Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller således om bifall till den nu föredragna punkten, icke derföre att jag.ej är fullt så öfvertygad om nyttan af en jernbana genom Östergötland som detta läns aktade höfding, utan derföre att jag anser nationen för närvarande icke hafva råd till en så stor utgift.
Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Posse, Arvid:
Jag instämmer i de föregående talarnes åsigt, att jernvägen genom Östergötland är af stor vigt för hela landet, och att alla skäl tala för att denna bana måtte fullbordas så fort som möjligt.
Jag säger så fort som möjligt; ty i den allmänna så väl som den enskilda hushållningen kan man inse att ett företag skulle vara nyttigt och vinstgifvande, och ändå nödgas uppskjuta detsamma af brist på tillgångar; och sådan tror jag denna frågas ställning vara.
Vi veta att det på senare tider varit svårt att anskaffa penningar och att våra negociationer i den vägen icke varit lyckliga; orsakerna dertill tror jag mindre vara att söka deri, att våra skulder äro så stora eller att vår kredit är störd, än i det sätt hvarpå dessa negociationer bedrifvits och sammansättningen af den styrelse, som haft sig dem uppdragna.
Då Sverige icke under en lugn ställning i Europa kunnat upptaga goda lån, kan man väl icke tro att sådant skall låta sig göra nu, då penningemarknaden öfverallt är nära nog upp- och nedvänd.
Ett sätt att afböja vådorna af en sjunkande kredit är alltid att hushålla väl, och dertill räknar jag att icke besluta1 stora företag, hvartill pennin - 360 Dea 17 Maj f. ni. gar skola anskaffas till hvarje pris; ty sådana blifva alltid dyra.
Dessa grundsatser hafva också blifvit följda af Utsk:t, sorn endast i fråga om 2:ne dylika arbeten tillstyrkt anslag, och det först efter votering, der, som vanligt, de flesta rösterna gjorde sig gällande.
Jag har nu angifvit de skäl, som föranledt mig att afstyrka anslag till denna bana, säker att representationen vid ett annat tillfälle skall bevilja dessa medel.
Klinckowström, Endolf:
Då den talare, sorn först yttrat sig i denna fråga, om icke angripit, åtminstone velat berigtiga åtskilliga siffror, hvarmed jag i en reservation sökt att utreda Statsverkets tillstånd och behof, så må det ursäktas mig att jag ber att med några ord få uppehålla mig vid dessa tablåer.
Till en början skall jag uppgifva sättet huru de blifvit uppgjorda, på det att E. o. Ad. måtte skänka dem större förtroende, än den värde talaren velat göra.
Dessa tabeller äro uppgjorda i Stats-Utsk:ts riksgäldsafdelning af den person, som är kallad att lemna upplysningar om Statsverkets ställning, och hafva, för lättfattlighetens skull, af mig blifvit förändrade i några oväsendtliga punkter samt i afseende på bränvinsskatten, som jag ökat med 500,000 rdr, för att icke anses hafva målat ställningen för mörk, såsom man förut velat tillvita mig.
Frik. af Ugglas har trott sig kunna omgifva min allvarsamma målning med en blomster-ram, som jag, på det att icke intrycket måtte, genom sin falska parfume, allt för mycket och förvillande berusa, ber att genom mina förklaringar få borttaga; och hvarigenom E. o. Ad. må sättas i tillfälle att bedöma, hvem som rigtigast uppfattat ställningen.
Hvad först beträffar trafikmedlen, så måste en del deraf användas till reparationer och förbättningar, som icke blifvit beräknade, och endast resten deraf kommer att bli disponibel för andra ändamål; och jag skall snart visa, att den vackra behållning af jernvägarne, som blifvit upptagen af ända till tre procent af anläggningskostnaden, är, snart sagdt, ingen.
Den andra inkomstkällan är tullmedlen, som äro kalkylerade till 13!, millioner rdr.
Men det är att befara att dessa medel komma att gå under den summa, hvartill de här äro upptagna; och jag skall med ett exempel visa huru svårt det är att kalkylera dessa inkomster, och huru försigtigt man måste gå till väga, för att icke beräkna större summor än man verkligen får.
I Bilagan N:o 6 (pag. 43) till Iv. M:ts Nåd.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof har antagits, att öfverskottet på Statsverkets inkomster för 1865 skulle blifva 1,500,000 rdr, och hvarvid tullinkomsterna för samma år Den 17 Maj f. m. antogs komma att öfverstiga 1864 års tullinkomster med 700,000 rdr.
