Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru stor den enskildes misshushållning härutinnan är och huru stor i statsekonomiskt hänseende, erfar man, då man gör för sig redo, att ett fullmoget träd om fullt 11 tums diameter i topp lemnar i en bättre skeppningsbar tillverkning och handelsvinst nära 5 0 proc. mera, än vid 10 tums diameter.
Bestämmer man sig således för en modererad tull, som utgör ungefärligen hälften af det belopp, hvartill deri, efter hvad skäligen kan antagas, skulle upgå, om hela den ifrågavide sorten plankor, bräder samt sågade läkter och ribbor belädes med tull, i förhållande till hvad den, med beräkning af en billig handelsvinst derutöfver, kan tåla, så tror jag, att allan rättfärdighet är iakttagen.
Men äfven en annan anmärkning torde lika litet uteblifva, nemi den om frigörelse från alla band af tullbestämmelser å ifrågavule trävarusorter, enär genom införande af en ordnad skogshushållning, medelst trakthuggning, så väl den fullmogna som mindre mogna skogen måste fidias i anseende till markens återsådd eller plantering; men utom det, att den regelbundna skogshushållningen fi enskildes skogar torde komma att länge höra endast till de fromma önskmngarne, då det ansetts, att skogslagstiftningen i detta hänseende icke bör sträckas utöfver den enskildes rätt att förfoga om sin egendom, och föröfrigt, vid tillämpning af traktluiggningsmethoden, icke lärer erfordras, att rubb och stubb afrödja en skogstrakt eller s. k. årshygge, så anser jag också sistberörde anmärkning böra förfalla, och detta så mycket heldre, som med det inhemska jordbrukets allt större och större utveckling och deraf följande behof af byggnadsvirke, afsättningen af de mindre dyrbara trävarusorter nu kan ske lika fördelaktigt inom som utom Riket.
Utom de skäl, jag sålunda andragit för min åsigt, kan jag icke heller förbise det, som framställer sig, vid betraktande af be höfligheten för Staten, att ifrån ifrågav:de håll vinna någon inkomst, till betäckande af de stora utgifter, som komma att tarfvas i och för skogsvården i landet, genom en talrik skogstjenstemanria-personal.
Jemte det jag sålunda anhåller, att R.
St:r^ville förhöja utförseltullen på sparrar, som visat sig vara altför låg, till 30 öre rmt pr stycke, och att till sparrar måtte räknas den sorts plankor, hvilkas bredd understiger 8 tum, och i tjocklek öfverstiger 3*/4 tum till 8 tum, utöfver hvilken tjocklek benämningen af bjelke inträder, vågar jag föreslå, att utförseltull för plankor och bräder under 8 tums bredd, samt för sågade läkter och ribbor, måtte sålunda bestämmas pr tolft, nemi.:
Den 30 November e. m. 543 för 3 tunis till 2x/2 tums tjocklek 20 öre, „ 2'/2 (1:0 ,, l’/2 <1:0 <1:0 15 „ „ l‘/2d:o oell öfriga tunnare sorter bräder 10 „ och „ sågade lii k ter och ribbor, 3 tums bredd oell derunder, samt varierande tjocklek mellan 3 turn och derunder 5 ,, Jag anhåller slutligen att denna min motion måtte till BevTJtskrt remitteras.
Slutligen afgnf Hr Ros en motion af följande innehåll:
Så viii inom detta Högloft.
Stånd, som inom Högv.
PresteSt:t hafva motioner vid föreg:de riksdagar blifvit väckta i ändamål, att åstadkomma beslut om en lämplig beskattning å hundar.
Men, oaktadt talande skäl för en sådan åtgärd blifvit anförda, hemtade från andra länders erfarenhet om fördelarne deraf, och der ådagalagda förhållanden, att en sådan beskattning, utan synnerligt betungande för de i fråga vide husdjurens egare, lemnat högst betydliga inkomster för Statskassan, hafva motionerna icke rönt någon framgång.
