Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om detta argument skulle gälla, så ber jag att få hemställa till den värde talaren sjelf, huruvida icke hans vitsord om allm. tänkesättet i detta mål borde gälla ännu långt mindre än tidningsskrifvarnes, enär äfven hans tid är upptagen i ett egentligt yrke, som långt mindre än tidningskrifvarnes har någon beröring med de stora samhällsfrågorna, och likväl har han ofta visat sig vara rätt väl hemma i en och annan af dessa.
Jag förstår för öfrigt icke, hvad slags argument sora ligger i dessa rop emot tidningarna; ty jag ber att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att tidningar likväl finnas, som försvara, som sådana hvilka klandra det nuvar. representationssättet, och att de förra lika lätt kunna misstaga sig som de sednare, om detta skall vara oskiljaktigt från tidningarna.
Men då fråga blir, att döma emellan dem och huruvida opinionen mera omfattar den enas eller den andras grundsatser, måste det väl icke vara helt och hållet utan betydelse, hvilkendera sidans tidningar äro bäst accrediterade och mest lästa i landet; åtminstone vet jag icke, hvad det skulle betyda, om icke att allmänheten närmare delade deras tänkesätt än de andras, som hafva ett färre antal läsare?
Man har återkommit med den negativa invändningen, att de, som föreslå något nytt i detta fall, icke kunna lemna någon borgen för dess fullkomlighet.
Jag instämmer till en del i denna tanka, ty jag vet, att ofullkomlighet vidlåder alla menskliga företag; men skall man väl derföre icke taga någon ledning af den erfarenhet, som på ena sidan vittnar om gifna missbruk, hvilka kunna och böra afhjelpas, och på den andra sidan framställer rättvisans oafvisliga fordran, att samhället icke må utesluta en talrik och upplyst andel af sina medlemmar från utöfningen af medborgarens största och dyrharaste rättighet?
Den värde talaren har äfven sagt, att ropet på representationsförändring icke hördes efter 1809 års riksdag.
Jag ber då att få föra honom till minnes, om det icke just var 1809 års Constit.Utsk., som uttalade den grundsats, att ståndsinrättningen borde upphöra, ehuru resultatet af dessa mäns fosterländska bemödanden alltsedan blifvit uppskjutet och omintetgjordt.
Han har sagt, att ropet vanligen rättat sig efter riksdagarnas resultater, och att det Den «3 October f. ra. 39r, afstadnade efter 1823 års riksdag, med hvilken han förmodar, om jag rätt uppfattat hans yttrande, att publiciteten företrädesvis varit belåten.
Jag ber derföre att få erinra, om det icke var just efter 1823 års riksdag som de flesta uppsatser om nödvändigheten af en representationsförändring blelvo synliga i det allmänna, såväl i tidningsartiklar som i böcker och brochurer?
Men det är icke i dessa tillfälliga orsaker, mina Hrr, som missnöjet ligger; det är icke i publicitetens mindre belåtenhet med en eller annan riksdags mera tillfälliga resultater; det ligger i folkets erfarenhet om tyngden och orättvisan af dessa former under alla tidskiften; det ligger i hågkomsten af den tid, då utländningen kastade sitt guld, till öfvervigtens afgörande, uti den Svenska lagstiftningens vågskål; det ligger i historien af år 1789, då denna samma Ståndsrepresentation handlöst bortkastacje nationens frihet; det ligger i minnet af riksdagen 1812, då den grundlagsvidrigt inskränkte en af folkets vigtigaste constitutionella rättigheter; det ligger i de sorgliga följderna af sjelfva 1809 års riksdag, då Ständerna så oförståndigt och våldsamt beröfvade nationen en del af sin förmögenhet, och uti följderna af de oupphörliga kastningar i den financiella och ceconomiska lagstiftningen, som alltid visat sig från den ena riksdagen till den andra.
Hr Rosenblad har såsom ett försvar för det närvar, representationssättet invändt, att det redan varat i sex århundraden, och att Svenska folket likväl ännu äger bestånd.
Mina Hrr! det ligger i Försynens stora plan, att en hel nation icke så lätt förgås, äfven under de svåraste lidanden; men det tillhör dem, som hafva det ansvarsfulla kallet att stifta lagar för nationen, att tillse, det formerna, uti hvilka de skola lefva och röra sig, icke alltid må förblifva sådana, att lidandet deraf nödvändigt måste ökas.
