Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sverige skall i slutet af April månad hafva i sin cassa de medel, hvaraf Statens inkomster under följande delen af året och till påföljande April skola bestridas, och då går det icke an att tillställa det sä, att dessa inkomster, som den sista April skola inflyta, komma att uteblifva.
På sådant sätt skall det icke vidare blifva sanning, att Sverige under utgiftsäret lefver på det föreg:de årets inkomster. 4:o. A)/g:de de öfrige punkterne af StatsUtsk:s utlät.
N-.o 35.
Utsk-.s härom gjorde anmälan lades till handlingarne.
Vid förnyad föredragning lades till handlingarne StatsUlsk:s d. 30 sisth Nov. och 5 dennes på bordet lagda mern.
N:o 70, i anledn. af erhållen återremiss ä utlåt.
N:o 36, ang:de utgiflerne under riksstatens 3:dje hufvudtitel.
Ånyo föredrogs StalsUtsIcs d. 30 sisth Nov. och 5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 71, i anledn. af erhällne återremisser ä betänk.
N:o 37 ang:de utgiflerne under riksstatens 4:de huf vndtileh Delta utlåt, företogs punktvis till pröfning. usta punkten, litt. a) till och med m).
Lades lill handlingarne.
Litt. n), 2:dra punkten, litt. a), och 2 mom.
3:dje morn. förra delen, ang:de det af K. 31. till arfvo den för 20 reserv/äkare äskade anslag.
Jag yrkar för min del vördsamt bifall till K. M:s nåd. propos.
Detta ärende har från början fått det utseende, som vore här meningen att skaffa pension ät de äldre läkarne.
Jag har haft äran att vara med i den comité', som har tillstyrkt denna åtgärds vidtagande, och jag känner således noggrant hvad som med densamma har varit äsyfladt.
Förhållandet är nemi. sådant, att en läkare, Den 7 December f. m. 187 ehuru mycket lill åren kommen, är, i följd af sin vunna erfarenhet, alldeles förträfflig att förestå de slående sjukhusen under krig.
Der kommer icke någon slags fatigue i fråga, utom den alt gå ifrån det ena sjukrummet till det andra och sköta de sjuka.
De läkare deremot, som äro tjenstgörande vid sjelfva trupperne, måste nödvändigt äga den vigueur, som fordras för alt icke allenast dela samma mödor och besvär som soldaten, utan måhända ofta uthärda ännu mödosammare kroppsliga ansträngningar, emedan deras biträde fordras natt och dag, för att sköta de sjuka och blesserade.
För att nu förvissa sig om att alltid hafva fullkomligt tjenstbara läkare vid sjelfva trupperne, måste man tillse att det blir en möjlighet för de äldre att kunna frångå den activare delen af fältläkareljensten, för att blifva reservläkare, afseddc icke alt vara pensionärer, utan all blifva föreståndare för de slående sjukhusen i fält.
Man har framställt denna fråga redan från början af riksdagen så, som hade det varit meningen att skaffa en pensionsanstalt för de äldre läkarne, och när en gång ett vigtigt ärende har kommit, så att säga, på sned, så är det nära nog omöjligt ali hjelpa den saken för den riksdagen lill rälta igen.
Jag inskränker mig således för denna gången att för min enskilda del förklara, alt jag anser delta anslag vara för armeen af aldra största vigt i fält, och jag beklagar, alt det icke finnér de sympathier, som det förtjenar.
Jag kan likväl icke underlåta alt begära, alt II. o. Ad. vill lemna bifall lill K.
M:s propos. i della hänseende, på sätt som Utsk. förra gången föreslog, och anhåller, alt Hr Gr. o. Landtm, läcktes i sinom tid derom framställa propos.
