Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammar- och BergsCollegiernes infordrade förklaringar och Herrar Landshöfdingars afgifne Berättelser och Utlåtanden ofver de inom hvarje
Län varande betydligare vattendänrmingar, som förorsaka skada för jordegare, hafva hos mig stadgat följande tankar derom.
Inga naturhändelser hafva i allmänhet ökat vatten.olägenheterne nu mer än förr, snarare vill man med visshet påstå alla 520 LagUtskottets Betänkandett. mindre vattens årliga förminskning, hvarigenom naturen sjeifvilligt tyckes snarare minska ån öka de öfverklagade olägenheterne.
Landshöfdingars relationer i ämnet äro till större delen ej så utförlige (hvilket man ej eller lärer kunna begära) att deraf någon jemförelse kan anställas emellan de olägenheter man vill öfvervinna och de fördelar deraf möjligen kunna ernås eller troligen åro att påräkna, Hufvudsumman af desse Herrars yttranden fattar jag så; att lösen af Vattenverk till jordodiingars förökande, högst sällan skulle kunna af enskilde åstadkommas, utan att medel af det allmänna skulle behöfva anlitas och de fleste Herrar Landshötdingar afstyrka alla bestämda Lagar uti ifrågavarande amne.
För Gottlands Lin inträffar i denna del ett hufvudsakligt undantag, der, efter H err Steffens utförliga undersökningar och beskrifningar om öns vidlyftiga odelbara myror, må hända en localförfattning kan blifva lika nödig som nyttig.
Om lösen för Qvarnar och Sågverk skulle kunna med billighet stadgas, huru vöre en allmän Lag användbar, der Manufacturverk eller vidlyftigare Mechaniska Inrättningars förstörande komme i fråga.
Den. som användt sin tid, omtanka och förmögenhet att vinna och för framtiden bereda
Sin bärgning af ett för tillfället lönande Mechaniskt yrke, huru skulle han, skiljd derifrån, derföre hållas skadeslös?
LagUtskottets Betanknndtn, 521 Huru skulle det gå med all förkofran, allt fullkomnande af Vattenverks anläggningar, som förmodligen icke äro mindre nyttiga ån andre inrättningar, om deras egande-rätt blefve så vacklande , att jordegare kunde,emot en viss lösen, tillintetgöra dem?
Isuru lätt skulle icke en sådan rättighet kunna, till den fattigares förtryck, begagnas af den rikare?
hvilka tillfallen för afunden och en vinningslysten granne att göra och vinna de obilligaste anspråk? otn Boställen skulle kunna vinna af Vattenverks rifning, hvilken skulle då betala kostnaderne? otn Vattendumnjngar rifvas, till förmån för ofvanboende Jordegare, hur är det möjligt beräkna de olägenheter, nedanboende, på ett längre afstånd, kunna lida af panlina vatten? hvem vet, om de önskade fördämningarnes rifvande ej möjligen skulle kunna hereda vattenbrist i torra år för flere Socknars inbyggare, och slutligen huru mycken obrukbar jord, som ej år besvärad af vatten, erbjuder icke
Sverige ännu för den hugade odlaren?
Ej mindre af det anförda, ån ännu mer af känslan för eganderättens helgd, nödgas jag helt och hållet afstyrka Lagförslagets antagande, ölvertygad att den, som vill betala en egendom efter fullt värde, och ännu mer med den förhöining
Lagförslaget innehåller, skall i de fleste fall vinna sin önskan, och vid andra tillfällen tror jag , att undersökningar och afgörande)), ef. ter sig företeende omständigheter, blifva 523 LngUtskottéts Bethkanden. nyttigare än att stadga en Lag, som ihögsS fä händelser skulle kunna tillämpas.
Yttersta försigtighet vid beviljande af Vattenverks framtida anläggningar, i afseende på den skada jordegare deraf kunna lida, önskar jag dock måtte stadgas.
Sedan, med hufvudsaldigt gillande af det projecterade Betänkandet, Utskotten i ämnet fattat sitt Beslut, yttrade sig tili Protocollet följande Ledamöter.
