Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
K. M:t har begärt anslag till sjukhusbyggnad och arrest-lokaler, och det svaras, att detta finnes på garnisons-sjukhuset att tillgå för Dragon-Corpsens behof af sådane lokaler.
Jag erkänner, att det är vackert att ekonomisera så mycket som möjligt med statens medel; men om vid anslags beviljande motiverna stundom kunna vara modet Den 3 Mars f. m. 75 för dagen eller maktens vilja, sä borde dock hos R. o. Ad. i alla motiver en sak alltid göra sig gällande, nemi. rättvisa.
Om nu alla andra Reg:ten hafva sådana lokaler, utan alt officerarne betungats med kostnaden för deras uppförande, så fordrar väl rättvisan, att äfven Lif-Reg:tets
Dragoner erhålla en sådan byggnad.
Jag har ej kunnat undvika att fästa mig vid tomheten i Utsk:ts yttrande.
Det har hållits så vackra tal om prygelstraffets afskaffande; och delinqventen skall i stället hållas i ett vackert, varmt, väl ombonadt arrest-rum, ljust eller mörkt.
Principen är godkänd och då skall väl äfven medel lemnäs till dess tillämpning.
Det kan väl ej på allvar vara Stats-Utsk:ts mening alt till arrest-lokaler begagna garnisons-sjukhuset?
Det är lör öfrigt erkändt, att olyckshändelser oftare inträffa vid kavalleriets öfningar, och ju större massan är och ju hastigare rörelsen är, desto större är faran.
Det är lätt att visa den frikostigheten att skicka efter en vagn, då en person håller på att dö, men för den, som kanske mistat benen, måste det vara en förfärlig tortyr, att, äfven i den bästa vagn, skakas fram genom Stockholms gator till garnisonssjukhuset å Kungsholmen.
Vid en fråga, sådan som denna, måste större principer än sparsamhetcn tillämpas.
Sedan jag nu talat om det rätta och billiga, vill jag påpeka en annan sida af saken, som måhända vinner mera afseende, nemligen hvad som är klokt.
På Ladugårdsgärdet sammandragas ofta stora truppmassor, och om det föreslagna sjukhuset äfven kallades och ansåges företrädesvis tillhöra Lifregementets dragoner, kan man väl icke misstänka, att denna lokal icke skulle emottaga älven andra korpsers sjuka, som fordra skyndsam behandling, förbindning och dylikt.
Det sparas visserligen mycket vid denna riksdag, men det slösas också.
Jag teg, då det anslogs en ganska stor summa till misslyckade gevär åt skarpskyttarne, men nu kan jag ej underlåta att uttala min åsigt, alt vi väl kunna bevilja dessa 24,000 rdr till ett så godt ändamål.
Jag röstar för bifall till K. Mits Propos, Frih. Liljencrantz:
Jag ber min ärade vän på motsatta sidan om ursäkt, att jag icke svarar honom med ett tal i den högre stilen.
Jag finner denna genre rolig; och om jag kunde använda den, skulle jag vilja hemställa till honom, som talat om sin ömhet för den lidande menskligheten, om han icke känner sitt hjerta gripas af rörelse, då han tänker sig den stackars beväringsynglingen i tunna, hvita benkläder, utsatt för väderlekens vexlingar och utan annat skydd än sitt tält, om han angripes af feber.
Jag tror, att den sämre beklädda beväringen är mycket mera i behof af ett sjukhus än dragonerna; och jag anser det oklokt att anslå medel till ett sådant åt dessa sednare, ty derigenom afklippte man utsigten att få ett allmänt sjukhus för alla på Ladugårdsgärdet sammandragna trupper.
Jag yrkar bifall till Utskits förslag. 76 Den 3 Mars f. m.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan i förevarande punkt, och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bifalla K.
M:ts Nåd. framställning om beviljande af ett anslag å 24,000 rdr till uppförande af en sjukhusbyggnad för Lifregementets dragoncorps; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades mångå nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af K.
M:ts framställning i ämnet, då svaren utföllo med talrika och starka ja, blandade med många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den, som bifaller Stats-Utsluts hemställan i 55:te punkten af Utlåt-.t N:o 51, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och bifaller K.
M:ts framställning om ett anslag å 24,000 rdr till en sjukhusbyggnad för Lifregementets Dragonkorps.»
