Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber att till prot. få tillkännagifva, att jag finner mig förhindrad att deltaga iden förestående voteringen, emedan frågan på så sätt kommit i ett olagligt skick, att Exped.Utsk., emot gällande former och hittills iakttagen praxis, afgifvit förnyadt utlåt., innan första förslaget kommit samll.
Stånden tillhanda.
Lika med den sisla värda talaren får äfven jag förklara, att jag af det uppgifna skälet icke kan deltaga i voteringen.
I öfrigt instämmer jag i det yttrande Frill.
Cederström, Anders, sednast afgifvit.
Äfven jag förenar mig i hvad Gr.
Horn yttrat, och anser mig i anledn. af den begångna oformligheten icke kunna deltaga i voteringen.
Instämmande med Gr.
Horn, anhåller jag få tillkännagifva, det jag, af samma skäl, som Hr Grefven anfört, finner mig icke kunna deltaga i voteringen.
Gr. Löwen, Axel, Frih.
Stael von Hollstein, F a - Den 9 Januari f. m. 49 Fabian Wilh., och Gr. von Seth, Bror, förenade sig med Gr.
Efter nu företagen votering, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer:
Nej — io.
H. It. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 3 e. m.
Lördagen den 9 Januari 1841- Plenum kl. 6 e. m.
Justerades 2 prot.utdr. för denna dog f. m.
Upplästes till justering och godkändes nedannäranda ExJ ped.Utskis förslag till It.
St:s und. skrifvelse;- till K. M,, nemi.:
N:o 187, ang:de ändring i K. förorda, den 2^ Aug. i8i3 emot fylleri och dryckenskap; N:o 188, ang:de sättet för utgörande af städernes, utom Stockholm, inqvarteringsbesvär, samt om en jemnare och rättvisare fördelning deraf; N:o 18g, ang:de ett tili R.
St!s granskning öfverlemnadt förslag till ny inqvarterings-ordning för Stockholms stad; N:o 190, ang:de statsanslag för en pharmaceutisk läroanstalt; N:o 192, ang:de sättet för besvärs anförande emot beslut i frågor om brott emot polis-författningarna; N:o ig3, i fråga om vissa förmåners beviljande för innevånarne inom Wester- och Norrbottens län ; N:o 194, ang:de försäljning till skatte af Kronansendel fisken m. m.; N:o 195, angtde
Amiralitets-krigsmanscassan tillagd rätt att uppbära de vid vacancer inom sjöstateu under liggetiden besparade löner.
Upplästes till justering Exped.Utsk:s förslag till und. 19 H. 7 Den 9 Januari e. m. skrifvelse N:o 196, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om pensioner åt f. d. Slalsråden Hrr Frih.
Hård.
Derjemte upplåstes Exped.Utskts mein N:o 26, med öfverlemnande af förenämnda förslag N:o 196.
Förslaget N:o 196 blef derefter af R. o. Ad. godkäudt.
Vidare upplästes till justering Exped.Utsk:s förslag N:o 191 till und. skrifvelse till K. M., angtde vidtagna förändringar uti båtsmansroleringens utgörande å landet.
Med förbigående af ingressen af expeditionen, som innehåller att de med bålsmansroteringen å landet förenade åligganden äro så tryckande, att all lindring, sorn i delta roteringsbesvär kan utan våda för Staten beredas, bör komma rotehållarne till godo, och hvilket ej är med verkliga förhållandet öfverensstämmande, men som möjligen står i betänk, och derföre här blifvit intaget, vill jag gå till del öfriga af expeditionen.
Vid slutet af första perioden, der det är frågan 0111 att Kronan skall öfvertaga vissa utrednings-persedlar, står del, att ”R St. ansett skäligt, alt de köjer och täcken, sorn mäste åtfölja hvarje båtsman vid uppfordringen, böra vid den, efter en sådan skyldighets öfver’t agni) de af Staten, först inträffande uppfordring, och utan vidare anspråk å den ena eller andra sidan, till Kronans förråd öfverleiur.as.” Jag skulle tro, att de persedlar, som här äro i fråga, böra vara i brukbart skick, och att det är så mycket angelägnare att detta förbehåll här införes, som det i ett annat fall kunde hända,att icke annat än gamla trasor blefve afförda till Kronans förråder.