Samme talare har, med afseende på den af mig yrkade allm. valrättsprincipen, frågat, hvad jag menade med en sjelfberoende man.
Jag hänvisar honom i detta fall till det enkla svar, som igenfinnes både uti den allmänna lagen och särskilda författningar.
Hr v. Troil har emot de allm. valen gjort det inkast, att de, för grundsatsens consequens, borde utsträckas äfven till qvinnor; och Frih, Ehrenborgh har emot tillämpningen deraf i Amerika invändt, att de svarta icke der fä deltaga i valen.
Jag hemställer, om icke dessa värda ledamöter vederlagt sig sjelfva och erkänna grundsatsens riktighet, då de emot densamma icke hafva något annat argument, än att den icke blifvit nog fullständigt tillämpad?
Hr v. Troil har äfven sagt, alt hufvudsaken för individerna i ett samhälle är att blifva väl styrda.
Jag inedgifver det; men just för detta ändamål är det nödvändigt att söka bereda en god sammansättning af den representation, Den »3 October f. m. som skall föra individernas talan, på det att deras rätt, att blifva val styrda, må kunna göras gällande.
Man har framställt de allm. valen , såsom för mycket demokratiska, emedan det blefve den stora massan af befolkningen, som då kornrne att tillsätta representanterna; och man har varnat oss för valförsamlingar, som till J-|- Lomme att bestå af oupplysta bönder.
Jag frågar i anledn. häraf, om det icke är just samma massa, som äfven nu tillsätter representanterna i Borgare-* och BondeSt:n; om någon af II. R. o. Ad:s medlemmar genom de allra, valen blefve utesluten från rättigheten att kunna välja och väljas, elier om icke en upplyst och älskad kyrkoherde på landet skulle, måhända framför någon annan, blifva vald inom sin församling.
Jag ber att i detta afseende få återkomma till Norr i ges erfarenhet, der vi sett det vackra exemplet, att en kyrkoherde varit president för Storthinget under hela dess session, oaktadt detta förtroende i Norrige beror på nytt val hvarje vecka.
Skulle nu icke upplysningens och religionens sak af dem kunna bevakas lika väl för det de vore valda af folket, som då de väljas af sina medbroder?
En talare har väl här åberopat sin egen erfarenhet till stöd för den mening, att vi icke hade skäl att önska bvta representation med Norrmännen; men jag kan icke undgå att erinra, att den värde talaren har åtminsone ett starkt bevis emot sig deruti, att då hos en stor del af Svenska folket missnöjet med det närvar, representationssättet icke är något tvifvel underkastadt, så är det deremot allmänt kändt, att Norrmännen tala oni sin med stolthet och enthusiasm.
Man har åter talat om nödvändigheten att bibehålla ett aristokratiskt element och en hierarki i samhället genom Adelns särskilda representationsrätt.
Jag ber i anledning häraf få fästa uppmärksamheten derpå, att ett sådant conservativt element äfven uti samhällen, der Adeln upphört, ännu alltid finnes i embetsmannahierarkien.
Denna hierarki, som bos oss är ganska mägtig, har visat sig vid talrika tillfällen, och till bevis, att dess natur är återhållande mot förändringar, någon gång äfven der nödvändigheten af dessa är allmänt insedd, behöfves blott citera exemplet af R.
St:s Bank, emot hvars förenklade organisation utan tvifvel intet så starkt återhållande hinder visat sig som det embetsmannainteresse, hvilket är införlifvadt med dess närvar, förvaltning.
Då nu de allm. valen just hade tili påföljd, att icke någon medborgare med kunskaper och practisk duglighet vore stängd från utsigten Hill representantkallet, månne icke dessa egenskaper skulle ej få blott samma, utan större tillfälle än nu, att göra sig gällande från embetsmännens sida, och det conservativa elementet derigenom tillräckligt bibehålla sig; och har det icke just i Norrige, der pluraliteten af de väljande utgöres af bönder, visat sig, att embetsmännens insigter haft ett öfvervägande inflytande på Storthingets arbeten?
Den i3 Octobcr f. m. 397 Jag bör slutligen icke alldeles förbigå den anmärkning, en talare mot mig framställt, att jag uti mitt yttrande i förra plenum skulle hafva sagt, alt jag ansåg det constitutionelt-monarlsiska samhällsskicket endast såsom en öfvergång till republiken.
Mina ord folio sig dock icke alldeles så.
Jag tager mig friheten återföra i II.
