Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 29 Maji. 5 33 den, att uppmuntra industrien och Inrikes handeln, finner jag likväl förslaget till partielle fördelar på allmän bekostnad i synnerhet i närvande tidepunct icke vara antagligt ; om ock det skulle hända, att priset å ved och victualier i Stockholm för några år något uppstegrades, och detta förhållande skulle något verka till inskränkning i lefnadssätt, och behof af boningsrum, samt bereda minskning i antalet af dem, som blott med afseende på nöje eller beqvämlighet öka Stockholms innevånares antal, så torde tillgångarne, vid derigenom minskade behof, blifva tillräckligare, och med beräkning af flere år, och på det hela dei på blifva för Stockholmsboarne mera vunnit än förloradt.
I alla fall, då Starsutgifterne emot förmodan i flere vägar nu ökas, anser jag mig såsom Representant icke berättigad , att medgifva användande af Statens medel, på sätt Utskotten föreslagit, i ändamål att minska lefnadskostnaderne för Stockholms innevånare, och tillstyrker derföre vördsammeligen afslag på Utskottens betänkande, eller åtminstone återremiss af betänkandet till besvarande, huruvida icke StatE-Utskottet gemensamt med Bevillnings Utskottet, kunde, i stället för nu föreslagne åtgärd , befordra ändamålet i en hög tull å Finska producter.
Skulle, emot hvad jag borde förmoda, Höglofl- Ridderskapet och Adeln icke anse anledning vara, att häruti instämma, utan till betänkandet lemna bifall, anhåller jag att min reservation deremot lår i Protocollet inflyta, och öka anta* 534 Den 29 Maji. let af de vanmägtige försöken till inskränkning i Statens utgifter.
Utskotten hatva icke blott åt nöjt sig nied att ej göra synnerligt afseende på min motion , utan ock påbördat mig en mening, som jag aldrig yttrat.
Utskotten anföra, att de ansett sig icke tillständigt , att föreslå några directa utvägar till inskränkning af Finska handeln , emedan genom den emellan Kongl. Svenska och Kejserliga Ryska Hofven den 10 September 1817 slutade additionel-Act till fredstractaten i Fredrikshamn, en fullkomlig frihet till införande här i Riket af alla slag6 Finska Natur- och Konstproducter , med un^ dantag af Bränvin och Saltpetter, blifvit Finlands innevånare, under loppet af 8 år från det närvarande räknadt, å nyo medgifven.
Jag känner alltför väl denna Handels-Tractat, och jag har ej begärt, ehuru jag visst inom mig önskat, någon inskränkning i de förmåner, sorn Finland derigenom blifvit tillagde.
Stockholms behof af ved och victualier, men jag inser tillika angelägenheten, att genom inhemsk produetion småningom bereda tillgång inom landet på dessa varor, samt att genom tillåtelse af en likså fri export från de Provincer, sorn hafva ett öfverskott af sina produeter, söka göra den fria importen från Finland till Stockholm mindre skadlig.
Min motion gick derföre icke uf på en direct inskränkning af Finska handeln , utan på vidtagande af corr*ctiy deremot l så Den 29 Maji* 535 vidt det stod att förena med nu gällande han-J delslörhållanden.
Så olika systemerne varit och än äro i Stats-Ekonomien , så bar dock den satsen al-i drig blifvit bestridd, att exporten i allmänhet måste vara åtminstone lika så mycket tillåten,' som inportenj den inrikes handeln åtminstone likaså fri, sorn den utrikes, i fall man vill med allvar befrämja ett lands välstånd- Enligt denna i nila tider och i alla landar antagna princip, böra således från de Södra Provincer i Skåne, deras produeter likaså fritt få utföras till Danmark, som Finlands produeter få införas till Sverige.
Enligt samma princip bör man ej, under det man tillåter fri import^ förbjuda Blekinge, att fritt få sjövägen afyttra sina Skogsproducter till Skåne, och Skånes innevånare, att samma väg fritt få utföra sina produeter till Blekinge.
Vidare har jag såsom det andra correctivet föreslagit strömrensningar i Norrland.
Utskotten hafva tyckta gilla denna anstalt.
Man hade bordt förmo* da, att sedan, genom 1809 års Freds-Tractat, Finland afsöndrades från Sverige, och blef tillagdt en utländsk Magt, man hade förr varit betänkt på medel, att från eget land förse Stockholm med ved och sådane nödvändigt hetsvaror, som förut blifvit från Finland hit* förde.
