Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan möta de så kallade forssarne med längre och kortare mellanskof af spakare eller djupare vatten, i hvilken del af elfven ti ädverks-flottning låter sig verkställas, flere mil efter elfvens särskilta grenar, till berörde bruk.
Öfrige större elfvar äro Indahls elfven och Ljungan, begge härstammande från Jemtand och af mycken vigt för flottningen, men icke segelbara.
Det är vid stränderna af dessa elfver, jemte sjöarne och hafskusten, som landet först blifvit odladt.
Jordmonen derstädes är lera och mylla, jemte sand och myrjord, men i höglandet råder mestadels röd och hvit sand, samt sandmjuna.
Skogar och kärr i för Landsh. Femårs-Berättelse för Wester-Norrlands Län. 1 ening med nordligt läge göra klimatet hårdt, så ett, då sommaren tillika ar ganska kort, årsväxten ofta blottställes för frostskada.
Under fortfarande sänkning och uttappnhig af sjöar och kärr, ej mindre än genom den skogs» minskning, som fortsatte odlingar, jemte ett på sina ställen öfverdrifvet brädsågande, medföra, har klimatet de sednare åren märkbart förändrat sig; men denna förändring synes mindre hafva kommit sommaren till godo, än de öfrige årstiderna, ibland hvilka höst och vår förlängt sig på vintrens bekostnad, , äfvensom vintrarne blifvit mildare. § 2.
Länets folkmängd, hvilken, vid första Femårs-Berättelsens afgifvande; ntgjorde 65,968 personer och som, vid den andras meddelande, uppgått till 72,241; finnes, enligt sistlidet års mantals- och skattskrifniugs-längder, förhålla sig sålunda i de 3:ne fögderier, hvaruti Länet, i afseende på administrationen, är indelt, nemligen:
Medelpads fögderi.
Skattskrifne . . . . . . . . . 14>14^ Befriade .......... 10,535.
Ångermanlands södra fögderi.
Skattskrifne ......... 15,376.
Befriade .......... 11,199.
Ångermanlands norra fögderi.
Skattskrifne . . . . .....
I2,4o5.
Befriade ....
. . ....
9,795. hvartill kommer folkmängden i städerna Hernösand ........... 24,678. 26,575, 22,200.
1,90 2.
Sundsvall ........... 1,868. tillsammans 77,273.
Invånarnes antal har följaktligen, under de sist förflutna fem åren, ytterligare ökats med 5,082 personer och på tio år med 1 i,3o5, eller 17 procent.
Till denna folkmängdens tillväxt hafva, såsom i förra berättelserne underdånigst omförmäldt är, de gynsamma omständigheterna af ett i allmänhet 3 •godt helsotillstånd, lättade tillfällen till bosättningar genom nybygges- ocb torp-anläggningar samt lientmans-klyfningar, och, utom 2:ne år, tillräckliga skördar hufvudsakligen bidragit.
Det visar sig emedlertid, att folkmängdens tillväxt de sista fem åren med 1241 personer understiger den för de feni förutgående, hvartill man torde böra söka anledningen dels deruti, att denna lands-ort, med öfriga Norrland, delat missödet af 2:ne års svag skörd och missväxt, dels ock att orten under de begge sista åren varit af smittkoppor hemsökt.
Med undantag af fjelltraktens inbyggare, hvilken, jemte den jord han bebor, ännu står efter i odling, äger Wester-Norrländska allmogen sådan bildning, att den, i afseende härpå icke torde eftergifva någon annan landsorts i Riket.
Folket är ock, särdeles i Ångermanland, höfligt, välvilligt och arbetsamt.
Tilltagande närings-flit och håg för slöjder hafva verkat dertill, att, oaktadt missväxt-år, ortens välstånd, om ej framskridit, dock icke tillbakagått.
Detsamma gäller äfven om sedligheten.
Det öfverflödiga bruket af bränvin, denna källa till osedlighet, brott och oordentlighet, har, under dc onda åren, blifvit i sin förstörande fart hejdadt.
