Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilka varor vore det ock egentligen, hvilkas import härigenom skulle minskas?
Jo, det vöre luxartiklar, hvilka nu lik en kräfta suga landets märg, egentligen derföre alt de icke hafva något annat värde lin det inbillade.
För min del tillstyrker jag
Utsk. att taga motionen i noggrant öfvervägande, och är öfvertygad, alt om densamma bifalles, n. b. med de inskränkningar som af motionären sjelf i dag blifvit föreslagnc, sä skall denna förändring, jemte en väl ordnad lag för den inrikes vexelrörelsen, vara det säkraste medlet alt för framtiden upprätthålla vår svigtande realisation.
Jag anhåller, att dessa anmärkmr måtte få åtfölja motionen lill vederb.
Gr. Posse: Jag har egentligen begärt ordet, för att upplysa ett misstag om mitt yttrande, som Ilr Hjerta gjort, dä lian sagt, att jag skulle hafva ansett, att de skuldsattes antal vida öfverstiger deras, som icke äro skuldsatte.
I mina anmärkntr yttrade jag tydligt, att de skuldsattes antal vida öfverst iger ca pila lis ter nes.
Sedan Hr Hjerta medgifvit, att det torde blifva betänkligt fiir någon lid att frigifva räntan, torde icke mycket vidare behöfva sägas, för alt afstyrka bifall till haus motion i närvar, tid, dä penningekrisen är så stor, och intill dess att andra ut - 256
Den 17 Augusti f. m. vägar kunna finnas, sorn kunde möta de olägenheter, sorn för närvar, uti frigifvande af räntan kunde ästad koni inas. Hr Hjerta liar sedermera gjort den förändring i sin motion, alt räntan icke skulle frigifvas för intecknadc capitaler, eller sådana eapilaler, sorn äro utlånade på ett är.
När man besinnar, att båda dessa slags capitaler vanligen kunna uppsägas pä ^ är, sä förutsätter jag, alt om räntan frigifves, är det blott för f2 är, som denna inskränkning hjelper.
Sedermera äro alla intecknade lån uppsagda, för alt derå få en högre ränta, kanske möjligen till och med att intecknade län då icke mera koni mc att existera.
Då nu denna discussion synes blifva allmän, oeh motionären fält ett kraftigt handlag af en ledamot pä denna sidan, anhåller äfven jag att fä yttra några ord, ehuru jag blifvit hufvudsakligen förekommen af de anmiirkn:r, Gr.
Posse sednast emot motionen gjort, flan har nemi. anfört ett svårt inkast emot det s. k. amendement, Hr Hjerta i della plenum gjort vid sin motion, nemi. att inteckningar icke skulle inbegripas under frigifvandet af räntan, oell han har äfven visal, ali della amendement är helt och hållet illusoriskt, helst det är uppenbart, ali. samtlige de genom inteckning slående eapilaler skulle frän fastigheter lossas, för att kunna ingå i den allmänna ealegorien, nemligen att fä taga högre ränta.
Fiir min del vill jag icke bestrida riktigheten af del. nioliv, som ligger lill grund för motionen, d. v. s. jag finner densamma såsom slalsekonomisk grundsals icke allenast kunna försvaras, ulan äfven böra lofordas, pä siitt llr von Troil redan gjort; men jag licnisläller till llr Hjerin sjelf, om lian finnér denna period, för att ändra en sådan sakernas ordning, vara den rälta.
Ilan kan icke undgå alt hafva märkt, att alla sådana ekonomiska lagstiftningsfrågor, sorn utöfva ett större inflytande på folkel, del. vill säga, hvilkas inflytande sprider sig lill den stora massan, måste af den stora massan också till sina moliver vara fullkomligen och klart insedda, såvida de skola kunna med fördel införas.
Dä nu begereppet om ocker såsom en skändlighet står qvar, visar detta nogsamt, alt pressen och aila de medel, som finnas för alt förändra opinionen i delta fall, ännu icke gjort tillfyllest oell annu icke förberedt saken, sä att den tid kan sägas vara inne, dä det kan vara lämpligt att införa en fri ränta.
