Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kronprinsen vöre frånvarande, t. ex. såsom vice Konung i Norge, och en annan Prins således stöde thronen närmast; ty kommunikationsanstallerna hafva för det närvartde nått den grad af fullkomlighet, att, i händelse behofvet påkallar en Interimsregering, underrättelse derom på några limmar kan från Stockholm komma till Christiania, hvarifrån åter thronföljaren kan inom några få dagar anlända hit för att öfvertaga regeringen, och då är all fara af tvist om Konungamaktens utöfning undanröjd. äfven om man är aldrig så benägen, att tänka sig en sådan, utan afseende derpå, att lagar finnas, de der väl måste antagas så pass kraftiga, att de icke genast kunna af en tilläfventyrs maktlysten Furste kastas öfverända.
Kunnande jag slutligen, i afseende på Hr Frihrs påstående, att denna författning skulle betaga Svenska folket dess rätt att förordna om Rikets styrelse i vissa uti Iteg.Formen förutsatta fall, ej undgå att påminna Frih. derom, att, på sätt H. Ex. Hr Gunther på f. m. så klart och tydligt ådagalagt förevarande författning endast afser, Den 18 F ebin ari e. m. 469 huru i dylika fall Regeringen skall föras intill dess R.
St. hinna sammanträda för att örn riksstyrelsen förordna, hvilket ovilkorligen skall inom en viss kort tid äga ruin.
Det skall af ingen kunna förnekas, att författningsförslaget är af den aldra största vigt för de båda förenade rikena; Och hvad angår sjelfva redaktien, så anser jag den vara så klart och ändamålsenligt uppställd, att jag mäste beklaga det Utsk. ett ögonblick kunnat tveka att godkänna densamma.
An mera beklagar jag att redan tvänne Stånd skänkt sitt bifall till ett
Betänkide af sådan beskaffenhet som det ifrågavarande, der blotta svagskäl inen inga grundliga skäl gjort sig gällande.
Jag tillstyrker för min del godkännande af den Kongl. Prop. och det så mycket mer, som R. o. Ad. derigenom blir i tillfälle att afgifva en opinionsyttring, värdig den fosterlandskärlek och den ståndpunkt af bildning, hvarpå detta Stånd alltid sig befunnit.
Herr Carleson, Ed v. Henr.:
Då jag på f. m. begärde ordet skedde det för att genmäla en talares påstående att Const.- Utsk. skulle, såsom jag vill minnas orden föllo sig, sökt sak med den Kongl.
Proposin — ett påstående, som grundas derpå att de i Utskis förevaride mein. framställde betänkligheter vid den Nåd.
Proposin icke skulle innefatta giltiga skäl för dendcnsammas afstyrkande.
I anledn. häraf må det tillåtas mig att till en början erinra om innehållet af den Kongl.
Den innefattar 2:ne hufvuddelar.
Den ena afser grundlagsförändringar, som sedan sistl.
Riksdag iiro livilande på Ständernas bord och beroende på deras pröfning eller med andra ord de vid sista Riksdagen föreslagne ändringar i grundlagens stadgande om Riksstyrelsens förande i vissa fall.
Den andra delen afser åter sådana bestämmelser, som anses uteslutande tillhöra Unionsfördraget eller RiksAkten.
Enär nu Const.-Utsk. redan vid förra Riksdagen afsfyrkt bifall till hvad den Kongl. Proposin i den förra delen innehåller och nu måste åberopa sitt då afgifne yttrande, samt i fråga om den andra hufvuddelen, funnit de föreslagna förändringarne! änskönt i åtskilliga hänseenden innefattande förbättringar, likväl medföra nya och stora olägenheter, för hvilkas afhjelpande någon anvisning ej vore leinnad, så kunde Utsk. omöjligen tillstyrka bifall till den Kongl. Proposin och Utskis Utlåt ide, som borde innefatta ett till- eller afstyrkande deraf, måste följaktligen blifva sådant som det nu afgifna.
