Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har alltid föreställt mig huru obehagligt det skulle vara, att objuden blifva gäst hos andra, om ock för endast kortare tid, eller med andra ord, att bo, som man säger, inhyses; och af detta skäl är det för mig lätt begripligt, hvilket obehag det skulle medföra för de Kongl, personerna, om, på sätt Hr Stjernsvärd tyckes vilja, de alltid, under sina resor i landet, nödgades taga in i enskilta personers boningar.
Paykull har med sin motion sökt afhjelpa detta förhållande, hvad Upsala beträffar, då han begärt, att K.
St. måtte anslå nödiga medel för en fullständig inredning och möblering af de i Upsala slott befintliga boningsrum, utöfver dem, sorn till bostad åt Landshöfdingen äro uplåtna.
Dessa förstnämnde rum hafva tillförene varit inrättade för Kongl, personer, men äro numera i sådant skick att de omöjligen kunna bebos, och i följd Den 3 December e. m. 187 deraf måste de Kongl, personerna, då de liedra universitets-staden med sin höga närvaro, der taga in hos andra, således, på sätt jag redan anmäkt, bo inhyses.
Dä detta förhållande kan afhjelpas för ringa kostnad, så anser jag det oförenligt med Svenska folkets värdighet, att icke emot sitt Konungahus vilja visa så mycken aktning och upmärksamhet i förev-.de fall, att det upofifrar några tusen rdr för inredning af de slottsrum, om hvilka nu är fråga, ehuru jag är förvissad, att så väl i Upsala, som öfverallt i riket, en hvar med varmt hjerta uplåter sin bostad till begagnande af de K. personerne.
Hvad beträffar möblers anskaffande, så tror jag, det sådana skulle, till besparing i kostnaden, kuuna erhållas från Kongl. Husgerådskammaren å härv:de K. slott; och skulle R.
St:r göra afseende på denna motion, så hyser jag den fasta öfvertygelsen, att H. M. Konungen icke skall underlåta att, i hvad på honom ankommer, vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom vid rummens iståndsättande och möblering den största möjliga hushållning varder iakttagen.
Jag yrkar bifall å motionen.
Jag ber att få göra så väl Frih.
Paykull, som Hr Printzensköld, upmiirksamma på det förhållande, att slot tet i Upsala är inrättadt till häkte, således midre lämpligt till K. Hotel.
Af hvilka medel detta anslag skal! tagas, qvittar mig lika, blott mitt åsyftade ändamål vinnes, nemi. att i beboeligt skick iståndsätta de Kongl, rummen i Upsala slott, sorn under en så lång följd af år blifvit lemnade åt sitt öde och till följe deraf i betydlig mån förfallit.
Hvad den sista omständigheten beträffar, att man i en aflägsen del af det stora slottet inhyst fångar, så inser jag sannerligen icke, att detta på något sätt hindrar, att en annan del deraf så inredes, att det kan bebos af hvem det vara må.
För öfrigt hafva vi på sednare tider börjat att iståndsätta våra gamla slott i riket; har icke anslag blifvit beviljadt både åt Wadstena och Kalmar slott? hvarföre skulle vi icke då äfven ihågkomma det gamla slottet i Upsala?
Jag anhåller vördsamt att Utsk:t måtte taga dessa skäl i betraktande.
Efter härmed afslutad öfverläggning, remitterades motionen jemte yttrandena till StatsUtsk:t.
Föredrogs och remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t Frih. von Paykulls d. 30 sisth Nov. bordlagde motion, rörande upskof med tillämpningen af K.
Stadgan om mått och vigt m. m.
Efter föredragning af Hr von Knorrings, Erik Oskar, den 30 sisth Nov. bordlagde motion ang:de förändrade bestämmelser, rör:de 188 Den 3 Pecember e. m. åtskillige LandtinäteriTjenstemäns pensionsriitt, blef denna motion remitterad till StatsUtsk:t.