Alla de aumärkmr
Hr Hjerta gjort till försvar för sin motion synas mig också röra sig blott omkring en ringa del af Svenska folkel.
Om det också skulle kunna antagas, att alla de, som göra affärer i stort, äro ense om riktigheten af den princip, att räntan bör vara fri, så är väl detta på långt när icke nog; ty del blefve då pä sin höjd för sådana inom de stora Städerne befintliga intressen, d. v. s. för en liten del af folket, som frigifvandet möjligen skulle kunna medföra de goda följder, Hr Hjerta åsyftat, under det att den förlägenhet hos skuldsatte öfver hela - Den 17 Augusti f. m. 257 la landet, hvilken nu i följd af ofördelaktiga conjuncturer äger runi, skulle än ytterligare stegras, och ålgärden förekomma dea större allmänheten såsom ett privilegium på det ännu såsom förhatligt ansedda s. k. procenteriet.
Endast under en lid, då alla näringar äro i fullt flor och penningelillgångcn anses tillräcklig, torde förslaget kunna med fördel utföras.
Vår närvar, representation och dess förmåga att afgöra sådana saker gör äfven denna riksdag lill den minst lämpliga tid för att fullfölja en sådan motion.
Kanske anser
Hr Hjerta, i likhet med Englands perlamentsiedainöler, dä de väckt en motion sorn icke första gängen gått igenom, att conseqvensen fordrar, att de i påföljande parlament förnya samina motion.
Eflerdömet är ganska vackert, men man får icke glömma, alt vår representation icke kan gä sä conseqvent lill väga, utan alt hvarje motionär, om han också i god afsigt väckt en motion, bör finna, att lian gör klokast i alt låta den hvila flera riksdagar, innan den Sier upptages.
Äfven dessa anmärknrr torde få åtfölja till Ulsk.
Hr Freidenfelt, Carl Johan Casimir: Hvad Hr Gr. Frölich, i anleda, af Hr Hjertås motion, behagat yttra, afl tiden lill den föreslagna lagförändringen ej vore inne, och alt det, i anseende lill vår nuvar. representationsform, ej vore lämpligt att fullfölja en sådan motion sorn den ifrågavar., kan jag, för min del, ej gilla.
Tiden att göra rättelse i en felaktig lag skulle jag tro alltid böra anses vara inne, och hvarföre skulle man af nationalrepresentationens ombildning, hvilken ännu kan komma alt dröja ganska länge, låta hero vidtagandet afen nyttig och nödig ändring i lagstiftningen, om nemi. den af Hr Hjerta föreslagna är sådan?
Jag ser intet gillligt skäl till något dröjsmål, helst jag icke kan finna, att representationsfrågan star med förevarande lagfråga i det sammanhang, alt icke den sednare gerna kan afgöras före och oberoende af den förra.
Då jag begärde ordet, skedde det i afsigt alt yttra mig till försvar för räntans frigifvande, på det sätt Hr Hjerta inskränkt sin härom gjorda motion, emedan jag anser eLt sådant frigifvande vara en icke allenast nyttig, utan äfven nödig ändring i nu gällande lag.
Ehuru flera upplysta män redan hafva talat i denna sak, må det tillåtas mig ali yttra några ord i samma ämne.
Om man eftersinnar, hvaruti penningcräntan består, finner man, att den utgör den ersättning eller betalning, låntagaren lemnar längifvaren, för det den sednare pä den förre lill nyttjande öfverlätit ett visst capital.
Af denna räntans egenskap följer, alt hvad en person, i anseende till rikedom eller större tillgång på utvägar alt göra ett capital fruktbart, möjligen kan anse såsom låg eller måttlig betalning för capitalets bruk, måste en annan, såsom mindre bemedlad eller saknande nyssnämnde utvägar, anse såsom en öfverdrifvet hög betalning för detta 1 11. - 33 258 Den 17 Augusti f. m. bruk.
