Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle farhågan för Professorns möjliga misstag i tolkningen, kunna rättfärdiga ynglingens okunnighet om de Grundlagars beskaffenhet som han mäste lofva att med lif och blod försvara, så borde ej heller husfadern eller matmodern få läsa Bibeln för sina barn och sitt husfolk. 1809 års Lagstiftare och 1809 års Folk. ville ej att Constitutionen skulle framställa Sveriges Konung såsom en Collegii President, som kan öfverröstas af sina bisittare; man ansåg Konungen icke böra presidiskt bindas till sina styrelsebeslut, på sätt som han blef det i följd af 1720 års Regeringsform.
Men man ansåg honom icke heller böra vilja utöfva den godtyckliga magt som 1789 års säkerhetsact medgaf.
Midt emellan ligger detta moraliska band, hvars behof, hvilken dödlig som helst frivilligt erkänner; detta band som icke binder viljan eller den moraliska friheten, men som genom iagttagande af föreskrifne former, och genom den åt sjelfvalda rådgifvare tillerkända rättigheten och skyldigheten, att också verka såsom moraliska krafter, mot irringar skyddar den allena styrande, den allena beslutande.
Lagstiftarne förklara icke de ord, som de nyttja; de förutsätta hos efterkommande den tolkningsförmåga som deras tid ägde.
Jögo 6> Den 5 Haji e. rn. års Ständer ansågo sig icke behöfva säga atfc de med en enväldigt regerande Konung icke förstodo en sjelfnetrskande Konungj 1720 års, Lagstiftare icke att Sveriges Konung genom deras RegeringsForm skulle juridiskt bindas, och de af 1809 års Lagstiftare, hvilka ännu, lefva, anse sig visserligen icke genom tillägget af allena styrande och beslutande
Konung hafva uttryckt någon annan tanka än den af en moraliskt frihandlande Konung, sora tillåter sina sjelfvald!
Rådgifvare att såsom moralisk» krafter verka uppå hans beslut, och som tillåter det så mycket helldre, som det kommer på hans moraliska ansvar inför Gud och historien att de äga den kunnighet, den redlighet, den erfarenhet och de grundade anspråk på allmän aktning som Grundlagen förutsätter.
Annan verkningsförmåga än dep som Grundlagen tillerkänner den Svenska rådgifvaren utöfvar icke heller hvarken Presidenten uti Fran* ska StatsRådefc eller Engelska Skattkammare^anzleren.
Såsom Konungen i Sverige allena •tyrer och beslutar, så styra och besluta allena både Konungen i Frankrike och Konungen I, Stora Britanniep.
Jag vigar derföre tro att det är ordet allena, tagit i en annan bemärkelse än Lagstiftaren velat gifvat åt detta ord, som föranledt dea värde Talaren till antagande af den opinion att Svenska Ministrars eller Rådgifvare! kall består uti att afgifva så, kallade enkla råd, pller råd för tillfället, utan beständig hänsigt få hvad
Rikets rätt och bääta kan fordra; och, t
Den 5 Maji e. m. sbtii föranledt honom att tro att Svenska Ministrar, kallade till sina Embeten för att biträda med underrättelser och råd, skulle handla pligtenlig!, om de misstrodde gin förmåga ätt biträda med underrättelser och råd, derföre att Konungen är Cari Juhan. jäg hemställer till den värde talarens bedröfvande om icke följden af en sådan sjelfförsakelse lära, otti den vunne burskap skulle blifva, att hvarje på Sveriges thron uppstigande Konung skulle synäs sina Ministrar en Carl Johan, och hvarje Carl Johan synas dem ett öfvermensklig! väsen.
Det torde ej behöfva vidlyftigt bevisas att titeln af Ministrar, tillagd Konungen i Sveriges rådgifvare, icke under något hänseende kan kallas olämplig eller incönstitutionel, Det gifvas ord antagne från främmande tungomål, som icke kunna öfversättas emedan de, öfversätta efter ordalydelsen skulle väcka ett annat begrepp, än det man ville dervid fästa.