Jag har äfven såsom ett correctiv mot Finska handeln föreslagit nederlagsfrihet för Stockholm.
Ekonomie-Utskottet lärer förmod^ 536
Den 529 Maji. ligen inkomma med ett särskilt betänkande deröfver, och jag iörbehäller mig att, då det eker, deröfver få yttra mig.
Då Utskotten icke velat gå in på, att tillstyrka en lika fri expon af våra egna producter , som import af Finlands, så tillstyrker jag ogillande af Utskottens betänkande.
En Ledamot i Utskotten Brukspatron Malmberg anför i sitt serskilt* yttrande, att Sven ska Handlande hafva fordtingar i Finland, hvilka han snser bevis», att ingen ur.deibaLnce i handel med Finland existerar.
Men härvid bör ihogkommas att Finnarne äfven hafva fordringar hos Sven ka Köpman, och ritt- om våra Köpmån verkligen balva betydliga fordringar hos de Finska, sä härleda de sig troligen från den tid, då Finland tog sina behof af utländska varor från Stockholm.
Nu mera sedan tullen på desse varor blifvit i Sverige så betydligen förhöjd , tar Finland i stället dess* behof directe från Köpenhamn , Lubeck och Hamburg med flere handelsplatser utom Slockholm, hvarigenom vår underbalance i handel med Finland blifvit ännu större
Utom dess om vår underbalance i handel med Finland vöre aldrig så stor, kan det ej hindra, att ju enskilte personer i Sverige kunna hafva fordringar hos enskilte personer i r inland.
Hvarken öfver- eller underbalance i handel liqviderar enskiltes fiku der.
I öfrigt torde det ej kunna nekas , att ju någon origtig mesure måtte ligga till grund derför, att Svenska landtmanna-produeters afsättning tili Den 29 Maji. 53 7 Stockholm är lika om ej mera onererad än de Finska, l å de skäl jag nu anfört anhåller jag om proposition på alsing af betänkandet, eller om det ej bifalles, åcerremiss deraf.
Herr Pereswetoff Morath, 'Vilhelm:•
Redan vid »8t5 års
Riksdag yttrade sig en man af utmärkte kunskaper, och än utmärktare känsla lör Fäderneslandets sjelfbestånd och styrka, att Finska handeln var en kräftartad sjukdom som föriärde Rikskroppen.
Då fråga är om åtgärders vidtagande, att bereda Hufvudstaden och 3ndre Svenska städer, tillgång på produeter af sådan beskaffenhet, som här i Riket frambringa», men nu från Finland införskrifva» till myckenhet, så kan jag icke annat än lifligt önska, att Utskottens betänkande måtte bifallas.
Skall ändamålet vinnas, måste efter min tanka, den kraftiga åtgärden vidtagas, att å ena sidan måttligen och efter omständigheterne höja tullen på dylika Finske produeter, och å andra sidan , gifva pracmier för hitförande af inhemske.
Jag erkänner, det jag i ingen punct kan öfverenstämma med de Herrar, som tyckas önska fortsättandet af Finska handeln sådan den nu drifves.
Det måste änteligen hafva kommit det ögonblick, då man icke mera med fällda händer och sorglöst sinne betragtar, 53S Den 29 Maji. hura massör af Svenska penningar flyta till en främmande kust, för att aldrig återkomma till den Svenska, åtminstone icke i en för Sveriges handel nyttig väg; och man må ej afskräcka® deraf, att ändamålet icke kan i ögonblicket vinnas; i längden måste dock de löre.* slagne medlen säkrare än alla andra verka till ändamålet.
Jag önskar den tid vara långt borta, då Sverige åter invecklas i ett krig med dess grannar, men om denna tid inträffar, (och jag skall aldrig anse Sverige så svagt, att det icke skulle kunna föra ett krig) så lärer väl utan i förhand vidtagne åtgärder, att förse Hufvudstaden med ved och victualier, communicationens fullkomliga afstannande mellan Finland och Sverige gifva en våldsam skakning åt inre hushållningen och tillgångarne, synnerJigast inom Hufvudstaden.
Utan att äga en djupare kännedom om handelsförhållandet, och endast lydande hvad ett sundt omdöme säger, skall man genast finna vådan af det Ekonomiska beroende, hvaruti Stockholm, i hänseende till Finska tillförseln, ännu sig befinner, och man måste ovillkorligen ägna sin agtning och tacksamhet åt Utskottens bemödande, att småningom bryta ett tillstånd, sorn långsamt men säkert leder till inre vanmagt, och inhemska productionens aftynande.
