Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom denna sednast aflåtna K.
Proposm, har man ock fått den förklaringsgrund hvarför en sådan nedsättning blifvit af K.
M. föreslagen och hvilken förklaringsgrund jag eljest saknat.
Hvad åter beträffar hammarskatten, så just derför, att stångjernsfabrikationen står i en motsatt ställning till tackjernsblåsningen, har inträffat ett förhållande som, enl. hvad jag tror, gör ett bifall till K. M:s Propos. nödvändigt.
Stångjernstillverkningen har icke gjort samma framsteg som tackjernsblåsningen.
Afven i fråga om denna, eller stångjernstillverkningen, har jag gått tillbaka ända till 1837 och tagit medelbeloppet af tillverkningen för hvarje 5 år, hvaraf resultatet blifvit, att från sistmde år till 1842, tillverkningen upgått till 572,024 Sk fl från 1843 till 1848 till 581,989 Skft från 1849 till 1852 till 666,189 Sloffl. och under år 1855 hade tillverkningen ökats till circa 200,000 Skfjf. mera.
Tillverkningen har således blifvit ökad men långsamt, med undantag af det senaste året, som har en serskild förklaringsgrund uti en fördelaktigare konjunktur.
Men det finnes äfven en annan omständighet som talar för stångjernsfabrikationen, nemi. att under fordna förhållanden, upsteg tackjernspriset, hvaremot stångjernspriset nedtrycktes.
Tages nu i betraktande, att tackjernet ingick efter hitintills gällande beräkningen till •§ i stångjernspriset men att nu tackjernet ingår till öfver hälften och synes snart ännu mera ingripa i detta pris, ligger härutinnan ett talande skäl för att borttaga hammarskatten; men då detta sker, bör ock iilla privilegier för hamrarne afskaffas; och jag kan icke dela Hr Åkermans åsigt, att det icke skulle tillkomma K.
St:r att föreskrifva sådana vilkor som det Utsk. föreslagit, nemi. att 2 § af J846 års Förordn. skulle uphäfvas, ty E. St:r ega i detta fall, liksom i alla andra beskattningsfrågor, beslutanderätt; och om jag undfår en rättighet på samma gång som en skatt ålägges min rörelse, är det klart, att denna skatt och rättigheten, hvilken icke är något annat än ett privilegium, måste stå i ett visst förhållande till hvarandra, så att den ena icke kan förändras med mindre, än att sådant äfven sker med den andra.
Här är den s. k. frihetsmilen en rättighet, en fördel, och denna måste stå i något sammanhang med skyldigheterna, hvilka åter icke äro något annat, än just sjelfva beskattningen, och derföre tror jag också att Utsk. förfarit rätt, då det tagit denna fråga under öfvervägande.
Dock måste medgifvas, att man i detta afseende tvistar om Påfvens skägg, ty frihetsmilen är numera utan värde; men då många önska att detta stadgande utgår och anse orätt att bifalla K. M:s Propos., utan detta förbehåll, hemställer jag om icke E. o.
Ad skulle vilja i fråga om sista punkten i Utsk:s förslag, som rör hammarskatten, bifalla K. M:s Propos., med förbehåll att 2;dra punkten i 1846 års 1» D en 4 Mar s 1. m. Förord:n, ang:de frihetsmilen, varder från samma tid till all kraft och verkan uphäfd.
Om man på detta sätt återremitterar frågan om tackjernstionden och afvaktar R.
St:rs beslut i afseende på tullen å tackjernsexporten och, såsom jag nämnt, bifaller K. M:s Propos. rör:de hammarskatten, tror jag, att raan gjort allt, hvad som kan begäras i och för lättnad i bergshandtering.
Frih. von Schulzenheim, David Theodor:
Ett ämne af den vigt som det ifrågavande fordrar att under discussionen motiver en eller flere gånger åberopas, hvilket annars är öfverflödigt.
Jag anhåller derföre om ursägt, om jag således kommer att upgifva skäl som förut blifvit iinförda.
Propos: n innehåller ett förslag att från skatt frikalla de jern fabrikanter, som ligga utom bergslag men vidrör icke dem, som ligga inom bergslag.
Redan detta är en vigtig hufvudpunkt.
Jag begagnar uttrycket fabrikant emedan jäg anser denna näringsgren icke såsom en handtering utan ställer den i parité med hvarje annan fabrikation, och man måste väl erkänna att svårligen gifves någon ringare fabrikation, då fabrikanter köper kol och tackjern för att deraf producera stångjern.