Vid slutet af expeditionen förekommer ett yttrande, sorn står i rak strid med 80 §:n Reg.Ftn.
Der står nemi.: ”R.
St. föreslå, örn icke till rotehållarne kunde göras nådig fiamslälluing, huruvida de skulle vara hugade att ingå conlract om båtsmans-beklädnadens öfvertngande af Kronan, emot vissa årliga afgifter af rotehållarne för hvarje särskild persedel; dock alt contracten ställdes på vissa, ej alltför mångå är, och upprättades på grund af frivillig öfverenskommelse särskildt med hvarje rote och utan alt någon rotehållare kan åläggas att ovillkorligen, och derest han ej finner conIractet för sig förmånligt, deruti ingå.”
Ordet ”kan,” som jemväl blifvit anmärkt af reservanten inom Ulsk., står i strid emot 80 §:n Reg.F:n, sorn tydligen bestämmer att förändringar uti indelningsverket kunna, nied K. M:s och R.
St:s sammanstämmande beslut, äga rum.
Ordet rotehållare är oriktigt, och bär, då conlractet med hvarje rote skall uppgöras, uteslutas.
Jag skulle derföre tro, alt, om ordet "kan” förändras tili må, de sista raderna finge följande ordalydel - Den 9 Januari e. m. se: ”oell utun att någon af deni må åläggas all ovillkorligen, oell derest lian ej finner contractet för sig förmånligt, deruti ingå.’’ Genom en sådan förändring tror jag att expeditionen Liefve riklig oell anhåller således om återremiss af Exped.Utsk:s ifrugavar. förslag till lind. skrifvelse.
Sprengtporten, Jac. Wilh.: De anmärkn:r, som Frih.
Cederström framställt, rör:de den nyss upplästa skrifvelsen från Exped.Ulsk., innebära ej blott ett klander af de motiver eller raisonnemenler, som Stats- och Ekon.- Ulsk:n i denna fråga anfört, utan utgöra eli förslag, som i väsendtlig mån, så vidt jag fattat Frih;ns framställning, modifierar hvad R.
Jag hemställer till R. o. Ad:s ompröfvande, om det låter sig göra, då R.
St. redan fattat sitt beslut, att vid expeditionens uppsättande intaga helt andra ordalag, än de i besluten begagnade och tillägga nya ord.
Hvad beträffar Frih:ns anmärka., att ifrågavar. skrifvelse skulle stå i strid emot 80 §:n Reg.F:n, och att R.
St. beslutat en förändring i indelningsverket, derigenom att R.
St. öfverleninat till K.
M. alt med rolehållarne ingå contracter om beklädnads-persedlars öfverlagande af Kronan, så tror jag ej, att sådant strider emot nämnda §.
Visserligen är del R.
Sl:s rättighet, alt jemte K. IM. i dessa frågor besluta, utan rotarnes hörande; men jag kan ej heller inse, att det kan vara R.
St. förment, att såsom ett villkor för deras beslut äfven antaga alt sådant sker under förutsättning af rotarnes bifall.
Jag får således på dessa grunder tillstyrka bifall till ifrågavar Exped.Utsk:s skrifvelse.
Jag har alldeles icke begärt borttagande af ord och meningar, för att förändra R.
St:s beslut, utan blott för att ställa skrifvelsen i öfverensstämmelse med våra grundlagar.
Jag kail ej förmoda, att i beslutet något ord linnes, som står i rak strid emot dessa grundlagar.
Den siste värde talaren liar ansett, att den af mig klandrade frasén: ”ulan alt någon rotehållare kan åläggas” <5tc., ej voje olaglig, men han måste väl dock medgifva, att det är högst olämpligt, alt R.
