Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad anmärkningen i afseende på epoken för den omnämnde framställningen i Frankrike angår, tror jag mig hafva sagt, att den skedde inför Lagstiftande Församlingen, hvarigenom yttrandet rörande den betviflade lifstiden aldeles lärer förfalla.
Här är ej fråga om att anföra klagomål eller klander öfver beslut, som Ko - Den 3o Junii e. ra. im nungens Rådgifvare tillstyrkt, blott att Lagstiftningen, med den rättighet och det initiatif, som Svenska Lagstiftningen äger att frambära till sin Konung och göra sina önskningar gällande, måtte framträda för att lemna Konungen del af Rikets Ständers åsigter, i anseende till nyttan eiler skadan af en sak.
Jag finner således icke den ringaste anledning för Grefve af Wetterstedts utflykt på ConstitutionsUtshottets bana vid detta tillfälle, och kan icke tro att jag påkallat den, eller gifvit anledning dertill.
Hvad sjelfva ämnet beträffar, anser jag det ej vara af så liten vigt, som Grefven förutsatt, och jag finner, att discussionen varit så kort, att någon särdeles klagan öfver tidspillan ej borde äga rum.
Man det förundrar mig, att af en af sjelfva konsternes och vitterhetens förnämsta beskyddare, af en af de 18 i Svenska Akademien, få höra, att det som rörer skön konst, är af så litet värde, alt det inom Lagstiftningen ej bör komma under discussion.
Detta erkänner jag, alt jag i anmärkningsväg emot Herr Grefven måste framställa.
I öfrigt fortfar jag att yrka återremiss.
Grefve Puke: I anledning af hvad Friherre Anckarswärd yttrat, och det tvifvel Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt härvid framställt, får jag äran upplysa, att National-Församlingen i Frankrike år 1791 utgaf åtskilliga författningar röran - De ii 3o Junii e. ni. de Theatrarne; dessa dekreter fann Napoleon likväl skäl att afskaffa, och gjorde det äfven 1806 eller 1807.
Jag har dessa upplysningar ur Le Code du Theatres, tryckt i år i Paris, som jag nyligen erhållit.
Dessutom skulle jag icke tro, att sådana dekreter, som utfärdades i början af 1790-talet i Frankrike, böra här framställas; — emot dylika skall jag alltid opponera mig, och jag tror att alla skola göra det.
Till svar å hvad Friherre Anckarswärd sednast anfört, får jag yttra, att, om jag rätt fattat hans ord, och jag vädjar i detta afseende till Ridderskapet och Adeln, han, då han talade om återremiss, sade, att Grundlagsn icke hade varit följd.
Jag tror således, att jag hade anledning att yttra mig, äfven med all föresats, att icke ingå på det constitutionella området.
Hvad mina utflykter i detta afseende beträffar, så lemnade jag derigenom tillfälle till en ny utflykt mot en af de 18 i Svenska Akademien, som ej är den första, och som tor hända, under Riksdagens lopp, kan komma alt uppgå till samma antal, som Ledamöterne sjelfve.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg EkonomiUtskottets förevarande Betänkande böra, på grund af de Deh 3o Juni; e. n>, de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Jag hemställer till Ridderskapet oell Adelil, huruvida det icke vore skäl att återremittera delta Betänkande, enär det redan för 8 dagar sedan är åtei'- remitteradt af 2:ne utaf de Öfrige Stånden.
Tians Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall af EkonomiUtskottets ifrågavarande Betänkande.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence förnyade dess förut gjorde proposition till återremiss af samma Betänkande.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Föredrogos ånyo och biföllos följande från BevillningsUtskottet inkomne, och den 22 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden: 3o H. i3 ig4 Ben 3o Juni! e. m:
Af elen 5 dennes: N:o 3i.
Med en begärd Tableau öfver Bevillningens fördelning på olika Folkklassei’.
Af den i3 dennes: N:o 32.
Angående väckte Motioner om viss afgift å dels till Ilufvudstaden och dels till Götheborg inkommande bränvin m. ro. Företogs till pröfning BevillningsUtskottets den i3 dennes under N:o 33 afgifne» och den 22 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 17, förut roeddelte Betänkande, angående väckt Motion om afskrifning af anmärkningsmedel.
Efter mitt omdöme är det aldeles oriktigt, att BevillningsUtskottet befattat sig med detta ämne.
Här är fråga om afskrifning af ingående skattebidrag.
Det Utskott, sorn skall handlägga sådane ämnen, är StatsUtskottet.
