Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att denna mening icke blott var Ridd.Utsk:s utan äfven Const.Utsk:s vid samma lid, derpå kan jag framdraga ännu ett bevis. Const.Utsk:s d. 10 Juni 1S10 daterade svar på en remiss, huruvida en fråga om förändring af R. o. Ad:s representationsrätt skulle kunna af R. o.
Ad. beslutas eller icke, innehåller bland annat följande ord: ”Utsk. får blott tillägga, att, enär Riksd.- Ordn. icke innehåller någon uttrycklig föreskrift om det sätt, på hvilket R. o. Ad. representerar, inga andra förändringar derutinnan, än de af sjelfva luifvudgrunderna, synas fordra RiksStms enhälliga beslut etc.” Således har Const.Utsk. erkänt, att sådana ändringar af Ståndets representationssätt, som röra luifvudgrunderna för detsamma ej kunna ske utan de öfriga Ståndens hörande, på det sätt, som Reg.F. föreskrifver.
Detta liar 1810 års Const.Utsk. erkänt^ således det som var det första efter vår närvar, statsförfattnings inträdande.
Jag tror mig således lia visat, att våra gamla privilegier, och deribland särskildt slägternas representationsrätt såsom privilegium, icke kunna anses vara upphäfna genom nuvar.
Ridd.Ordn., sä vidt icke detta uttryckligen är åberopadt i sjelfva Ridd.Ordn.; alt ett sådant upphäfvande ej ens på denna väg, nemi. genom en Ridd.- Ordn., kan ske; och att man kan åberopa den tidens egna vittnesbörd, under hvilken denna Ridd.Ordn. tillkom, för alt ådagalägga, att denna åsigt då var gällande. Gr. Lagerbjelke, Gustaf:
Här bar blifvit ytlradt, att frågan om R. o. Ad:s organisation genom val vore en privilegiifråga, och jag tror, alt Hr Tham tillräckligen utförligt ådagalagt detta, men till hans historiska bevisning ber jag att få lägga några ord, hvarigenom jag tror mig kunna visa, att äfven vår närvar, grundlag så betraktar frågan.
Det stadgas nemi. i 12 § Riksd.- Ordn., att Ridd.Ordn. bör likasom öfriga Ståndsordningar vara i öfverensstämmelse med grundlagen författad.
Således betraktas Ridd.- Ordn. såsom en Ståndsordning.
Men alla de öfriga Ståndsordningarne anses af vår grundlag endast såsom ordningar, för hvad som ensamt angår Stånden.
Hvad som kan anses angå mera än ett Stånd ensamt, stadgas i Riksd.Ordn., deruti till och med förekomma stadganden om processioners gång m. m.
Ang:de de öfriga Stånden är äfven stadgadt, huru de skola väljas.
Hvarföre något sådant stadgande icke förekommer om sättet, huru R. o. Ad. skall representeras, har just sin grund deruti, att man anser detta vara en privilegiifråga, och stadgandet, att R. o.
Ad. infinner sig till riksdag och representeras enligt Ridd.Ordn., angår den form, hvarefter de pä Riddarhuset sammanträda.
Det är öfverlemnadt åt Ståndet sjelft att bestämma, huru de skola votera, antingen uti classer, eller som nu sker, per capita, men det är icke öfverlemnadt åt
Ståndet att bestämma sjelfva grunderna för dess representationssätt; ty i den händelsen hade denna väsendtliga fråga, i liket med alla andra, varit upptagen i grundlagen.
Detta är hvad jag velat tillägga till Hr Thams yttrande. 310 De.» 11 Sop t ernber.
Af åtskilliga yttranden, som här blifvit fällde, synes anledn. vara att förmoda, det något missförstånd äger rum om frågans beskaffenhet, hvarföre jag tager mig friheten alt i detta afseende yttra några ord.
Motionen afser egentligen, att R. o. Ad., i enlighet med den vid 1840 års riksdag yttrade gemensamma tanka, måtte genom valda ledamöter hädanefter representeras.