Till LagUtskit remitterades Hr von Knorrings d. 30 sist!.
Nov. bordlagde och nu föredragne motion, om förändring af föreskrifterne i SkiftesStadgan, rörande Landtmiitares förordnande att förrätta laga skifte.
Föredrogos och remitterades till StatsUtsk;t fö!j:de, den 30 sisth Nov. bordlagde, motioner, nemi.:
Frih. vou Schultzenheims, David, motion ang:de inlösen för Statens räkning af det s. k.
Köping-Hult-bolagets jernbana; Gr.
Taubes, Henning Adolf, motion om inrättande af en Profession i StatsEkonomi vid Upsala universitet; Gr.
Taubes, Henning Eduard, motion om rätt till pension å Allm.
IndragningsStaten tor Häradshöfdingar, hvilken motion jemväl kommunicerades MedStfinden; samt Hr von Fraukens, Georg Wolfgang, motion om anslag till inköpande af en tomt för ett nytt Hofstall; äfvensom sistnämnde Ledamots den 30 Nov, bordlagde anförande, i ani. af K.
Propos. om StatsVerkets tillstånd och behof.
Hr Björnstjernas, Oscar Magnus, den t dennes bordlagde motion, ang:de åtskilliga förändringar i gällande Tulltaxa.
Det hade varit min af sigt att i mål, tillhörande Bevillu.Utsk:ts handläggning, icke besvära R. o. Ad. med något anförande, innan ärendet blifvit af Utsk:t beredt.
Men i följd af den motion, som nu föredragits, finner jag mig förpligtad att taga till orda, desto hellre som derigenom beredes inig tillfälle att i allmänhet yttra något i ani. af de förebud till reaktion, som under innev:de Riksdag på detta rum uppenbarat sig, emot de åsigter, som de näst föregide Riksdagarna inom Riddarhuset gjort sig gällande i fråga om tullbevillningen, och emot de beslut, som R.
St:r nasti.
Riksdag derom med så mycken enighet fattade.
Flere värde medlemmar af detta hus hafva nemi. under föreg:de plenidagar vid särskilda tillfällen utlåtit sig om den nu gällande tulltariffen, att dermed etablerats ett frihandelssystem, hvarigenom man besinningslöst öpnat Rikets alla hamnar för främmande länders öfverflöd, •— att vi således ådragit oss öfverimport af utländska varor, synnerligast lyxartiklar eller, såsom en och annan benämnt dem, »skräp och onyttigt kram», — att på sådant sätt landets innebyggare lockats till slöseri och öfverdrifven vällefnad, — och att derigenom förorsakats utländsk skuldsättning och den tryckta penningeställning, hvaröfver Sverige nyligen haft att beklaga sig.
Det är lätt förklarligt, att jag, i hvad på mig kan bero, söker, så godt först som sist, utreda huruvida, jag säger icke Den 3 December e. m. 18» den senare tidens importliandel, men tull-lagstiftningen verkligen med skäl må kunua tillvitas så skadliga följder, som man nu med oro föreställt sig.
Afven Hr Björnstjerna liar i sin motion tagit till utgångspunkt förutsättningen, att det penningebetryck, man erfarit, varit en följd af rubbad handelsbalans.
Det har emellertid vid ett föreg:de tillfälle, då frågan om Riksbankens verksamhet här afhandlades, varit mig en tillfredsställelse att i sakrika yttranden höra den mening uttalas, att det öfverklagade betydliga anlitandet för export af' bankens silfver, om ock till någon del, dock icke hufvudsakligen varit att tillskrifva undervigt i vår handel med främmande länder.
Härmed må vara huru som helst; — det vissa är, att de försök, som under föregående århundraden vidtogos för att genom tull-lagstiftning reglera mynttillgången i landet, befunnits icke medföra den verkan, man påräknat.
