Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende på förbudets borttagande mot införsel af det slags bränvin, som hittills icke fått i Riket införas, kan ej åberopas de grundsatser, som frihandlarne i allmänhet andraga, för förbuds borttagande.
Man kan icke säga, att det sker till förbrukarens fördel; ty om lian får lättare tillfälle att öfverlasta sig, så är det icke till bans bästa, utan värsta.
Del andra skälet, som man plägar anföra, är, alt genom förbudets borttagande, upslår en för näringen nyttig täflan, som bringar henne till högre fullkomlighet.
Men ifrågavande näring är, enl. min tanka, icke nyttig, och sådan har R.
Stirs mening äfven visat sig vara i de beslut, som förut blifvit fattade, angide bränvinshandtéringen.
Man kan följaktligen icke önska, att denna näring skall tilltaga, utan man måste snarare hysa den förhoppning, alt bon skall aftaga.
Således förefinnas icke de skäl, som i allmänhet åberopas för lättad varu-införsel. R. o.
Ad. har, liksom de flesta Stånden, sökt att vid denna Riksdag hämma bränvinstillverkningen genom förbud, dels under vissa månader, dels att begagna vissa redskap o. s. v. Skulle raan nu i stället borttaga införselförbuden, samt bereda utlänningen tillfälle att påföra oss bränvin, så gjorde man sig skyldig till en stor motsägelse.
Det vore att på ena sidan tillintetgöra hvad man å den andra sökt åstadkomma.
Man hade med detsamma för sina landsmän upställt stora hinder mot varans tillverkning, men för utlänningen öpnat utväg att hitföra varan.
Hvad skulle man derigenom hafva åstadkommit?
loke minskat tillgång å varan, utan endast skada åt den inhemska hränvinstillverkaren.
När så illa är, alt man icke kan umbära bränvin, bör man väl åtminstone söka, att genom den vinst, tillverkningen ät vissa medborgare bereder, minska den skada, som bränvinssupandet vållar andra.
Men vill man, genom tillåtelse för utlänningen alt hjelpa våra inhemska bränvinstillverkare förse drinkaren med varan, derigenom blottställa honom att öfverlasta sig lika mycket som förut, samt således äfven hindra den inhemska tillverkaren från den vinst, han eljest kunnat erhålla, så skadar man sina medborgare på dubbelt sätt.
Jag kan icke finna något annat skäl till ett dylikt förfarande, än den tomma grundsatsen, som fordrar alla förbuds borttagande.
Den som icke är hänförd af en sådan sats, lärer väl icke heller finna något gällande skäl för ett dylikt förfarande.
Den stora mängd Svenska medborgare, hvilka icke äro förälskade i frihandeln, lära, utan tvifvel, harmas deröfver.
Jag kan icke inse annat, än att ett sådant beslut kommer att reta både dem, som förut varit och ännu äro inhemska tillverkare, samt ännu mera dem, hvilka nödgats uphöra vara det.
Likaså är det med dem, hvilka nitälska för nykterheten, hvadan den allmänna förtrytelsen blifver så mycket större.
På grund af hvad jag haft äran anföra, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte afslå Utskis framställning i denna punkt, så vidt det an - Den 3 November e. m. 271 går förbudets borttagande, samt bibehålla det stadgande, som nu gällande tulltaxa innehåller emot bränvins införsel.
Enl. min tanke är det den mest otjenliga tidpunkt, att just, när skatten pä brädvin blifvit mångdubblad eller förhöjd från omkring J till 16 sk. b:ko per kanna, föreslå borttagandet af införsels-förbud för spritdrycker, tillverkade af säd och potates.
Skall man nödvändigt, för verkställandet af en vacker theori, åsidosätta hvad som är praktiskt nyttigt, samt borttaga förbudet, må man då, på sätt Hr Ekelund uti sin reservation yrkat, höja tullen betydligt högre än som Ulsk. föreslagit.
Jag vågar således föreDa mig med Hr von Hartmansdorff och förorda, att antingen förbudet mätte fortfarande bibehållas, eller också, om detsamma skall borttagas, införselslullen måtte blifva bestämd till minst 40 sk. per kanna.
Att Hr von Hartmansdorff med en sådan ifver motsätter sig borttagandet af det ifrågavar:de förbudet, samt att han kämpar för denna åsigt, såsom pro aris & focis, förundrar mig ingalunda, men hans påstående att förbudets uphäfvande skulle förorsaka en allmän förargelse, kan jag icke annat än på det högsta bestrida.