Detta innefattar en bestämd ändring i Ridd.Ordn., och måste således, enligt 41 § Ridd.Ordn., remitteras till Ridd.Utsk.
Härom äger icke eller något missförstånd rum, men motionen innehåller derjemte, enligt min tanke, en jemkning uti R. o. Ad:s privilegier, hvaremot den icke innehåller något förslag till ändring i grundlagen.
Som den icke innehåller något förslag till ändring i grundlagen, kan den icke komma att remitteras till Const.Utsk., hvarken på det ena eller andra sättet, hvaremot Ridd.Utsk. torde lika med mig komma att finna, att den innehåller någon jemkning i R. o. Ad:s privilegier, och således, enligt 114 § Reg.F., beror på samtlige RiksStms och Konungens bifall.
Ridd.Ordn. innehåller åtskilligt, som, enligt min tanka, är en tillämpning af R. o. Ad:s af ålder ägande privilegier ang:de dess representationsrätt. 1 § säger: ”På Riddarhuset äge hvarje introducerad ätt, efter den vid 1809 års riksdag stadgade nummerföljd, säte och slämma, på sätt denna Ridd.Ordn. föreskrifver.”
Delta innebär ett upprepande af R. o. Ad:s förnämsta privilegier.
Någon jemkning deruti skall naturligtvis komma att äga rum, i fall denna motion blifvcr bifallen, och således är, enligt 114 § Reg.F., tydligt, alt sjelfva slutet beror på samtliga Ståndens öfverensstämmelse och Konungens bifall.
Men frågan, huruvida ärendet kan komma under de andra Ståndens pröfning, bör af R. o. Ad. afgöras, först sedan Ridd.Utsk. inkommit med sitt utlåt. i anledn. af motionen.
Skulle R. o. Ad. då besluta någon så beskaffad ändring i representationssättet, som motionen åsyftar, då först bör nemi. målet öfverlemnas till de öfriga Ståndens behandling.
Emedlertid då motionären ingått i åtskilliga detaljer i afseende på verkställigheten af det förslag, han i sin motion framställt, men Ridd.Utsk. måhända skall finna betänkligt alt i ett eller annat afseende bifalla dessa detaljer, så får jag fästa uppmärksamhefen derpå, att hvad motionen i hufvudsaken åsyftar, är, att R. o. Ad. måtte, i enlighet med dess vid 1840 års riksdag yttrade gemensamma tanka, hädanefter komma att genom valda ledamöter representeras, och att Ridd.Utsk. således bör pröfva motionen i hufvudsaken, men bestämma detaljerna såsom Ulsk. sjelf finner lämpligast och på ett sätt, som kan vinna R. o. Ad:s bifall.
Jag har tagit mig den friheten att åter begära ordet, för att afstå från den begäran jag gjort om remiss af motionen till Const.Utsk., då jag blifvit upplyst, att en sådan icke kan äga rum.
Deremot förenar jag mig med de talare, som begärt, alt den skall blifva behandlad enligt 114 § Reg.F., på det sätt Hr Gr. o. Landtm, sjelf pröfvar lämpligt.
I fråga om remissen af Den 11 September. 311 motionen förenar jag mig fullkomligt med de talare, som tro, alt don bör ske till Ridd.Utsk.
Hvad sjelfva saken beträffar, så anser jag, att aldrig någon representation har blifvit på ett mera glänsande sätt utgjord, än det hvarpå R. o. Ad. nu representeras.
De utnämnas nemi. af Konungen, och ingen kan bättre än han, hvilken är rikets högsta auetoritet, hvilken har tillgång till de bästa råd, och hvilken är rättvisans högste handhafvare, afgöra, huruvida en person kan vara värdig att intaga en plats bland lagstiftarne i samhället eller icke.
Konungen en gång funnit en person värdig, anser jag att icke genom något slags beslut sådant kan häfvas.
Hvad det beträffar, att val skulle ske inom hvarje familj, så att de yngre skulle hafva rättighet att sätta sig emot den äldres val, så skulle det blott väcka split och oenighet.