St. framkomma lill Regeringen med en sådan skrifvelse, och då jag anser den vara i rak strid emot 80 §:n Reg F:n, sä vidhåller jag min anhållan 0111 återremiss af skrifvelsen, på det att den må blifva ändrad i öfverensstämmelse med grundlagarna, samt hvad om öfverenskommelse!' inom rote skall iakttagas.
Jag tager mig friheten hemställa, om icke Hr Landtm, skulle vilja tillåta, att det betänk.
, hvarpå denna expedition grundar sig, finge uppläsas, för att jemföras med ordalagen i Exped.Ulsk:s förslag, då Ståndets ledamöter blifva i tillfälle att bedomina, huruvida en sådan förändring, som Frih.
Cederström föreslagit, möjligen må kunna äga rum.
Då likväl sådant för närvar. 5a Den 9 Januari e. m. skulle föranleda till alltför mycken vidlyftighet, så anhåller jag, att expeditionen måtte få hvila på hordet till nästa plenum.
Gr. Frölich, David, förenade sig med Frih. Sprengtporten.
N:o igi blef i anledn. häraf hvilande på bordet.
Ånyo föredrogs StatsUtskts sedan den 29 April 1840 på bordet hvilande utlåt.
N:o 78, i anledn. af R.
Sits revisorers åren 1835, 1837 och i83g afgifna berältelser, angtde förvaltningen af mötes- och trosspassevolance-fonderna.
Hr Peyron, Gustaf Abrah., nppläste följande: H.
StatsUtsk. har afgifvit utlåt.
N:o 78 i anledn. af R.
Sils revisorers åren 183S, 1837 och i83g afgifna berättelser angtde förvaltningen af mötes- och trosspassevolance-fonderna, derutinnan Utsk. föreslår, att, i den händelse mötespassevolance-afgiften komme att med sisth år upphöra, R.
M:s fria disposition måtte Öfverlemna den nya mötespassevolance-fonden, att gemensamt med de 2!ne äldre fonderna, efter K.
Mts nåd. godtfinnande, användas för behof, hvilka redan af dessa tillgångar fyllas och vidare kunna uppkomma i och för armee'us vapenöfningar, med und. anhållan, att K. M., till undvikande af alla vidare lånetransactioner omförmälda 3:ne cassör emellan, täcktes anbefalla deras sammanförande till en enda fond, hvilken, i likhet med alla andra af allmänna medel bildade cassör, blefve underkastad R.
St:s och deras revisorers granskning.
Då detta förslag hvilar på den grund, att nuvar. mötespassevolance-afgift skolat med sisth år upphöra, och sådant nu ock lärer kunna anses afgjordt, torde det tillåtas mig vördsamt upplysa, att uti io:de punkten af K. M:s nåd. kungörelse af d. 27 Mars i83o föreskrifves: att vid de för mötéspassevolanee-afgiflen bestämda i5 årens förlopp, skola de besparingar, som kunnat uppkomma, vara att anse såsom rust- och rotehållarens egendom, på grund hvaraf R.
St:s revisorer, uti deras år 1837 afgifna berättelse, hvaröfver StatsUtsk. nu utlåt, afgifvit, anfört (pag. 86), att de funnit rättvisan fordra, att nya passevolancefonden icke allenast befriades från kostnaden för Lifreg:tets dragon- och husar-corpsers årliga rekryt-och remontmöten, hvilken kostnad R.
Sits revisorer ansett tillhöra 3:dje hufvudliteln, utan ock, att hvad som i sådant hänseende ifrån nya passevolance-fonden utgått, varder densamma ersatt, äfvensom revisorerne yttrat en lika åsigt i afseende 5 de af nya passevolance-fonden bestridda kostnader för instructionsbataljonen på Drottningholm; men då StatsUtsk. uti dess nu under föredragning varande utlåt, alldeles icke vidrört dessa Dan 9 Januari e. m. 53 ämnen, lovde rust- oell rotehållare af R.
St:s 1837 års revisorer betraktade rätt billiglvis äfven fordra StatsUtskts utlåt, deröfver.
