Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Spens tillstyrka instämmande i BondeStis beslut och bestrider jemväl den grundsats, att det, i fråga om lagar, är af vigt att åtminstone 2 Stånd förena sig om en opinion, äfven om den skulle vara mindre fullständig.
Jag tror det vara af vigt i lagstiftningsväg, att hvarje Stånd gör sin röst gällande, till vinnande af det, efter hvarje Stånds öfvertygelse, fullständigaste lagförslag.
Det beror sedermera af samtliga Stånden att pröfva det jemkningsförslag, som från TJisk. till Ständerna inkommer, då jag förmodar, att. om ett Stånd finner ett annat
Stånds redactionsförslag vara bättre än alla andra förslag, det bästa också skall blifva antaget; och skulle så ej ske, kommer dock Konungen i tillfälle att, sedan Hanemottagit förslaget, genom en contra-propos. till Ständerna, rätta hvad af dem kan vara förbisedt.
Jag tillstyrker antagandet af denna §.
Jag får äfven tillstyrka ifrågavar.
§:s antagande med dess nuvar. lydelse.
Det förefaller mig också något besynnerligt, att Gr.
Spens, som inser sakens nvtta, ja, dess nödvändighet, hellre skall vilja frångå den praktiska nyttan och den praktiska nödvändigheten af att den qvarstår, endast derföre att §:n ej fått den stylisering. som han velat gifva åt densamma.
För det närvar, är lagen sådan sorn den är, och jag tror, alt Gr.
Spens, lika med andra, bör komma ihåg, att i vårt conslitutionella skick är ansvarigheten vida längre sträckt än i något annat land, derigenom nemi. att Statsrådsprol:ne vid hvarje riksdag genomläsas och i hvarje fall kunna tagas i öfvervägande, en sak, som i intet annat land äger runi, då tillfälle är öppet alt se huruvida Rikets nvtta blifvit afsedd, eller 0111 öfverträdelse!' deremot skett.
Historiens erfarenhet 324 Den j April. vittnar derom, att ju längre ett constitutionelt systeme varar, desto starkare blir det, men att detsamma deremot försvagas genom täta förändringar.
Jag yrkar alltså bibehållande af §:n sådan den ar, och hvad angår det af Gr.
Spens inom Const.Utsk. väckta förslaget om förändring i 60 §:n Reg.Fjn, torde tid blifva att tala derom, nar Ulsk. deröfver afgifvit sitt utlåtande.
Hr von R.osen, Georg:
Jag kan icke inse att afgifter, sådana som de ifrågavar.
, hvilka Regeringen skulle hafva rätt att påbjuda, någonsin kunna få namn af att vara allmänna, kan således ej förena mig med BondeSt., och förlindrar mig öfver att just BondeSt. velat taga bort denna rättighet, hvilket har den största nyttan af alt densamma qvarstår, derföre att när en bro eller en väg skall byggas, så är skyldigheten dertill indelad på häradet eller vissa districter, och om den händelsen inträffar, som ofta timat, att en sådan bro förstöres på en gång, så skall den ensamt af en sådan Corporation byggas, då svårigheter städse möta alt få den byggd, om ej Regeringen skulle äga lätt att påbjuda någon afgifts erläggande af den resande, som passerar denna bro.
Jag linner ej att någon farhåga för en vidsträcktare makt att beskatta allmänheten kan uppstå, genom att bifalla §:n sådan den är.
Hittills hafva vi haft nytta af detta stadgande.
Inom Christianstads län finnas icke sådana här afgifter, men jag förutser, alt när de stora broar, som der äro, förstöras, så förmå ej häraderne bekosta nyas uppbvggande, om ej afgifter för deras begagnande få åsättas.
Jag tillstyrker alltså Utskis förslag och kan ej förena mig med BondeSt. i detta fall.
Spens: Ingen af dem, som yttrat sig, har delat den tanken, att det tillägg, hvarom nu är fråga, skulle uteslutas, det nemi. som börjar med ordet dock ocb slutar med beskaffenhet.