St:r hafva lemnat dem utan afseende, hufvudsakligen af den orsak, att en sådan skatt enligt deras åsigt icke öfverensstämmer med de grunder, som i sednare tider blifvit följda uti frågor, som röra bevillnings-lagstiftningen.
Dä jag nu, detta oaktadt, vågar ånyo draga denna fråga om påbjudande af omförmäldta skatt under R.
St:rs pröfning, sker det under förhoppning om en bättre framgång åt frågan med hänsigt hufvudsakligen till det ändamål, hvartill jag önskar, att en sådan skatt, som den ifrågavide, derest den beviljas, måtte blifva använd.
Sålunda hemställer jag vördsamt till R.
Stil-: att för hvarje hund, deribland dock icke räknade valpar under 3 månaders ålder, måtte i skatt eller bevillning betalas 1 rdr rmt af hundens egare eller den, som någon tid vårdar sig om sådant djur; att ;it K.
M öfverlemnas, att genom särskild författn., med ledning af de föreskrifter, som i dylika lagstiftningsärenden i andra länder öro gällande, bestämma nödiga kontroller vid debitering och upbörd af ifrågavide skattemedel, och att K.
M. jemväl måtte berättigas att använda dessa medel till premier för rofdjurs fångande eller dödande, i enlighet med hvad gällande jagtlag i afside på dylika premier stadgar.
Om remiss af denna min motion till Bevilln.Utskit anhålles.
Lades på bordet. 544 Den 30 November e, m.
Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm, upläste följande motion: Redan vid Riksdagen 184 0 — 41 anhöll Carlskrona Stads Fullmäktig hos Ständerna om ett anslag, eller i brist deraf ett amorteringslån åt Ronneby Köping till anläggande af en Jetté (vågbrytare) vid Rottneåns utlopp i hafvet och till muddring i ån och vid dess mynning, hvartill kostnaden, enl. upgjordt förslag, skulle upgå till 28,554 rdr bko, och funno R.
St:r, i ans:de till det ådagalagda och vitsordade behofvet af dessa arbeten, skäligt, att, ehuru något anslag icke kunde beviljas, likväl medgifva ett lån på 10,000 rdr bko med vilkor att, sedan det varit räntefritt under 5 år, derefter årligen skulle erläggas 5 % af primitiva kapitalet, deraf 3 % såsom ränta och det öfriga såsom afbetalning, och skulle köpingens innevånare förbinda sig att fullgöra arbetet inom viss bestämd tid.
Dessa vilkor vågade köpingens innevånare icke antaga.
Vid Riksdagen 1844—45 förnyades framställningen om anslag eller lån af dåv:de Riksdagsfullmm, och beslutade Ständerna, att de vid förra Riksdagen beviljade penningarna skulle anses såsom reserverade och få till det afsedda ändamålet användas med samma vilkor, som förut voro bestämda, och med föreläggande att arbetet skulle vara börjadt före utgången af 1847.
Men äfven denna gång såg det lilla idoga samhället sig tvunget att afstå från den medgifna hjelpen, emedan den felande summan 18,554 rdr bko, var större, än hvad köpingen kunde åstadkomma samtidigt med återbetalning af statslånet.
Sedan dess hafva Ronneby-boarne under 14 års tid tåligt arbetat på att med egna tillgångar åstadkomma det aldra nödvändigaste af de föreslagna förbättringarna, men det visar sig vara omöjligt att upnå det åsyftade målet, ehuru behofvet blifvit nedsatt till 20,000 rdr rmt och blir det snart nog omöjligt för mera djupgående fartyg att komma in i ån och up till köpingen omkring 3/a mil från hafvet.