Denna beräkning hvilar på ett misstag.
Ty om ock de i Statsverkets kassa fr. d. 1 Januari till d. 13 Okt.
1865 influtna tullinkomster med nära 700,000 rdr öfverstigit beloppet af samma inkomster under samma tid 1864, så följer deraf icke, att den under 1865 debiterade tulluppbörden skulle komma att så betydligt öfverstiga 1864 års uppbörd.
Hvad som af tullmedlen under ett år inflyter i Statskassan, är nemligen icke liktydigt med hvad samma års tulluppbörd utgjort, enär i kassan kunna inflyta medel, som tillhöra ett föregående års debiterade uppbörd.
Detta visar sig ock här hafva varit fallet.
Hela 1865 års tulluppbörd liar nemligen, oberäknadt Fyr- och Båkmedlen, uppgått till . . . . . . . 13,999,174: 72. hvaremot 1864 års tulluppbörd utgjorde . 13,861,859: 88. så att det belopp, hvarmed 1865 års uppbörd öfversteg föregående årets, utgjorde blott . . . . . .. . 137,314: 84.
Den tredje beräkningen, som äfven kan slå fel, är i afseende på det sista lånet, hvilket, som vi veta, är stäldt på option, och denna optionsandel tror jag går till mellan 5 och 6 millioner Ernt, hvars erhållande således är beroende på långifvarnes godtycke.
Den fjerde summan är bränvinsbränningsafgiften, som jag kalkylerat till 10 millioner, ehuru det är troligt, att den icke kommer att uppgå till denna summa, då, som vi veta, det beror på förstärkt Utsk., huruvida afgiften skall bli 75 eller 60 öre pr kanna och det troligtvis blir det sednare.
Men derjemte finnes en annan faktor, som icke blifvit tagen i beräkning, nemligen att den s. k. differential-tullen gör att vårt bränvin, vid täflan med den Franska drufspriten, icke kan tillverkas i samma stora skala som hittills; å denna inkomstpost af br än vins afgiften skulle således lätt kunne hända att en brist uppstår af 2 å 3 millioner.
Slutligen är en del af allmänna bevillningen och statsverkets bidrag till extra statsregleringen för år 1867 tagna i beräkning, hvilka poster måste upplånas, derest icke Riksgäldskontoret kan förskottera, emedan dessa inkomster enl. vanligheten ej komma Eiksg.-kontoret tillhanda förr än år 1868.
StatsUtsk:t har begärt upplysning om hvilka medel Riksg.- kontoret kan disponera för att förskottera dessa för 1867 påräknade men ej förr än 1868 inflytande inkomster, men ännu ej erhållit någon sådan; och man vet således icke huru mycket Riksgäldskontoret kan förskjuta; men jag fruktar, att summan icke blir stor.
Jag tror att om de anledningar, som kunna minska de beräknade summorna, inträffa, så kan ställningen bli svårare än den nu är.
Hvad beträffar den egentliga frågan eller kostnaden för våra jernvägar, så har jag, för att få veta hvad dessa 362 Di.-u 17 Maj f. m. inbringa, liksom Frih. af Ugglas, tagit råd af sakkunnige personer och sedan uppställt mina beräkningar, ehuru på ett annat sätt, än det, som blifvit användt vid den redogörelse öfver jernbanornas inkomster, som varit införd i tidningarne. jag tror, att till alla de medel, som blifvit utgifna i och för jernvägarne, måste äfven läggas den ränta, som å dessa medel utgått, för såvidt den icke blifvit af inkomsterna betäckt.
Med en sådan kalkyl visar det sig att fr. o. med år 1855 t. o. med år 1866 har Svenska statsverket till stambanor anvisat en sammanlagd summa af 76,589,000 rdr rmt.