Herr Lenning:
Min öfvertygelse påkallar min vägran, att deltaga i bifall tili den föreslagne Vatten vefksLagen, hvarföre jag tror mig åligga anföra något emot saken, så i afseende på de anförde motioner, så val som emot det uppgifna För* slaget.
Enligt Betänkandet år nyttan af den föreslagna Lagen lätt fattad af en och hvar, som har förmåga att inse Landets förde!, deremot anser jag fördelen deraf ännu högst problematisk och lärer Iåttfattligheten bestämmas säkrare sedan Betänkandet fått undergå Riksens Höglofl.
Ständers gemensamma pröfning.
Ingalunda kan jag, i likhet med hvad Betänkandet innehåller, anse den föreslagne Lagen innefatta ett åtnne för strid emellan enskildes rått och Statens allmänna bästa.
Mig synes frågan egentligen röra Jordegares eller Vattenverksegares inbörges bättre rätt.
Desse Syskon anser jag böra lika vårdas af en gemensam
Far, Statens Styrelse, så vida grunden för Med* LagUtskottets Betdnkanden.'
523 borgerliga sjelfståndigheten ej skall förnärmas.
Antagom Lagen tillämpad, och jag år viss att Statens deraf ökade intrader skola till aflägsen framtid uteblifva; men deremot har jag anledning förmoda, att de Vattenverksskatter, som skola blifva förflyttade på till odling synad och värderad, hittills vattendränkt jord, skola, sedan odiingarne ej motsvara de lofvande beräkningarne; blifva tili eftergift anmälda, och vägran till sådane, på skäl grundade ansökningar, vore ej att vänta, hvarigenom motsatsen af vinst för Staten skulle uppkomma.
— Vid beredningen af detta mål hafva en mängd handlingar varit att tillgå, som mindre tillstyrka tvångslagens antagande,, än upplysa, att om vattensänkningar å en del orter kunde beredas, skulle betydliga jordrymder, som nu åro af vatten besvarade, kunna göras odlingsbara; men om Syn oell problematiska Calculer berättiga till lösning af Vattenverk, till verkställande af dylika odlingar, borde då ej säkerhet ställas, att den sålunda vunne rättighet blefve i utöfning satt?
Den framställde jemförelsen emellan tvångsbeskaffenheten i den föreslagne VattenverksLagen och nu gällande Stor- och EnskiftesFörfattningen anser jag ej lämplig.
I förra fallet skulle en Vattenverksegarei emot lösen af penningar, kunna tvingas att afstå sin egendom och derigenom finna sin egen och flere famiilers medborgerliga verksamhet upplöst, heidst skuld 524 Lagutskottets Betånktindtn. vid dylika tillfallen måste gäldas, hvarefter foga eller intet kunde öfverblifva, då deremot en ostörd besittning af den oaftvungne egendomen satte innehafvaren i tillfälle fortsätta sitt yrke till egen båtnad och fordringsegares successiva nöjaktiga godtgörande.
Stor och Enskifte åter år ej annat än en förflyttning af egor, der alltid motsvarande vederlag i jord tilldelas för dem Sorn aftrides, utan rubbning i hemvist eller näringsfång, ej eller minskande säkerheten för en långifvare på dylik egendom.
För öfrigt, och då i 77 § af 178} års LandtmäteriFörordning stadgas: ”Att der något hemman i Byen innehåller särskilde lågenheter, som thy af ålder tillydt, såsom ibland annat qvarnar, böra sådane vid Storskiften derunder bibehållassä inses deraf huru Lagstiftningen sökt vid jordskiften sorgfälligt vårda den enskildes rätt, der jemförelse af ömsesidig vinst och förlust icke med lika lårthet kan bestämmas, sorn i de fall då för jord vederlag skall i annan jord såttas.
