Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ansågs att Herrar Banco-Fullmäktige skulle försättas i en obehaglig ställning, om det skulle ankomma på dem att säga, hvilket af Contoiren som åt det andra skulle lämna penningebiträde.
Man önskade spara Fullmäktige den desagrementen att misstänkas för att kunna, men icke vilja, afhjelpa den brist, som tillfälligtvis vid något af Contoiren kunde uppkomma, och det beslöts således, att åt Revisorerne uppdraga denna befattning.
För min del bar jag ej något att anmärka dervid, om Ridderskapet och Adeln beslutar öfverlemna detta uppdrag åt Herrar Banco-Fullmäktige; men jag bekänner, att jag tror dem derigenom komma i en obehaglig belägenhet.
Herr Rosenblad j, Bernhard: Grefve von Rosens förslag, att jemnkningsrätten må öfverlåtas åt Herrar Banco-Fullmägtige finnér jag vara så mycket mera rigtigt , som dgt är öfverensstämmande med den dem anförtrodde generella tillsyn öfver Discontrörelsen.
Jag anhåller derföre, att Herr Grefven och i3(J
Den i November f m.
Landt-Marskalken läcktes göra proposition till bifall å denna punkt, med iakttagande endast af deri utaf Grefve von Rosen föreslagna förändring.
Herr morr Hohenhausen, Michael:
A id öfverläggningarne om detta ämne, har Utskottet ansett, att en längre tid borde förutgå, innan det vore möjligt med visshet bedömma behofvets storlek å det ena stället, och öfverskottets å det andra.
I händelse bestämd tid i detta afseende icke fastställes, utan Banco-Fullmäktige när som helst kunna förflytta Lånefonden, skola de beständigt blifva öfverlupnc af ansökningar om medlens dragande från det ena Contoiret till det andra.
Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derpå, att då missväxt i de norra Provinserna inträffar, blifver alltid Stockholms Discont starkt anlitad.
Om ett sådant behof hastigt påkom, bl,ef det icke möjligt att, såsom behofvet kunde fordra, genast dit återflytta den del af fonden, som provisionel lemnats de andra Contoiren.
Derföre tror jag ock, att en längre tid för Ledömmandet, och en viss termin der til äro af nöden.
Alldeles instäm mande med den sist talande värde Ledamoten deruti, att det fordras viss tid innan man kan bestämma, när förstärkning eller öfverflyttning af Lånefonden bör ske, tror jag dock detta bäst vinnes derigenom, att
Den 7 November f. m. det till Fullmäktiges omsorg öfver lätes , med föreskrift, att någon rubbning ej får äga rum förr än ett år efter Discontrörelsens början.
Sedan denna tid tilländalupit, tror jag bedömmandet vara lättare för Fullmäktige, som ständigt äro i function, än för Revisorerne, hvilka ej kunna stödja sitt förutseende på erfarenheten.
I händelse af missväxt, vore indragningsåtgärden lika svår för de sednare, som för de förre.
Herr Rosenblad: Riksens Ständer hafva bestämt Lånefonden till åtta och en half millioner Riksdaler, och förslagsvis fördelat densamma, samt öfverlemnat öfverstyrelsen deraf åt Herrar Banco-Fullmägtige.
Den erfarenhet desse under utöfningen af denna deras befattning kunna samla, och som omöjligen nit af Riksens Ständer kan ägas, synes mig lemna en grundad anledning till medgifvande af rättighet för Fullmäktige att efter omständigheterne jemka fördelningen af fonden emellan de särskildta Discont-utgreningarne, hvarföre jag instämmer med Grefve von Rosen.
Herr Hjerta., Gustaf:
Jag utbeder mig få fästa uppmärksamheten derpå, att frågan nu endast är om fördelningen af summan mellan Södra och Vpstra Låne-Contoiren men icke af hela Discontmässan.