— Emellertid och vid förut angifna förhållande är nödigt att vid afgörandet af förevarande fråga hvar och en stadgat sitt omdöme icke endast med hänseende till den del af den Kongl. Proposin, hvilken i Utskis Utlåtide Nio 5 uptagits till speciel granskning, utan äfven med hänseende till den del, hvaröfver Utsk. vid si st för fl a t na Riksdag sig yttrade.
Proposin måste betraktas i sin helhet — om man så med förbigående af det formella inlåter sig i granskning af innehållet, så fram - 470 Den 18 Februari e. m. ställa si", enligt milt omdöme ovilkorligen' två betänkligheter, hvilka kunna synas af ganska liten vigt för den som är benägen att tro det han önskar, eller bedömer morgondagen efter den dag, som är, men, hvilka deremot måste vara af afgörande vigt för den som betänker, att den lag som är i fråga skall gälla för en obestämd framtid och att det för en dödlig är omöjligt att ana hvad framliden bär i sitt sköte ens för hälften af den tid, under hvilken den lag som nu skall ändras har gällt.
Den första af dessa betänkligheter upkommer deraf att den lista g af den Kongl. Proposm i st. f. att med yttersta noggranhet bestämma de omständigheter under hvilka Riksstyrelsen skall kunna från den ena medlemmen af det Kongl, huset öfverfiyttas till den andre, lemnat detta förhållande alldeles obestämdt.
Sådant är i min tanka stridande mot sjelfva grunden för ett ordnadt samhällsskick och om icke detaf någon skadlig följd skulle upstå. vore det åtminstone icke statsförfattningens förtjenst.
Den andra betänkligheten upkommer deraf att genom den ifrågavarande §:n lemnäs tillfälle för hvarje till thronföljden berättigad Prins, Ilan må vara så aflägsen från thronell som helst, att öfvertaga Riksstyrelsen i landet.
Hvem är den som kan vara förvissad alt icke i en framtid det Kongl, huset får bland Sina medlemmar räkna någon ärelysten Prins, hvilken skulle låta
Sig förledas af det lockande tillfälle, som härmed erbjödes Honom att för enskilda äregiriga syften men under iakttagande af lagliga former bemäktiga
Sig rikets styrelse?
— Hur den makt. som en gång kommit i sådane händer kan begagnas. derom vittna såväl vår egen som andra länders historia.
En hvar af dessa omständigheter och än mer bägge gemensamt äro för mig af så afgörande vigt. att jag för min del icke skulle bifalla den Kongl.
Proposin vore den än för öfrigt huru förträfflig sorn helst.
Coust.-Utsk:s meni. visar likväl tillräckligt att den äfven i öfrigt ger anledn. till anmärkntr.
Om ock många kunna finnas, som icke anse dessa anmärkir böra föranleda afslag å den Kongl.
Propostn, så torde likväl de flesta medgifva att anmärknine äro grundade.
Huru obenägen man än må vara att fästa sig vid det formella, så bör det likväl icke förnekas vara en oformlighet att på samma gång förslag väclses om en ändring i våra grundlagar, åsyftade att undanrödja deras formela stridigheter mot Unionsfördraget och under det man för upnående af detta ändamål föreslår en sådan lydelse af grundlagarne, att desse icke skulle komma att erkänna någon annan FörbuudsAkt än RiksAkten, på samma gång söker man åvägabringa en förändring i denna Akt genom en förordning, ställd vid sidan af RiksAkten och hvarom våra grundlagar således icke skulle hafva något att förmäla.
Det enda med den föreslagna lydelsen af grundlagen öfverensstämmande sättet att gå till väga vid ändring af Unionsförslaget, t5'cks väl vara att, såsom tillförene skett, införa denna förändring i sjelfva RiksAkten.
