Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får dessutom tillägga, att enär Koppar-skiljemynt, efter min tanka, 2 66 Den 23 Mars f. m. aldrig bör vara annat än representatift, och således icke komma i fråga att utgöra en handelsvara, ej eller att ådraga Banken någon kostnad, torde det vara skäl, att taga i öfvervägande om icke det ifrågavarande Kopparmyntet borde omstämplas till dubbel valeur.
Det har handt, att Koppar blifvit betald öfver i/^o R:dr B:co, och då är nuvarande myntfot eller i66f icke tillräckelig, alt betacka kostnaderne.
Herr von Hartmansdorffs August: Grefve Posse har först yttrat en farhåga, att slantmyntet skulle af BancoFullmäktige kunna säljas för bättre köp, än vederborde, om ej ett minimi-pris derå af Ständerna utsattes.
Men Utskottet har ej hyst eller kunnat hysa någon sådan farhåga, enär Ridderskapet och Adeln vid hvarje Riksdag efter eget förtroende väljer sina BancoFullmäktige, till utförande efter eget omdöme af vida kinkigare befattningar, än försäljningen af det öfverflödiga slanlmyntet till gångbare priser.
Dessutom då man vet, att Kopparen är underkastad särdeles betydliga omvexlingar i försäljningspris; så hade det varit svårt att på förhand utsätta ett sådant för Fullmägtige.
Jag tror således, att något afseende ej torde böra göras 5 denna anmärkning.
Den andra anmärkningen var, att det gamla slantmjmtet borde ompräglas, i fall värdet af det mindre såsom 2- och i-styfrar motsvarade halten af det Den 23 Mars f. m. 267 6lantmynt, som för närvarande utmyntas efter ringare myntfot, men roed högre benämning.
Denna omständighet har redan varit tagen i öfvervägande; och om en dylik åtgärd hade, med någon fördel, varit verkställbar, skulle hon ock hafva blifvit föreslagen.
Jag anhåller följagteligen om bifall på Utskottets Memorial.
Jag har icke misströstat om Fullmägtiges nit, tvärtom hyser jag till dem fullt förtroende; men jag är öfvertygad , att de sjelfve önska mera bestämda föreskrifter, när de skola utföra dem gifne uppdrag, och jag önskade derföre mera bestämdhet i uttrycken, så väl nu, som vid uppgörandet af Instructionen för BancoStyrelsen.
Jag fruktar, att Herr von Hartmansdorff ej rätt fattat min tanka; jag har ansett nu varande myntfot för kopparskiljemyntet så till vida för låg, att det möjeligen kan hända, att kopparen betalas med i/[0 R:dr, och i sådant fall skulle utmyntningen medföra förlust för Banken; derföre om myntfoten bestämdes till 200 R:dr per Skepp:d St. st:vigt, kunde det gamla skiljemyntet begagnas, deräst stämpeler derå finge fördubblad valeur, och derigenom skulle Banken vinna betydligt på hvart Skeppund.
Det är visserligen fördelaktigt för BancoFullmägtige, om 268 Den 23 Mars f. ra.
Rikets Ständer utsätta ett bestämt pris, emedan bestämda föreskrifter alltid äro välkomna.
Men jag skulle dock för min del tro, att det i närvarande ögonblick ej är vig t i gt, och att det icke innebär någon fördel, att fastställa ett bestämt pris.
Man kan omöjligen på förband förutse kopparpriserna; de bero till det mesta af Ryska productionen, af krig m. m.
Det kunde likaväl hända, att kopparpriset föll, som att det steg.
Det vore orätt, att hindra försäljningen, äfven om det såldes för 128 R:dr.
Jag afstyrker således Grefve Posses förslag.
Jag vill äfven anmärka, att det ej är af synnerligt inflytande, om detta pris blir några R:dr mer eller mindre.