Ståndets minne, att Frituna Boye och Klingspor yttrade, att ett representationssätt, efter den grundsats jag förfäktat, skulle leda till ett republikanskt regeringssätt.
Jag yttrade då endast, att jag ej tilltrodde mig bedöma, huruvida ej häruti kunde ligga en sanning, och om icke historien en gång i framtiden skulle omtala de nlivar, constitutionella monarkierna endast såsom en öfvergångsformation.
Men då frågan är om en republikansk tendens i det ena eller andra förslaget, hemställer jag till hvar och en, som gjort sig reda för begreppet och icke blott slår ikring sig roed vissa ständigt återkommande phraser, oro icke en sådan tendens redan ligger i sjelfva det constitutionella samhällsskicket, i hvarje inskränkning genom lag af den regerandes vilja och hvarje folkets delaktighet i de allm. ärenderna?
En sådan tendens finnes således redan och har af ålder funnits i Sverige; men frågan är nu att rikta den så, att den kan verka nyttigast för fäderneslandet; att tillfälle må öppnas för hvarje medborgare, som har förmåga och vilja att verka för detta ändamål, att kunna göra sin röst gällundc; att individerna må lyftas till den känslan, att man icke lefver endast för sig sjelf, utan äfven den stora mängden af nationen må lyftas till känslan för sina likar och sitt fosterland, och sålunda väckas utur det tillstånd af liknöjdhet för annat än dagens behof och flärd, som en talare, Frih.
Rantzou, uti sitt anförande härstädes så träffande skildrat.
Det är på grund af dessa skäl, hvarmed jag vågar tro, att större delen af motsidans anmärkningar blifvit vederlagda, som jag fortfarande vidblifver min tanka och begär omröstning på det förslag, Frih. Rantzou framställt.
Innan man bestämmer sitt beslut om förändring uti hvad som finnes, är det nödvändigt alt göra sig reda för det närvar, förhållandet.
Sådant har ock varit mitt bemödande alltifrån den tid, då jag såsom yngling deltog i 180g års statshvälfning; och jag har kommit till den slutsats, att jag icke nog kan beklaga, att vi ännu bibehålla en så högst onaturlig Representation soia den nuvar., — en Representation, som förråd t friheten, gjort henne hatad och misstänkt.
Jag har åtminstone icke frän historien kunnat inhemta, att Sveriges Ständer varit de, sorn uppehållit vår sjelfständighet; men väl har jag funnit, att dessa Ständer kastat Nationen i despotismens armar derigenom, att deras egen regering visat sig ännu meja förhatlig, och sedan folket tröttnat vid despoternas förtryck, har det åter lösgjort sig derifrån för ntt ånyo lemna 398 Den i3 O c to ber f. m. sig åt Representationens, hvarmed missnöjet derefter i sin ordning åter intråffat.
Det är för alt någon gång komma utur denna förhatliga kretsgång, som jag anser reform vara oundgängligt nödig.
Olämpligheten af de nuvar.
4 Stånden har så många gånger blifvit visad, att jag verkligen anser det öfverflödigt att ingå i någon ytterligare utveckling i detta hänseende; och den talare, som i dag här, med från Ståndet yttradt bifall, talat för bibehållande af vår närvar.
Representation, har vederlagt sig sjelf, i det han, under bevisningen för lämpligheten af våra embetsmannastånd, sagt, att få ledamöter af detta Stånd kunde mäta sig med PresteSt:s.
Om det är en sanning, att den högsta upplysning och bildning äro egenskaper, som berättiga till företräde, så synes mig Hr Cederschjöld, uti sin uppgift i afseende å skiljaktigheterna i berörde hänseende emellan R. o. Ad. och PresteSt., sjelf hafva vederlagt sin argumentation för bibehållandet af en sådan Ståndsrepresentation.
Jag tror mig hos Hr Cederschjöld hafva funnit en olycklig misströstan om att någonsin kunna äga en duglig och dygdig Styrelse, emedan han framställer nödvändigheten af att uti Representationen alltid äga en gifven motståndskraft, då det tvärtom synes mig önskvärdt att kunna äga en Styrelse och en Representation, som efter gemensamma åsigter kunna samverka till statens båtnad.
Visserligen har den närvar.
Representationen ådagalagt en af allm. opinionen yrkad motståndskraft; men den mägtar likväl icke att ur det chaos, som splittrade viljor alstrat, framtvinga några bättre förhållanden.