Cederström, Jacob: Redan förra gången StatsUlsk:s betänk. i delta ämne förevar, tillstyrkte jag fyllande af ifrågavar. behötliga läkareantal, och jag yrkar derföre nu afslag på denna SlalsUtsk:s hemställan, så mycket mera som denna hemställan står i strid med den öfvertygelse Utsk. ansett sig böra vidblifva, ehuru Utsk. gifvit vika för de anmärknrr, som inom RiksSlm blifvit gjorda.
Om dessa anmärkntr, såsom vederbort, hade blifvit sammanjemkade, skulle ett helt annat resultat hafva uppstått, ty det hade ganska väl kunnat låta sig göra att bifalla Konungens propos. , om Utsk. föreslagit den jemkning, att, i st. f. att dessa afskedade regementsläkare skulle få frihet att vistas hvar de behagade, de borde åläggas att förblifva vid den station eller det regemente, dit de hörde.
* Då hade frågan troligtvis blifvit bifallen af alla fyra Stånden.
Jag yrkar lika med den siste värde talaren, att R. o. Ad. ville bifalla K. M:S propos., pä det sätt, att dessa afskedade regementsläkare, som ingå i tjenst som reservläkare, böra vara stationerade inom det regementes stånd, dit de förut hört.
Frih. Peyron, Gust. Abrah.:
Jag begärde ordet för att få förena mig i den reservation, som Hr af Ekströmer bifogat SlatsUlslcs nu förevar, betänk.
Saken är icke allenast nödvändig för arméen utan äfven af vigt och nylla för landet.
Föröfrigt, instämmande i de skäl, som Hr Lefren och den siste värde talaren au - Den 7 Deceniberf. m. fört, -får jag vördsamt anhålla, alt Ståndet ville såsom sin gemensamma tanke besluta bifall till K. M:s nåd. propos. i ämnet.
Efter att hafva hört de föreg:de talarne, är det icke utan någon tvekan, som jag begärt ordet, för att fullfölja den åsigt, jag tog mig friheten framställa förra gången detta ämne förevar.
Skälen dertill torde det tillåtas mig i korthet andraga:
Utsk. har i sitt förra betänk, med bestämda ord sagt: ”Af förutnämnda comilerades yttrande bar Utsk. iuhemlat, att då regementsläkare åtnjuta i lön 700 r:dr, men vid afskedstagande erhålla i pension endast 400 r:dr, de föreslagna arfvodena åsyftade att bereda regementsläkarne tillfälle att, när de genom ålder och tjenstetid blifva till pension berättigade, kunna från tjenslen afgå till reservläkarebefattningar, utan minskning i förut inneliafde lönevillkor, hvarigenom vunnes den dubbla fördel, att den egentligen activa fältläkarecorpsen bibehölles mera tjenstbar, och att arme'en, i händelse af krig eller eljest, när så kunde erfordras, hade att påräkna ett större antal läkare, än som nu förefinnes, och hvilket vore för ändamålet alldeles otillräckligt.
Del är icke för att bedömma hvad som för ammen kan vara tillräckligt eller otillräckligt, som jag har begärt ordet; Utsk. har icke eller framställt några materialier för den frågans afgörande; men huruvida det åsyftade ändamålet genom detta anslag vinnes, är något, hvarom jag för min del tror att hvar och en kan fatta en bestämd öfvertygelse.
Personer, som vid en framskriden ålder begära afsked, emedan de icke kunna utöfva den tjenst de innehafva, blifva troligen föga tjenstbara för armeen, i händelse af ett krig.
Om dessa personer således icke i fredstid kunna bestrida regementsläkareljenslen, så lära de svårligen finna sig vid att bestrida en vida besvärligare tjenst i fält, och icke eller hira de, i händelse af elt krig, lemna en ort, der de åtnjuta ett allmänt förtroende och öfvergifva en vidsträckt praktik, för alt, mot ett arfvode af 300 r:dr, låta släpa sig efter en arme'.
Man skall efter min tanka hafva en god tro, för att hoppas sådant.
