Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag liar jemväl sagt, att denna minskning icke är 54 Den ao Februarii f. m. behöflig, om Banken hade uteslutande monopolium på utgifvandet af sedlar; men ett sådant monopolium skulle för-, störa alla enskilda associationer, då jag deremot anser, att dessa böra så mycket som möjligt uppmuntras.
Jag önskar sålunda icke, att den enskilda assignationsrätten indrages.
Den är af allt för stor fördel för bruksrörelsen, för att man genom dess borttagande skulle lägga en ytterligare förlust till de oundvikliga, sam i alla fall måste drabba denna närings-, gren.
Hvad Privatbankerne beträffar, så har Hr Hartmansdorff yttrat, att de äro obetydliga och utan väsendtligt inflytande.
Man vet dock ej, hurudana de kunna blifva, sedan vi erhållit ett bestämdt mynt.
Lagen angående Privatbanker hade redan flere år existerat, innan någon tillämpning deraf ifrågakom; och man trodde, att denna lagstiftning icke skulle komma att medföra någon verkan, Emed» lertid finnas nu a:ne sådana Banker.
Det torde således vara ovisst, om icke deras rörelse kommer att ökas framdeles, och möjligtvis till den grad, att ett fall i myntvärdet åstad-! kommes, sorn ej kan afhjelpas annorlunda, än genom minskning af Baneosedelstocken.
Hr vou Hartmansdorff, Äng.:
Jag erkänner vigten af Hr von Troila önskan, att ett bestämdt förhållande emellan silfver och sedlar må äga rum; men jag befarar, att stadgandet af' en sadan bestämd proportion komme att förorsaka flera olägenheter å den ena sidan, än de fördelarman å den andra åsyftar.
Jag vill minnas, att en likartad rpotion sista Riksdag väcktes, men att de betänkligheter, BancoUtsk. dervid framställde, inom Stånden gjorde sig gällande deremot.
Jag tror ock, att man iqke bör gå längre, än att uttrycka den önskan, att Fuflmägtige mätte, så mycket som möjligt, söka bibehålla en viss proportion.
Hr von Troils förevarande motion, jemte de j anledning deraf afgifna yttranden, remitterades till BancpUtskottet, Remitterades till Bevilln.TJtsk. Frih. von Strokirchs, Joh. Herrman, d. 17 dennes på bordet lagde motioner: 1:0 med förslag till
Lag för husbehofs-brännvinsbränningen, jemte strafflag för öfverträdelser deraf, m. m. 2:0 om fastställande af en personel bevillning för förtäring af starka drycker, samt förbrukning af utländska tyger och andra öfverflödsartiklar.
Föredrogs ånyo Hr Ramsays, Otto Joh, Henr., d. 17 dennes på hordet (agde motion, om ändring i nu gällande Skiftes-stadga.
Hr von Hartmansdorff, Aug., samt Hr Hallenborg, Garl Joh., hegärde, att denna motion malte ytterligare få hvila på bordet
Deu 20 Februarii f. m. 55 Frih. Palmstjerna, Carl
Då Riksd.Ordn. fö reskrifver, att en motion bör remitteras vid nästa föredragning efter första bordläggningen, måste jag bestrida all ytterligare bordläggning af ifrågavarande motion.
Jag ber att få uppläsa i mom. 49 §.
Riksd.Ordn.; der står: ”Hvar och en allmän fråga, som ”första gången i något
Stånd förekommer, skall, så vida ej ”Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utskott ”förviser, ligga på bordet till nästa plenum, då remiss bör ”ske.”
Jag tror således icke, att frågans ytterligare hvilande kan rnedgifvas.
Jag har vid ett annat tillfälle i detta ämne yttrat mig i samma anda sorn Grefve Posse, och vill 11U ytterligare erinra, att om en motion, då den, efter att emellan 2:ne plena hafva hvilat på bordet, föredrages, kunde ytterligare göras hvilande; så skulle aine discussioner deröfver kunna uppstå, och detta åter skulle förorsaka tidsutdrägt.