Den anmärkn. med afseende Den 18 Februari e. m. 471 på innehållet af den Kongl. Propos:n som Const.Utsk:s nu framlagde mern. innehåller torde icke heller med skäl kunna bestridas vara vigtig; enär den föreslagne ändringen af den collegiala Unions-regeringens sammansättning ovilkorligen påkallar en lösning af frågan huru föredragningen inför samma Regering skall ske
All tvekan härutinnan måste undanrödjas, och det kan ske antingen genom ett stadgande i RiksAkten eller måhända bättre genom ett stadgande i våra grundlagar, men på intetdera sättet har man föreslagit att afhjelpa den brist i statsförfattningens bestämmelser, som skulle upkomma genom de ifrågavarande förändringar.
Till dessa båda anmärkntr kan, utom andra, ännu läggas en tredje, hvilken likväl icke lämpligen kunde få plats i Const.Utskts mern.
Om den Kongl.
Propostn blir antagen skulle det nemi. kunna hända att InterimsRegeringen förläde Riksstyrelsen utom Sverige, då deremot RiksAkten stadgar att denna Regerings säte skall vara i Stockholm.
Det måste medgifvas att sådana förhållanden kunna inträffa som göra det nödvändigt att förflytta Riksstyrelsen från Slockholm, och om den Kongl. Propostn antages, så är det mycket möjligt att en InterimsRegering förflyttar Riksstyrelsen till Christiania.
För ett sådant fall borde efter min tanke i våra grundlagar finnas någon föieskrift, huru de
Svenska ärendena skall härstädes beredas innan de komma att slutligen handläggas i Christiania.
Ganska väl vet jag att såväl dessa som andra anmärkntr. vare sig hvilka som helst, skola af flertalet anses för obefogade och till en del foster af tomma hjernspöken.
Så ansågos äfven år 1789 de invändningar, som då gjordes mot en till utseendet obetydlig fras i ^Förenings- och SäkerhetsAktenn, men riktigheten af dessa invändningar blef sedermera allt för väl ådagalagd.
Antingen min åsigt är riktig eller oriktig har jag ansett det vara min pligt att uttala den och så länge jag hyser den kan jag icke annat än afstyrka bifall till hvarje förslag sådant som det förevtde.
Många föreställa sig att tvingande omständigheter påkalla en ändring i RiksAktens stadgande om InterimsRegeringens sammansättning.
Ehuru jag för min del icke inser hvaruti dessa tvingande omständigheter bestå, vill jag icke motsätta mig att, såscm en opinionsyttring i detta hänseende, ärendet blir. på sätt som åtskillige yrkat, till Coust.Utsk. återremilleradt.
Det är en vanlig sak att den som lider af något ondt öfverskattar det onda och icke tvekar att begagna hvilket botemedel som helst, om ock derigenom ett ännu värre ondt skulle upkomma.
Att ett sådant handlingssätt är oklokt torde likväl böra medgifvas och i få ord uttryckes häruti mitt motiv för bifall till Utskts nu klandrade memorial.
Frih. von Salza, Carl Anton Philip:
Då den Kongl.
Propos:n redan är afslagen i två Stånd, så är det gagnlöst att dermed uptaga R. o. A:s tid.
Hågkommande hvad jag vid ett föregående tillfälle yttrat: att jag icke älskar begagnandet af ord 472 Den 18 Februari e, m. när dermed icke något kan uträttas, skulle jag ej heller nu hafva uppträdt, så vida jag icke varit medlem af Const.Utsk. och tillstyrkt det mern., som här af flera ledamöter blifvit klandradt.
Det är således min skyldighet att, så vidt på mig ankommer, försvara detta mera.
Då jag efter ett vistande på landet återkom till hufvudstaden och inträdde i min befattning såsom ledamot af Const.Utsk. var Kongl. Majtts Nåd.
Props. redan föredragen, dagen förut behandlad, och beslut derom fattadt på skäl, hvilka jag icke vidare hade att discutera.