Beräknar man å de år från år sålunda anvisade summor 5 proc., eller något mindre än den Svenska Staten för de fonderade jernvägslånen får vidkännas, uppgår den kostnad
Staten hittills fått vidkännas för dessa anläggningar, till följande summor: år 1855 utbetalades . . . 1,800,000: — ränta för 1856 90,000: — 1,890,000: — år 1856 utbetalades . . . 4,125,000: — ränta härå för 1857 . 300,750: — 4,425,750: — år 1857 utbetalades . . . , 5,945,000: — ränta härå för 1858 . 613,037: — 6,558,037: - år 1858 utbetalades . . . , 7,810,000: — ränta härå för 1859 . 1,034,189: 8,844,189: — år 1859 utbetalades . . . , 6,620,000: — ränta härå för 1860 . 1,416,898: — 8,036,898: — år 1860 utbetalades . . . 7,150,000: — ränta härå för 1861 . 1,865,243: 9,415,243: - år 1861 utbetalades . . . . 6,750,000: — ränta härå för 1862 . 2,296,005: 9,046,005: år 1862 utbetalades . . . 6,750,000: — ränta härå för 1863 . 2,748,306: — 9,498,306: - år 1863 utbetalades . . , 9,315,000: — ränta härå för 1864 , . 3,351.471: — 12,666,471: — år 1864 utbetalades . . . 9012,000: — ränta härå för 1865 . 3,974,645: — 13,086,645: - år 1865 utbetalades . . . 8,812,000: — 1866 till dato utbetaldt . 2,000,000: - 10,812,000:
— Utaf de anslag, som förra riksdagen beviljades till stambanors anläggande, innnestå ännu i Riksgäldskontoret . 3,777,000:
— Lägges härtill de vid innevarande riks•
• dag anvisade medel för fö r digby g Transport 98,056,544:
— Den 17 Maj f. ra. 363 Transport 98,056,544: — gande af vägen mellan Arvika och riksgränsen 2,900,000: — samt för jernvftgsmaterielens komplettering 2,000,000: —, blir summan Rdr Ernt 102,956,544: —: härtill bör ytterligare läggas hvad som, af de redan influtne trafikmedlen redan användts till banornas och materielens utvidgning, hvilket kan antagas uppgå till omkring . . . 5,000,000: — så blifver totalsumman för Svenska stambanorna 107,956,544: —.
För denna summa komma att färdigbyggas omkring 101 svenska mil jernväg med dertill hörande materiel.
Hvarje sådan mil kommer alltså att kosta 1,068,876 rdr riksm.
Utaf behållna inkomsten på Statens jernvägar, hafva till Riksgäldskontoret levererats följande, jemförelsevis ringa belopp; nemligen år 1861 50,000, 1862 200,000, 1863 600,000, 1864 200,000, 1,050,000.
Af denna summa har till jernvägsstyrelsen återlevererats 1856 ....
350,000, så att återstoden, som kommit Riksg.- kontoret tillgodo, utgör 700,000.
Detta är den s. k. vinst, som tages med den ena handen och utgifves med den andra.
Om man med dessa siffror uppgör den rätta vinsten, tror jag att man lätt skall finna att den icke uppgår till hvarken 2 eller 3 proc.
Dertill kommer äfven att enskilda banor erhållit statslån mot 2 å 3 proc. till ett kapitalbelopp af nära 16 millioner rdr rmt, hvaremot Staten å dessa medel får betala 6 å 7 proc., hvilket således icke är endast en enkel lånetransaktion.
Hvad angår den östra banan, för hvars fortsättande Frih. af Ugglas önskat att R. o. Ad. skulle bevilja ett anslag af 500,000 rdr, så är derom icke att säga något annat, än hvad som redan förut är sagdt.
Anser man Staten kunna bära ifrågav:de utgift och genom denna handpenning ingå på ett företag, som kostar 10 millioner, så är allting klart.
Men jag tror att det har sina vådor att lemna denna handpenning, som skulle blifva ett prejudikat i fråga om den norra banan.
Genom banan till Norrköping har Östergötland fått en stor fördel, och denna 364 Den 17 Maj f. ni. provins, som dessutom är gynnad med .kommunikationsanstalter medelst kanaler, Wettern och Östersjön, liar icke blifvit stjufmoderligt behandlad, hvarken af naturen eller Staten; och jag tror derföre att vi, utan att deröfver oroa oss, afslå detta anslag.
Man har an vändt sorn fältrop den satsen, att det vore misshushållning, om man nödgades afskeda arbetspersonalen och försälja materielen; jag har återfunnit detta fältrop i motioner, reservationer oell muntliga yttraden.
Men vore det icke annat än detta skäl, som skulle föranleda beviljande af det begärda bidraget, så tror jag att beviljandet skulle uteblifva, ty det finnes andra ställen, der personalan och materielen kan användas, t. ex. vid den nordvestra banan, för hvilken ett lika stort anslag, som här blifvit begär dt, är beviljadt, och dit materielen kan transporteras på jernväg och således mot en ringa kostnad.