Det må så vara, att detta förslag hos talaren åstadkommer en verklig förargelse, men att den icke skall blifva allmän, tror jag mig kunna bevisa.
Uti BevillmsUtsk.
, som beslår af 48 personer, hafva icke mer än 2:ne reserverat sig emot förslaget eller öfver detsamma blifvit förargade.
Då det således endast voro 2:ne af 48, som icke gillade förslaget, kan man väl icke säga, alt det var eu allmän förargelse.
Den 29 Jaivuarii. den första af de 2:ne Bilagor till Utskottens Betänkanden, jag föreslagit samt ett bifogadt formlilair göra mig tydligafe:
Titeln skulle kunna blifva:
Anteckningar af samtelige RiksStåndens Beslut öjoer Constitutions- (Stats- Bd villnings- etc.) Utskottens Betänkanden. form ul air.
ExpeditionsUti kottets Memorial år 1823» N:0 ii angående Redaction af de Riksdagshandlingar,' som utgöra Bilagor till samtlige RiksStåndens Protocolb Af Ridd. och- Ad. den 8 Febr. gilladjt.
PresteStåndet den 7 bifallit. _ BorgareStåndet den 1 Mars återremitteradt med följande anmärkningar, (införes). _ BondeStåndet den 7 Febr. bifallit.
Den 2:dra af de 2:ne föreslagne Bilagor till Utskottshandlingarne skulle innefatta särskilt för hvarje Utskott en Samling af Riksens Högloft.
Ständers underdåniga JJtrifvelser till Kongl. Ma):t i anledning af Ut/kottets afgifne Betänkanden. N.B.
Under Betänkandets nummer.
Grundlagens]|föresferift hindrar
Tmig at£
Den 29 Januarii, föreslå tryckningsbestyfets Uppdragande åt hvarje Utskott serskildt, och jag skulle kanske blottställa mig för tillvitelsen att för mycket inblanda mig uti hvad pä Utskottets godtfinnande endast niå bero, om jag föresloge, att Utskottetts möda med uppsigten öfver tryckningen skulle i någon mon kunOa minskas der. igenom aa Utskottet bland stna Ledamöter ut* sage ett ringa antal till utgörande af en PubblicitetsBeredning.
Jag anhåller oin Remiss af detta anförande till ExpeditionsUtskottet, till PleniProtocoIlet för deri 1 Februarlf Få Landers, och mä hända icke något lands representationssätt torde, ehuru sällat» Riksdagarne hos oss inträffa, vara så kostsamt sorn vårt, i anseende tid Riksdagsmännens mängd, deras fördelning i 4 Stånd och deraf följande omgåntr. vidlyftighet och långsamhet 1 målens meddelande och afgörande, Kostnaderne för sistlidne Riksmöte, som varade ungefär månad, uppgingo till omkring i§4>ooö N:o t.
Herr von Hartmansdorff, Augufii Riks lien I Februarii. 8t Riksdaler, oberäknad!
Riksdagsmannens underhåll denna långa tid och oagtadt Talmänstafflarnes indragning under de s:ne sista månaderna.
Denna åtgärd till besparing
Var visserligen den lörsta, söm borde vidtagas, men ännu en annan synes mig återstå, och den skall blifva föremålet för denna vördsamma framställning.
Då alla protocollsUtdrag Och Betänkandet! sn. m. skola femfaldigt utskrifvas, så fordras dertill en talrik Canzlibetjening; men den synes vara talrikare an som behöfves och frikostigare aflönt an som vederborde.
Det förra bevises deraf, att personer, utom deras ordi-t narie tj:Ust kunnat på en gång innehafva be-' fattningar i ett eller flere Utskott, eller der och i StåndsCanzberne
Det sednare synes vara tydligt deraf, att betjeningen vid Ståndsoch UtskottsCanzlierne haft ifrån 10 till 2* Riksdaler på man om dagen, det är mera än mången vald Riksdagsman har af sina committenter, mera än många sjelfskrifna kunna bestå sig, och mera än som behöfves, emedan den stora skaran af sökande vitsordat, att man kan få biträde för mycket bättre köp, isynnerhet, som arbetet till en 6tor del består af renskrifning.
StåndsCanzlierni kostade under loppet af sista Riksdag 42,750 R*.dr, hvaraf ÉondeStåndets Canzli allena 15,930
R:dr eller omkring Bil. till Ridd, 0. Ad, Pr. 1 Afd, é. 82 Den i Februarii, 5,000
R;dr i månaden för dem samtelige.
