Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angår den föreslagna förändringen, beträffande or - 36 Den 2 December. tlet rättmätiga i jemförelse lill ordet rälta värdet, så kan jag icke annat än önska, alt förändringen mätte gillas, emedan ordet rättmätig möjligen kan medgifva någon rclativitet, men ordet rätta värdet naturligtvis skall föra taxeringsmännerna lill den öfvertygelse, att relati vi telen icke får tagas i betraktande, utan att hemmanen skola beskattas till det värde, som de verkligen äga.
Jag vet i sanning icke livad betänklighet man skulle hafva för alt borttaga dessa ord.
Den störsla olägenhet, som deraf skulle kunna uppstå, vore att hemmanen sattes ned lill minimitariffen, och hela förlusten för Staten kunde deraf blifva cn 8 å 10,000 r:dr.
Jag begärde egentligen ordet i anledn. af Gr.
Horns yttrande, att denna föreskrift icke skulle kunna tillämpas, med mindre än alt det funnes en enda laxeringscomite' för hela länet.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att det finnes cn pröfningscomite för liela länet, hvilken det tillhör ali uppböja värdet derhän, att del kommer upp till minimitariffen, i händelse det möjligen skulle understiga densamma.
Jag har derjemte några ord alt säga till svar å Hr Printzenskjölds yttrande, ehuru jag fruktar att framkalla alla de skäl, hvarmed Hr Printzenskjöld så rikt vet att möta sina motståndare.
Hr Printzenskjöld bar yttrat, alt del icke finnes någon grund qvar, då man tager bort ordet rätta värdet, men Hr Printzenskjöld medgifver, att man icke bar rättat sig efter detta ord, medan det funnits i hevilla.förcrdn.
Hvad kan del då skada, om man lager bort det.
Slutligen har ett annat förslag blifvit framstäldt, nemi. alt insätta ordet tillbörliga i st. f. rättmätiga.
Jag tror visserligen, att om mängden skulle så förslå ordet tillbörliga, som den värde talaren, så skulle detta ord ganska väl kunna användas, men mången föreställer sig, att med ordet tillbörliga menas detsamma som med rätta värdet, och dä vinnes icke någonting dermed.
Jag kan således icke afstå från milt yrkande alt fä bort liela mellanmeningcn.
Efter det beslut, som R. o. Ad. fattat rör:de 08 §, så står det i fullkomlig conseqvens att borttaga den menins, som Frih.
Raab nämnt; men jag hemställer, om man icke ytterligare skulle vilja borttaga de andra missledningar, hvartill samma stadgande under 20 års tid varit orsaken; och dä numera min i ra i tariffen verkligen icke kan tjena till någon controll, utan tvertom åstadkommer olikheter, såsom jag förut nämnt, så tillstyrker jag alt hela 2 mom. i denna § mätte utgå och jemväl det åberopande, som i 70 § sker af minimitariffen, eller med ett ord sagdt: jag anhåller att minimitariffen helt och hållet måtte borttagas.
Pa 1 m st jerna:
Då jag under den långvariga discussionen om ordalydelsen af den 68 § trodde mig finna, alt det var R. o. Ad:s mening, att man skulle åsidosätta det rätta, och att det alls icke var afsigten, alt jordegendomarne skulle beskattas annat än till ett relativt värde; att således en jemnhet i taxeringsvärde vid beskattningen skulle äga rum emellan alla hemman, och att man skulle fä nedgå till det bestämda minimivärdet, samt att således det verkliga värdet, eller saluvärdet alldeles icke komme Den 2 December. 37 i betraktande; sä ansåg jag det vara olämpligt alt låta detta ord i 50 § stå qvar, ehuru orden uti 68 § skola ligga myckel tyngre på taxeringsmännens samvete än den gamla författningens uttryck.
Jag ser icke eller hvartill den nu ifrågavar. meningen gagnar; men om andra icke länka på samma sätt, så har jag visst icke något horn i sidan till den här meningen, blott den icke innehåller någon motsägelse.