Slantmyntet står nu och upptager onödigtvis hvalf och källare, som till annat behof voro nödvändige; och kanske förlusten af dessas begagnande är större, än några R:dr, sorn man kunde vinna genom en längre uppskjuten försäljning.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid BancoUtskottels
Memorial gjorde anmärkningar böra föranleda lill återreraiss deraf.
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å berörde Memorial; hvilken proposition med Ja besvarades.
Den 23 Mars f. m. 269 Föredrogs å nyo och bifölls BancoUtskottets den 3 dennes under N:o a3 aflåtne, samt den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial; angående nödvändigheten att Banken måtte från Avestad förses med behöfligt
Koppar-skiljemynt för vexlingens oafbrutna underhållande.
Herr af BillberghJohan Petter:
Jag anhåller få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derå, att då under senaste plenum discussion förevar i anledning af Lag- och EkonomiUtskottens utlåtande, angående Herr von Hartmansdorffs motion om ändring uti Kongl. 'Brefvet den 20 October 1824, sorn i vissa delar förändrar 2 §. uti Kongl. KammarRåttens Instruclion, fann Herr Hjerta sig befogad att derifrån hämta anledning till anmärkning emot elt GeneralTullStyrelsens Circulaire af den 2.4 Augusti 1825, angående särskild behandling af mål rörande ouppsåtelige Öfverträdelser af Tullförfattningarna, och då jug derå lemnade det svar, att detta Circulaire grundade sig på ett Konungens nådiga Bref, och att jag förmodade antalet af så beskaffade anmälanden, hvartill ofvanberörde Circulaire föranledt, icke öfverstiga 10 stycken, hvilka alla voro af mindre betydenhet i afseende på föremålens vigt, behagade Herr Hjerta förklara, att han icke kände, att Circulairet grundade sig på ett Ko - 270 Den 23 Mars f. m. nungabref, och att lian trodde dylika anmälanden hafva varit manga och angått vigligare saker.
Ehuru jag är fullkomligen öfvertygad, att detta Herr Hjertås yttrande icke härledde sig ifrån misstroende till min uppgift, utan att han dertill hämtat anledning ifrån någon Autoritets eller enskild Persons förut gjorde berättelse om förhållandet, likväl och för att utreda det rätta af säkert har jag förskaffat mig officiela handlingar, som vitsorda, att det Konungabref af den 23 Julii 1825, som föranledt oftaberÖrde Circulaire, uti samma Circulaire finnes åberopadt, och att anmälandernas antal rör ande ouppsåteliga öfverträdelser af Tullförfattningarna allt sedan den tiden uppgått till 12 stycken, hvilkas betydenhet Ridderskapet och Adeln kan bedömma, då jag utbeder mig, att få uppläsa följande:
Maj:ts Nådiga Bref af den 28 Julii 1825, angående serskild behandling af mål rörande ouppsåtliga öfverträdelser af TullFörfattningarne, hafva från Kongl.
GeneralTullStyrelsen under nedanstående dagar, underdåniga anmälanden blifvit gjorda: i8a5, Sept. 3j angående 34 alnar Morenos, hvilka, från ett Fruntimmer, som dem, till öfverdrag å Sopha och Stolar, inköpt i en öppen bod uti Carlshamn, Den 23 Mars f. m. 271 vid Sandhamns TullKammare blifvit anhållne. 1825, Sept. 14j angående befunnen öfvervigt å ett från Åbo hitfördt parti smör, hvarvid upplyst blifvit, att skillnaden emellan det till förtullning angifne beloppet af 438 L:f§ och det sedermera befunna af 1438 L:@, härledts af en miss-skrifning i märkrullan.
S. år Octob. 1 _, angående ett till Calmar på smärre kärl inkommit, till förtullning behörigen angifvit, parti Franskt
Vin om 60 kannor.
S. år Octob. /2, angående en Skeppares bitpasserande från Skellefteå, utan Pass, härrörande deraf att han af en stark storm blifvit i öppna sjön utvräkt, innan Passet hunnit uttagas.