Ut~ skottsCanzlierne kostade 37,280 R:dr, hvaraf StatsUtskottet 12,750 och OecoHomieUtskottet 7,280 R:dr; det är för det förra Utskottet omkring 50 R;dr Banco om dagen, eller efter det pris, af S skillingar Banco arket, som nu är gällande för renskrifning, valuta för 300 ark.
Dyhka kostnader synas i närvarande om* ständigheter, då de skattdragande så högljudt beklaga sig öfver utskyldernas tyngd, kunna och böra förminskas.
Riksdagsordningen har gått så långt i omständighet, att dess 24 §. till och med upptager antalet af den betjening, som i Stånds- och UtskottsCanzlier må användas.
Bestämmelserna i detta l2grum böra dock icke kunna anses annorlunda än såsom en gräns, hvarutöfver man ej bör gå, och följagt— ligen ej såsom en befallning till vederbörande, att antaga så talrik betjening, antingen man behöfver den eller icke.
Är denna förutsättning rigtig: så bör det stå hvarje Riksstånd, eler Utskott fritt att antaga en så fåtalig betjening, sorn de kunna inskränka sig till.
Om Ståndens Cardier vill jag här ej så egentligen tala, emedan de redan äro bildade, och förmodeligen icke för denna gången blifva insktänktare än tillförene, utan håller mig förnämligast till UtskottsBetjeningen.
Fordom brukade UtskoitsLedamöterna skrifva sjelfva, hvilket synes af 14 §• i i723 års Riksdagsordning, der det heter: ”En af de Deputerade, eller, när Stånden det behaga, Den 57 Januarii. 83 någon annan, förer pennan och författar DepuJ tationens betänkande.”
Så tillgår det för när^ varande i Norrige, hvarest Protocollen föras och Betänkanden uppsättas både från Stortio» get och dess, mot våra Utskott svarandes Comitéer, af Stortingsmännen sjelfva och der ingen Stortingsbetjening, utom en Archivarie, finnes.
En sådan enkelhet och deraf följande möjlighet till besparing, är här icke för ögonblicket att påtänka; rnen att Canzligöromålen i ett Utskott såsom Stats skulle kunna besörjas för 500 eiler 750 R:dr i månaden, i stället för 1500, det är med f eller i af den från förra kostnaden, synes man utan betänklighet kunna antaga, för att i möjligaste måtto kunna åstadkommma en sådan besparing, vågar jag vördsammast hemställa till Högloflig® Ridderskapet och Adeln:
Att anmoda samtliga Utskotten på förhand öfverenskomma med de personer, som de till Secreterare antaga otn någon viss vedergällning för hvarje månad, emot hvilken Secreterarne ansvarade Utskotten för göromålens ordentliga bestridande genom betjening, som Secreterarne sjelfva antogo; och borde denna vedergällning föreslås och bestäm, mas pä sätt 34 § Riksdagsordningen föreskrifver.
Man kunde då göra en icke obetydlig besparing och någorlunda säkert beräkna Riks, dagskestnaderna, samt rara så mycket mera 04 Den I Februarii, förvissade om ett flinkt arbete, som man blott hade en man att hålla sig till.
Om detta Memorials meddelande åt de Öfrige Respective Stånden , och remitterande till StatsUtskottet, anhålles vördsamhgen.
Herr von Hartmansdorff
Af föregående Riksdagars handlingar haf jag tyckt mig finna, att Utskottens Betänkanden, i anseende till formen mera likna alband* lingar öfver ämnet, än de tydligen uttryckta förslag till beslutet deröfver, så snart det icke är fråga om anslåendet eller besparingen af någon viss summa, om uteslutande eller förändrad redaction af något vis6t lagrum- Följderna deraf äro, att den afhörande
Riksdagsmannen ej utan desto starkare minne kan vara viss på hvad han bifaller eller afslår, då pro* position till det ena eller andra afTalemannen görns, att ExpeditionsUtskottet ej heller genast kan inse hvad som är meningen, att en inskränktare eller vidsträcktare tydning der* af möjligen skulle kunna göras, om ej Utskottet på granskningen af de ölriga Utskottens Betänkanden använder en tid, som eljest skulle kunna besparas eller bättre begagnas.
