Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härigenom upkorume den olikheten, att dispositionsrätten af aflinge lös och fast egendom, öfver hvilken R. o. Ad. f. n. eger full lestamenlsfrihet, blefve beroende deraf, om egare hodde i stad eller på landet.
Upoffringen ä Ståndets sida vore således ingalunda obetydlig.
Men det oaktadt, skulle jag likväl anse, alt R. o.
Ad. icke bör motsätta sig denna upoffring af sin testamentsrätt, om dermed en förbättring i allmänhet af sladganderne, rör:de testamente, kunde, på säll jag förut nämnt, då fråga var om arfvejord å landet, vinnas.
Jag tror för den skull, att denna fråga bör sättas i sammanhang med frågan om lestamentsrälten i sin helhet så väl pä land, som i stad, och vågar derföre vördsammast anhålla om återremiss äfven af denna punkt.
Afven i fråga om denna punkt instämmer jag med den siste värde talaren deruti, att det är skäl, att, sedan en pirnkt af (örevartde Betänk, blifvit återremitterad, frågan i sin helhet bör återremitteras.
I synnerhet anser jag en sådan åtgärd lamp* lig, då här är fråga om upoffring ä R. o. Ad:s sida, och då det för den skull måste vara R. o. Ad. obelaget att tillkännagifva, på hvad vilkor den är benägen att göra en så beskaffad upoffring af sin vidsträcktare testamentsrätt, som här blifvit ifrågasatt.
Jag har således ingenting emot, att äfven denna punkt återremitteras, för att derigenom sälta LagUtsk. i tillfälle alt i eli sammanhang behandla hela frågan.
Hvad deremot angår Frih.
Rehbinders yttrande, så måste jag; uptaga en eller annan sats deri till vederläggning.
Frihm säger nemi., att det vore orättvist, att utvidga testamentsrätterf v stad.
Lisk. har likväl, enl. min lanke, tillfylleslgörande ådagalagdt nödvändigheten af en förändring i detta afseende.
Ifall af en gift persons död, måste den eflertefvande makan, enl. nu gällande testaments-lag för slätterne, utgifva, der barn lefva elter, i det närmaste halfva egendomen, ty äfven om den aflidne velat genom testamente tillförsäkra sin efterlenmade lefvande maka sin hälft i boel, så gäller detta testamente endast för J deraf.
Det är naturligt, att en näringsidkare i allmänhet icke kan hastigt beröfva» en stor del af sitt kapital, utan att sättas t nödvändighet ali inskränka eller nedlägga sin rörelse.
Af detta skäl har också vid flere Riksdagar inom BorgareSl. fråga blifvit väckt om en utvidgning af lestamentsrälten, och inom Utsk. hafva meningarne icke varit delade derom, all en sådan förändring vore lämplig.
Men del är icke allenast inom de näringsidkande klasserna, som en sådan utvidgning vore af behofvet påkallad.
Afven den ön - 74 Den 7 Juni f. m. skan liar uttalats, atl nian må kunna tillförsäkra en efterlefvande maka, med hvilken man delat lifvets fröjder och sorger, en tryggad utkomst, sedan man sjelf icke mera finnes till.
En stadsbo, som icke äger annat än ärfd fastighet i stad, äger f. n. icke rätt att åt sin maka lemna mera än {.
af denna egendom, der barn lefva efter, samt hälften, så framt andra inländska arfvingar finnas.
Jag hemställer nu, huruvida icke, om min maka öfverlefver mig, jag har mera benägenhet att Al henne lemna min förmögenhet, än åt en aflägsen slägtinge, hvilken jag måhända icke ens känner?
Utsk. föreslår deremot, på sätt R. o. Ad. hört sig nyss föreläsas, alt stadsbo af sin egendom skulle ega tält att bortgifva hälften, så vida barn eller bröslarfvingar finnas, men i annat fall alltsammans.