S. år Octob. 22 j angående en Säck innehållande 210 R?
CalFe, inkommen till Calmar och behörigen till förtullning angifven.
1827, Maji 12j angående vid Dalarö TullKammare på ett Americanskt Fartyg anhållne, för Skepparens och dess hustrus eget behof medförde, åtskillige effecter, hvilka han, såsom första gången ankommen i Svensk hamn, förgätit att å märkrullan till reexport upptaga.
272 Den 23 Mars f. m. 1827, Maji 26j angående ar Fastager, hvartdera innehållande endast 26 kannor Spanskt Vin, sorn till Götheborg inkommit genom afsändarens, på utrikes ort, okunnighet om förbudet mot införsel häraf på mindre kärl.
S. år Julii 21 j, angående 18 st.
Nankin, som i tvänne Paqueter från Köpenhamn till "Wisby, utan reqvisition, inkommit, genom afsändarens okunnighet om här gällande förbud mot detina varas införsel annorlunda än från Ostindien. 1828, Maji 24j angående från Marseille till Stockholm inkomne 20 kärl med Vin innehållande blott omkring kannor livartdera, hvarom anmälan skett före Skepparens ankomst.
S. år, Junii 11 s angående 376 få?
Caffe, som från Lubeck till Calmar, mot emottagarens ordres, inkommit, emballerade i trenne säckar.
S. år, Sept. 24j angående tvänne Fastager Caffe, som från Lubeck till Carlskrona, likaledes emot Reqvirentens ordres, inkommit, ulan att innehålla det i 20 §.
Taxae-underrättelserna bestämda qvantum af 200 ©. S. år, Decemb. 10j angående från Köpenhamn utan reqvisition hitsände 24
Fa sta - 1 Den 23 Mars f. m. stager Caffe, innehållande livartdera omkring 180 Stockholm af Kongl. GeneralTullStyrelsens ActuarieContor den 21 Mars 1829. L. A. J. J.
Adolfson.
Jag förmodar, att Herr Hjerta häraf anser sig lika mj^cket öfvertygad, som jag anser mig tillfredsställd, att hafva ådagalagt rigtigheten af min uppgift.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Alar skalken gjord proposition, blef Herr af Billberghs anförande, innefattande svar å Herr Hjertås, Gustaf, den 19 sistlidne Mars e. m. afgifne yttrande, i anledning af Lag- och EkonomiUtskottens under N:o 5 meddeldte, och samma dag återremitterade, Utlåtande öfver vackt fråga om KammarRättens rättighet, att i vissa fall fullfölja gjorde anmärkningar, äfven till bemälte Utskott förvisadt.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. 2 eftermiddagen.
In fidem Piotocolli, O. J. Lagerheim.
18 274 Den 23 Mars e. m.
Måndagen den 20 Mars 1829.
Föredrogs å nyo BancoUtskottets den 3 dennes under N:o afgifne, och den i3 derpåföljde e. m. på hordet Iagde, Betänkande, angående ett i 1827 års RevisionsBerättelse omnämdt Förslag till förändring med Anmaningarne vid BancoDisconten och ProvinceLåneContoiren.
Friherre Boijes Ludvig:
Detta ämne är icke aldeles så obetydligt, som det kanske i början för mången synes.
Jag befarar, att om Utskottets Betänkande hi fa II es, skall det ej dröja länge, innan håde DiscontVerket och dess Gäldenärer få erfara olägenheter deraf.
Det är nu en sådan vana för de sednare alt blifva anmanade om betalningen, att jag fruktar allmän oreda uppkomma, om den gamla ordningen i detta fall förändras.
Jag förenar mig derföre i Herr Hammarhjelms vid Betänkandet bilagde reservation deremot, och anhåller vördsamt om Proposition till återremiss.