På grund af hvad redan anfördt är, synes SiatsUtskrs förslag att till K.
M:s fria disposition öfverlemna nya passevolnnce-fonden, för att sammanslås med gamla passevolancefonden oell den dertill hörande s. k. 1829 års mötespassevolancefond, uppenbart silida emot den rätt rust- oell rotehållare tillkommer i stöd af iorde punkten i den åberopade K. kungörelsen, då behållningen af fonden, som vid slutlig utredning möjligen finnes, verkligen är K.
M:s och rotehåliarens egendom, hvadan sammanföring af nya mötespassevolance-mcdlen med 1829 års och gamla mötespassevolance-fondcn af mig på det högsta bestrides.
I afseende å H.
Utskrs förslag, alt R.
M. skola i underd. anhålla, det trosspassevolance-medlen hädanefter icke måtte användas till andra behof, än de med dem afsedda, och alt cassans behållningar måtte emot fullgod säkerhet förräntas, så och då detta förslag blifvit gjordt under förutsättning att R.
St., med bifall till mötespassevolancens upphörande, anslå ett årligt bidrag till armeens vapenöfningar, hvarigenom de för detta ändamål behöfliga medel alltid blefve tillgängliga, då behof deraf uppslår, i följd hvaraf hinder icke vidare torde möta emot trosspasscvoJance-fondens förkofran medelst utlåning emot högre ränta och fullgod säkerhet, bör jag dock i afseende å framställningen om högre ränta än de 3 proc. trossfonden hittills erhållit, hafva äran upplysa, att af K.
Krigs-collegii, i anledn. af 1839 års statsrevisions berättelse, afgifna und. utlåt. (pag. 85) inhemtas, ej mindre orsaken hvarför gamla passevolancefonden hittills icke gifvit högre än 3 proc:S ränta, hvilket äfven varit den högsta ränta, som kunnat erhållas i händelse af utlåning till Handels-disconlen, utan äfven att coll:m redan i underd. begärt K.
M:s nåd. föreskrift huruvida dessa trosspassevolance-medel skola i Handels-disconten insättas, eller på annat sätt förräntas.
Jag bör äfven tördsammast upplysa, att alla transactioner dessa cassör emellan för längesedan upphört, och att gamla mötespassevolance-fondens skuld till trosspassevolance-fonden är betald.
Uppå K.
Krigscollegii gjorda förfrågan hos fullmäktige uti R.
St:s bank, hafva de svarat, att de för det närvar, icke kunde emottaga den sistnämnda fonden som lån.
Af dessa skäl vågar jag vördsammast anhålla om återremiss af utlåt., och alt detta anförande må få åtfölja till H.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, förenade sig med Hr Peyron.
Den värde talare, som gjort anmärkn. emot ifrågavar. betänk., har egentligen fästat sig vid den skiljaktighet, som förefinnes emellan Stats - 54 Den 9 Januari e. m. Uuk:s betänk., och den observation, som blifvit gjord af R.
St:s revisorer, på grund af K.
M:s nåd. förordnande, att i händelse något öfverskott slutligen skulle finnas af passevolancemedlen efter passevolance-tidens tilländalöpande, så skulle dessa medel vara rust- och rotehållares egendom, och till dem återställas.
Delta nåd. förordnande har ej undgått StatsUtskcs uppmärksamhet, men vid öfverläggning i frågan om passevolance-medlens upphörande, eller de s. k. contracternas annullerande, ansåg StatsUtskts majoritet, på goda grunder, att i händelse rust- och rotehållare skulle befrias ifrån passevolance-afgifterna för det återstående af de femton åren och äfven för framtiden, så skulle de afstå ifrån den rättighet, som för dem var i fråga, att återbekomma redan utbetalta medel.
Det var ej heller för StatsUtsk. möjligt att göra sig reda för, huru del skulle tillgå med återbärande af dessa medel, som icke utan största svårighet kunde verkställas.