Ehuru man naturligtvis förutsätter, att hos en personskall finnas så mycken kärlek för sina barn, att han icke skäligen kan antagas vilja sätta dem på bar backe, har likväl för det lall, alt en far eller mor skulle ega så litet känsla för sina afkomlingar, att han eller hon föibisåge sin föibindelse atl se dem till godo, i Utsk:s förslag, liksom i de flesta andra länders civila lagstiftning, den föreskrift blifvit gjord, att man icke, så vida barn finnas, må vara berättigad, alt af sin egendom bortgifva mer än hälften.
Finnes deremot icke harn, så bör efterlefvande maka hafva lifligare anspråk på qvarlåleuskapen, än aflägsna slägtingar.
Det är denna ändring i nuvaride förhållanden, som Utsk. föreslår, och jag tror icke, att någon kan undgå alt finna, att den bör bifallas.
Den innehåller visserligen en inskränkning, i ett fall, af R. o. Ad:s testamentsrätt, men innefattar för ett annat fall en utvidgning i så måtto, alt R. o. Ad:s dispositionsrätt öfver sin ärfda förmögenhet i städerne blefve friare.
Den inskränkning deremot, som R. o. Ad. korame att vidkännas i sin testamentsrätt, skulle bestå deruti, atl af förvärfvad fastighet eller lösören, tillhörande dem, som bo i stad, icke skulle få bortgifvas mer än hälften, om bröstarfvingar finnas, och alltsammans, om sådana icke finnas.
Tager man nu i betraktande det förhållande, att flere bland R. o. Ad:s medlemmar ega ärfd förmögenhet, än förvärfd, så torde man också finna, alt inskränkningen å ena sidan någorlunda motväges af utvidgningen å den andra; och jag tror för den skull, att då man kan vinna en förbättring i testaments-lagstiftningen i sin helhet i så målto, att icke olika samhällsklasser skulle lyda under olika lagar, så förefinnes skäl att göra den ifrågavartde upoffringen, dervid jag likväl ej undrar på, om vid detta medgifvande fästes det vilkor, att det ändamål, som R. o. Ad. hufvudsakligen afser, eller en jemkning af testamentsrätten i jordbrukarnes intresse, jemväl blifver vidtagen.
.lag motsätter mig följaktligen, för min del, icke den här framställda begäran om återremiss; men jag har ansett mig böra utveckla de grundsatser, som uttalas i förslaget, till genmäle å hvad Frih.
Rehbinder anfört.
Ehuru, för sin del, medgifvande en återremiss, har Gr.
Sparre yttrat åtskilligt till försvar för ifrågavar:de förslag.
Han har påstått, att för en näringsidkare skulle det vara högst nyttigt, om testamentsrätten i stad hlefve ytterligare utsträckt.
Den 7 Juni f m.
75 än den nu är.
Gr:n torde dock erinra sig, att f. n. åtnjuter den efterlefvande maken i giftorätt hälften af egendomen, vare sig lös eller fast, och det torde vara tillräckligt.
Skulle likväl näringsidkarne anses böra hafva ännu större förmåner, hvilket jag dock anser öfverflödigt, så kunde jn detta ske på det sätt, att den efterlefvande makan tillerkändes disposition öfver egendomen, men icke full egauderätt, hvilket sednare, enl. min tanka, vore högst obilligt och verkligen vådligt.
Sparre har äfven yttrat, alt efterlefvande maka borde tilldelas mer än hon äger i giftorätt enl. stadsrätt, på det hon mätte få större auledn. bidraga till boels förkofran och tilltagande i välstånd, än lion, vid nnvar:de förhållanden, äger; men månne icke giftorätt och sålunda äganderätt till halfva boet härvid är tillfyllestgörande?
Den slösande maka, som anser detta otillräckligt, och till följe deraf vanvårdar boet, förmår ingalunda all göra det bättre, genom utsigt att erhålla alltsammans.
Del vore den aldra största orättvisa, om, när barn finnas och fadren medfört förmögenheten i boel, modren skulle kunna få mer än hälften deraf.