En annan fråga är, om detta förslag är billigt.
Regementsläkarne åtnjuta för närvarande 700 r:dr i lön för en under fredstid ingalunda besvärlig tjenst.
Efter att hafva, linder sina bästa år åtnjutit denna lön, får han framför alla andra tjenstemän i Sverige den förmån, att vid 50 års ålder åtnjuta 700 r:dr af Staten, utan några åligganden emot densamma, sä länge fred räcker.
Han får behålla hela sin lön, såsom ett priemium, derföre att han skall mera obehindradt få sköta sin enskilda praktik.
Andra tjenstemän finna sig väl och rikligen belönade, om de vid 65 års ålder, utan förmåga att vidare någonting uträtta, få behålla den lön de redan haft, utan den minskning, som Staten genom åtskilliga afdrag fråntager dem.
Den militära tjenstemannen kommer aldrig i åtnjutande af denna fördel, om han än tjenar Staten aldrig så länge.
Hvad (innes då för billighet deruti, att regementsläkaren, som kanska under hela sin tid haft den minst mödosamma tjensteii, "Skall framför alla andra Statens tjenstemän, på detta Den 7 December f. m.
ISO sätt priviligeras utan nytta för Staten?
Jag yrkar derföre bifall lill Utsk:s sednare hemställan.
Samma skäl, som jag lill prot. anförde när StatsUtsk:s första betänk, i ämnet var före, gälla hos mig äfven nu för att yrka bifall lill K.
M:s propos. och afslag å Utsk:s sednare betänk.
I detta afseende får jag nämna, alt jag sett på armeens och det allmännas fördel, men icke på läkarnes.
Om någon särskild fördel för dem dermed är förenad, så ser jag likväl ingen skada deruti, men hufvudsaken är att fylla armeens behof i en angelägenhet af den vigt, som dess helsovård.
Man kan på kort tid möjligen exercera fram rekryter, men man kan icke på några dagar exercera fram läkare, och våra sednare krig hafva visat de olyckliga följderna af brist derpå.
Man bar sagt, att det endast vore fråga om afsked och pension åt dessa läkare.
Hr Lefren har tydligen förklarat, att detta icke är förhållandet; men sista gången målet var före, uppstod en slags fruktan, att utgifterna från armeens pensionscassa skulle ökas genom denna organisation, och jag beklagar att en sådan småsak skulle kunna göra intrång på ett ämne af den vigt som detta.
M-.s propos. och afslag å Utsk:s betänk.
Då jag förra gången hade ordet, tror jag mig temligen klart hafva ådagalagt den hufvudsynpunkt, från hvilken jag tror att detta ärende bör uppfattas, och alt här icke är fråga om att gynna läkarne, utan att fylla ett af arméens vigtigaste behof, när krig utbryter; men jag har begärt ordet för att särskildt nämna några ord i anledning af Gr.
Mörners framställning.
Han tyckes hafva lagt mycken vigt på den obillighet, som här skulle vara tillämnad emot andra tjenstemän, som också i sinom tid blifva pensionsberättigade.
Härvid torde likväl böra tagas i betraktande, att enligt de statistiska uppgifter, som stå att erhålla i alla länder ang:de mortaliteten inom de särskilda yrkena, befinnes förhållandet vara, att då medelåldern för personer i allmänhet är 60 år, så är medeltalet för läkarens ålder 40 år.
Denna omständighet torde något inverka på billighetsfrågan.
Armeens väl är hufvudsaken, men billigt är också, att personer, hvilkas lifstid i allmänhet är nedsatt till två tredjedelar af andras, något förr än andra komma i åtnjutande af någon lindring i sina åligganden, och man kan icke begära af en tjensteman vid 50 års ålder, att lian skall kunna följa den activa arme'en natt och dag på bivouaker.