Det kan likväl icke nekas, att om ordet rätta värde står qvar, så strider det emot afsigten, då den icke är att komma till rätta värdet.
Jag skulle tycka, att man då hellre skulle kunna begagna ordet jemförlig och låta meningen erhålla följande lydelse: ”med iakttagande deraf, att hemmanen icke uppskattas under deras med hvarandra jemförliga värde.”
Då haiman uttryckt hvad man vill, och jag hemställer om Ståndet icke skulle vilja stanna dervid.
Jag instämmer hellre med Frih.
Palmstjerna, än att man, på sätt Hr Rosenblad begärt, skulle borttaga och ogilla hela minimi tariffen, ty detta måste jag bestämt motsätta mig.
I sådan händelse funnes det ju ingen gräns för nedsättningen, utan det skulle kunna bända, alt slatsbehofven icke blefvo fyllda, utan en alldeles oberäknelig brist kunde uppkomma för statsutgifternas bestridande.
Jag finnér öfverensstämmande med 11. o. Ad:s förut fattade beslut, att äfven i denna 50 § lemna godtycket så fritt spelrum som möjligt, och att låta nedsättningarne hafva sin gång ända ned till minimilariffen; men att gå ännn längre, på sätt Hr Rosenblad föreslagit, det måste jag bestrida.
Jag bar redan undrat deröfver, att ingen af Konungens Rådgifvare bestridt detta godtycke i afseende på bevillningen, hvarigenom dess belopp ulan tvifvel kommer att förringas.
Skulle man gå så långt som Hr Rosenblad önskar, så vet jag icke hvad medel till bestridande af Kronans utgifter skulle erhållas.
Om R. o. Ad. beslutar, att bevillningens belopp för fast egendom skall nedgå ända till minimilariffen, så hoppas jag, alt en motsvarande nedsättning pä afgiften för embetsmännens löner äfven måtte beviljas.
Om man är 1823, då minimilariffen fastställdes, rättade sig efter egendomarnes rälta värde, och det nu medgifves, att de vanligen icke äro taxerade till mera än hälften deraf, så skulle jag tro, att Bevilln.
Ulsk. kommer att föreslå, det bevillningen af löner och andra sådana tillgångar jemväl nedsättas till hälften.
Den reservation, som jag afgifvit, torde nogsamt ådagalägga, att jag icke blott velat det rätta och således deruti instämt med Frih. Palmstjerna, utan äfven, på sätt Rivon Hartmansdorff anfört, icke velat lemtia godtycket spelrum.
Den 6S §, hvaröfver R. o. Ad. sednast beslulit, är till sin uppställning sådan, att man, efter de grunder, som der äro utstakade, kan och bör utfinna egendomarnes rätta värde.
Uttrycket de gångbara prisen, som der varit införda, var, på sätt jag under discussionen anmärkt, alltför otydligt, för att kunna tjena till ledning för taxe - 38 Dea 2 December. ringscomiteerna, och borde borttagas för att icke leda till förvillelse.
Jag yrkade i mitt förra yttrande, att den ifrågavar.
50 § mätte få oförändrad qvarstå.
Palmstjerna och Hr von Hartmansdorff hafva på ett lyckligt sätt ådagalagt detsamma.
Jag vill såsom ytterligare skäl anföra, att om t. ex. en egendomsägare är missnöjd med det värde, hvartill lians egendom blifvit taxerad och söker förhöjning; huru skall dä taxeringscomiléen förfara, derest man borttager den enda grund, som finnes i bevilln.förordningen, nemligen ordet rätta värde.
Då kommer den säkert att förfara efter godtycke.
Om orden deremot få qvarstå, sä måste taxeringsmännen på ed och samvete, efter att hafva utrönt de förhållanden, som 68 § omförmäler, uppskatta egendomen till dess rätta värde.