Till afhjelpande af dess olägenheter, vågar jag vördsamast föreslå:
Den 3 Februarii, 85 Att Högloflig Ridderskapet och Adeln måtte anmoda samtlige Utskotten, att alltid i slutet af deras Betänkanden, synnerligen då de äro af vid träcktare omfattning, göra en kort framställning af deras förslag, hvilken må tjena Stånden till öfversigt af det hela, och till bestämd rättelse vid beslutets fattande; samt att detta sammandrag för att genast falla i ögonen på den läsande, måtte urskilj i från den öfriga texten, antingen genom en bredare mariginal eller anföringstecken i brädden.
Om detta förslags meddelande åt de öfriga Stånden anhåller jag ödmjukeligen.
Bilagor lill PleniProtocollet för d 3 Febmarii, förmiddagen.
Då en del af de anmärkningar och invändningar af sorn åtskillige blind Ridderskapets och Adelns Ledamöter blifvit gjorde, emot den motion jag vackt, om tillåtelse för åhörare Den 5 Februarii. att under iakttagande af Reglementarisk» föreskrifter, få öfvervara vissa Plena inom detta Stånd, är af en sådan beskaffenhet, det framtida läsare af Ståndets Protocoll, skulle möjligen kunna hänföras till den tanken, att mindre väl betänkte, eller, hvad ändock vöre ojättvisare, att mindre granlaga motiver varit driffjäder till förenämnde motion, nödgas jag nu för ett ögonblick återföra uppmärksamheten på vissa framställningar och satser i de dictamina mot motionen, som synas mig egentligast kunna leda till misstydning om dess grunder.
Det är derföre, förnämligast, vid Friherre Boijes och Grefve Löwenhjelms utlåtanden, som jag vill uppehålla mig, emedan dessa, så väl innefatta hvad de andra värde Ledamöterne hufvudsak!igast anfört, såsom äfven emedan de uppväckt, genom den talang i sammansättning och den värma i styl, som utmärka dem, en måhända särskild uppmärk-; tamhet.
Begge dessa värde Talare hafva uppställt sina critiska argumenter, på den för hvarje anmärkare mäst förmånliga grund, att egentligast betragta det ämne han ogillar, under mörka synpnnkter och blott framställa de missbruk, han tror deraf skulle möjligen kunna uppkomma; och där de någon gång tillåtit sig ett slags erkännande af idéens rigtighet i en upplyst och constitutionel Stat, hafva de omgifvit detta erkännande med så många svår righeter, att äfven denna, af dem afskiljde förtjenst i motionen bör hos den, af deras
Den 3 Febranurii. 87 utlåtanden uppskrämde läsaren inblandas i den öfriga fördömelse, hvartill de synts bestämma denna motion.
Hvad har jag föreslagit mine Herrar?
Införandet af en Inrättning, som i secler existerat i England, som länge varit i Frankrike, och som våra Scaridinaviske medbroder Norrmännen äfven infört.
Dessa länder äga ju, likasom Sverige, constitutionelle styrelseformer, ochiäro ju likasom Sverige , Monarkiska Stater, och jag känner intet historiskt factum som bevisar att denna ifrågavarande offentlig: het under revolutionsfria tider bland deras lagstiftande församlingar infört demagogien i Nationalrepresentationen, gjort demagoger till representanternes principaler, förvandlat patriotismens rena språk, i våldets rysvärda utrop, förstört samhällets lugn och revolutionerat Staten.
Jag känner ej något sådant factum, emedan jag ej tror mig böra framställa Staters, i revolutionstillstånd förefallne uppträden, der alla tillfällen af upprörde sinnen begagnas för att störa ordningen och tillfredsställa enskilte begär på det allmännas bekostnad, när jag talar om stadgandet af en författning som står i förening med Statens Grundlagar, N&3“ tionens upplysning och lugna sinnestillstånd.
Jag tror mig ej, för bevisningen af min sats, böra 6Öka jemförelser bland händelser, för— hållanden och tidskiften som ej äga likhet, eller öfverensstämmelse med de närvarande Jag talar ej till känslan och inbillningen, för att genom olämplige exempel, pathetiskt framitällda, uppröra och förfära dem, jag talar till 88 Den 3 Februarii, det lugna, eftertänkande förståndet, och jag frågar det, om närvaron vid våra öfverläggningar, af ett inskränkt antal tysta åhörare, som vi sjelfve valt, skulle leda till samma förskräckande uppträden i Sverige, som den franska frihet-yran tillvägabtagfe i Frankrike, under ett flerårigt revolutionstillstånd
Äga vi då icke mera lagar och Styrelse som utlydas?