Jag åberopar således nu endast hvad jag i mitt förra yttrande nämnde, då jag nu afstår från milt första då gjorda yrkande om instämmande i BondeSt:s beslut.
Deremot anhåller jag att få fortsätta min begäran om Hr Frih. o. Landtm:s propos. till bifall å deri förändring i redactionen, som jag föreslagit och hvarom LagUtskrs betänk.
JNT:o 127 (pag. 18) lenman upplysning.
Jag bade nemi. föreslagit, att det skulle beta:
J’dock härunder icke begripne bak-, bio- och färjafgifter samt andra dylika, som af enskilda uppbäras och hvilkas fastställande är oundgängligt för anläggning eller vidmakthållande af anstalter till rörelsens befordrande inom landet.” R. o. Ad. torde finna att egentliga meningen med denna förändring är, att icke ordalydelsen skall kunna missbrukas tiil en vidsträcktare tolkning lin just den, som nu här tyckes vara gemensamt ansedd sorn den rätta oell tillbörliga.
Denna tanke är äfven mili, men jag fruktar missbruk af tolkningen, Jag tror att man i flera Den 7 April.
Const.Utsk:s proh, vid granskning af Stätsrådsprot:n för förflutna perioder, skall igenfinna spår af sådana.
Jag vill önska alt det måtte blifva en sen framtid förbehållet att vittna om möjligheten af att en riksrätt kan misstaga sig vid tolkningen af denna §:s närvar, lydelse.
Dess ena olikhet med den af mig föreslagna ligger deruti, att'det nu heter: "avgifter, hvilkas föremål iiro inrättningar lill enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet.”
Jag hemställer ännu en gång, om ej det är ett vida större antal nfgifter, än dem som tillhöra rörelsen i landet, som kunna sägas vara ålagda till enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet.
Då man icke utsatt huru många enskilda som här räknas, torde detta stadgande t. o. m. kunna tolkas så, alt de flesta skatterna i Staten kunde anses derunder inbegripna, ehuru det visserligen förefaller mig som vore denna tolkning en carricatur på begreppet om stat.
Den andra olikheten är, att i den gamla redactionen, hvilken Utsk. föreslagit att bibehållas, står utan förklaring oiden: "af dylik beskaffenhet.”
Den tolkningen är här trolig, ehuru jag visserligen anser den högst advocatorisk, men då fråga är att försvara sådana intressen som dem, hvarom här är fråga, är här den tolkningen möjlig, att med ordet dylik menas dylik beskaffenhet i formel t hänseende, Metias detta dermed, så måste ordet dylika bestridas af hvar och en, som icke vill godkänna rättigheten till verkliga skatters påläggande, dem Ständerne icke beviljat.
Det är på denna grund jag trott, att man i denna § af ansvarighetslagen, då den skall qvarstå som en slags förklaring, eller hvad man behagar kalla den, till 60 §:n Reg.F:n. (ty att den icke är något annat, torde hvar och en som läser den finna) borde göra ett tillägg, som ytterligare förklarade ordet dylik.
Derföre liar jag föreslagit tillägget: ”samt andra dylika, sorn af enskilda uppbäras, oell hvilkas fastställande är oundgängligt för anläggning eller vidmakthållande af anstalter til', rörelsens befordrande inm landet.”
Med detta tillägg tror jag icke alt något af de ändamål, för hvilka detta iagstadgonde är afsedt, vore förbigånget.
Cederström: Sedan Gr.
Spens afstått ifrån sin första framställning om uteslutande af den mening i §:n, som börjas med ordet dock och slutas med ordet beskaffenhet, och i stället föreslagit en förändring uti den befintliga redactionen, anhåller jag att få upptaga Hr Grefvens förslag.