Hvar och en, som känner tillgången med passevolancen, som har gjort sig reda för meningen med det K. förordnandet, måste väl inse, att det förhållande varit afsedt, att passevolance-contraclen skulle förnyas, och att i sådant fall det öfverskott, som efter de femton åren funnes qvar i cassan, skulle såsom tillgång beräknas.
Då numera frågan om passevolancens upphörande är afgjord, så skulle det förhållande inträffa, sorn Hr Peyron åberopat, nemi. alt cassans behållning skall utdelas till rust- och rotehållare.
Jag tviflar på att delta kan låta sig göra, lika litet nu, som del skulle kunna ske om fyra eller fem år härefter.
Det återstår anun en annan fråga, nemi. om dessa medel ej borde reserveras för en framtid, i händelse R.
Sl. vägra alt vidare utbetala de medel, som blifvit afsedda för armeens exercis i stället för passevolance-medlen, då det vore godt att äga en reservfond; och jag set' ej hvad som hindrar R.
St, att, med förkastande af StatsUtskts förslag i denna del, fatta ett sådant beslut.
Man har klandrat det tillstyrkande af StatsUtsk., att fonderna skulle sammanföras till en, för att redovisas och vara tillgängliga för R.
St:s i evisorers och R.
St:s egen granskning.
Detta tillstyrkande af StatsUtsk. har sin grund i de kända transactioner, sorn ägt rum emellan de 3;ne passevolance-fonderna, hvilka varit föremål för anmärka, ifrån revisorernes sido, för missnöje och måhända någon gång öfverdrifvet klander emot Regeringen.
Det är för att undvika ett sådant klander, som likväl på goda grunder ägt rum, emedan sådana transactioner ej äro förenliga med en god administration, som Utsk. har gjort detta förslag.
Jag skulle anse nödvändigt, att för framtiden undanrödja all anledn. till sådana tvister; derföre har jag också ansett förmånligt vara, att hädanefter endast en enda passevelance-fond kommer att finnas, och då K.
M. ej haft för afsigt att använda den till arme'ens behof, så tror jag, att StatsUtsk. uttryckt en riktig åsigt af ämnet.
Utsk. har, med afseende på revisorers anmärkntr, trott alt trosspassevolance - Den 9 Januari e. m. 55 medlen kunde förmånligare förräntas än som någon gång skett, då StatsUtsk. nemi. funnit, att denna fond flera gånger fått göra försträckningar till mötespassevolance-cassan, hvilket naturligtvis nu måste komma alt upphöra, sedan någon passevolance-afgift ej vidare kommer alt äga rum; ty då hädanefter särskildta anslag till dessa armedens behof komma att lemnäs, så är det naturligt, att dessa medel äro att tillgå på bestämda lider, och att således förskotter från trosspassevolance-fonden ej behöfva lagas, På sådana skäl tror jag, att StalsUlsk:s betänk, i denna del har goda skäl för sig, och ej förtjena!- alt af R. o. Ad. förkastas.
Jag vill visst icke bestrida hvad den siste värde talaren yttrat om svårigheten att fördela den varande behållningen af gamla passevolance-cassan, men måste vidblifva min här yttrade tanke, att då högtidligen i Rikets alla Ian, lill Rikets alla rust-och rotehållare åriSlo blifvit utlofvadt, att den möjligen blifvande behållningen af den då beslutade fonden skulle tillhöra rust- och rotehållarne, så är det ej lagligt, att denna behållning införlifvas uti en annan cassa.
Jag förblifver således vid det yttrande i delta afseende, som jag redan afgifvit.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. lieliagade bifalla StatsTJtsk:s utlåt.
Hr Landtm, framställde derefter propos. lill återreiniss af detsamma.
Hi' von Hartmansdorff, Au g., begärde underrättelse om de beslut,, hvilka af de Öfriga Stånden idella ämne blifvit fattade.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att Preste- och -BorgareStJn återremitterat och BondeSt. bifallit utlåt.
Enär betänk, är af tvänne
Stånd återremitteradt, så kommer det, ehvad beslut R. o. Ad. än fattar, tillbaka att ånyo underställas Ståndets pröfning.