Jag hemställer, hvarthän en sådan blind kraft omsider skall leda, och huruvida det, äfven för en kraftfull och ädel Styrelse, är möjligt att framgå på industriens och bildningens bana med en sådan Representation; och det vore verkligen bekymmersamt, om den representativa statsmagten i Sverige skulle behöfva anses så litet competent i omdöme och insigt uti allm. värf, att åt densamma endast kunde anförtros egenskapen af återhållande, men aldrig framdrifvande kraft.
Jag tadlar visst icke någon person.
Såsom sjelf ledamot af denna Representation vill jag visst icke nedsätta densamma derhän, som skulle icke viljan vara god; men roed den bästa vilja måste likväl förmåga saknas att uträtta något uti dessa orimliga former.
Man har talat om att tillstyrka allm. val.
Jag gillar principen; men jag anser den omöjligen för närvar, kunna tillämpas, emedan jag deri ser upplösningen af det constitionelt-monarkiska regeringssättet, hvilket jag för närvar, tror vara det enda lämpliga, så väl för Sverige sorn hela Europa; och jag tror, att samhällets fördelning i classer är nödvändigt.
Jag kan således icke biträda hvarken Frih. Kantzous eller Hr Hjertås förslag; och såsom Hr
Dalman framställt principen, kan jag icke ens godkänna den.
Valrättigheten skulle nemi., enligt detsamma, vara utsträckt
Den i3 Oetober f. m. 399 till alla medborgare, men dessa likväl nödgas välja på personer inom vissa Stånd.
Mig synes tvärtom, att vissa corpsen böra få välja, men föremålen för valen vara fullkomligt obegränsade; ty ofta finner man hos personer utur massan vida större förtjenster, än hos personer utur de högre classerna.
Jag slutar mig altså fullkomligt till Gr.
Frölichs förslag, och tror detsamma vara det enda, hvarå något resultat nu kan vinnas.
Som åtskilliga ledamöter ännu anmält sig att tala, tiden var långt framskriden, och plenum åter skulle börjas kl. 5, uppskjöts den vidare pröfningen af detta mål till eftermiddagsplenum. H. II. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. m.
Måndagen den i3 Oetober 1834* Plenum kl. 5 e. m.
N.‘o 35, med betänk, om Nationalrepresentationen.
Hr Lefrdn, Joh.
Åtskilliga värda ledamöter hafva, sedan jag under gårdagens discussion hade tillfälle att yttra mig, upptagit förevar, fråga mångsidigt, åtskilliga ensidigt.
Det är naturligt, att, i en så vigtig fråga som denna , tänkesätten ej kunna vara enstämmiga.
Här finnas ledamöter, som likväl yttrat såsom en anledning, hvarföre man ej kunde hoppas någon representationsförändring, just den omständigheten, att tänkesätten ej visa sig särdeles sammanstämmande, utan många särskilda åsigter blifvit uttalade.
Jag har dock icke af de långa discussioner, jag här med största interesse afhört, kunnat fatta annat, än att tänkesätten äro lätt förenliga.
Här hafva nemi. uppträdt på ena sidan de, som bestämdt försvara nuvar. former, och på andra sidan de, som yrka reform, och denna reforms hufvudkarakter är Representationens fördelning på 2:ne kamrar.
Jag ser således en stor öfverensstämmelse i hufvudgrunderna, då här blifvit yrkadt antingen ingen representationsförändring eller Representationens fördelande på 2:ne kamrar.
De, som Önska 2:ne kamrar, skilja sig i vissa hufvudomständigheter; men den distinctiva åtskillnadem emellan dem ligger deri, att en del yrkar fritt val till dessa 4oo Den i3 Octobcr e. m. kamrar, och en annan del, alt ståndselementerna tnå ligga till grund för denna Representation på arne kamrar.
Hufvudåsigterna äro således ej mångfaldigt skiljaktiga, utan mig synes, att man genom 3, högst 4 voteringar kunde komma lill ett resultat eller gemensam anmärkning, allenast samtliga de Hrr, som uppgjort särskilda förslag, ville borttaga detailler och öfverlemna deras utarbetande åt Constit.Utsk., samt inskränka sig till att begära proposrr, så allmänna, som nödigt är, för att kunna förena de särskilda tänkesätten under förenämnda hufvudbestämmelser.