Den äldste är af naturen den sjelfskrifne, och bland bröder har vanligen den äldste de mesta kunskaper.
Men det som hufvudsakligen, efter min tanke, talar emot detta förslag, är, att R. o.
Ad. är fördelad i 3 afdelningar, (ehuru hvar och en inom detta
Hus äger samma rösträttighet) nemi. grefvar, friherrar och adelsmän.
Då fråga blir om val, anser jag att val bör ske inom hvarje elass, emedan först och främst hvarje dass har olika titlar, och dessa titlar utgöra ungefär detsamma, som titlarne inom en officerscorps.
Den första af dessa classer, som utgöres af grefvarne är vidare jemförelsevis minst.
Dernäst kommer den andra classen, som äfven är mindre än den 3:dje, som således skulle få en öfvervägande majoritet.
Om nu valen skulle ske samfäldt, så skulle det ju häuda, att ganska få grefvar blefvo valda, och på samma sätt ganska få friherrar.
Detta vore ju inconseqvent och skulle afse, alt den classen, som kallas grefvar hade decimerat.
Detta finner jag vara ett ganska talande skäl.
Ehvad man än må tala om ingrepp i Adelns existens både inom och utom Huset, så tror jag likväl, att ingen Adel är bättre organiserad än den Svenska för närvar.
J påminnen eder, att ända till Gustaf I:s tid utgjordes Adeln endast af sådana, som fått sitt adelskap genom gammal häfd, d. v. s. genom makt och gjorda tjenster emot Staten, äfvensom jag tror, att en del blifvit nämnda af Konungen.
Så förhöll det sig ända till Erik XIV:s lid, hvilken Konung i många saker ägde en ljus blick.
Han ansåg, att Adeln i Sverige borde organiseras på samma sätt, som i andra länder, och sä uppkommo de två classerna grefvar och friherrar.
De första grefvarne voro, som Ilrnne veta, Brahe och Sture, och de första friherrarne, Leyonhufvud med några flera.
Derigenom fick Adeln en hållning.
Sedermera nämnde följande Konungar åtskilliga grefvar och friherrar, så att Adeln blef sammansatt af dels sådane, som tillhörde den af gammal häfd, och dels sådane, som nämndes af Konungen.
Sedan kom Gustaf II Adolphs Ridd.Ordn.
Det beslut, som då togs ang:de Adelns representationssätt, är så lika med det nuvar., som man kan begära på så olika tider.
200 år ligga nemi. emellan.
Jag tror ock, att Adeln för närvar, omöjligen kan på annat sätt sammansättas an den nu är sammansatt, utan att man uppväcker split och osämja. 312 Den 11 September.
Mänga hördes ropa på propos.
Frih. Cederström, Jacob: Jag får bedja R. o. Ad. om ursäkt, att jag ytterligare förlänger denna discussion, för att bemöta Gr.
Lagerbjelkes yttrande, att han från 12 § Riksd.Ordn. hemtade skäl att anse Ridd.Ordn. i likhet med de öfriga Ståndsordningarne, och att R. o. Adis sjelfva representationssätt borde hänföras till dess privilegier.
Det torde likväl blifva något svårt att ur privilegierna draga några stadganden om sättet för R. o. Ad:s representerande, annat än det negativa, att ingen som en längre tid vistats å utrikes ort och svurit främmande herrskap trohet, får vara representant.
Jag vill ytterligare erinra R. o. Ad., att den constitutiva 1809 års riksdag beslöt samma stadgande, sorn nu 12 § Riksd.Ordn. innehåller.
Skillnaden deri för R. o. Ad. och de öfriga Stånden, hvilkas ordningar jemväl skola vara i öfverensstämmelse med grundlagen författade, är den, att deras representationsform särskildt är i grundlagen upptagen, men i afseende på R. o. Ad. hänvisas till Ridd.Ordn.