Äfven härstädes har man med full visshet iakttagit, hvad andra orters erfarenhet jemväl vid handen gifvit, att bränvinets dyrhet förnämligast motverkar dess öfverflödiga nyttjande.
De onda åren och de deraf föranledda bränvins-brännings förbud hafva lärt allmogen, att bränvin kan umbäras utan äfventyr för helsa eller andra inbillade behof.
Manga aktningsvärda landtmän hafva till och med yttrat den önskan, att denna vara blefve för alltid bannlyst, hvarigenom husbönder ej eller sago sig förbundne, att hålla den sitt tjenstefolk tillhanda, hvilket cj kan undkommas, då bränvins-tillverkning tillåten är.
Och jag fruktar åtminstone icke att misstaga mig i det omdöme, att pluralitelen bland Länets hemmans-brukande allmoge skulle finna sig belåten, om bränvins-bränning inskränktes till två, högst tre månader om året.
Till fylleriets hämmande hafva de i flere församlingar inom Länet bildade nykterhets-föreningar i märklig måtto bidragit, titan att vilja tillägga dessa föreningar någon positiv förmåga, att utrota allt bruk af bränvin, så länge varan finnes och i synnerhet så länge södra orternas stora bränneriet förmå att med sin tillverkning öfversvämma äfven denna lands-ort, lärer man dock icke kunna frånkänna dem den förtjenst, att, i allmänhet, hafva åstadkommit ett måttligare bränvinets nyttjande, att hafva väckt känslan för det passande och anständiga, samt att fylleri-begärets tillfredsställande anses - 4 för skamligt.
Och huru mycket är ej redan derigenom för den goda saken vunnet.
Från detta i allmänhet gynsamina förhållande gör en och annan socken i Medelpad undantag, så vidt af brottmålens mängd och art slutas får.
I städerna har det för sederna menliga oskick sig inrotat, att bränvins-minutering idkas i köpmans-bodar, hvarigenom åtskillige af desse blifvit förvandlade till verkliga krogar; ett oskick, som visat sig svårt att utrota.
I de sednare åren har klagan mera sällan försports öfver brist på tjenste- och arbets-folk.
Dagsverks-priserna uppgå öfver hufvud från 12 sk. till 16 sk. på fri kost, från 24 sk. tili Z2 sk. på egen kost, samt för häst och karl från 32 sk. till 1 R:dr allt banko, efter årstidens beskaffenhet. § 3.
Näringar.
Jordbruk.
Med folkmängdens tillväxt har omtankan måst riktas på ökad sädes-produktion, medelst ett förbättradt jordbruk och utvidgade odlingsföretag.
Då Discont-lån lyckligtvis äro bland detta Läns allmoge nästan till namnet okände, och Banko- eller odlings-lån ej eller gagnas, har landtmannen mestadels inskränkt sig till sådane odlingar, hvartill egne tillgångar och egen arbetsstyrka gifvit honom medel.
Men ehuru de följaktligen icke kunnat i större skala tillvägabringas, hafva de dock fortgått säkert och jemt till landtmannens verkliga fördel, under det ännu torde såsom problematiskt få antagas, om icke i Norrland, der jordbruket har att strida med ett hård t klimat och svagare jord, odlings-företag, som med lanta kapitaler åstadkommas, oftare medföra förlägenhet, än välstånd.
Ej utan grundade anledningar emotses jordbrukets ytterligare tillväxt, i den mon hemmanen hinna undergå laga skiften, och landtmaunen sålunda sättes i tillfälle, att, oberoende af grannar, icke allenast förbättra den gamla odaljorden, utan ock uppbruka tjenlige odlings-Iägenheter, då han kan vara öfvertygad, att de för alltid blifva en hemmanets tillhörighet.
Allmogen har insett den vigtiga fördelen häraf och härifrån torde raan, med särdeles tillfredsställelse, få härleda det snara förtroende, som Eder Kongl. Majrts
Nådiga skiftes-stadga i denna ort vunnit och som allt mer och mer stadgat sig.