Bland dessa är ördet Minister.
I senare tider först har det blifvit öfvefsatt med ordet Rådgifvare.
Rådgifvare, eller Konungens män, benämdes redan i Carl deri Störes tid för Ministeriales.
De motsvarade den i vår gamla Historia förekotcmande benämning af handgåhgna män.
De voro till rängen under de fria männen ända !t'l dess att folkens anspråk på vishet i Styrelse stegrades derhän, att ansvarighet mot hätionernas fordringar förenades med de.is kåll.
Sedan den tiden hafva alltid Niiniitrjtr - 62 Den y Maji e. m. ne ansett sig såsom ansvarige inför de nationer, hvilkas öden af deras rådslag bestämdes.
De som icke gjordt det höra till undantagen.
Ludvig den XIV:des och Fredric den Il:s x\linistrar ansågo sig likaså ansvarige inför hedrens Grundlag, som Ministrarne uti constitutionella Stater anse sig ansvarige i kraft af Chartor och Regeringsformer.
Framtiden kommer att visa hvilketdera slag af ministeriel ansvarighet, skall för Konungame och Folkslagen medföra de nyttigaste verkningarne, då det är lätt att finna att den juridiska ansvarigheten helt och hållit bestämmes af dems bsgrepp om hedrens Grundlag, hvilka det tillhör att mot Ministrarne tillämpa de juridiska ansvarighetslagarna.
Om den värde talarens redovisning för de åsigter, som bestämdt en del af allmänna ätgärderoe under den förflutna tiden, har jag icke stort att säga.
Herr Friherre Anckarsvärds yttrade tankar om en del utaf dem vittnar att hvar sak har två sidor.
Andra synas mig vara af den beskaffenhet att de vid en förnyad läsning, och utan främmande åtgärd, torde framställa sig under en ny dager.
Men hvad OstersjöCompagniet beträffar, så får jag nämna, att om jemväl detta försök skulle vittna om Regeringens uppmärksamhet att följa sakernas omvexlingar och om dess bemödande att göra örvergången så lindrig som möjligt, så blefve mig veterligen hvarken Ständerna eller allmänheten derom underrättade.
Sådant som projectet af enskild man framställdes, nemligen under vilkor att natioen skulle med en Den 5 tytt/i <•. nu 65 million R:dr i Silfver tagne ur Bankens hvalf, ingå i Bolaget, kunde Ständerne så mycket mindre lyssna till projectet, som Götha Canal Bolaget påkallade deras odelade uppmärk-; samhet. N;o 5.'
Grefve Posfe, Carl Henric: Hans Excellence Herr Grefve Adolph Göran Mörners yttrande till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll af den 17 sistledne April är af den natur och har vunnit den offentlighet genom ett af de mäst lästa här utkommande Dagbladen, att jag såsom Riksdagsman anser mig skyldig äfven uppträda, för att bidraga till undanrödjandet af den förvillelse i allmänhetens omdöme, som lätteligen skulle kunna uppkomma af framställningar, hvilka äga auctoritet utaf en Regerings-Ledamot.
Historien utkräfver nog sin rätt och man behöfver ej frukta, att en Ministeres loftal öfver sig sjelf, biir den källa ifrån hvilken häfdatecknaren inför en efterverld hämtar grunderne till bifall eller tadel; men inom det constitutionella samhället är samtiden redan efterverld och det är vigtigt, att Folket lär känna den Ministére, sorn vid Thronens sida har det dyrbara kall sig anförtrodt att ansva; ra för ledningen af dess öden. 64 Den 5 Maji e, m. / Y rande rättens närvarande inskränkning i vårt Fädernesland beiriar Ministéren från obehaget, att af den enskildte medborgarens anmärkning, kallas till återhåll, om han under målningen af sina storverk, i djerf utflygt, förvirrar sig inpå digtens områden.