Detta skäl anser jag således vara af ringa värde.
Jag tror mig nu hafva besvarat de af Frih. af Ugglas mot mina uppgifter gjorda anmärkningar ; och jag får sluta med att yrka bifall till Utsk:ts hemställan i denna punkt.
Då jag inom Stats-Utsk:t ytt rat mig för beviljande af ett anslag af 500,000 rdr för fortsättning af arbetena å östra stambanan från Norrköping till Linköping, har jag trott mig uppmanad att äfven nu redogöra för de skäl, jag anser tala härför.
Jag är dock uti hufvudsak förekommen af fö reg: de talare, Frih. af Ugglas, och får derföre hänföra mig till hvad han sagt, endast tilläggande några punkter, som jag dessutom tror böra tagas i betraktande.
Först får jag likvisst fästa uppmärksamhet. vid Frih. af Ugglas’ ord, att han ej, vid yrkande af anslag för den s. k.
Östgötabanan vill tala utur synpunkten af provinsielt intresse, utan endast i det allmännas.
Jag tror nemligen icke att en sådan provins som
Östergötland hvarken kan eller bör betraktas ensam för sig, utan i samband med det hela; jag tror att en fördel, som tillskyndas denna provins, äfven är en fördel för .hela riket, att sålunda beviljande af en jernbana genom Östergötland, om ock till nytta i första rummet för denna landsdel, likvisst derjemte är af fullt motsvarande nytta för det allmänna, således, ehuruväl i mer eller mindre mån för hela landet.
Om jag likvisst kommer att betrakta denna banas verkställighet utur något mera provinsiel synpunkt än Frih. af Ugglas, fritager jag mig dock från möjlig beskyllning att tala uteslutande i.. provinsens intresse.
Östergötland är, närmast Skåne, Sveriges företrädesvis jordbrukande provins; den största delen af dess be - Den 17 Maj f. m.
365 folkning lefva uteslutande på jordbruksprodukter och dessa produkter afsättas i betydlig mängd, dels till närgränsande landsdelar, dels till utlandet.
Vid sådant förhållande måste en jernbana hufvudsakligen afse jornbruket och befordra dess intressen.
Huru är nu förhållandet med jordbruksnäringen uti denna provins?
Den härunder många år befunnit sig uti kritisk, ja bekymmersam belägenhet, oöh måste fortfarande så förblifva, intilldess den erhåller tillräckliga kommunikationsmedel för afsättning af sina produkter medelst en jernbana, som åtminstone leder till provinsens medelpunkt, om den ej kan utsträckas att genomskära densamma från Norrköping till Nässjö.
Hvilken är orsaken till jordbruksnäringens inom Östergötland betryckta belägenhet?
Denna orsak ligger, om ej uteslutande, dock till stor del, uti de af statsmagterna under sistförflutna decennier stiftade lagar, som afse inskränkande af bränvinsbränningen.
Jag är den första att erkänna dessa lagars nödvändighet — att deras syfte är öfver hvarje loford upphöjdt — att de redan verkat och skola framgent verka till fäderneslandets sanna väl —• men detta oaktadt måste ock erkännas att de inverkat menligt, ej allenast på enskilda, utan äfven på hela landsdelars ekonomiska ställning.
Östergötland, som näst Skåne af rikets provinser producerar största qvantitet säd, använder en stor del af denna säd för bränvinsbränning; både större och mindre jordbrukare betjenade sig af denna industri.
Bränvinet var nemi. lättare afsättligt och framför allt lättare transportabelt än säden.
Då genom den nya lagstiftningen den mindre jordbrukaren, snart sagdt, helt och hållet stängdes från bränvinstillverkning och denna tillverkning för den större betydligt försvårades, blef följden en bekymmersam stockning i hela landtmannanäringen, genom försvårad och bristande afsättning på säden, den hufvudsakligaste källan till landtbrukarens inkomst.
Genom långa och svåra transporter till afsättningsorterna, hamnarna vid Östersjön eller vid Vettern, betungades nemi. säden med så dryga omkostnader att föga behållning derå vid försäljning kunde påräknas.
Enda utvägen att få dessa missförhållanden afhjelpta är att bereda provinsen lättade kommunikationer.
Mig synes att då Staten genom förändrad lagstiftning minskat, ja till stor del borttagit en hel provins hufvudsakligaste inkomstkälla, är ock Staten skyldig att söka afhjelpa ole missförhållanden som härigenom uppstått.