Den i min tanka högst vigtiga anmärkning torde äfven härvid tillåtas, att om ifrågavarande
Lag antages, skall deraf den allmänna följd uppstå, att Vattenverk förlora i deras varde och att de, med ökad svårighet mot hittills, skola kunna försäljas, då besiktningen deraf kommer att hvila på till tid obegränsade pretentioner af närboende jordegare. §. 3 i Lagförslaget, med af Utskotten Lagutskottets Bttankanchn. 525 gjorde tillaga;, innehåller: ”Att Vattenverk, som på uppgifven grund måste aflätas skall lösas med Femtio procent ofver fulla värdet; men tillhörande Inventarier endast efter derå satt värde, dels emedan det vo» re anledning tro, att Mechaniske Verks tillhörigheter skulle blifva lågt värderade då de ej mera på bestämdt ställe finge an« Våndas, äfvensom lika anledning förekommer, att, sedan innehafvare!) blifvit skiljd ifrån Vattenverket, han på annat ställe sällan lärer finna tillfälle använda dylika inventarier, anser jag att ersättningsgrunden derföre, eller 50 procent öfver värdet, äfven bör blifva gällande. §. 4 med Vattenverk, som på sådant
Sätt afstås, skall särskildt i varde ingå cch beråknas så mycken jord, som ej år tillräcklig för enskild åbo derå vara besuten.
Deraf följer, att under ett Bruk eller annat Vattenverk lydande flere eder fårre hemman kunde Innehafvaren få behålla då han nödgades afstå det förnämsta eller Vattenverket.
Här förekommer i min tanka, å ena sidan, en obillighet att för lili vägabringande af odling ä vattenriränkt mark, ej mindre Vattenverk än alia tillhörande lägenheter måste lösas; men åter; hvad värde eger eller hvad lördel kan det lemna innehafvaren bibehålla underlydande hemman, seda!) den förnämsta egendomen, Vattenverket, gatt honom förlorad?
Jag skulle ensamt härifrån vilja hemta skäl för lagens olämplighet. 52G LagUtskcttcis Betanhanåtnl §.13.
I frågan om allas som kunde få mer eller mindre nytta af Vattenverks rifning, skulle i kostnader och den på jorden förflyttade skatten deltaga, eller attén dylik kostnad och skatt endast skulle drabba den eller deni, som påstående derom våckte, har efter votering 2 Stånd stannat emot 2.
Dels emedan odling å sådan mark, som finnes af vatten dränkt, lärer blifva i mer eller mindre män osäker, dels ock emedan ingen annan än dea, som eger böjelse och förmåga sill den föreslagne egovidgningen, billigen bör dertill kunna tvingas, anser jag det sednare alternativet af billigheten högt påkallsdt.
För att ej trötta med vidlyftighet, afstår jag nu från ytterligare anmärkningar emot Förslaget; åberopande ej mindre mia vid beredningen af detta mål afgifne reservation, än afven hvad i detta amne blifvit så väl utveckladt i Högsta Domstolen och i LagCommiuéen, på förra stället af Herr JustitixRådet Poppius, och på sednare stället af Herr AdvocatFtskalen Staaff, hvilkas anföranden finnas i tryckta Protocollerne öfver LagCommittéens förslag till ByggniagaBalk.
Jag förmodar all annan åtgärd i denna fråga öfverflödig, än möjligen antagande af det utaf Herr JustilixRådet Poppius uppgifna, härjemte vidfogade, förslag till ytterligare stadgande, på det Vattenverk ej måtte ohehörigen skada angränsande joidegor.
Slutligen kan jag ej eller dela Högloft, Lagutskottet* Betinkandén^ 527 Utskottens tanka, att tillförene ingångna och nu gällande Contsacter, Vattenverk- och Jordegare emellan, rörande vattendåmningar emot betingade vilkor, skola till deras kraft och verkan uppköra, för att derigenom i hela sin vidd kunna tillämpa den föyeslagne Lagen.
Detta inom Vallöf].
BorgareStåndet af Herr Beckman gjorde förbehåll , anser jag hafva förtjent mera afseende.
