Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ser således ieke något skäl hvarföre lagstiftningen skulle pålägga dem ett kunskapsmåtl, sorn de hvarken för deras inre tillfredsställelse eller för sin verksamhetskrets behöfva.
När jag lägger dertill svårigheten för en mängd personer alt sysselsätta sina barn med läsning nog länge för att de skola kunna vinna detta kunskapsmåtl, anser jag så mycket obilligare, om jag får nyttja delta uttryck, att lagstiftande makten pålägger dem detta.
Jag tror visserligen, att hvar och en, som sträfvar framåt i kunskapsmåtl, bör hafva tillfälle sit lära.
Det är derföre jag önskar den fasta skolan försedd med en lärare, som kan lära dem, och en värd ledamot, Gr.
Hamilton, bar nyss yttrat alt del vore önskvärd! om hvar och en kunde lära allt hvad här upptages.
Jag medger delta; men jag tror att man böl- skilja emellan en önskan och en fordran.
Jag tror att om man en gång skall komma derhän att se allmänheten så utbildad, så bör man dock icke på en gång göra språnget för stort.
Derigenom uppkommer något motbjudande, en motvilja för skolan, som vi böra akta oss för.
Jag hemställer derföre, om icke Utsktns betänk, i det fallet bör undergå förändring.
Vi böra påminna oss, att den egentliga uppfostran, den egentliga bildning vi här åsyfta, är hvad sorn fordras och icke hvad man kan önska.
Jag tror att skolan kunde göra skada, om man tvang föräldrarna onödigtvis att skiljas ifrån sina barn.
Jag tror att hvad barnen kunna lära inom hus på modrens knä, genom modrens handledning och fadrens biträde, är och blir det bästa.
Jag medger visserligen, att det finnes föräldrar, som ej k unna lära barnen hvad de verkligen behöfva.
Der må skolan stå till föräldrarncs biträde.
Jag medger att det finnes föräldrar, som ej vilja lära sina barn.
Der bör skolan stå till barnens biträde; men längre anser jag icke att vi böra gå, än till hvad Doctor Björkman ganska rikligt har sagt, nemi. till att barnen läras läsa väl innantill och försvarligt känna Dan i3Fobru*ri e. m. sinn chi istendomsstycken.
Jag tror vi icke hafva rätt att fordra af hvar och en mera, än alt lian är menniska oell ( hiisten.
Allt hvad han lärer 6ig vidare, bör vara hans ensak.
Jag hemställer lill Ståndet att betänka, om vi här, efter Utsklns förmening, höra fordra af hvar och en, af man- eller qvinnokön, alt lära sig skrifva t. ex. Det må lara, att hvar och en, som har tillfälle och vilja dertill, må göra det, men huru många harn skulle icke tvingas lill dessa kunskapsöfningar, utan att egentligen, sedan skolålderu är förbi, deraf hafva den ringaste båtnad?
Jag hemställer hvad nyttan deraf är för en torparflicka, hvars öde troligen blir att tjena, eller för en lärgosse i ett handtverk, som är af den beskaffenhet att han, vid dess utöfning för egen räkning, hvarken behöfver det ena eller andra.
Han har lärt sig skrifva, lärt sig historia, lärt sig geographi, — och till hvad ändamål?
För att glömma bort och aldrig öfva dessa kunskaper.
Så tror jag förhållandet blilver äfven hädanefter.
Det är godt och väl om han kan det, så framt han finner sig deraf hafva någon nytta eller föräldrarne finna hans belägenhet sådan, alt han deraf i framtiden kan draga fördel, men ett tvång anser jag olämpligt i detta fall.
Jag vill icke göra något undanlag för den fattige, ty om den fattige vill gå framåt och har fallenhet dertill, så må han gå dit han önskar; men något band, vare sig på den rike eller fattige, anser jag olämpligt.
Jag hemställer derföre till R. o. Ad., att minimibeloppet, som tvångsvis skall i skolan läras, må inskränka sig till hvad Doctor Björkman yttrat, att nemi. läsa väl innantill och försvarligt känna sin christendoin.