DiscontVerket och dess Tjenstemän hafva haft den erfarenhet i afseende på de hittills brukliga anmaningsbrefven, att de vållat mycket besvär och ej ringa kostnad, utan all medföra ordentligare betalning af lå - Den 23 Mars e. m. nen.
En ordentlig låntagare behöfver ej anmanas; han vet ändå tiden för sitt låns omsättning eller inbetalning.
Den åter, som icke är ordentlig, bringas ej till ordentligare liqvid genom blotta anmaningsbref.
Sådane oaktadt uppskjutas omsättningarne till yttersta tiden, och somliga göra dem med flit i så små poster, att de till och med sökt utdraga liqviden af ett lån 7 å 8 år.
De fråga ej efter anmaningsbrefven, utan låta dem ofta qvarligga oöpnade å PostContoren.
Betänkandet ganska väl kunna bifallas.
Jag kan ej antaga det anförda skäl för anmaningsbrefvens upphörande, att de för DiscontVerket medföra kostnader.
Disconten drager ränta af Capitaler, hvarföre den sjelf ej betalar någon; och Verket har sålunda en högst betydlig vinst, så att billigt är, att det får vidkännas äfven någon kostnad och utgift för de låntagandes likasom Verkets eget bästa.
Hvad betyder väl besparing af 4ooo R:dr genom den föreslagna ändringen med anmaningsbrefven, mot de olägenheter detta skulle föranleda i afseende på lånens omsättning och betalning.
Om oordningarne dervid nu äro stora, så skola de blifva ännu större efteråt.
Allmogen till exempel är vand vid att erhålla sådane anmaningar, och uleblifvande deraf skall medföra svåra 18* 276 Den 23 Mars e. ra. följder å ömse sidor.
Jag kan följaktligen ej frånträda min anhållan om återremiss af detta Betänkande.
Herr Nordenanckar} Gustaf:
Olyckligtvis har en betydlig del af Calmar Läns Allmoge
Discont-lån, väl icke slöra, men i anseende till mängden icke obetydliga.
Desse Låntagare äro vande, att få genom anmaningsbref underrättelse, ett par månader förut, när deras Lån förfalla; och då följa betalningsremisserne ordentligt.
Samma ändamål vinnes ej genom Utskottets ifrågavarande förslag; utan jag är tvertom. öfvertygad, att om det bifalles och anmaningar icke såsom vanligt meddelas Gäldenären, skall liqviden på förfallotiderne uteblifva, och Lagsökningarne, mångdubblas.
Jag förenar mig derföre med Friherre Boije i begäran, att detta Betänkande må återremitteras.
Jag ber alt, till de skäl jag förut anfört, få framställa ett exempel.
Om man i ett Sterbhus ej känner, att det häftar för Disconllån, så får man veta det genom ett ankommande anmaningsbref, och erlägger ordentligt betalningen, sorn i annat fall skulle uteblifva.
Om oordentlighet häri ägde rum och öfverränta följaktligen måste betalas, livad skulle man tillskrifva orsaken lill dessa olägenheter, om icke bristen på anmaningsbref.
Den 23 Mars e. m. 277 Herr von Hartmansdorff:
Då man omtalar, burn mycket Banken vinner på DiscontVerket, bör man äfven anföra, huru mycket Banken gifver till Staten, kanske skall man då finna, att Banken är den EgendomsEgare, som minst af alla i Riket får behålla sin egendom och njuta vinsten deraf.
Jag kan för öfrigt ej inse, att de betalningspåminnelser, som meddelas Gäldenärerne a:ne månader före förfallotideu, skola vara kraftigare, än om, såsom Utskottet föreslagit, anmaningarne gifvas sex månader förut.
Ingen har så korrt minne, att han ej kan minnas sin skuld fyra eller sex månader, så väl som 2:ne, så framt lian ej vill förgäta henne alldeles.