är då vårt land ej mera bebodt af en ci* vilicerad och redligt sinnad folkstam ? äga vi inom oss, minsta spår till de länge arbetande driffjädrar i Franska Nationens sinnen, till de missbruk af magtägande, som gjorde Revolutionens utbrott der, omöjlige att förekomma, om än siormande Nationalförsamlingar, och framträdande demagoger ej bidragit till deras grymma fortsättning
Och kunna vi frukta, att införandet, af en på varsamma grunder hvilande liberal inrättning, skulle ådraga oss samma öde?
Jag har åtminstone ej, af detta ämnes, i sig sjelft rena beskaffenhet, kunnat göra mig dylika föreställningar.
Man har såsom styrkande exempel för anmärkningarne mot offentligheten, framställt f ranske demagogerne under Revolutionen.
Men manne deremot ej skulle kunna framvisas dylike skadlige individers tillvaro i länder, der offentlighet i NationalRepresentationen ej är tillåten?
Vi äga exempel deraf inom vår tid och vårt land.
Med huru mycket interesse emottogos ej demagogiens utbrott, efter vår sista Statshvälfning, offentlig gjorde genom den tryckfrihet, vi då erhöllo?
Den 5 Februarii, 89 långt hänföres hon ej, denna demsgogie, afen så till sägande nygirig känslas uppmuntrande bifall?
Men hvad blef löijden?
Allmänna vettet och rättskänslan återvunno småningom deras i Svenska sinnet uppnådde öfverlägsen* het.
Till lagarnes billiga kraftyttring slöt sig den allmänna förtrytelsen, och en rättvis Nations indignation fullkomnade ogillandet af de falska begrepp om sanning och rätt, man sökt bland den sprida.
Det stora steget till förädling är gjordt, och den tillfredsställande upptäckten måtte ej hafva undfallit den uppmärksamma forskarens blick, att sedan denna tid hafva demagogiska skrifter och smädliga beskyllningar blifvit mera allmäningen ogillade, eller emottagne med den fullkomligaste liknöjdhet.
I andra constitutionella Stater, beredes genom tryckfriheten tillfälle för allmänna uppmäiksamheten, att i politiska ämnen, öfver administrativa åtgärder, och enskilta befattninssägandes tjensteförrättningar, finna en väg-! ledning för ett rättvist bedömande.
Der uti komma från alldeles motsatta källor, anmärkningar, reflexioner och omdömen öfver dessa ämnen, och läsaren tvingas ej att se critiken, utan att med detsamma lära känna den criticerade handlingen och dess motiver.
I England, der alla lagliga friheter begagnas till det medborgerliga förståndets förmån, och der man med hvarje politiskt medel som offentligen synes, åsyftar att ännu närmare fästa allmänna interesset vid gtundvalarne för landets 90 Den 3 Februarii, bestånd, i England finnas skrifter, som, härflutne från medelpunkten emellan de tvänne ytterliga principer, genom hvars friction Engelska Statskroppen äger lif, tydligast framställa det rätta.
I Sverige sakna vi, åtminstone mig veterligen, dessa utvägar.
Här äro allmänna vettet och rättskänslan sig sjelfva lemnadej här äro de sina egna ledare i den irrgång af stundom ensidiga och bittra raiso-, nementer öfver förenämnde ämnen som offentliggöras; här äro de ensamme moraliska corxectiver mot tryckfrihetens missbruk och sam-, hällsfridens egentliga garantier mot deras skadliga följder.
Och vi njuta likväl dagligen de välgörande frukterna af lugn och endrägt.
Är det väl i en sådan
Stat man skulle frukta den vådliga Demagogiens inflytelse i Rikets första Stånd och dess iördomliga sattsers insmygande bland nationens ädlingar, om några väl kände och upplyste personer med tystnad afhörde deras dfverläggningar?
Vore det billigt att förmoda, det ett urval af medborgare (ty något annat har jag ej föreslagit böra införas i detta rum) i en sådan Stat som vår, skulla begagna en vänlig inbjudning i eit af Rikets Stånd, för att förleda sinnena och störa det allmänna lugnet?
Jag skall åtminstone ej til$ låta min inbillning en så orättvis och sårande föreställning.
Tvärtom, efter hvad jag nu ans fördt, efter hvad den sednaste erfarenhet visat, hyser jag den fullkomliga öfvertygelse, att om Demagogiska meningar någonsin här sökte inflytelse, skulle de af detta Stånd med harmen saf en förolämpad rättskänsla, ogillas Den, 5 Februarii, 91 och förvisas.
Jag tror derföre att offentligheten ätven i detta fall, skulle blifva för Sam-, hållet välgörande.