För mig kan det ej blifva fattligt huru ett contract af tvänne grannar, utan tredje mans förfång ingånget, kan föresla3 Riksens Höglofl.
Ständer till upphäfvande, hvarföre jag ej eller tror att högsta rnagten, vårdande allas rättigheter, skall dertill lemna sitt bifall.
Utdrag af Protocollet, hållet uti Kongl. Majlis högsta Domstol den louie Junii 1815.
Anförande af JustitiatRådet Poppius i foåga om förändrade stadganden, att förebygga de olägenheter
Vattenverk kunna förorsaka jordodiingen: l:o Att om egare af Vattenverk, hvarigenom vatten uppdämmes, ofvanföre belägen till odling tjenlig jord, är nöjd att detsamma frånträda, så skulle ej något hinder för öfverenskommelse, i den delen uppkomma deraf att Vattenverket vore FideiCommiss, dock att motsvarande vederlag anvistes i annat Vattenverk eller fmoan fast Egendom, samt att den afhand - Lagutskottets Betiinkanrittt. ling, som derom kunde träffas, skulle för att gälla, i underdånighet anmälas till nådigt bifall hos Kongl. Majit, i den ordning Förordningen den g
April föreskrift ver, angående förändring af FideiCommiss stadganden i allmänhet. 2:0 Om Vattenverk funnos, vid hvilkas anläggande ej blifvit vederbörligen undersökt till hvad höjd och på hvilka årstider vättnet finge uppdämmas, så skulle det få ankomma på den, hvars rätt derunder berodde, att föra sin talan vid laga Domstol, hvilken egde att med nödigt afseende derå, att Vattenverks* egaren tillgodonjöt den ratt och de förmåner, som vid inrättningen blifvit beräknade, eller hvarföre Verket är skattlagdt, i öfrigt bestämma Vattenverks- och Jordegarens ömsesidiga rättighet i omförttiäldte delar, dock att, i fall någon förändring ansågs nödig med Dammbyggnaden vid sådane Vattenverk, hvilka innehades med rätt af urminnes häfd, kostnaden dertill alltid borde gäldas af den sökande, samt gto då fråga uppstår, om anläggande af nytt Vattenverk, skulle vederbörande, hvilka det enligt
Lag tillkommer, att pröfva i hvad måtto dylik inrättning må ega rum, åligga att noga undersöka, ej blott huruvida åker och äog deraf kunna taga skada, utan jemväl om ännu ouppodlade egor finnas pa närmare eller fjermare afstånd, för odlingen, hvaraf i framtiden Vattenverk kunde igenom dämning blifva hinderligt, i hvilken sistnämnde Lag Otsk of t cts B et Suka ni en.
529 ■sistnämnds händelse, den tilltänkta'Vatten» Verksan läggningen ej borde beviljas, derest ej ljusligen kunde utrönas, att skadan, sora genom dämning orsakades, vida öfverväg» des af fSrdelarae igenom Vattenverkets an» läggning.
Likbeten med de uti Högloft, LagCom» mittéens förslag till ByggningaBalk bifoga» ‘de Protokoll, intygar ; Ii, A. Fagerlund, '(5ch förenade sig-, uti hvad Herr Lea» toing anfört, Herrar Cederborg och Norström, Herr BjörkenstamÄtt han icke kun!de instämma i Utskottens tillstyrkande af den ifrågavarande tvångslagen, såsom efter hans tarka icke i allmänhet verkställ. bär utan egar derå ttens förnärmande, och ej mindre Statens än flere Vattenverksegares betydliga skada och förlust.
Han reserverade sig således, för att i denna fråga fa inkomma med sitt särskildta utlåtande.