Deremot kan lian vid 50 år, ja lill och med vid 70 års ålder, vara alldeles förträfflig vid arme'ens slöra sjukhus och der göra mera gagn än 10 yngre läkare, ehuru han vid bivouakerua icke skulle kunna uträtta så mycket som en yngre.
Deri ligger den stora militärfrågan, och deri ligger jemväl billighetsfrågan.
Jag bar, så godt jag kunnat, försökt att utreda ämnet, och jag vågar försäkra, att frågan icke är så likgilllig som man tror, utan den verkar djupt på ett stort behof, när krig inträffar.
Man behöfver blott läsa comiterades betänk., som är lagdt till grund för den K. propos., för att se hvilka rysligheler, som Sverige un - 190 Don 7
December f. m. dergått genom försummande att bilda läkare under fredstid och genom vanvård af sjuka när krig uppstått.
Så väl i Carlskrona,, som i Finland och på andra ställen hafva 10, 12, 13 tusentals personer dött af brist på läkare, och det vore lättsinne alt icke söka förekomma sådana vådor för framtiden.
Hvad som kunde bereda armeen under krig en verklig tillgång på läkare, skulle jag med min röst icke vilja motsätta mig; men hvad som endast åsyftar att under fredstid förspilla Statens tillgångar, för att under krigstid ändå vara utan läkare för arme'en, det motsätter jag mig, och det blefve efter min tanke följden af det begärda anslaget.
500 r:dr i pension för en läkare vid 50 års ålder, som sedan icke har någon offentlig tjenst, är redan en vacker belöning, och kan vara tillräckligt för den assurance Hr Lefrén önskar, att man skulle lemna dem.
Jag kan icke öfvertygas, att man skulle kunna förmå dessa läkare att gä ut i krig, derföre alt man gimder fredstid lemnade dem ett förhöjdt arfvode af 300 r:dr.
Ar deras praktik, på den ort, der de hafva tillbringat hela sin tid, icke mera värd än 300 r:dr, så äro också deras kunskaper så ringa, alt armeen kan af dem skörda ingen nytta.
Aro de deremot omtyckta i sin hemort, så öfvergifva de icke denna praktik, utan de komma dä att genom presenterande af ett läkarebetyg på en gång undandraga sig tjensten och arfvodet.
— Det är ur den synpunkt, att detta anslag icke skulle leda till ändamålet, som jag motsätter mig detsamma.
Hade det blifvit begärdt någonting, endast i händelse af krig, så skulle jag mycket gerna tillstyrkt detsamma, men dessa penningar tror jag vore ganska illa använda.
Jag fortfar derföre alt yrka bifall till Utsk:s förslag.
Jag förmodar, att man skall finna sig mera böjd att bifalla den K. propos., om man blott gör sig reda för sjelfva saken.
En värd talare har särdeles fästat sig dervid, alt det icke vore -troligt att så gamla personer, som ifrågavar. reservläkare, skulle lemna sin praktik, för att medfölja i krig och släpas bakom arme'en.
Detta torde härledt sig deraf, att en af de föreg:de talacne har antydt, att deras egentliga sysselsättning komme att blifva vid armeens större sjukhus.
Jag medgifver visserligen, att dessa sjukhus icke få vara för långt aflägsna från armeen, ehuruväl jag icke kan finna, alt läkarnes tjenstgöring vid dem kan blifva för en äldre person så särdeles betungande; men jag torde få fästa uppmärksamheten på den omständighet, att antingen kriget föres utom landets gränser eller inom desamma, så mäste oundgängligen s. k. depoter bildas inom landet för armeens rekrytering, och vid dem fordras ovillkorligen läkarevård.
Della synes mig kunde blifva den egentliga verkningskretsen för dessa reservläkare; tv vid depoterne behöfvas oundgängligen läkare, och tjenstgöringen der blir icke mera betungande, än hvilken annan läkarepraktik som helst.
Jag tillstyrker således bifall till K. M:s propos.
Den 7 December f. m.