Det bör ej förundra att föreläsningarne öfver våra Grundlagar vid Universiteterne af Herr Grefve Mörner ogillas, enär Herr Grefven sjelf nu synes vilja gifva dem en annan tydning, än den Herr Grefven år . 1-809 med så stort berömvärdt nit åökte utsprida och för alltid befästa.
Såsom ledamot af Con6titutionsUtsköttet yttrade Grefve A. G.
Mörner sig ofta på ett sätt, som icke var tvetydigt rörande Konungamagtens gränsor och Regeringens Ledamöters både moraliska och juridiska ansvarighet.
Såsom StstsRåd yrkar Herr Grefve Mörner nu att man af Conjiillens Ledamöter icke bör fordra en verknings för måga foin går utöfver den af Lagen utjiakade gräns; och till stöd för denna mening åberopar Herr Grefven 4 §• af RegeringsFormen på ett sätt som förändrar hela Constitutionens anda.
Konungen äger allena /lyra Riket, säger Herr Grefve
Mörner i stället för att der står, om man läser till koma, Konungen äger allena styra Riket på det sätt denna Regerings Form föreskri/ver.
Svenska menighetens önskan och tänkesätt rörande den lagbundnä friheten, kan oagtadt Herr Grefve Mörner! för - Den 5 Maji e. m. ^5 förkl .ring, aldrig blifva tvetydig.
Ännu mindre torde det blifva möjligt att inom detta rum förvilla begreppen derom.
V» hafva alla ifrån urminnes tider insupit denna frihetskänsla med modersmjölken och man skall lika litet kunna lyckas att qväfva den, som att beröfva oss den afsky för främmande ok, som alla Sven» skar lått i arf af sina Förfäder.
Herr Grefve Mörner säger: att man /kall betänka hvilka följderna /kulle blifva af den läran, alt en Ledamot af Stats Rådet, /kulle lemm jin plats derföre att hant mening icke blijver gällande.
Jag skulle tro, att man snarare må betänka vådan af den möjlighet, hvilken Herr Grefve Mörners förklaring gifvit någon anledning förmoda, nemligen att det skulle kunna finnas i Sverige ett StatgRåd, som af rtn vördnad, hvarken vågade äga eller yttra någon bestämd mening.
Ett sådant förhållande vore föga öfverensstämmande hvarken med landets intresse eller med den grundsatts, hvans rigtighet den ädle Grefven i samma förklaring erkänner, att det är hederns lag sorn för Embetsmannen måste blifva både driffjäder och belöning; att det är denna som i en monarkisk Stat i synnerhet utgör lifsprincipen.
Det är bedröfligt, att Folkets Representanter, då de efter fem års skilsmässa åter sammanträda, finna sig i saknad af ali ledning från Styrelsen för sina magtpåliggande göro - Bil. till Ridd. o, Ad. Pr. IV Band, 5 Den 5 Maji e, m, trål, oell ett erfara det denna långa tidrymd fruktlöst fått, i ordets egentliga bemärkelse, stryka fram, utan att af Ministeren hafva blifvit begagnad till grundlig och fullständig utarbetning af de förslager, som oundvikligt krafdes för att rädda den ringa återstoden af Fol* kpts välmåga och grundlägga ett bättre säkert as skick.
Det är sant, man kan förebrå Minisié"en samma liknöjdhet och enahanda overksamhet vid 1815 och i§»7 årens Riksdagar; n desse Riksmöten påkallades af utomordentliga händelser ock kunde i så måtto såsom oväntade urskulda Ministéren om d n visade sig oberedd; men när Riksens
Ständer under hela den linga mellantiden sedan 1818 ej semmank ilades, osgtadt
Folkets ställning med hvarje dag förvärrades så upps'od i hela landet den niturliga tanken, att Ministéren trodde sig behöfva detta långa rådrum och verkligen använda det, för att i grund undersöka belägenheten och uppgifva de tjänligaste botemedlen.