TJtsk. har afstyrkt K. M:s Propos., men jag vill nu framlägga de skäl, hvarpå jag anhåller om bifall till denna Propos.
Utio motiveringen förekommer ett ämne, som redan är vidrördt af Hr Akerman nemi. att bergsegendomarne stigit i pris.
Detta har samma talare redan vederlagt.
Utsk. säger, att det anser billigt, att någon jemkning åstadkommes.
Jag tror, att det är en oriktig grund att så se saken.
Bruksegarne önska icke någon nådegåfva utan endast rättvisa.
De som ligga utom bergslag, önska att blifva befriade från dem ålagda rotering och sättas i parité med alla andra näringar.
Bildt har ansett tackjernstillverkningen hafva gått framåt, hvilket åter icke skulle vara händelsen med stångjernsfabrikationen
I anledn. häraf får jag erinra, att ju mera en handtering på vetenskaplig grund går framåt, destomindre vinst kan man påräkna, och då skatten utgår in natura, blir densamma så mycket tyngre.
Ingen fabrikation i Sverige är med den noggranhet taxerad till bevilln. som jernfabrikationen.
Vid taxeringskomitéerne tillgår sålunda, att bruksägaren inlemnar en upgift fi kol och tackjernspriset samt forsellönen på den trakten der han bor.
Något underslef är icke möjligt emedan ledamöterne inom komitén känna, huru härmed sig förhåller, och följden af denna beskattning har varit att de bruk, som köpa rudimaterierne hafva nära nog blifvit lönmördade.
Visserligen är det en sanning, att K.
Förordn. af år 1853 har hufvudsakligen bidragit till uphörandet af dessa bruk, men man måste dock erkänna, att i det hela industrien mera gagnas deraf, att de krafter, som förut användts på denna näringsgren, användas nu på andra håll.
Hela beloppet af ifrågavande skatt skall utgöra 141,000 R:dr och man har anmärkt, att om jernhandteringen icke kan bära denna skatt, vore fabrikationen af intet värde.
Desse 141,000 R:dr utgöra likväl ett års ränta på anläggningskostnaden för 30 större vallsverk, hvartdera beräknadt till 150,000 R:dr.
Ar detta en obetydlig nedsättning i skatten?
Till stöd för mina åsigter åberopar jag
Hr Waerns afhandling, hvari han visar, att all direkt beskatt - Den 4 Mars f. ta. 11 ning å jernhandteringen i andra länder småningom försvunnet, och i öfrigt åberopar jag hvad Hr Waern i samma sin afhandling anfört.
Jag anhåller om bifall till K. M:s Propos.
StatsUtsk. har funnit sig förhindradt att tillstyrka bifall till K. M. Propos., ang:de uphäfvande af tiondeafgiften för tackjern, och att i någon vidsträcktare mån understödja K. M. Propos. om borttagande af hammarskatten.
Granskar man skälen för Utsk:s tvekan i detta afseende, så finner man, att Utsk. föreställt sig, att jernhandteringens nuvande ställning icke vore så missgynnande som man här upgifvit, att den icke behötde den föreslagna eftergiften, utan kunde ganska väl uthärda den beskattning, som nu hvilar på densamma.
Åtskilligt skulle jag kunna invända mot de bevis Utsk. för denna sin grundåsigt framlagt, och åtskilligt har redan i detta afseende blifvit anfördt.
Jag tror nemi. att det icke är ett tillräckligt bevis, att priset på produktionen och på sjelfva egendomen stigit, utan detta pris måste noggrannt jemföras med de prisstegringar, sora upkommit på åtskilliga andra effekter, ty äfven om det än skulle visa sig, att priset på ett bruks effekter stigit, men samtidigt dermed priset på de effekter, som för brukets drift erfordras, jemväl stegrats, kan det ganska väl hända att ställningen i allmänhet icke blifvit förbättrad, och att häraf icke kan liemtas något bevis för den suponerade förbättrade ställningen.
Men äfven om det skulle ega sin riktighet, hvad Utsk. framställt såsom grunder för sitt förslag, nemi. att jernhandteringen för tillfället skulle kunna uthärda den nuvande beskattningen, tror jag likväl, att detta icke är rätta utgångspunkten för frågan, ty man kan då lätteligen ledas till ganska vådliga satser i beskattningsväsendet.
Det skulle innebära ett ingrepp i näringslifvet om man, så snart något tecken till förkofran deruti visade sig, skulle lägga sin hand tungt på densamma i beskattningsväg, och man skulle derigenom motverka näringens framåtskridande.