Herr von Töme:
Då jag med Höglofl, Sammansatte Utskotten delar lika öfvertygelse i frågan om hufvudprincipen för det au upplästa Betänkandet, och anser detsamma, äfvensom LagCommittéens förslag, UU reda nyttan och nödvändigheten deraf att, i GJCanomiskc fall, der Författningarne tor. de böra lämpas efter förändrade föremål feit Industrien, en mindre fördel bär vika föi La glit skot tits Betänkande, 34 53° Lagutskottets Betänkandett, en större, och allmänt väl utgöra högsta Lag, kan jag dermed icke finna någon giltig grund, derföre att Vattenverksegare skola erhålla 50 procent öfver den lagliga värderingssumman , då de afstå Veik, som förorsaka skadliga vattenuppdämningar.
Igenom detta stadgande förfelas hela det sökta välgörande ändamålet, når man bevist angelågenheten, att de flere millioner Tunnland odlingsbar jord, som ligga fördrånkta af vatten , genom Vattenverks uppdämningar, böra befrias från detta hinder, och man tillika bestämdt en fullkomlig ersättning efter grunder, som. föranleda till den högsta värdering, då synes, åtminstone för mitt begrepp, det vara en stor motsägelse att derjemte fästa ett vilkor, som icke allenast är obilligt till sin princip, utan hvarigenom all verkställighet blir på många ställen, om icke på alla, omöjlig, och derigenom skulle föranleda dertill, att den billige medborgaren , som gerna afsiått sitt Vattenverk emot rätta värdet, nu, enligt Lagprincipen, blir uppmanad att äfven preja Landtmannen.
År 1649 stadgades uti Kongl.
BergsPrivilegierne att om, vid Grufvors anläggande, ”jordeganden skada på åker, äDg, skog eller andre egor ske skulle» så bör den honom fullkomligen betald blifva,5’ hvaraf följer att han icke får åberopa sin äganderätt för att förekomma sjelfva ska« dan.
Skulle man nu gifva den som vill odla jord lika privilegier med den som LiigUtskottets
Eet dukande». ggi vill upparbeta Grufvor, ti finge mac gå ända derhän, att man ålade en Vattenverksegare icke allenast att mot lösen afstå verket om ]ord deraf fördränktes, utan ock att upplåta sjelfva jorden, örn den hörde honom till och han ej åstnndade att för egen räkning verkställa odlingen.
Nu då det åt fråga icke om en sådan, utan endast en billig rättighet för Jordbrukaren, vill man ålägga en straiTafgift af icke mindre än 50 procent utöfver rätta värderingssumman, Kan sådant kallas rättsgrunder för StatsOeconomien? jag tror det icke, och tviflar att de billiga fordringar, nationen väntar af sine representanter, på detta sätt tillfredsställas.
För min de! anser jag, om något mer än den lagliga värderingssumman skall erläggas vid lösen af förenämnde verk , att 25 procent bör blifva det högsta; men principen ligast är , att äfven denna förhöjning icke beviljas.
Jag anhåller att min reservation må få mediölja till Riksens Höglofl.
Med hvad Herr von Törne yttrat förenade sig Herr Bruncrona, Herr Hjertström, samt RiksdagsFullmågtige Nils Håkansson, Olof Håkansson, Börje Börjesson, m. fl. Herr Ribbing:
I frågan om värdering och ersättnings bestämmande för Vattenverk, som för uppdämningar äro underkastade lösen, anser jag Betänkandet antingen vara obilligt, eller mindre fullständigt»
Det är ej nog att sjelfva Vattenverket och jg» LugUtskottt:
Euitnkandm, de i Betänkandet nämnde tillhörigheter till ersättning upptagas och värderas.
Under* lydande hemman hafva ej allenast vardo för de tjenstbarheter de göra till Vattenverket, då till exempel Bruksrörelse dervid är förenad; det kan äfven hafva värde9 såsom utgörande contant skatt till egaren, om hvilken han går miste i och med detsamma Bruket bortgår, och detta icke mer lemnar åboen tillfälle att förtjena och å Hemmanet subsistera, mycket mindre atfc utgöra den förr vanliga skatten.
Den ena förlusten år lika kånbar som den andra, och båda dela lika anspråk på Lagstiftaren? uppmärksamhet.
Med Herr Ribbing conformerade sig Herr Friherre Ridderstolpe.