Det är dessutom tid, alt ställa creditväsendet på den fot, att det ej fordras, att Borgenären skall påminna Gäldenären om betalning, utan Gäldenären* sjelfmant erlägga den på utfäst tid, eller plikta för sin uragtlåtenhet.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef BancoUtskottets ofvanberörde Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Föredrogos å nyo och bi föllos BancoUtskottets den 3 dennes afgifne, samt den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial och Utlåtande: 278 Den 23 Mars e. m. N:o 25.
I anledning af 1827 års RevisionsBerättelse, rörande någre bestämmanden i fråga om Guld och Silfver, som från Banken, eller för dess räkning, å Kongl. Myntet emottages.
I anledning af 1827 års
Re visionsBerättelse om vidtagande af sådan Författning, att
Banken måtte kostnads-och portofritt erhålla det Silfver, som uti Rän terierne deponeras i afbetalning för Fastighetslån.
Vid förnyad föredragning af Friherre Boijes, Ludvig, den g dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående dispositionen af de till Strömrensningar anslagne medel, blef berörde Motion, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, till Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten remitterad.
Riddai busUtskottets den 10 sistlidne Februarii afgifne, och den 5 dennes e m. på bordet lagde, Memorial, i anledning af väckt Motion om upphäfvande af Ridderskapets och Adelns beslut angående anslående å Adeliga CadettScholaeFonden af 2:ne Stipendier åt deAdelsmän, hvilka ägna sig åt Näringarne.
De ifrågavarande Stipendierne blefvoafRid - Dc n 2 3 Mars e. m. derskapet och Adeln vid förra Riksdagen anslagne, med anledning af min motion, som då hade den lyckan att vinna Ridderskapets och Adelns bifall.
Jag kan således ej annat än önska desse Stipendiers fortfarande.
Skälen för desamma äro för öfrigt så väl och fullständigt utvecklade i Friherre "Wredes reservation mot Utskottets Memorial, att jag ej har något att dervid tillägga.
Jag får blott erindra, att som penningar hittills ej funnits för att sätta Ridderskapets och Adelns förra beslut i verkställighet, har man ännu icke kunnat vinna någon erfarenhet, om dessa Stipendier medföra nytta eller icke.
Om man nu skulle förändra det vid förra Riksdagen fattade beslut, endast på grund af en ny ide'e, stridande mot den ide^, hvilken då antogs såsom grund för beslutet, tyckes det ej vara den consequens i handlingssätt, som bör vinnas.
Jag anhåller derföre, att Stipendierne må äga bestånd åtminstone till nästa Riksdag, då man kanske haft tillfälle att erfara deras nytta eller skadlighet.
Det beslut Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag fattade, hvarigenom 2 Stipendier stadgades af 160 R:dr hvardera, för 2 Adeliga Ynglingar, som ville ingå i Näringsyrkeua, har efter min tanka ägt samma brister, som åtfölja nya theorier i allmänhet, att nemligen för litet afse verkställighetens följder.
Må - 28o Den 23 Mars e, m. hända har man äfven för litet eftersinnat det allmänna tänkesättet, och derigenom kommit att hoppa 100 år framom det tänkesätt, som nu är rådande.
Må det tillåtas mig att med exempel upplysa min sats.
Fåfängt väntar man, att en Adelig Yngling, född i den fattiga krets, att han icke finner annan utväg till bergning, än att ingå i Handtverkerierne, skulle, sedan han kommit i Technologiska Skolan, eller Bergsskolan i Fahlun, sedan han länge lefvat med kamrater, och, om jag så får uttrycka mig, redan formerat sina begrepp, att lika med kamraterna, komma fram i verlden — fåfängt väntar man, säger jag, att en sådan Yngling skulle öfvergå till ett Handtverk.
Vill man åter biträda den, hvars torftiga omständigheter tvinga honom, att, såsom lärgosse, arbeta hos en Mästare, möter strax den reflexionen, alt iGoR:drB:co, långt ifrån att tillskynda honom någon fördel, skola göra hans skada.