Jag har icke med min röst bilrädt Utsk:s nuvar. förslag, emedan de emot Utsk:s första förslag anförde skäl och crini ingar icke kunnat på något sätt rubba min öfvertygelse om nyttan af detta anslag.
Utsk. har icke eller sagt sig vara rubbad i sin öfvertygelse; utan har endast gifvit vika för de många anmärkmr, som blifvit gjorda inom lliksStm.
Jag anser i allmänhet icke, att skäl böra gifva vika för mängdens yttranden, och har derföre icke kunnat instämma med majoriteten inom Utsk., ehuru min reservation icke kommit alt medfölja.
Här har hufvudsakligen blifvit invändi emot den K. propos., att del deri begärda anslag icke skulle uppfylla sitt ändamål, och man har ansett, att läkare vid så framskridande ålder, sora är förutsatt för dessa reserv-fältläkare, icke skulle vilja medfölja i krig, utan använda alla lagliga medel för att undgå uppfyllandet af sina åligganden.
Jag delar icke denna öfvertygelse.
Jag tror, att detta ändamål, som under åren 17S8och 1808 årens krig visat sig vara af så särdeles mycken vigt för armeen och för hela nationen, skulle i betydlig män vinnas genom antagande af den K. propos.
Tjenstgöringen för reservläkarne skulle, efter comiterades för detla ändamål uppgjorda plan, blifva vid arméens stora sjukhus eller fälllazaretter.
Dessa äro vanligen inrättade på sådana ställen, som, ehuru icke långt aflägsnade från armeens rörelser, likväl kunna förblifva längre tider orubbade.
Hvar och en torde finna, att en tjenstgöring der icke kan blifva alltför besvärlig för en läkare emellan 50 och (»0 år eller derutöfver, om han, såsom jag förutsätter, är lifvad af en varm fosterlandskärlek, och af den moraliska pligten att gälda Staten de förbindelser, hvari han står för sin lön och pension under färeg:de tid.
Jag hyser den tanka om Svenska läkaren, att dessa bevekelsegrund^ skola förmå honom att gerna lemna den krets, hvaruti han vistats, för alt inträda i reservläkarecorpsen emot det arfvode, hvarom nu är fråga, och derföre tillstyrker jag bifall å K. M-.s nåd. propos.
Hr Lefrén: I anledn. af Gr.
Mörners sista yttrande, får jag nämna, att jag icke har den öfvertygelse om läkarecorpsens moral, att den i farans och belmfvets stund, dä menskligheten påfordra:- dess biträde, skulle afstå frän sina pekituiära förmåner, för alt undandraga sig dessa pligters uppfyllande.
Erfarenhet visar ock någonting annat.
Huru många af de civila läkarne funnos under den svåra tiden 1808, sorn undandrogo sig att natt och dag sysselsätta sig med dessa sjuka krigare, som hemfördes fastfrusna i sina båtar frän sjöcampagnen.
Jag känner ingen som undandrog sig, och minst skulle de hafva undandragit sig, om de dertill varit förpligtade genom en längre tid åtnjutna pékuniära fördelar.
Men om man ändtligen skall taga egennyttan med i beräkningen och frånkänna det moraliska bandets verkan och kraft, sä vill jag erinra derom, att dessa läkare äfven hafva en särskild fältaflöning och således äfven kunna påräkna en pekuniär vinst.
Behofvet af läkare i fält afhjelpes icke derigenom, såsom t. ex. blifvit föreslaget, att man skulle öka antalet af bataljonsläkare, ty landet kan icke un - 192 Den 7 December f. m. der fredstid genom läkarepraklik föda denna mängd af läkare.
Derföre måste man se till, alt de läkare, som kunna i landet födas, blifva tillgängliga för armeen när krig inträffar, och detta sker genom det nu framställda förslaget, såvida som detta ändamål kan vinnas, ty man kommer ändå alltid i den ställning, när krig inträffar, att hafva brist på läkare inom landet, ty sjukligheten plägar merendels sprida sig äfven inom landet, sedan den inkommit i armeen.
