Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Likakä ock märt arma Fädernesland. —^ Wära skönaste provineer äro förlorade eller stoflade, wär dugtiga arnw'e — mit hjerta förkrostas wid atankan af sä mänga tusen käcka kamraters mistöde, landets Ungdom, twärt emot contracter, under namn af Landtwärn, röfwade utur föräldrarnes armar och kemnade
Lil rof ät den mest barbariska bekandlinq, alla sorräder tömda, större delen af ffärgärds-flotLvrna uxbrända eller förlorade, penninge-wer - Den 13 Iulit. 237 ket förstördt och publique fonder, emot instruclion tilgripne, härigenom aftynade, och beflut om den orimligaste penninge-utprestning fattadt.
Högtuplyste Ridderffap och Adel! at börja med underkastar jag detta mäl wördsammeligen det första Riks-Ständets mogna granffning och bedömmande samt frägar:
Kan man wäl inbilla sig, at et enda hufvud kunde pä sä kort tid möjeligen medhinna, at uttänka desta förstörande planer; at en menniska kunde hinna befalla om allt som fordrats til werkställighet och at aldrig gass tilfälle at deremot lägga nägra hinder.
Man behagar inwända, at Konungen merendels emellan 4 ögon utfärdade sina ordres, men hade han sett snedt med sina, hade man bordt se rätt för fäderneslandet, och är det obestridligt att Konungen ofta höll conseil innan beflut fattades, och at de flesta ärender moro af den natur, at andra personer mäste derom rädfragas.
Fär jag dä läs atfräga: Hwem hjelp to dä Konungen at uträkna krigsbehofwet wid subsidiesummans determinerande, sä barnsligt bestämd, at den wäckte ätlöje i sjelfwa England? och hwilket misttag til betydlig del paffyndat wär ofärd? huru upgjordes planen til Finlands förswar, derunder man med bjertfrätande förtrytelse mäste finna, at den käcka Swensta Armeen i den härdaste ärstiden mäste ryg ga 23Z Den 15 Jul:'?. ga för en i början underlägsen fiende och utan motstånd, som aldrig kunde blrftva wadligar?
än i en sä beskaffad reträtt, lemna hela det bebodda Finland til fiendens disposition, deruti mitztager bäst röjer sig deraf, at sä fort armeen, ehuru harrafierad af en 60 mils reträtt, fick wända sina wapen emot fienden, war den stark uog under sina owärderliga käcke anförare, at äterwinna Swensta wapnen deras ära, fast den olycksaliga hufwudplanen, om man får mcdgifwa någon sadan, nödwändigt stulle medföra landets förlust; men om man nu ansäg
Finlands förswar winterttden för omöjligt, huru kunde stärgärdsflottornas ofwerförande i god tid ät Swensta sidan, som ryktet säger, iConseljen afstyrkas.
— Hwem upgaf planen til Norriges bekrigande, sä däligt i alla afseenden beräknadt för ändamalet, och i sina påföljder sä förderfligt, dä pä detta okloka företag ätgick och förspildes de resourcer, som ät en annan sida i tid och ordning kunnat mota wär werkeliga fiendes framgäng.
Hwenr utfärdade päbuden om Landtwärnetsutffrifning, och ändteligen om medels ulprasiande, angående deras beklädnad ?
Hwem uttänkte resourcerne och inhemska tilgängarne för deficit i den sä plötsligt misiräknade Subsidiesumman?
Hwein lät nyttja sig at uti Konungens namn upfordra Undersätare at med glömsta afJnstruction ffingra och förspilla allmänna fonder til werkställande af de skadligaste foretag?
Hwem kemnade sin ämheteätgärd til en författrring om utpräsining af en Den 15 Iulir.
239 en krigsgärd, som wcrkeligen stulle knäckt de fleste näringsidkare och bragt den arbetande folkklatzen til tiggarestafwen m. m.