Efter denna ingress, ämnad att visa, det man orätt påstått tänkesätten vara alltför mycket divergerande, ber jag att få upptaga några anmärknrr, sora i dag förekommit.
Hr Cederschjöld har sagt, att allmänheten ej önskar en jepresentationsförändring, utan är nöjd med den huvar.; han påstår, att ropet på representationsförändring stigit genom tidningarna, och att dessa äro orsaken, hvarföre man tror, att en allmän sådan önskan är rådande, hvaremot den skulle vara inskränkt till ett litet antal.
Hr Cederschjöld har tagit tidningsskriket under en sträng aga.
Jag delar med honom den åsigt, att agan ej är obehöflig, ty jag har mer än en gång yttrat, att tidningsskrifvarne framställa sig alltför ofta såsom tydande hela allmänhetens önskan, föregifvande således, att hvad de uttrycka är den allm. opinionen.
Jag gillar icke denna nya inquisition under liberal form, ty i sjelfva verket skiljer den sig föga från Santa Hermandad; men jag kan icke neka, att i detta speciella fall man, utan att behöfva lyssna till tidingarnas rop samt tänkesättet i Stockholms societeter, som icke känna den allm. opinionen, har tillfälle att inhemta den, då man reser genom Jandet och inlåter sig i samtal med personer, som kunna yttra sig i detta ämne.
Af sådana personer har jag ej träffat en bland 5o, som icke under en eller annan modihcation ansett en representationsförändring i Sverige vara nödvändig.
Jag har sedan 1809, då jag ännu icke var ledamot af Riddarhuset, med uppmärksamhet följt tänkesättet inom detta hus, och jag har särskildt fästat mig vid de tänkesätt, som då yttrades.
Det var en bland hufvudfrågorna, huruledes man skulle komma ifrån den fyrfota Representationen, såsom den då kallades, och deremot erhålla en förståndigare; och de, som då satte sig emot förändringen, förklarade sig icke emot nödvändigheten deraf, utan ansågo klokt att uppskjuta densamma, under förhoppning, att man framdeles kunde samla de rudimaterier, som fordrades för att derpå fota planen för en förbättrad Representation.
Sådant var förhållandet då, och jag har hört detsamma återsägas vid alla påföljande riksdagar, ehuru man här då och då mera kallnat för denna fråga, icke derföre, alt man upphört att anse förändring nödig, utan derföre, att man ej hos Representationen hoppas - Den 13 Octobcr e. m. pas nog kraft för att åstadkomma en representalioitsföikältring.
Detta är å min sida icke något skrik för liberalismen.
Jag är till mina tänkesätt liberal, men jag skall alltid mot det enthusiastiska skriket hö'ja min röst, emedan jag tror detta vara ett sätt att föra det allm. tänkesättet på villovägar och hindra eulturens framsteg.
Jag är således af deras åsigt, som önska reformer såväl i administrativt som representativt afseende; men jag yrkar icke reformer, som äro af den beskaffenhet, att de antingen icke kunna genomdrifvas eller åsyfta att kullslå de elementer, som tillhöra nuvar. organisation, utan jag önskar, att af de elementer, som finnas, må byggas en fullständigare representationsform, än den nuvar.
Den egentliga anmärkn., jag dervid gör, är den, att den är fördelad på 4 kamrar.
Det är denna ohjelpliga form, som måste afskalfas, om någon för landet gagnelig representationsform skall kunna uppstå.
Det är omöjligt, att någon skall kunna arbeta under sådana former.
De skola nödvändigt uttråka och ledsna ut hvar man, lian må höra lill ministerens eller oppositionens vänner.
Alla skola intagas af den tanke, att ingenting godt kan uträttas, och således blifva tröttkörda innan riksdagens slut, hvarföre också de flesta resa härifrån i den öfvertygelse, att de ej kunnat uträtta något godt, och så jordas de i sina grafvar, utan att hafva gjort något af det gagn, de åsyftat.
Huruvida fäderneslandet är gagnadt derigenom, att dess angelägenheter på sådant sätt behandlas, lemuar jag åt hvarje fördomsfri att bedöma.
Hr Rosenblad har sagt, att Sverige i alla tider stått upprätt genom Representationen och ståndsfördelningen, oaktadt misstag af hvarjehanda anledn. ägt rum, och att t. o. m. sjelfva arans misstag blifvit godtgjorda genom den hos Ståndsrepresentationen inneboende styrkan.
Delta motsäges af Svenska historien.