Betydliga skiljaktigheter i räntans belopp skola således sannolikt uppkomma, i händelse reglerandet af densamma anförtros åt de enskilda intressenas tillfälliga och omvexlande fordringar.
Att nu med lagar stadga ett visst belopp såsom det maximum, hvaröfver räntan ej får stiga, är följaktligen att tillåta sig ett ganska stort ingrepp i de enskilda rättsförhållandena.
Detta ingrepp är icke allenast orättvist, nian äfven ändamålslöst.
Det är orättvist; ty det hindrar en person att draga den största möjliga fördel af sin egendom.
Den lag, sora förbjuder capitalisten att utlåna penningar mot ränta, öfverstigande vissa proc., är föga rättvisare, än den skulle vara, hvilken t.
ex. förbjöde jordbrukaren alt sälja sin råg eller sin bafra, eller hvad annan produet som helst, öfver ett visst pris.
Jag sade, att ingreppet också är ändamålslöst, emedan de lagar, sorn hafva räntans reglerande lill syftemål, ofta gäckas; och dessa gäckerier äro så mycket svårare alt förekomma, som låntagare och långifvare, hvilkas intresse är ömsesidigt vid länet, merendels komma öfverens om deras bedrifvande.
Då med öfverträdelse!! af lagen emedlertid ett äfventyr alltid är förenadt, blir följden naturligtvis den, att räntan, i stället för att sänkas, höjes, enär den af långifvare!! mäste betraktas icke allenast såsom en ersättning för det utlånta capitalet, utan ock såsom en försäkringspremie mot möjlig förlust, i anledn. af det äfventyr, för hvilket han utsätter sig genom lagens öfverträdande.
Man invänder måhända, att det ej är lagstiftarens fel eller bör räknas honom till last, att lagen eluderas och öfverträdes.
Sant; men det är dock lagstiftarens fel och kan med skäl räknas honom till last, om han stiftar lag, der lag ej bör finnas och om han, under sitt nitiska bemödande att skydda enskild rätt, sä ingriper i densamma, att han begår en verklig orättvisa oell derigenom förleder lill brott emot lagens bud.
Pä dessa och öfrige af föreg:de talare anförde skäl, förenar jag mig med deni, som önska Hr Hjertås motion framgång.
Hr Hjerta.:
Jag beklagar, att jag ännu mäste upptaga några ögonblick af R. o. Ad:s tid med detta ämne.
Det sker för att bedja Hr Gr.
Posse om ursägt, att jag missförstått hans yttrande om antalet af de skuldsatte i landet; men jag torde tillika kunna hoppas att få qvitta detta misstag mot ett annat, som Hr Gr. sjelf gjort, då han tyckt sig hafva hört någonting, sorn jag ej yttrat, nemi. alt jag skulle ansett den föreslagna åtgärden blifva i början betänklig.
Detta har visst icke varit min mening, och om något sådant undfallit mig, sä har det varit mot min vilja.
Frölich har sagt, att de exempel jag uppräknat till stöd för min motion, hälla sig inom en alltför liten och inskränkt krets, nemi. den som angår den stora handeln.
Jag tager mig dock friheten anse, alt denna krets icke är så liten, och beder Den 17 Augusti !, m. 259 alt fa fästa uppmärksamheten deruppå, all del är den stora handeln, som isynnerhet verkar på förhållandet emellan silfverfonden oell sedelliIliängen, d. v. s. pä rörelsecapitalct.
Mea förhållandet är af icke mindre inverkan pä de andra dussenia, och i della afseende anhåller jag, alt livar oell en täcktes besinna, huruvida det icke nu ofta händer, att en possessionat eller en bonde pä landet mäste, af saknad tillgäng pä penningar, sälja sin skörd mot hälften af det pris, lian kumle erhålla under en annan årstid.