Hr af Wirsén:
Jag anhåller, att Med-Stånden måtte in bjudas att deltaga i R. o. Adms i denna fråga fattade beslut.
Detta förslag begärdes af Frih.
Liljencrantz på bordet.
56:te punkten.
Hr von Geijer, Rror Bengt Gustaf:
Den nu föredragna punkten af Utsk:ts Utlåt, torde påkalla R. o. Adms syn nerliga uppmärksamhet, enär den står i intimt samband med en fråga, för hvilken nationen lifligt intresserar sig, nemligen löneregleringen vid indelta arméen.
I olikhet med Utsk:t anser jag för min del, att det af K.
M:t begärda anslag 50,000 rdr till uppskattning af indelta ar méens s. k. effektive eller bostadsboställen, bör af R.
Utsk:t afstyrker beviljandet af delta anslag, förnämligast, såsom det vill synas, af det skäl, att K.
Mits förslag derom icke är åtföljdt af något yttrande, som lemnar bestämd ledning för Den 3 Mars f. m. 77 uppfattningen af de grunder, efter hvilka en blifvande reglering af befälets och underbefälets vid indelta arméen löner skulle komma att utföras.
Jag kan ej finna annat, än att framläggandet af definitiva grunder för en sådan lönereglering är både svårt och olämpligt, innan ännu någon siffra finnes att tillgå, som åtminstone approximativt angifver sammanlagda beloppet af de för aflöningen nu disponibla tillgångarna.
Inkomsten af de för löningsfondernas räkning utarrenderade boställen kan, på sätt K.
M:ts förslag innehåller, lämpligen bestämmas efter de nu utgående arrendena; indelta räntor m. m. kunna noga till penningebelopp kalkyleras.
Återstår således blott att värdera årsafkastningen af de effektive boställena, för att nämnda siffra skall vara funnen.
Mången torde anse att för en sådan värdering skulle bevillningstaxeringsvärdet kunna läggas till grund, och gifva ett lika exakt resultat som på någon annan väg står att erhålla.
Detta skillie ock kunna ske, om bevillningsförordningen finge anses hafva stipulerat ett visst förhållande emellan jordegendoms taxeringsvärde och dess afkastning.
Visserligen vill det synas mig som de allmänna grunderna för bevillnings utgörande, jemförde med stadgandet i bevillningsförordningens 2:dra § att bevillning utgår för jordbruksfastighet med 3 öre för för hvarje fulla ett hundrade riksdaler af uppskattningsvärdet, berättigade till den slutsats, att nämnde värde rätteligen skall vara satt så högt att 3 proc. derutaf kan antagas vara jordbruksfastighetens årsafkastning.
Men härom äro, såsom bekant, meningarna ganska delade, så att bevillningsförordningen, i hvad denna vigtiga punkt angår, tillämpas efter mycket skiljaktiga grunder.
Derföre torde icke taxeringsvärdet, hvilket i allt fall bestämmes utan att komiterade tagit på stället kännedom af jordegendomens beskaffenhet, böra anses för en tillförlitlig mätare af dess afkastning, helst när denna skall bestämmas med den noggrannhet som för en lönereglering skäligen kan anses erforderlig.
Och vid sådant förhållande synes det vara bäst att värderingen af de till indelta arméen hörande bostadsboställenas afkastning tillgår på det sätt K.
M:t föreslagit, helst på ett dermed liknande sätt bestämmes arrendeafgiften för de egendomar, hvilka för statsverkets räkning utarrenderas.
Jag önskar lifligt, att R.
St:r måtte bevilja det begärda anslaget till bostadsboställenas uppskattning, särskildt derföre, att i och med detsamma toges första steget till en af rättvisa och billighet högt påkallad omreglering af lönerna vid indelta arméen.
Tio år hafva snart förflutit, sedan K. M:t för R.
St:t förklarade, att lönetillgångarne vid indelta arméen voro särdeles ojemnt fördelade, och en rättelse derutinnan högst nödig.
Under tiden hafva missförhållandena visserligen icke minskats, utan snarare ökats. 78 Den 3 Mars f. m.
Inom samma grad och regemente har ofta den ena tjenstemannen 2 å 3 gånger så stor lön som den andra.
En fanjunkare har större lön än hans granne, majoren.
Provisorisk löneförbättring har, såsom bekant, sedan 1857 års riksdag utgått till tjensternännen med kontant lön vid de sämst lönade indelta regementena.