Jag anser saken således vara kommen på afväg, och såsom behandlad i BevillningsUtskottet, böra förfalla; hvarefter frågan bör Öfverlemnas till StatsUtskottet, för alt grundlagsenlig! behandlas.
De skäl Herr von Hartmansdorff anfört emot Utskottets Utlåtande hvälfva sig egentligen Den 3o Jitnii e. ta» ig5 omkring formen.
Jag skulle dock tro, att då Motionen åsyftar en skrifvelse lill Konungen osti afskrifning af vissa Bevillningsmedel, i synnerhet uppkomne derigenom, att otydlighet förefunnits i BevillningsFÖrfattningen, skulle det vara ett skäl, att sak-en tillhörer BevillningsXJtskottet.
Samma anmärkning är i BorgareStåndet af Lagman Ståhle gjord.
BevillningsXJtskottet har likväl pröfvat och upptagit målet.
Jag anhåller således om bifall å Utskottets Utlåtande, samt anser remiss till StatsUtskottet öfverflödig.
Herr Hjerta_, Gustaf: Såsom jag fattat Grefve Cronhjelms Motion, har den väsendtligen åsyftat ej allenast att få afskrifning, utan äfven att få rättelse uti vissa tvetydigheter i BevillningsFörordningen.
Ridderskapet och Adeln från början remitterat denna Motion till BevillningsUtskoltet, och den af nämnde Utskott blifvit behandlad, utan att Utskottet ansett sig obehörigt, eller satt sig i beröring med StatsUtskottet, skulle jag tycka, att det nu vore öfverflödigt att ingå uti en formfråga, och derigenom fördröja afgörandet af ett Utlåtande, som i öfrigt synes mig vara af den beskaffenhet, att Rikets Ständer ej kunna hafva något emot resultatet.
Hvarföre skola vi här genom fina distinctioner nu leda oss till det beslut, att remittera saken i3* l
Den 3o lunii e. m. till StatsUtskottet.
Här gr ej fråga om uppbörd, endast om afskrifning af en uppbörd, som ännu ej blifvit upptagen.
Det är fråga om sådana futtiga innevånare i Ilufvudstaden, hvilka ej kunnat erlägga uppbörden.
Jag anser, att Utlåtandet mycket väl kan bifallas, och anhåller om proposition derå.
Hvilket Utskott, som än afger utlåtande rörande denna sak lärer dock aldrig kunna tillstyrka annat, än en underdånig Önskan till Kongl. Maj:t, att Konungen i anledning af de förekommande omständigheter, som Utlåtandet innehåller, ville låta undersöka, huruvida de personer, som öro i fråga, kunna utgöra de omtalte utskylderne, eller icke.
Det Utskott, som rätteligen bör lemna utlåtande i saken, kan ej vara något annat, än BevillningsUtskottet.
StatsUtskottet skrifver ej förslag till Bevillnings-Förordning; BevillningsUtskottet, som har tillgång till alla handlingar i detta afseende, så äldre som yngre, kan äfven skaffa sig nödiga upplysningar ifrån EmbetsVerken, och har således ej öfverträdt gränsorne för sin befattning, då det framställt frågan till Rikets Ständer.
Det är ej BevillningsUtskottet förbudit,att framkomma med sådane önskningar.
I vissa fall äger det visserliger framställa mål, som uteslutande tillhöra Rikets Ständer att afgöra, men det hindrar ej BevillningsUtskottet, eller något annat Utskott, att afgifva Den 3o Xufiji e. ifi. *97 förslag till underdåniga önskningar till Konungen.
Om Ridderskapet och Adeln i öfrigt ej har något emot Utlåtandet, anser jag, att man ganska väl kan bifalla det, utan att vidare remittera ämnet fram eller åter.
Om här blott vore fråga om en förbättrad redaction af BevillningsFörordningen, vore det rätt, att saken blifvit af BevillningsUtskottet behandlad; men då det tillika är fråga om afskrifning af en summa -Statsinkomster, så får saken ett annat skick.
Man bör ej låta förvilla sig af summans obetydlighet.
Om den i stället för att angå 8000 R:dr, hade angått 80,000 eller 800,000 R:dr, så är det väl troligt, att StatsUtskottet hade tagit henne i beräkning vid Statsbehofvens uppgörande.
Om summan uppgått till detta sista belopp, tror jag, att man skulle hafva något betänkt sig, innan man sagt, att det vore likgiltigt, hvilketdera Utskottet behandlade frågan.