Ty i en så låg ställning, skall 1G0 R:drs inkomst, några år, förderfva hans begrepp, hans vanor och hans behof.
Då understödet upphör, skall bristen blifva så mycket känbarare och göra honom ganska olycklig.
På detta skäl, alt verkställigheten icke motsvarar ändamålet, och på de flere grunder Utskottets Memorial innehåller, tillstyrker jag bifall till detsamma.
För min del kan jag ej instämma med Utskottet Den s3 Mars e. m.
281 eller den siste värde talaren.
Jag tror, alt Ridderskapets och Adelns beslut vid förra Riksdagen var för väl motiveradt för att öfverändakastas, innan något försök i afseende å dess nytta ens blifvit gjordt.
Jag tror icke, alt beslutet haft riktning endast till Handtverkerierne, ty näringarne innefatta äfveu andra grenar.
Men äfven der, hvarest Handtverket öfvergår till någon art af konst, tror jag att det skall finnas af nytta.
Såsom motsats till den målning den siste talaren efter sin rika fantasi uppdragit, anhåller jag att få framställa en tafla, för hvilken en verklig händelse ligger till grund.
En ung Svensk Officer, distinguerad som Ryttmästare eller Subaltern vid ett CavalleriRegemente och ganska bildad man, lemnade tjensten, och velande ej öka massan af tjenstsökande f. d.
Militär er, inträdde han i sin fars näring såsom färgare, samt gick ut såsom färgaregesäll, för atti främmande länder inhämta kännedom om detta yrke och dess framsteg.
Till följd af den bildning han hade, återkom han med ökade kunskaper för sitt yrke, och blef en skicklig färgare, en verksam och nyttig medborgare samt en bildad menniska.
Den man, om hvilken jag talat, var väl icke Adelsman, det är sannt, men jag inser icke, att detta gör någon skilnad i saken, framställd såsom exempel.
För öfrigt är det icke egentligen för sådane näringsidkare, som Slipeiulierne äro ämnade.
Man känner huru 282 Den 23 Mars e. m. långt vi stå efter andra Nationer i fabriksvågarne.
Deras velenskaplighet, om jag så får kalla det, har i andra länder gjort oändligt större framsteg, än hos oss.
Jag tror således det icke vara otjenligt, att anslag äfven finnas tili uppmuntran af en vetenskaplig bildning för näringarne, och icke blott för dem, som beträda Tjenstemannabanan, eller de egentliga lärda yrkena.
Jag tror det vara så mycket rigtigare, att bibehålla denna princip, som man hört klagas öfver vår Adels talrikhet; en klagan, hvilken måste försvinna i samma nion, sorn utvägarne lättas för Adeln, att ingå i andra Stånd.
Då dessutom intet exempel ännu talar emot det förra beslutets nytta för den vetenskapliga bildning som bör önskas äfven hos dem, hvilka ingå i näringsyrkena, förenar jag 111ig med Herr Franc Sparre i begäran om afslag å Utskottets Memorial.
Jag har svårt att föreställa mig, att blotta slumpen åstadkommit det beslut Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdagen fattade; och jag har lika svårt att föreställa mig, det följden af denna slump nu skulle visa sig, genom att lika slumpvis upphäfva den vackra hyllning Ridderskapet och Adeln lemnat åt tidens kraf, medelst framställning af en princip, som utgick från Ståndets åsigt om näringarne i allmänhet.
Jag anser onödigt att upptaga tiden med en vi - Den a3 Mars e. m. 283 dare utveckling afämnet, då Friherre Wredes reservation så fullständigt utredt detsamma, och i sammanhang med hvad Herr Rosenblad anfört, innefatta så fullkomliga skäl till afslag på Memorialet, att jag blott förenar mig med dessa Herrar.