Uppå derom framställd proposition blef Hr Ramsay» motion remitterad till Lagutskottet.
Vid förnyad föredragning af Hr von Hohenhausens, Michael Silvius, d. 14 dennes på bordet lagde motion om anslag till löneförbättring för Kronofogdar och Häradsskrifvare på Gottland, blef densamma till StatsUtsk. remitterad.
I afseende å den beslutade remissen af Hr Ramsays motion till LagUtsk., ber jag att till protocollet få anmärka, det jag tror, att remiss i stället bort ske till OeconomiUtsk., samt att jag alltså reserverar mig emot beslutet.
Beckfriis, Corfitz, hade inlemnat följande:
Då jag genom min faders frånfälle är nödsakad genast företaga en resa till
Skåne, får jag härmed, af denna sorgliga anledning, afsäga mig det förtroende, hvarmed II. R. o. Ad. behagat hedra mig, nemi. att vara ledamot uti Allm.
Besv. och Oecon.Utskottet.
H. Ex. Hr Gr. och Landtm, anmodade Hrr Electorer, att skyndsammeligen sammanträda, för att utse Ledamöter uti Constit.Utsk. efter Hr von Döbeln, uti LagUtsk. efter Hr Silfverstråle och uti OeconomiUtsk. efter Frih. Beckfriis.
Skrifvelse!' till R.
St. af d. 18 sisth Januari: 1:0 ang:de af R.
St. i underd. tillstyrkt inställelse af all ny indelning till ordinarie knektehåll af oroteräd jord; 56 Den ao Fcbruarii f. m. arn ang.
Roterings-jemnkningen vid Westerbottens Ilegrte; 3:o i anledning af PresteStåndets vid sista Riksdag gjorda und. anhållan om rnteringsbefrielse, utan undantag, för alla med ordinarie rotering besvärade Capeilansboställen, utan afvaktan af föregående
Nådig fastställelse af roteringsverken, eller hinder af, rörande roteringsflyttningar, uppkomne tvister, och 4:o angrde Indelnings-jemnkningen i Blekinge; äfvensom K. W:s jemväl i dag ankomna Nåd.
Propositioner till R.
St. af d 18 sisth Januari samt d. 8 och i denna månad: 1:0 ang:de rotefrihet för Capeilansboställen samt ersättning eller vederlag ät de Capelianer, hvilkas boställen än vidare komma att i roteringen qvarstå; äfvensom rörande befrielse från öfverrotering för åtskilliga hemman i Jönköpings och Kronobergs
Län, och i sammanhang härmed oin vacance-afgift för ordinarie rotering underkastad jord, som icke presterat rotering in natura; 2:0 ang:de utmyntningsgrunderna för tillverkning af kopparskiljemynt och Ducater; 3:o ang:de förlängning i ytterligare 10 år af de för en pantlåne-inrättning i Hufvudstaden beviljade förmåner; 4:o ang:de controllerne för belåningen i Banken af tackjern på Stockholms våg, och 5:o ang:de fortfarande anslag till UIl-Discont-fondens förstärkning, samt ullculturens och ullproductionens befrämjande i Riket.
Ilöglofl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. half till 4 e> In fidem protocolli, F. O.
Thorsdagen den 20 Februarii i834.
Justerades ett Prot.Utdr. för denna dag f. m.
Ur Löwenström, Joli. Jac., hade inlemnat följande:
Med anledning af den Proposition, som K. M. behagat förelägga R.