Ingen lärer bestrida, att sparsamhet, i förening med klok hushållning, är en dygd; — men denna dygd, såsom hvarje annan, måste danas genom upfostran och individernas egna förnuft, — den kan, såsom jag tror, svårligen inläras genom restriktiva tullförfattningar.
Motionären har på ett förtjenstfull! sätt eflerforskat och meddelat statistiska fakta, för att dervid stödja sitt förslag.
Några få erinringar må mig emellertid i ani. deraf tillåtas.
Gerna medgifver jag, att artiklarna socker och tobak, förnämligast råvarorna, äfven på vår långsträckta kust svårligen kunna blifva föremål för smugling; men då de åberopade sammandragstabellerna utvisa ett något mer än 4 gånger större importbelopp af Caffe året 1857, mot 1833, bevisar sådant väl, att 1857 så mycket högre qvantum införtullats. men ingalunda att importen i lika mån öfversteg hvad som effektift till förbrukning i landet inkom det äldre året, då denna vara ofta ännu infördes på oloflig väg.
Utan upmärksamhet torde icke heller böra lemnäs, att den tidrymd af 24 år, som ligger imellan de af motionären antagna jemförelseperioderna. varit i hög grad gynnsam för handel och industri, som under tiden varit i raskt fortskridande; och skilnaden i importqvantiteter, de begge åren emellan, särdeles hvad socker och tobak angår, kan fördenskull hufvudsakligen på ett naturligt sätt förklaras genom stigande folkmängd, ett allmännare spridt välstånd och deraf följande ökad konsumtionsförmåga.
Det har sin riktighet, såsom motionären anför, att sockertullen i England är högre än i Sverige.
Men enl. den tariff, jag har att tillgå, skola afgifterne för allt slags socker vid införsel till England, efter d. 31 nästk:de Mars, nedsättas med ungefär 30 %.
Mig förekommer för öfrigt, att, i fråga om tullbeskattningen hos oss å artiklarna Arrac, Rumm, Caffe, Socker och Tobak, eller s. k.
Kolonialvaror, lämpligen icke kunna tagas till föredöme eller jemförelse sådana länder, som Frankrike och England, hvilkas handelspolitik af ålder fordrat att genom absoluta förbud eller diffe* IWO Den 8 December e. m. rential-tullar monopolisera handeln mellan kolonierna och deras resp. moderländer.
Men, Mine Hrr, låtom oss hellre företaga en jemförelse mellan vår tulltariff och dem, som si ro gällande i länder, hvilka ligga oss närmare, jag menar Norige, Danmark och de Tyska Tullförbundsstaterna.
En sådan jemförelse har jag samvetsgrannt utarbetat och utbeder mig nu att få densamma åt det högloft.
Ståndet meddela.
Visar det sig deraf, att tullsatserna hos oss i allmänhet icke äro lägre, utan fastmer i många fall betydligen högre än i de främmande staterna, synes man derifrån kunna hemta stöd för det antagande, att vår tull-lagstiftning icke medfört det onda, hvarför den beskylles, så vida ett sådant ondt icke i lika eller högre mån drabbat de andra länderna.
Jag har i denna jemförelsetablå icke vidrört artiklarna spannmål och landtmannavaror, hvilka å senaste Riksdag bibehöllos vid den tullfrihet, som K.
M. för dem redan 2 år förut medgifvit.
Frågan om dessa lefnadsförnödenheter utgör i tull-lagstiftningen ett särskildt kapitel, som en annan gång torde blifva tillfälle att afhandla.
— Af skäl, sorn i det löreg:de blifvit anförda, har jag deremot i tablåen företrädesvis uptagit sådana artiklar, som äro att hänföra till s. k. öfverflödsvaror eller som anses egnade till förbrukning i ett yppigare lefnadssätt.
Det är oss alla bekant, att i Konungariket Norige all grundskatt är uphäfven, hvaraf följer, att motsvarande erforderlig statsinkomst der måst sökas genom tullbeskattning.