Hon kan, ora än gammal, gifta om sig, såsom erfarenheten visar, då i dessa dagar en 72 års gammal enka med stor förmögenhet gifter sig med en 22 års yngling.
Om hon, som lärer erhållit denna sin >gendom i giftorätt med sin förste man, dervid erhållit mera än hälften, sä skulle nemi. alltsammans komma hennes nye, ungdomlige älskling lill godo, hvilket vore högst orättvist och lill skada för hennes harn, eller andra rättmätiga arfvingar.
Detta exempel ådagalägger, ali inskränkning i teslamentsrätten vore vida nödvändigare och bättre, än utvidning deraf.
Sparre har ytterligare sagt, alt föräldrar, som hafva barn, i allmänhet icke gerna kunna komma att begagna sig af denna utvidgade teslamenlsfrihet.
Jag anser, att så hör vara, men tror dock, alt en utsträckt lestamentsfrihel i delta fall skulle lägga hyende under lasten; ty jag vill icke, alt man skall stifta lagar så, att de, som icke hafva hjetta för sina harn, kunna begagna sig af lagen, för alt begå orättvisor.
En sådan utvidgad rättighet skulle obestridligen upmuntra mången, att genom kryperi och lismande locka sig till eli testamente på deras bekostnad, som vandra sin väg ärligt och rätt fram, ulan alt hvarken krypa eller lisma.
Vi hafva haft många exempel på sådana förhållanden.
För omkring tjugu år sedan dog en person, mycket rik; han lydde under landsrätt, och egde således oinskränkt testamentsrätt öfver sin egendom, med undantag af arfvejorden.
Denne man hade 3 älskvärda döttrar, men det oaktadt borttestamenterade han största delen af sin egendom, som mest var förvärfvad, ål kreti och pleti, görande sina döttrar nära nog arflösa.
Jag hemställer, om del är rätt och klokt, alt genom en obillig lag lemna makten i händerna på onaturliga föräldrar, och sålunda mången gång medföra flere sådane uselheter, som den jag nu omnämnt.
Lyckligtvis var något formfel begånget i sjelfva testamentet, så att döttrarnas arf ändock blef ganska betydligt.
Troligen finnes här flere bland Riddarhusets ledamöter, som erinra sig den händelse, jag nu tagit mig friheten påpeka. 7« Den 7 Juni f. m.
Jag fortfar alt yrka ålerremiss af Betänk, i sin helhet, och anhåller vördsamt, att dessa mina anmårkntr måtte lill LagUtsk. få medfölja.
Propos. till bifall å förevartde ponkt blef härefter framställd och besvarad med Nej; hvarpå äfven denna punkt, till följd af de deremot gjorde anmärknrr, återremitterades.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde, från Utskm inkomne Utlåt., Betänk, och Meni., nemi. från Stats- Utskottet:
JYs 124, i anledn. af väckt motion om förändring i nu gällande stadganden, i afseende å det åtskilliga af Kongl.
KammårR:ns tjenstemän tillkommande anmärknings- och aktorats-arfvode.
JYi 125, i anledn. af väckt motion, ang:de rättighet för åbo erne å åtskillige Wisingsö skolegodshemman, att få desamma till skatte lösa.
JYi 126, i anledn. af väckt motion om förändring i tiden för hållande af upbördsstämmorna å Oland.
JYs 127, i anledn af väckt fråga om försäljning af en del Kronans egendomar.
JYi 128, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring i tiden för utgörande af den till Marstrands kyrka och skola anslägna kronobonden i Tjörns härad.
JYi 129, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring i Kongl. Förordn. d. 16 Okt. 1723, ronde Presterskapets i Skåne upbörd.
JYi 130. i anledn. af väckte motioner, ang:de dels bestämmande af vissa vilkor, för vinnande af dispositions- och jordeganderält till de s. k.
Kyrkohemmanen i Halland, dels ock om rättighet för åboerne ä de inom Götheborgs stift varande mensalhemman, att få desamma till skatte lösa.