Men man hör dock vidtaga de utvägar, som erbjuda sig, och icke förbise dessa stora fördelar för consideralioner af mindre vigt och värde.
Jag tillstyrker bifall till den K. propos., med det tillägg måhända, som Frih.
Cederström yrkade.
I praktiska ämnen skulle jag tro, att man bör fästa afseende på praktiska förhållanden.
Vi hafva haft en tid, då läkares såväl som andras menniskokärlek sattes på prof, nemi. då choleran var här i Stockholm.
Jag har mig bekant, och flere
Ståndets medlemmar torde känna detsamma, att under denna lid måste såsom läkare vid ett sjukhus anställas en person utan all medicinsk underbyggnad, en person, som var anställd vid de civila embetsverken.
En sådan brist på läkare var väl icke då inora landet, och sådana hinder mötte väl icke, för att commendera ut någon af dessa bataljonsläkare och regementsläkare, eller hvad allt de heta; men de infunno sig icke.
Danska läkare kommo hit och fingo söka sig om efter sin föda, men några Svenska läkare strömmade icke till Slockholm.
Om man äfven vill anse, alt dessa läkare då kunna beliöfvas på den ort der de funnos, så följer också deraf, såsom Hr Lefren nyss yttrade, att ett under krig tillräckligt antal läkare icke skulle kunna hafva förtjenst under fredstid, utan man borde derföre så laga, alt de läkare, som ett land under fredstid föder, skulle under krig vara att tillgå för armeen.
Det förhållande skulle då komma att inträffa, att när dessa läkare bortcommenderadcs, så skulle brist på läkare uppstå i de orter, der de förut haft sin utkomst.
En täflan skulle derigenom föranledas emellan den enskilde och staten att öfverbjuda hvarandra, och då härtill kommer, att dessa läkare äro vid en framskriden ålder och hafva större inkomster pä den ort, der de äro kände, så tror jag' att utgången snart skulle vara gifven.
Huru lång tid man i alla händelser skulle kunna påräkna dessa 50- och 00- åriga läkares biträde till någon verklig nytta, är lätt att förutse.
Deremot tror jag det vara så mycket säkrare, att hvarje regementsläkare skulle under fredstid vid 50 års ålder taga afsked, då han af armeens pensionscassa får åtnjuta 400 r:dr och å stat 300, summa 700 r:dr, eller allt hvad han förut haft och dessutom vara fri från alla skyldigheter.
I anledning af de anmärkmr, som bär under discussionen blifvit gjorda, tillstyrker jag afslag å StatsUlsk:s nu förevar, betänk.
Man fruktar, alt den kostnad, hvaruti Staten på förhand genom delta anslag skulle inleda sig, likväl icke skulle försäkra Staten om detta behofs fyllande när det in träf - Den 7 December f. m. 193 träffade.
Jag mäste förklara, att den erfarenhet jag vunnit, gör mig förvissad, alt de läkare, sorn åtagit sig ett sådant kall, äfven skola fullgöra det, och i farans stund tror jag att man aldraminst behöfver frukta, att någon Svensk drager sig tillbaka.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s i nu förevar utlåt.
N:o 71 gjorde hemställan, att det af K.
M. till arfvoden för 20 reservläkare äskade anslag, 6,000 r:dr årligen, icke måtte af R.
St. beviljas.
Ropades ja och nej. II.
Ex. hemställde härefter, om R. o.
Ad. hifölle StatsUtsk:s i utlåt.
N:o 37 gjorda tillstyrkande, att ifrågavar. anslag af 6,000 r.dr årligen må beviljas, med und. anhållan hos K. M., att reservläkarne, så vidt ske kan, i fredstid blifva använde vid allmänna helsQvården i de landsorter, der behofvet påkallar ett ökadt läkarebiträde.