Man har hört den ägta medborgsmannakänflan höja sin röst emot alla dcfla inbrott pä den allmänna wälfärden, man hat ock förmärkt huru ämbetsmannmstickligheten sökt afwändaUpmärksamheten härisrän> under föreställning af omöjligheten i bewisning af hwad man icke wägen förswara, och unter en forwand Utsträckning afpästäendet, hwarigenom en handling som borde tjena til rättfärdigande af Konungens Conseil förwaudlas til accusation emot den til 0- wilkorlig lydnad stpldiga Ämbetsmanna-Corpsen.
Det är frätande at filma sä irriga begrep hos dem som äro ombetrodde Statens angelägnaste wärf, och at det behag i Utförandet, som, ätföljdt af personligt förtroende, kunde lätta framgången af npttige anstalter, stal länäs til wapen ät dem som antingen igenom försummelse eller egen åtgärd warit werksamme medel til utförandet af Despotismens illbragder.
Men om konst och wältalighet kunna för en stund förwilla omdömmet, blifwa de dock alltid för swaga at hämma och gwäfwa sanningens framgäng.
Man erkänner säledes at, enligt de förra Grundlagarna, Ämbetsmän wero oftast twungne at -verkställa befallningar, stridande emot egen öfwertygelse, i anseende lil deras synbart stadliga påföljder; men deraf wik ej 240 Den 1Z siikki, följa at alla despotens befallningar kräfde o« wilkorlig lydnad.
Enligt 1772 ars Regeringsform, som i?89 ärs Säkerhets-Act i denna del ej ändrat, gällde ej Konungens befallning i civila mål, utan at den war försedd med contra signa tion; men til denna contrasignation pä et riksförstörande beslut kunde ingen Ämbetsman befallas, med mindre man ej wil pästä at Konungen enligt samma grundlagar ägt rättigheten befalla Ämbetsmän emot sin öfwertygelse dömma til döden, eller eljest emellan fyra ögon befalla Ämbetsmän
Lil andra ogerningar, stridande emot Guds och »verldslig lag, emot ära, samwete, medborgerlig pligt 0. s. w.
Konungen hade i^ det högsta kunnat afskeda en sä patriotisk Ämbetsman, som efter en redlig framställning af sakens olaglighet och ffadlighet för Konung och folk nekat sin contrasignation, eller som undandragit sig at blifwa et werktyg til sädana bemedlingar som uppenbarligen päffyndade Konungens och Rikets olycka, och som afiägsnade den tidcpunkt af Ständers sammankallande, hwarifrän, om eljest möjelig nägon hjelp och räddning war at förwänta.
Föreställom osi bwad som är gansta troligt, at et sädant upfyllande af medborgerlig pligt ej kunnat bringa Konungen til sansning, medgifwom äfwen, hwad jag swärligen kan tro, at någon fä förmäten och tanklös kunnat finnas, som wägert lemna sin underskrift för at Den 15 Julik. L41 gifwa Konungens Riksförstörande bud et lagligt anseende; men ingen stall neka, at nationen härigenom flere mannder förut och tidigt nog, innan de förfärltga beflucen hunnit gä i werkställighet, blifwit wäckt til det steg, som vock s! nieligen blef nödigt til tyranniets störtande, och huru manga Medborgares lif och millioner Riksdaler, hade ej derigenom warit besparde.
Jag tror mig ej behöfwa säga mera, för at bewisa swagheten af det anförande, at en undersökning om dessa ämnen skulle medföra nödvändighet af en nationel accusation emot dem som lydt befallningar, utfärdade r laglig form.
Jag hoppas man stall finna at wära förluster icke bestä endast uti penningar, utan, hwad mera är, i dyrt förwarfwade, men förlorade länder, i Medborgares blod, som laglöst blifwit schildt, och jag fordrar säledes, r likhet med hwad Herr Lieutenant LLKlmrn som en redlig patriot yrkat, at en undersökning rörande de nu upgifne omständigheter, med de flera härmed gemenskap ägande, mätte af et Riksens Ständers Utskott företagas, efter min önskan endast til uplysning och beredande af Rikets säkerhet för framtiden emot flika misstag pä krigets och allmänna ärenders förande, samt inbrott emot lag och undersatares trygghet til lif och ägcndom; Utffottet i öfrigt obetagit, at til Riksens Ständer upgifwa och föreflä den widare ätgärd. härwid kan pröfwas nödig.