St:r hafva emellertid beviljat både anslag och lån til! hamnbyggnader och förbättringar vid de flesta af Rikets sjöstäder, ja t. o. m. vid flera ganska små platser, såsom Mönsterås, Fröbygårda på Oland, Hästholmen vid Wettern, Ljugaren på Gottland oell Råå fiskläge i Skåne, hvarföre det synes vara billigt att äfven Ronneby kommer i åtanka till erhållande af det biträde, hvaraf behofvet för så länge sedan varit erkändt.
Ronneby köping är väl icke någon stor handelsplats, men der finnes dock öfver 1,700 innevånare, 17 handlande, 36 handtverkare och 9 seglande fartyg med 245 lästers drägtighet, 1 fabrik för tillverkning af stärkelse och 1 för glaserade kokkärl af jern samt i grannskapet 1 kopparhammare med valsverk och 1 betydlig klippspiksverkstad, hvarjemte köpingen är naturliga utförsorten för medlersta Blekinges export-artiklar, hvarföre det är af stor vigt, så väl för köpingen, som för orten deromkring, att sjöfarten dit och derifrån blir fri och obehindrad.
Af dessa skäl vågar jag besvära med denna min enda motion under innev:de Riksdag och föreslår vördsamt: att - D-en 30 November e. m. 345 att R.
St-.r må, för byggande af en vågbrytare vid Rottneåns utlopp i hafvet och samma ås upmuddring, såsom anslag för en gång utan återbetalningsskyldighet, bevilja Ronneby köping halfva kostnads-beloppet 10,000 rdr rmt.
Om remiss till StatsUtsk:t anhåller jag vördsamt och skall till Utsk:t aflemna karta och kostnadsförslag m. m.
Hr Stjernsvärd, Rudolf, afgaf en motion så lydande:
Sedan den af K. M. i nåder tillförordnade Komité för under* sökning, ang;de jernbanornas i Riket lämpligaste sträckning, uti Komitéens till K.
M. ingifne underd.
Betänk., på väl grundade skäl, förordat 2 bibanor, den ena emellan Härljunga ocb staden Borås på vestra stambanan, och den andra emellan staden Kristianstad och närmaste punkt å södra stambanan, så har K. M., uti dess nåd. Propos., till R.
St:r ang:de Statens jernvägs-byggnader, väl erkänt det särdeles gagn, nämnde bibanor skulle medföra ej mindre för dessa starkt befolkade trakter, än äfven för trafiken å stambanorna, men dock, med afs &
Statsverkets tillstånd och behof, funnit anslag, lån eller räntegaranti för berörde bibanors anläggande icke för närvarade böra äskas.
En möjlighet skulle dock kunna upstå att R.
St:r funno sig föranlåtna att under Riksdagens lopp öka det af K.
M. begärda anslag för jern vägs-byggnaderna.
Men om än så icke timar, tror jag dock, att medel för de ofvannämnde tvänne bibanorna icke behöfva helt och hållet saknas, om i betraktande tages, att åtskilliga af de anslag ocb låneunderstöd, som vid sistförflutne Riksdag af Ständerna beviljades, icke kommit att utgå, hvaribland kan nämnas ensamt till ett bolag för kanal- och sluss-anläggningar samt jernväg emellan Asasjön och Carlshamn, en summa af 1,350,000 rdr, hvilket belopp numera är disponibelt för annat behof, enär bolaget blifvit uplöst och således icke kommer att åtnjuta nämnde belopp.
Med ani. häraf och för den händelse särskilte motioner om anslag eller räntegaranti, hvilka, enl. hvad mig bekant är, i de andra Stånden väckas, icke kunna tillvinna sig afs. af R.
St:r, vågar jag vördsamt föreslå: att R.
St:r åt ett bolag, sora bildat sig för anläggandet af en bibana emellan Kristianstad och närmaste punkten å södra stambanan norr om Finjasjön, nemi.