Korn fortfar att utgöra Länets hufvudsäde, änskönt otvifvelaktigt är, att rågsädet mindre sällan misslyckas, I de trakter, der jordmonen är af bättre beskaffenhet, trädes en tredjedel af åkern och i vissa socknar hälften, hvar - emot Fjellboernes sandiga åkrar hvarken tåla eller behöfva träde, emedan den magra jorden, som, oskyddad af gröda, skulle alltför mycket upptorkas och ytterligare utmagra, medgifver, utan fara för ogräs, det fortsatta gödslande, hvarpå åkerns fortfarande bördighet derstädes följaktligen beror; och är ensäde af korn i dessa trakter det mest vanliga.
Vexelbruk nyttjas i Länet af ganska få.
Der en del af åkren, såsom berördt är, trädes, besås det öfriga eller hälften, högst två tredjedelar af åker-vidden med ungefär en sjettedel råg emot fem sjettedelar korn; hvarjemte trädes-jorden, i anseende till åkrens ringhet, begagnas för något mindre utsäde af ärter, såsom ett i landet osäkert sädesslag, utan att trädets välgörande verkan deraf skall förförminskas.
Å så kallade nyristor eller upplöjde mindre växande ängesskiften, är utsädet hafre, blandsäd och korn.
Svedjelanden, der sådane äro alt tillgå, gifva någon mindre afkastning i råg.
För hvete-sådd, som sällan fösökes, äro ortens somrar för korta.
Odlingen af potatis är i Länet allmän och förskaffar allmogen ett hufvudsakligt födoämne.
Den planteras med ahl eller plog, mest på trädes-åker, som alltid året derpå besås med korn.
Till husbehof odlas, kål, kålrötter och rofvor temligen allmänt, men öfrige trädgårds-växter nästan blott af ståndspersoner.
Lin-afkastningen är i allmänhet tillräcklig för Länets behof och medgifver i Norra Ångermanland jemväl någon afsättning hvaremot odlingen af hampa allenast här och der idkas, äfvensom tjenlig jord för humla, på sina ställen, skall saknas.
Då missväxt ej inträffar, svarar, i medelmåttiga år, sädes-produktionen mot landets behof och lemnar, i goda, öfverskott till afsalu och till besparing för kommande svaga år, hvarmed Norrland, i följd, som synas vill, af förändrade klimatteriska förhållanden, oftare än förr, hotas.
Åkerbruks-redskapen är till beskaffenheten oförändrad.
Boskaps-skötselrij ehuru jemte jordbruket utvidgad, kan dock ej sägas hafva vunnit någon förbättring.
Utom det att bästa lägenheterna af betesmarken, med odal-ängens vårdslösande, intagas till änges-land, användes det sämsta och svagaste fodret i ladugården; och då knapphet vid utfodringen tillika råder, ofta förorsakad af allmogens böjelse att, med ökade foder-tillgångar, till det yttersta öka kreaturens antal, utan beräkning, om de blifva väl och tillräckligt framfödde, måste sådant allt hafva till följd, om ej boskaps-afvelns försämring, åtminstone en mindre afkomst, än om foder-tillgången emellan färre och bättre födde kreatur fördelades.
Emedlertid är ladugårds-afkastningen icke allenast tillräcklig för Länets behof, utan lemnar ock, egentligen från fjellbygden, der betet är ymnigt och godt, ett betyd - - C - ligt öfverskott till afsättning på andra orter.
I kustlandet deremot och Länets mer bebodda trakter äro betesmarkerna ofta så otillräcklige, att boskapen måste öfver sommaren föras till så kallade fäbodar, stundom på flere mils afstånd, hvarifrån, tid efter annan, afkastningen i smör och ost hämtas.
Mycken tidspillan tillskyndas härigenom hemmans-åboerne, som derjemte under sommaren lida af mjölkbrist, och tillika oftast nödgas i fäbodarne qvarlemna den gödsel-tillgång, som eljest kunnat komma jordbruket lill godo.