Hr von Rosen har här vanligen velat försvara den mening, som inom Utsk:n gjort sig gällande; men då nu icke så är händelsen, anser jag mig skyldig nämna att Utsk:n föreställt sig, att då vid innanläsningen någonting skall läsas, så kunde läsningen ske i sådana böcker, hvarigenom någon kunskap inhemtades i den för barnens fattning så svår ansedda kännedomen om hvad historien, naturläran o. s. v. innehåller.
Jag känner åtskilliga abc-böcker, t. ex. den så kallade Sjögrens, der hvarjehanda äfven om naturläran är framstäldt, och som icke är så svårt att uppfatta.
De lärostycken, som här nämnas, uro icke bestämda att böra inhemtas till någon viss grad.
Det är en omvexling för barnen, då de jemut undervisas i religionen, att få t. ex. beskrifning på att jorden icke är platt ulan rund, huru sol- och månförmörkelser tillkomma, hvad de tecken, som finnas i almanackan upptagna, betyda o. s. v.; och jag har ofta sett huru barnen med begär uppfatta dessa enkla framställningar.
Då dessa kunskapsstycken uppräknas, må de förefalla såsom vöre de något svårlästa, men j.ig tror knappast att en folkskola kan rätt drifvas, utan att man der lärer alla dessa ämnen; det är således ingen fara 2JO Den i3 Februari e, m. vid att antaga denna 6 §, derom man öfvertygas, när man med noggrannhet fästat sig vid det hela af den föreslagna författningen.
Man ser deraf, alt i i inom. af nästa § slår det, att ”på de tider, som af skolstyrelserna närmare bestämmas, böra examina med barnen i hvarje skola anställas, dervid äfven de barn, som icke bevista folkskolan, skola sig infinna och förhöras, på det utrönas malte, huruvida under hemläsningen deras undervisning varit försummad.”
Detta är helt evasiva uttryck.
Det står icke att de, som läsa hemma, skola kunna allt hvad som läses i skolan, utan §:n börjar försigtigtvis med det stadgande, alt livart och ett barn, som begagnar skolan, skall inhemta dessa kunskaper.
Något försåt, om man så behagar yttra sig, finnes således icke inlagdt i författningens studganden.
Det ser ut, som hade vi vid detta tillfälle afhandlat 2:ne särskildta föremål: det ena alt bestämma hvilka ämnen, som skola föredragas i folkskolan, och det andra att utsätta det ringaste belopp, hvarmed ett barn må anses vara belåtet.
Ämnena, som böra föredragas i folkskolan, aro efter min förmening desamma, som ämnena för en skollärares egen examen.
Om nu, på sätt Gr.
Hamilton föreslagit, K.
M. bestämmer för hvarje ämne de läroböcker, som böra begagnas i folkskolorna inom bela Riket, så äro med detsamma föremålen för undervisningen i folkskolorna derigenom gifna.
Då behöfves ej att bestämma något annat än det minsta kunskapsmått, som af hvarje barn bör fordras.
Här tror jag att somlige sträckt sina fordringar för långt, och andre nedsatt dem till alltför ringa.
Jag vill för min del i detta hänseende underställa R. o. Ad. ett förslag, hvilket jag först tager mig friheten uppläsa, för att sedermera deröfver göra de förklaringar, som möjligen kunna behöfvas.
Hamiltons förslag hemställer jag, "att K.
M. bestämmer för 5 år i sender hvilka läroböcker böra i folkskolorna inom hela Riket i hvarje ämne begagnas."
"Intet hain af någotdera könet må upphöra med hemläsning eller med skolans begagnande, förrän det hunnit lära; "a) att väl läsa innantill Svensk och Latinsk stil; ”b) biblisk historia och den religionskunskap, som erfordras för alt af presterskapet emottagas till nattvardsläsningen ; "c) kyrkosång; "d) skrifva; ’’e) de fyra räknesätten i hela tal.
"Undantag må endast för bristande naturanlag beviljas."
Bär har blifvit yttradt, att man icke borde af en torpares dotter eller af en bandtverkaregosse fordra att de lärde sig skrifva.