Han har begärt att den bestämmelsen borde inflyta: ”sorn af enskilda uppbäras:” jag ber att få fästa Hr Grefvens och Husets uppmärksamhet derpå, att denna bestämmelse är ganska oegentlig, ty det finnes icke någon afgift inom samhället, som ej af enskild man uppbäres, för alt sedan gå lill någop allmän eller enskild cassa.
O111 ett förtydligande, sådant som Gr.
Spens åsyftar, skall i §:n införas, då skulle jag deråt vilja gifva följande redaction: ”sorn 3 26 Den 7 April. för enskilda inrättningar uppbäras af dem som inrättningarna begagna;” ty derigenom blir det klart, att det är för begagnandet af en enskild inrättning sorn afgiften skall erläggas, och att denna afgift ej får uppbäras af andra än dem, som sig af samma inrättning begagna.
Spens medgifver denna förändring, bär jag ingenting emot, att hvad han föreslagit i §:q inforef, men skall hans förslag stanna rid orden:— "sorn af enskilde uppbäras,” — dä blir det oegentligt och vida farligare än det förut varit, emedan det icke finnes någon afgift i Sverige, som ej af enskild person uppbäres.
Jag tycker att den förändring, sorn Gr.
Spens föreslagit, icke bidrager till förtydligande af hvad redan stadgadt finnes; tv deraf synes, att t. ex. bakpenningar, som nu betalas af handlande, är en af* gift, som kan af Konungen höjas om så påfordras, likaväl som den kan minskas om sådant låter sig göra, men denna rättighet vore afskuren genom Grefvens förslag, der förbudet genom orden dock icke begrip ne refererar sig till de båkafgifter, som af enskilda erläggas.
Jag vet ej att några enskilda bakar finnas, om jag undantager båken vid Gefle, hvarför icke någon afgift utgår till Staten; men genom Grefvens förslag skulle det kunna hända i framtiden, att frågan om båkafgifters likasom lotsafgifters erläggande skulle dragas under Ständernes skärskådande, hvilket ej lärer vara meningen.
Spens: Jag har hegart ordet, egentligen för att förena mig uti den af Frih.
Cederström framställda förändring i mitt förslag.
Det vöre blott ett ord deruti, hvilket jag hemställer till Frihm, om han ej skulle behaga lätta, nemi. ordet af.
Det kunde nemi. se ut som om orden af dem hade afseende på dem som uppbära, men icke på dem som erlägga afgiften.
Anmärkm är riktig: mellnnmeningen bör blifva: ”sorn för enskilda inrättningar uppbäras och erläggas af dem, som inrättningarna begagna.” Gr.
Spens instämde med Frih. Cederström.
Hr Cederschjöld, Robert Theophron: Sedan Frih.
Cederström numera ändrat sitt förslag så, att ingen otydlighet deri vidare förefinnes, förenar jag mig äfven derom till alla delar; men då jag ej höll någon ledamot fästa uppmärksamheten på en annan otydlighet som i denna § förekommer/är det egentligen derföre som jag nu begärt ordet.
Del heter nemi. på esta raden: ”Skulle Statsi ådsledamot tillstyrka Konungen att vigtaga etc.; deraf skulle man kunna draga den slutsats, att, då Statsrådet sjelf förer regeringen, det vore dem obetaget all vidtaga sådana lagstridigheter, hvilkas begående i §:n förbjudes, men hvilket De n 7 April. naturligtvis icke kan vara meningen.
Sorn hvarje lag holvard tydlig, tillstyrker jag att ordet ”Konungen’! ilar på i:a raden bor utgå, och §;n erhålla följande lydelse: ”Skulle Slatsrådsledamot tillstyrka vidtagandet af sådant steg’’ etc.
Äfvenledes önskade jag att orden ”uppsålligl och bevislig t,” framför ordet ”fördöljande,” måtte utgå, emedan det år naturligt, att hvarje fördöljande är uppsåtligl, och att livad sorn icke är bevisligt, derå kan ej heller något ansvar löija.