Man var så mycket mer berättigad till denna föres’ä Ilning, sorn man rédan för 3 är sedan såg en Comité af
Ron un sen förordna». utgjord till större delen af hans Mini6tére med tydlig föreskrift att i hela sin vidd upplösa detta probleme.
Med bedröfvelse se vi oss svikne i våra förhoppningar; ingen enda proposition bär blifvit till Ständerna öfvet lemnad, som visir oss möjli v heter att återställa stadga i penningväsendet och or<’n ug i Creditpörhä 11 inderm», och att genom bättre grunder för Systemet af?
Ben 5 Maji é. mi •6? våra våra Hushallsforfattningar återföra välmågan och lifva industrien.
Såsom enskildte ledamöter af detta Hus har Ministrarne lika litet gjort några framställningar i dessa ämnen, som kunnat tjena Ständerna till vägledning.
I stället ha vi endast hört talas om nya anslag, pensioner och dylikt.
Representanterne hafva äfven denna Riksdag * för tredje gången, möts af dånet utaf dessa utnötta fräse?, om Håfvens förening, Gra den återställda vapenäran3 or» det återvundna anseendet i Earopa, om befrielsen från utländsk skuld* otti Rikets räddning fränt branten af sitt fall m. m. hvarmed man redart förut vid tvenne Riksdagar sökt döfva Folkbra budets känsla för dess Committenters lidande. jag föreser att inan skall invända det ingen lag*paragraf åläggef Ministéren, att inom
Viss tid, antingen i form af motion, eller proposition, framlägga de förslag till rättelser och förbättringar, som af Folkets belägenhet tarfvas; men jag vet ock ät t någon lag lika litet dertill förhinder den. enskildta Riksdagsmannen eller Uiakotten; och) äro då icke Ministéren» ledamöter i. närvarande tidpunct Representanter äfven så val som vi P
Med hvad rätt kan då nationens fordran på en Financeplan, förord-j nandet af pennihgverket, på en Statshmhållmingspian, för regleringen af handelns, industriens o?h näringarnes inbördes förhållande, på en Befpnrwgtplan af Statens utgifter till lindrande af Folkets bördor i med hvad rätt upprepar jag, kunna då dessa nationens fat-z St Den 5 Maj e. m. dringar, af hvilkas uppfyllande hon väntar räddning och hjelp, vandes emot oss enskild, te Riksdagsmän såsom Representanter mera, än emot Ministrarna såsom våra medrepr ef mtanter?
De stå ju pä den upphöjda plats hvarifrån de med större beqvämlighet kannat öfverskåda hela Riket, upptäcka de verklig* bnsterne och uppfinna medlen att bota dem?
Då samvetspligt och hederskän 1» anses tillräckligt bindande för den enskildte
R prej sentanten, att utan skrifna lagar med fasta stäldte vitén, efter yttersta förmåga i rådslag och beslut bidraga till ett lyckligt och välgörande öfverlägguingames utslag, så känner jag ej att någon undantags! <g härifrån fritager Ministrarne i deras egenskap af Representanter.
Men ej nog dermed, blott af Ministéren kan också den insigtsgrad väntas, sorn erfordras till den ledning, hvarförutan ingen Representation motsvanr sitt ändamål.
Hvad skulle väl Storbrittanniska parlamentet och Franska Kamrarne anse sig kunna uträtta lemnade åt sig sjelfva och om ej Mtnis rame uppträdde såsom ledare af öfverläggtiingarne, med aila, af Folkets behof påkallade lagfors!*» och upplysningar?
hvarföre då vänta mera af Sveriges Ständer?