Stallfodring öfver sommaren kan vid sådant förhållande icke komma i fråga och den äger ej eller i någon del af Länet rum.
Häst-kreaturen, såsom i allmänhet väl underhållna, äro derföre vanligen goda och starka; varande, till hästracens vidare förbättring, en landtbeskällare från Strömsholms stuteri tili Länet afsänd och på Holms säteri stationerad.
De anstalter, sorn blifvit vidtagne till fårafvelns upphjelpande i Länet hafva icke haft önskad framgång och föga utsigt är för hand, att göra den till en näringsgren för orten.
Egentliga orsakerna härtill äro, att betesmarkerna, utom i Fjelltrakten, merendels äro knappa och inskränkta; att de likaledes inskränkta trädes-gärdena, såsom varande i samband med den besådda delen af åkern, utan föregången afstängning, icke kunna till bete begagnas; att ängarne, för det mesta bestående af sidländ mark, eller kärr och myror, frambringa en till fårens föda både otillräcklig och otjenlig näring; att betet i fjelltrakten ogerna ålitas för fårkreaturen, i anseende till svårigheten att freda dem från odjur och ändtligen, att desse kreatur, af enahanda anledning, måste med dryg kostnad vinterfödas nära 7 å 8 månader om året.
Sådant lärer äfven förhållandet befunnits af Direktören N. E.
Hoffman, hvilken, år i83r, efter Kongl.
Commerce-Collegii förordnande, hitkom för att taga kännedom om de, enligt min sista underdåniga femårs-berättelse, inrättade fem schäferier af Skottska får, emedan, i grund af hans tillstyrkande och Kongl.
Commerre-Collegii förordnande, samma schäferier med nyssnämnde år upphörde.
Då mycken olikhet råder hemmanen emedan på lika skattetal, är det följaktligen svårt, att med någon tillförlitlighet bestämma foder-tillgångens förhållande mot åkervidden; men i allmänhet synes foder kunna påräknas af fem tunnland äng för hvarje tunnland af den i bruk varande åkern, samt afkastningen af den sjelfväxande eller odlade ängen uppskattas från 20 till 200 lispund hö på tunnlandet.
Vid änges-odling förfares vanligen så, att något mindre växande änges-skift årligen upp-plöjes, hvilket, innan det åter igenlägges till gräsvall, gödslas och skördas ett k två, högst tre år.
Sålun - — 7 —■
Ja ej mindre än genom slenbrytning och sidländ marks dikning, hafva slottes-lägenhelerna småningom utvidgats och hållas vid någorlunda bördighet, utan alt de likväl ännu, på långt när, uppnålt den förbättring, som både bör och kan åstadkommas, änskönt odlingsllilen de sednare åren onekligen något mer tagit sin riktning ditåt.
Skogarne.
Någon ordentlig plan för hushållning med skogen söker man förgäfves bland ortens allmoge, lika litet som nödig omtanka för densammas behöriga vård eller för trädplantering, så att denna angelägenhet icke allenast icke behandlas med vederbörlig omsorg, ulan lemnar snarare bekymmersamma utsigler för skogarnes bestånd i framliden.
Nekas kan ej eller, att ju desse, ehuru till beskaffenhet och godhet mycket olika, i allmänhet äro tillräcklige, utom i en del socknar fram på bygden eller vid hafs- och elf-kusterne, der tillgången är så ringa, att ved och timmer måste annorstädes anskaffas.
Och då det egentligen är genom en öfverdrifven brädsågning och bjälkhuggning, som skogarne mest medtagas, bör det eljest missgynsamma förhållandet af trädvarornas låga värde å utrikes orter, hafva till följd ett sparsammare skogens ålitande.
Dock kan detta ännu icke sägas hafva inträffat.
Till beskaffenhet och godhet olika fortfar den på ett medel-afstånd emellan frambygden och fjället, att vara bäst.