Som Svensk kan jag i detta ämne icke äga annan önskan, än att ingen medborgare mätte tveka i valet emellan uppoffring af ö - Den 29 Maji, 539 gonblickets intresse för det stora interesset — Fäderneslandets framtida sjelfbestånd.
Herr Cederschjöld, Pehr Gusfaf; Under åberopande af hvad jag förut yttrat i detta ämne, torde jag nu blott få äran anmärka, att här egentligen är fråga om två särskilta ändamål.
Är det blott Stockholms inhemska proviantering, som skall betryggas; eller är det tillika Sveriges Rikes handelsballance, som skall hållas i jemvigt?
I förra fallet synes Utskottens förslag visserligen tillräckligt och tämmeligen lämpeligt: i det senare fallet deremot, eller för att minska Finska handelns tryckning på Sveriges handelsballance, är det utan tvifvel högst nödigt, att samma slags varor, som äro från Finland till fri införsel tilllåtna, älven må från Sveriges sydligare kuster tullfritt utföras- Jag förenar mig derföre med Herr Rosensköld i anhållan om återremiss.
Må det tillätes mig lå erindra, att jag ej kan förstå annorlunda än att i samma mån Stockholms import blir mindre, i samma mån skall äfven handelsbalancen blifva jemnad.
Jag åberopar mig i öfrigt hvad Herr Morath så grundeligen anfört, och anhåller att få med honom mig förena.
Till svar på den sisla värda Talarens anmärkning, torde jag blott få anföra att Stockholms inhemska proviantering visserligen verkar förmonligt pä handels-' 540 Den 29 Maji. balancen, genom tryckningens förminskning; men det hindrar ej, att ju en friare utförsel kan serskilt verka tiil samma gemensamma ändamål, genom ökad mottryckning.
Som jag anser detta ämne för ett af de vigtigaste , som vid denna Riksdag blifvit framlagde för Riksens Ständers ölverläggnmgar, utbeder jag mig, att dervid ännu några ögonblick få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Jag tror att en fri export skulle vara för osa gagnelig i flere afseenden.
Skåne och Blekinge fått fritt exportera sina produeter, skulle derigenom ej blott skadan för Riket i det hela af den öfverdrift)» importen från Fini land till Hufvudstaden minskats, utan äfven den alla näringar i flere Provincer och i synnerhet i Skåne nedtryckande penningebristen i betydlig man blifvit a'hulper>, ty äfven i Danmark finnas mycket Svenska Bonco-Sedlar.
De som önska och inse nödvändigheten af en 0- kad penningetillgång uti landet , borde äfven finna en fri export vara ett billigare medel än det att tillskapa nya Sedlar; ty det försämrar ej Sedel myntet, att småningom återbringa de Sedlar som finnas ho6 utlänningen.
Då Finland ligger så mycket närmare Stockholm, vo. re obilligt, att hastigt afbryta importen af Hufvudstadens behof derifrån, och ingen utväg naturligare för att contreballancera den annars allt för mycket öfvervägande importen af Finska, nu mera utländska varor, än att Skåne iinge lika fritt exportera sina produeter till Den 29 Maji. 541 Köpenhamn eller andra utländska orter.
För min del kan jag ej finna något skadligt deri, att en Province exporterar sina producter till ett främmande land, utom i det enda fall, då Riket lider ren brist på de6sa varor.
Friherre Pfeiff, Adolph, förenade sig med Friherre Boije och Herr Pereswetoff Morath, samt begärde proposition till bifall af Betänkandet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderakapet och Adeln ansåg Stats- och EkonomieUtskottens Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten äterremitteras.
Vid förnyad föredragning af Stats- och Bevillningsutskottens den 1.5 dennes afgifne, samt den 23 i samma månad på bordet lagde, 542 Den 29 Maji.
Utlåtande i anledning af de hos BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottens den 2 sist— ledne April meddeldte Betänkande, rörande Kongl. Maj:ts
Nådiga proposition om en stadi gad afgift af hvarje mantalsskrifven person till den veneriska smittans hämmande m. m , fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderi skåpet och Adeln bifallit, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlin. garne.
Företogs till pröfning'Allmänna Besvärsoch Ekonomie Utskottets den 15 dennes af-i gifne, samt den 23 derpå följde på bordet lag-! de, Betänkande rörande väckt fråga om förändring uti 9 §. af Kongl. Maj.ts förnyade Seglationsordning den 15 Junii 1774.