Läreda eller Sjörröd, och hvarföre kostnaden, under förutsättning, att trafiken, emot åtnjutande af en viss andel af brutto-inkomsterna, komme att besörjas genom Statens materiel, beräknats till 1,500,000 rdr, täckes, under vilkor att bolaget tillskjuter hvad som i öfrigt erfordras, bevilja ett lån å 1,200,000 rdr rmt mot så låg ränta och amortering, som lämpligt synes, H. I.
‘ 35 516
Den 30 November e. m.
Skälen för bifall åt denna motion åro talande.
Det måste nemi. tagas i betraktande den fördel, en så beskaffad bibana skulle bereda trafiken å stambanan.
Kristianstad år beläget i en folkrik ort, omgifvet af bördigt och gifvande åkerbruk, hvilket betydligen kommer att ökas genom ett under förflutna året påbörjadt storartadt företag utaf ett Engelskt bolag, medelst invallning af den vid staden flytande Helge å, hvarmedelst staden och orten tillvinna sig en areal af 10,000 tunnland fruktbar jord, jemte det att medelst kanalgräfning och upmuddring af farleden ifrån Ahus till Kristianstad, blifver möjligt för djupgående fartyg att kunna gå upp ända till staden.
Kristianstads stad eger en stark rörelse, hvilken i betydlig grad skulle ökas genom ett direkt samband med stambanan.
Denna bibana kom ytterligare att bidraga till en lättad varu-kommunikation för sydöstra delen af Småland samt Blekinge, hvilken sednare provins, jemväl uti en framtid måste erhålla jernvägsförbindelse med stambanan, då denna bibana troligen för sagde ändamål blef begagnad.
I Kristianstad är förlagdt Artilleri-regemenbe med betydlig materiel, förråder af vapen och utredningspersedlar för en del af Arméen.
Staden är säte för K.
HofRätt samt Länsstyrelse; är försedd med ett högre läroverk, hvilket allt, i förening med ångbåtsfarten vid stadens hamn, Ahus, förorsakar en betydlig varuoch person-trafik.
Af alla de nu anförda skäl bör man med tillförsigt kunna beräkna att den ifrågavarande bibanan, utom det gagn den kommer i militäriskt hänseende att medföra, skulle både genom personoch gods-trafik, inbringa betydliga inkomster för stambanan, hvarföre är att hoppas, att
Staten vid yppad tillgång ej uraktlåter att genom dess mellankomst bidraga till möjligheten af denna vigtiga bibanas snara fullbordan.
Anhålles vördsamt om remiss till vederbörligt Utskott.
Erih. Creutz.
Steffan, upläste följande motion:
Uti K. M. nåd.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof rörande 4:de Hufvudtitelen, med ani. af R.
Stms tanka derom, att oflficerskorpsen vid Lifbevärings-regementet borde, i mån af inträffande afgång, indragas, har K. M. i nåder förklarat, att det Bevärings-område, som förut varit anslaget till Lifbevärings-regementet, skall fördelas på Lifgardes-regementena till fot.
Med ani. häraf, har K. M. föreslagit, att hvardera af Lifgardes-regementena till fot mätte efter hand och i mån af tillgångar på Lilbeväringsregementets stat erhålla tillökning i sitt befäl med 1 tredje major och 4 andre kaptener, hvilka löner skulle upgå till en summa af 24,480 rdr för båda Gardes-regementena tillsammans.
Då anslaget uti nuvarande RiksStat uptages till 31,911 rdr 50 öre, lemnar detta framdeles full tillgång till de ifrågavarande lönerna.
St:r bevilja hvad K. M. sålunda föreslagit, så erhålla Gardes regementena, utom 3 majorer, det i likhet med den öfriga Arméen för den tillökade Bevärings-exerci - Den 30 November e. m. 541 sen så högst beliöfliga antal af 4 andra kaptener.
Det blir således blott en enda korps inom Arméen, som då blir i saknad af andre kaptener, och hvarest vid den nu utsträckta Beväringsexercisen, Beväringings-kornpagnierna komma att fortfarande exerceras af löjtnanter på stat, alternativt med allt för ändamålet otillräckliga antal af på stat varande kaptener.