Denna torpares dotter blir tjenstehjon, hon blir det måhända i en stad.
Då behöfver hon ofta att kunna Dan 13 Februari e. m. skrifva, om hon af sin matmoder begagnas att, såsom i hushåll ofta förefaller, köpa hvarjehanda saker, då hon bör kunna anteckna livad hvarje sak kostar.
Vid samma tillfälle kommer henne räknekonsten lika väl till pass.
Man bör icke invända att dessa kunskapers inhemtande medtager alltför mycken tid.
Hvar och en, som gifvit akt på en skolgosse, vet alltför väl, att om man sysselsätter barn blott med läsning, så tröttas de, likasom en hvar, hvilken blott halen enda sysselsättning ; men att omvexling med läsning, skrifning och räkning lättar undervisningen.
Särdeles ser man, hvad skrifningen beträffar, huru barn, som äro så små att de hafva svårt att rent uttala bokstäfverna, dock, sedan de sett dem, upprita dem i sand lika snart som de lära sig uttalet.
Äfvenså förhåller det sig med siffrorna.
Här talades om den öfverflödiga undervisningen för en handtverkare.
De/ är just olyckan för våra handtverkare, att de icke lärt sig att räkna och skrifva såsom vederbör.
Följden blir, oaktadt de hafva betydliga verkstäder, att t. ex. en skräddare icke kan skrifva sina räkningar sjelf eller föra sin bok, utan måste hålla sig en särskild bokhållare.
Allt detta undvekes, och de vore bättre i stånd att bedrifva deras näring, om de hade ifrågavarande kunskap.
Hvad den omtalta kännedomen af Svenska historien och geographien beträffar, så vill jag icke yrka den såsom ett föremål för förhör eller examen; roen det är ganska säkert, att om innanläsningen skall öfvas väl i skolan, så begagnar man dervid icke reli— gionsböcker allena, utan äfven andra skrifter, som gifva omvexling i öfningarna.
Dertill äro utan tvifvel berättelser ur Svenska historien de tjenligaste.
Jag kan icke ens föreställa mig, att en folkskola skulle få sig läroböcker föreskrifna,. utan att äfven historiska finnas deribland.
De må vara examensföremå! för dem, som vilja gå längre, men för de barn, som inhemta blott det ringaste kunskapsmåttet, må de vara föremål endast för innanläsning.
Det är på dessa grunder, som jag vördsamt underställer R. o. Ad:s bepröfvande det förslag jag nyss uppläste.
Då Hr von Hartmansdorffs förslag i det aldra närmaste instämmer med det jag haft äran förut afgifva, så har jag naturligtvis ingenting emot att deruti instämma; men om jag fattade detsamma rätt, fordras deruti likväl efter min förmening någon ringare redactionsförändring.
Det börjar sålunda: ”K.
Härvid skulle jag tro den förändring böra ske, att man säger: ”hvilka läroböcker böra så väl vid seminarierna som vid folkskolorna inom hela Riket i hvarje ämne begagnas;” och derjemte skulle jag äfven tro att del borde vara bestämdt utsatt, att jemväl för folkskolorna läroböcker böra finnas i de samma ämnen, hvaruti Den i3 F «l>iuui e. m. undervisning meddelas i seminarierna, emedan det måhända icke är så alldeles lämpligt alt begagna samma böcker.
Kan det ske, kunna läroböckerné skrifvas med den skicklighet, att de äro lämpliga lor begge tillfällena, så är det naturligtvis så mycket bättre; men det kunde i alla händelser icke skada, att läroböckerna särskildt bestämdes, hvarigenom vore förutsatt att alla de ämnen, som här af Utsk:n äro uppgifna, borde i folkskolan föredragas.
En talare liar visserligen ansett att det icke vore för mycket om man bibehöll och godkände Utskms förslag; men jag tror att man härvid icke blott bör afse hvad man sjelf anser ungefär varn önskligt oell nyttigt, utan äfven hvad som af allmogen anses såsom ett behof.