.lag eifor att endast 2:ne §:r blifvit af Utsk. behandlade, men ehuru jag enskildt icke gillar den åsigten att man bör bedöma en propos. i sin helhet efter en lösryckt §, så hörde jag likväl inom Utsk. till majoriteten, hvilken afslog den Kongl. Propos.
Motiverna derför finnas anförda i mern. och Gr.
Lagerbjelke har i dag ytterligare utvecklat dem.
Jag anser dessa skäl vara rigtiga, ty jag hade aldrig genom undertecknande af mitt namn gått i borgen för något, som jag icke till fullo gillat, men på samma gång får jag öppet förklara, att om jag kunnat gilla Irsta §:n af den Kongl, proposrn, så hade jag icke ansett de af Utsk. anförda skäl vara nog giltiga för att förkasta densamma.
På det att detta mitt yttrande icke må anses som någon svekfull handling mot mina öfriga kamrater, så får jag nämna, att jag ärligt tillkännagifvit denna min åsigt inom Utsk.
Våra motståndare hafva anfört följande 2:ne skäl för bifall till den Kongl, proposrn, nemi. för det första: att den som gillar den monarkiska principen, han bör äfven gilla enhet i styrelsen, för det andra: att hvar och en säkert är missnöjd med det olyckliga förhållande, som nu existerar, då Konungen är hindrad att föra Regeringen.
Konseqvensen häraf blir att den som icke bifaller den Kongl. Propos:n har inga sympatier för monarkismen, men är entusiasmerad öfver Interims-regeringens nuvarande sammansättning.
Hvad mig beträffar så protesterar jag mot dessa beskyllningar; ty i lika hög grad som någon, hyser jag sympatier för monarkismens enhet, men just derföre anser jag det olyckligt och beklagligt att denna propos. någonsin blifvit till R.
Min känsla såras hvarje gång jag är nödsakad att höja min röst för afslag af en Kongl. Propos., men framför min känsla står min öfvertygelse och den sviker jag aldrig, ehuru den väl kan vilseledas af mitt omdöme. H. Ex. Hr Gunther har på f. m. sagt allt hvad som kan sägas för den Kongl. Propos:n, och ehuru jag i detta fall är af olika tanka med honom, då bär jag likväl aktnig för de åsigter han framställt.
Hvad särskildt angår hans yttranden i dag. så har jag stort skäl att tacka honom derför, emedan han derigenom gifvit mig ett argument mot den Kongl. Propos:n.
Flera talare, med hvilka jag förenar mig, hafva sagt sig icke hafva något emot att
Thronföljaren är sjelfskrifven för regeringen i den sorgliga händelse att Konungen derifrån är hindrad, men nu kan det hända, att äfven Thronföljaren, till följd af omyndighet eller af andra förhållanden, är Den 18 Februari e. m. 473 hindrad att föra Regeringen och då inträder ånyo det sorgliga förhållandet af en Tjugomanna-regering.
H. Ex. Hr Gunther har påpekat, huru detta skulle kunna undvikas, men har tillika såsom skäl för antagande af den Kongl. Props:n erinrat, huru som vår grundlag förbjuder begagnandet af en tillfällighets-lag, en sak som likväl i andra konstitutionella stater är tillåten.
Jag instämmer fullkomligt i hvad Gr.
Platen yttrat om vår Regerings beredvillighet att gå nationens billiga önskningar till mötes, derföre anser jag också att vi kunna vänta oss en ny Propos. från vår Regering, hvaruti föreslås en förändring af grundlagen som stadgar att Thronföljaren är sjelfskrifven att föra Regeringen, när Konungen derifrån är hindrad, men om äfven Thronföljaren, till följd af omyndighet, sjukdom eller frånvaro derifrån är hindrad, så är en undantags-lag tillåten.
Jag får i allo förena mig med Gr.
Platen, som först föreslagit detta tillägg till den Kongl.