Månne icke den förlust lian dervid gör, i brist pä penningar, äfven underkastar honom ett slags procenteri.
Ilade han nu haft tillgäng pä penningar, mot en ränta, som visserligen i förhållande till den vanliga varit något högre, men i förhållande till det pris, hvartill lian, i brist deraf, måste sälja sin vara, vida lägre, så vore det ju för honom en vinst; oell man kan ju i alla fall antaga, att en högre ränta, än den nu lagliga, icke betalas af någon, utan att lian är i så stort behof af penningar, alt han finner den högre räntans erläggande fördelaktigare, än alt skaffa sig tillgångar genom försäljningar, hvilka kunna för honom vara ruinerande.
Då jag icke hört, att någon af de värde talare, sorn yttrat sig mot motionen, fästat uppmärksamheten pä en omständighet, sorn jag anser af vigt, anhåller jag att få göra det.
Det är för närvar, icke sä mycket brist pä penningar, utan brist på credit, som förefinnes.
Man har nemi. icke hört, att någon, sorn haft säkerhet att erbjuda, icke erhållit län mot ti proc. ränta.
Endast detta skäl anser jag tillräckligt, för att motionen icke bör bifallas; men förenar mig i öfrigt uti de motskäl, som af föreg:de talare blifvit framställde, under anhållan, att min anmärkning mätte få åtfölja remissen.
Sedan härefter discussionen, uppå derom framställd propos., af R. o. Ad. ansetts fulländad, samt II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställt propos. om remiss till LagUtsk., anmälde sig och yttrade:
Jag lager mig friheten hemställa till Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad., huruvida icke öfver närvar, fråga äfven BancoUlsk. skulle anses böra börås.
Jag skall t. ex. åberopa ett läll, för hvilket jag tror en sådan åtgärd vara nödvändig, nemi. för den händelse att rikets 1111 församlade Ständer skulle under riksdagens lopp finna, att discontcringen af inrikes vcxlur borde uppdrifvas.
En sådan rörelse förutsätter ovillkorligen riinlans IVigifvande, åtminstone för denna discontering.
Ständerna skulle framdeles finna, att en sådan åtgärd vore för banken och för den allmänna rörelsen ändamålsenlig, så skulle del kunna hända, att Ständerna hade bundit händerna pä sig genom eli föreg:de beslut af LagUtsk., och således icke kunde ålägga fullmäktige i banken alt discontera vcxlar.
För den händelse, alt Ståndet 2C0 Den 17 Augusti f. ra. icke skulle finna formenlig! att BancoUtsk. öfver denna fråga hillver hörd t, täger jag mig friheten anhålla, allLagUtsk. måtte fästa en särskild uppmärksamhet vid den händelse, att
Ständerna möjligen vid denna riksdag skulle kunna besluta en sä heskalfad föreskrift för banken, ali dess styrelse tumme alt discontera inrikes vexlar, och all åtminstone räntan för denna discont blefve frigifven.
Det är måhända likgiltigt, huruvida frågan blifver remitterad håde lill Lag- och l)ancoUtsk:n, eller endast till LagUtsk., blott det sistnämnda Ulsk. fäster sin uppmärksamhet vid den puukt, jag nu tagit mig friheten framslällla.
Hr Hjerta förenade sig med Hr Bråkenhjelm.
I det skick frågan för närvar, befinner sig, synes det mig vara olämpligt alt remittera henne till BancoUtsk.
Blir räntan fri, är det tids nog för BancoUtsk. att taga saken i öfvervägande, hvilket är så mycket lättare för detta Ulskott, som det är berättigadt all sjelf väcka motioner och underställa dem K. St:s pröfning. 13. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, förklarade, att han, då flere ledamöter önskade remiss till BancoUtsk., borde derom framställa propos., och frågade fördenskull, om R. o. Ad. ansåg motionen bora remitteras lill Banco- och LagUlsk:n.
Den anmärkn., som Hr Bråkenhjelm gjort, saknar, efler mill omdöme, icke grund.