Grefve Cronstedt, Claes: 1774 års Segla tionsordning är en economisk författning, som Kongl. Majit kan efter omständigheterna, enär så nyttigt och lämpeligt finnes, ändra eller upphäfva; och jag anser således för mia del nu ej nödigt, att Riksens
Ständer i förevarande ämne’ framställa någon underdånig önskan till Kongl. Majit.
Några förbudna varor anträffades på ett fartyg, och inbragtes till Landscrona.
På manifestet stod, att vaiorne Den 2 g Maji.
543 voro destinerade till en Köpman i Stockholm,; men efter närmare undersökning kom man un4 der fund dermed, alt samma Köpman endast var Commissionair, och att rätta Godsägaren var ett Handelshus i Helsingör.
Vederbörande ursäktade sig då dermed, att anteckningen ä manifestet innefattade en miss-skrifning, men för min del kan jag icke anse en så beskaffad miss-skrifning trolig.
Då den af ÉconomieUtskottet föresiagne förändring af Seglations-ordningen icke synes mig medföra någon allmän fördel, hemställer jag, att Utskottets Betänkande måtte afslås.
Efter hvad jag känner har en tillförordnad Comité utarbetat Förslag till en ny Segla» tions ordning och en ny författning till förekommande af Lurendrägeri och Tullförsnillning, hvilka förslag jemväl i Högsta Domstolen, i afseende på StraffLagen, till grankning förevarit, och nu lära bero på föredragning hos Konungen i StatsRådet, genom FinanceExi 544 Den 29 Maji. pedition.
De Ledamöter, som utgjort berörde Comité, hafva troligen icke underlåtit att noga öfverväga den nu ifrågavarande §:n at Segla.; tions-ordningen, och säkerligen föreslagit rättelse deruti, ifall de, med den närmare kännedom d^ naturligtvis skola ägt örn bahoivet, funnit sådan rättelse nödig och nyttig.
Om Utskottets Betänkande antnges, blir framatällningen’ af dess resultat hos Kongl. Maj:t i alla fall blott ett önskntngsmåi , och kommer troligen endast att medföra «i; roj smål för utgifvandet af omnämnde nya o. h io* bättrade författningar, hvilkas snara ailmäntgörande åtminstone hvar och en, som läst och tillämpat de nu gällande stadganden i dessa ämnen, upprigtigt önskar.
Jag tillstyrker således för min del afslag å Betänkandet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han, i anledning af discussionen, ansåg s<g böra hemställa, om Ridderskapet och Ådein behagade alsia Betänkandet.
Då nu å nyo föredrogs Allmänna BesvärsOch EkonomieUiskottets den <5 dennes aflåtne, samt den 23 derpå följde på bordet lagde, Memorial i anledning af de hos Borgare
SÉåndet - Ben 29 Maji 545 Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 10 sisth Februari meddeldte Betänkande, angående yrkad rättighet för Städernes Magistrater, att få förrätta alla så kallade DykeriAuctioner, fann Ridderskapet och Adeln , att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit a£ Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Memorial borde läggas till Handlingarne.
Hans Excellence Herr Grefven och Landtb Marskalken tillkännagaf, att Plenum komme kl. half till 5 i eftermiddag att fortsättas.
Föredrogs å nyo Bevillningsutskottets den 22 dennes afgifne, och följande dagen på bordet lagde, Utlåtande angående förslag till en blifvande Bevillningsförordning.
Friherre Carpelan, Carl MauritZy uppläste följande:
Vida skiljd från den klandervärda kitslighet att utan giltiga anledningar söka motarbe^ ta de Utskotts Ledamöter, hvilka, enligt öfvertygelse, använda deras yttersta ansträngning att, till Statens bästa, motsvara ett dem upp-J dragit dyrbart förtroende; och dessutom ifrigt delande Nationens varma önskan, att snart se Ridd. *.
Ad, Prof, VI.
B. II, Afd, 69, 7®. 546 Den 2 g Maji. ett långvarigt Riksmöte slutadt, skulle dessa skäl säkert bragt mig till tystnad, om icke jag alltid van, att rakt och utan några slags biafsigter, yttra och följa min öfvertygelse, äfven såsom medlem af Arméens PensionsCassas Direction, ansett det för en pligt, att, så vidt i min förmåga står, försöka verka till nämnde Cassas bästa, och förfäkta bibehållandet af de reglementariska grunder, hvarpå dess fortfarande bestånd hvilar.