Man har ansett den förra ej böra öfvergå 2 a 3 millioner; och jag anhåller att någon afBancoUtskottets tillstädesvarande Herrar Ledamöter behagade upplysa, huruvida jag missta - Den 1 November f. m. git mig deruti, att aldrig mera skall få utlemnas, än 3 millioner till båda Contoiren,, hvaremot jemkning dem emellan kunde få äga rum?
I öfrigt anser jag jemkningens bedömande lämpligare kunna uppdragas åt Revisorerne, än åt BancoFullmägtige.
När Discontrörelsen i dess nya skick börjar år 1824 och Revisorerne sammanträda året derefter, kan jag ej föreställa mig, att någon olägenhet häraf uppkommer.
Jag förmodar ej, att hela låneanslaget kommer att utgå på ett år; och anser ej eller Riksens Ständer göra Landsorterna en tjenst derigenom, att de uppmanas att låna hela summan.
Först får jag, i anledning af Herr Hjertås fråga, nämna, att 2 Millioner för Götheborgs Låne-Contoir och 1 Million för Contoiret i Malmö blifvit ansedde suppositionsvis behöfvas.
När ämnet första gången förevar, hemställde jag, om icke dessa summor skulle anses utgöra minimum, men att Fullmäktige skulle få rättighet att jemka efter behofvet.
Herr Hjerta tycks ej vilja medgifva en hastigare utsläppning af Discont-Fonden.
Jag får dock fästa uppmärksamhet på den omständighet, att på Discontrörelsens avance, så kallade Stats-anslag blifvit grundade.
Jag tror näringar ne behöfva detta biträde, som man förr kallade undsättning, nu åter ett befordringsmedel af rörelse och idoghet.
Två år Den 7 November f. m. behöfva® icke för att Lunna bedöma!, hvad Stockholms
Discont har behof utaf.
Jag tror mig kunna säga, ehuru jag endast äger Tre månaders erfarenhet, att Stockholms
Discont ej tarfvar mer än Tre oell en half Millioner.
En och en half blifva sannolikt obegagnade.
Banco-Fullmäktige erhålla hvarje vecka rapport om tillståndet i Disconten.
Sannolikt skola de ställa så till, att detta äfven må ske från de öfriga Låne-Contoiren.
De blifva derigenom i tillfälle att inse, huru rörelsen går, och att kunna bedöma Lånebehofvet.
Det är klart, att om t. ex. Götheborg skulle begära 3 å 4o°>ooo Riksdaler mera, Fullmäktige icke lära gå så nära på LåneFonden för Stockholms Discont, att ju tillgång bär finnes för tillfälliga behof.
Jag tillstyrker således bifall till den af Grefve von Rosen föreslagne förändring, som dessutom instämmer med hvad Hedervärda Bonde-Ståndet beslutat.
Jag hade verkligen för min del trott och önskat, att de summor, som öfverlemnas åt de nya Filial-Disconterne, skulle blifva bestämda.
Jag anser det dessutom ej stå väl tillsammans med nödig säkerhet, att föranleda ständiga transactioner Discont-Contoiren emellan.
Jag tillstyrker derföre, att anslagssummorne må varda bestämde; men att, då tillgång ej finnes vid Låne-Contoiren, den lånbehöfvande må få vända sig till Stockholms Discont.
Jag' förmodar, att detta sludle åstadkomma större reda i rörelsen, elium jag äfven instämmer med Grefve von Schwerin, att det är nyttigt, ätt hela
Discont-creditivet fullt ut begagnas.
Upplysningsvis får jag nämna, att Betänkandet rörer, ej blott fördelningen af lånefonden emellan Discont-Contoiren, utan oek huruvida jemkning må äga rum i det hela af dessa summor.
Genom votering blef det på en röst af Utskottet afgjort, att en sådan jemkning skulle få ske.