Ett medel att hos den upplysta delen af Nationen vacka högre, lifligare, allmännare och mera direct interesse för Nationalrepresentationen; ett medel att åt den mindre upplysta delen af denna Nation gifva begrepp om värdet af en inrättning, som utgör en så väsendtlig del i Samhällsordningen; ett medel att öfvertyga bägge genom deras egen erfarenhet, huru vigtig, graniaga och svår den befattningen är, att genom sunda och upplysta lagar, lemna verkställande magten nödig kraft till Statens styrande, och genom noggrann afvägning af Statens behof och Nationens tillgångar, fylla de förra, med hvad billigtvis af de sednare kan användas
Man har citerat offentliga öfverläggningar hos NationalRepresentanterna i andra länder, och man har deraf dragit slutföljder, sorn blott framställa detta förhållande som skadligt, och här antagit, som medförande vådliga följder.
Man har omtalat Frankrike.
Jag frågar, har väl från och med Directorii tid, några vådliga uppträden der åstadkommits genom detta förhållande.
Och i våra dagar, då vi ej kunna tvifla om partiers sträfvande efter öfverlägsenhet i förenämnde land, om olika politiska opinioners häftiga strider, om många åhörares öfvervaro i Franska Kammarens sessioner, der 92 Den 3 Februarii. opinioner blifvit yttrade, som en del af dem lifligen delat, en del lifligen ogillat, och i våra dagar, säger jag, upptes väl nå^ot enda factum, som styrker den farhåga några personer här hysa för offentligheten.
Hvad skada medförer väl detta förhållande i Norrige? mig vetterligen ingen.
Äro vi då mindre fredäll skande, mindre patriotiskt sinnade, mindre upplyste än förenämnde länders innevånare?
jag kan aldrig medgifva detta.
Man har citerat England, välan, jag vill begagna detta exempel, och visa hvad verkningar jag tror Nationalrepresentationens offentliga öfveriäggningar der åstadkommit.
Ingen lärer neka, att denna inrättning utgör i Engl&nd mera än i något annat Monarkiskt land, Stats-machinens egentliga lifsprincip
Den bildades af national-lynnet, och den har i sin ordning, skapat och befäst nationalcaracteren.
Man täflar om den äran, att i England blifva vald till NationalRepresentant; och om för denna täflan, ärelystnaden och begäret att få styra, utgöra en del af dess driffjedrar, så rättvisas dessas motiver högtidligen, då verlden måste erkänna, att Nationalrepresentationen i England, till hufvudsaklig del upprätthåller detta lands magt, oefa befordrar dess anseende.
På Engelska StatsMinistrarnes talanger„ beror utan tvifvel betydligen denna Stats Styrelse, men det är uti Nationalrepresentationens
Den 5 Februarii, 93 sköte, som dessa talanger skola börja sin utöfning, det är der de skola verka; det är def Englands ledare måste söka den popularitet, hvarförutan de största Statsmannasnillen i detta land ej kunna utföra något allmänt stort och nyttigt Statsvärf.
Vi veta, att Engelska Representationen består af tvenne heterogena beståndsdelar; och detta oagtadt, skall man i vådans stunder, vid frågor om Englands frälsning eller fall, i hvarje Engelsman, vare sig ministeriel eller af op^ position, igenkänna idealet, af en, sin constitution tillgifven medborgare.
Är ej denna alldeles bestämda national-! caracter ett bevis på det innerliga interesse, hvarje innevånare af detta land fäster vid dess Styrelseformer, och är ej Nationalrepresentationen med dess offentlighet, bland de mäst Välgörande?
Sverige, ägande sedan 1809, en välbetänkt och i öfverensstämmelse med ali billig offentlighet författad Constitution, har ej behof af stridande fördelningar inom Nationalrepresentationen, för att genom den kunna verka till Statens förmån.
Opposition i Sverige emot lagstridiga och skadliga åtgärder; är Statsmannens pligt och Medborgarens rätt, och den lagliga utöfningen deraf, rättvisar och upplyser Styrelsen offentlig för nämnde åtgärder, och garanterar Nationen mot förtryck 94 Den "
F einiar ii.
Med så redbara moraliska länkar i samhäliskedjan, huru mycket och huru lätt skulle ej ett ökadt interesse för NationalRepresematio_ nen bidraga till utvecklingen af en sund och utmärkt Nationalcaracter, rätta borgen för upplyste och välmenande Regeringars framgång och rättsinte Nationers lycka och anseende.