I fjälltrakten, der skogstillgången är ymnigast, befinnes åter jordmonen så mager att träden behöfva en återväxt-tid af 2Öo lill 3oo år.
En eller annan sockne-allmänning finnes, men de enskilta bye-skogarne hafva mestadels undergått en- eller storskifte.
Utöfver hvad författningarne 'innehålla, äro, till skogarnes vård, andre anstalter ej vidtagne, än att uppmanningar till en bättre hushållning ej uteblifvit, hvarförutan af Kongl. Landtbruks-Academien och Länets Hushållssällskap premier blifvit utsatte, för att uppmuntra till trädplantering i synnerhet ä smärre jordlägenheter.
— Begagnandet af bräntorf är nästan okändt; dock hafva någre få jordbrukare i Medelpad härmed gjort början till insedd nytta och fördel.
— De litet skogödande och varaktige slicktaken vinna allt mer och mer förtroende; och då byggnadssättet bland allmogen i så måtto älven vunnit förbättring, alt flere bonings- och förvarrngs-rum inneslutas under ett tak, samt att väggar, tak och golf uppföras oell inläggas med mera noggranhet än förr, är äfven derigenom en ej ringa skogs-besparing åstadkommen.
— Gärdes-gårdarne uppföras efter gammal sed af stör och sönderklufven mindre skog, äfvensom så kallade rishagar nyttjas.
Efter verkställd stenbrytning uppföras jemväl gärdesgårdar af sten - 8
De betydliga krono-skogarne, hvilkas areala innehåll, i anseende till deras oafslutade affattning, uti tabellen icke annorlunda än provisionelit kunnat upptagas, äro dels ännu odisponerade, dels upplåtne under recognition för jernbrukens behof af ved och byggnadsvirke, dels ock till fällande af ett bestämt antal sågträd årligen för vissa sågverk emot stubbören.
Andre åter äro, emot årlig afradsskatt i smör, upplåtne till mulbetes nyttning, med förbehåll af Kronans fria disposition.
De bergverken underlydande skogar äro antingen redan skattlagde eller under skattläggnings beredning.
Under de sist förflutne fem åren eller från och med år 1828 tili och med år i83a hafva tillsammans 387,881 tunnland i3 kappland kronomark blifvit afmätte och afvittrade.
Med detta för orten vigliga och angelägna göromål fortgår nu, i följd af Eder Kongl. Majlis
Nådiga föreskrift, efter en förändrad och förbättrad plan, hvilken redan visat sig så ändamålsenlig, att, för innevarande år, nära dubbel mätning, mot ett föregående, kunnat af lika tjenste-personal åstadkommas.
Under förenämnde tid äro jemväl fyratio nybygges-anläggningar beviljade och många ansökningar derom till Länsstyrelsen ingifna, öfver hvilka, såsom till vederbörande afvittrings-förrältningar hänskjutne, ännu icke kunnat slutligen resolveras.
Bergsrörelse:
Bland ortens många bergsträckor har, anställde flerfaldige forskningar och försök oaktadt, ännu icke_ påträffats någon malm-anledning, som förtjenat alt bearbetas eller som icke måst öfvergifvas, till afsaknad, hvad jernmalm beträffar, för bruken, som ändå tryckas af långväga transporter och frakter.
De 3:ne sista årens dels förhöjda spanmålspriser, dels nedsatte jernpriser hafva äfven ofördelaktigt inverkat på denna rörelse, så att jern verken i Länet, så gynnade de än äro af goda vattendrag och i allmänhet tillräcklig skogs-tillgång, och så mycket de i sin mon bidraga ej mindre till underhållande och förökande af en större folkmängd, än till penninge-förtjenst för allmogen genom kolning och spanmåls-afsätlning, efter all anledning, under nämde tid, lemnat sine ägare mindre behållning.
Vid de fyra masugnar och sexton jernbruk, med tillörande manufaktur- och spik-hamrar, som finnas i Länet, sysselsättas 720 personer och tillverkas årligen omkring 16,000 skeppund, stål- och manufaktursmide inberäknat.