På denna grund är det som jag anser mig böra tala för bifall till ett anslag af 500 tusen rdr för fortsättning af arbetena å jernbanan från Norrköping till Linköping, på det att provinsen så skyndsamt som 366
Den 17 Maj f. ra. möjligt måtte komma i åtnjutande af lättade kommunikationsutvägar.
Men, säger man, Östergötland är pligtigt att, då bränvinsbränningen ej mera kan såsom förr i och för realisering af säden utöfva», förändra sitt jordbruk derhän att i stället för säd produceras ladugårdsprodukter.
Lätt sagdt, och sannt sagdt; men svårt att utföra i och för bristande förlagskapitaler, och i hvarje hänseende, äfven 0111 dylika vöre. lätt tillgängliga, omöjligt att i en hast åstadkomma.
Östergötlands större jordbrukare hafva börjat anslå denna väg, men längre tid kommer att åtgå, innan han kan få ett nytt jordbrukssystem så ordnadt att det ersätter honom mångåriga förluster, mångåriga ansträngningar och mångåriga ekonomiska bekymmer...
Man invänder ock, att Östergötland har Östersjön på ena sidan, Vettern på den andra samt Göta kanal, som går midt igenom provinsen, således nog af kommunikationsvägar.
Men om hösten, i November månad, då spanmålen skall för afsättning ..forslas, just då tillfryser kanalen; seglande fartyg på Östersjön eller Vettern frysa ock då in; frakterna på ångbåtar äro för dryga, för att säden skall kunna bära dem.
— Ett högst anmärkningsvärdt förhållande må anföras:
Norrköpings stora bryggerier använda i allmänhet korn från Gottland, Öland eller Skåne, emedan detta kan från dessa provinser erhållas tidigt på hösten, då deremot kornet från den nära belägna Wadstena s. k. kornbygd högst sällan begagnas, ty det kan ej med säkerhet påräknas kömma igenom kanalen på hösten innan den isbelägges.
Då jag på grund af nu anförda förhållanden yrkar att ifrågavarande anslag måtte af K. o. Ad. beviljas, anser jag mig grunda detta yrkande både på billighet och rättvisa.
Jag anhåller derföre att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på bifall till Riksdagsfullm.
Lönnbergs reservation, sådan den uti Utlåt: t linnes upptagen sid. 55, ehuru med följande tillägg: dock under vilkor att, derest medel för ifrågavarande ändamål behöfva upplånas, Staten för samma upplåning icke må vidkännas högre ränta än 5 A proc. för år räknadt, utan kapitalrabatt.
Detta vilkor tillägger jag för att bemöta föregående talares, isynnerhet Frih.
Hamiltons, yttrande.
Den ädle Frih:n har framställt såsom motiv för sitt yrkande på afslag å den föreslagna anslagssumman, sparsamhet med Statens medel och att ej någon vidare upplåning nu borde för jernvägsbyggnader beslutas i anseende till den höga penningeräntan och de dryga kostnader Staten sannolikt måste vidkännas för erhållande af penningar, vare sig inom eller utom landet.
Till alla delar instämmer jag uti Den 17 Maj f. m. 367 Frih:ns åsigter om nödvändigheten för R.
St:r att, särdeles under nuvarande penningeförhållande, iakttaga ali möjlig sparsamhet med Statens medel; men man bör dock se till att sparsamheten ej drifves derhän, att den blir misshushållning.
Att inställande af arbetena å jernbanan från Norrköping till Linköping blir i flera hänseenden för Staten misshushållning, har redan Frih. af Ugglas framhållit; jag får endast tillägga att det ej kan vara med klok statshushållning öfverensstämmande att iakttaga en sparsamhet, sorn förhindrar en hel provins, hela Ostergötlands materiela utveckling, särdeles som härför ej är fråga om millioner, som Frih.
Hamilton yttrade, utan endast om en half million.
Men för att se sparsamheten till godo föreslår jag det ofvananförda vilkoret, hvilket är så bindande att det ej kan uppfyllas, så vida ej penningeställningen, vare sig inom eller utom landet, blir i så väsendtlig mån förbättrad, att lån med större lätthet kunna erhållas, än nu är fallet.
Jag ber om ursäkt att jag ånyo uppträder; det skall icke bli långt.
Jag har aldrig velat påstå att de erforderliga medlen skulle upplånas på hvad vilkor som helst; men om de kunna anskaffas på det sätt Hr Huss nu föreslagit, påstår jag det vara klokt att fortsätta byggandet af den östra banan.