Dessa ordens utgående utur (j:ri lärer likväl numera ej kunna äga rum, sedan, efter hvad jag hört sägas, R. o. Ad. lärer hafva bifallit den t §:u der samma ord förekomma, hvarföre jag också nu begagnar tillfället att reser vera mig emot beslutet i afseende å nyssnämnda §, hvilken efter mitt omdöme är så oriktig och felaktig, att den ingalunda bort bifallas.
Då fråga första gången förevar om antagandet af ifrågavar. förslag, fästade så väl jag som Ur von Hartmansdorff uppmärksamheten derpå, att i i §:n stadgades ansvar för Statsrådsledamot, då han söker öfverändakasta regeringssättet, endast i det fall då det sker våldsain ligen, men icke genom list, äfvensom att ansvaret drabbade, endast då Statsrådet förde regeringen, men icke då Konungen förde den.
Jag får alltså, som jag förut haft äran namna, anmäla min reservation emot R. o.
Ad:s beslut i afseende på förenämnda i §, under tillkännagifvande det min önskan hade varit, att i mom. deraf fått följande lydelse: ”Försöker någon Statsrådsledamot att lagstridigt ändra regeringssättet eller någon Rikets grundlag, eller underlåter han deremot göra föreställningar, när han finner sådant å birde vara, eller fördöljer någon omständighet, som kunnat sådant steg förekomma; straffes som Rikets förrädare och miste lif, ära och gods.”
Om en sådan redaction antagits, så tror jag att tydlighet varit åstadkommen, och intet missförstånd kunnat äga runi.
Gr. Spens: Hr Cederschjöld har vidrört en fråga, som är vidsträcktare än den blifvit af honom behandlad.
Den är helt och hållet skiljd ifrån detta ämne, och jag skulle derföre helst önska, att den, oaktadt väckt i sammanhang med den 3 §:n, finge särskildt föredragas.
För min del skulle jag tro att det rätta vore, alt som en särskild § i ansvarighetslagen emot slutet deraf införa, att hvad som för Statsrådsledamots tillstyrkande inför Konungen i föregående §§ är stadgadt galle äfven, när Slatsrådsledamot, enligt vissa §§ i Reg.F:n, beslutar.
Jag tror alt om man inför ett sådant tillägg särskildt i 3 §:n och sedermera beflnnes hafva försummat den i någon efterföljande, är det mera farligt, än om man icke hade ett sådant stadgande på något stalie; ty i det sednare fället kommer det hädanefter som hittills att tagas för afgjordt, att det skall så vara.
För att ej glömma bolt stadgandet på något ställe, ifall man skall 3aS Den 7 April. sätta dit detsamma pä ett, anhåller jag att det mätte blifva ett gemensamt tillägg.
Spens’ uppmärksamhet derpå, att i nästpåföljande § eller den 4 nyttjas samma uttryck som det jag framställde, då det nemi. der heter: ”Statsrådslednmot, hvilken tillstyrker emot verkställigheten af den af Konung och Ständer fastställda Tryckfrihetslag” etc.
Der står således: ”hvilken tillstyrker;” men jag vill gerna förena mig med Hr Grefven i dess anhållan att det må blifva en särskild §, ty derigenom vinnes mera tydlighet, då det uttryckes alt det skall tillämpas i alla möjliga fall.
Frågan torde böra vara om vid detta tillfälle vi vilje sysselsätta oss med innehållet eller med ordalydelsen.
Om vi skolat uppehålla oss vid ordalydelsen, så hade jag haft anmärkn:r alt göra både vid inledningen och vid de 2 §§, sorn blifvit genomgångna.
Men då jag gjort mina anmärkn:r vid återremissen, och Utsk. derå icke fästat afseende, utan bibehållit sina förra ordalag; så lemnar jag dem hellre i sitt värde oförändrade, än att nu tvista derom och derigenom möjligen föranleda olika beslut med de öfriga Stundens.