Sedan först fonden blifvit noggrant fördelad emellan Provinserna , med beräkning af deras folkmängd och rörelse, fann man väl, att summan ej var för stort tilltagen för Stockholm; men Utskottet ansåg tillika, att ett tillfälligt behof kunde förorsaka ett starkare åtlitande vid något särskildt Contoir, hvarföre Utskottet tog en medelväg i sitt förslag.
I en tid, då lån äro så begärliga, har man ej kunnat med visshet beräkna, hvad som skulle behöfva upplånas i hvarje district.
Frågan blef sedermera, huru man skulle kunna från det ena Contoiret återtaga en dit redan provisionel! anslagen summa, utan att lägga band på rörelsen.
För att hindra ett sådant kapplöpande efter lån, har Utskottet ansett viss tid böra föregå, innan någon jemkning fick komma i fråga.
Så ledås är detta hufvudgrunden, hvarom beslut skall fattas, och jag tillstyrker bifall å Utskottets förslag.
Den 7 November f. m. i43 Herr Stålej Nils Wilhelm: Inom BancoTJtskottet har jag haft en särskild mening i afseende på frågan om bestämmandet af en viss summa för hvarje Låne-Contoir.
Jag har föreställt mig, att, om en bestämning af en viss ziffra, hvarutöfver Contoirets utlåning icke finge sträcka sig, skulle äga rum, denna bestämning borde vara ovilkorlig och icke bifogas med några vilkor, hvarigenom bestämningen i sjelfva verket vore upphäfd.
Deremot har jag trott, att nödvändigheten af vissa summors utsättande för hvarje LåneContoir ännu icke vore absolut gifven, och att man således dertill borde uppskjuta denna åtgärd, som alltid skall medföra olägenheter.
Det kan icke vara möjligt att förutse, huru stort behof af Discontlån den ena eller andra landsorten kan hafva.
Detta behof skall nödvändigt ökas eller minskas efter inträffande af händelser, som icke kunna förutses; såsom rikare eller svagare skördar, lifligare eller trögare omsättning i handeln m. m.
Orsaken hvarföre man tagit för afgjordt att en bestämning skulle äga rum, lärer väl hafva varit den, att man trott sig med säkerhet förutse att hela creditivet skall gå ut.
Några anledningar tyckas väl finnas till en dylik förmodan; men de äro likväl ej säkre, och då frågar jag, om det kan vara angeläget att antaga en viss summa, förr än sådant af behofvet påkallas?
Jag tror för min del, att detta ej är lämpligt, och jag har i följd deraf föreslagit, att ingen summa borde stadgas, utan lån så ,44 Den 7 November f. m. länge beviljas , till dess enligt inlcomne rapporter 7,200,000 R:dr utgått, då de återstående 800,000 R:dr skulle fördelas emellan Låne-Gontoiren, efter den proportion sorn Utskottet nu i sitt förslag iagttagit.
Sedan kunde jemkningar utan svårighet småningom ske, i fall de funnos nödvändige.
Sådan är min öfvertygelse, och jag tror, att hvar och en dermed skulle vara häst belåten; hvaremot de nu gjorde förslagen, orri de antagas, troligen skola medföra en eller annan olägenhet, och lill och med kunna blifva ganska tryckande.
Jag föreställer mig, att under det i Götheborg är en liflig handel och penningar således ti II myckenhet beliöfvas, kan en större summa vid Stockholms Discont ligga ofruktbar.
Revisorerne komma tillsammans, och besluta en öfverflyttning af den öfverflödiga fonden till Götheborgs Låne-Gontoir.
Men året derefter inträffar missväxt i de norra Provinserna.
Då skulle åter det ökade capitalet dragas från Götheborg, och all tillgång på nya
Discontlån således under en längre tid upphöra, hvilket troligen kunde medföra en sådan stagnation i handeln, att man mera skadade dermed, än man förut genom fondens ökande gagnat.
Herr Munck af Rosenskjöld^ Eberhard:
Innan jag går att yttra mig i ämnet, anhåller jag, att derest något Protocolls-Utdrag, innehållande Bonde-Ståndets beslut i ämuet
Den 7 November f . m. i45 ämnet till Rirlderskapet och Adeln ankommit, detsamma må varda uppläst.