Det torde icke vara för någons minne främmande, att R. o. Ad. ägde under början af vårt närvar, statsskick ett dubbelt antal emot de öfriga Stånden hvar för sig inom Utsk:n.
Detta fortfor till år 1815.
Ridd.- Ordn. blef likväl under åren 1810, 1812 och 1815 ändrad’.
Hvarvid likväl icke kunde göras någon sådan ändring, att 12 § Riksd.- Ordn. blef rubbad i och för Ståndets representation, men väl i afseende på antalet ledamöter i Utsk:n, och på samma gäng infördes votering per capita inom den.
Men redan vid slutet af 1809 års constitutiva riksdag infördes i Ridd.Ordn. omröstningssättet per capita inom R. o. Ad., som förut voterat uti classer, och delta skedde genom ändring uti Ridd.Ordn., utan medverkan af de öfriga Stånden.
Denna förändring var likväl direct ingripande i formen för Ståndets beslutande rätt; ty genom den gamla organisationen ägde minoriteten fullkomlig och laglig rätt att öfverrösta majoriteten i dessa classer.
Om man behagar considerera detta och att man den tiden förstod grundlagen och afsigterna med dessa stadganden rikligare än nu, då man söker specu lera sig in i deras tankar, som skrefvo lagen, bör man finna, att R. o.
Ad. äger att med Konungens samtycke om sin Ridd.Ordn. efter behag förordna, och sålunda ock genom den ordna sin representation.
Det villkor, att den skall vara i öfverensstämmelse med grundlagen, brytes icke, om endast antalet icke blifver sä inskränkt, att t. ex. icke finnes tillräckligt antal ledamöter för Utsk:n till det antal som grundlagen bestämt.
Då frågan i början syntes mig vara endast om remiss af motionen till Ridd.Utsk., eller de betänklighe ter, som deremot af vissa talare ansågos förekomma, yttrade jag mig icke om sjelfva saken, och jag hade icke eller nu ämnat göra det, om icke åtskilliga punkter i sjelfva den af Hr Rosenstjerna väckta motionen här blifvit af en högaktad ledamot framdragna och ansedda alt föranleda till grundlagsändringar.
I följd deraf - Den 11 September. 313 af utbeder jag mig att i största korthet få nämna några ord.
Visserligen hade det varit ganska väl, om denna frågas behandling hade kunnat uppskjutas lill dess man fått se, huruvida någon verklig utsigt vore förhanden till en i sin helhet förbätlråd nationalrepresentation ; men då det ligger i sakens natur, att utvecklingen af denna stora fråga omöjligen förr än vid slutet af riksdagen, om ens då, kan förekomma, och således R. o. Ad. derigenom skulle vara alldeles förhindrad att vidtaga de förbättringar inom sin egen organisation, som kunde anses af behofvet och Ståndets egen värdighet påkallade; så anser jag för min del ganska tjenligt, att denna fråga må komma under verklig och grundlig behandling i tid, och R. o. Ad. blifva satt i tillfälle, att derom fatta sitt beslut.
I motsats lill denne värde talare, Frih.
Palmstjerna, nödgas jag anse de af motionären föreslagna ändringar, i afseende på sjelfva valrättens utöfvande inom ätterna på aunat sätt, kunna leda lill det dermed åsyftade ändamålet.
Motionären har uttryckligen åt hvarje ätt bibehållit dess representationsrätt, derigenom att hvarje ätt får välja en elector, och att, om endast en person finnes inom alten, denne är sjelfskrifven elector, och deruti ligger den i privilegierna stadgade äldre representationsrätten förvarad.
Äfven uti l(52ö års af Guslaf Adolph utfärdade Ridd.Ordn. var stadgadt val inom ätterne.
Genom motionen åsyftas således ett återgående till den då godkända grundsatsen.
Något hinder i afseende å ättevalet förefinnes således efter min tanka alldeles icke för R. o. Ad., att låta Ridd.Utsk. ensamt behandla frågan, hvilken under denna synpunkt på intet vis kan anses röra de öfriga Stånden.