Jag vågar således utbedja mig Högloflig#
Ridderskapets och Adelns benägna tillstånd, att få äran meddela några upplysningar, hvilka möjeligen kunna leda till ändring af Bevillningsutskottets emot Arméens PensionsCassas fördel nu tillstyrkte åtgärd.
Alltsedan berörde Cassas organisation år 1757> har den af Riksens Ständer varit ansedd såsom en from stiftelse, och af Sveriges Konungar i alla för nämnde Cassa utfärdade Reglementen och Instructioner såsom sådan Nådigst sanctionerad; tillföljd d^ raf har bemälte cassa städse varit befriad från all slags Bevillnings- f afdrag, endast med undantag af åren 1813, 1814 och 1815, då Riksens Högloflige Ständer funno rättvist, att återgifva Arméens Pensions; Cassa dess fordna rättigheter.
Ifrån Chartelings skyldighet, hvilken Kongl. Svea HofRätt, i Utslag af den 22 Junii 1813, i Nåder Ctadfästadt den 28 Januari 1814, ålade Cassan erlägga, blef den äfven af Riksens Högloflige Ständer 1815 befriad, emedan de funno Hof^ Dm 2 g Maji. 547 Rättens skäl mindre väl motiverades dl den satte Arméens PensionsCassalnrättningen i samma paralle! med Allmänna Enke- och Pupill— Cassati, hvilken sednare hvarken i likhet med den förra varit donerad med publika bidrag, eller omgjordad med dennes primitiv» privilegier.
Att Arméens PensionsCassa alltid varit frikänd ifrån all slags Bevillnings-afgift för dess penningestock och inkomster, samt i alla dess angelägenheter, undantagen från all annan gravation, inhämtas omständligt och ove*) dersägligt så väl af Kongl. Maj:ts Nådiga Dora den 6 April i8oa, som ock af alla från och med nämnde CassaS organisation för dess Styrelse och förvaltning utfärdade nådiga instructioner och reglementen, synnerligast af åren «757, t77y och 1793, (hvilka vid alla under tiden inträffade Riksmöten förblifvit orubbade, och således städse af Rikets Höglofllge Ständer sanctionerade,) äfvensom nu sednast af Kgl. Reglementet af den 20 Maj 1817, sorn i dess 84 §. lyder sålunda: 5’Arméens PensionsCassa, såsom varande en from stiftelse, bibehåller de vid första grundläggningen henne förunnade förmoner och rättigheter, i likhet med andre Inrättningar ad pios usus.” Af Kongl.
Maj;ts den 23 September 1756 utgifne nådiga Kungörelse, rörande Bancolnte* ressens förminskning, synes äfven, att då räntan för de Kongl, Collegterne och andra Verk kkf nedsatt tili 3 procent, fingo Stiftelser as! 548 Den 29 Maji. pios usus, såsom Krigs- och SjömanshusCas: sorne. rättigheten att begagna 4 procent å sine i Banken insatte capitaler, hvilket ytterligare styrkes af Kongl. Maj:ts den 11 April 1792 utfärdade nådiga Kungörelse, samt BancoUt^ skottets samma år hällne Protocoller.
Allt detta oaktadt, har BevillningsUtskota tets pluralitet nu trott sig böra hos Riksens Högloflige Ständer yrka, det Arméens PengionsCassa hädanefter borde beröfvas dess nu öfver 60 år nästan oafbrutit tillgodonjutne rättigheter, utom hvilkas högtidliga garanterande KrigsBefälet aldrig organiserat denna så nyttiga, Staten besparande, Cassa; och synes BevillningsUtskottet synnerligast hafva fäst sig vid den eynpuncten, att
Staten antingen skulle förlora en påräknad och oumbärlig inkomst, (som vist aldrig kan komma i fråga) eller ock att Låntagarne i Cassan skulle nödgas erlägga ett Bevillnings-tillskott, som rätteligea vore liogifvarens åliggande.
Med den varmaste önskan, att på allt tänkbart och rättvist sätt bidraga till att lindra enskifta Medborgares utskylder, kan jag likväl för min del ej inse billigheten af att göra det på deras bekostnad, hvilka Fäderneslandet i så hufvudsaklig mon har att tacka för dess lugn och sjelfbestånd, och hvilka i samma mon skola komma att ligga Allmänheten till last, som fonderne för fromma Stiftelser minskas.
Ej eller vet jag någon orsak, hvar^ före just deana Stiftelses lagliga* dittillr nästan Den 29 Maji.