Lifregementets grenadierskorps blir den enda korps inom Arméen, som sålunda icke skulle hafva andre kaptener.
Denna korps, ehuru endast utgörande I bataljon, exercerar proportionsvis den största Bevärings-styrka. upgående till öfver 700 man årligen, fördelade på 2:ne klasser.
Med ani. häraf, vågar jag inför R.
St:r framställa behofvet af 2:ne andre kaptener äfven för denna korps, i anseende till ofta nämnda förökade bevärings-styrka, och för att komma på samma stat, som den öfriga Arméen.
Då anslaget i RiksStaten för Lifbevärings-regementet uptager 31,911 rdr 50 öre. och K. M. för Gardes-regementena i den nåd.
Proposm föreslagit 24,480 rdr att tagas af denna summa, så återstår 7,431 rdr 50 öre, hvaraf jag vågar föreslå: att samtidigt med Gardes-regementena, Lifregementets grenadierkorps efter hand och i mån af tillgångarne på Lifbevärings-regementets stat måtte erhålla tillökning i sitt befäl af 2:ne andre kaptener, med löner i likhet med hvad tillförene af K.
M. blifvit föreslaget för motsvarande grad vid den öfriga indelta Arméen.
Creutz en så lydande motion:
Stms beslut vid sista Riksdagen, skulle Bankens lånerörelse mot pant af silfver och guld uphöra detta år.
Då densamma alltifrån dess begynnelse åsyftat, att afhjelpa tillfälliga behof, isynnerhet för dem, hvilka sakna fastighet, på hvilken de kunna söka och erhålla större eller mindre stående lån, och sådane peuningebehof nu, långt ifrån att vara mindre, fastmera kunna anses vara större och mera trängande än hvad de under flera föregående år varit, så hemställer jag till R. o. Ad., om det skulle vara billigt och rättvist, att just nu tilltäppa denna källa, till hvilken så många i nödens stund tagit sin tillflykt och blifvit hulpna.
Detta vore efter min tanke dubbelt orätt, då man besinnar, att denna låneanstalt icke varit eller ens kan blifva till någon den ringaste förlust för Banken.
Fastmera är det, enl. mitt förmenande, ett stort fel, att denna låuerörelse icke pa allt sätt underlättats, så att den kunnat blifva så allmänt tillgänglig sorn möjligt.
Skälet för detta mitt omdöme grundar jag helt enkelt derpå, att det metalliska värde, som
Banken mottager såsom pant för sina sedlar, sätter Banken i tillfälle att förtjena genom räntan på den utlemnade lånesumman i papper, samt stärker Bankens metalliska fond.
Det borde derföre, enl. min åsigt, vara för R.
St:r en djupt intresserande fråga, att utan ringaste dröjsmål anordna om att Bankens låneanstalt icke blott fortfarande måtte hållas öppen för dem, hvilka, mot sedlars erhållande, vilja ställa 548 J)en 30 November e. m. metallisk valuta, utan äfven med det snaraste anställa en revision med det sistlidne
Riksdag utfärdade reglementet för »belåning mot pant i guld och silfver.»
På det att de, hvilka allramest kunna vara i behof af lån, d. v. s. de, som hafva litet, måtte komma i tillfälle att draga nytta af samma inrättning, som de, hvilka hafva mera, så anser jag nödigt, att minimum för låns erhållande i Banken måtte bestämmas så lågt som möjligt, således en alldeles motsatt åsigt följas till den, som vid sista Riksdagen gjorde sig gällande.
Att man då, när det var snart sagdt allmänna meningen, att landet var i det mest florerande tillstånd, och att öfverallt fanns godt om pengar, icke trodde sig behöfva belasta Bankens tjenstemän med ett minutiöst fördelande af penningelån, kan hafva sin mer eller mindre giltiga orsak, men nu, då tillståndet i landet bevisat sig vara och ännu är alldeles motsatt, är det orättvist mot de behöfvande och oklokt för Banken sjelf.