Man tycks wilja pä all laglig och kraftfull Andra Band. klk-o 31, 32.
242 Den 15 full handling kasta stugaa af lust til förföljelse, för at göra all sann palriotisme forhatelig; men bar Riketö ofärd kraft ken ytterlighet, at storta en Aonimg fran Thron, och är detta, invarpa jag witt bade lefwa och dö, en rättwtsa; huru kan man kalla det förföljelse', at öe „ptagas, som tiläfwcntyrs uuderstödt och befordrat tyranniet.
— Sadant fordrar likwäl en lika klok, som warsam behandling, sä at pä ena sidan Statens odugliga Medlemmar mage uptackas sami sattas utur tilständ at widare stada tilfoga, och pä den andra sidan nationen, luan under rättwisans seger, ej mätte inledas i häftigheter etter ytterlighet'r, oförenliga med Swensta folkets li nne.
De som söka skygd under Dcpotismcns mantel hofwa warit för stuga at rista sina namn i Mar morn, men skutte det höra til möjeliqbeten at de blifwa kände, kuru lätt, resas ju icke deras Epitaphier, ockfä kunna deras minnen, efter arten af deras landlmgar, att dm g öfwerlemnas ät tidens atlöj: , bwarlbän m m synts wilja rigta folkets omdöme, utan at n rwar
Me och tilkomn anee parters we och förbannclft öfwer dem som baft kraftigare driffjadrar för stna gerningar, än Swensk ära och dygd, samt kant näara pligter heligare än dem emot Fäderneslandet.
Bifaller nu Högloft.
Ridderstarct och Adeln detta wördsamma Memorial torde proposition nu aöras pä följande sätt: Bifaller Högloft.
Ridderffapet och Adeln, gt ct Utstött mä
Dm 15 Julik. 243 mä sättas, sä wäl tll utredande afdehufwudsakeligaste omständigheter, som fort märt misshandlade
Fosterland i djupet af sit förderf som lil blottande af deras delaktighet, som antingen genom underlätenhet i upfyllande af deras undersäteliga pligter eller egna Lagstridiga åtgärder bertil finnas hafwa bidragit eller warit wätlande, utan at likwäl nägon domsrätt samma Utskott tillägges.
Friherre Losse, Larl Ulenric, upläste til Protoeollet följande:
Dä nu äter wäckes Herr Lieutenant mans motion af den i Junii, rörande ansvarighet och redovisning af de personer, hwilke dels som rädgifware och dels säsom om händer hafwande medel, warit olycklige medwcrkande dr»ffjädrar til de missöden som öfwergätt wärt Fosterland — upröres mitt hjerta af en ljuf kansta, at ännu finnes den Romerska dygd och det Götbiska mod, som trotsande de mägtigas krossande harm, wagar för dem uptäcka särande sanningar, öfwercygad at denne redlige i alla faror har samma dygdiga mod, och at Fäderneslandet inom sitt sköte har mänga sädana ägta söner, som med egen sjelfförsakelse wäga allt för ett kart Fosterlands frälsning.
Denna hjeltemodiga dygd har äfwen mildheten i fin blick, och förföljelse andan skuggade allborg detta hjertats klara renhet.
Med det leende föraktet öfwerser den med godhet swagho tens - 244 Den Ig Julik. tens handlingar, men med en strang rättwisa behandlas den nedrige cgennyttige brottslingen, som med upsät byggt sin lycka pä Fäderneslandets undergäng.
Jag lärer ej misttaga mig, da jag tror denna teckning af Medborgerlig dygd tilhöra de flesta inom detta Riddarhus, och dä jag förmodar Ridderskapet och Adeln bifaller Herr käblmnn8 stuteliga pästäende at med den yttersta noggranhet undersökning bör ffe, om de medels ann ändande, som under förra Konungens styrelse influtit, samt at äfwen urskiljes hwad med rätta kan wara denna Konungs lagliga ägendom, eller hwad deraf bör ätergä til Staten.