Herr Hjertström:
Emot bibehållandet af stadgandet i 14 §., att Jordegare, som, till beredande af odlingsbar mark, åstundar sjö sänka eller uttsppa, Ström eller Å af* leda, eller derifrån Skyrlar eller Realar gör, bör, äfven då sådant utan förnärmande a£ annans rätt ske kan, vara pligtig att gifva det Kongl, Majus Befallningshafvande tillkänna, föranlåtes jag reservera mig, och får förklara, det jag anser en sådan anmälan vara utan ändamål, samt endast ledande till kostnad och hinder för en Jordbrukare^ som, genom dylika åtgärder, vill förbättra sin egendom.
Och skulle dessa anföranden såsom in* gefattande förenämnde Ledamöters reserva* Lagutskottets Betånlanden, 533 tioner, pl begäran åtfölja Betänkandet till Respective RiksStånden.
Ex Protocollo, Joh. Jac. Kleman.
Ankom den 4 Julii I823.'
Betänkande ofver flere Memorialer, innefattande yrkande, att
Gäldenär bör vara pligtig sin skuld vied arbete aftjena.
Da i detta ämne till LagUtskottets åtgärd remitterade Memorialer, hafva blifvit ingifne hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, af Herr Friherre Fredric Ridderstolpe , samt hos Hederv.
BondeStåodet af RiksdagsFullmägtige Nils Nilsson och Jonas Håkansson från Calmare LånJ J.
Gråberg, J.
Nilsson, Anders Nilsson och Olof Olsson från Carlstads Län; samt Johan Andersson från Skaraborgs Län.
Herr Friherre Ridderstolpe har, för att ådagalägga nödvändigheten af ArbetsDomars återinförande, andragit: att säkerhet om
Valuta för gjorda försträckpingar eger den, som ser Arbetaren tvingad genom Lagarna att med arbete, beräknadt till visst pris, gälda det Lån lian på tro och heder tiliockratt 534 Lagutskottets Betnkanden. sig; att i ett Land der ArbetsDomar upphöra, dsr lockas den illvillige att blifva bedragare , och der berättigas den bedragne att blifva döf för den fattige Arbetarens bön om förlag; att då man, så väl med ärfd som förvärfd
Egendom måste gälda ingångna förbindelser, bör den ursprungliga grundan till all förkofran, arbetskraften, icke åtnjuta det Jernbref, som saknad af ArbetsDomen så oförskyllt tillerkänner honom; och slutit» gen att, när man eger rätt afkläda sin gäldenär rocken, synes det obilligt att icke kunna tvinga honom, att utan sin skada och till ömsesidig nytta förrätta ett för honom vanligt arbete, hvarigenom han snart skulle afbörda sin skuld; i anledning af hvilka framställningar Friherre Ridderstolpe föreslagit: att hvarje Fordringsegare må få rättighet att yrka Gäldenärens arbete, beräknadt efter Markegångspris, till gäldande af erkänd eller domfäst skuld, såframt Skuldbeloppet ej 6fver stiger summan af Femtia R:dr Banco.
RiksdagsFullmägtige Nils Nilsson och Jonas Håkansson hafva anfört, att, sedan genom Kongl. Maj:ts nådiga Bref till Svea och Götha HofRätter den iö
December 1820, rättigheten för fordringsegare upphört, att, vid bristande tillgång hos Gäldenären, få denne dömd att med arbete sin Skuld aftjena, inträffar nu den olägenhet, att då en fordran skall utmätas hos Gäldenär, hvilken icke eger fast Egendom eller annan synbar förmögenhet, förstår denne oftast Lagutskottets BetAnkandenl 535 att tillställa så, att vid undersöknings-tillfället ingen tillgång hos honom finnes, hvarföre KronoBetjeningen också meddelar bevis om sanningen af detta förhållande.