Jag tror således, att hvad man i främsta rummet bör afse, är just det, huruvida den nuvande beskattningen är till sin princip riktig, huruvida den enligt sunda beskattningsgrunder är rättvis och huruvida den enligt statsekonomiska grundsatser är lämplig.
Alla dessa frågor måste efter min upfattning obetingadt besvaras negativt.
Det första jag mot dea nuvande beskattningen har att anmärka är, att den icke utgår efter behållna, utan efter bruttoinkomsten.
Det är tydligt, att i den mån värdet å rudimaterier och arbetskraften stiger, blir behållna inkomsten i förhållande till bruttoproduktionen mindre.
Att således bibehålla en beskattning å bruttoinkomsten, är rakt stridande mot den grundsats, att man skall skatta efter behållna inkomsten.
Vidare anser jag beskattningen orättvis.
Den har sin grund i ett helt annat beskattnings-system, och utgör en lemning af previlegiisystemet, om jag så får uttrycka mig, hvars yttersta uphof var, att Kronan ansågs äga alla bergverk, Det är särdeles intressant, att undersöka, huru detta grundbegrepp upkommit, helst inom Sverige, der någon feodalrätt icke funnits, utan den rätt som ligger på botten af all eganderätt, nemi. odalrätten, eller odlarens rätt.
Då finner Deni Mars f. m. man tydligt, att Kronans rätt står i fullkomlig strid härmed och kan förklaras endast sålunda, att under medeltiden, som började på 13:hundratalet och fortgick in på 14:hundratalet, hade Kronan, vare sig genom särskilda påbud eller öfverenskommelse!- inkräktat på vissa rättigheter, på allmänningarna, på fisken och bergverken; och slutligen var det den store Gustafi som i många afseenden gick ganska raskt tillväga och äfven i detta fall fann för godt att så göra, då han år 1551 förklarade, att alla i landet befintliga bergverk tillhörde Kronan, onh derigenom upkom Kronans anspråk att tillegna sig inkomst af bergverken och, för att göra den så stor som möjligt och skaffa näringen den styrka, att den kunde bära en beskattning hvilken gjordes så tung som möjligt, omgärdades näringen af previlegier af mångfaldig art.
Derifrån är beskattningens upkomst att härleda, och man finner ganska tydligt, att den i dess närvarande skick är allting annat utom rättvis och sammanhänger med beståendet af de previlegier som utgjorde sjelfva grunden för densamma.
Dessa previlegier hafva lyckligtvis helt och hållet försvunnit, och att då bibehålla den tunga beskattningen på denna näring, måste alltså vara orättvist.
Den vigtigaste anmärkmn emot nuvande beskattningen hämtar jag dock från national-ekonomiska grundsatser.
Det är nemi. numera en så allmänt antagen sats, att den icke torde af någon bestridas, att näringar, hvilka äro underkastade konkurrens, icke böra draga högre beskattning än som är nödvändigt och framför allt icke beliiggas med serskilda afgifter.
Visserligen kunna näringar beskattas på detta sätt, men då måste näringen betraktas som ett monopol.
Nästan alla länder hafva näringar så beskattade, men de äro då genom förbud skyddade mot täflan.
I Sverige finnes detta förhållande icke vid någon annan näring än bränvinsbränning.
De fleste länder hafva gjort tobaksfabrikationen till monopol och äfvenså salttillverkningen.
I England, har behofvet af statsinkomster fordrat en sådan åtgiird, har man belagt produktionen af tvål och papper med serskilda afgifter, kallade acciser; men, såsom jag nämnt, är det en naturlig följd häraf, att dessa näringar måste tryggas emot konkurrens.
Att nu icke bereda dem ett sådant skydd men icke destomindre fordra, att en näring skall konkurrera med utländska näringar, hvilka äro fria från all beskattning, är fullkomligt stridande emot all national-ekonomi.
Då man nu vill, att den Svenska jernhandteriugen skall uthärda täflan med utländningens jerntillverkning, synes det mig oförklarligt och jag skulle nästan vilja säga oförsvarligt, att fortfarande betunga den med en dylik beskattning.
På grund af dessa skäl, hvilka än vidare skulle kunna utwecklas, hvilket jag dock anser öfverflödigt, finner jag Utsk:s förslag oantagligt men deremot K.
M:s Propos. böra bifallas, destoheldre som genom tillkomsten af K.
M:s förslag till tullfrihet på såväl stångsom tackjern den af mig nu framställda princip vunnit ökad styrka.