Skulle wid denna granskning uptäckas en eller annans nedriga girigbet, mätte dä lagens rättwisa stränghet blifwa lönen för dennes swekfulla afsigter.
Grefwe körner, 6örLN.
An förde ffrifteligen til Prvtocollet följande: Wid början af detta Riksmöte har jag redan yttrat den önskan, at Högloft.
Ridderffapet och Adeln mätte täckas syselsätta sig med saker häldre än med personer.
Denna min tanka, grundad pä wär egenskap af delar af den Lagstiftande magten och pä dennas pligt, at pröfwa hwad som angär det hela, ej nägra enskildta, är ännu i detta afseende den samma.
Det är säledes icke jag som kan blifwa anklagare-.
Den i5 Julik. 24Z gare.
Mä hända torde det äfwen ivid detta tilfälle kunna anmärkas, at det är et af wär revolutions företräden, at hafwa gätt rakt til wälet igenom stadgandet af en Grundlag öcken Regering, utan enffilta förföljelfer, utan at af »lyckorne och förtrycket hafwa lätit reta sig til hämnd.
Mä hända torde det wara ibland de mätt och steg som höra til en uplystare Stats-konst, at ej bringa til förtwifian dem som allmänna rösten redan bragt at rodna.
Men det gifwes sä wäl för det allmänna som för enffilta, en witz rättwifa, som fordrar ffadeständ der det kan erhällaö, som fordrar, at om under en förfluten period lagarne warit ofullkomlige, -e lagar ätminstone mätte sättas i werkställighet, som under denna perioden wörö til.
Det är i dag frägan at upfylla hwad denna flags rättwisa fork rar.
Det blir dä ej mera nägra enffiltas, det blir det allmännas sak.
Jag frägar dä widare: hwilka lagar existerade färe R volutionenr hwilkcn är Ständernes rätt i afseende pä de samma?
Förgäfwes mä allmänna rösten höja sig emot de personer, som deltagit uti eller ej afböjt rädflag, som wällat Rikets förderf.
Den kunde önffa, at de nedlagt Ämbeten, som de ej til Fäderneslandets wäl och enligt sitt samwetes fordringar kunde förwalta; men den kan ej gifwa lagen en retroactif werkan, eller be - 246 Den 15 Julik. gära, at Ämbetsmän, som i cnenwäldig Konungs hand egentligen ej kunde anses annorlunda än som blotta werktpg , nu skulle ställas til rätta för det, hwaröfwer ingen act finnes, som kan gifwa grund til en anklagelse eller et urskuldande.
För allt hwad som är gjordt, utan at lagen derföre i förwäg utstakat answarighet, kan Medes ingen pröfning och intet Domslut äga rum.
Klagomalcn deröfwer mäste uphöra; ty annars skulle man nödgas nämna personer och ordentligen fullfölja saken.
— Men för rättwisans handhafwande, för allmänna Medlens förwaltning gass redan före Regements förändringen en i allmänna Författningar stadgad ansvarighet; deröfwer kan således bade undersökning äga rum och dom fällas.
Om nägcn enskilt blifwit förorättad, om Domare af mäld eller rädhäga gjort orätt, är Det en sak som i laglig wäg kan rättas och beifras, som det i allt fall tillkommer den lidande parten bade at bewisa och fullfölja.
Deremot är det i synnerhet allmänna medlens förwaltning, som rör det allmänna.
Men Ständerne kunna ej wara Domare.
De kunna blott tolka nationens röst och framföra desi önskan.
De brinna i det högsta i egenskap af Revisorer öfwerse förwaltningen af desi medel.
Den rätt Constitutionens 107 §. tillägger Standen , at st deras Plena wäcka frägor om de Högsta Ämbetsmäns förwaltning torde likwal i följe af den so H. ej kunna sträcka sig til granskning - Dea 16 Juiri. 247 rkirrg af alla de enstiltas förhällande, som haft at gora med allmänna medlen.