549 oitördi åtnjutna privilegier bora förr vidkännas intrång, än Uppfostrings- och Fattiglörsörjnintislnrättningar, hvilka böra betraktas utur en och samma åsigt, såsom af likartad beskaffenhet med Atméens PensionsCassa och andra fromma Stiftelser; äfven synes mig en sådan åtgärd princip-stridig emot det vid dett2 Riksmöte, påsa väl grundade skäl, vidtagne ädelmodiga beslut om pensionernes och Pensions^ fondens ökande för andre Embets- och Tjenstemäns Enkor och Barn.
Likaledes uraktlåter man att befrakta, det Låntagare i Cassan kunna påräkna stående Lån, hvilka de i evärdeliga tider ej befara få upp^ sagde, så länge de uppfylla sina förbindelser, en förmon 60m alltid är af vigt och synnerlig gast i denna perioden för 6 procent blir för en och hvar högst betydlig.
Då dertill kommer, att det står hvarje lånhafvare fritt, att när som helst inbetala sitt i Cassan ägande lån, om han tror sig på förmonligare vilkor kunna erhålla ett dylikt annorstädes, eller ock icke mera deraf är i behof, så synes det mig ganska obilligt yrka afdrag å Bevillningsprocenten, hvilken för hvar enskilt Lånhafvare i Cassan blir föga känbar, men deremot i massa ganska dryg för Arméens PensionsCassas Fond, Det skulle i min tanka äfven vara med billighet och rättvisa mindre enligt och consequent, att Riksens Högloflige Stånder nu ålade Stiftelser ad pios usus bevillning, då de vid 55° Ben 29 Maji, detta Riksmöte emot förmodan tillåtit och san: ctionerat private assignationers rcintejria kring, spridande j Riket, sorn möjligen kan hafva ett högst skadeligt inflytande på enskilt och allmänt väl.
En annan consideration tyckes mig äfven förtjena uppmärksamket, nemligen att genom Stiftelsen af Arméens PensionsCassa, bespara Statsmedlen, som eljest skulle högst ansenligt betungas medelst blesserade och utur tjenst gående militairepergoners pensionerande, en gärd, som Staten omöjligen skulle kunna undandraga sig.
Äfven får jag äran ytterligare tillägga tvänne hufvudskäl, nemligen att, enligt Utskottets ofta citerade tillstyrkan, skulle den, sisiledne år af KrigsBefälet stiftade, och af Kgl.
Maj:t i Nåder sanctionerade Militaire Enke- Och pupillCassa nödgas vidkännas Bevillning på en Nådegåfva, hvarmed Konungen och Hans Kgl. Höghet KronPrinsen lofvat i Nåder dotera denna Cassa; hvarmedelst den sällsamma princip stadgades, att det Kongl.
Huset äfven åJades Bevillning för Statens skyldiga bidrag, och KrigsBefälet, förut summariskt taxerad för ännehafvande löne-inkomster, ytterligare och äfven retroactivt finge en ökad Bevillning å de 7 procent detsamma årligen, till nämnde Cassör godvilligt erlägger, i hopp att freda sin ålderdom och sin familj från framtida nöd och elände; — en åtgärd, som enligt min tanka skulle innefatta en oerhörd olaglighet, ojemförligt vida större, än den, att några enskilta Statens medlemmar (som äga att efter behag
Den 29 Maji. '551 låna i publika Cassör eller ej) sjelfve ålades erlägga LineBevillnings-bidraget, hvilket jag för min del endast kan anse som ett förord eller ömsesidig öfverenskommelse, som vanligen bryter
Bag, men alldeles icke såsom någon olaglighet.
Med förundran har jag ock hört understundom såsom skäl anföras, att Arméens Pen.' sionsCassa är för mycket bemedlad, för att icke hafva råd erlägga Bevillning; men utom det att detta alldeles icke hörer till saken, synes man dervid vilja förgäta det dryga pensions belopp, (hvilket troligen med hvarje år kommer att okas,) som för det sistförflutna, jemte extra utgifter, utgjordt öfver 132,000 R:dr Banco, och som medelst Begrafningshjelp samt andre oförutsedde händelser, förmodligen blifver än drygarej och var DireJ ctionen i April månads början ej utan bekymmer, att kunna vidtaga sådane anstalter, att Cassans inkomster skulle med säkerhet kunna påräknas motsvara dess utgifter.
Häraf följer tydligen, att om
Bevillningsutskottets tidstyrj kan vinner bifall, skulle pensionerne minskas, j stället att de, enligt KrigsBefälets vidtagne beslut, småningom och med skäl 'i vissa Classer böra enligt tiHgångarne okas.