Om B. o. Ad. skulle finna för godt att remittera målet både lill Banco- och LagUtsk.m, sä kan deraf ingen skada uppkomma, men möjligen gagn.
Det är väl sant, att om R.
St. och Konungen bifalla all räntan göres fri, sä kan BancoUtsk. derefter rätta sitt förslag lill baucoreglem.
Men 0111 detta beslut af Konung och Ständer fattas sent under riksdagens lopp, såsom troligt är, i fall det fattas; sä blir del nästan ogörligt all rätta bancoreglem. derefter.
Skulle man deremot finna benägenhet för saken både inom Lag-och BancoUtskrn, så kunde region, genast inom BancoUtsk. uppgöras, i öfverensstämmelse med en sådan opinion.
Dä grundlagen bjuder, alt alla lagfrågor skola till LagUtsk. remitteras, och detta är en ren lagfråga, af den beskaffenhet, som afser förändring af 6 § i 9 cap.
Handels-b:n, sä kan jag icke förena mig med de ledamöter, som önskat remiss äfven lill BancoUtsk., sä mycket mindre som BancoUtsk. kan, om det i någon fråga behöfver LagUtsk:s medverkan, sammanträda dermed och afgöra sådana frågor.
Jag anhåller således om remiss endast till LagUtsk.
Jag erkänner allt för väl, att Hr von Hartmansdorff icke saknat grund till hvad han här anfört, derest man icke under närvar, tid skulle kunna anse den Den 17 Augusti f. m. 261 nu väckta motionen vara så olämplig, att ingen slags sannolikhet kan förefinnas lill dess antagande; och det är af detta skäl jag har bestridt remiss till BancoUtsk., derigenom blott en obehöllig förlängning af målet skulle inträffa.
Jag för min del skulle tro, att någon remiss till BancoUtsk. här icke vore behöflig, ulan blott skulle inveckla frågan, mera än den redan är.
Jag får lill bevis derpå blott fästa Ståndets uppmärksamhet på den omständigheten, att R.
St:s bank i nästan alla tider uti vissa fall tagit högre ränta än den lagliga; att således ett förslag som åsyftar t. ex. disconlering af vexlar, stundom öfverstigande 6 proc., ingalunda beror pä huruvida räntan i allmänhet i landet blifvcr fri eller icke; ty BancoUtsk. kan behandla denna fråga, ulan att afvakta hvad LagUtsk. kan tillstyrka och R.
St. besluta i fråga om den allmänna räntan.
Uppå härefter framställd propos., beslöt R. o. Ad., alt. denna motion jemte dc i anledn. deraf afgifue yttranden skulle remitteras lill LagUlsk.
Föredrogs SlalsUlsk:s meni.
N:o S, innehållande anmälan om anledn. till anmärka, emot Chefen och föredragande Statsrådet för civildepartementet.
Landtm, förklarade, att denna anledn. lill anmärka., till följd af 2!) §.
Riksd.Ordn., komme all remitteras till Cousl.Utsk.
Upplästes följande af [fr Roos, Nicolaus Torsten, inlemnade motion :
Del i 9 cap. (i § IIandels-b:n förekommande lagbud, alt ingen får laga större ränta än G för 100 om äret, kan, ehuru qvarstående, dock nästan sägas hafva de facto upphört.
Statsmaklerne sjelfva hafva lill oell med erkänt dess olämplighet i vissa fall, i del de beviljat bär i hufvudstaden varande allm,älina pant låncinrättningen ali låta förskrifva sig ränta, ända lill 14 för 100 om året, oell della, elium Staten till samma inrättning beviljat eli län, stort 100,000 r:dr, räntefritt under första 10 åren, och derefter, om jag ej misstager mig, mot blott 3 proc. årlig ränta.