Härefter upplästes Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af den 6 dennes, hvaraf inhämtades, att Bonde-Ståndet uti nu förevarande fråga godkänt Banco-Utskottets
Utlåtande med den förändring, att icke Riksens Ständers Revisorer, de där endast hvart annat år sammanträda, utan Fullmägtige i Banken, hvilka ärö i ständig verksamhet och allt jemt i tillfälle att bedomina behof och förhållanden , må upplåtas den i Utlåtandet de förre tillagde rättighet, i afseende på jemkning i Discontfondens fördelning.
Herr Munck <zf Rosenskjöld:
Het har blifvit yttradt, att en framtida erfarenhet behöfs för att afgöra frågan om jemkning af Discontsumman , Låne-Contoiren emellan.
Jag förmodar, att Riksens Ständer i den delen blott behöfva begagna den erfarenhet, de hitintills kunnat förvärfva, hvilken visar, att ehuru lånefonden i Banken varit blott sex millioner, och således två och en half millioner mindre än den nu blifver, har dock af denna fond merendels öfver en million legat ofruktbar.
Häraf torde blifva en följd, att det hädanefter, när Banco-Disconten får millioner tillsindisposition, utan skyldighet att deraf meddela de andre Contoiren, så mycket lättare kunde hända, att Ridd. o. Ad.
Prat. X. Band. ;o Den 7 November f. m. en betydlig summa här Lief qvarliggande ofruktbar.
Jag medgifver, att orsaken härtill möjligen kan igenfinnas hos sjelfva den förra Banco-Discont-Styrelsen, hvilken ej var olik ett hemligt Tribunal, som utan några skäl kan godtyckligt behandla inedmenniskors välfärd.
Min tanka blifver i alla fall, att äfven med en liberalare styrelse , kommer en del af fonden att ligga obrukad.
Jag delar derföre Herr Stråles öfvertygelse i detta afseende, att liksom före i8r8 det må vara låntagare öppet, att vända sig till BancoDisconten, när tillgång ej vidare finnes i Fiiial-Disconterna.
Jag kan icke instämma deruti, att det vöre nyttigt öfverlemna jemkningsrätten åt Revisorerne.
Banco-Fullmäktige må val känna, huru förhållandet är, och derefter vidtaga nödige mått och steg.
Att dessa äro tillsammans äfven mellan Revisionerne, lär väl icke kunna förändra saken.
Om det skulle falla någon in, att en hastig utsläppning af sedlar kunde verka menligt på coursell, får jag fästa uppmärksamheten derå, att Banco-Fullmäktige efter
Riksdagens början funnit för godt utsläppa nästan hela den inneliggande summan; och likväl skedde ingen förändring i coursell.
Visserligen har den nu stigit något; men sådant är denna årstiden vanligt, då exporten är slutad.
Dessutom medför
Discontrörelsen, om den klokt administreras, en dubbel förmån för handel och näringar.
Begäret att låna, som skall vara så stort i Landsorten, enligt en värd Talares förmodan, härleder Den 7 November f. m. »47 sig fran behofvet att låna till siira utskylders och sina förbindelsers fullgörande.
Jag har inom Utskottet varit af en motsatt tanka med Herr Stråle.
Jag anser nemligen utlånings» summan böra för hvarje ställe bestämmas, och att hvad som öfverblifver a det ena, hör å det andra fa begagnas.
Mitt skäl är, att i annat fall, blefvo Herrar Banco-Fullmäktige sälte i den ställning, att de Provincerj som ansågö sig erhålla för litet, nödvändigt skulle emot dem vända hela sitt missnöje.