Tvenne Riksdagar hafva förflutit sedan vår brydsamma 8 ällning yppades, utan ttt M nis ér n låtit det vara sig angelägit, att bidr g* till dess alhjelpande genom råd. upplysningar och förslag; denna brist af ledning, har vållat att allmänna ställningen efter hvar och •« Den 5 Maji e. m. 65 af dessa Riksdagar försämrats och man bär velat Kasta skulden på Ständerna För tredj« gången samlade, och om möjligt, mera än förut Jemnade åt oss sjelfve, nied föga utsigt att ensamme genom vår åtgärd kunna bereda nationen ett lyckligare resultat af denna Riksdag, än af de tvenne föregående, torde det vara förlåtligt om Folkets Representanter höja rösten för att inför Folket ådagalägga huru orättvist man af Ständerne allens fordrar, hvid som endast af Minisiérens och Represen— tanternes förenade bemödande kan väntas, och att åtminstone för efterverlden visa. att 1S^3 års S änder, nitälskande att komme landets olyckliga ställning till hjelp, med smärta såt;0 sina afsigter genom Mimstérens overksamhet tillintetgjorde.
Då jag framställt den meningen, att Mitvstéren bordt känna sig förbunden att till Riksens
Ständer öfverlemna ett grundeligen genomtänkt och pröfvadt förslag till penr inteväsendets reglering, så känner jag alltför väl de invändningar hvaraf jag skall mötas, för att ej på förhand försöka upptaga dem
Man skall säga hvad man också redan sagdf, att Kongl. Magt vid sistförflutna Riksdag till Riksens Ständer »flät en dylik proposition, men att Riksens
Ständer vid fattandet af deras beslut åt denna föga afseende lemnade.
Jsg kan ej besvara denna anmärkning titan att af sjelfva ämnet föias pä en punkt, . '#s
Den 5 Maji e, fn• sorn lemnar särdeles upplysningar öfver Msaisiérens besynnerliga handlingssätt.
Man kan föga tänka sig, att ej den ifrågavarande proposition då den passer3t Conseillen innan den öfverlemnades till Representanterne, också var en frukt af Ministérens eftertanka och insigter.
Hvarföre uppträdde ej Ministrarne här under discusiooerne öfver Financeregleringen, för att understödja, försvara och göra gällande de idé^r, som i propositionen voro framställde och hvilka de förut i Coo.seillen. tillstyrkt?
Skulle man ej kunna säga snarare, att?
Konungens proposition af Ministrarne lemnades utan aiseende, än att så skedde ifrån StanAmus sida, och bör man ej öppet utsäga det?.
I hvilket tvetydigt ljus visar sig då ej en
Mi» 21 iste re, som dén ena dagen tillstyrker sin Konung att till Ständerne öfverlemna ett Finacceproject, åt hvilket den sjelf den andra dagen är den förste att vända ryggen?
Men en annan invändning återstår att pröfvas, af måhända ännu större vigt.
Ministéren lärer ej underlåta att till sitt försvar, för sin overksamhet andraga, det Ständerna, ersamne hafva sig genom Grundlagen förbehållen beslutande rätten, i hvad som röret Banco- och Riksgäldsverken.
Denna anmärk», ning är redan i det föregående i vissa delar undanröjd, ty Ministrarne äga alltid, så vidt de äro medlemmar af detta Stind, lika rättighet som alla andra Representanter att äfven i.
D. n 5 Maji e. m - sadane ämnen framlägga sina åsigfer i form af motioner och fä deni pröfvade; men herot då återställandet af ordning och liflighet i p nningerö'elsen helt och hållit på åtgärder, o n Riksens Ständer med BincoSedeln kunna fin ■9 sig föranlåtne att vidtaga?
Beror ej dea stora frägan lika mycket, om ej mera på de beslut, gom kunna fattas till förändring af deli civila lagens stadganden, så vidt allacomr eters helgd och säkerhet deraf beror, pch inom denna spher, eller den civila Lagstiftnincen är ju Statsmagten lika delad emellan Konung och Ständer, med initiativet lika öppet tor begge niagterre?