Den skada, som det ofvanbcrörda lagbudet för öfrigt i den allmänna pcnningerörelsen åstadkommer, är att capitalister, som finna sin uträkning vid alt, mot reverser, med eller ulan hypothek, utlåna penningar, men dervid anse sig böra hafva någon större vinning än den s. k. laga räntan, icke, af fruktan att beträdas med ocker, våga alt sjelfve framstå såsom långifvare, utan hälla sig bakom några vinglande penningenegociateurer, hvilkas hufvudsakliga göromål är att, mot drygt arfvode, anskaffa penningar åt sädane unga män, hvilka, antingen genom väntande arf eller andra ulsigter för framtiden, kunna påräkna förmögenhet, eller rikligare inkomster, i afvaklau hvarpå de 262 Den 17 Augusti f. m. under obetänksamma utsväfuingar, men mest genom de dryga räntorna hopa skuld på skuld, tills de slutligen uttömt alla sina resurser, och befinna sig i armod och elände.
Men vore räntan fri och penningar finge betraktas såsom en annan handelsvara, den man finge utborga mot dyrare eller billigare villkor, allt efter som utlånaren funne sig hafva säkerhet för ålerliqvid; så vore det också icke någon risk för capitalisten att sjelf uppträda såsom långifvare, och lånesökandcn kunde då bestämdt påräkna att slippa med 10 å 12 proc. årlig ränta, der han nu betalar 40, 50 å 60 proc. utöfver den förskrifna, s. k. laga räntan; och samhället vore med det samma befriadt från dessa skadevarelser, som under namn af procentare-commissionärer stryka omkring och vålla ekonomiskt obestånd, hvarhelst de framgå, eller hafva sin hand med i spelet.
Att lån måste göras och detta mången gång mot högt räntecourlage, är något, som vi sannolikt alla känna, och sorn aldrig kan förebyggas; men ehuru detta förhållande visserligen är ett ondt, så mäste likväl medgifvas, att det är vida bättre alt öppet tolerera ett oafhjelpligt ondt, än att låta det i londoni verka, då dess följder alllid mäste blifva svårare, än då det styres och hejdas af offentlighetens controll.
Utur alla dessa skäl, vågar jag föreslå upphäfvande af nämnde 6 § 9 cap.
Handels-b:n, samt att det hädanefter må stå läuesökande och lånegifvande frill att sjelfvc öfverenskomma om räntebeloppet, till hvilket förslag jag så mycket hellre förväntar R.
St:s bifall, som ostridigt är, att, de ofvanbcrörde fördelarne oberäknade, den länsökande, som kan prestera fullgod säkerhet, efter räntans frigifvande Ivekas erhålla län pä vida billigare villkor, än hittills skett.
Om remiss härå till LagUtsk. anhålles vördsamligcn.
Sandels, Samuel August anförde skriftligen:
Som ledamot af Ridd.Utsk. har jag funnit, det mycken svårighet och tidsutdrägt ofta uppstår att i hast. kunna upptäcka, hvilken sorn är rätt hufvudman, och således behörig att utgifva fullmakt, hvilket för Utskottet förorsakat långt uppehåll vid meddelande af polletter åt den mängd nya. ledamöter, som före hvarje plenum anmält sig till polletters utbekommande.
Till lättnad vid antcckningarne för framtiden, får jag i följd deraf vördsamt föreslå följande tillägg till 10 § af iuslruclionen för Ridd.Direct.: ”Dessutom skall en särskild, på genealogierna grundad, och af Direct. underskrifven förteckning varda uppropslistan bilagd, hvari noga upptagas alla hufvudmäns eller i hu/vudmäns ställe berättigade ättemäns dopnamn, samt titlar eller yrken, så vidt de kunnat af genealogierna iuhemlas”.
Den 17 Augusti f. m. 2G3 Och får jag å denna min motion vördsamt anhålla om remiss till Ridd.Utsk.