Jag lemnar likväl oafgjordt, om, för vinnande af detta resultat, R. och Ad. bör begagna sin rätt att genast afslå Utsk:s Betänk, och bifalla K.
M:s förslag eller återremittera Betänk.
Ehuru jag icke tvekar om hvad som bör blifva PI.
Ståndets beslut, anser jag lik - I) en 4 Mars f. m.
13 viii en återremiss vara lämpligaste utvägen, ty jag hoppas, att, sedan Utsk. tagit dessa nya omständigheter i betraktande, det skall komma till ett annat resultat, hvilket, sedan Utsk. inkommit med förnyadt Utlåt., lättare skall af R.
St:r godkännas, än om Ståndet nu fattar definitivt beslut, och frågan sedan kommer till följd af Ståndens olika beslut, att afgöras i förstärkt Stats-Utsk.
Jag finnes visserligen icke bland reservanterne emot förevande Betänk.; men det torde likväl ursägtas mig, att jag här icke kan upträda såsom försvarare af detsamma, enär jag ogillar ej mindre Utsk:s motiver än ock det slut, hvartill det kommit.
För borttagandet af skatter gifvas 2:ne orsaker.
Den ena är, att skatten för hårdt trycker den näring, på hvilken den hvilar, och den andra är, alt skatten är orättvis.
Hvad nu den första af dessa orsaker beträffar, har den blifvit fullkomligt utredd af föreg:de talare, hvarföre jag förbigår den och fäster mig vid den andra.
Hvarje skatt, som drabbar bruttotillverkningen är orättvis, enär det är gifvet, att den fabrik som är gynnad af fördelaktiga lokala förhållanden, lätta transporter o. s. v. har en större vinst på hvarje tillverkadt
Sk//, än den, som icke har dessa fördelar.
Såväl tackjernstionden som hammarskatten utgå icke efter sådan beräkning.
Som Hrr:ne känna, utgår hammarskatten lika för hvarje 100:de Sk//. stångjern.
Tackjernstionden utgår icke lika för hvarje hytta, enär tiondesättningen för dem är olika.
Denna tiondesättning är serdeles gammal och sedan dess tillkomst hafva förhållanderne blifvit betydligt förändrade, så att om än denna beskattning urspungligen hade något skäl för sig, är den nu fullkomligt orättvis.
Ehuru det redan blifvit anmärkt, torde jag få fästa upmärksamheten derpå, att hvarje beskattning å en produktion, som är beräknad för export och således underkastad täflan på verldsmarknaden men icke destomindre belagd med en sådan beskattning, att dess like icke finnes i andra länder, är i statsekonomiskt hänseende origtig.
Det är då klart, att i så aflägset land som
Sverige blir det för producenten svårare att föra sina varor till den utländska marknaden, än för dem som äro densamma närmare.
Här har för öfrigt blifvit anförda så många skäl för borttagande af tackjernstionden och hammarskatten att för mig återstår föga att tillägga.
Jag tillåter mig likviil att göra några anmärkmr emot Hr Bildts yttrande.
Flan har nemi. försvarat Utsk:s skäl för bibehållande af tackjernstionden och åberopat det förhållande, att produktionen sedan år 1855 betydligt stigit, och deraf dragit den slutsats, att tillåtelsen till export af tackjern vore dertill orsaken.
Härvid bör dock ihågkommas. att denna export blef d. 19 Dec. nämnda år först medgifven.
Således under de sista dagarne af det året.
Orsaken till den ökade produktionen är helt enkelt den, att under åren 1853 och 1854 var stark torka, som förorsakade vattenbrist, hvilken åter hade till följd, att tackjernstillverkningen minskades mot hvad den förr upgick till.
Då under år 1855 nederbörd inträffade, funnos rudimaterier af kol och malm för 2:ne år och detta var orsaken, att produktionen det året ökades så be - 11 Den 1 M > r > I. m. tydligt.
Hr Bildt liar äfven sagt, att en skatt icke kan borttagas med mindre än att den öfverflyttas på andra.
Detta kan vara sant, såvida skattens borttagande föranleder ökad bevilln.; men så är icke förhållandet i förevaride fall.
Af de beräkningar, som åtföljt K. M:s Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, hafva vi oss nogsamt bekant, att vid denna Riksdag något sådant icke kan komma i fråga.
Dessutom tager jag för gifvet, att, innan K.
M. föreslår borttagandet af en grundskatt, Han noga beräknat allt, och jag anser det representationen bör mottaga det K.
Börslaget med öppna händer.