I alla fall skulle, för at pä et lag-likmätigt sätt stalla de personer til answar, sorn handhaft Starens allmänna medel.
Alen da, i kraft af de före Constitutionencristerande författningar, Ämbetsmän, svin handhaft allmänna medel, wörö skyldige at wisa redo, och allmänheten agde ratt at wanka denna redogörelse; Dä Constitution tillägger Ständen rättigheten at ofwcrfe Statens tilgängar och utgifter och en redogörelse derföre skulle ma hända kunna betydligen öka de förra, minsta eller förkomma de senare; tror jag efter ruin insigt, at
Stånden hafwa pä en gäng den rättigbeten och den enda utwägen, at genom en undcrdänig adresi til Konungen föreställa:
Hurn som allmänna upmärksamheten redan länge warit fästad pä det sätt som cn betydlig del af Statens tilgängar bkifwit anwända; Huru som nationen med smärta sett stora summor förswinna, utan nytta för Ann-'erne, utan försm ar för Fäderneslandet; at Rikets Ständer, öswcrtygade at Konungen delade deras känflor och deras tänkesätt i detta afseende, lrodt sig för Hans Magt lätta det obehagliga af et sädant företag, dä de i nationens namn waga-> de påminna om redogörelse för allmänna medlens förwaltning, dä de anhölle at Hans Mast täcktes förordna en C omild , som skulle wara skyldig infordra och gransta ej blott räkenstaperne för alla de särskilta CommisiariaL och Krigs - Departementer, som haft at göra med Ann Hns 248 Den 13 Julik.
Armeens eller Flottornes behof, men äfwen buruwida de bewiljade Traetamenten warit enlige med Författningarne, huruwrö« de förmcnligaste anbud wid Lewerantser blifwit antagne, eller köpet serskildt afflutadt?
Änteligen huluwida de anstaffade waror blifwit riktigt wärdade, eller desamma i orätt tid eller utan / nytta förstörde och förderfwade ?
Ständer kunde härmed förena den underdäniga anhällan, at hwarje enstilt mätte äga rättighet at til Comitden ingifwa stna ffrifteliga sanmärkningar, ställde pä wista faeta och personer; at Comitlen mätte wara skyldig lemna bewis öfwer emottagandet af et sädant anmärkningsMemorial; at den mätte wara answarig ej blott för obilliga eller orättwisa af honom gjorda anmärkningar; men äfwen om densamma utan skäl och pröfning äsidofatt eller lätit förfalla dem forn af personer utom Comitden blifwit inlemnade; at stuteligen Comitlen, efter fulländadt arbete, mätte wara skyldig kungöra sin berättelse öfwer den af honom granskade förwaltningen och öfwer de af densamma gjorde anmärkningar, samt at i de mål, öfwer hwilka Lonungen ej dömt, Riksens Ständer mätte äga rättighet, at wid nästa Riksdag genom et tilökt antal Ledamöter af Stats-Utstottet, i eg ensta p af Revisorer, lata öfwerse och gransta Comrtlens arbete, samt med Ständernas wetstap til Hans Majk hemställa sina underdåniga anmärkningar.
Pä, detta sätt skulle jag förmoda, at bäde Konungens och enstiltaö rät tighe - Den 15 öIulii. 249 tigheter skulle wara förwarade och allmänhetens billiga »väntan tilftedsstäld; pä delta satt skulle jag wäga hoppas, at Riksens Ständers »värdighet och rätt som nationens ombud och som Lagstiftare skulle wara förwarad, utan at de Lfwerskridit gränsorne för sin befattning eller iklädt sig egenskapen af Domare.
För öfrigt alldeles icke intagen af min mening hemställer jag den.gerna til allmän granskning, ochanhäller endast, om saken ogillas, rattwisa mätte göras ät afsigten at Högloft.