PresteSt. har lemnat ordalydelsen oförändrad, men fästat sig vid vissa delar af innehållet.
Jag ville tillstyrka It. o.
Ad. att göra detsamma, så väl i hänseende till denna §, som till de efterföljande.
Hvad §:ns innehåll angår, torde jag få fästa uppmärksamheten derpå, alt någon bestridt riktigheten af Konungens bibehållande vid den rättighet, som Honom i denna § är til lagd.
Någon har sagt, att 60 §:n Reg.F:n och denna 3 § i ansvarighetslagen stöde i strid med hvarandra.
Jag finner icke att någon sådan äger rum.
Uti 60 §:n Reg.F:n heter det: ”Ej må några allmänna afgifter, af hvad beskaffenhet som helst,” etc.
Dessa allmänna afgifter lära väl betyda de allmännaste, de som utgå af nationen öfver hela Riket.
Deremot står det i hela 3 §:n ansvarighetslagen: ”dock icke inbegripna sådana i denna 60 § ej omnämnda afgifter.” Således uttryckligen andra afgifter än de, som nämnas i 60 §:n Reg.F:n , nemi. de i ansvarighetslagens 3 § afsedda, eller inrättningar lill enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet; följaktligen andra än dem, som omförmälas i den förutnämnda 60 §:n.
Denna enskilda gemensamma nytta och beqvämlighet måste hafva afseende på menigheter eller sådana enskilda, sorn till större eller mindre del begagna en gemensam inrättning.
Nu återstår frågan om den ordalydelse, som Utsk. bibehållit ifrån ansvarighetslagen, ar så felaktig, att ändringar deruti böra göras.
Spens liar föreslagit en sådan, hvilken han sedan förändrat lill likhet med en annan, som Frih.
Cederström framställt; Hr Norden - Den 7 April. densköld har anmärkt, att den tvetydighet, som genom detta förslag uppkomme, borde undvikas.
Nu lyder Frih.
Cederströrns förslag så här:
Dock härunder icke begripna sådana i 60 §:n Reg.F:n icke omnämnda afgifter, hvilkas föremål äro inrättningar till enskildes gemensamma nytta oell beqvämlighet, såsom båk-, bro-, farj- och andra afgifter af dylik beskaffenhet, hvilka för enskilda inrättningar uppbäras och erläggas af dem, som sig af de enskilda inrättningarna begagna.
Sålunda dessa enskilda inrättningar tvänne gånger onödigtvis upprepade.
Jag inser ej att man med denna förändring vinner någonting annat, än att stanna i olika beslut med PresteSt., hvarigenom förstärkt LagUtsk. föranledes, eller ock blifver ingenting af alltihop.
Vid sådant förhållande synes mig bäst vara att bibehålla den ordalydelse, som öfverensstämmer med den gällande lagen och PresteStts beslut.
Blir 60 §:n Reg.F:n förändrad, då är tid uog att tänka på en annan redaction af denna 3 §; men intilldess tillstyrker jag att R. o. Ad. måtte lemna den oförändrad.
Spens: Jag saknar vid detta tillfälle Frih.
Cederström, och det är således möjligt att Hr von Hartmansdorffs åsigt af det förslag, Frih.
Cederström afgaf, är den rätta och icke min; men då jag förenade mig med Frih.
Cederström, så var det i den tanken, att han icke åsyftade bibehållandet af de ord, sorn nuvar. 3 § i ansvarighetslagen och Utsk:s förslag innehålla, nemi.
"till ensk i Ides gemensamma nytta och beqvämlighet.”
Dessa ords borttagande har jag föreslagit, äfvensom att orden ”af dylik beskaffenhet” må få stå qvar, men med efteråt tillagd förklaring.
Icke annat än jag förmodar, var det i den sednare mellanmeningen af mitt förslag, som Frih.
Cederström föreslog ändring, och deruti instämde jag.
Är detta Frih. Cederströms mening, så förfaller den anmärkn., som Hr von Hartmansdorff gjort, att orden enskilda inrättningar i Frih.