St. om Statsverkets behof, anser jag otvifvelaktigt, det StatsUtsk. skall mötas af svårare hinder vid bestämmandet af en tilläfventyrs möjlig utväg för fyllandet af samma behof, utan att skuldsätta Riket, hvilket jag tror bör fördröjas lill den olyckliga tidpunkt, då ingen annan hjelp återstår, då alla andra tillgångar blifvit begagnade; och tager jag mig alltså friheten föreslå, såsom något bidragan - Den ao Februarii c. in. 57 de till fyllande af nämnde Statsverkets behof, ett medel, sorn med fördel brukas uti andra länder och ej heller här torde fela profvet af sin goda egenskap, nemligen att föröka Statstillgångarna utan den skattdragandes betungande, på så satt, att alla löpande, såväl anvisningar å Banken sorn Privat- och Hypotheks-bankers sedlar, af hvad namn och karakter de vara må, skulle beläggas med en stämpelafgift till Slaten eller ChartaSigillata, i proportion till anvisningens eller sedelns valör 1 likhet med vexiar, och hvarförutan de ej borde utgifvas, vid förlust af ratligheten till utgifvande af dylika löpande sedlar.
Vördsamt anhåller jag, att denna min mening må, medelst Prot.Utdr., de öfrige respeetive MedStånden meddelas och jemväl till vederbörligt Utskott remitteras.
Hr Adlerberg, Bror Reinh., hade inlemnat ett så lydande anförande:
I dessa tider, då landtmannen är öfverhopad af onera och utskylder till Staten, torde det ej vara sä orätt, att Ständerne för något af dessa besvär, åtminstone för framtiden, tryggade honom.
I en del andra länder underhåller Kronan och Staten de allmanna landsvägarna; här åter måste jordbrukaren ensamt vidkännas detta onus, och oftast vid ett tillfälle, dä hans omtanka, hans tid, hans folk, hans dragare äro vigtigast för hans jordbruk.
Jag troi' mig vara förvissad, att den del af R.
St., som idkar jordbruk, ar af lika tänka med mig; och får jag derföre i all ödmjukhet föreslå, det hvarje resande, som begagnar allmän landsväg, måtte åläggas en lämplig afgift för hvarje mil Controllen härå torde bäst kunna ske, om denna afgift erlades vid anteckning i dagbok för hästs erhållande, och borde de på detta sätt erhållna penningar hvarje månad till Landshöfdingen i orten afleinnas för att förräntas, samt K. M. och Kronan vid erforderligt capital öfvertaga allmänna landsvägarnas underhåll, och landtmannen sålunda i en framtid befrias från detta onus.
Jag anhåller vördsamt, att denna min- motion måtte blifva de andra MedStånden communicerad och till vederbörligt Utskott remitterad.
Adolph, hade inlemnat följande:
Då jag i anledning af Frih.
Sprengtportens motion i förbigående satte i frågajjft allt brännvin,, sorn till Stad föres, skulle beläggas med samma accis-afgift, som Frih föreslagit för brännvin, infördt till Stockholm, afsåg jag den grundsats, att samma lag borde gälla för alla och att den 2 II.
S Den ao Februarii e. m. ena medborgaren icke borde påliiggas för samma sak ett större onus, än en annan.
Man har in vändt, såsom ett hinder derför, att tillämpningen af denna allmänna princip skulle föranleda till de upphäfna landttullarnas upplifvande.
Sådan var likväl ej min mening.
Jag trodde, att, ehuru landttull upphört, bevakning mot inpractisering af olofligt gods likväl fortfor, ett misstag, hvilket torde öfverses, emedan jag allt sedan min återkomst till fäderneslandet icke passerat mindre städer.
Efter den upplysning jag erhållit, och då dels till småstäderna mindre qvantiteter brännvin införas och dels derstädes torde mindre betalas, vill jag i så måtto rätta min framställning, att endast i större städer, der tullbevakning tilläfventyrs ännu fortfar eller framdeles kommer att existera, ifrågavarande accis må utgå.