Remitterades lill Ridd.Utsk. rt Ånyo föredrogs Vällofl. BorgareSt:s d. 10 dennes på bordet lagda prot.uldr. af d. 7 i denna månad, innehållande inbjudning till Medstånden att förena sig med BorgareSt. i det beslut, att Lördagen d. 24 uti innevar. månad val må företagas till ledamöter af den uti 64 § Riksd.Ordn. föreskrifna nämnd, som äger att dömma, huruvida Högsta
Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om visse af deni kunna anses böra ifrån utöfningen af Konungens domsrätt skiljas.
Otto: Säkerligen lärer R. o. Ad. gerna lämpa sig efter den mening, som BorgareSt. här framställt, i synnerhet i en så enkel sak som den alt utsätta dag till sammanträde för den nämnd, sorn, enligt grundlagens föreskrift, vid hvarje riksdag bör sammanträda.
Likväl kan man icke undgå att finna, att deu af BorgareSt. föreslagna dag, d. 24 dennes, skulle medföra ganska många olägenheter.
Först torde det tillåtas mig erinra derom, att när denna nämnd, som enligt 103 § Reg.F. bör fälla sitt omdöme i afseende på Högsta Domstolens ledamöter, sammanträder, så bör den hafva ägt tillfälle alt förut taga kännedom om allt hvad som i afseende på rättegångsverket kan till R.
Just.Ombudsm:s berättelse är i detta afseende inkommen och remitterad till Lag.- Utsk., men detta Utsk:s utlåt, deröfver är ännu icke inkommet; och förr än detta skett, skulle jag för min del anse, att ifrågavar. nämnd icke bör sammanträda, emedan LagUtsk:s utlåt, öfver Just.Ombudsm:s berättelse möjligen skulle kunna innehålla några upplysningar, som kunde vara af vigt för nämnden att känna, innan den afgifver sina röster i ett sä vigtigt mål.
Dernäst kommer den omständighet, alt Lördagen d. 24 i denna månad är den sisla helgfria dag under motionstiden, och mångå torde önska, att denna dag finge vara ledig från andra göromål, som skulle hindra dem, hvilka vilja framställa motioner, ty det är den sista dag de dertill äga tillfälle.
Dessutom är utsättande af dag för ifrägavar. nämnd ett ärende, som jag för min del anser böra förekomma lill öfverläggning emellan Landtmarskalken och Talmännen, hvilka bäst äro i tillfälle alt betämma en lämplig dag, såväl i afseende på de förhållanden jag nyss nämnt, som i afseende på andra vigtiga ärenden, som möjligen skulle kunna förekomma just vid den tid, då det är i fråga att nämnden skulle sammanträda.
Jag hemställer derföre till R. o. Ad., huruvida icke lämpligast vore, alt öfverlemna till Landtm, och Talmännen att öfverenskomma om den dag de finna passande, och att R. o. Ad. således för närvar, icke antager BorgareSt:s inbjudning att utsätta d. 24 i denna månad, såsom dag för della sammanträde. 2C4 Den 17 Augusti f. m.
Äfven jag inser olämpligheten af att antaga BorgareSt:s inbjudning.
Jag grundar min lanke i della falla endast derpå, att nämndens väljande derigenom skulle inträffa på dagen näst före den sista motionsdagen, och jag anser, lika med den siste talaren, att man bör lemna de ledamöter, som ämna afgifva motioner, tillfälle att dessa sista dagar begagna den rättighet, som är dem i grundlagen medgifven.
Då jag således tillstyrker R. o. Ad. att icke antaga inbjudningen, vågar jag derjemte föreslå, att R. o. Ad., för alt ådagalägga sin beredvillighet att gå de Öfriga Ståndens önskningar till mötes, beslutar, att opinionsnämnden bör väljas och sammanträda i det plenum, sorn inträffar näst efter det, då representationsförslaget är af alla 4 Stånden afgjordt.
Jag anhåller om propos. härå, och att, i händelse R. o. Ad. skulle bifalla milt förslag, inbjudning mätte afgå till de öfriga Stånden att sig deruti förena.
De skäl Frih.