En fortfarande strid emellan RiksStin om ståndsinteressen och emellan dem och Konungen om magtutöfningen utgör just Svenska historiens vitnesbörd i denna fråga; och då Hr Rosenblad påstår, att det är genom den fyrdelade Ståndsrepresentationen, som Sverige under dessa skiften stätt uppratt, säger jag, att vårt fädernesland stått upprätt, oaktadt och i trötts af dessa 4 Ständ.
Må vi betrakta exemplet af en nation, hvars representation haft mycken likhet med vår.
Den hade ej lyckan att hafva ett haf emellan sig och sin östra granne; men den har lika med oss varit försoffad i sina riksdagsformer och ligger nu blödande under despotismens ok.
Dess ädlaste män äro nu pä utrikes ort, vända med ansigtet åt deras fädernesland för att först nu se, att det ej var i dessa ståndsförhållanden, hvarom man tvistade, som friheten låg.
De inse nu, att deri låg förderfvet.
Hade de emellan sig och sin granne haft ' >4 II. 5i Den »S Octoher e. m. en Östersjö, hade deras olycka någon längre tid blifvit uppskjuten.
Detta är hvad jag har att svara Hr Rosenblad.
Jag yrkar, att R. o. Ad. måtte taga denna fråga i noggrann! betraktande.
Jag vet icke, huru tänkesätten här vilja yttra sig; men hvad jag vet är, att hvar och en, som kap öppna sin mun i denna fråga, bör göra det så, att Ståndet vet, hvar det har sin man.
Jag ber, att R. o. Ad. matte påminna sig, att då jag i går hade äran uppläsa mitt yttrande och dervid uppgaf åtskilliga detailler, nämnde jag bestämdt, det jag väl visste, att R. o.
Ad. ej kunde taga dessa detailler i öfvervägande, men att jag ville framställa dem för att: visa mitt tänkesätt och på dem grunda den korta propos. tili gemensam tanke, som står i slutet af mitt anförande och inskränker sig dertill, att R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanke måtte förklara, att R. o. Ad. önskar, att Constit.Utsk. måtte komma in med förslag till en representationsform, grundad på 2:ne kamrar af valda ledamöter från de särskilda ståndsclasser, som nu finnas.
Jag har varit nödsakad att återupprepa denna mening, emedan några af Ståndets ledamöter gjort det »hisståg, att de trott mig yrka alla dessa detailler, som jag blott upplysningsvis i mitt anförande omnämnt.
På de grunder, jag i sista plenum hade äran anföra, förblifver jag i dag vid min föresats ått icke afstå från frågan om allm. valrätt, och tager mig således friheten fortfara att yrka den sliten genom votering.
Jag upprepar, att jag önskar kunna med bestämd visshet beräkna plurahteten inom H. R. o.
Ad., vare sig för eller emot principen.
Oansedt hvad Hr v. Troil med sin vanliga skicklighet och omdömesförmåga anfört, torde det ursägtasmig, om jag förblifver vid mia iifliga önskan, att se denna princip uttryckt af detta Stånd.
Jag anser mig dessutom pligtig att framträda som målsman för de många medborgare inom fäderneslandet, som med mig dela de åsigter, hvilka jag tagit mig friheten att framställa.
Jag kan försäkra Hr Cederschjöld, att deras antal ar stort, ganska stort, och att de ingalunda äro förledda af tidningsskrifvares ingifvelse»’, utan ledda af den renaste öfvertygelse om nödvändigheten af en representationsförändring.
Dessa medborgare åsyfta intet annat, än att äga ratt att välja till sina och folkets ombud sådana Svenska män som en Professor Cederschjöld; men de önska icke, att åt slumpen skall öfverlemnas, om en sådan träder upp i Nationens sak eller icke.
(Jag vill derföre icke hafva sagt, att detta varit fallet i dag med den värde ledamoten).
De önska jemväl genom val af många sådana, heintade utur de classer af samhället, der de kunna linnas, se positiva beslut tillvägabringas till Rikets förkofran.
Dea i3 OeloLer e. m. 40S Jag skulle af de skäl och med det vilkor, som af Hr Dalman blifvit anförda, tilläfventyrs till besparing af en votering kunna förena mig med honom, derest jag tillika ägde den öfvertygelse, att hans propos. upploges af H. R. o.
Ad. med större valvilja än min egen; men då jag detta betviflar och snarare tror, att, till uttryckande af en princip, Hr