Andre förbättrade metoder äro, mig veterligen, icke införde, än de vid Lögdö bruk med mycken kostnad inrättade kol och rostugnar, som funnits ändamålsenlige och hvarigenom mycket både ved och dagsverken besparas.
Fabri - — 9 — Fabriker, bruk och andre näringar, jorn tillhöra bergsrörelsen.
Sådane öro, A landet, Sandö och Skönviks glasbruk, Nyede pappersbruk, Vifsta skeppsvarf, samt tullmjölqvamar, salusågar och tegelbruk, till antal enligt tabellen.
Vid de begge glasbruken, som äro, i afseende på kommunikation, väl belägne, och hafva god vedtillgång, arbeta G3 personer.
Årliga tillverknings-beloppet skattas till 4°>ooo R:dr.
Pappersbruket, det enda norr om Helsingland, har hittills icke varit så förestådt, att någon särdeles vinst deraf ägaren tillflutit.
Det uppgifves numera endast sysselsätta 3 å i\ personer och tillverka 584 ris papper till ett värde af iioo K:dr.
Till utskeppning på utrikes ort af bjelkar och bräder, men sällan af jern, reder Vifsta skeppsvarf, för det närvarande, fyra utrikes-gående skepp och briggar från i45 till 200 lästers drägtighet samt ett inrikes gående; varande således, sedan sista Femårs-Berättelsen, skeppens antal minskadt med 3:ne, hvaribland varfs-bolagets största och vackraste fartyg genom olyckshändelse.
Mjölqvarnarne underhållas med säker dock ej hög vinst för ägarne, i anseende till mängden af husbehofs-qvarnar.
Vid salu-sågarne, som, med undantag af de GnblaJtge, skötas med ägarnes eget folk, tillverkas, utom lill husbehof, årligen emellan 20 och 3o,ooo tolfter i tvåtums räkning.
Af de begge tegelbruken, för hvilka tjenlig lera saknas, är allenast det ena af någon vigt.
Detta, tillhörigt Utansjö bruk och drifvet af dess folk, tillverkar 15,ooo murtegel, som afsättas inom orten och i värde uppgå lill 3oo R:dr.
Uti Ahlnö socken finnas några kalkugnar, lemnande en måttlig afkastning och dervid 16 personer sysselsätta^, de tider arbetet pågår.
Binäringar.
Jagt kan numera icke räknas för någon näring i orten.
Endast i fjell-socknarne idkad har den äfven der, under de sednare åren, märkbart aflagit.
I anseende härtill och det uppköp som af ortens landthandlare sker, har det inträffat, att, vintertiden så väl här i staden, som A marknaderna, priset stegrats och t. ex. för en hjerpe, uppgått till 16 å 28 sk.
R:gs. Strömmings-fisket, som hufvudsakligast idkas af borgare från Hernösand, Sundsvall och Gefle, emot arrende till Kronan eller strandägarna, är dock derjemte för kustboerne en fördelaktig binäring och fortfar att vara det i nion af fångstens beskaffenhet, under det laxfisket deremot så aftagit, att, vid många fisken, fångsten icke svarat emot det arrende, som skolat till Kronan utgöras.
Oeh då följaktligen, utom förlust af tid och arbete, penningar stundom måst tillskjutas för arrendets afbördande, har sådant haft till följd en ofta betydligen nedsatt afgäld, och svårighet att få läLandsh.
Femars-Berättelse för VVester-Norrlands Län. 2 10 genheten utarrenderad.
Öfver orsakerna till laxfångstens aftagande är svårt att lemna ett säkert omdöme, men förnämligast vill nämde förhållande härledas dels från de privilegierade fiskeriernas mängd, särdeles vid utloppen, hvarigenom laxen hindras att upp i elfvarne lägga sin rom, dels af den mindre snö, som fallit i fjelltrakterna och de deraf minskade fjellfloderna.
