på 2:1m sätt fördela Arnmens underhåll utom Roten.
Ty efter Rotehållarne tycka, att underhållet för dem blifver ansenligen tyngre genom stora läger och arbetscommenderingar; så kunde de endast, och enligt deras urgamla pligt, åläggas att underhålla Soldaten, då lian vore commenderad inom Regementets
Stånd, men deremot befrias från underhåll under läger celi arbets-commenderingar utom detsamma.
Dessa sednare kost - Den i3 Mars f. m. '77 kostnader kunde uttagas genom Bevillning, men kostnaderne för underhållet på möten är Rotehållarens pligt, synnerligen då han sjelf eftergifvit de deremot svarande fördelarne.
Grefve Brahej Magnus:
Ehuru fullkomligt delande de Herrars mening, som anse att sakerne skulle mera ändamålsenligt behandlas, om i allmänhet discussionen öfver målen uppskjöts, lill dess de återkomma från Utskotten, kan jag dock ej, sedan så många olika åsigter blifvit framställde i ett så vigtigt ämne som detta, afhålla mig från att äfven yttra mina tankar.
Ja! denna fråga är för vigtig för Arméen, och således för nära införlifvad med det Embete, jag har den lyckan att för närvarande bekläda, hvilket ålägger mig att bevaka allt som rörer Armeens bästa, allt hvad som kan befrämja ordningens och disciplinens vidmakthållande, samt bereda utvägar till ernående af instruction och militairisk bildning så väl bland Befälet som Truppen, äfvensom att beifra allt hvad som länder till bevarande af Soldatens helsa, för att jag skulle med tystnad kunna förbigå detsamma.
Här har blifvit yttradt, att det ej är Rust- och Rotehållarnes skyldighet, att utan ersättning besörja Truppens underhåll under möten.
Jag känner fullkom16 H. i2 178 Den i3 Mars f. m. ligt väl, att de gamla KneckteContracten ej innehöllo någon förbindelse härutinnan för Rotebållarne; men hvad Rusthållarne deremot beträffar, ar förhållandet helt annorlunda, och skall jag genast hafva äran framställa till Ridderskapet och Adeln bevisen härföre.
Resolutionen af den i Augusti i6g5 §. 25 och Resolutionen af den 28 Junii 1731 §.6 bestämma, att Rusthållare äro skyldige bestå Ryttarne nödig kost under Regements- och Compagni-möten, och 4 öre silfvermynt om dagen, samt, efter Resolutionen på Allmogens besvär den C) December 1766 §. 8, foder för hästen.
Lifregementets Rusthållare hafva särskilt åtagit sig, efter Resolutionen den 20 Februarii 1730, att, utom kost efter tågordningen, ge Ryttarne 6 öre silfvermynt per dag, eller i ett för allt 12 öre samma mynt.
Hvad deremot Infanteriet beträffar, skulle underhållet ske af Rotehållaren, men kostnaden afdragas på Soldatens lön eller hemkall.
Soldaten lade snart vid sitt antagande detta onus ensamt på Roten.
Missnöje, prejeri och missförstånd samt en hög grad af otjenstbarhet uppkom härigenom, och framkallade tankar på Passevolancen, hvilken satte Konungen i tillfälle att gifva Arméen de vapenöfningar, som tidens kraf påkallade.
— Att Rikets Ständer 1812 insågo och medgåfvo vigten af Passevolancens inrättande, bevisas tydligen genom deras Den i3 Mars f. m. *79 enhälliga antagande deraf; samt att de Rustande ej ansågo sig böra fordra något af Soldaten i afdrag för dess underhållande, inhämtas af det svar, som, med högst få undantag, lemnades af alla på den förfrågan, Konungen lät göra 1813, innan Passevolancen gick i fullbordan, nemligen om Rust- och Rotehållare ansågo sig, i stöd af KneckteContracten, vilja göra något påstående om afdrag för Soldatens underhåll.
Svaret blef nästan enhälligt
Nej, och PassevolanceContracterne uppgjordes.