Propos:n, och om detta tillägg blir gjort, så har jag ingenting mot den att anmärka.
Jag borde icke inblanda en enskild sak i detta ämne, men Frih.
Raab har haft den godheten att apostrophera Const.Utsk. och kalla det radikalt.
Jag behöfver egentligen icke uptaga detta, men jag får likväl, hvad det radikala beträffar, reservera mig deremot, ty jag har aldrig uptriidt som radikal och kommer aldrig att göra det.
På skäl jag här anfört, anser jag en återremiss icke kunna tjena till något, men om R. o. Ad. önskar en sådan, så anser jag min enskilda opinion böra vika.
På förhand får jag likväl tillkännagifva, att med den redaktion, som den 1 § af den Kongl.
Propos. nu företer, kan jag hvarken som medlem af Const.Utsk. eller som medlem af R. o. Ad. någonsin tillstyrka bifall till densamma Jag anhåller om propos. om bifall till Const.Utsk. mom.
Då jag på f. m. anmälde mig kunde jag icke ana att min tur att yttra mig först skulle komma på aftonen.
Så många talare hafva redan yttrat sig öfver denna fråga, att jag skulle göra orätt, om jag uptoge R. o. A:ds tid med att så fullständigt genomgå den som min första plan var.
Afven har frågan sedan f. m. undergått den stora förändring att 2:ne Stånd bifallit Utsk:s utlåt.
Man har väl anledn. att förmoda att många anse det för en ambitionssak för R. o. Ad. att, i likhet med PresteSt.. afslå Utsk:s Betänk:de, men jag för min del skulle anse för högst olyckligt, om så skedde, ty derigenom skulle 2 Stånd komma att stanna mot 2.
Min tanka är att man kan hoppas en ny Kongl.
Propos i samma ämne, och för sådan händelse är det af stor vigt att på något sätt gifva Regeringen vägledning, huru denna propos. bör vara beskaffad, för att hafva någon chance att af Ståndet blifva bifallen.
Ur sådan synpunkt anser jag det vara af stor vigt för ändamålets vinnande i en framtid att R. o. Ad. nu bifaller Const.Utsk:s mern., och jag anhåller att få utveckla 474 Den 18 Fe b mar i e. m. skälen för denna min åsigt.
Hufvudsakligen är jag förekommen af Hr Carleson, och jag instämmer med honom ang:de de stora vådor, som skullo upkomma i en framtid af de äfvenlyrliga föreskrifter som i detta förslag äro nedlagda.
Man har sagt att thronföljden för det närvarande är betryggad, och att vi hafva flera Prinsar till hvilka vi hafva förtroende, och hvilka hvar för sig skulle passa till llegenter.
Detta kan icke bestridas, men hvem går i borgen för att så alllid skall blifva förhållandet?
Grundlag stiftas icke för dag, utan för decennier och snart kunna vi räka ut för samma förhållande, som finnes i oss närbelägna riken, der en mängd Prinsar finnas, af hvilka det vore önskligt att de flesta icke kommo till Regeringen.
Man har här framhållit vådan af Interims-regeringens nuvarande sammansättning, men man har icke velat tänka sig in i de vådor, som skulle kunna upkomma genom antagande af det ifrågavartde förslaget.
Jag skulle kunna derpå anföra mångfaldiga exempel, men jag vill blott hålla mig till ett enda.
Det kan dröja ända till 12 månader innan R.
St. hinna sammanträda, och under denna tid kan det hända att Riks-styrelsen föres af en Furste vid en ålder, då alla, med undantag af Furstar, anses ännu vara barn.
Hr Bildt har på f. m. yttrat att Sverige aldrig, såsom mångå andra länder, suckat under despotismen, utan fått bibehålla sin frihet just derföre att del alltid haft enhet i sin styrelse.
Då Sverige suckade mest under despotismen, så var det under Carl Xll:s Regering, då det styrdes af ett barn.