Hvad åter angar de svårigheter, som af medlens förflyttning derigenom skulle uppstå, att om en del utlemnades till exempel från Stockholms Discont till en annan , men behof af hela anslaget här sedermera uppstod, följden skulle blifva, att ingenting på längre tid kunde utlånas, emedan allt hvad som inflöt måste användas att återställa det öfverskjutande beloppet; får jag anmärka, det Discont-Styrelserne troligen ej äro så oförsigtige, att de öfverlåta hela öfverskotlet, och ej hafva något reserveradt för oförutsedda händelser.
Således kan jag ej inse någon våda deraf, att, sorn Utskottet föreslagit, tillåta öfverflyttningar af Discontfonden; ty här kommer i alla fall alltid så mycket att qvai hållas, att rörelsen kan bedrifvas.
I det hela kan det väl vara helt och hållet likgiltigt, antingen Revisorerne eller Banco-Fulimägtige besväras med *48 Den 7 November J. m. repartitionen af ofverskotten; men då jag hört flera yrka, alt detta må åt de sednare uppdragas, vill jag visserligen ej sätta mig deremot.
Min enda önskan vore, att en viss tid , till exempel sex månader efter disconteringens början, bestämdes, innan någon reparation af ofverskotten fick ske.
Det är lätt att förutse, det
Discontfonden kommer hädanefter att mera anlitas än hitintills, icke af ett ökadt lånebegiir, utan derföre, att lånbehofvet kan lättare tillfredsställas.
Det som utgjort svårigheten att leda circulationen är, att sådant skolat ske från Stockholm.
Det är icke sagdt, att för det man sitter i Discont-Directionen, man också känner näringarnas behof, och ännu mindre personerne.
Derföre har man nödgats mäst lita på recommendationer; och då var det äfven naturligt, att man svarade nejj när man i annat fall möjligen kunnat blottställa fonden.
Allt detta är förebyggt genom Discont-Contoir i Landsorterne, der personerne äro kände utan behof af vederhäftighets betyg.
Detta är skälet till min förmodan, att en större summa kommer att utgå.
För min del är jag långt ifrån att anse detta för en olycka.
När Riksens Ständer till ändamålet anslagit 8 millioner; nar det förmenas enskilde, att organisera Banker; när invisningsrätten är inskränkt; så anser jag för en lycka att anslaget går ut; och jag skulle tro, att olikheten i financiella Den 7 November j. m.
I 4 9 systemer ieke bör kunna sträckas så långt, att man skulle vilja lägga hinder i vägen för penningens circulation.
Jag föreställer mig, att lånefonden i Stockholms
Discont ej kommer att utgå till fullo, åtminstone ej den, som är anslagen till beläning af publika papper.
I Disconten lånar man helldre på namn och revers, ty på publika papper kan man få penningar äfven annorstädes.
För en Jordbrukare är det alltid svårare alt remboursera hvad lian lånat; derföre mäste Directionen vara försigtigare med dem än med Handelshus, hvilka sällan gro i behof att omsätta, utan kunna inbetala , sedan speculationen vunnit fullbordan.
Herr Stråle har trott, att Låne-Contoirens creditiver ej borde bestämmas.
Jag åter tror alt saken redan bestämt sig sjelf.
Det Låne-Contoir, som kommer att bildas i Götheborg, får ej stort mera än documenter ; och det i Skåne blott hälften af cred.itivet att disponera.
Således kan man lätt finna, att 2 millioner å det ena, och 1 million å andra stället utgör minimum för rörelsens behof.
Frågan är nu blott, om dessa Låne-Contoir böra få seeours från Slockholm; och att utväg härtill mätte beredas dem, önskar jag lika med Grefve von Rosen.
Jag delar äfven den mening, att det endast är för stora och hastigt påkommande behof, som Discontfonden vid Låné-Contoiren behöfver förstärkning.
Äfven i sådan händelse borde alltid
Den 7 November f. m. några 100,000
R:dr reserveras för Stockholms behof.
Handelsintresset är ostridigt ett af de vigtigaste.