Jag får derföre anhålla om remiss till BankoUtsk:t på denna min motion, med särskild begäran, att den, såsom brådskande, måtte tagas i öfvervägande, på det att icke lånerörelsen i Banken måtte tvärt afstadna och derigenom inträffa en stockning och förvirring i mångas affärer, hvilka, i fullt förlitande på att denna anstalt icke någonsin kan, bör eller behöfver ens uphöra, icke tänka på att i tid eller nu ens kunna anskaffa penningar för innestående panters utlösande.
Särskildt torde äfven tillåtas mig anmärka det för lånebehöfvande alltför hårda beslutet i ofvannämnda Reglemente, att då »pant icke inlöses på bestämd dag, så skall den hemfalla till Banken.»
Det skulle här vara öfverflödigt att andraga några speciella fall, då detta förfaringssätt kan blifva orättvist och förkastligt, utan är jag öfvertygad om att R. o. Ad. endast vid anspelningen på det obilliga deri skall med mig dela åsigt, att ett sådant stadgande bör, såsom till sjelfva sin princip origtigt, uphäfvas, samt å ena sidan iubetalningsterminen snarare utsträckas än inskränkas, samt åden andra sidan, der inbetalning icke sker, det belånta silfret eller guldet på öppen och allmän auktion försäljes, då det öfverskott, som kan blifva emellan lånesumman och pantens betalda värde, måtte till pantegaren eller dess rättsinnehafvare återställas.
Ju mera guld och silfver Banken mot sitt papper kan erhålla, desto mera konsoliderad och stark är den, och jag vågar tro, att kanske få medel torde gifvas, hvarigenom en sådan Bankförstärkning kunde åstadkommas, som det att underlätta och möjliggöra låns erhållande emot guld och silfver.
Men för realiserandet deraf bör den sanningen ibågkommas, »att de små rännilarne bilda bäcken och många sådane bilda den stora strömmen.»
Alltså bör det tagas som princip, att lånen böra kunna erhållas ganska små.
Derigenom skall Banken vinna en betydlig inkomst, som nu går till assistansen eller enskilda ockrare, samt många blifva hulpna, utan att just blifva »skafde intill benen.» Remitterades till BankoUtsk:t.
Den 30 November e. m. 549 Slutligen afgaf Frih.
Creutz en motion af följande innehåll:
I nuv:de tid, då den fria forskningen bringat sanningens ljus ifrån det yttre konfessionela, ned till den tänkande individen, och följaktligen olika upfattningar om förr traditionel t omfattade läromeningar och symbola kunna ega rum, oell i öfrigt, ronde hela prestväsendets riktighet i och för sig, tankarne äro temligen delade, så synes tiden vara inne att vidröra föråldrade lagbestämmelser, som haft bestånd i och genom den ännu mer föråldrade Statskyrkoinrättningen.
Kyrkan har nemi. tagit sig en passförfattningsrätt öfver hvarje Svensk innevånare, och dertill presterua en rätt att mästra och bedöma hvarje menniskas kristendomskunskap och förda vandel.
Hvad den förra beträffar, kan å ena sidan fråga upstå, huruvida presten, i förhållande till personen, är så qvalificerad, att han kan utfärda betyg härom, såväl som å andra sidan, huruvida personen tillåter ett så beskaffadt bemästrande förmynderskap i bedömaudet af sitt kunskapsmått.
Beträffande den sednare, eller den förda vandeln, torde orlofssedlar och tjenStebetyg i allmänhet vara fullt tillräckliga, då i öfrigt den allmänna lagens tjenare genom domböcker och brottmåls-protokoller kunna meddela de hästa uplysningar för dem, som icke åtnöja sig med tjenstebetygeu i allmänhet.