För åtnjutande häraf äro stadgade vissa vilkor, som göra, att vid tillfälle af tjenstledighet eller sjukdom, tjensteman, uppbärande provisorisk löneförbättring, drabbas af löneafdrag efter en helt annan och i allmänhet mycket strängare grund än hans vederlike, med alldeles enahanda tjenstebefattning vid ett regemente, der befattningen åtföljande ordinarie lönen är så hög, att provisoriskt tillägg icke erfordrats eller kunnat ifrågakomma; och likväl äro den förre tjenstemannens löneförmåner i det hela taget vida sämre än den sednares.
Enligt 1833 års normalstat, är vid Skånska infanteriet kompanichefens lön 700, och andre kaptenens 450 rdr, hvadan sålunda begge dessa löner, med hänseende till de motsvarande tjenstebefattningarnas olika vigt, ansetts skola stå till lr. arandra i ett förhållande som 14 till 9.
Icke desto mindre, och enär, i följd af R.
St:rs beslut i fråga om provisorisk löneförbättring åt en del befäl och underbefäl vid indelta arméen, sådan förmån icke må tillgodokomma någon kompanichef vid nämnde armé, har det inträffat att en kompanichef vid södra Skånska infanteriregementet måst åtnöjas med en lön icke stort större än den vid hans kompani anställde 2:dre kaptenens, oaktadt båda dessa tjenstemän voro aflönade med kontant lön, som således utbetalades direkte af statskassan, enär, såsom vi veta, Skånska infanteriet icke har några för löntagarnes gemensamma räkning utarrenderade boställen.
Huru kom det sig nu, att nyssbemälde kompanichef blef så styfmoderligt behandlad.
Förklaringen torde vara den, att R.
St:r, när de från förmånen af löneförbättring uteslöto kompanicheferne, togo för gifvet något, som likväl icke öfverensstämde med verkliga förhållandet, eller att alla kompanichefer vid indelta arméen voro med boställen försedde, och följaktligen, genom dessa boställens under tidernas lopp ökade afkastning, kunde anses skäligen väl efter tidens fordringar aflönade.
Den ifrågavarande kompanichefen vid södra Skånskt infanteriet hade emedlertid icke något boställe, emedan det för hans tjenstebefattning afsedda innehades tills vidare af en underofficer vid norra Skånska kavalleriet på gammal aflöningsstat.
Han hade således 1857 hvarken större eller mindre lön än den 1833 års normalstat för kompanichef vid Skånskt infanteri upptager, eller 700 rdr banko, lemnande en behållen inkomst, sedan föreskrifna afdrag frångått, af cirka 900 rdr rmt; vid denna för hans maktpåliggande befattning särdeles ringa lön fick kompanichefen qvarstå, under det att andre kaptenens lön genom provisoriskt tillägg förhöjdes, så att begges löner blefvo ungefärligen jemngoda.
Dea 3 Mars f. m. 79 Jag har tagit mig friheten framställa för R. o. Ad. dessa exempel, som visa huru inveckladt och förvirradt aflöningssättet vid indelta arméen verkligen är.
J)e ådagalägga alt för en del af tjenstemännen äro lönerna öfverflödigt höga, och för en annan del alldeles otillräckliga, hvilket sednare förhållande blifvit i dag af en föregående talare på ett öfvertygande sätt bevisadt.
Se vi nu till variationen i förhållandet emellan lönerna för högsta och lägsta officersgraderna vid olika regementen, så finna vi, att vid en del regementen är chefens lön ända till 10 å 12, och vid en annan del endast 5 å 6 gånger så stor som underlöjtnantens.
Huru fjerran äro vi icke från iakttagande af de utaf en stor svensk författare i krigsvetenskapen uppställda grundsatser, för ett väl ordnadt aflöningssätt!
Framlidne generalen Lefrén säger nemligen: »Beträffande lönernas fördelning emellan olika grader, bör som oryggliga grundsatser anses: l:o, att alla löner för en och samma grad med lika sträng vanlig tjenstgöring böra vara lika stora, åtminstone inom vissa större distrikter af landet, samt 2:o, att skillnaden mellan gradernas löner i allmänhet icke göres allt för stor, men likväl beräknad med afseende på de oundgängliga utgifter, som åtfölja tjenstgöringen i högre grader.»