Af de talare, som yttrat sig på f. tn.. anser jag Ex:n Gunthers yttrande böra väga mest i vågskålen.
Jag har derföre trott mig böra uptekna åtskilliga af hans yttranden, för att se till om de icke kunna motsägas.
Jag vill icke fästa mig vid början af hans yttrande, men af slutet deraf har jag trott mig finna att hans mening icke var aldeles sådan, som orden folio sig.
Ex. Hr Gunther har förklarat att hvad anmärkmne i sak angår, så har han haft svårt att upfatta desamma, derföre att den ene <adlat ett och den andre ett annat, och att dessa anmärkn:r hvar för sig varit hvarannan motsägande.
Deremot ber jag att få invända, att ju flera anmärkntr kunna göras mot en och samma sak, desto mera måste saken vara värd att förkasta.
Vidare har samme talare sagt sig önska aflägsnandet af ett mot den monarkiska principen stridande mångvälde.
Saltza älskar äfven jag den monarkiska principen, och jag vill verkligen icke hafva något mångvälde, men man bör icke endast taga i betraktande att
Sverige är en monarki, utan äfven att det är en konstitutionel monarki.
H. Ex. Hr Gunther har vidare sagt att det ifrågavar:de
Regentskapet icke kunde blifva så farligt, emedan det icke kunde komma att räcka längre än till dess R.
St. hunno komma tillsamman.
Det är sannt, att detta regentskap icke kan komma att räcka längre, men på samma sätt kan man försvara Interims-styrelsen; ty om också Interims-styrelsen är minde god och ändamålsenlig, så kan den ändå ej Den 18 Februari e. m. 475 komma att räcka längre än till dess Ständerna hinna sammanträda.
Det ambulatoriska i regeringssättet förekommer visserligen i flera fall, derigenom att Konungen kan till Regent utnämna någon bland Prinsarne af Sitt hus. men det kan hända att Konungen sjuknar under förhållanden då det är af största vigt att icke någon kommer till styret som icke dertill är rätt egnad, och då är Konungen icke i tillfälle att utöfva denna
Sin rättighet.
Jag vill icke tala om det olyckliga fall att Konungen dör innan Kronprinsen är myndig.
Slutligen har man sagt. att då national-reprcsentationen tiilsätter förmyndare eller Regent, så blir det sannolikt en Prins, d.^ v. s. just en sådan Regent som man nu tyckes frukta för.
Afven jag hoppas att ingen annan än en Prins skall komma i fråga, men en Prins, som hunnit öfver barnaåldern och som redan tillvunnit
Sig nationens förtroende.
Jag ber äfven att få bemöta Hr Fåhraeus, som framhållit nödvändigheten af att skynda med förslagets antagande.
Denna brådska ger mig anledning att hemställa till Hr Fåhraus, som redan 1840 satt i StatsRådet hvarföre vi fått vänta till 1854 med detta förslag, då unions-komitéens arbete redan i 40 år varit afslutadt.
Hr Fåhraus har sagt alt 1840 års grundlagsförändring antogs, ehuru den hade stora brister.
När Konungens rådgifvare erkänna olägenheten af att grundlagarne hafva brister, så böra de väl derigenom känna sig desto mer upmanade att söka undanrödja dessa brister, då nya förslag för Ständerna framläggas.
Ehuru jag icke anser de af flere talare gjorda anmärkntr mot § 2 sakna all grund så anser jag dem likväl icke ega den vigt att de böra hindra förslagets antagande, om det för öfrigt är nyttigt och gagneligt för framtiden.
— Dessa anmärkntr äro likväl icke vederlagda, och om de fel, som deri onekligen äro updragna kunde afhjelpas så vore dot en förbättring.
Man har yrkat en ålerremiss, men jag kan icke förstå hvartill den skulle gagna, då Coust.Utskts Ordftde förklarat att Utsk. icke anser sig befogadt att föreslå några förändringar af en Kongl. Propos.