Det är kändt, att ju mera man lärer, desto mera ser man huru mycket som fattas.
Detta erfar troligen livar och en alla dagar, och det är äfven sannolikt, att om kännedom nu till en början vid examina ovillkorligen fordrades i de ämnen, som jag föreslagit, så skulle inom en icke alltför aflägsen framtid ett behof hos allmogens barn uppstå att äfven lära sig de öfriga sakerna, och man skulle då måhända kunna öka fordringarna.
Att likväl icke ett sådant behof nu i allmänhet kännes, skulle jag föreställa mig, och jag har dertill fått en ytterligare anleda, af den upplysning, jag för några ögonblick sedan inhemtade af BondeSlts Talman, som uppgå! att det Hederv.
Ståndet ganska betydligt nedsatt det minimum Utsktn föreslagit och, om jag icke i hast misshörde honom, inskränkt detsamma till läsning, skrifning och religionskunskap.
Jag påminner mig icke 0111 han äfven nämnde räkning.
Med de få och obetydliga redäctionsförändt ingay jag sålunda föreslagit, instämmer jag i Hr von Hartmansdorffs förslag.
Jag anser, lika med flera värda talare, 6 §:n vara overkställbar, sådan den är föreslagen af Utsktu.
Jag tror att den bör innehålla det stadgande, som Utskm afse, nemi. ett minimum; men att det bör betydligt inskränkas, ungefärligen såsom den siste talaren framställde.
Den omständigheten att §:n inskränker sig till att blott utsätta ett minimum, förhindrar icke undervisningen vid skolan alt vara utsträckt betydligt utöfver hvad den måste vara, och ej heller examina deri för dem, som dertill sig anmäla; men omöjligt är att fordra af alla, så väl af man- som qvinnokön, hvad Ulsk:n här upptagit, och jag instämmer således med de ledamöter, som ansett denna § böra helt och hållet omarbetas.
Hr åla n n e r s k a n t z, Carl
Af de flera yttranden, som af mänga talare blifvit afgifna i afseende på denna §, har jag dock icke kunnat filina mig öfvertygad, att icke det stadgande, som här influtit, är ganska riktigt och ganska lätt tillämpligt; ty det tyckes icke vara sagdt alt detta Den i3 Februari e. m. minimum ovillkorligen af alla barn skall inheuitas, Det är blott sagd t att de skola fortsätta med skolgången tills allt delta är inhemtadt.
Följaktligen, om de i sin barndom, i anseende till trög fattningsförmåga, icke hinna lära så mycket, så naturligtvis blifva icke dessa kunskaper af dem förvarfvade, och likaså, när det i en sednare § säges att fattige föräldrars barn icke behöfva gå så ofta i skolan, så är det ju tydligt, att om de icke äro begåfvade med utmärkt faltningsgåfva, hinna de icke förvärfva så stora kunskaper, som här äro nämnda.
Meningen målte endast vara den, att de under hela sin barndomstid skola tillhållas att gå i skolan, lills de inhemta dessa kunskaper.
Jag anser detta såsom en garanti för barnens rättighet att blifva väl undervista i deras barndom.
Det är sannt alt föräldrar i allmänhet böra anses vara måne om att gifva sina barn så god undervisning som möjligt; men det finnes dock föräldrar, sorn icke taga denna pligt så allvarsamt, som da borde göra, och då är det ganska bra att hafva en §, sonj föreskrifver att äfven den fattiga och mindre upplysta classens barn hafva rättighet att i barndomen blifva undervista så väl som möjligt är, hvarföre denna § synes mig böra få stå sådan den är, för att skydda deras rätt emot deras målsmän, hvilka tilläfventyrs icke derpå göra det afseende som vederbör.
För öfrigt tycker jag, att just de talare, som yttrat sig emot denna §, gifvit ytterligare styrka åt de skäl jag nu anfört.
Hvad de särdeles fästat sig vid, är, att den föreslagna kännedomen om fäderneslandets historia och geographi samt första grunderna af naturläran skulle utgå; msn de hafva tillika yttrat sig, att de ansågo äfven detta böra läsas, på det att det andra må bättre läras, d. v. s, alt innanläsningen skulle lättare läras, om den skedde i böcker, som vore nöjsamma för barnen och icke afsågs endast den döda, tomma läsningen.