Jag fortsätter mitt yrkande, att denna § må oförändrad bibehållas.
Jag nödgas bestrida Hr Rosenblads yrkande, att minimitarilfen skulle komma att försvinna, och jag delar i detta afseende de skäl, som af andra talare blifvit anförda.
Jag kan för öfrigt alldeles icke finna, att af den ifrågavar. ordställningen blir en ovillkorlig följd, att man måste nedgå lill minimitaliffen; ty härskall ju i alla fall stå, att comiterade äga rättighet att, när behofvet det verkligen fordrar, göra den nedsättning minimitariffen medgifver.
Således kan sådant i alla fall icke blifva nödvändigt.
Föröfrigt får jag åberopa hvad jag sade nyss, att det visserligen icke föresväfvat
Utsk. någon afsigt att gä ned lill minimitariffen; men om behofvet verkligen skulle kräfva det, hvad är väl för ondt deruti?
Man har sett många hemman, hvilka hade mycket högre beskattning förut, med afsigt nedsättas lill minimitarilfen, och jag skulle kunna citera län, som nu stå på 200,000 r:dr nära intill densamma, och detta tycktes icke vara stor skillnad på ett helt län.
En värd talare har sagt, att han föreställer sig, att om denna § blir antagen, på sätt Bevilln.Utsk. föreslagit, så skulle Bevilln.Utsk:s nästa åtgärd vara att föreslå nedsättning till hälften af bevillningen på embetsmäns löner.
Om någon motion i sådan syftning lill Bevilln.Utsk. inkommer, så kunde jag visserligen för min del understödja densamma; men jag befarar, att den icke skulle vinna särdeles bifall hos Ståndet, hvartill jag sluter af den votering i afseende på bevillningen af embetsmäns löner, som i sista plenum förevar.
Ofverläggningen rör:de 50 § förklarades nu vara slutad, hvarefter II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å den af Utsk. föreslagna förändring i sagde §.
Hopades starka nej, tillika med ett eller annat ja, hvarpå H.
Ex. förklarade, att nej öfverröslat ja.
Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. ansåge, att 50 § i nu gällande bevilln.stadga borde oförändradt bibehållas.
Med förklarande, att II.
Ex. trott sig finna, att äfven denna propos. blifvit med öfvervägande nej besvarad, hemställde H. Ex. Den 2 December. 39 nu, om R. o. Ad. ansåge, att den af Ulsk. föreslagne 50 § borde antagas med uteslutande af följande mening: ”med iakttagande deraf, att hemmanen icke uppskattas under deras rättmätiga värde”.
Jemte det jag vördsamt anhåller om votering, får jag utbedja mig, att såsom ja-propos. må antagas bibehållande af nuvar. redaction.
Jag har väl icke hört, att H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, ännu förklarat, huru han uppfattat den sista propos., men i alla fall tager jag mig friheten hemställa, om icke Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. äfven på Frih. Palmstjernas förslag.
Man torde då utröna, hvilket förslag som har de flesta rösterna för sig, och i händelse votering i alla fall skulle begäras, sä torde detta förslag blifva contrapropos., ifall ja-propos. blir bifall tili Utsk:s betänk.
Frih. von Kraemer anmälde härvid, alt han afstod från sitt i ämnet gjorda förslag.
Landtm, yttrade, att han framställt propos. å Hr Printzenskjölds förslag och förklarat, att han trott sig finna att densamma blifvit af R. o. Ad. med öfvervägande nej besvarad.
Med anledn. deraf hade Hr Printzenskjöld begärt votering och deraf följde, att i ja-propos. borde intagas
Hr Printzenskjölds förslag, att 50 § i nu gällande bevilln.stadga må oförändrad bibehållas.