Nu har frågan, efter mitt begrepp, icke fått grundlagsenlig åtgärd.
Fögående Talare hafva tillräckligen utredt anledningen, hvarföre BevillningsUtskottet behandlat detta ämne.
Det är egentligen i afseende på Herr von Hartmansdorffs sednaste - yttrande, som jag ber få upplysa, att här ej är fråga om någon afskrifning.
Det är endast fråga om eu underdånig önskan till ig8 Den 3o Junii e. m.
Konungen, att låta undersöka, om tillgång linnes eller ej, till de ifrågavarande medlens betalande.
I det hela är detta blott en formfråga, ty effecten blir densamma, om än skrifvelsen ej afginge.
Men i afseende på principen, att StatsUtskottet ej blilvit bordt, får jag äran upplysa, att i enahanda fråga, som angick en verklig afskrifning, bar Ridderskapet och Adeln ej satt i fråga, att StatsUtskottet borde böras, nemligen, i frågan om den allmänna hemmansvärdets nedsättning i vissa Län.
Den frågan har ensamt blifvit remitterad till BevillningsUtskottet; och det afgaf sitt utlåtande med tillstyrkande, att frågan om hemmansvärdets rättande skulle förfalla, hvilket afven positift beslutades af Ridderskapet och Adeln utan någon anmärkning.
Jag anser det således vara consequent, att nu äfven bifalla, hvad Utskottet i denna del tillstyrkt, och anhåller om en sådan proposition.
Jag förenar mig uti de Rera grundliga skäl, som blifvit anförde för afslag å Utlåtandet.
Dett 9 September j• nt, 73 ligt hvilka värdet af de från Finland årligen h i t förde vahror syne» vida öfverstiga värdet af dem som härifrån ditföras, och man härefter Järan om en Handelsbalance, denna förvillande och i sitt yttersta resultat sig sjelf förstörande lära ganska lätt och conseqvent deraf dragit den slutföljd, att Sverige förlorar på handeln med Finland.
Jag vill ej beträda tillförlitligheten af dessa beräkningar, som åtminstone torde tåla någon afprutning.
Jag vill ej heller, mot den nog allmänt rådande meningen om skadligheten af Finska handeln, göra den invändniug, som äfven med antagande af theorien om handelsbalancen, kunde begagna»; att nemligen denna handel, ehuru directe medförande förlust, likväl indirecte skulle kunna bidraga till en större vinst på Svenska handeln med andra länder.
Det är på en annan och fastare grund jag stödjer mitt omdöme i detta ämne, acK sorn jag anser Finska handeln förmånlig lika ‘u väl för Sverige som för Finland: på den grund nemligen att ali handel Nationerne emellan är och miste vara ömsesidigt förmånlig.
Det är derigenom den uppkommit och fortgår oaktadt alla hinder och inskränkningar, som göra den mindre gagnelig än den eljest skulle vara.
Handeln har åt sig sjelf lemnat intet annat ändamål än utbyte af det ena landets produkter emot det andras, eller, hvad som är detsamma, emot d#t tom dermed blifvit förvärfvadt: penningar.
Dea aanna ömsesidiga vinsten deraf består just uti detta utbyte, som åt serskilda Länder för* Ikaffar hvad de mera behöfva och mer å«tuo - 74 Den 9 September /. m. da i stället för det som de kunna umbära eller mindre värdera.
Jag inser nogsamt att härvid än för det ena än för det andra landet, och för enskilde handlande både kunna och måste tillfälligtvis uppkomma förluster; men sådana tillfälliga förluster bevis* ingalunda att sjelfva den fris handelsgemenskapen länderne emellan är skadlig.
Också är det förmodeligen icke så beskaffade, ingen beräkning underkastade förluster som man menar, då man påstår att ett land i allmänhet och på det hela förlorar på handeln med ett annat; utan man gör vanligen blott en jemförelse af införsels- och utförsels värdet; och man tror, sällsamt nog, att det Landet som fått vahror för ett högre värd® förlorat, och att deremot det, som fått för ett mindre, vunnit på handeln; eller med »ndra ord: att den egentliga handelsvinsten består uti hvad sorn icke blifvit liqvideradt för Exporten, således uti en fordran, som man tager för gifvet nödvändigt förr eller »ednare måste gäldas med penningar; icke eftersinnandes, att, då Nationerne icke utgöra stora handelsbolag, uti hvilka delägare ansvara alla för en och en för alla, det lättligen kan hända och verkligen stundom händer, att åtminstone en del af denna fordran aldrig betalas, och att följaktligen det,är den Nationen, som gifver, icke den som begagnar, Credit, den som mest exporterar, icke den som mest importerar, som är blottställd för en dylik förlust; och att det dessutom ingalunda är en följd af Räkningarnes årliga uppgörande, afet det tilläfventyrs uppkommande Saldo hvar - Den g September j. in. 75 je
Sr ordentligen med penningar godtgöres, utan att det ganska väl kan blifva innestående till ett annat år eller en annan tid, och sluteligen genom det skyldiga Landets ökade export directe eller indirecte afbördas.