Huruvida åter det kan vara ändamålsenligt att bifalla K. M:s Propos. eller att återremittera Betänk., lemnar jag derhän.
Likväl skulle jag tro, att i fråga om Hammarskatten, hvilken är mera utredd och mindre beroende af beslut, sorn under Riksdagens lopp möjligen kunna komma att fattas, man bör bifalla K. M:s Propos., hvaremot jag anser frågan om tackjernstionden böra återremitteras, synnerligast som Utsk. afstyrkt Riksdagsmannen J.
Bergströms från Kopparbergs län motion på den grund, att Utsk. icke kunnat tillstyrka borttagande af tackjernstionden utom bergslag, och skulle den åsigt, som här af många blifvit uttalad, komma att blifva den rådande, måste denna motion erhålla ett annat svar.
Plvad angår det vilkor Utsk. för borttagande af ^hammarskatten föréskrifvit, tror jag, att det icke är af någon vigt, om detta vilkor qvarstår, enär, såsom Hr Åkerman uplyst, någon tillämpning deraf icke kommit i fråga.
Likväl har jag anledn. förmoda, att många fästa någon vigt vid detta vilkor, men då jag anser detsamma utan betydelse för stångjernstillverkningen, skulle jag tro, att, om R. o. Ad. bifaller K. M:s Propos. om hammarskatten, R. o. Ad. i sammanhang dermed äfven bör bifalla Utsk:s förslag i den delen eller kanske rättare besluta: »att stadgandet i 2 § af K. Börordn. d. 27 April 1846, i hvad den angår de s. k. fredsmilen, måtte till all kraft och verkan uphäfvas.»
Hr Reutersvärd, Patrik Oscar:
Brågan är nu så fullständigt och väl utredd, att för mig återstår icke mycket att tillägga, utan förenar jag mig med de talare, som sist yttrat sig, och yrkar således att hammarskatten i enlighet med Iv. M:s Propos. måtte helt och hållet borttagas, såsom i alla afseenden orättvis.
Hr Bildt har sagt, att man borde akta sig att borttaga en grundskatt, emedan den skulle då öfverflyttas på andra näringsidkare.
Denna skatt är likväl att anse såsom en privilegiiskatt på jernhandteringen, och då privilegierne numera borttagits, förefinnes icke heller något skäl att bibehålla skatten.
I likhet med Hr Akerman anhåller jag, att R. o. Ad. med bifall till K. M:s Propos. måtte afslå Utsk:s förslag.
Hr Heykensköld, Selim:
Pöreg:de talare hafva så fullständigt vederlagt motiverna för Utsk:s förslag, att jag har föga att tillägga.
En talare har likväl yttrat något, som jag anser mig böra uptaga till besvarande.
Han har nemi. sagt, att beviset på en närings blomstrande tillstånd vore en betydligt ökad produktion och stegring i priset å varan.
Detta är fullkomligt falskt, ty priset på Den 4 M ars f. m. 16 rudimaterierne, arbets- oell forseliönen hafva stigit långt mera än priset på färdiggjorda varan, och beräknar man detta i proc. upgår det till nära 50 proc.
Rudimaterien kol kostade fordom 12 sk. tunnan men nu 1 R:dr, således har priset härå ökats till 400 proc.
Malmbrytningskostnaden har stigit 50 proc. och arbetslönen 100 proc.
Sammanlägger man allt detta, synes tydligt, att priset på rudimaterierna och tillverkningskostnaderna stigit långt högre än priset på färdiggjorda varan.
Går jag till hammarskatten och uträknar hvad den gör i penningar för hvarje Sk<K, stångjern, så be finnes, att de jernverk, hvilka köpa kol och tackjern, med nuvande priser icke hafva mera än 1 lt:dr i behåll på hvarje SJcfif. stång jern, och då blir den föreslagna nedsättningen i hammarskatten, förvandlad i penningar efter nuvar:de pris, omkring 7 sk.; 7 sk. af en R:dr är nära ^ eller 14 proc. och således torde Hrr:ne finna, att denna beskattning är orimlig.
Tersmeden och yrkar bifall till K. M:s Propos. rör:de hammarskatten.
Hedrad med förtroendet att vara ledamot af StatsUtsk., anser jag mig icke böra iakttaga tystnad i denna fråga.
Vid förberedande handläggningen af ärendet inom Utsk. har jag såväl vid denna som föreg:de Riksdag sökt göra gällande den åsigt, som innefattas i de vid Betänk, fogade reservationer, hvilka innefatta ett fullständigt tillstyrkande till K. M:s Propos.