Jag nämner detta blott för att påpeka anim dertill att, för en och annan varuartikel, den Norska införselstullen förekommer högre än den Svenska.
Tyska tullföreningens tariff upställer för alla vågbara varor centnern såsom tullberäkningsenhet; likaså i många fall den nu gällande Danska.
Då den Tyska tullcentnern är lika med Danmarks och Noriges, d. v. s. I7V3 ^ drygare än 100 fy. i Sverige, har jag, till undvikande af minutiösa bråktal, för alla staterna uträknat tullsatserna efter cent., naturligtvis med reduktion af beloppet i förhållande till vigtskilnaden Den Tyska thalern har jag efter kurs beräknat till 2 rdr 66V3 öre; och då jag räknat en Norsk species såsom motsvarande 4 rdr rmt samt en
Dansk rdr såsom lika med 2 rdr rmt hos oss, ehuru i sjelfva verket den förra med 3 och den senare med 2 öre understiger de resp. i och 2 rdr:na i svenskt mynt, hoppas jag sådant skola vittna om min månhet att icke beräkna de främmande tullsatserna för knappt i bredd med de Svenska.
Jag öfvergår nu till sjelfva jemförelse-dokumentet *).
Till de nu anförda exemplen måste jag inskränka mig, emedan jag icke vidare vill äfventyra att trötta R. o. A:s tålamod.
Men jag vågar hoppas, att den sammanställning, jag åstadkommit, skall mer än tillfyllest lägga i dagen, att R.
St:r å förra Riksdagen icke utan erfordorlig varsamhet behandlat det vigtiga ämnet.
För brän - •) Se Tab. Litt. B. 1 slutet af häftet.
Den 3 December e. m. 191 vin af alia slag, och således äfven Arrac och Rumm, förhöjde raan i någon mån införselstullen, — likaså för flera arter af Tobak; — den utgör nu, t. o. m. för råtobak af vissa slag, mer än 100 % å varuvärdet.
St:r bifalla K.
M;s förslag ang:de förhöjning af produktionsskatten för inrikes tillverkadt bränvin, torde deraf blifva en följd att äfven införselstullen för den utländska varan bör i samma mån höjas, ehuru de svårigheter, den Skånska kustbevakningen har att bekämpa vid tillsynen mot utländskt bränvins insmugling, naturligtvis blifva större, i samma mån frestelsen tilt oloflig införsel genom afgiftsförhöjningen ökas.
Men eljest och i allmänhet kan jag icke, så vida ej särdeles påträngande finaneiella eller andra vigtiga skäl skulle förekomma, tillstyrka rubbning af de tullsatser, som nu äro gällande.
Sedan man omsider å förra Riksdagen lyckats att bringa tulltariffen i ett någorlunda normalt skick, anser jag för framtiden ingenting angelägnare än stadga i afgiftsbeloppen.
Så väl handelns som fabriks- och handtverks-industriens idkare inom landet hafva behof af en sådan stabilitet; och, derest någon förändring i detta hänseende icke heller af Statens intresse påkallas, blifver den anförda grundsatsen en regel för ärendets behandling, i hvad på mig ankommer.
Jag anhåller att detta mitt vördsamma yttrande måtte få åtfölja motionen till vederbörligt Utsk., som då jemväl kommer i tillfälle att kontrollera de sifferberäkningar, jag framlagt.
Min mening är icke att ingå i granskning af den siste värde talarens anförande, utan jag vill blott till honom hemställa, om han ej skulle vilja komplettera den jemförelse, han upställt om våra tulltariffer och dem i andra länder, med att äfven beskrifva huru förhållandet är med våra exportvaror och hvilka varor böra få tullfritt införas.
I så fall skulle det vara skäl, att, genom öfverlemnande af denna tabell, hvilken iugen skulle vara mer befogad att uprätta, än den siste värde talaren, fästa det Högloft.