JYs 131, i anledn. af väckt motion, ang:de uphörande af Kro nans återlösningsrält till de s. k.
Trippiska hemmanen i Halland m. m.
JYi 132, i anledn. af erhållen återremiss å Betänk.
JYs 19, ang:de uplåtelse på viss tid, åt enskild man, af en Kongl. Maj:t och Kronan tillhörig, intill Kongl. Operahuset i Stockholm angränsande tomt.
JYi 133, i anledn. af erhållne återremisser å Utlåt.
JYi 56, ang:de K. M:s Nåd.
Propos. om eftergift, till förmån för Carlstads stadsförsamling, af Kronans rätt till ett efter Näringsidkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf.
Den 7 Juni f. m 77 »tys- 134, i anledn. af erhåltne återremisser å Ullåt. »tys 57, ang:de K.
Propos. om eftergift till förmån för Upsala stads Borgerskaps-, Gubb- och Enkhus-inrätlning af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabelh Bång och Jungfru Christina Lundström. »tys 135, i anledn. af K.
M:s serskilda Nåd.
Propos:r om anslags beviljande, dels för upförande af nya lärohus i Wexiö och Wisby, samt utvidgande af skolhuset i örebro, dels ock för anskaffande af läroverksbyggnad åt Nya Elementarskolan i Stockholm.
Banko-Utskottet: »tys 34, med förslag till reglering af Bankens lane- och krediliv-rörelse.
M 35, öfver väckt motion om serskilda bestämmelser i afseende å låns beviljande från R.
St:rs Bank emot pant af fastigheter inom Kinne, Kinnefjerdings och Loske härader.
JU 36, öfver väckt motion, att Diskont-Verken malte öfvertaga Kommissions-befattning med diskontlån; samt 'V? 37, med hemställan, att den i Banken inrättade serskildta anstalt för besörjande af fastighets-lånekommissioner måtte fortfarande varda bibehållen.
Med tillkännagifvande att Frih. Åkerhjelm, Claes, som blifvit utsedd till Suppleant uti Serskildta Utsk., återlemnat, sin Riksdagsmanna-pollet, anmodade Hr Gr. o.
Hrr Elektorer att utse en Suppleant i nämnde Utsk. i st. f. Frih.
Åkerhjelm. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 3 e. m.
In fidem protocolli, albert Munck. / 78 Den 7 Juni e. m.
Onsdagen den 7 Juni 1854.
Plenum kl. J 6 e. m.
Justerades 2:ne prot.utdr. för förmiddagens plenum.
Silfverskjöld, Carl Otto, inlemnadt sålvdande Mern.:
Dertill nödgad af enskildta vigtiga göromål, får jag inför Högl. R. o. Ad. härmed äran afsäga mig förtroendet att vara ledamot, så af Riddarh.- som Rev.Utsk.; anhållande derjemte vördsamligen, alt Högh Ståndet behagade tillåta mig fortfarande vidblifva min Riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i Bevilln:s- och en ledamot af Riddarh.Ulsk., efter Frih. Silfverskjöld.
Föredrogs ånyo Hr Prytz’s, Lars Adolf, den 20 sisth Maj f. m. på bordet lagda motion, i fråga om dels skärpta ansvarsbestämmelser för brott emot Tullförfattningarne, dels utvidgade rättigheter i tjensten för Tullbetjeningen; vid hvilken motions föredragning, den 1 dennes, fråga, huruvida remiss derå borde medgifvas, hade upslått och blifvit bordlagd..
Lagerbjelke, Gust.: R. o. Ad. bar vid alla tillfällen, då motioner blifvit väckta på grund af 56 § Riksd.-Ordn., varit ganska noga med tillämpningen af denna §, så att R. o. Ad. icke medgifvit dess åberopande, då den icke varit fullt tillämplig.
En värd motionär har vid detta tillfälle sagt, att sedan R- St. numera beslutat nedsätta tullafgifter i allmänhet, så' skulle derigenom retelsen till försnillning vara förminskad, och med anledn. deraf föreslår han skärpta kontroller.