När således det skulle läsas manga gånger i fäderneslandets historia och geographi samt naturläran, så tycker jag det ej kunde skada att med barnen gora ca liten examen om hvad de i dessa ämnen in hen: ta t, och här står alldeles icke uttryckt att de skola hafva någon djup kunskap derom, utan blott den allmännaste kunskap, hvilken är lätt förvärfvad och icke kostar mycken möda.
Det enda i min tanke, som kan vara någon svårighet underkastad, är, att här står quatuor species, hvartill kunde hänföras både bråk- och decimalräkning.
Derföre skulle jag endast i denna punkt vilja förena mig meu dem, som yrkat en förändring, så att risan sade de 4 räknesätten i hela tal; men för resten skulle jag tro att §:n borde blifva sådan den af Utskm är föreslagen.
Hr von Hohen hausen:
Hamilton tror jag, att denna författning borde innehålla, att K, M. bestämmer de läroböcker oell de lärokurser, som vid seminarierna 20 II. 35 »74 Död i3 Februari e, o, och folkskolorna böra följas.
Hvad sjelfva det l;är upptagna kunskapsmåttet beträffar, så tior jag icke att det är nödigt alt borttaga något från ett minimum, när man ställer detta minimum för dem, som hafva råd att bålla sina barn i skolan.
Vi böra ihågkomma att hela vårt BondeSt. skulle begagna folkskolor, och när derifrån utgår ^:del af hela vår representation, så är det väl skäl att i dessa skolor meddelas undervisning i fäderneslandets historia samt om landets läge och beskaffenhet; och då läsningen kan ske hemma, mäste det vara rätt behagligt för modren att med barnet på sitt knä kunna meddela berättelser om Svenska historien och sedan framställa dem fullständigt.
I Norrland, efter hvad mig blifvit berättadt, är det fallet öfverallt, att föräldrarne för barnen göra sådana berättelser.
Hr von Hartmansdorff får jaggöra uppmärksam på, att då han för några år sedan besökte Gottland, så lästes i den stora fattigskolan i Wisby, för 120 gossar, alla de ämnen, som här äro utsatta.
Sammaledes sker på landet, och i några skolor går läsningen vida längre.
Hr von Hartmansdorff har föreslagit tilt minimum endast skrifning och räkning i enkla- tal, utom innanläsning och christendomskunskap.
Jag önskar att det måtte få stå helt och hållet som det står, men att undantag må få gälla ej allenast för dem, som hafva trög fattningsförmåga, Utan äfven, såsom jag förut nämnt, för fattige föräldrars barn, Som behöfvas hemma och för hvilka här medgifvesatt mindre ofta besöka skolan, och undantaget må der icke gälla för innanläsning och religionskunskap, utan tvång i detta afseende äga rum, såsom här är stadgadt, så att kyrkorådet skall taga barnen från föräldrarna saint sätta dem i skola, eller tillse deras undervisning såsom mest finnes tjenlig!; men detta ville jag icke hafva utsträckt till qvatuor species i räkning och till skrifning.
Alltså önskar jag, att §:n får stå som den står, och blott ett tillägg efter sista meningen göras, innehållande: — ''eller fattige föräldrars behof af sina barns biträde sådant påkallar; dock må undantaget icke sträcka sig till innanläsning eller religionskunskap.’'
Det är nödigt att följa en sednare tids framsteg i bildning.
Medborgerliga kunskaper fordras nu öfverallt.
Numera läses det i skolorna i Tyskland lo gånger mera än förr och io gånger äro vi efter dem i allt, ehuru vi åren 1813 och 1814 ansågo oss stå framför dem.
När vi nu utgifva en ny skollag, hvarföre skola vi offentligen tillkännagifva huru mycket vi sta efter, och alt vi ämna förblifva dervid, och gå tillbaka i stället för att uppmuntra dem, som vilja förvärfva högre kunskaper, hvarigenom intet större tvång uppkommer för den fattige, än som nu äger ruin, och inga öfverdrifna fordringar göras på den mera bemedlade.