Bevil!n,Utsk:ts upmärksamhet, vid upgörandet af dess tulltariff, på huru våra export-artiklar blifva behandlade i främmande länder.
Till en början får jag tacka Hr Fåhraeus för det besvär, han gjort sig, i att utarbeta en jemförelse mellan Sveriges tulltaxa och våra på tre sidor närmaste grannriken; hade vår granne i öster kommit med i beräkningen, så hade den blifvit ännu fullständigare och mer bevisande för min åsigt.
Jag har åberopat exempel från Europas båda mest blomstrande stater, England och Frankrike; der visar sig att tullarne på de i min motion omtalta artiklarne äro betydligt högre än i Sverige.
För mig var det ej obekant att socker-tullen skall nedsättas i England från o. m.
April år 1860; jag vill likväl påminna mig, att den ändock kommer att bli högre än vår nuvar:de tull, ehuru jag ej derpå är fullt säker.
I Frankrike äro, som bekant, tullarne i 192 Den 3 December e. m. allmänhet mycket högre än här.
Af den jemförelse, Hr Fåhreeus framställt, finner man, att tullen på socker och kaffe såväl i Norige som i Tyskland är högre än här, och det är hufvudsakligast på dessa båda artiklar jag yrkat en högre tull i Sverige.
I Danmark är denna tull visserligen lägre än hos oss, men Danmark är ett särdeles rikt land, med stor export synnerligen af landtmanna-varor; det kan således hafva råd att genom låga tullar befordra en stor import och konsumtion.
Men huruvida samma förhållande eger rum hos oss, vill jag lemna derhän.
Derom ordades alltför mycket på förrnidd:n, att jag nu skulle önska återuptaga frågan.
Man åberopar ständigt Endland, då fråga är om frihandel och låga tullar, men i de fall, då de Engelska tullarne äro högre, såsom förhållandet är med de artiklar, min motion afhandlar, då äro de icke längre smakliga, och man vill ej höra talas derom!
De tullar, jag föreslagit, äro en obetydlighet i jemförelse med de Engelska, hvilka utgå för kaffe med 2 gånger, för bränvin med nära 7 gånger och för tobak med från 4 till 14 gånger så högt belopp som i Sverige.
Hr Fåhraeus har sagt, att det i alla tider visat sig vara omöjligt att genom tull-lagstiftningar kunna reglera penningetillgången.
Jag medger gerna, att man ej kan lyckas deri genom sådana löreskrifter, som exportförbud eller tull på silfver, men deremot., om jag kan genom högre tullar förminska importen, så skall väl detta bidraga till qvarhållandet af penningar i landet; detta lärer väl ej kunna bestridas.
Eu af fribandelns första grundprinciper är att låga tullar befordra en ökad införsel; på samma grunder måste väl således högre tullar bidraga att minska densamma, och detta vore under nuv:de omständigheter obestridligen en lycka för vårt land.
Man har sagt, att Sveriges handel under de sednare åren varit i jemnt framåtskridande; detta kan visserligen ega sin riktighet hvad importhandeln beträffar, ty denna har i sanning nr från år stigit på ett förvånande sätt.
Att utförseln deremot på intet sätt hållit jemna steg dermed, har jag under förmiddagens diskussion sökt visa.
Jag kan ej inse de stora fördelar vårt land vunnit derigenom, att införseln af kaffe, socker, tobak och bränvin under de sednaste 10 åren fördubblats, men deremot skall jag vara den förste att gilla hvarje åtgärd, som kan befordra en ökad export.
Det har blifvit sagdt, att den ökade importen bevisar stigande välmåga; huruvida den äfven befordrar välmågan, lemnar jag åt eder sjelfve att bedöma, mine Hrr, sedan jag för eder tagit mig friheten upläsa några utdrag af provincial-läkarnes, från alla delar af landet, inkomna officiella rapporter.