Jag ber derför att få förena mig med Hr Huss.
Medan jag har ordet, vill jag, med afseende på Frih. Klinckowströms och mina ofta inträffade strider, tillkännagifva, att jag icke ämnar vidare upptaga dem, då jag af Stats-Utsk:ts Ordförande fått det understöd han nu lemnat mig.
Riksgäldskontoret har ett kreditiv å en och en half million i R.
St:rs Bank, och dermed samt med den summa af 900,000 rdr, som Gr.
Posse sjelf erkännt, under alla förhållanden dessutom är tillgänglig, kan den brist, som möjligen finnes, fyllas.
Dessutom hemställer jag i hvad mån en summa af 500,000 rdr kan inverka på vår finansiela ställning.
Jag anhåller om bifall till den i riksdagsmannen Lönnbergs reservation gjorda framställning, med det af Hr Huss föreslagna tillägg.
Östergötlands bördiga jordmån, dess talrika, förmögna befolkning, dess uppblomstrande industri, markens till jernvägsanläggningar inbjudande beskaffenhet, den personal- och gods-trafik, som till följd af alla dessa och flere andra gynsamma förhållanden vore af en sådan stambana att emotse, hafva tillförene och ännu vid början af innevarande riksdag stämt mig särdeles mycket för ett understödjande af besagde bana.
Östergöt - 368 Dea ]7 Maj f. in. lands residensstad bör få jernväg till hnfvudstaden.
Det är en statsbana, som har utsigt att gifva någon ränta.
Jag erkänner således villigt de skäl, som tala för Ostgötabanans (jag menar härvid banans emellan Norrköping och Linköping) fullföljande; men de kunna dock icke annat än motvägas och öfvervägas af de fordringar uppå iakttagande af sträng sparsamhet, hvilka af det allmänna, under närvarande tids finansiella förhållanden, uppå oss ställas.
När den af Kongl. Maj:t förordade Nordvestra stambanan, som vore af så synnerligt stor vigt i politiskt hänseende att snart få fullbordad, har af sparsamhetsskäl måst vid denna riksdag vidkännas nedsättning i föreslaget understödsbelopp från 3 ä 4 millioner till en half million, huru skulle det då vara möjligt för oss, att, utan ytterlig inkonseqvens, bevilja ett lika stort anslag åt en annan bana, under det vi ej se, när den af Kongl. Maj:t förordade och af våra internationella förhållanden högt påkallade Nordvestra stambanan må hinna sin fullbordan?
Jag anser derföre rent af vådligt, om nu tillgångarne eller Statens kredit skulle tagas i anspråk för någon annan stambana.
T följd af dessa mina åsigter får jag, som eljest gerna erkänner, likasom jag vid nästförlidne riksdag clet gjort, att den från Norrköping till Linköping åsyftade Östgötabanan har många flere skäl för sig, än de fleste • t* -| © andra ifrågasatta banor (alltid undantaget den nordvestra), nu vördsamt förena mig med dem, som anhålla om bifall till Stats-Utsk:ts afstyrkande hemställan i denna punkt.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. och Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utskfls hemställan i förev:de punkt och dels af Hr Huss, att R. o. Ad., med afslag å samma hemställan, måtte för sin del besluta, »att R.
St:r till förberedande arbeten för fortsättning af östra stambanan emellan Norrköping och Linköping anvisa, att i mån af behof från Riksgäldskontoret utgå, en summa af 500,000 rdr, dock under vilkor, att derest medel för ifrågav:de ändamål behöfva upplånas, Staten för samma upplåning icke må vidkännas högre ränta än 51 procent, för år räknadt, utan kapitalrabatt.»
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades talrika ja, blandade med nej, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Hr Huss’s förslag, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyats samt med talrika ja, blandade med nej, besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan Deli 17 Maj f. m.
S69 Sedan votering begärts, uppsattes och justerades följande voteringspropos.i »Den som bifaller Stats-Utslcts hemställan i lista punkten af Utlåtit Nio 80, röstar Ja; Den detNej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och antager det förslag till beslut, Hr Huss framställt.» Voteringen försiggick, och vid dess slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda:
Nej - 33.
Anmäldes och bordlädes Stats-Utsk:ts Mern. och Utlåtm: N:o 86, i ani. af erhållen återremiss å Utskits under N:o 76 afgifna Mern. ang. utvidgning af det inom R.