Jag hemställer då, om icke riktigast vore att bevilja den återremiss, Hr Peyron begärt, på det att Ståndet må vara oförhindrad!, all, när frågan återkommer, fatta det beslut, det (inner lämpligast, R. o. Ad. torde erinia sig hvilka anmärka;!-, sorn gjordes, då R.
St. år 1819 beslöto om passevolancen, utan att rust- och rotehållare i detta fallet yttrat sig.
När nu ett bestämdt löfte är gifvet, att den nya passevolance-fonden skall tillhöra rust-och rotehållare, och då R.
St. beslutat passevolance-afgiftens ersättande med Statsanslag, utan att dervid fästa något villkor om den samlade fondens indragning till statsverket; så skulle ett beslut 1111 efteråt att bemäktiga sig denna fond troligen gifv^ 56
Den 9 Januari e. m. anledn. till förnyade klagomål i samma syftning, som förut.
Jag anhåller således, alt JR. o. Ad. icke nu måtte fatta sitt beslut i denna fråga, utan tillåta betänkandets återremitterande.
SlatsUtskrs utlåt.
N:o 78 Lief af R. o. Ad. återremitterad t.
Till pröfning företogs BondeShs den 25 sisth November på bordet lagda prot.utdr. af den 18 i samma månad, med inbjudning till instämmande i Ståndets den 3i October fattade beslut, i anledn. af Bevilln.- samt Allm.
Besvärsoch Ekon.Utsk:ns utlåt.
N:o 5 öfver gjorda anmärkntr vid sammansatta TJtsk:ns betänk.
N:o 2, angtde grunderna för förändrade föreskrifter om brännvinsbränningens utöfning samt afgifterna derför.
Derjemte upplästes BondeSCs prot.utdr. af den 3i sisth October, af innehåll att Ståndet, vid föredragning af Bevilln.- samt Allm.
N:o 5, bifallit detsamma, dock med följande förändringar: att de afUtskrn föreslagna afgifter för brännvinsbränningens utöfvande skola minskas med en tredjedel af de belopp, Utsk:n tillstyrkt; att dessa afgifter icke må förskottsvis erläggas ; och att någon ersättning för försegling af brännvinsredskap icke må komma att äga rum.
Det svar, som BondeSt. nu afgifvit på R. o. Ad:s inbjudning, i fråga om brännvinsbränningen, är visserligen icke oförväntadt, då Ståndets beslut var så unanimt fattadt, som man af deras prot. känner alt det var. R. o. Ad. ägde likväl något skäl alt hoppas, alt det beslutet, som Ståndet i likhet med BorgareSt. fattat, skulle vinna något afseende bos McdStånden, och att det ej hos BondeSt. skulle bemötas med ett så lifligt klander, sedan beslut i detta ämne efter så långvariga öfverläggningar inom della Stånd äfvensom bos BorgareSt. blifvit fattadt.
Att BondeSt. afslagit R. o. Ad:s inbjudning förundrar mig likväl mindre, men beklaga måste jag i sanning, att BondeSt. bar affattat sitt svar uti så, minst sagdt, allvarsamma termer.
Jag skulle tro, att en inbjudning från ett MedStånd hade förtjena! ett lugnare bedömmande, än som varit fallet.
Att R. o. Ad. ej kan ingå på den inbjudning BondeSt. nu tillbakaskicka!- till oss, med fullständigt afslag på den inbjudning, som R. o. Ad. aflåtit, detta torde jag kunna förutsätta, då BondeSt:s beslut helt och hållet star i strid med hvad R. o. Ad. ansett vara det rätta i denna vigtiga ekonomiska fråga.
Således torde jag vördsamt få anhålla om Hr Landtnäs propos. derom, att R. o. Ad. i allo vidhåller sitt en gång fattade beslut; det må sedermera vid frågans slutliga afgörande gå huru det kan.
Då likväl BondeSt.