Dessa utlåtandeu äro till största delen afgifna redan år 1852.
Då vi nu införa 33 proc. mera kaffe än då, är det föga troligt, att de menliga följderna af dess förtärande sedan dess förminskats.
Jag frågar eder således, raine Hrr, om det ej äfven ur sanitär synpunkt vore önskligt, att något hinder lades i vägen för denna alltjemt stigande kaffe-konsumtion, synnerligen då man tillika derigenom kan vinna betydliga ekonomiska fördelar och förminska vår utländska skuldsättning.
Afven Den 3 December e. m. 193 Afven om karleken till kaffedrickandet skulle vara så stor, att varans förhöjda pris ej kunde förmå verka någon minskning i åtgången, skulle dessa sednare fördelar likafullt i betydlig mån vinnas genom den förhöjda tullinkomsten, hvilken, använd på Statens jernvägsarbete!), skulle förminska behofvet af utländsk skuldsättning med några millioner årligen.
Det har vidare blifvit yttradt, att genom en högre tull skulle åtminstone för artiklarne kaffe och bränvin smugglingen, i betydlig mån tilltaga.
Hvad kaffe beträffar, har jag aldrig hört att en så skrymmande vara, hvilken ej, i likhet med en bränvins-ankare, kan kastas i hafvet för att flyta i land, blifvit föremål för smuggling i vidsträcktare skala.
Att deremot bränvin kan med vida större lätthet lurendrejas, är en sanning.
Den förhöjning, jag derå föreslagit, är likväl allt för obetydlig i jemförelse med den tull, som redan är varan ålagd, att frestelsen derigenom skulle i någon större mån kunna ökas för dem, som hafva smak för en d.ylik handtering.
Den af mig föreslagna tullen är ej heller högre än den K.
M. ansett nödig, i händelse den nåd.
Proposm om bränvinsskattens förhöjande blifver antagen.
Samma åtgärder, som auses tillfyllestgörande i detta sistnämnda fall, torde äfven leda till målet, om icke den ökade tillverkningsskatten, utan endast den af mig föreslagna tull förhöjningen å bränvin skulle vinna R.
Slutligen lugnas raina farhågor i detta afseende till ej ringa del af den förklaring, sorn, enligt hvad jag vill påminna mig, blifvit af Hr Fåhraeus sjelf afgifven till förlidne Riksdags Bevilln.Utsk., nemi. att de trovärdiga underrättelser, han från vestra kusten insamlat, dels af olika myndigheter, såsom tulltjensteman, prester och kronobetjening, dels af konsuler i grannländernas hamnar, sammanstämma deruti, att någon smuggling af bränvin till betydligare belopp icke egt mm.
Hr Fåhraeus har vidare yttrat, att om ej särdeles påträngande financiella skäl lörefinnas, bör en sådan förhöjning i tull-afgifterna undvikas.
Jag delar deruti fullkomligt hans åsigt, och sora jag tror det vara tydligen ådagalagdt, att sådana påträngande financiella skäl verkligen förefinnas, har jag derigenom funnit mig upmanad till denna motions väckande.
Jag tror att faran verkligen står för dörren, när, som förhållandet under en följd af år visat sig, penningar ej kunna qvarhållas i landet, oaktadt den mängd lauta millioner, som årligen inflyta från utlandet, när vår export på intet sätt vill förslå att betäcka vår import, och när detta förhållande, långt ifrån att förbättras, blifver allt mer i ögonen fallande.
Frihandels-theoder äro utan tvifvel vackra, jag nekar ej derför, och litet hvar hafva vi blifvit hänförda af dem, men de få ej följas ända derhän, att de blifva en öfverhängande fara för landets financiella bestånd.
Det förhåller sig med frihandeln, såsom med många andra i sig sjelfva vackra och sanna theorier, så, att de icke gerna kunna konseqvent utföras.