Men det är naturligt, att om, under Ridd.Utsk:s behandling af denna fråga, någon ytterligare utsträckning till förändring af Riddarhusets organisation skulle göras, hvilken kunde anses röra de egentliga privilegierna, så bör ämnet, enligt 114 § Reg.F., gemensamt med de öfriga Stånden behandlas.
Delta har jag ansett mig icke böra lemna oanmärkt, i anledn. af hvad här blifvit yttradt.
Ifall Hr Gr. o.
Landtm, icke anser några hinder möta för frågans remitterande till Ridd.- Utsk. i dess nuvar. skick, så kan det visserligen icke falla mig in alt söka göra ett vanmäktigt försök lill frågans bringande till ett annat resultat.
Jag vill för närvar, alldeles icke ingå i pröfning om nyttan eller nödvändigheten af den föreslagna förändringen, men deremot tager jag mig friheten att på det yttersta protestera emot frågans behandling såsom ett enskildt R. o. Ad:s mål.
Jag anser frågan vara af den mest ingripande grundlagsförändringsnatur och innefatta en bestämd förändring i sammansättnigen af våra riksdagar.
Här har blifvit åberopad den § i Riksd.Ordn., som stadgar, att R. o.
Ad. representeras på sätt Ridd.Ordn. före skrifver.
Om man af detta stadgande vill draga den bestämda slutsats, alt det skulle vara R. o Ad. mera än någon af de öfriga Stånden medgifvet att efter eget behag och godtfinnande con 2 H. 40 314 Den II September. slitaera sig, sä ber jag om ursäkt, att jag mäste vara af en ali» deles motsatt lanke.
Med, sora jag tror, minnet ännu någorlunda redigt från 1809 och dess tilldragelser, lager j»S mig friheten att lill den värde talaren, som varit af en fullkomligt olika mening med mig, hemställa, om här linnes något minne ifrån 1809, som kan ådagalägga, att de öfriga Stånden, oaktadt tidernas dävar. menlöshet, hade det stora förtroende till Adeln, att de handlöst ät densamma öfverlemnade att constituera sig efter behag, dä representationsrätten för de öfriga Stånden var sä uttryckligen utstakad.
Jag tror deremot, att man alldeles ieke kan härleda det åberopade grundlagsstadgandet frän någon annan anledn. än den, att det hade varit olämpligt att besvära grundlagen ännu ytterligare med liera ordningsstadgar, till hvilka jag anser höra, huru II. o. Ad. i anseende till sina närvar, förhållanden hör vara representerad.
Jag hemtar dessutom från stadgandena i Riksd.Ordu. icke någon annan slutsats, än att R. o. Ad. representeras på sätt som Ridd.Ordn. dä bestämde, och anser det alldeles icke vara detta Stånd medgifvet alL på annat sätt, än de andra, reconstrnera sig efter behag.
Vid lagars tolkning måste man taga sin tillflykt lill deras sammanhang med andra likartade bestämmelser, och då det fordras tvenne riksdagars sammanstämmande beslut, för att tillvägabringa någon ändring i de öfriga Ståndens organisation, så vore det ett högst besynnerligt förhållande om delta stadgande ej skulle gälla för R. o. Ad., eller om det, kan anses annorlunda, än som ett förbiseende hos lagstiftaren att omöjligen kunna förutsätta, alt fråga om ett sådant undantagsstadgande skulle kunna väckas.
Hr Tham och Gr.
Lagerbjelke hafva efter mitt omdöme så utförligt yttrat sig i saken, att jag lill lidens vinnande blott utbeder mig ali få instämma med dom.
När frågan återkommer skall jag söka att närmare utveckla mina äsigter i sjelfva saken.
En värd talare har, om jag fattade rätt, yttrat, att, när frågan återkommer från Ridd.Utsk., skulle liden vara inne att meddela den med de öfriga Stånden, för alt på sådant sätt fä den afgjord.
Jag har icke kunnat göra mig klart, huru dermed skall tillgå.