Nidderskapet och Adeln täckas wara öfwertpgade, at hwarken härmed foranlätit eller enskild fruktan äterhallit mina yttranden; at endast farhäga för öfwerdrift, farbäga at igenom anseendet af Domare inleda Rikets Stander i en befattning, som dem ej tilkommer, kunnat förmä mig til den medelwäg, jag »vägat föreftä.
Mätte i det ögonblick dä en högtidlig act af rättwisa skall utöfwas, Rikets Lagstiftare djupt och starkt erindra sig, at det är ej i det närwarande in« tryck emot nägra enffilta, men uti de allmänna grundcrne för rätt och billighet, som de an. ledningar böra sökas, hwilka skola gifwa wärt beslut stämpeln af ära och laglighet, eller af hamnd och öfwerdrift!
För min enlkilta del har jag endast at tillägga, at förslaget, at genom tilökning af närwarande Stats - Utstötts pcrsonale updraga ät detsamma granskningen af de allmänna med. lens 2Z0 Den iz Iulik. lurs förvaltning, är sä mycket ogörligare, som det utan twifwel fordras flere är innan de åtskilige räkenfkaperne kunna inkomma och granffas, och som man således ej skulle kunna pälägga Ständers Fullmägtige eller deras Commitentcr, hwarken de ena at i en sädan befattning ingä, eller de andra at bertil bifalla.
Herr ldotblieb, Larl kreclric, Som Herr Grefwe ^törner sä fullkomligt och wäl framsiält et lagligt sätt til redowisnings anställande för om händer hafde medel, et sätt som jag först, ehuru ofullkomligt, förestagit; sä förenar jag mig til alla delar med hwad Herr Grefwe lvtörimr anfört, och fär tillika anmärka, at hwad flere Ledamöter uti detta ämne nu talat, tydligen wikar, at jag ej för längt utsträckt mitt begrepp om Herr LLlllmans första Memorial, nemligen, at detsamma äsyftar en strängare och widlöfttgare undersökning än blott redovisning för upburne medel, och bwartil berörde Memorial destut m gifwer den tydligaste och mest utmärkta anledning.
Friherre 8tLöl von liollgtein, dorli tx Imillvix, yttrade sig, at säsom han ej wore wältalig, sä wille han ej heller wara mängordig.
Wore det, som i det sist upläste dictamen blifwit anfördt, den wärde Ledamotens egen nygift, sä blefwe den, säsom sadan, för hans räkning.
Men wore denna upgift enligt med den nu antagna Constitutionen, sä begärte Friherre Den IZ Iulkr.
23i Friherre Lmlls ot derom blifwa uplyft. Enli.qt 1772 ars Regeringsjorm hade redvwisning icke warit förwägrad: och Friherre e.-laei8 tanke more, at Riksens Stander öehölle de rättigheter de agde, och ej onödigtwis besvärade Kongl. Maj:L nied önffningar, enär hans tid anda more Nlrackligen uptagen af Regerings omsorger, hwilka nog kunde förty ilga Hans Spira.
Herr lläblm-rn, upläste widare följande:
Til ytterligare förfwar för min wördnadsfulla begäran, ar i dag fä den frägan rörande redowisningen fullkomligen afgjord, torde jag ödmjukast fa anföra, at detta amne redan flere wecker fästat det Hederwärda Bonde Ståndets upmärkfamhel, och hos detta Ståndet understödjes af en ganska stor pluralitL.
Det ar derföre troligt at om saken bär icke kan besiutas, den hos deste redlige patrioter afgöres mcd en ifwer, som ej lemnar rådrum til de modificalioner, som torde blifwa nödige för at sä wal freda den offyldige, som förekomma alla anledningar til förföljelse af bwa.d namn som häldst.
Det är i alla sädane fall bättre, at flere gröfwa brottslingar gä lösa, an at pä blotta ogrundade misstankar nägon enda olkyldig, rattffassens menni sta ssulle blifwa lidande Äfwcnsä är det prob belt, at Lä denna fräaa blifwer hos Bonde - Stander af gjord den af Preste och B, rgare - Ständen äfwen utredes niedan jag häruti pä Riddarehuset möter et owäntadt mötständ.