Bristerne i vår civila Lagstiftning, så val i afseende på dea reala som denperfonhga creditm äro så stora, att utan deras athjelpande ingen Riksens Ständers reglering af penri ngeväsendet kan återställa skick, ordning och förtroende i creditlörhåilanden; ty der lagarna organisera osäkerhet och oordning i alla penningeiransactioner mati och man emellan, der är hvilken myntbestämning som helst ot
Bräcklig att garantera ett bättre sakernas tillstånd och4motverka de förde rfliga följderna af lagens brister för gil rörelse.
En af FinanceComité; n. ledamöter.
Herr Grefve v. Schverin, har i ett.Coinitéens Betänkande, åtföljande serskildt yttrande fästat uppmärksamheten på ofulikombgheterna i Lagstiftningen hvsd dm rörer en del af detta ämne eller faftighnts-crediltn jmen någon framställning saknas ännu om olägenheterne utaf samma ofulkomligheter i laga rne i afseende på den andra afdelningen a£ tialcredit.en 3 hvilken till skillnad ifrån Fastig - 72 Den 5 Maji e, rn, betsCrediten kunde kallas varucrediten och slutligen, i afseende på dea perfonliga eller namncrediten.
Det torde vara en af de mäst grundade tillvitelser som man, må hända skulle vara berättigad att göra Ministéren, att den icke genom någon framställning försökt få dessa brister afhuipne, och hvad sorn ännu mera är, att dtn icke genom tankcyttring förrådt sig ana, långt mindre inse dessa lagstiftningens ofullkcmlighster och alla de olyckliga verkningarne deraf på ail rörelse, hvilka ensamt ti 11— skrifvas myntvärdets vacklande; likasom den circulerande penningens credit, och personernas, emellan hvilka den omlöper i betalningar, icke i grunden voro två serskildta saker, ehuru de till en viss grad kunna inflyta på hvarandra.
Man torde ej böra eå mycket förundra sig öfver att Ministéren uragtlåtit att vidröra utredningen af detta och af mångå andra vigtiga ämnen, söm den hade sig uppdragen genom sin instruction, dä man at Commitéens Betänkande finner huru Ministéren i sin ifver för en Myntbestämning till och medförglömt, att en garanti behöfdes för att den nya, efter Committéens förslag, af Staten bch enskildte sammanfogade Banken, skulle fortfara med de betydliga bidrag i föflagsväg till näringarne, som hitintills från Riksens Ständers Bank utgått, och hvilket understöd af Stätscrediten och den enskilta crediten genom realisation sä - Den 5 Maji c. m. kerligen skulle afbrytas; ett tillstånd för nli*- ringsidkaren, så mycket vådligare att befara, som ifrån annat håll ej någon hjelp kunds förväntas, då Committéen för sin nya Bank betingat sig samma fortfarande monopolium som Statens Bank för närvarande åtnjuter.
Att Staten skall nödgas uppträda såsom förläggare för nästan alla näringar, bevisar ett sä olyckligt Samhällstillstånd, att man måste beklaga, att detta förhållande ej kunnat tilltvinga sig eo speciell uppmärksamhet af Minigtéren.
Skulle denna nödvändighet i Ministérens mening verkligen vara undanröjd endast genom en Myntbestämning, eller, med annat ord, en Realisation?
Det vore obilligt att tilltro Ministéren en sä ringa insigtsgrad, som skulle uttrycka sig uti denna mening; men billigt torde det deremot varit, att Ministéren med någon utförlighet framlagt sina tankar öfver detta ämne, hvilket må hända snart nog skall inses vara, både vigtigare och djupare ingripande, än frågan om Myntbestämningen.
A«t så kunnat och bordt ske lärer ej betviflas af Committéen, då frågan tydligen innefattades i instructionen, och någon kännedom af ämnet borde väl ej eller saknats, då ibland Herrar Commiltérade ej mindre än Fem
Ledamöter under loppet af de sista 25 åren förestått ledningen af Handels- och Financeärenderne.