Den 9 J a n u a r i e. in. St., sorn ordat derom, att det idkar samma yrke med R. o. Ad., och att dessa tvänne Stånd utgöra den jordbrukande delen af landets befolkning, har vändt sig till sina medbroder inom detta yrke med en anhållan, som, afklädd den skärpa i ord, hvilken det. i öfrigt begagnat, torde böra behjertas så vidt det står lill; så får jag vördsamt underställa R. o. Ad:s bepröfvande, huruvida icke R. o. Ad., för ali så långt som möjligt gå BondrStls önskningar till mötes, ville göra den ändring i sitt föregide beslut, att R. o. Ad. beslutade en nedsättning i det antagna skattebeloppet för hvarje tillverkad kanna brännvin. R. o.
Ad torde påminna sig, att bär förfäktades trenne meningar, den ena, att skatten skulle bestämmas till 2 sk. b:co per kanna; den andra att den skulle beräknas till 6 rist., och den tredje, som skulle utgöra en medelväg emellan dessa begge, att skatten skulle utgöras med i sk. blco för hvarje tillverkad kanna.
Vid slutliga afgörandet vann den första åsigten, men då just den högre beskattning, som Ståndet derigenom beslöt, har mött så starka klagomål hos en dass af mindre jordbrukare inom Representationen, så skulle jag vördsamt föreslå, att R. o. Ad. vidtoge den medelbeskattning, som då af Gr.
Elom föreslogs, eller i sk. b:co kannan, för att dermed visa, att R. o. Ad., oaktadt Bonde.St. med en möjligen obehöflig värma uppfattat denna fråga, ändock vill, i hvad R. o. Ad. kan, gå sina medbröders önskan till mötes.
Hr von Rosen, Georgi Jag förenar mig med den sista värda talaren i det afseende, att skatten kan nedsättas till hvad Gr.
Hamiltons reservation innehöll, dådetta mål förra gången förevar.
Jag skulle önska, att R. o. Ad. ville till denna grad ingå på BondeStis inbjudning och nedsätta skatten till nämnda belopp, men ej frångå principen för brännvinsbränningens förändring till en fri näring.
Då denna fråga sist förevar, hörde jag ej allenast till minoriteten; jag var den enda, sorn anförde en reservation.
Jag var således icke af den tanke, som blef gällande, men instämmer likväl nu i den meningen, att R. o. Ad. ej bör frångå ett redan fattadt beslut.
Deremot anhåller jag, att vid delta tillfälle i afseende på skatten få förena mig uti hvad Frih.
Elamilton och Hr von Rosen nyss anfört.
Hamiltoni Jag tager mig friheten att göra de tvänne sista värda talarne, sora behagat instämma i mitt yttrande, uppmärksamma derpå, att jag ej föreslog det skattebelopp, som innehölls i Gr.
Hamiltons reservation, emedan det utgjorde 6 rist., utan det skattebelopp, som under dåvar. discussion härstädes af Gr.
Horn föreslogs nemi. i sk. blco, såsom en medelväg emellan de olika beskattningar, som föreslogos af Gr.
Hamilton och af mig.
Jag hemställer .9 H. 8 58 Den 9 Januari e. m. alltså, oia de värde ledamöterne behagade derutinnan instämma.
Det äger sin riktighet, att under discussionen om skattens bestämmande för brännvinstillverkningen var jag den, som föreslog en medelväg af I sk. b:co per kanna, men jag yrkade icke propos. derpå, hvilket jag bekänner måhända af mig var
Cn försummelse, emedan tilläfventyrs mitt förslag hade kunnat vinna något afseende vid samma tillfälle, då det utan all fråga måste inträlFa, att a sk. per kanna blefve en så hög beskattning, att en ovilja derför nödvändigt skulle uppstå inom det Stånd, som deraf alltför mycket skulle drabbas.
Jag bekänner lika med Frih.
Hamilton, att jag gerna skulle önskat, att denna obelåtenhet ej på detta sätt hade blifvit yttrad af BondeSt.
; men jag anser, att det haft mycket skäl till obelåtenhet, så länge brännvinsföi (ättningarne äro så beskaffade, som de nu äro och troligen ännu länge komma att blifva.