Efter dess grundsatser borde inga tullar vara det mest rationella och välgörande, men hittills åtminstone har intet land i Europa ansett sig kunna undH.
II. 13 m
Don 3 December e. in. vara detta särdeles lämpliga medel att förskaffa Staten inkomster.
Sä länge man således är öfverens om nödvändigheten att i större eller mindre mån frångå sjelfva grundprincipen för den fria handeln, torde den likaväl kunna anses hylla frihandelns läror, sorn önskar 10 öres' tull på ett skälp. socker, som den, hvilken, i likhet med Hr Fåhreeus, anser 8 öre vara den rätta siffran.
Jag vågar hoppas, att Bevilln.Utsk:t ieke kommer att lemna min motion utan afseende.
För de ledamöter af detta H*.
Stånd, som bevistat de sednare riksdagarne, kan det ej vara obe kant, huruledes jag var en bland de få, sorn med yttersta ifver stridde för att försvara protektiooisnrens grundsatser, i afseende på ifrågav:de tullsystem.
Jag stod så godt som ensam sistlidne Riksdag på detta rum, då jag sökte1 försvara den lilla qvarlefvan af de tullsatser, som kunde lända till skydd för Svenska näringarna.
Men t. o. m. denna sista gnista släcktes, och alla vägar för den mest vidsträckta frihandel, sora någonsin egt rum i något land, blefvo öpnade.
Nu återigen har, i fråga om tullsystem, en annan opinion börjat göra sig gällande, och må man ursäkta mig, att jag vid detta tillfälle lör Eder, mine Hrr 1 deröfver uttrycker min innerliga tillfredsställelse.
Jag har med spänd upmärksamhet afhört det anförande, Hr Fåhraeus, Chefen för vårt tullverk, afgifvit.
En af de satser, han anförde, tilt frihandelssystemets försvar, var den, att om det än är en dygd att vara sparsam och iakttaga god hushållning, så kan denna dygd ej inplantas genom några restriktiva författningar.
Jag bekänner, att en sådan sats, uttalad af den mannen, var för mig högst oväntad.
Vi hafva redan sett följden af en restriktiv lagstiftning i afseende på bränvinstillverkningen i landet.
Den har hämmat det omåttliga bränvinssupandet; ty under de få år, hvarunder denna lagstiftning egt bestånd, hafva vi från alla orter erhållit upgifter, att bränvinssupandet betydligen aftagit.
Då vi nu se detta lyckliga förhållandet hafva inträdt, och dermed jemföra det, sorn icke för länge sedan egde rum. nemi. då bränvinet tillverkades snart sagdt i hvarje stuga, samt för en högst ringa afgift till Kronan, och då det försåldes på allmänna landsvägarne, sä torde vi häruti lätteligen finna det lyckliga resultat, som restriktiva lagar kunna åstadkomma, och på grund deraf inse oriktigheten i Hr Fåhraei ofvanberörde yttrande, som syltar derpå, att en restriktiv lagstiftning icke skulle kunna framkalla sparsamhet i förbrukningen af utländska öfverflödsvaror.
Det är nemi. det goda priset på dylika varor, som törleder hopen att köpa dem, och det Fransyska ordspråket: »0’est le bon marché qui raine», besannas härigenom äfven i vårt fädernesland.
Den siste värde talaren har nyss gifvit oss del af några upgifter, hemtade från provinsialläkarnes berättelser, hvilka tillräckligt vitsorda, till hvilken förvånande grad konsumtionen af kaffe stigit å landsbygden, samt hvilket ofördelaktigt inflytande detta har på befolkningen både i pekuniärt och sanitärt hänseende.
Jag vill blott komplettera dessa upgifter med att tillägga en, som Den S December e. m. m jag nyligen erhållit af en värd ledamot af detta hus, nemi. att uti Westerbotten konsumeras denna vara inora många fattiga nybyggarefamiljer till större myckenhet årligen, än inom sjelfve landshöfdingehuset.