Två Stånd hafva redan antagit Utskts mern. och en återremiss kan endast leda till tidsutdrägt eller utgöra en liten lisa för den som önskar det som en ambitionssak.
Jag tror att ju förr man kommer till slut med denna sak desto förr kan man vänta en ny Propos.. hvilken kan leda till målet.
Platen yttrat, och instämmor till och med i Frih. Saltzas yttrande så till vida att jag skulle önska att det stöde i Statsmakternas skön att bestämma om regentskapet, i händelse Kronprinsen vore minderårig eller af sjukdom hindrad att föra Riks-styrelsen.
Som jag nämnde så instämmer jag fullkomligt i hvad Gr.
Platen yttrat, och jag anser i likhet med honom att Kronprinsen alltid bör vara sjelfskrifven att föra Riks-styrelsen, när Konungen derifrån är förhindrad.
Detta ord rförhindradn har af åtskilliga blifvit ansedd såsom mindre lämpligt och det vore önskligt att det icke blefve begagnadt i den 476
Den 18 Februari e. m. nya propos:n, emedan det alltid blir otydligt huru det_ skall lolkas.
Hvem skall afgöra när förhindren äro verkliga?
Arode lika giltiga när Konungen vid full helsa reser utrikes som när
Han är så sjuk att Han icke kan föra Styrelsen?
På grund af hvad jag här anfört anhåller jag om bifall till Coust.Utskis mern.
Somliga af de talare som hittills yttrat sig i denna fråga hafva nästan uteslutande hållit sig till den del af K.
M:s Propos., som Coust.Utsk. ansett sig befogad att upptaga till behandling, nemi. den 2 g hvilken egentligen rör Interims-regeringens sammansättning, hvaremot andra hafva ansett sig böra ingå i behandling af frågan i sin helhet, och såmedelst äfven vidröra Coust.Utsk:s Betänk:e N:o 3, hvilket hvilar på Ii. o.
A:s bord till framtida afgörande med ajan eller nNejn.
Jag inser ganska väl, hvarföre dessa
Hrr utsträckt forskningen äfven till detta Betänk:de; det skedde derföre att båda frågorna stå till hvarandra i ett oskiljaktigt sammanhang.
För att kunna motivera sina åsigter ang:de denna fråga som nu är föredragen, har man varit nödsakad att äfven undersöka den andra frågan, Hvad mig beträffar skall jag i de få ord jag anhåller få yttra endast hålla mig till den 2:dra §, hvilken jag anser nu egentligen utgöra föremål för öfverläggningen.
Enl. min tanka är det alldeles gifvet att lista och 3:dje §§ stå i förbindelse med de förändringar i den Svenska grundlagen, hvarom vi snart skola besluta; således kan om dem ,ännn icke något definitivt beslut fattas.
Annorlunda åter är förhållandet med den 2:dra §, hvilken egentligen rörer sammansättningen af Interims-regeringen, och jag vet ingenting, som hindrar R. o. Ad. att nu deröfver definitift besluta.
Det är likväl naturligt att. om sedermera lista och 3:dje §§ afslås af R.
St. så måste 2:dra g dela samma öde, emedan man icke kan lösrycka en del nr en Kongl. Propos.
Jag utber mig derföre att i detta hänseende få yttra några ord.
Vid genomläsandet af Coust.Utsk:s mern. har jag icke kunnat undgå att deri finna en bekräftelse på den tillvitelse, som man så ofta gör oss Svenskar, nemi. att vi förbise det verkligt goda och nyttiga under äflan efter något som vi anse vara bättre; att vi lemna hufvudfrågan å sido, om den äfven är aldrig så nyttig för fäderneslandet, för att haka oss fast vid och kritiskt undersöka några biomständigheter, samt att vi äro lyckliga om vi derigenom kunna uptäcka skäl, hvilka föranleda till det helas förkastande.