Revisorerne ej skulle finna en förstärkning vara af nöden, förmodar jag, alt Riksens Ständer vid en kommande Riksdag ej skulle gilla en sådan åtgäid.
Om ingen fördelning af Discont-Fonden genast skulle äga rum, utan hvar och en hafva sig Öppet att söka lån öfver allt, följer naturligtvis, att detta blefve en uppmaning till provincerna att söka hvar och en draga åt sig på sitt håll det mästa möjliga.
Skulle man åter, på sätt Herr Munck af Rosenskjöld föreslagit, få söka lån i den ena Disconten, då tillgång brast i den andra, blef en stor svårighet att bibehålla den reglementariska controllen, att tillse, det ingen innehade lån till högre belopp än 6000 R:dr, hvilket skulle försvåra och fördröja genom flera formaliteter rörelsens bedrifvande.
Grefve von Schwerin har anfört, huru det förhåller sig med Fonden, att nemligen anslaget för Götheborgs Låne-Contoir redan är till det mästa uttaget.
Något när samma förhållande lär äfven inträffa med Stockholm.
Då nu hälften återstår för Malmö, tyckes detta Contoir i proportion få för mycket.
Utskottet har tillstyrkt att jernbelåning äfven må ske i Götheborg.
Grefve von Schwerin har äfven anfört, att invisningsrätten skulle blifvit inskränkt.
Efter den reservation dea värde Talaren i dag i detta ämne gjort, lärer den saken ej vara så alldeles omintetgjord, och frukten få vi framdeles skörda.
Jag anser jemnkningsrätten af DiscontFonderne böra uppdragas åt Revisorerne, ej åt Fullmäktige, hvilka annars dagligen skulle anlitas om jemnkningar och försträckningar.
Om deremot sådant öfverlemnas åt Revisorerne, äro
Fullmäktige häst i tillfälle att discutera förhållandet, och låta de ojäfvige Revisorerne såsom domare afgöra.
Jag kan ej instämma deruti, att lånehehofvet i Discontväg redan skulle vara inättadt.
Den lättade utvägen i provinserne att erhålla lån i förening med den nedsatta räntan, uppmanar en hvar att låna, somför öfrigt hörer till ordningen för dagen.
Jag tillstyrker bifall å Betänkandet.
Friherrre
Jag liar svårt att inse fördelen deraf, alt i stället för BancoFullmäktige, Revisorerne skulle bestämma summans fördelning.
Jag förmodar, att sedan Riksens Ständer utsett sine Fullmäktige, desse ock må äga förtroende att förvalta Verket; och när deras förvaltning i alla fall är underkastad revision, så torde det rätta vara, att som hitintills lemna Revisorerne
IÄ2 Den 7 November f. m. den granskande rätten, och Banco-Fullmäktige den styrande; ty annars blifva de förre administerande, hvilket är oförenligt med deras bestämmelse.
Herr Munck af Rosenskjöld: Grefve von Schwerin har yttrat sorn säkert, att en half Million återstår af anslaget för Malmö Låne-Contoir.
Jag har dock underrättat mig af en Banco-Verkets tjensteman, att hela Fonden är utlånt på a5o,ooo R:dr nära.
Min mening i afseende på satsen, att man borde få låna utom districtet, har varit, att i händelse till exempel Götheborgs Contoir ej mera hade något att utlåna, borde man få vända sig till Banco-Disconten, Häraf blef en följd, att detta Verk skulle pröfva, oija ett sådant lån kunde beviljas, både i afseende på beloppet och den lånsökandes vederhäftighet, hvilken, så väl som löftesmännen borde förete betyg, att de ej äro öfvertecknade.
Jag vågar än en gång tillstyrka detta; och i händelse det ej bifalies förenar jag mig med Grefve von Rosen.
Jag har trott mig finna, att den enda punkt, hvarom meningarne äro delade, angår jemnkningen, och jag förmodar orsaken härtill vara, att man anser en fullkomlig erfarenhet härutinnan ej ännu vara vunnen; ty eljest skulle jag tro Fullmäktige äga lika god omdömesförmåga, som Revisorerne.