Jag får således hos Hr Frih. o.
Landtm, samt B. o. Ad. tillstyrka bifall till Utsktns betänk , med det tillägg i början, som Gr.
Hamilton föreslagit i afseende på läroböckei och lärokurser
Den 13 Februari c. ra. för seminarierna och folkskolorna, hvilka naturligtvis skola vara olika för dessa läroverk; samt att sedan i slutet må intagas det tillägg, som jag nyss uppläst.
Om jag har fattat Hr von Hohen hausen ratt, så stämma vi alldeles öfverens, jag har aldrig yttrat mig om något annat minimum än det, sorn- skolstyrelsen äger rätt att fordra af hvar och en.
Hr von Hohenhausen har yttrat att detta bör sträcka sig, för trögare fattningsförmåga och fattiga, mest tili christcndomskunskap och riklig innanläsning.
Men jag hemställer till Hr von Hohenhausen hvem som egentligen hör eller kan pröfva denna svårare fattningsförmåga.
Barnet skall ju redan hafva gått en lång tid i skolan, innan det kan pröfva*.
Register öfver Högloflige Ridderskapets och Adelns P t o t o t o U <, \ / v i d fr .\
Urtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1834 och 1835.
Tryekt lios Johan Hörberg, 18^7. 11 + tm» ..fci i R. betyder Remiss. t B. — Betänkande inkommit. U. — Utlåtande öfver återremiss inkommit; Å. — Jterremiss. A. — Afgjordt. E. — Expedition.
J^.cc!s, Sald-, Städernas, angående. XVI. B. 326. XVII. 70, 1. 97, XVIIL U. 116. A. 271. XIX. E. 215.
Accjs å Bränvin, angående, för att bereda medel till vissa byggnadsarbeten.
I, <37. 11. 1^6. II. R. 57. R. 116.
V. B. 125, 179. Å. 226, VI. 208.
IX. B. 453. XI.
Å. 90. XIV. U. 184. XV. A. 238.
Accis å Bränvin, angående, för alt bereda understöd åt NatinnalTeatern. III. 73. R. 282.
V. B. 125, 179. Å. 226. VI.
IX. B. 433. XI.
Å. 90. XIV. U. .84. XV. A. 238.
Accord, om förbud emot, till Landshöfdinge-Embeten.
V. B. 8. Å. 18. VII. TJ. 66. A. 74. VIII.
E. 'a5i.
Accprds-anbud, angående inkomne, för 2tne BankoDiskontVerkets fordringar, Se BankoDiskontVerket.
Accords-ersättning, angående, åt indelta Armeen; CivilStat.
Se Anneen.
Accordsfondens obligationer, örn belåningsrätt för.
Se Arme'ens PensionsCassa.
Accopdsregleringsranslaget, om dispositionen af.
ActieBapkers smärre sedlar, om inlösen af genom Banken, Se Småsedlar.
Actie-ägare, oin inbjudning af enskilte, till deltagande i Rikets Ständers Bank.
Se Bauk, Adier, Se Publika papper, Adtliga JungfruStiftet, Se Wadsjena Adeliga Jungfrustift. Adelig.-) opb Fpiherrljga värdigheten, angående, för de först dertill ocb secjermera till högre värdighet sedan 1809 upphöjde personer. XXI. 1 io.
Adelsfanan, om frälsejords befrielse från rusttjenstens återupprättande vid.
IX. B, 349- A. 36o.
Adelsfane-boställen, om försäljning till skatte af alla indragna, V. B. 3g. A. 165.
Adelsman, Se Frälseman.
Ädjuncter, Pnstorerpes, om lönerne för. III. 120.
IV. R. 2>, 100. VII. B. 106. VIII.
A. 80.
IX. A. 235. X. E. 4.)
Ädjuncter och Docenter inom medicinska pcb juridiska faculteterne, om rättighet för, att beräkna ak,a<|einisk tjenstgöring vid fråga om befordringar utön) akademien.