Hvad åter contrapropos. anginge, så återstode, sedan numera Frih. von Kraemer afslålt frän sitt förslag, 3:ne förslag, som kunde ifrågakomma, nemi. först Frih. Raabs, som afsåg uteslutande af meningen: ”med iakttagande deraf, att hemmanen icke uppskattas under deras rättmätiga värden,” sedan Frih.
Palmstjernas, som åsyftade att ordet ”rättmätiga” skulle utbytas emot orden ”med hvarandra jemförliga”, samt slutligen Hr Rosenblads, som innehöll, att sednare momentet af 50 § skulle utgå.
Jag ber att vördsamt få erinra, att på den propos.
Gr. o. Landtm, gjorde på bifall till den gamla redactionen i bevilln.förordn. svarades nej, och Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han så uppfattat svaret.
Då begärdes ingen votering.
Hr Gr. o. Landtm, föredrog derefter propos. på den förändring
Hr Rosenblad föreslagit.
Derpå svarades ja och nej, hvarpå genast votering begärdes.
Då således voteringen icke blef begärd efter det första beslutets fattande, så lärer derom icke fä voteras, ty ett fattadt beslut får icke upprifvas.
Valet af voteringspropos:r måste således inskränka sig emellan Hr Rosenblads förslag och någon af de öfriga i ämnet framställda frågorna, men får alldeles icke omfatta §:s oförändrade bibehållande, sådan den lyder i nu gällande bevilln.förordn.
Jag tillstyrker, alt man malte sätta Frih.
Palmstjernas förslag emot Hr Rosenblads. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade i anledn. häraf, att Frih.
Cederström skulle haft ganska rätt i sin nu gjorda fram - 40 Den 2 December. ställning, såvida Frih. kunnat utreda, huru den sista propositionen blifvit besvarad; men det hade icke blifvit tillkännagifvet, huruvida ja eller nej dervid varit öfvervägande, och derföre hade icke votering i fråga om denna propos. kunnat begäras, utan måste den nu begärde voteringen haft afseende på den näst förut gjorde propos., hvilken, enligt den af H.
Ex. afgifne förklaring, blifvit med öfvervägande nej besvarad.
Jag skulle vara af alldeles samma tanka, som Hr Gr. o. Landtm., i händelse icke Hr Gr. o. Landtm., efter det han tillkännagifvit, huru han uppfattat svaret pä den föreg, propos., hade föredragit en ny propos.
När derpå svarades olika och en person begärde votering innan Hr Gr. o.
Landtm, uppfattat svaret, så ändrar det icke förhållandet af en redan fastställd propos.
Det är öfver den nya propos. som votering blifvit begärd, och icke öfver den redan afslagna.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att det icke kunde vara om den sednast framställda propos., som voteringen blifvit begärd, då det icke vore kändt huru den blifvit besvarad, ty H. Ex. hade kunnat komma att tillkännagifva, det han funnit densamma besvarad i öfverensstämmelse med Hr Printzenskjölds mening, och i sådant fall kunde
Hr Printzenskjöld icke behöft att derom begära votering, hvaraf det visade sig, att anledn. till begäran om vo tering öfver en framställd propos. icke förefunnes, innan Landtmarskalken tillkännagifvit huru samma propos. blifvit besvarad.
Med den föreställning jag hade, att endast tvenne alternativer funnos utom Hr Rosenblads förslag, var jag sinnad alt tillkännagifva, alt jag afstod från mitt yrkande; och då nu Hr Gr. o.
Landtm, förklarat, alt votering kommer att äga rum öfver Hr Printzenskjölds förslag och frågan gäller en contrapropos. till detsamma, så vill jag äfven i detta afseende afstå från mitt förslag.
Ingen art af advocatur lärer väl kunna beröfva min föreslagna contrapropos. sin rätt; men då den icke blifvit understödd, skall jag sjelfmant afsäga mig att göra den gällande, ehuru jag fortfar att anse den riktig.