Soldaten nu ålades att hädanefter sjelf besörja sitt underhåll vid mötena, skulle sådant säkerligen ändå medföra mycken tunga för Rust- och Rotehållare, derigenom att karlens fordringar i afseende å lega, lön, hemkall, m. m., ökades, oberäknadt att betydligt större svårigheter skulle uppstå vid Recruters anskaffande; och utgifterne för alltsådant skulle öfverstiga de nuvarande i och för Passevolancen, hvilken man visserligen snart skulle önska se åter införd.
Man har äfven bär j^ttrat den tanka, att underhålls-sättet skulle kunna återgå, till hvad det var före 1812.
Det torde vara öfverflödigt att i Ridderskapets och Adelns minne återföra alla de olägenheter, som åtföljde Soldatens underhåll intill den tid, då Rikets Ständer, uppå Konungens derom gjorda Nådiga framställning, beslöto, Den i3 Mars f. m. att de nu tilländalupne Contracten om Passévolance-afgiftens erläggande skulle uppgöras.
Erfarenheten har tillräckligen besannat nyttan af detta sistnämnde beslut, och den säkraste öfvertygelse i detta fall hämtas från den ringa sjuknummer, som vid möten eller större läger de sednare femton åren mot fordom förefunnits; ty genom det att karlen dagligen erhåller varm och sund mat, som ej undergått förskämning (hvilket annars ofta nog under den varma årstiden inträffar med matsäcks-ftidan), har hälsotillståndet allmänligen kunnat bibehållas godt.
Huru förmånligt dessutom för både Befäl och manskap, att under fredlig tid vänjas vid ett lefnadssätt, sorn krigaren under fälttåg åligger.
Om under de år landtmanna-producterna äro i vanvärde, det föll sig mindre kostsamt, att förse karlen med matsäck, än att betala Passevolance-afgift, så lärer väl ej heller kunna nekas, att sistnämnde underhållssätt andra år medför besparing, då man tager i beräkning ej allenast födan, utan äfven alla extra utgifter och kostnader, såsom drickespenningar, transporter m. m.; hvarförutan, som jag redan haft äran säga, många anledningar till stegrade pretentioner och missnöje Roten och Soldaten emellan förekommas.
Huru osäkert det till och med stundom kan vara, att karlen erhåller någon den ringaste förplägning, vare sig sämre eller bättre, kan bäst inhämtas deraf, att Den i3 Mars f. m. åtskilige Rotar, som de föregående åren erlagt Passevolance-afgift, men förlidet år icke ingingo derpå, skickade sina Soldater till mötesplatserne utan hvarken mat eller penningar, hvarföre Cheferne måste förskjuta underhållet, och sedan, efter vapenöfningarnes slut, genom Konungens Befallningshafvandes biträde söka sin ersättning.
Jag får än ytterligare tillägga en för de rustande högst väsendtlig omständighet, hvarå flera exempel under förra årets möten företedde sig, nemligen att karlar, som medförde matsäck, straxt efter deras ankomst till mötet insjuknade.
Befälet lät genast tillåsa matskrinet och försegla nyckeln; karlen afpolletterades till sjukhuset, låg der en längre tid, och då han utkom, var matsäcken förruttnad.
De rustande hade således utan ändamål fått vidkännas denna kostnad.
Då härtill lägges den utgift, hvartill karlens skötsel på sjukhuset uppsteg, för medicamenter, sjukvård och passande sjukmat, då han blef bättre, så uppgick detta till långt mera, än hvartill Passevolance-afgiften någonsin varit föreslagen.
Bland fördelar, som MötesPassevolance-inrättningen tillskyndat Rust- och Rotehållare, har jag sällan hört nämnas en, som jag likväl anser af skälig vigt och undanrödjande många ledsamheter, den nemligen, att det före Passevolancens införande, på grund af mellan de Rustande och Kneckten vid dennes antagande ingångue Contract, var de förres skyldighet
Den i3 Mars f. m. att, åtminstone vid de fleste Regem en ler, lemna karlen kost äfven under alla smärre commenderingar inom Regementets eller Compagniets stånd, såsom vid utgörande af KrigsRätts- och Polis-vakter, tross-bods eller andra handräckningar, smärre transporter m. m.