Cederströms förslag skulle förekomma på tvänne ställen.
Jag gjorde anmärkn. vid Gr.
Spens’ redaction, och Grefven instämde i min framställning.
Jag var ifrån början och är ännu af samma öfvertygelse, att ändring i §:n icke behöfves, men skall den ändras, då anser jag det vara af vigt alt den blir klar och tydlig, och har ingenting emot att den mellanmening, hvarom Gr.
Spens talat, utgår.
Då detta ämne första gången förevar i LagUlsk., och jag som ledamot af detta Utsk. hade med saken att göra, var jag af den öfvertygelsen, att ifrågavar. mellanmening icke blott var öfverflödig utan äfven skadlig.
Öfverflödig derföre, alt då här är fju a3 H. 42 33o Den j April. ga om sådana afgifter, livilka äro uttryckeligen foreskrifna alt ingå till förökande af Kronans inkomster; ty det heter i §:n — ”allt sådant till förökande af Kronans inkomster,”— men då sådana enskilda afgifter, hvilka af Konungen raedgifvas alt uppbära, icke kunna vara till förökande af Kronans inkomster utan som understöd för enskilta företag, så är ock hela meningen ett non sens.
Skadlig är meningen derföre, att man tolkat den på det sätt, som skulle Konungen äga rätt att på den ena menighetens bekostnad beskatta den andra, och detta har aldrig kunnat åsyftas med densamma.
Icke heller kan en sådan slutsats dragas af 60 §:n Reg.F.-n, ty enligt den äger Konungen icke rätt att beskatta någon medborgare på den andras bekostnad, ehuru de afgifter, som af allmogen betalas för begagnandet af quaier och broar här i Stockholm, och hvilka afgifter till en del gå till aflöning åt magistratens tjenstemän, nogsamt visa huruledes man hittills tolkat nämnda §.
Jag anhåller alltså alt bela den meningen måtte utgå såsom obehöflig.
Det är naturligt, att då grundlagen icke ålägger Ständerna vid samlad riksdag att bestämma sådana afgifter, som dem, hvilka nu äro i fråga, nemi. båk-, bro- och färjafgifter, och då lika naturligt är, att dessa afgifter af någon måste bestämmas; så följer ju deraf klart, att sannolikt ingen annan myndighet lärer i Sverige finnas utom R.
St., som en sådan afgift kan bestämma, än Konungen.
När nu dessa afgifter icke äro allmänna, hvarom 60 §:n Reg.F:n handlar, så står ju det stadgande, som är i fråga alt bibehållas här i ansvarighetslagen, icke i strid med grundlagen, utan blott som en ledning och förtydligande, för den händelse, att något åtal, i fråga om åläggande af sådana afgifter, som i 60 §:n omtalas, skulle äga rum.
Jag för min del anser, att den slylisation, som finnes i ansvarighetslagen, är tillräcklig och nödvändig, samt tillstyrker att vi måtte bibehålla denna 3 § oförändrad, sådan den nu befinnes.
Det synes mig icke vara klokt handladt, att af några möjligtvis inträffade eller inträffande förhållanden, som enligt lag böra beifras, hemta anledning att jemka på lagar i allmänhet, hvilka böra, så vidt möjligt är, vara orubbade, om de skola kunna äga bestånd och verksamhet för framtiden.
En ledamot har omnämnt, alt hvad beträffar sådana afgifter som bro-, båk- och färjpenningar ni. in., skulle Konungen icke äga rättighet att ålägga den ena medborgaren all betala sådana till den andra.
Om dessa båkoch bropenningar skola erläggas för broars och båkars unde 1 håll, så måste de väl också betalas af någon; denna någon är icke någon annan än den, som begagnar bron eller färjan, efter bron eller färjan skall underhållas genom de medel, som för hron eller färjan betalas.