Motiverna för denna min åsigt innefattas i min reservation och hafva blifvit af föreg:de talare än vidare utvecklade, så att jag kan lika med den siste talaren hänföra mig till hvad som i det hänseendet redan är yttradt.
Jag anser det vara hög tid att lösa de ännu återstående banden på våra näringar och bereda dem den lättnad, som är möjlig att åstadkomma, serdeles hvad angår jernhandteringen.
I stället för att den fordom i sjelfva verket utöfvade ett monopolium på Europeiska marknaden, har Svenska jerntillverkningen kommit derhän, att, om icke beskattningen å densamma förändras, den icke kan uthärda täflan med utländningen.
Här har yttrats en sats den jag icke kan godkänna nemi. att tackjernstillverkningen kan betraktas som en från stångjernstillverkningen fristående näring, och att den förra rätt väl kan bära den nuvar:de beskattningen utan att den sednare deraf lider.
Ingen lärer kunna bestrida, att tackjern utgör råämne för stångjernstillverkningen.
Påstår man, att en tung beskattning på råämnet icke skall verka menligt på tillverkningen af den förädlade varan, så skulle man äfven kunna påstå, att hög tull å råsocker icke inverkar menligt på sockerfabrikerne i landet, att hög tull på ull icke skulle menligt inverka på yllefabrikater inom landet o. s. v. Under närvarande tid har för bomullsspinnerierna upstått en gynsam konjunktur, men månne det vore lämpligt att belägga bomullsgarnet med en hög skatt i förmodan, att tillverkningen icke skulle lida något deraf.
Det samma är förhållandet med tillverkningen af stångjern, om den tunga beskattningen å tackjern bibehålles.
Det är således icke till fördel för tackjernsproducenten utan för stångjernsfabrikationen jag yrkat nedsättning i tackjernstionden. 16 0 e i) 4 Mars f. Ä. fråga åter om det vilkor Utsk. fastat vid nedsättuiugen af hammarskatten instämmer jag med Hr Akerman deri, att Utsk. varit dertill obefogad!.
Jag har icke deltagit i detta Utsk:s tillstyrkande och tror för öfrigt att, om det för näringen befinnes nyttigt, och i det allmännas interesse önskligt, Styrelsen sjelfmant vidtager de åtgärder, som för befordrande af det stora målet kunna vara af behofvet påkallade.
Jag får i likhet med föreg:de talare yrka återremiss af Betänk.
Då jag inom Utsk. tillhört majoriteten, som framlagt detta Betänk, vill jag yttra några ord.
Jag tror icke att Utsk. saknat grund för sitt tillstyrkande.
Till följd af den ökade tillverkningen af tackjern med 100,000 Slett. hvart 5 år trodde man, att denna handtering verkligen var i blomstrande tillstånd, så att den kunde bära den nu föreslagna beskattningen; men sedan K. M:s Propos. om tullnedsättnirigen blifvit känd, medgifver jag, att det icke är lämpligt, att skatten utgår efter produktion.
Jag vill icke vidare yttra mig härom utan får blott bedja, att de, som önska upphäfvande af hammarskatten, måtte förena sig om en återremiss, då jag tror, att frågan i Utsk. kan lämpligen behandlas.
Jag tror, att derigenom mera enighet i beslut kan upstå, än om R. oell Ad. bifaller ena eller andra delen i Betänk.
Jag yrkar återremiss under förhoppning, att Utsk. skall afgifva Utlåt., som tillfredsställer allas önskningar.
Anckarsvärd, Garl Henr: K. M. har aflåtit en Nåd.
Propos. om en möjlig lindring för en viss del skattdragande.
Det har för mig alltid varit en tillfredsställande känsla, att jag med min röst kunnat bidraga till något sådant.
Frågan synes mig nu egentligen vara: är den nuvar:de beskattningen billig?
Mig synes det vara ganska tydligt ådagalagdt, att den icke är det, och i detta afseende hafva såväl Fullmäktige i Jernkontoret som Hr Åkerman lemnat förtjenstfulla uplysningar, hvaraf inhämtas att denna beskattning varierar emellan 2, 3, 4 och 5 proc.
Är således beskattningen icke billig, så är den icke heller rättvis; och då är tiden inne för dess afskaffande.
I främsta rummet anser jag tackjernstillverkningen böra tillkomma lindring i dess beskattning, och detta utgör för mig ett skäl att med min röst tillstyrka bifall till K. M:s Propos.