Den frejdade författaren tillägger: »Intet förorsakar snarare en utvidgad skadlig lyx bland löntagare, än då löningen är ojemnt delad inom samma grader, eller skillnaden emellan olika graders lönevilkor är för stor.
Den summa, som, klokt fördelad, vore ganska tillräcklig, är det ej, om den ojemnt delas: deraf onödig tunga för statskassan.
Ofverflödiga och otillräckliga löner förstöra begge den sanna militäriska andan, de förra direkte, de sednare emedan de tvinga att söka biförtjenst.» Genom K.
Brefvet den 8 April 1862 är vordet stadgadt, att alla de embets- och tjenstemän inom indelta arméen, som hädanefter befordras, transporteras eller till lön utnämnas, skola framdeles åtnöjas med de löneförmåner, som vid en blifvande lönereglering kunna komma att bestämmes.
Stadgandet är naturligtvis tillkommet i den välbetänkta afsigten att möjliggöra löneregleringens genomförande på kortare tid än som kunde ske, ifall icke någon löntagare finge utan eget begifvande öfverflyttas till den nya aflöningsstaten.
Men företages icke löneregleringen innan kort, så är det gifvet, att samma stadgande mäste utöfva en ganska skadlig inverkan på skötseln af de bostadsboställen, hvilkas innehafvare desamma tillträdt efter utfärdandet af högstberörde K.
Bref den 8 April 1862.
Ty då en sådan boställshafvares besittning af bostället icke ens är betryggad för den tid han innehar sin tjenstebefattning, så är det klart att han ännu mindre, än om innehafvandet af bostället åtminstone för så lång tid vore honom efter förra vanligheten försäkradt, kan våga att å detsamma bekosta några förbättringar. 80
Jag tror för min del att löneregleringen vid indeldta arméen redan blifvit allt för länge uppskjuten; och jag skulle icke, såsom jag gjort, röstat för beviljandet af det begärda fortfarande anslaget 100,000 rdr, till löneförbättring åt befäl och underbefäl vid nämnde armé, om jag icke uti K.
M:ts nu föreliggande förslag angående bostadsboställenas uppskattning sett en säker borgen för att K.
M:t ämnar låta ifrågavarande lönereglering ofördröjligen företagas.
Endast några ord har jag att tillägga.
De hvilka älska och beundra den på historisk grund uppväxta institution, sorn vi benämna militiae-indelningsverket, hvaraf militise-boställsverket, såsom bekant, utgör en del, torde icke kunna göra något bättre, för att stödja och upprätthålla denna institution, än då de söka undanrödja, eller åtminstone förminska det nu existerande missförhållandet i distributionen af medelstillgångarne för befälets och underbefälets aflöning — ett missförhållande, som, om det länge fortfar, hotar att göra hela den nämnda institutionen förhatlig.
Af dessa varma vänner till vår närvarande härs organisation borde val icke K.
M:ts förslag om bostadsboställenas uppskattning kunna mötas med ett afslag.
De återigen, hvilka hysa den åsigten att militärtjenstemännens aflönande medelst effektive boställen i allmänhet är förkastligt, borde väl ock gerna se att dessa boställen uppskattas i och för en blifvande lönereglering, som tydligen har till ändamål, bland annat, att på vissa bestämda år utarrendera större delen af den nu till s. k. efiektive boställen vid indeldta arméen staten tillhöriga jordegendom, så att sedermera endast en mindre del af denna jord komme att disponeras till bostadsindelningar, i de orter nemligen, der sådant för tjenstens på roten behöriga handhafvande kunde anses erforderligt.
Efter mitt förmenande äro i vissa delar af riket bostadsboställena för officerare helt och hållet ohehöfliga, enär desamma decennier igenom endast undantagsvis varit af boställshafvarne brukade, vid hvilket förhållande dessa dyrbara statsdomäners upplåtande åt tjenstemän på lön och deras bebyggande med kostbara karaktershus, de der för det mesta stå obebodde, är en ren nationalförlust.
Jag ber om ursäkt, att jag så länge tagit Ståndets uppmärksamhet i anspråk.
Jag emotser den anmärkningen, att mycket af hvad jag haft äran anföra, faller utom ämnet; rätt begrundadt tror jag dock att det kan höra dit.
Vördsammast hemställer jag, att R. o. Ad., med afslag å hvad Utsk:t föreslagit, beviljar det af K.