Men, säger man, detta inträffar ej med Finska handeln, Väre Köpmän få intet eller obetydligt på Credit, och Finnarne som sälja till Sverige för mer än hvad de härstädes uppköpa och härifrån dem tillsändas, taga contant betalning för öfverskottet, och draga våra penningar ur Landet.
BancoSedlar, fordringsbevis på Svenska Banken, som •icke inlöser dem och ej heller derföre godtgör någon ränta, och hvilkas värde således ej annat kan än vara obestämdt, vacklande och merendels till försämring lutande.
Desse BancoSedlar emottager den Finske Säljaren tf den Svenske köparen: i stället för att sälja sin vara på den enskilde köparens Credit, säljer han den, om jag så må säga, på Bankens Credit.
Att häraf någon förlust skulle förorsakas Sverige kan jag icke finna, utom i den händelse att Banken framdeles inlöste sina sedlar till ett högre silfvervärde än det hvartill Finnarne dem emottagit; men sorn denna händelse ar föga att förvänta; så torde man i det hänseendet kunna vara obekymrad; och det är troligen icke med uträkning på förbättring af vår Vexelcours och vårt sedelvärde, sorn Finnarne gerna emottaga Svenska BancoSedlar, utan emedan de här efter behof kunna köpa varor eller vexlar för desse sedlar, som de cmedler - Den g September J'. m. tid använda såsom bytesmedel inom sitt eget Land.
Sådant var törbållandet äfven den tid Finland lydde under Svensk spira, och det är lyckligt att det icke med detta Lands afträdande alldeles upphörde.
Kanske håfve vi till en det att tacka denna omständighet, nemligen vårt sedlars användbarhet i Finska handeln, för det att deras värde någorlunda bibehållit sig desse sednare åren, och på det hela icke undergått en betydligare försämring än den redan nog betydliga, som Finske ej mindre än Svenske innehafvare af Bankens Sedlar eller derpå lydande fordringar måste vidkännas i följd af den stora Sedelutgifningen åren 18oy och 1810, hvarigenom på en gång desse sedlars-och fordringars verkliga värde tild mer än hälften förminskades.
Man torde medgifva att de Svenske BancoSedlar som äro i Finland elier komma dit, antingen qvarblifva der eller återkomma hit.
1 förra fallet fortfar
Sverige att tillgodonjuta en Credit, sorn ingen ränta kostar; i det sed-, nare betalar det med produeter eller med för produeter erhållne vexlar en Credit, som det åtnjutit å erhållne Finska varor.
Uti intetdera fallet uppkommer, så vidt jag förstår någon förlust för Sverige.
De förbrukade Finska varorne hafva underhållit och lifvat den Svenska idogheten, lika som de Svenska varorne och penningarne bidragit att underhålla och lifva den Finska; båda Länderne hafva genom Den ^ September J. nt. 77 handeln blifvit försedde med förnödenheter till lindrigaste pris; och resultatet visar sig sorn det bör vara förmånligt för dem båda.
Om deras förmögenhet och industrie det oaktadt, under tiden aftynat, så måste orsakerne dertill ligga uti andra förhållanden och icke uti handeln; uti naturhändelser, olyckor, eller hvad helst för öfrigt minskar och hämmar jördens och arbetets produetionskraft} uti produeternes ofruktbara användande, och icke uti deras utbyte, vare sig sins emellan inom Landet eller mot främmande Länders produeter.
Detta utbyte kan till sin natur och i allmänhet ej sonat än vara samfällt nyttigt och förmånligt för alla särkilda Stater i den handlande verlden, likasom för alla särskilda orter och inbyggare ioom en och samma Stat, fastän desse ömsom vinna och förlora derpå, såsom de äfven ömsom vinna och förlora på andra yrken och näringsfång.