Lika mycket torde man vaYa berättigad att beklaga, det Riksens Ständer, uti en tcke 74 Dea 5 Maji e. m. mindre vigtig:
SamhäFsirigelägenhef, viri närvarande
Riksmöte befinna sig i saknad af all vägledning ifrån Minis eren- Slutet af de pro-^ hibitiva Författningarnas och Styrelseåtgärdernes bana, påskyndadt genom deras öfverdrift, tyckes vara recknadr vid denna Riksdag, och Ministéren, sora redan för tre år sedan, g nom nya Lurendrägeri och Segl utons-örordningarne uppnått prohibjtivSystemets Cluiminstionspunkt och derifrån boij .t liksom sn ånin— gom öfvergå, synes nu blott vänta, hvilk a impuls Riksdagen kommer att gifva åt opinionen, för ait, vill Gul, sedermera också sielf anställa en för ändrad kosa.
Men bär är ej fråga om allmänna grundsatser, om en blod strid emed an idéer; _ på intet annat område af Sa mbällsa nge lagén Ke terne - ha abstraeuoner uträttat så mycket ondt, som pä det Economiska och verka så föga god'.
Den stora praktiska frågan ar att veta. sedan de prohl bi riva, messuretfi* nu genom sina fördtrfiiga verkningar på Na tionalväl tnågan, visat, arg för erfarenheten fattlige i ail sin skadlighet, problemet är, siger jag, att utröna, huru mycket roed ständigt afseende på framtiden, i närvarande tide-, punkt kan. relaxeras af det prohibitiua tv °nget, så, att under öfvergången den minsta möjliga skada för den enskifte, må förenas med den förmohn för det allmänna, som sökes genom en förändring i hushåljnmgsgrundsatserne; och att yi öfver detta ämne icke utaf någon af M i nisnarne erhållit de prakti ka upp'ysningar al data och facta, hvaraf de ensamme kunna vass i besittnings och på hvilken endast ett lycij&
Den 5 Maji e, m.
75 ligt beslut kan fotas, torde snart under vå-* Va ötverlaggningar komma att visa sig.
Herr Grefve Mörner har i sitt ofta åbe-r ropade yttrande, den iy:de April så mycket ordat om Styrelsens ”planmässiga gång'” under den tidrymd, som förflutit sedan *809., och om millbörligheten af Herr Friherre Anckarsvärds klagan öfver bristande ningssystem, att uppfyllandet af denna billiga fordran synts mig böra vara den ädle Grefven och hans CoHeger ganska lätt.
Har Sty-4 jergen så väl vetat, att efter tidsomständigheterne adoptera ett
System för vår hushållning under åren 1830 till 1815, samt sedermera åren 1816 till 1821, så borde det för samma Styrelse ej vara underkastadt någon svårighet, att år 1823 uppgifva, hvilka principer för regleringen af våra export- och impcrtiörhåilanden den närvarande lidens omständigheter påkalla.
Förlåtligt torde det vara, om man betvifla? tillvarelsen af den omtanka och planmässighet, sorn Grefve Mörner omtalar, sedan man sett sådana prof på osammanhang och förhastande hos den närvarande Ministéren, sorn påbudet om DiscontAssignationernes inlösning, dea 29:00
September 181.7 och å~ ierkallandet af samma påbud endast 2 dagar derefter, eiler den i:sfe October, sedan, man sett Författningen om Busväfnadernea stämpling utfärdad i3iS och derefter samma
Lag inom ett år, först upphäfven de facto, och sedermera de jure, och slutligen* sedan maa med förundran, erfarit, att Lagaj* Detl 5 Maji e. m, hvilka varit föremål för så manga Styrelsens öfverläggningar, som Lurendrägeri och SeglationsFörordningarne, kunnat påbjudas till allmän efterlefnad och det oagtadt straxt derpå inställas och ånyo underkastas omarbetning för att derefter förändrade utfärdas
Tillkännagifva dylika exempel omtanka och conseqv. ns elier bevisa de ej motsatsen, och huru lätt vore det, att mångfalidiga dessa bevis?