M:t äskade anslaget.
Detta anslag, om något, är af den beskaffenhet, att det bör snart bifallas; ty man må hysa hvilka åsigter som helst om sättet för löneregleringen, så är det klart, att staten måste känna de tillgångar den har, och det Den 3 Mars f. m. 81 det kan icke ske på annat sätt, än genom boställenas uppskattning.
Man har hänvisat till hevillnings-taxeringsvärdena; men fastän jag anser dessa vara tillförlitliga i allmänhet, är dock förhållandet annorlunda vid kronans egendomar, som icke gått i handel.
Det före I a Iler mig eget, att Stats-Utsk:t säger, att kostnaden lör uppskattningen icke hör ega rum förr, än det är afgjordt, att löneregleringen bör grundas på boställenas bibehållande.
Detta häntyder på, att man beslutar först, och sedan motiverar.
Alven om boställena skola indragas, är det nödvändigt, att genom deras uppskattning staten får veta livad den får i utbyte mot de medel, som naturligtvis måste anslås i stället.
Såsom den förre värde talaren sagt, är det en vigtig sak, att frågan om löneregleringen icke ständigt undanskjutes; och derföre måste tillfälle beredas K.
M:t att framlägga ett förslag härtill, som icke bemötes med det svar, att saken ännu är i outredt skick.
Det nu föreslagna uppskattningssättet, anser jag ändamålsenligt, såsom hufvudsakligen öfverensstämmande med det, som skall föregå utarrendering af statens egendomar, och detta sker med ganska stor noggrannhet, och kronofogarne hafva vana vid dylika värderingar. lag anhåller, att R. o. Ad. måtte, med afslag å Utskds hemställan, bifalla K.
Mits framställning om ett anslag af 50,000 rdr för uppskattning af indelta arméens boställen.
Det är icke utan en djup rörelse jag nu uppträder inför R. o. Ad. för att deltaga i diskussionen öfver elt ämne, som i nära 245 år blifvit afhandladt på detta rum, som varit föremål för, ej allenast R. o. Ad:ns trogna omvårdnad — utan för hela nationens kärlek och stolthet — som tillskyndat
Svenska namnet så ovansklig ära i historien — och som nu möjligen för sista gången är föremål för R. o. Adms öfverläggnirigar — jag menar det Svenska Indelningsverket.
— Förhatlig, såsom Hr von Geijer säger, kan ej denna institution blifva under något förhållande, dertill ligger den Svenska folket för nära — men det förhåller sig med indelningsverket — som jag har sett anförts, att en Romersk kejsare under ett anfall af raseri befallde sin proconsul att afhugga hufvudet på Jupiters bildstod, hvilken stod utanför hans palats.
Proconsuln gick, men kom förskräckt tillbaka, sägande att för hvarje hugg skakade tempelhvalfven.
— Så är det också här, för hvarje hugg på indelningsverket, skakar samhället, och ett sådant hugg är den fråga i sina konseqvenser, som nu är föremål för R. o.
Adms pröfning.
En förnyad uppskattning af indelta arméns boställen är visserligen i sig sjell en ganska enkel sak men står i allt för nära beröring med hela institutionen, för att icke vara nödvändigt att i främsta rummet taga i öfvervägande hvad inflytande en sådan genomgripande åtgärd kan äga på inningsverkels bestånd, hvarpå första frågan blir, om man vill bibehålla eller upphäfva detsamma.
Vi veta alla, att det består H. lil. 6 8?
Den 3 Mars f. 'm. af 3:ne särskilda elementer, Boställsverket, Rustningen och Roteringen.
Af dessa äro rustningen och roteringen till sina hufvudsakligaste delar alldeles oförändrade.
Så är det likväl icke med boställsverket.
Då Gustaf II Adolf år 1621 utfärdade den första förordning inom denna organisation, hvilken är tillkommen på Svenska allmogens egen begäran, att i stället för utskrifningen få hålla ständigt krigsfolk, gjorde han till vilkor att befälet skulle erhålla bostäder inom kompagnierna, och detta vilkor ligger till grund för det indelta armébefälets aflöningssätt genom boställen.
Att ett så inveckladt och i många afseenden oegentligt system vid vissa perioder af vår historia i kritiska ögonblick varit underkastadt svåra pröfningar är naturligt, men Sveriges R. o.