Af sik och andre fiskslag är fångsten obetydlig.
Tjärubränning, ehuru både enlig med ortens naturtillgångar och af Länets hushålls-sällskap med premier uppmuntrad samt af enskilte jemväl understödd, har dock ej ernått någon förkofran, minst så att den kan anses såsom en binäring, och torde föga kunna bringas derhän, så länge allmogen, genom andre näringar på lättare sätt, kan förskaffa sig penninge-förljenst.
Sådan kunna en del socknar påräkna genom kolning och forslor för brukens behof samt genom afsättning af ved, dels till hufvudstaden, dels till Länets begge städer och glasbruk.
Salpeter-tillverkning har ej eller tilltagit i den nion, hvartill det af Staten bestådda höga lösningspris för salpetern borde uppmuntra.
Med pottasketillverkning och terpentin-kokning har, i någre socknar, början skelt och torde, med understöd från Statens sida kunna bringas till näringsgren i orten.
Länets förnämsta binäring, linneväfnaden, fortfar att behandlas med utmärkt omsorg.
I Ångermanlands Norra fögderi, premielärftets stamort, har förlidet år sådant lärft ända till iorde klassens finhet blifvit ti 11 verkadt.
Afsättningen är ej så liflig, sorn förmodas borde, men anses dock inbringa omkring 180,000 R:dr årligen.
Ylleväfnad deremot idkas allenast till husbehof.
Utom vid bruken, såsom redan i underdånighet nämdt är, gifvas få tillfällen till forslor, och af gästgifveri-skjutsen, samt särdeles hållskjutsen, såsom erfordrande en uppvaktning, den skjutslegan icke ersätter, är någon egentlig penninge-förtjenst ej påräknelig.
Af en mindre del jordbrukare idkas, utöfver husbehof, hvarjehanda vinterslöjd, dertill räknas större och mindre trädkäri 1, trädskedar, stolar m. m.
Till sjöfart äger allmogen några få fartyg, hvarmed bräder, ved och ländtmanna-varor på Hernösand och Stockholm utskeppas.
Af alla dessa näringar, om hvilka det gemensamt gäller, att de äro med ortens läge och naturtillgångar enlige, samt för deras idkare i mer och mindre grad fördelaktige, bidragande, hvar i sin nion, till välstånd på det hela, kan ingen sägas genom allmänt understöd underhållas, ehuruväl premier ännu utgå för den finare linneväfnaden, likasom ingen bland dem egentligen kan anses inverka ofördelaktigt på jordbruket, utom hvad måhända angår — II — den i Norra Ångermanland uppdrifna lärfts-produktionen. genom det utmagrande linsädet och jordens vårdslösande i öfrigt.
Handel i landet.
Ortens landtrnanna-varor, bräder, bjelkar, ved, fogel, smör, fläsk, talg och skinn, sälja en del invånare sjelfve eller genom ombud i Rikets sydligare provinser under hopp om större vinst.
Öfriga varuförrådet afsättes i Hernösand och Sundsvall samt vid Borgsjö, Sollefteå, Hammars, Ullångers, Huggviks, Själevads, Arnäs och Fjellsjö frimarknader, ej mindre än vid Svartviks, Wifsta, Skönviks, Nylands, Näske, Domsjö och Husoms lastnings-plalser.
Öfverallt på desse afsättnings-ställen förspörjes, särdeles bland städernas borgerskap, klagan öfver den så kallade landt-handeln.
Medgifvas må det ock, vid betraktande af det urartade skick, hvari densamma så småningom kommit, att nämde klagan äger allt skäl för sig.
På den tid allmogens befattning med handeln var inskränkt till föryttrande å sodra orterna af egen och grannars medhafvande gårds-afvel, samt att i utbyte hemföra penningar och förnödenhets-varor, lärer någon anmärkning deremot icke kunnat med fog göras, annorlunda än så vidt dylike utfarter i handels-ärender haft ett menligt inflytande på allmogens lynne och sedlighet.