Den framställning, hvarmed jag beledsagade min begäran om votering, ådagalade tydligen, att det var i anledn. af det sätt, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, uppfattat svaret ronde bibehållande af den gamla redaclionen, som föranledde mig att begära votering, och jag kan icke medgifva, att frågan om den sednare framställningen var så långt avancerad, att min rätt att få votering icke var öppen.
Jag afstår icke från densamma, emedan jag anser saken vara af den vigt, att den förljenar den noggrannaste handläggning.
Jag känner ingenstädes i grundlagen föreskrifvet, att vid en propositions besvarande i ett Stånd, det är Landtm, eller Talman ålagdt, att tillkännagifva huru han uppfattat - Den 2 December. fattat svaret, ninn väl känner jag följande stadgande i 53 § Riksd.- Ordn.:
' Enär eli ämne slutligen skall afgöras, böra alla dertill hörande handlingar uppläsas, så framt någon Ståndets ledamot sådant åslundar.
Ej må något mål till slutligt afgörande företagas förr, än Landtmarskalk eller Talman förut inhemtat, huruvida Ståndet anser öfverläggningen fulländad, hvarefter propos. justerad framställes.
Besvaras propos. med ja, må väl erinringar dervid i tjenliga ordalag göras, men ingen försöka att beslutet genom ny öfverläggning upprifva.
Besvaras propos. med ja, blandad! med några nej, eller tvertom, och de, som öfverröstade äro, ej begära votering, låta de, om dem så godt synes, sin särskilda mening i prot. anteckna; kunnande sådant dem ej i något fall förvägras.
Begäres af en eller (lera votering, och han eller de ej vilja derifrån afslä, då skall voter.propos. jemte tydlig contrapropos. genast författas, justeras ochtinslås, samt voteringen straxt derefter för sig gå” etc.
Dä nu Hr Printzenskjöld icke begärde votering förtån Hr Or. o. Landtm, gjort framställning om Hr Rosenblads förslag och svaren derpå utfallit blandade, sä måste det vara på grund af denna propos. och ingen annan, som voteringen begärdes.
Af den § Frih.
Cederström uppläst, befarar jag, alt han har orätt.
Hvem kan vela, huruvida han blifvit öfverröslad, om det icke af Landtm, förklaras?
At Landtm, vända sig alla oell han hörer bäst allas ord.
Jag som sitter här borta kan svårligen höra om ja eller nej vid ropen öfverväger.
Hr Prinlzerskjöld siller väl ett stycke längre fram, men många sitta ändå närmare Landtm., och det kan icke lämpligen vara någon annan än han, som förklarar burn svaret utfallit.
Jag auhåller, att vi mätte få komma till den hotande voteringen och det så mycket hellre, som endast tvenne meningar återslå, mellan hvilka röstas skall.
Jag kan icke neka, att jag anser, att Hr Printzenskjöld egentligen hegärde votering i frågan om den sista propos., eller Hr Rosenblads förslag; men detta anser jag å Hr Printzenskjölds sida hafva varit ett förbiseende, och att han glömt att begära votering sä hastigt som han bort göra.
Dä det således lärer varit Hr Printzenskjölds afsigt att begära votering ronde den föreg:de propos., och isynnerhet dä Hr Gr. o. Landtm, äfven uttryckt sig så anse saken, hemställer jag om det icke vore liberalare att ej undertrycka Hr Printzenskjölds mening för denna stricta observans af formen.
Upplästes lill justering följande förslag till voter.propos,:
Den som anser, att 50 § af nu gällande bevilln.stadga bör oförändrad bibehållas, voterar i»; Den det ej vill, voterar nej:
Vinner nej, anser R. o. Ad.
Bevilln.Ulsk:s i dess betänkande N:o 11 tillstyrkta redaction af samma § böra antagas, med den 5 H. « Den 2 December. förändring, att det deri införde ordet ”rättmätiga” utbytes emot orden ”med hvarandra jemförliga”.