Denna förändring är i sjelfva verket en förlust för Soldalen, men synes mig vara ett ytterligare talande skäl, hvarföre jag skulle anse att enhvar Rust- och Rotehållare,som lugnt, sakkunnigt och opartiskt betraktat detta ämne, bör önska fortfarandet af denna inrättning.
Upphör den , och underhållssättet kommer att återgå till hvad det var före 1812, så lärer väl denna af mig nu anförda omständighet ej heller blifva förbisedd.
Hvad åter beträffar, att den föreslagne
Passevolance-afgiften är för högt upptagen och att den skulle kunna än ytterligare nedsättas, får jag uppriktigt erkänna, att ehuru ingen heller än jag skulle se, att de Rustandes utskylder kunde minskas, jag ingalunda tror att den ifrågavarande MölesPassevolancen än vidare kan nedsättas, så framt man vill att den skall motsvara ändamålet.
— Då fäderneslandet är lyckligt nog att ej hafva krig, är det oundvikligen nödvändigt för Armeen, att den i fredlig tid öfvas, för att kunna vid inträffande fredsbrott vedergälla Nationen de för dess försvarare redan gjorda uppoffringar och be - Den 13 Mars f. m. i83 trygga landets säkerhet.
— Hvad som betydligt bidragit att hålla Indelta Armeen i så tjenstbart skick som den nu är, har, förutan Befälets oafbrutna nit, varit, att i Armeens leder funnits en större del af det manskap, sorn bevistat flera krig, och således ej allenast ägt insigt i sitt yrke, ulan äfven kunnat bibringa den yngre oerfarna kamraten.
Delta stöd för tjenstbarheten synes likväl allt mer och mer försvinna; ty då i början af år 1828 förteckningar från alla Regementer infordrades å antalet af ännu qvartjenande Ryttare och Soldater, som bevistat fälttåg, befunnos af 3i,o5g Nummer endast 11,132 vara i detta förhållande, hvaribland en stor del blott varit commenderade i sisla Norrska Campagnen, som ej var långvarig.
Af dessa 11,132 Nummer kan man antaga att, om ej alla, åtminstone största delen innan i:a, 2:dra, 3:dje GeneralMönstringen, det är 2, 3, 6 å 7 år härefter, äro förafskedade.
Armeen skulle då komma att bestå af manskap, helt och hållet saknande krigsvana.
Hvarigenom skulle då denna brist ersättas, om ej genom en jemt fördeld öfning i fredstid?
Ett förhållande, så mycket betänkligare, som ej allenast i Subaltern, men äfven i Kapitens-graden vid Regementerne finnas Officerare, hvilka icke heller gjort krig.
För att vinna den öfning, som i fredstid kan erhållas, synes all ytterligare minskning i Passevolance - afgiften vara högst 184 Den 13 Mars f. m. otjenlig, enär den redan blott knappt kunnat uppfylla behofven.
Som betis derpå torde jag få anföra, att, enligt i år uppgjorde beräkningar, de vanliga vapenöfningarne regementsvis ej kunna upptagas till ringare belopp, än vid Cavalleriet, 12 dygns Befäls-möten 36/jo R:dr, 6 dygns Sqvadronsmöten till fots 6ra5 R:dr, 17 dagars Regeroents-möten 48,000 R:dr, summa för Cavalleriet 57,765 R:dr B:co; vid Infanteriet 14 dagars Befäls-möten 844^ R:dr, 12 dagars Recrut-möten 8816 R:dr, 17 dagars Regements-möten i45,4oo R:dr, summa för Infanteriet 162,664 R:dr B:co.
Total-summan för båda vapnen gör således 220,429 R:dr B:co.