Jag yttrade, att, utom Stockholm, densamma borde ingå i den allmänna tulluppbörden ; men som äfven i dessa större städer byggnader och anläggningar kunna behöfva utföras, hvilka hafva en slags publik egenskap, såsom kyrkor, hospitaler, hamnbyggnader m. m., för hvilka tillgångarna äro otillräckliga och kostnaderna alltför dryga, att af stadsboerna ensamme bestridas, så medgifver jag gerna, att, lika med tolag, bränvinsaccisen må vederbörande städer i anfördt afseende förunnas, helst det hufvudsakliga ändamål i allt fall derigenom vinnes, att bränvinet fördyras. R. o. Ad. beslöt, att Hr Bruncronas nu uppläste anförande skulle remitteras till Bevilln.Utsk., i sammanhang med Frih.
Sprengtportens, Jac. Wilh , till samma Utsk. remitterade motion om fastställande af en accis på brännvin, som till Stockholm införes, till fond för byggnadsarbeten inom hufvudstaden.
Upplästes och lades på bordet BancoUtsk:s d. 18 dennes afgifne Memorial N:o 2, med öfverlemnande af BancoFullmägtiges Berättelse till Utskottet år 1834.
Upplästes ett Memorial af H. Ex.
Hr Gr. Skjöldebrand, And.
Fredr,, hvilket H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade icke kunna, till följd af 81 och 83 §§.
Reg.F. hos R. o. Ad. upptagas, såsom innehållande en fråga om förklaring af rätta förståndet utaf §.
Föredrogs ånyo Gr. von Fersens, Hans, d. 17 dennes på bordet lagde motion, om befrielse för rotehållare vid indelta Armeen från skyldigheten att bekläda soldaten samt att bekosta hans underhåll under vapenöfningarna.
H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn., uppläste följande:
I anledning af, hos R. o. Ad., af Gr. von Fersen, Hans, väckt fråga om rättelse och jemnkningar af de förändringar, som insmugit sig uti de af Konung Carl XI confirmerade
Den ao Februarii e. m. och med allmogen upprättade s. k. knekte-contracten, får jag, utan att upptaga R. o. Ad:s tid med att genomgå de härvid förekommande detailler, endast den äran derå fästa dess uppmärksamhet, att de gamla contracten visserligen småningom undergått förändringar, hvilka tidsförhållandena påkallat; men att, ehuru enskilda öfverenskommelse!- emellan Rote och Soldat, hvaraf ömsesidiga fördelar mäste uppslå, kunna äga rum, och sådant ej uti ett samhälle med fria institutioner kan eller bör för någon del hindras, emedan deraf följer missbelåtenhet å bådas sida; så hafva likväl icke i öfrigt några väsendtliga ändringar uti roterings besväret uppstått, som ej i laglig ordning uppkommit och till hufvudsaklig del åsyftat lindring för ro tehållarne uti detsamma.
Såsom stöd för sin begäran och bevis på öfverträdelser till men för rotehållarne af de under Konung Carl XI:s tid upprättade knektecontracten anför Grefven flera under bemälde Konungs regeringstid utkomna förordningar, sorn bestämma hvad rotehållare borde gifva den, som blifvit antagen till soldat för dess nummer, och att derutinnan hvarjehanda förändringar tid efter annan blifvit tillvägabragta.
Jag skall här nedanföre söka bevisa såväl ändamålsenligheten som den lagliga tillkomsten af dessa förändringar, men får, såsom ett motstycke till de af den värde motionären åberopade K.
Resolutioner, endast i förbigående citera ett af K.
Carl XI:s bref, som är af senare datum än de ofvannämnde förordningarna, eller det af d. 26
Maj 1691, hvaruti stadgas, ”att i fall något dröjsmål med completterandet ”af vacanta nummer förnimmandes varder, eftersom vi i nå”der så ofta befallt, att der som de någon motvillighet hos ”de vacanta rotar förmärke dem att complettera, de då ”den bästa bonden i roten så länge till kneckt ta”ga, lill dess roten den med en annan karl utbyter.
” Hvad beträffar den i förordningarna om det vissa knektecontractets inrättande förbjudna legan, har motionären sjelf anfört, huruledes 1684 förklarades, att ”då bönderna intet ge knekten mer än 5o, 60, 70 eller högst 100 daler i hufvudlega, sådant fick passera liksom intet vistes deraf.”