Jag ser icke huru denna grundlagsfråga kan komma lill de andra Stånden pä annat sätt än genom väckande af en särskild motion inom Consl.Ulsk.
Jag protesterar emot hela förslaget, som, enligt min tanke, är grundlagsvidrigt pä del sätt man nu söker tillvägabringa det.
Hvad den i förslaget förekommande beskattningen uppå R. o. Ad. angår, tager jag mig friheten fästa Ridd.Utsk:s uppmärksamhet på, huru cn likartad fråga genom Konungens beslut blifvit afgjord, nemi. att i beskattningsväg R. o. Ad. icke ägde någon rätt att besluta för sina medlemmar annorlunda än efter hvars och ens åtagande och goda vilja, hvilket var händelsen med det öfverklagade beslutet om capitationsafgiflen.
Då fråga för närvar, icke . är om sakens afgörande, utan blott om hennes förberedande behandling, skall jag inskränka mitt yttrande till frågan om remiss, hvilken bär varit omtvistad.
Dervid förekommer först, huruvida Den 11 S e p t e m b e r. 315 det är elt grundlagsärende, som behandlas, eller icke.
Vore det elt gmndlagsärende, sä hade motionen icke kunnat väckas inom Siandet; då kunde hon icke eller remitteras till Ridd.Utsk., utan skulle omedelbart väckas inom Const.Utsk. — Saken är icke ny.
Hon behandlades redan vid 1818 års riksdag, och om Ståndet tillåter mig att uppläsa några ord af dåvar.
Consl.Utskis betänk., ang:de denna sak, så finner raan tydligt, huruledes Const.Utsk. ansåg sig egentligen icke kunna taga befattning med denna fråga.
Const.Ulsk:s betänk, är af d. 12 Maj 1818; deruti säges följande: ”Efter att sålunda hafva i korthet yttiat sig öfver förslagen till rättelse och förbättring af nationalrepresentationen i de ofrälse Stånden”, (Det var således de ofrälse Ståndens representation, som egentligen var föremål för Utsk:s behandling, och skälet dertill var, att de ofrälse Ståndens representation är till en del beskrifven i Riksd.Ordn., hvaremot om Ii. o. Ad:s representation icke finnes något annat yttrande än del i 12 §, hvilket bär så ofta blifvit äberopadt, nemi. en hänvisning till Ridd.Ordn.
Utsk. fortsätter:) ”skulle utan tvifvel Utsk. lemna en pligt ouppfylld, om det ej tillika framställde sina åsigter ronde Frälseståndets representalionsform”.
Utsk. gjorde ett bestämdt förslag ronde de ofrälse Ståndens representationsrätt, och borde så göra enligt Riksd.Ordn.; men angalo Adelns representation yttrade det blott sina åsigter.
Jo, emedan vår representation är beskrifven i Ridd.Ordn., som icke utgör föremål för Consl.Ulskis behandling.
”Med bevarande af 11. o. Ad:s ursprungliga, från börden liemtade rättighet alt deltaga i nationalrepresentationen, blefve det, efter Utsk:s förmodan, ej utan inflytelse till riksdagsärendenas skyndsammare behandling, om denna rättighet utöfvades genom val, af hvarje ätt inom Ståndet, lill ett mindre antal representanter än ätter, och således liera ätter komme att representeras af cn fullmäktig.” ”Före riksdagen borde, i sådant afseende, behörigt val anställas; och ehuru derigenom representanternas antal förminskades, skulle likväl ingen förlora den honom, enligt Ridd.Ordn. tillerkända rättighet alt kunna blifva representant, ulan blott tillfället att vid hvarje riksdag personligen representera.
Denna visserligen stora förändring af Ridd.Ordn. torde, för utarbetandet af reglemenlariska delar, kräfva längre lid och noga eftertanka.
Endast grundernas framläggande ingick härvid i Utsk:s plan.” ”Utsk. underkastar det hela af sitt förslag R.