Herr von Vegesach, Ernst:
Jag tror visserligen äfven att det kunde vara förmånligt, om Adelsmän uppmuntrades att ingå i borgerliga yrken, men jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, huruvida de ifrågavarande Stipendierne kunna motsvara ett sådant ändamål, då afsigten förmodligen icke är, att de endast skola utdelas åt ynglingar för att ingå uti de egenteliga Handtverkerierne, utan snarare uti andra näringar såsom till exempel Bryggeri- eller Garfveri-rörelser och dylika, dervid förmögenhet erfordras till förlag.
Jag hemställer, huruvida 160
R:dr i sådant afseende på något sätt kunna anses tillräcklige.
Hvad åter beträffar den af Herr Rosenblad omnämde skicklige Ryttmästaren, som blifvit en skicklig Färgare, skulle man lätt kunna förmoda honom vara skickligare till det senare än det förra yrket, ty i annat fall hade han troligen icke valt ett sådant ombyte af yrke.
Herr Bråkenhjelm Pehr Reinhold:
Det synes kanske förmätet, alt här höja min röst för eller emot en sak, som redan blif - 284 Den 23 Mars e. m. vit behandlad af så gällande talare.
Jag utbeder mig dock alt få anföra några ord.—.
Flera skäl hafva här blifvit framställde emot Utskottets Memorial.
Motståndarnes hufvudsakliga skäl synas mig vända sig omkring den obestridliga sanning, att, om en fördom finnes, som hindrar Adelns söner att ingå i Näringsyrken, vore det väl, om den motarbetades, till och med utrotades.
Antaget således, att en sådan fördom finues!
Meningen lärer då väl icke vara, att använda Stipendierne såsom en motverkan mot fördomen, omedelbarligen på det subject, som dermed är behäftad; ty med 160 R:dr lärer fördomen icke låta bortköpa sig.
Jag skulle tvärtom tro, att det skulle lända så väl mannen sorn näringen till föga båtnad, att dit inlocka en så enfaldig, om äfven Adelsman.
Snarare skulle fördomen hos honom blifva bestyrkt derigenom, att han funne känslan af sin inbillade uppoffring rättfärdigad genom det derföre utfästade penningepris.
Meningen måtte således vara, att för den fördomsfrie Adelige ynglingen bereda tillfälle, att förvärfva på samma gång en theoretisk och practisk underbyggnad, som, då den uteslutande tillhörde några få näringsidkare, skulle medföra fördelar, hvilka komma att göra den Adeliga näringsidkaren oberoende och ansedd, samt lockade till efterföljd, hvarigenom en allmännare välmåga inom AdelsStåndet kunde ernås.
Iiär förmodar jag mig hafva träffat
Derr 23 Mars e. m. 285 motståndarnes hufvudskål.
Jag skall åtminstone försöka en och annan vederläggning dera f.
Till en början får jag yttra den oförgripliga tanka, att det vore visserligen ingen nöd, om verlden kunde omskapas med sådane beräkningar.
Men undersökom något närmare huru verkställigheten skall komma att se ut.
En med utmärkta anlag utrustad
Adelig yngling blir genom ett af dessa Stipendier försatt i tillfälle, att under förvärfvandet af practisk konstfärdighet, äfven inhämta en theoretisk underbyggnad, hvilka båda sammanlagde göra honom öfverlägsen alla sina medtäflare.
Vill man tro, att han derföre är närmare målet, så länge han saknar förlag till egen närings bedrifvande?
Man invänder väl, att der den personliga skickligheten finnes, der infinner sig nog
Capitalisten för att förlägga densamma.
Men härvid bör erindras, alt Capitalisten ej underlåter förbehålla sig så stor vinst af sitt Capital, att den andre får åtnöja sig endast med en torftig utkomst, och kanske förvandlas till den förres förvaltare.
Ett sådant offer åt tidens orättvisa vill väl Ridderskapet och Adeln icke bereda.