På dylikt sätt var det lätt att bestämma vilkoren för soldats antagande.
Fersen har härigenom fullkomligen upplyst, huru de redan vid uppgörandet följdes eller förklarades.
Om legan på så sätt än vidare småningom kunnat stegras, torde det icke vara obilligare än det förhållande, som äfven inträffat och möjligen ännu kan inträffa, att nemligen betalning gifvits för att få blifva soldat; och, än mer, exempel finnas, att man betalt för att få blifva vargeringskarl och derigenom äga företrädesrätt till blifvande lediga nummer. 6o Den 20 F e b r u a r i i e. m.
För att komma i tillfälle att göra jemnförelse, anför motionären de vilkor, på hvilka allmogen, enligt 1682 ars contract, åtog sig knektehållet.
Bland dessa vilkor till förmån för rotehållare förekommer, sorn mig synes, hufvudsakligen, hvad 3:dje punkten innehåller, eller ”att, i fall ”svårighet skulle förete sig vid knekts anskaffande utan städ”sei eller lega, K.
M. lemnat tillstånd, alt allmogen genom ”Fjerdingsmännen och Fogdarne kunna, om så tillgång lindes, till knekt inställa löst folk, lättingar och driftekarlar, ”hvilka för den årliga lön, föda och kläder, skulle tillhållas ”troligen
Och då detta contracts vilkor numera blifvit på så sätt upphäfvet, att ingen kan dömas till krigstjenst, anser jag mig här böra denna åtgärd omnämna, såsom en vigtig förändring af de anförda aldre stadgarna och contractsvilkoren.
Om den år i8?4' på grundade skäl, vidtagna författningen, att försvarslöst och mindre välfrejdadt manfolk icke mer få dömas till krigstjenst och för nummer insättas, af någon kan anses hafva försvårat möjligheten att anskaffa soldat, så torde man påminna sig, att, då lyckligtvis hederskänslan icke kan frånkännas mängden af nationen, utur hvilken soldaten utgår, denna känsla numera icke såras af vanfrejdades antagande, bland hvilka välfrejdade ynglingar, åtminstone icke utan öfvervägande fördelar, vilja ingå.
Dessutom bör svårigheten att erhålla soldat, om den verkligen finnes, till en stor del uppvägas derigenom, att endast sådane antagas dertill, som icke, likt de förstnämnde, snart måste för oordentlighet, oduglighet och laster casseras, hvarigenom rotehållarnes skyldighet att anskaffa annat manskap för sina nummer föranleder till ökade utgifter för dem, och de för vapenöfningarna afsedda medel onödigtvis förspilla» medelst underhålls och öfriga kostnaders bestridande för reeruter. som icke kunna påräknas för någon lungre tjenstetid.
Besinnar man äfven, att den mildare behandling och större omvårdnad, soldaten nu, emot fordna tider, åtnjuter, nödvändigt mäste, om den ock icke kan leda derhän, att rotehådaren sjelf går ut för sina nummer, likväl i betydlig mån bidraga till en längre tjenstetid för soldaten, och att antagandet af mindre väl frejdadt manskap bland den stam, omkring hvilken landets ungdom skall till vapenöfningar samlas, icke öfverensstämmer med det allmännas sanna fördel; så torde man få lof att medgifva nyttan för rotchållarne och riktigheten af nu gällande bestämmelser för soldaters antagande. i8a| års förordning har således, långt ifrån att öka svårigheten för rotehållaren, enligt min öfvertygelse, minskat densamma, emedan, om äfven mycket försvarslöst manfolk beklagligen skulle finnas, deras antal likväl icke kan vara så stort, att en hel Arme' dermed kan completteras.