Till voteringspropos. har nu blifvit uppförd en fråga, som redan, efter Hr Landtm:s uppfattning, blifvit af R. o. Ad. afslagen.
Då Hr Printzenskjöld icke dervid hegärde votering, så har lian enligt grundlagens föreskrift ingen annan rätt, än att i tjenliga ordalag till prot. föt klara sin mening.
Jag får lill prot. protestera emot detta brott emot grundlagen, alt ånyo besluta öfver en afgjord sak, och anser mig icke kunna deltaga i den votering, hvartill voteringspropos. nu blifvit uppsatt.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle det nu uppläste förslaget till voler.propos.
Ropades ja, hlandade med nej, hvarefter II.
Ex. förklarade, det han trott sig finna, alt ja dervid varit öfvervägande.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — (i. Nej — 34.
Jag får emot delta beslut mig vördsamt reservera, med förklarande, att jag anser en grund derigenom vara lagd uti bevilln.förordn., som kan medföra de mest vådliga följder.
Då nu till pröfning företogs den af Utsk. föreslagna förändrade redaction af bevilln.stadgans 72 §, yttrade sig Hr Printzenskjöld:
Sedan denna §, sådan den nu lyder i Utsk:s förslag, blifvit af Utsk. antagen, så gick Utsk. tillbaka till den 50 §, som förut blifvit lemnad oförändrad, och vidtog dermed den förändring, som R. o. Ad. nu bifallit.
På det att icke följderna af denna redaclionsförändring må blifva allför vådliga, så yrkar jag, att 72 § i nu gällande bevilln.förordn. måtte få förblifva oförändrad.
Med det beslut, som R. o. Ad. nyss genom votering lättat, står den 72 §, sådan den i Ulsk:s förslag lyder, i fullkomlig conformitet, hvarföre jag tillstyrker bifall lill densamma.
Jag tog mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att 72 § stod i strid med den förut gällande principen för beskattningen af fastighet; men dä R.
o Ad. genom den sista voteringen frångått denna princip, och ansett att beskattningen ovillkorligen skall nedgå lill minimitariffen, finner jag denna § dermed stå i fullkomlig conformitet.
Ulan att ingå på Gr.
Horns åsigt, att vi hafva ovillkorligen bestämt minimitariffen till taxeringsvärde, hvilket alldeles icke är fallet, får jag förena mig med Frih. Cederström.
Jag ber endast att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att om § bibehölles efter den nu gällande förordningen, så skulle det uttrycket qvarstå, att egendomarnes värde alltid skall uppföras till Den 2 December. dess rätta belopp.
Det vill säga, alt det skulle dä lyckas
Hr Printzenskjöld att i denna § fä in livad lian förgäfves sökte fä in uti cn annan.
Jag hemställer om detta vore conseqvent och hoppas alt detta icke vidare behöfver afhandlas.
Jag beklagar utgången af den votering, som sednast ägde rum; måhända finnas grunderna dertill annorstädes än i sjelfva saken, men jag anser det vara min pligt, att, så långt jag förmår, söka försvara de grunder, hvarpå, efter min åsigt, bevilln.förordn. bör stödjas.
Raab anfört, tror jag så mycket mindre förtjena afseende, som Friherren icke täckts läsa § lill punkt.
Om Friherren det gjort, så skulle han säkerligen funnit, alt orden rutla belopp der icke stå isolerade, utan att det heter: ”att alltid värdet må föras till dess rätta belopp, så att alla medborgare i samhället, i förhållande till deras egendom, lika beskattas,”
Der synes hvad orden rälta belopp här åsyfta.
Nödvändigheten bjuder att i ord uttrycka några grunder, hvarefter taxeringscomileerna må kunna fullgöra sitt kall.
Jag kan icke neka lill, att jemväl inom Ulsk. ådagalades en syftning, som jag ej kunde gilla, att nedsätta taxeringsvärdet till miuimitariffen.