Någon annan utväg återstår då icke för Borgenären, än att antingen eftergifva sin fordran eller ock låta bysätta Gäldenären; men detta sednare medel omfattas i allmänhet sällan och bland Allmogen nästan aldrig, emedan hvar och en fruktar att utan gagn derigenom påbringa sig en ännu större förlust; och som hvar och en är skyldig att uppfylla hvarje lagligt tillkommen förbindelse, hvaraf synes billigt, att då en Gäldenär ej eger annan tillgång än sin arbetsförmåga, bör han med denna godtgöra hvad han ej på annat satt förmår gälda; så yrkas; att då en gäldenär ej förmår med penningar eller egendom liqvidera en domfäst skuld, bör han, uppå fordringsegarens ansökan, förklaras skyldig att, för den förres räkning, å anvisande ort, samma skuld med arbete aftjena, emot sådan afskrifning derå, som motsvarar den för Dagsverken uti Länets Msrkegångs-taxa bestämda ersättning, dock med bibehållande af Bysättningsrätt för den, som heldre önskar omfatta en sådan utväg.
BiksdagsFullmägtige från Carlstads Län hafva i så måtto häruti instämt, som de ansett att Gäldenär, hvilken saknar annan tillgång än nödige gångkläder och husgeråds-persedler , bör vara underkastad skyldigheten, att ej mindre med arbete aftjena 53^ I.ngUt skos tets BetHnknndtti^. $l.n; skuld, äa träda i häkte ora Borgenärdet heldre vill, derest ej styrkas kan, att Galaenärs obestånd tillkommit utan bans. eget förvållande; och skulle Gäldenär åtnjuta i underhåll dagligen , så, vida Fordringsegaren ej vill lemna honom föda och kläder i sitt eget hus, Femtio procents forhöj* ning af det belopp, som i årets Markegångär utsatt för. ett Dränge.dagsverke, derest Gäl» denären hade hustru och barn;, msn om han vore ogift, elier gift utan barn, efter hvad Msrkegången utsätter, alltid med skyldighet för Fordiingsegsren, att hysa och herbergera Gäldenärens person, hustru och bara;, hvaremot % ora BysättnicgsDom söktes, soat likväl ej borde meddelas i. andra fall, äcj ,®är Gäldenåren saknar arbetsförmåga, For» dringsegaren skulle vara skyldig hyss Gäl» denärs Hustru och Barn, hvilka dä bordo åtnjuta halfva Mjrfcegånga» dagspenningen,. och om Gäldenären ej hade Barn eller voro ©gift, med hälften af Markegångs-dagsper.nin» gen underhålla Gäldenären , och andra half» ten, jemte 16 sk, Banco dagligen fér Dags» verket å Skulden afraknas.
BiksdagsFnilmägtigen Johannes Ander?» aön från Skaraborgs
Lån, har på anförde skäl föreslagit; 1:0
Att sådane pantrörskri.fsingar och försälpningsskrifterhvilka nivi», sa, att en i skuld försatt man, som till en eller flere personer emot en viss summa: eller vissa vilkor låtit förskrifva all eller, en del af sin Egendom, för att derigenom fcikåanas ifrån utmatning, do Borgenärer till lagutskottets Betänkande», 537 ?örfåag, hvilka med råtta bardt hafva företräde, måtte helt och hållet ogillas ech förkastas, och i det stället genom Lag stadgas, att de vinna företräde, som genom laga kraftvunne Domar, eller klara och tydliga Skuldebref, kunna visa, att de lemnat full valuta för hvad'de hafva att fordra; c;o
Att ea låntagare, som blifvit så afsigkommen, att han icke mägtar betala sin skuld, bör hädanefter ålägga3, att med arbete, antingen hos Borgenären eller på anvisande ställe, godtgöra hvad i betalningen brister, emot afkortning å Skulden efter hvad Länets fastställde Markegång för ett Karleeller
Dränge-dagsveike föreskrifver; hvarvid , om han mägtar sjelf bestå sig kost och öfrige lifsmedel, han må njuta full afkortning; men då han erhåller förplägcingen på stället, endast halfva Dagsverket å Skulden afräknas.