Den 2e Februarii e. m. 61 Hvad i öfrigt beträffar den omnämnda obillighet att, i anledning af tidsförhållandena, hvälfva största tungan på den ena contrahenten, hvilket, enligt det till H. R. o. Ad. afgifna yttrandet, visserligen är vigaste sättet, fast derföre icke det rättvisaste; så torde med skal fråga kunna uppstå, om rotehållare!! alltid kan anses hafva varit den lidande parten, enär lättnad uti roteringsbesväret ständigt i sednare tider varit föremål för Konungens och R.
St:s omtanka, och ufven, i följd deraf, blifvit rotehållare i många afseenden förunnad.
Såsom bevis härpå får jag för 11. R. o.
Ad. endast anföra:
Rotehållarnes befrielse, år 1812, från reoruteringsskyldigheten under krig, hvilken skyldighet för dem medfört många kostnader och olägenheter.
Minskning uti beklädnads-omkostnaden för rotehållare, genom Statens deltagande år 1812 uti densamma, och upprättandet afen passevolance för utgörandet af beklädnaden, hvilken intill 1818 års utgång af rotehållare dels i penningar och dels i persedlar utgjordes.
Att desammas belopp i penningevärde uträkna eller sammanställa till jemnförelse mot den genom årlig
Riksmarkegångssättning bestämda penninge-afgift, hvilken under de sednast förflutna åren af rotehållarne erlagts, lärer knappt vara möjligt, och här icke ens nödvändigt, enär rotehållarnes allmänt kända beredvillighet att ingå på det nya beklädnadssättet, genom hvilket hvarje af dem nu endast årligen erlägger £:del af munderingens värde, utgörande för sisth år 3 Rrdr 26 sk.
B:co per nummer, nogsamt bevisar, att detsamma för rotehållarne medfört en betydlig minskning i de förbindelser, som dem tillförne varit ålagda.
Införandet år 1812 af en lindrig möteskoslnads-afgift, som under sed naste
Riksdag minskades till ett belopp af 7
R:dr per nummer; hvilken afgift, om den ock borde utgå från soldaten, som, enligt de af motionären anförde resolutioner, kan anses vara förpligtad att vid möten underhålla sig sjelf, nödvändigt slutligen ändå drabbar rotehållaren, som måste medgifva soldaten sådana vilkor, att han med dem kan vara belåten.
Att rotehållaren sedan äldre tider fått vidkännas underhållet vid möten, torde icke kunna bestridas, och svnes äfven af deras nästan enhälliga begifvande, då mötes-passevolancen inrättades, alt icke göra något påstående om afdrag, enligt de citerade contracten, för ifrågavarande underhåll.
Då man påminner sig de många olägenheter, som det före mötes-passevolancens inrättande brukliga underhållssätt för rotehållarne medförde; den större sjuklighet, som genom en oordentlig och icke passande spisordning uppstod, och de stora medicaments- m. fl. kostnader, ofta högt öfverstigande den nuvarande passevolance-afgiften, sorn rotehållare i och för mötena fordom fått vidkännas; så torde man icke 6a Den ao Februarii e. m. kunna undgå att medgifva, det en betydlig nedsättning i afgift blifvit dem i detta afseende beredd.
Men uti ifrågavarande anine är redan så mycket, både skriftligt och muntligt, afhandladt, att det vore att upptaga H. R o. Ad:s dyrbara tid, om deruti vidare ordades; så mycket mindre lämpligt, som frågan om mötespassevolance-afgifteti redan är af Konung och Ständer afgjord och således icke nu kan blifva föremål för vidare discussion.
Fullkomligt öfvertygad om motionärens
Iifliga önskan att för det allmännas båtnad föreslå nyttiga reformer, torde jag likväl få yttra den förmodan, att denna berömvärda åhåga denna gång måhända kommit io år för tidigt, enär den öfverenskomna, afslutade och gällande passevolancen först med 1844 upphör.
De fortgående rotéjemnkningarna hafva äfven i sin mån på flera stallen betydligen bidragit till skattebördans minskande och jemnare fördelning.