IX. A. 235. E. 366. ( 4 ) Adlerberg, Bror Reinhold, yttranden. II. 57. III. 121.
Adlerbrandt, Thure, yttrande. II. 258.
Adlercreutz, Gustaf Magnus, yttranden. XII. 9, 120, 3x3.
Adlerstam, G. N., ÖfversteLieutenant, om en ersättning åt.
III. .24. IV. 11. 25. XII. B. 290, 372. XIII.
A. 9.
Ad ress till Hans Majit Konungen, lill betygande af Rikets Ständers tacksägelse för omsorgerne till förhindrande af Cholera-sjukdomens inträngande i landet, angående. IV, 283. A. 432. V. E. 6, 147, i88. — till Hans Majit Konungen för att tolka Ridderskap?ts och Adelns förtrytelse öfver att i utkomna tryckta skrifter Konungens Majestät blifvit för nära trädt genom satser och uttryck, dem Ridderskapet och Adeln ogillar, angående. V. 4'* —- lill Hans Majit
Konungen om upphäfvande af spärrningsanstalterne emot Choleran. XIII. 38.
Afbön, offentlig, om afskaffande af. XIV. B. 207. XV. A. 241.
AHöningen för RiksStåndens och Utskottens Canzlier och Vaktbetjening, angående, I.
B. 259.
II. Å. 83.
TV. U. 197, 264. A. 3io. A. 3m. V. B, 38. A. 116. XV. B. 62, 2$2. Å. 394. XVI. U. 9.. A. t.7. B. 249. XVII, A. 35. B. .64. A. 4o5. XXII. B. 243. A. 258.
Afskrifning, angående, af RiksgaldsContorets hos Götha Canal-Bolag ägande fordringar.
Se Götha Canal-Bolag. angående, af några StatsVerkets fordringar hos Hospi* talsfonden och Veneriska Gurhusen i Södermanlands samt Götheborgs och Bohus Län, I. i.4- R. .32. V. B. 38, 1 16, A. 127.
E. 24. — angående, af den förskottssumma, sorn af LåneBanken till och med 1819 blifvit Tumba Bruk lemnad. XIV. B. .84. XV, A. 238. — angående, af Upsala Akademis återstående skuld till RiksgäldsContoret för etterhållet lån lill fullbordande af det nya Bibliothekshuset i Upsala. I, 1.4. R. i32. VII. B. 361. VIII, 102. A. 161. XII.
U. 289. A. 371, XIV. A, 47. XV. E. 807. B. 381, A. 4°9- — angående, af Friherrinnan Eneskjölds skuld till Krigs» inanshusCassan, Se Eneskjöld, angående, af en i Saltpetterfondens räkenskaper balancerad summa, utgifven. såsom lån till Carl Gustafs Stads Gevärsfactori. I. 115, R. 131.
IV. B. 197. A. 261. XIII. U. 28. A. 35, XIV- A. 47. XV. E, 3o7. B. 38.. A. 409, «— angående, af ett från Banken lill Handlanden i Uddevalla Paul Wikström utgifvet fastighetslån, XI. B. 3q7, XII. A. 170. — angående, af i Skara Stads räkenskaper balancerade Båts» mansvacance-medel.
Se Skara, — angående, af sådana Götha Canaljlolags och Malmö f. d.
DiskontVerks fordrhigar, för hvilka någon ytterliga, e betalning icke kan förvflntas. XXI. B. g. A. 4-** ( 5 ) Afskrifning, angående, äfen Bankens äldre fordran lios RiksgäldsConloret. XIII.
B. 213. A. 265. angående, af en utaf Wadstena Stad i och för Cholerafa rsoten uti Östgötha Läns Ränteri lyftad summa.
Se Wadstena.
Afsägelse!- att vara ledamöter i Utskott.
I. 35, 58, 68, 6g, 116, 23g, II. 55.
IY 36o. Y. 188, 226, 262.
VI. g8, gg. VII. 27. VIII. 197, 226, 253, 263, 343, 344, 3g6.