Ad. har alltid med den största omsorg vårdat denna beundransvärda institution, som infördes eller rättare af envåldsmakten fick sin fulländning, och då denna vid 1720 års riksdag afskaflädes, intogs i R.
F. försäkran om indelningsverkets orubbade bibehållande, och denna försäkran förnyades sedermera vid flera olika tillfällen under förra århundradet.
Emedlertid är nu boställsverket så sönderrifvet, att man väl må göra sig den frågan, om det vidare kan bibehållas.
Hr von Geijer har sagt sannt, det finnes många och stora missförhållanden, och likväl måste de fördragas, om ej sjelfva grunden eller vilkoret för vår förnämsta militärorganisation skall ramla och institutionen upphäfvas.
Efter förutskickande af dessa anmärkningar, ber jag att få öfvergå till sjelfva frågan.
M:t har vid flera riksdagar begärt anslag till en förnyad uppskattning af arméns boställen, i anledning af Borgare- och Bonde-St:ns fordringar på en lönereglering för armén.
Man måste likväl härvid göra sig full reda för hvad man åsyftar med en sådan uppskattning.
Är ändamålet att dermed vilja jemna lönerna, så att alla boställen skola så refvas, att de gifva lika afkastning för innehafvare af samma grad, så frågar jag, om det är möjligt att ernå, att göra löner lika stora till siffran, hvilka grunda sig på naturaprestationer.
Om äfven löner, hvilka utgå dels i jord dels i andra artiklar, som ej äro gångbart mynt, kunna så jemkas, att de blifva lika, d. v. s. anses lemna lika stor summa penningar, så kommer denna likställighet att ganska snart förändra sig, emedan det förnämligast beror på den individuella skickligheten att härvid göra sig mer eller mindre gällande.
Hr von Geijer yttrade att en fanjunkaro i Skåne beräknar sin lön till 3,000 rdr, och en major, hans granne, blott till 1,500 rdr, men han upplyste dervid icke huruvida dessa båda boställsinnehafvare sjelfva skötte eller utarrenderade sina boställen, ej heller hvilken af dem är den skickligaste jordbrukaren.
Skulle åter meningen med en sådan uppskattning vara att undersöka egendomarnes värde för att förvandla dem till penningar och i stället gifva kontanta löner, då är indelningsverket upplöst och ligger på strådöd, ty utan boställsverket kan det icke existera.
Den 3 Mars f. m. 83 Uti Carl XI:s bref af den 24 Mars 1683 heter det: »Vi hafva alltid varit af de tankar, och
Väre derom till vederbörande för detta utgångne ordres lära det innehålla, att officerarne skulle efter högsta görligheten accommoderas med hemman i compagnierne, såväl för god ordning och disciplin skull, som för andre deraf flytande nyttigheter, derföre Vi ock i Nåder agreere det som J härvid påminne Eder.» Jag frågar Eder, Mine Hrr! om det icke är något alt fästa sig vid, att en militärisk institution inom sig äger garantier för god ordning och disciplin, och huru kan man ålägga en person att bo inom elt visst distrikt, utan att gifva honom boställe?
Kan han icke genom enskildte medel skaffa sig bostad inom sin verksamhetskrets, d. v. s. inom kompagniet, så har han alltid bostället att tillgå.
Ar likväl bostället nödvändigt för ordningen och disciplinen, så är det för underofficerarnes existens ännu vigtigare, ty för dem kan ej den lyckan att ega eget tak öfver hufvudet nog uppskattas, och som af intet annat kan ersättas.
Denna institution, som är egendomlig för Sverige, innehåller allt för många storartade elementer, att den icke bör af statsmagterna med varsamhet behandlas och väl vårdas, men den innehåller äfven stora missförhållanden.
Hr von Geijer och Frih.
Alströmer hafva lagt dem i dagen, och jag borde väl upptaga dem, om ej dermed en dyrbar tid togs i anspråk.
De missförhållanden, som finnas, äro stora, men fäderneslandets intressen äro ännu större att bevara denna institution orubbad, hvarföre man, för att bota ett ondt, kan få ett ännu värre, genom att rycka undan hörnstenarne på en institution, som är Sveriges ära och stolthet.
Den siste värde talaren har utan tvifvel ställt denna fråga på dess rätta ståndpunkt, då han frågat: »vill man bibehålla indelningsverket eller icke.»