Redan de anförda lindringarna uti roteringsbesväret torde fullkomligen visa det ständiga sträfvandet att minska detsamma, men tillika påminna om, att äfven för sådant bemödande måste finnas en gräns.
Besinnar man i öfrigt, att roteringsskyldigheten ensamt åligger rotehållarne i följd af dem förlänad kronojord, så torde förslaget: ”att från rotens enskilda åliggande till ett allmänt” förändra roteringsbesväret visserligen äfven innefatta ett sätt att befria rotehållaren från fullgörandet af sina skyldigheter, men derföre icke vid verkställigheten medföra mindre orättvisa emot landets öfriga innebyggare, på hvilka denna skyldighet skulle öfverflyttas; äfvensom den derefter begärda befrielsen för rotehållaren från skyldigheten att, på sätt hittills, enl. af Konung och Ständer fastställda grunder, tillgått, förse soldaten med kläder och bekosta dess vapenöfningar; hvarföre ock ifrågavarande förslag eller sistnämnda anhållanden icke heller nu, mera än under förra Riksmötet, torde vinna afseende, så mycket mindre som desamma, långt ifrån att leda till den af Grefven begärda rättelse och jemnkning af hvad under K.
Carl XI:s tid uti roteringsväsendet brukligt varit, tvärtom skulle medföra hufvudsakliga afvikelser derifrån, och för hvilka åtgärders ändamålsenliga tillvägabringande (om rättvisa derigenom skulle åstadkommas) en generel förändring eller jemnkning af hela beskattningssystemet torde blifva af nöden.
Att fullkomligen återgå till hvad roteringsväsendet under högstbemälde Konungs tid var, torde med skäl kunna anses omöjligt och icke heller för rotehållare önskansvärdt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, anhåller jag vördsamt, att detta mitt anförande må få åtfölja Gr. von Fersens motion.
Vid föredragningen af Gr. v. Fersens motion undföll mig den skiljaktiga syftning, som deruti Den 20 Februarii c. m.
G3 ■visar sig vid jemnförelsen med den motion, hvilken af Hr Grefven i samma ämne vid sisth Riksdag väektes.
Jag var då en bland dem, som förklarade sig emot förslagets antagande, på grund deraf, alt motionären då yrkade nya knektecontract efter de grunder, som i K. Garl XI:s contract äro följda.
Men då motionären nu inskränkt sig till en högst hillig jeinnkning emellan Staten samt rust- och rotehållarne, hvilka synas under tidens längd hafva blifvit mångdubbelt besvärade i jemnförelse med den primitiva underhållsskyldigheten, så kan jag icke annat än understödja Hr Grefvens motion.
Det är otvifvelaktig!, att contract 0111 vissa knektehåll grunda sig på enskilda öfverenskommelse!- emellan rotehållsskyIdige och Staten; hvadan K.
Carl XI med Ständernas autorisation afslutade knekte-contracten.
Den för IndelningsCommissionen af Konungen utfärdade Instruetion vittnar om den omvårdnad för rotehållares rätt, som, jernnförd med senare tiders ökade fordringar på rotehållets besvär, skulle måhända väcka saknad af den stränge och visserligen något våldsamme
Carl XI:s förordningar i detta afseende.
Det har af motionären blifvit ådagalagdt, huru tidernas förändring påkallat förändrade förhållanden emellan rotehållare och soldat, och att de enskilda contracten varit en följd af svårigheten vid värfningen.
Bland de fördelar, som ursprungligen lemnades rotehållarne, var den en, att ingen arbetsför karl skulle få låta värfva sig utom provinsen, hvilket tydligen tillkännagifver syftningen att underlätta rotehållarnes tunga.
Detta förbud åtföljdes af 4° dalers vite för den, som erlade högre lega än 100 daler kopparmynt.
Af soldatens ringa lön, 35 daler k:mt, men som i Nerike endast utgjorde 25 daler, afdrogos vissa procent till soldatens beklädnad.