Ropades starka ja, blandade med ganska många nej, hvarpå II.
Ex. förklarade, det han trott sig finna denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voler.propos.:
Den som bifaller StatsUtskis, i dess utlåt.
N:o 71, gjorda hemställan, att det af K.
M. lill arfvoden för 20 reserv-läkare äskade anslag, 6,000 r:dr årligen, icke måtte af R.
St. beviljas, voterar jai den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. hvad StatsUtsk. uti dess utlåt.
N:o 37 i afseende på ifrågavar. anslag tillstyrkt.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 47.
Nej — 59. 3:dje inom., sednare delen, ang:de ett särskildt anslag lill resestipendium för bataljonsläkare och Garnisons-sjukhusets sjukhusläkare.
Hvad Utsk. i afseende på detta anslag, i dess utlåt.
N:o 71, tillstyrkt, blef af R. o. Ad. bifallet. 4:de, S:te och 6:te morn., 'äfvensom litt. b).
Litt. c), ang:de anslag till exercissqvadroners underhåll.
Lades till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. vidblef sitt i ämnet förut fattade beslut. 5 II. 25 104 Den 7 December f. m. Litt. d), an g: de anslag till underhull för instructionscompagnier vid indelta infanteriet.
DA denna punkt förra gången förevar, förklarade Ståndet sig anse det af Konungen äskade anslaget för exercis-compagnierna böra beviljas.
Jag hemställer, att K. o.
Ad. nu mätte så besluta.
Af samma skäl, som jag reserverade mig emot Utsk:s betänk, i detta fall, förra gången nu föredragne ämne förevar, reserverar jag mig äfven nu, och tillstyrker bifall till den K. propos. Frih.
Peyron:
Jag har begärt ordet, endast för alt förena mig med den siste värde talaren och Hr Lefre'n. Hr Lefren:
Jag känner få utgifter, som äro vigtigare för Svenska arméen, och tillstyrker derföre bifall lill den K. propos. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., med afslag å Utsk:s ullät:n i denna del, behagade bevilja det af K.
M. till underhåll för instructions-compagnier vid indelta in fanteriet äskade anslag af tillsammans 37,500 r:dr årligen.
Litt. e) och f), samt 3:dje och f.-de punkterne.
5:te punkten, litt. a) ang:de anslag till försvarsverket i allmänhet eller Krigscollegii Departementer.
Lades lill handlingarne, med förklarande, att R. o.
Ad. vidblef sitt i detta ämne förut fattade beslut.
Litt. b), c), d), e) och f), samt 6:te punkten litt. a), b) och c).
Litt. d) dernes magistratspersoner och borgare vid besigtningar.
Lades till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. vidblef sitt i ämnet förut fattade beslut.
Litt. e) och J).
Litt. g) ang:de anslag till skrifmaterialier samt ved och ljus för I{. lirigscollegium rn. fl. verk.
Lades till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. lät dervid bero.
Litt. h).
Härefter förekommo nedannämnde punkter, rör-.de till ständiga behof icke hänförlige anslag.
Decem 1)er f. m. 105 usta 'punkten, an gide anskaffning af sängar, sängklädespersedlar, husgeråd m. m. för instructionscompagnier vid indelta infanteriet.
Såsom en följd af R. o. Ad:s nyss fatlade beslut om bifall till anslaget för exercis-compagnierna, torde också den K. propos. i denna del böra bifallas.
Om jag icke miss minner mig, så var det inom Utsk. en discussion derom, att om äfven anslag till exerciscompagnierna bifölls, så borde likväl anslaget till materielen afslås, under förutsättning, att
Konungen af de till exercis-compagnierna anslagna medel vore oförhindrad att först taga hvad sorn behöfdes till materielen och sedan detta behof vore fylldt börja med sjelfva truppens exercis.