St:s benägna och upplysta ompröfvande, för den i grundlagen föreskrifua slutliga behandling; hvarjemte Utsk. får bifoga sä väl en dess ledamots, i sammanhang med delta ämne, ingifna anförande, som ock ett utdr. af prot., innehållande åtskilliga ledamöters reservationer.”
Denne ledamot var Frih.
Ehrenheim, hvars yttrande var fo gadt vid betänk.
När detta ärende d. 27 Maj 1818 förekom i Ståndet, yttrade Frih.
Ehrenheim följande: ”Const.Utsk. har endast superlicielt vidrört den delen af frågan, som angår R. o. Adis 316
Den 11 September. representationsrätt, i förmodan, att R. o.
Ad. ville i detta afseende infordra Ridd.Utsk» yttrande.”
Denne ledamot af Const.Utsk., sjelfva upphofsmannen till förslaget, omtalade, att det var sakens behandling inom Ridd.Utsk., som Const.Utsk. äsyftade.
Under öfverläggningen derom yttrade dåvar.
Anckarsvärd, Carl Henrik, följande: ”Jag vet ej, om jag misstager mig deruti, att jag anser Hr Påhlmans förslag, som endast går ut på, att, innan R. o. Ad., i hvad dess representationssätt vidkommer, fattar ett definitivt beslut, Ridd.Utsk. måtte höras, gerna kunna bifallas, enär detsamma ingalunda synes mig upprifva R. o. Ad:s nyss tagna beslut.
Jag kan ej annat än förena mig med honom, då jag tror det vara svårt för Const.Utsk., att i det som rörer detaljerna af R. o. Ad:s representationssätt afgifva något fullständigt förslag, och jag ser således ej något hinder, att betänk, i denna del öfverlemnas till Ridd.Utsk:s handläggning, men för öfrigt lill Const.Utsk. återremitteras.”
Med orden för öfrigt åsyftade, så vidt jag förstår, naturligtvis Frih. Anckarsvärd den delen af Const.Utsk» betänk., som angick de tre ofrälse Ståndens representation.
I afseende på ämnets uppgifna egenskap att vara en grundlagsfråga, anhåller jag alt få förena mig med Frih. Palmstjerna.
Lika med honom, anser jag saken beträffa en privilegiifråga, och således val höra behandlas af Ridd.Utsk., men ingalunda kunna afgöras eller föranleda tili någon ändring, med mindre de öfriga Stånden och Konungen dertill samtycka.
Att sätta i fråga någon remiss lill StatsUtsk.
, såsom här skett, anser jag så mycket mera olämpligt, som det skulle innebära en slags önskan eller anspråk hos R. o. Ad., att deras fullmäktige, i fall de valdes, skulle allena bland Stånden af Statens gemensamma medel betalas, hvilket väl icke kan vara någons mening.
Jag hemställer derföre, att R. o. Ad. måtte bevilja remiss lill Ridd.Utsk.
Det blifver sedan, när saken från Utsk. återkommer, tids nog alt lala om riktigheten eller oriktigheten af sjelfva förslaget.
Jag har endast begärt ordet, för att anmärka, att Gr.
Auckarsvärds sista yttrande måhända berodde på ett misstag om hvad af mig blifvit sagdt.
Jag hade nemi. visst icke yttrat, att liden för frågans hänskjutande till de öfriga Stånden vore inne, när betänk, från Ridd.Utsk. deröfver inkomme, utan tvertom ansett, att frågan i sitt nuvar. skick kunde af Ridd.- Utsk. och R. o Ad. ensamt behandlas; men att, i händelse, under Ridd.Utsk» handläggning deraf, någon större utsträckning skulle föreslås, som kunde föranleda att frågan borde anses ingripande uti privilegierne, hvilket nu, efter min förmening, ingalunda är förhållandet, densamma då, enligt 114 § Reg.F. borde behandlas äfven af de öfriga Stånden.
En värd ledamot har emot mig åberopat något yttrande från 1818 års riksdag, troligen i afsigt att derigenom vilja tillägga mig någon inconscqvens nu emot dä.