Oklok ej mindre än ovärdig är den handelspolitik som utgår från afsigten att vinna på andra Länders bekostnad, och sådan är den sorn, under omvexlande former, i Europas fleste Stater, ty värr alltför länge gjort sig gällande och ännuafmån^ ga yrkas, som uppfunnen af den enskilda snikenheten och byggd på spetsfundiga theorier, förvillat Staternes oftast välmenande Lagstiftare och Styresmän, och som så intrasslat afla industriella, mercantila och financiellaförhållanden, att de nu mera icke utan största svårigheter och ganska kännbara olägenheter kunna redas och återbringas till naturlig och rättsén - Dm 9 September /. m. lig ordning.
Att återbringa dera dertill bör likväl, som jag tror, vara ett syftemål för all Lagstiftning i desse ämnen, och således äfven, hvad utrikes handeln beträffar, i möjligaste måtto åsyftas, jemväl vid tillfälle af HandelsTractaters afslutande och förnyande.
Med tillämpning häraf på HandelsTractaten emellan Sverige och Ryssland kan jag, långt ifrån att tillstyrka någon inskränkning af den nu tillåtna Handeln emellan Sverige och Finland, ej annat än önska dess utvidgande, så vidt de Respective makternes politiska interresse medi gifver, och att den måtte befrias ifrån alla da pålagor och band som icke befinnas nödvändiga i anseende till det ömsesidiga behofvet af Tullinkomster och angelägenheten att före-, komma deras försnillning.
Det öfriga torde för den Finska handeln liksom för handeln i allmänhet reglera sig bäst af sig sjelft, då de handlande få sköta sine egne saker efter sitt eget omdöme, utan tvång eller ledning och utan annan uppmuntran än frihet, beskydd och rättvisa.
Den g September e, m. 79 Bilagor till PleniProtocolIetför elen 9 September, eftermiddagen.
Besvärs, och EconomiUtskot-i tet med bifall till det Förslag jag vågat framställa: ”att i likhet med hvad Motionairen framställt äfven under inträffande ledighet i Consistorielt pastorat, förening om blifvande Fastors rätt må kunna verkställas,” så synes väl genom orden: i likhet med, ingen tvifvel vara att ju Förslaget är bifallet, sådant som jag framställt det; msn då vi ofta — ej längesedan inom detta rum haft exempel på olägenheten af mindre bestämda uttiyck i Betänkanden, anhåller jag att Utskottet matte, genom återremisä sättas i tillfälle, att, i stället för hänvisning till min hemställan, densamma i sitt utlåtande intaga.
Herr Biskopen af Wingård har vät i sin reservation ansett 3 månaders tid otillräckelig för Föreningsförrättningen, och att den således ej kunde hinna att ske före valet.
Detta äc endast att befara, i den händelse Consistorium dröjer, att om Förrättningen förordna, hvilket möjeligen skulle kunnaj föranledas af en 8ö
Den 9 September t. 'm. mindra bestämd Redaction i den blifvande För. fattningen^ ty det är bekant, att om än Pastor icke med Församlingen öfverenskommer vid förrättningen, Verkar detta icke hinder emedan Kongl. M«j:t i alla fall sluteligeri bestämdt algor frågan.
Emedlertid, till förekommande af alla betänkligheter, torde följande förändrade lydelfe af Betänkandet möjeligen kunna »ntagas: ”När ett Consistoriel Pastorat blir ledigt, skall Consistorium genast g* j Författning om förenings upprättande, jemlikt Koogl.
Brefvet dea 3 April 1816 och Kongl Förklaringen den 12 November 1819, sä att denna förrättning, så vidt möjeligt är, inom Församlingen kan för sig gå förr än Förslaget uppgöres; börande Consistorium förden blifvande Kyrkoherden utse en Fullmägtig, som hans rätt bevakar och hvilken jemte KroooOmbud, ConsistorieFullmäktig och Ordföranden i Sockenstämman bör vara närvarande.
Vid desse föreningar kungöres Församlingen uttryckeligen, att ingen annan grund kommer att gälla för Prestera t tig heternes utgörande äö den förening, som af Kongl Majit, efter redan stadgad ordning, på 25 eller 50 år i Nåder fastställes Herr Biskop af Wingård framställer medbroder bästa såsom motiv för sin reservation emot Utekottets Betänkande, men jag tror icke att Presterskapet i allmänhnt förlorat på de hittills upprättade föreningar och äfven jag afsag med motionen våra Religionslärares bästa1 &e'i t) September e, rn. il fatt icke deras sorn vingla sig tiil Pastorater på bekostnad af redliga medsökande, hvilk» kanske under hela sin lifstid lått gå miste om ett bröd, för det de icke varit nog oförsynte att bjuda Församlingen materiel ersättning at tin-j Löneiörmoner, för hvad i »ndeligt afser ende brister.