Ben väsendtliga nytta, som större Truppsamlingar medföra, i det Soldaten vänjer sig att marchera, att långt från hemorten lefva på fältstat och der sköta både hästoch munderings-persedlar, se större massor af älla vapen och med dem maneuvrera, jemte den förmonen, att ett förtroligare och vänskapligare samband uppkommer ibland Trupper i allmänhet, då flera Regementet* sammandragas, hvilket aldrig kan vinnas, då Soldaten ej ser andra än sina egna Regements-kamrater: med ett ord, dessa större Truppsamlingar medföra ett allmännare kamratskap i hela Armeen och lemna närmare kännedom af yrket åt Befäl af alla grader.
— De böra således väl tagas i berak - Den i3 Mars f. m. >85 ning, samt följaktligen hädanefter stundom äga rum.
Vid 'uppgörandet af de Förslag, som till Hans Maj:t Konungens och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens
Nådiga pröfning blifvit framställde i afseende å truppernes öfning framdeles, och hvilka äfven af Högst
Desamme gillats, det vill säga i den mohn politiska eller andra vigtiga oförutsedda och opåräknade omständigheter sådant medgifva, hvilket allt endast af Kongl.
Maj:t sjelf kan bestämmas, har man ansett tjenligast, om hvarje Regemente af Armeen bereddes tillfälle att kunna få Regementsmöten enligt vanligheten af 16 å 17 dagar, hemma i orten, minst 2 år i rad, samt att 3:dje året, efter 8 å 10 dagars Regementsmöte, marchera till ett öfningsläger.
Jag skulle tro att den Militair, som uppmärksamt följt vigten af detta ämne, skall med mig erkänna, att en sådan indelning af Arméens vapenöfningar voro önskansvärd och ledande till tjenstbarhet, samt att dessförutan Arméen inom få år, ehuru visserligen sammansatt af modigt och starkt, men derjemte oöfvadt folk, således i det närmaste kan anses såsom bestående af blott recriiter, jemförelsevis med andra Länders trupper, hvilka så mycken exercis af alla slag påkostas.
Då man således nästan allmänt insett nyttan af ifrågavarande MötesPassevolance, 186 Den i3 Mars f. ra. samt erfarit den för truppens värd och tjenstbarhet inom Armeen så mycket fördelaktigare verkan af det underhålls-sält, som de sednaste åren begagnats, vågar jag hoppas, att Rikets Ständer, sedan frågan undergått vederbörande Utskotts upplysta granskning, ej skola vägra ingå på ett förslag, så direcle ledande till ordning och trygghet i en för Armeen så hufvudsaklig angelägenhet.
Jag hem tar ytterligare stöd för denna förhoppning utaf den beredvillighet, hvarmed Rust- och Rotehållare antogo den Proposition, som framställdes den 7 November 5827 rörande Passevolanee‘ afgiftens fortfarande i n:ne år; ty, enligt inkomne förteckningar, hafva af 23,758 Nummer ej mera än circa 2080 vägrat ingå på Passevolancen.
Af dessa sednare äro 1,480 Nummer af blott 6 Regementer, nemligen Westmanlands, Westerbottens, Helsinge, Kronobergs, Skånska Hussar- och DragonRegementerne, hvilka utgöra i summa 5,000 roan.
Af öfrige Regementer och Corpser, utgörande circa 18,700 Nummer, hafva endast 65o afsagt sig Passevolancens utgörande.
Som svar åden framställning här blifvit gjord, att detta förhållande skulle vara en följd af Styrelsens åtgärder, att vid Härads- och Sockenstämmor genomdrifva sina önskningar hos Allmogen, får jag äran nämna, att det ej endast är Allmogen, som ingått på deli gjorda Propositionen, utan äf - Den 13 Mars f. m. 187 ven Rust- och Rothållare af alla andra classer, samt att många, som ej genast uppgåfvo sig att vilja ingå på Pussevolancen, redan inkommit till Konungens Befallningshafvande och RegementsBefälen med anhållan att få antaga de föreslagne vilkoren.
Sådane förhållanden tilldraga sig ännu 'dagligen och torde således bäst bevisa, alt man ej har behof af de omnämnde Häradsoch Sockenstämmorne för att afgöra frågan, och för att nyttan deraf skulle erkännas.