Om detta skulle kunna vara anledn. till motionsrätt, så skulle man lika väl kunna säga, att sedan R.
St. numera borttagit införselstullen på ved, och således retelsen till skogsåverkan förminskats, så borde äfven i anledn. deraf motion kunna framställas lill förändring i skogsordningen.
Ad., huru man skulle betrakta en sådan motion.
Den nu ifrågavar:de är, så vidt jag kan förstå, af samma beskaffenhet, och jag hemställer derföre vördsamt, att motionen måste blifva lagd till handlingarne.
Jag kan alldeles icke in stämma méd Gr.
För det första får jag säga, att jag icke har fått den erfarenhet, som Hr Grin, att R. o. Ad. icke har ådagalagt någon sådan noggrannhet och iakttagit en sådan tolkning
Den 7 Juni e. m. 79 af 56:te §:ti Riksd.-Ordn., som Hr Gr:n antydt, nemi. så, ali R. o. Ad. icke skidle tillförene raedgifvit en motions väckande, då ett ärendes fnilständigande sådant fordrat, elier då det synts varit af behof, att göra tillägg till redan fattade beslut. R. o. Ad. liar tvertom varit ganska liberalt i afseende på tillåtelsen att väcka nya motioner, oell sannerligen synes mig också, som skulle nedsättningen i 56 § vara ganska rymlig för nya motioners väckande.
Jag skulle också hålla före, alt i detta afseende liar motionären visst icke emot sig något stadgande i Grundlagen, som hindrar uptagandet af hans motion.
Liknelsen med borttagande af tullen pä ved är mycket haltande, såsom det vanligen går, när man söker liknelser långväga boil ifrån.
Jag kan icke heller med Gr:n finna, att det ligger någonting orimligt i Hr Pryfz motivering.
Jag instämmer tvertom fullkomligt med Hr Prytz i den meningen, att så länge tullsatser äro obilligt höga, sä kan man icke utöfva en sådan stränghet, som vederbör, för att få tullförfattningarne fullkomligt efterlefda; men i samma stund som lullsatserne blifva sådane, att dev af allmänna opinionen gillas, sä anser jag det vara ett större fel, en större öfverträdelse alt bryta emot sådane tullbestämmelser.
Derföre instämmer jag till alla delar med Hr Prytz derutinnan, alt det nu kan blifva skäl att skärpa kontrollerna för Tullföi-fattningarnes noggranna efterlefnad, och likaledes att skärpa straffen för deras öfverträdelse.
Dessutom blir tillfälle att tala om motionens detaljer, sedan den varit behandlad af Ulsk., och detsamma deröfver afgifvet Utlåt.
Jag anser alt del vore i högsta måtto illiberal! emot den värde ledamoten, som har väckt förslaget och som, sjelf utmärkt genom sin mångåriga verksamhet i tullstatens tjenst, säkerligen har tänkt sig noga för, att icke göra ett förslag, som vore förkastligt eller icke välbetänkt, om R. o. Ad. skulle neka den begärda remissen.
Jag anhåller således, alt R. o. Ad. ville till vederbörligt
Ulsk. i emittera Hr Prytz’s motion.
I motsatts till den siste värde talaren, instämmer jag med Gr. Lagerbjelke.
Jag anser icke, ali de beslut, som R. o. Ad. eller äfven R.
St. i afseende på tulllagstifiningen fattat, på något sätt gifva anledn. till att förutsätta skärpande af de straffbestämmelser, som f. n. finnas.
Det är ännu obestämdt, huruvida R.
St:rs beslut komma att erhålla kraft af Lag, så att derigenom verkligen upslår en friare tull-lagstiftning.
Jag kan icke kalla en friare tull-lagstiftning någon annan, än den, hvarigenom alla förbud borttagas.