Dessutom torde äfven här förhållanden kunna inträffa — då presternas ofelbarhet kan vara tvifvelaktig — att personen kan rent af anse sig förolämpad af att, såsom nu, godtyckligt bedömas till sin vandel.
Med anledning häraf får jag hos E.
St:r vördsammast föreslå, att, med bibehållande af orlofssedlar och afskedsbetyg för tjenstefolk, fullmakter och afskedsbref för
Statens eller enskilda korporationers eller personers embetsman och tjenare eller tjenarinnor, K.
St:r måtte besluta uphäfvande af allt hvad Lagen stadgar ronde skyldighet att vara försedd med prestbetyg.
Frih. Hjerta, Fr ed r i k
Ph i 1 i p, upläste följande motion:
Vid plenum sisth Lördag väcktes af Hr Stjernspetz en motion, som jag anser vara värd den största upmärksnmhet.
Den åsyftar afböjandet, lagstift.ningsvis, af ett ondt, som i vårt land årligen tillfogar så väl enskilde, som hela samhället, den största skada, hvilken, om den kunde beräknas, skulle befinnas gå till oerhörda summor, i jemförelse med hvilken den mycket omtalade drvga kostnaden af våra jernvägar måhända vore ringa.
Till bedömande häraf anhåller jag blott få fästa upmärksamhet på följande fäkta: under sisth torra sommar upstod en dag, under pågående skörd, en häftig storm; i samma stund upstego rökmoln från nio särskilda skogseldar inom ett härad, till stor del liggande inom de trakter, som, enl.
Jernvägs-komitéens karta, »sakna skog till eget behof.»
Vid undersökning befanns samtliga dessa eldar upkomna genom grof vårdslöshet vid torfbränning till odling.
Att åtskilliga hundratal tunnland skog, till det mesta späd, och sålunda egentligen tillhörande framtida generationer, förderfvades, samt att 550 Den 30 November e. m. ett och annat sädesfält äfven hiirjades af elden, var visserligen den mest i ögonen fallande skadan; att många tusende dagsverken under brådaste bergningstid blefvo förspillda, dels till släckning, dels till vakthållning, dels till vandring fram och åter flera mil — det var något som medförde förluster, svårare att beräkna, och som vid bestämmande af skade-ersättningen ej kunde tagas i betraktande.
Detta var dock endast inom ett härad; samma förhållande egde rum i större eller mindre grad på otaliga andra ställen af vårt skogbehöfvande land, der elden i sommar ödelagt ofantliga skogssträckor, afsvedt sädesfält, förstört byggnader, med och utan kreatur, tillintetgjort familjers välstånd, ja äfven vid sin hejdlösa framfart beredt raedmenpiskor eli qvalfull död i lågorna.
Och allt detta till följe af en vårdslöshet vid handterande af eld i skog och mark, som genom allt för slappa ansvarsbestämmelser i gällande lag från lagskipningens sida ej nog kraftigt kan förebyggas.
Jag anhåller derföre få förena mig med förstnämnde motionär i den hemställan, »att ansvarsbestämmelserna i 15 kap. Byggn.Balk. måtte höjas så, att desamma kunna mera motsvara sitt ändamål och briugas till öfverensstämmelse med det högre värde, som skogarne nu ega än år 1734, då ifrågav:de stadganden tillkommo», men b r dessutom få fästa vederb.
Utsk:ts upmärksamhet på huruvida ej äfven den indirekta förlust, som, enl. hvad ofvan antydts, tillfogas många flera än dem, hvilkas skogar och hus och sädesfält afbrinna, vid ådömandet af skade ersättningen äfven borde tagas i beräkning.
Och för att denna skade-ersättning må komma att drabba rätter man, torde äfven vara nödvändigt att, såsom motionären åsyftar, den, för hvars räkning elden först är tänd, »sjelf vare ansvarig för de föreskrifna försigtighetsmåttens iakttagande, samt, om skada följde, vore pligtig att densamma gälda»