Skulle detta första Riks - Ständet, som fordom alltid förelyste i Patriotiffe dygder, som städse gjorde motständ wid pätrvingande eller för - 252 Den 15 Julik. förhastade bestal, hwarigenom warande eller kommande stag ler s sällhet kunde störas?
Skulle desie uplyste Herrar Ledamöter nu neka sig den ara at understödja och först bestuta en sak, som har först blifwtt wäckt, med bifall emottagen, och som til och med i bela sin widd äger allmänhetens förord?
Härtil kan jag ej inse nägon annan grund an den 0 ika spnpunct, bwarifran ämnet betraktas; ty ännu eldas detta samfund af lika kansta för ära, som stärkte l)iu^r8 mod, som under Ov 57-^ 1.8
Spira beredde Swerigeö lyckligare tider,gjorde ov^o.i-' ^.vovov den Stores namn odödligt, under Drottning 0»iri87-inx8 Regering uphöjde Eweriges anseende til första rangen bland civiliserade stater, som utförde X Ov8i--ck8 djerfwa och hastiga eröfringar östlinder den oförfärade 8 segersamma tiderymd utbredde ffräckbilder i Europa.
Ännu prydes detta samfund med Ättlingar afen Ox6N5rierna, Lrenöock, tjr-aliL, tr, OLixiis, kle ming och mänga andra, som med förfäders namn ärfde förfäders känstor och tänkesätt.
Och detta uplysia samfunds pluralit- utgöras af Ledamöter, som utan at kunna äberopa förfaders lysande bedrifter, likwäl kunna glädja sig ät den öfwertygelsc, at förfäders gerningar alltid warit stämplade af beder, nit och trohet för Fosterlandet.
Utan at fästa sig wid wära förfäders minne, äro ocksä siere, som genom eane förtjenster blifwit wärdige medlemmar af detta ärans samfund.
Det är ej möjliat at sädane känsior pä detta rum nu kunnat swalna, endast tystna i afrvaktcm pä en owisi utgäng af de händelser, som för Den 15 Julik.
253 för den politiske forskaren framwisa en gansta mörk och bedröflig tafla.
Pä detta rum förswarade för 20 är sedan Ridderstapet och Adeln sin ära, wid intriguernes doldaste irrgängar, mot en snillrik Konungs beständigt wapande despotisme ck-wilken roar styddad af den köpta bopens förblindade ursinnighet- med ståndaktighet och med et mod, som i ewärdeliga tider stal! bedra de bärwid werkandes minne.
Wi kunna glädja ost ät at pä dettarum ännu äga nägre af de Patrioter, som derwid moro närwarande.
Med denljufwaste förnöjelse ser jag ännu en som derwid utgjorde Själen, och som lifligare än jag pä blotta beskrifning kunnat fatta, lärer sig detsamma päminna.
Jag fick et arf efter min Far, tilräckligt för at göra mig lycklig : det war tänkesätt och tänsta för äran.
Ej sädane tänkesätt som kunna förbytas, bortskymmas, fördunklas eller uphöjas af en stjernas bländande glans, eller som af ensidiga afsigter någonsin stall kunna undergå förändring.
Om wi ej äga öfrige privilegier, böra ätminstone wi med styrka och ständaktigbet förswara osi emot, samt söka hindra allt som kan göra inkräktningar vä den granlaga och ömtäliga ärans bana Jag är derföre öfwertygad at wära Medständer äfwen detta Riksmöte snart stola ibland Ridderstapet och Adeln igenkänna samma adla och fasta caract^re, som städse grundade det äldriga Swerges sjelfbeständ, magt och anseende.
Häres - 254 Den 15 Julik.
Härefter ropades allmänt om proposition.
Herr Grefwen och Landtmarskalk en:
Uppä förra delen af Herr Näs>lm-in8 den - Junti gjorda motion, kan jag fä mpcket mindre gora någon proposition, som Herr t Lllim-m fjelsi dag medgifwit, at en undersökning om Zunbetsmäns förhållande, i sin iverkställighet innefattar en physiff omöjlighet.