Hvad beträffar nedsättning på en eller annan tullsats, så kan den väl icke anses vara så ingripande, att den kan rubriceras såsom en friare tull-lagstiftning, ulan det vore då endast uphörande af de nuvande förbuden, som borde ängses kunna kallas för en friare tull-lagstiftning..
Dessa förbud äro icke beroende af R.
St., utan af K. M., och förrän förbuden borttagas, kan man icke säga, att vår tull-lagstiftning har blifvit friare än förut.
Derjemte synes mig, att innan man vidtager lagstift - 80 Den 7 Juni e. m. ningsålgärder, man bör hafva någon grund för desamma, någon erfarenhet alt bygga på.
Man bör väl snarare tro, att när man öfvergått på en friare lagstiftning, då varor få komma in, som förut varit förbttdna, så skulle derigenom retelserna lill brott minskas.
Således måste brotten blifva långt mindre, än de förut varit.
Då först kan man se, huruvida denna lagstiftning i afseende på bestraffning af dessa brott är riklig eller icke, sedan man vunnit någon erfarenhet af brotten under en sådan friare lagstiftning.
Således anser jag, att äfven om motionen hade varit väckt vid Riksdagens början, så hade man icke dervid bordt fästa något afseende, förr än man haft någon erfarenhet om, huruvida en skärpning af tullförfattningarne i afseende på öfverträdelser af desamma, till följd af deras mera liberala beskaffenhet, blifver nödig eller icke.
En sådan erfarenhet kan man icke vinna, förr än till näslk.
Ständers sammanträde.
Ur denna synpunkt anser jag motionen vara för tidigt väckt, och derjemte anser jag den icke hafva det sammanhang med tull-lagstiftningen, som 56 § Riksd.-Ordn. fordrar för rättigheten att väcka motionen efter motionstidens slut.
.lag anhåller alltså, att motionen må läggas till handlingarne.
För min del har jag aldrig trott, att tullafgifternas nedsättning skulle göra skärpta kon troller öfverflödiga.
Så länge något är att vinna genom oloflig införsel, vare sig mot förbud eller för alt undgå hög tull, komma försök ali göra oloflig vinst jemväl att fortsättas.
Jag anser derföre skärpta kontroller nödiga i alla händelser.
När jag nu ser en man med andra åsigter än mina, ronde tull-lagstiftningen i allmänhet, likväl vara i afseende på kontrollerna af samma mening, som jag, så finner jag mig deraf styrkt i min tanka.
Här säges att inga oförmodade händelser inträffat, hvilka kun nat föranleda lill motions väckande.
Det kommer derpå an, hurudana förhoppningar hafva under innevar.
Riksdag varit hos en hvar serskildt.
För mig har det varit alldeles oförmodadt, att Sveriges Ständer skulle nästan enhälligt uphäfva ett hushållningssystem, som är urgammalt i Riket.
Således skulle jag tro, ali för landels innebyggare öfverhufvud och. stadsmannanäringars idkare isynnerhet har intet varit mera oförmodadt, än alla förbuds borttagande och tullafgiftens allmänna nedsättning.
Gr- Gyldenstolpe har sagt, att omän R.
St., för deras del, hafva beslutat förbudens borttagande, så har likväl
Konungen icke dertill gifvit sitt samtycke.
Jag känner visserligen Konungens rätt att förbjuda införsel af varor, på hvilka R.
St. hafva bestämt tullsalserna allt för lågt.
St. i allmänhet nedsatt lullafgifterna på varor af större betydenhet, hvilkas införsel hittills varit medgifven, och då det är ovisst om tullsatserna på de hittills förbjudna äro tillräckliga, så och enär Konungen icke lämpligen kan förbjuda införsel af dem alla, så är det gifvet, att förbuden också komma att till en stor del försvinna.
Här säges äfven, att man skall förvärfva erfarenhet först innan man kan befatta sig med förändringar.
— — Detta Den 7 Juni f. m. 81
Detta anförande blef härvid afbrutet genom ankomsten af Hr Stats-Rådet m. m., Nils Fredrik Wallensteen, som, å K.