Man gick så långt, att man icke blott uteslöt de ord, som kunde medföra någon grund för laxeringsmännen, från de §§, som rörde fastighetsvärden på landet, utan jemväl från deni, som angingo städerna.
Jag yrkar bibehållande af den gamla §, hvilken ingalunda står i strid med de §§ R. o. Ad. förut antagit.
Hr von Hohenhausen: Sedan R. o. Ad. beslutit förändringen i 68 §, så anser jag dermed marchen vara öppnad åt den tendens att komma ned lill minimilariffen, hvarpå arbetats i flera år.
Ty man har nu bestämt förklarat, att det icke är fråga om det rätta, utan om det relativa värdet, och dermed anser jag saken vara afgjord.
Jag har sedan icke stridt deremot, ty jag supponerar, att samma åsigt gillas af tre
Ständ eller åtminstone går igenom i förstärkt Utsk., men jag gratulerar pröfningscomiteerna, som hädanefter skola sammanträda.
Jag bestrider den slutföljd Hr von Hohenhausen dragit af den 68 §, sådan den nu blifvit antagen.
Jag hemställer hvad det är, som skall bestämma en jordegendoms värde, om icke dess utrymme, jordmån, åbyggnad etc.
Hvem är det som köper en egendom och icke täger alla dessa omständigheter i betraktande?
Således uppstår ingen nödvändighet att antaga den 72 § af Utsk:s förslag, derföre att man antagit den 68- Bibehåller man i den 72 § den gamla författningens ordalydelse, så har man åtminstone vunnit den förmån att få en norm, som taxeringsmännen förstå, ty den norm som Utsk. föreslagit, skall sannolikt icke för dem blifva begriplig.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den af Utsk. föreslagna förändring af 72 §.
Ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarpå H. Ex. förklarade, att ja öfverröstat nej. 44 Den 2 December.
Ulsk:s förslag (ill ändring i 76 § blef härefter till pröfning företagen.
Jag hemställer, huruvida ieke ordet rättmätig i denna § må utbytas emot jemförlig, i likhet med hvad 11. o. Ad. gjorde vid den 50 §.
Jag fruktar, att det ord Frih.
Cederström föreslagit, icke kan lämpligen införas, emedan det icke är sagdt hvarmed dessa värden skola jemföras, ty här äro stampverk, sågverk och mjölqvarnar i allmänhet omnämnde, utan att något är bestämdt i afseende på dessa verk, och således ordet jemförliga kan tillåta en nedsättning lill hvad som helst, enär de ändå blifva med hvarandra jemförliga.
Jag skulle tro, alt i detta afseende vore lämpligare om man uteslöte dessa ord: ”till deras rättmätiga värden upplagas, samt.”
Meningen blefve då efter min öfvertygelse riktigare, emedan qvarnar, stampverk etc. då få ett jemförlig! värde med hvad de ge i afkastning.
Föröfrigt öfverlemna!' jag saken helt och hållet till Ståndets afgörande.
Just på grund af det skäl, som Frih.
Palmstjerna sednast anförde, nemi. att värdena höra jemföras på grund af deras inkomst, så kan jag icke finna annat än alt jag har rätt deruti, alt ordet jemförlig bör begagnas.
Palms!jernäs förslag instämmer jag, äfven af det skäl, alt lili ganska mångå orter finnes icke mera än en qvarn inom taxeringscomiteens district, och man har således ingenting att jemföra den med.
Det synes mig som Frih.
Cederströms förslag derutinnan vore bättre, att om ordet jemförlig införes, sä kommer icke allenast alt först bestämmas dessa verks afkastning, utan värdet kommer äfven att modereras på samma sätt som i fråga om landtegcndomar.
Dä denna princip har blifvit följd vid tvenne föregående voteringar, så torde den äfven böra följas nu.
Så riktig jag för min del ansåg den ifrägavar. redactionen vara, då den tillämpades på den 50 §, så oriktig finner jag den här.