Någon svårighet tror jag
Så mycket mindre vara att befara, som för > Den 7 November f. m.
153 stärkningen sker hastigt, ej tili stor summa för hvarje gång, och en femtedel alltid å Capitalet skall afbetalas.
Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition till bifall å Banco-Utskottets hemställan, att en summa af Tre Millioner Riksdaler utaf Banco-Discontens Låne-Fond, må användas för båda LåneContoirens samfällda rörelse; hvaraf LåneContoiret i Götheborg skulle äga att begagna 2 Millioner Riksdaler, och Låne-Contoiret i Malmö i Million Riksdaler.
Herr Grefven och Landt-Murskalken yttrade derefter, det han, i anledning af den nyss förefallne discussion, tyckt sig finna, att alla , hvilka yttrat sig i ämnet, önskat det en jemnkning emellan Discont-Contoirens Utlånings-Fonder måtte i vissa fall äga ruin samt att de olika meningarne endast angingo frågan åt hvilken Auctoritet i fråga vavarande jémnkningsbefattnirig borde anförtros; i hvilken omständighet flere Ledamöter yrkat, att berörde af Banco-Utskottet åt Riksens Ständers Revisorer uppdragne befattning borde i stället åt Banco-Fullmäktige öfverlämnäs.
Herr Grefven och LandtMarskalken ansåg sig likväl först böra framställa proposition till bifall å Utskottets i denna del gjorde hemställan. i54 Deri 7 November f m.
Ropades J a och N e j. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adelil gillade Utskottets tillstyrkande, med den förändring, att den af Utskottet åt Revisorerne uppdragne jemknings-befattning i stället komme att åt Banco-Fullmäktige öfverlemna s. Ropades äfven Ja och Nej.
Herr aron Hohenhausen:
Det är en vigtig omständighet, att om öfverflyttningen uppdrages åt Revisorerne, kan den ej ske inom så kort tid, som eljest, utan arne års erfarenhet vinnes derigenom att bedöm ma bqhofvet.
Man har dessutom tillstyrkt detta, visserligen ej af misstroende till Fullmäktige, utan snarare emedan man ansåg dem sjelfve skola blifva belåtne med, att jemnkningen öfverlemnades åt andra.
Grefve aron PlatenBaltzar Bogislaus:
Jag kan ej föreställa mig, att i det beslut vi nu gå att fatta, något motiv får ingå, att den ena eller den andra har mera lätt att rangera saken.
Vi höra afse principen; och då tror jag alt Fullmäktige hafva lättare att inhemta de olika förliållanderne, än Revisorerne.
Dessutom är, på sätt redan anmärkt blifvit, Revisorernes åtgärd endast granskande; och jag instämmer derföre med Grefve von Rosen och Friherre Cederström, Den 7 November f. m. att denna åtgärd må uppdragas åt BancoFulimäktige.
Jag anhåller att Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes göra proposition på Grefve von Rosens Förslag, med det tillägg, att jemnkningsrätten ej måtte få vidtaga förr, än ett år efter början af Disconternas verksamhet, då Banco-Fullmäktige haft tid inhämta den kännedom som erfordras.
Jag vet icke, hvarföre man skall söka sesultater af erfarenheten från den tid, som ligger framför oss, och icke hellre från den förflutna.
Man behöfver blott slå upp Discontböckerna.
Jag är öfvertjgad, att om Fullmäktige göra upp en Tableau efter böckerna, kunna de inom två dagar lemna de beräkningar, som erfordras.
Det kan visserligen för Fullmägtige vara en förmån , att blott få emottaga föreskrifter af Revisorerne under de tider, som Ständerne äro åtskiljde; men på en sådan förmån, sätter det Ombud föga värde, hvilken, ehuru vald för sitt stånd, likväl anser sig såsom Ombud för hela folkets rätt och bästa.