M:s höga vägnar, aflemnade 5 Dess Nåd. Propos:r och en Dess Nåd.
Sedan Hr Stats-Rådet blifvit utbeledsagad, återupropades och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Gyldenstolpe har sagt, att erfarenhet alltid bör vara förvärfvad om nyttan af en förändring, innan denna af R.
Jag tror icke, att någon större erfarenhet om tullväsendet kan vara behöflig, än den, Hr Prytz innehar, och hvilken är både vidsträcktare och långvarigare, än den någon af oss eger, om somliga af oss ens ega någon.
Man har sagt det icke vara nog samband mellan denna motion och de af R.
St- om tull-lagstiftningen fattade beslut, Tor att kunna tillämpa föreskrifterna i 56 § Riksd.-Ordn.
Deri uptagas tre serskilda grunder, nemi. ”redan fattade beslut;” sådane finnas; ”redan uptagna ärenden”, hvilket äfven kan tillämpas på detta förhållande, och ”under Riksdagen inträffade händelser.”
Dessa äro här just de betydliga förändringar i tull-lagstiftningen, hvilka, om de gå i fullbordan, måste hafva högst väsendtligt inflytande på våra näringar.
Att vänta på den ifrågasatta erfarenheten skulle vara, att till nästa Riksdag upskjuta frågans afgörande, hvilket ej torde vara helsosamt.
Jag tillstyrker derföre remiss af Hr Prytz motion.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. å ifrågavande motions remitterande till LagUtsk., och sedermera hemstälde, om R. o. Ad. ansåge densamma böra läggas till handlingarne, blefvo dessa propos:r besvarade med blandade Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att motionen remitterades till LagUtsk., samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga
Föredrogs K. M. nyss ankomna Nåd.
St., ang:de ändring i 85 § Reg.-Formen, i afseende på TryckfrihetsFörordn:s egenskap af Grundlag, äfvensom, i sammanhang dermed, uti åtskilliga §§ i Reg:s-Forraen och Riksd.-Ordn.
Sedan denna Nåd.
Propos. blifvit upläst, förklarade Hr Gr. o.
Landtm., att densamma, till följd af föreskrifterne i 81 § Reg.- Formen och 29 § Riksd:s-Ordn., borde genast till Coust.Utsk. remitteras.
Då jag förnimmer, att den Kongl.
Propos:n nu genast varder remitterad till Utsk., så ber jag att få beledsaga den med några ord.
Detta yttrande blef härvid af Hr Gr. o. Landtm, afbrutet med erinran att derest Frih.
Raab önskade, att den Kongl.
Propos. må hvila på bordet, något grundlagsenlig! hinder deremot icke mölle, 8 H. ^ 6 s? Den 7 Juni f. m. men all det, genom de af Hr Gr. o. Landlm. nyss åberopade grundlags §§, vore förbjudet, att uptaga densamma lill öfverläggning, innan Coust.Ulsk. derom afgifvit silt Utlåt.
Sedan härefter Frill.
Raab anhållit om ursäkt för silt förbiseende af grundlagens föreskrift, förklarade Hr Gr. o. Landtm., att då bordläggning icke blifvit begärd, den Kongl Propos. genast komme att lill Const.Utsk. remitteras.
Föredrogs och begärdes på bordet, K.
M. denna dag ankomne Nåd Propos. lill R.
St., ang:de ifrågaställdt utbyte af Kronan tillhörig jord emot enskild mans jord. i och för utvidgning af Andra Lif-Grenadier Reg:tets lägerplats, Malmen.
M. denna dag ankomna Nåd.
Si., i fråga om afsöndring af jord från f. d. Korporals-bostället vid Skånska Hussar-Reg:tet Husie, till utvidgande af Husie församlings kyrkogård inom Malmöhus län, yttrade Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Jag hemställer, om R. o. Ad. vill höra den Kongl. Propos. upläsas, eller om vi ej kunde få remittera benne ulan upläsning.
Lagerbjelke, Gust.-.