Emedlertid är jag gl*d öfver att i »11- inänhet bättre tänkesätt råder hos det Prästerskap och den Biskop åt hvilka Keligionsvården är anförtrodd i den ort jag bebor; då de medrden öppenhet deni ägnar, icke nöja sig med att undangömma och öfversmeta den mensklig» skröpligheten, utan inom sitt stånd söka, att med rotterne borrträosa ogräset.
Vid. sista'Prestmöte i Linköping beslöts nemligen' en underdånig anhållan hos Kongl. Majd, det de herdar, hvilka på sådan: ^smygvägar ville Församlingen åtkomma, måtto förklaras ovärdige Embstet.
Detta skedde under Ordförande af vår nu varande Ärkebiskop och det är ej mindre med hans, än Biskopens i Linköp piag vettskap, som jag ingifvit den motion hvarom nu är fråga.
Med *11 den agtning man är skyldig andras motsatta mening tror jag dock, att hvad, sorn mot mitt Förslag blifvit anfört, är tillräckeligen vederlagdt, ej mindre i Utskottets Betänkande, än uti de yttranden PresteStåndets egne fleste Ledamöter afgifvit.
Dst skäl, att, i.
Bil. till Ridd, o. Ad.
Pr. VIII Band, 6 St Den 9 September e. m, genom upprättande conventioner det ömsesidiga beroendet hvaruti Församlingen och deras Kyrkoherde stå till hvarannan upphäfves och, med detsamma, tillfället att vid de obestämda rättigheternes aflstnnande och emottagande visa sin välvilja å ena och eftergifvenhet å den andra sidan saknar visserligen icke sitt värde; men härför är tillfället öppet vid erläggandet af de eventuell utskylderne, sorn s&ilun kunna upptagas, ej heller vanligen blifva upptagne i föreningar otn Prästerättigheter.
Då jag sluteiigen, ehuru oförväntad!, likväl finner, att Herr Biskop af Wingård j“mte 2:ne af bans stånd gagnat dera# plats såsom Ledamöter af ett Utskott, att inför Rikets Högloflige
Ständer för it la ra mine framställningar för gissningar och omtalt, huru misstankar kunna sjelfbehageli^t sväfva, simt ändteligen förkunnat att hvad jag yttrat varit o betänkt och utan åsyftad följd, så hoppas jag .att Högloflige U>skottet i sitt svar på den återremiss jag nu begär, täckes låta inflyta de tankar och yttr*de ändamål, 10m efter förmåga jag har sökt ådagalägga, på det äfven jag måtte kunna vara obekymrad om de vrånga omdömen, hvarom Herr Biskop af Wingård och medre6ervanter talat.
Då emedlertid Utskottets Betänkande blifvit i PrästeStåndet afsiagit , ehuru de fleste, som yttrat sig varit för detsamma, så, på det Utskottet icke måtte utestängas från de upp"Jj-saingar, sorn å eaa och andra sidan blifvit Den g September r. n>. öfver ämn»t meddelade, anhåller1 jag , alt deSJinm» huvid i a loga, med tillagg af denna mm enskildt* tanka; att sedan en Coovention biifvit tor rf» Pastorat uppiättad, med Uttryckelig! tdlkännigitvande, att densamma, i hvad Kongl Maj.t d-n stadfäste, vöre det enda,som Romme att till efrerrätreise tjena, så synes Församlingen härigenom tihräckeligen hafva blib vit undervist om ändamåUIöshiten med Contr»ct, som nu ej så sällan upprättas och om hvilka Församlingen törst etter lång process med Läraren, bi i r underrättad, att ett sådant Confract sä,om före valet uppräitadt är olagligt och till intet gällande.
Är man öfverens att sveket icke kan föda goda känslor tor Lärare, och har man allvare med dessa mycket ointalta bildningsanstalter till en förbättrad motalué hos allmänheten, sä må man vara angelägen att ej i en ofördelagtig dager stålh den , som i lärt och lefverne skall föregå oss i ett godt efterdöme, N;o 2.
Ehuru jag erkänner att Höglofl.
Bevillningsutskottet i dess afgiine Betänkande rörande