Således om en bro finnes i Halland, och jag reser igenom Halland, passe - Den 7 April. rande denna bro, så måste jag också betala bropenningar och kan ej säga att jag derföre blifvit orättvist belagd med en skatt till provinsen Halland, utan tvertom, just derföre alt bion måste finnas der den är och underhållas genom bropenningar, så mäste jag också vara sä god och betala bropenningar, likasom alla andra, innan jag far öfver besagde bro.
Föremålet för R. o. Ad:s öfverläggning nu är icke någon ändring i grundlagen; föremålet är det förslag, som är oss af LagUtsk. gifvet angrde ansvarighetslagen.
Då nu mitt sunda förnuft säger mig, att ansvarighetslagen har för ändamål att göra grundlagen gällande, så säger det mig också att ansvarighetslagen vore i högsta måtto bristfällig, om den, vare sig genom tillägg eller uteslutande, förändrade något af hvad denna grundlag bjuder, hvars verkställighet är i fråga, eller för verkställigheten hvaraf ansvarighetslagen har att gifva lagbud.
Jag kan icke föreställa mig de farhågor, som en värd talare Gr.
Spens framställt; de äro för mig, snart sagdl, ofattliga och skola troligen aldrig inträffa.
Hvad åter beträffar det förslag, som Frih. Cederström, Anders, framställt, så ber jag alt i anleda. deraf få erinra, att om den mellanmeningen skulle borttagas, så stöde icke denna § mera i öfverensstämmelse med den § i grundlagen, hvarutur denna mellanmening är liemtad, och ansvarighetslagen hade då en ansenlig blist.
Jag anhåller om bifall till §:n sådan den är.
Detär för att besvara Hr Lefre'11 som jag begärt ordet, och får jag fästa uppmärksamheten derpå, att jag yttrat, det Konungen icke, enligt 60 §:n Reg.Fm, äger rättighet att beskatta den ena menigheten på den andras bekostnad.
Jag vill derföre icke neka, att den, som begagnar en bro eller färja, äfven bör betala bro- eller färjpenningar, och kallar ej det för någon beskattning; men deremot är det en beskattning, om en menighet, hvilken alldeles icke far öfver en viss bro eller färja, blir ålagd att deltaga i underhållskostnaden deraf.
Så liar likväl denna § i sednare tider blifvit tolkad, då en allmoge, som ej har det ringaste med Stockholms stads drätselverk att skaffa, fått bidraga till aflöning åt stadens tjenstemän.
Spens: Sedan jag sist hade ordet, har min uppmärksamhet enskildt blifvit fästad på den omständigheten, att ordalydelsen af den redaelion, jag föreslagit i första början af discussionen, skulle kunna missförstås på grund af det deri förekommande ordet oundgängligt, då det i nämnda förslag heter: ”hvilkas fastställande är oundgängligt för anläggning eller vidmakthållande af anstalter till rörelsens befordrande inom landet.’’
Man har nemi. fästat min uppmärksamhet på, alt tvist vid domstol skulle kunna 33a Den 7 A p r il. uppstå, huruvida en vidtagen anstalt vore så oundgängligt nödvändig eller icke, och att det alltså vore olämpligt att nyttja detta ord.
Af denna anledn. får jag föreslå den förändring i detta förslag, alt det skulle komma att lyda sålunda: ''och hvilka fastställas för anläggning eller vidmakthållande” etc.
Det blefve då endast nödvändigt att dessa afgifter vore sådana, att vid förordnandet om dem i Statsrådets prot. kunde åberopas som skäl en anläggning eller ett vidmakthållande af någon anstalt för rörelsens befordrande inom landet; men man undvek i allt fall sådana afgifters utgående, för hvilka som skäl i prot. skulle vara åberopadt, alt en magistrat behöfde förhöja sina tjenstemäns löner, eller en kyrka byggas o. s. v.; man undveke att för ett sådant ändamål en hel landsort, som icke hade med magistraten eller kyrkan något att skaffa, kunde blifva beskattad.