Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Reg.F., och 3 §. af ansvarighetslagen för Konungens rådgifvare undantager uttryckligen från de artiklar, hvilka till bevillning räknas, sådana i Go §. ej omnämnda afgifter, ”hvilkas föremål äro inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom båk-, bro-, färj- och andra afgifter af dylik ”beskaffenhet.”
Som mig synes, måste tolagen räknas bland dessa sistnämnda afgifter, som äro från 60 §. undantagna, och jag grundar min åsigt äfven ytterligare derpå, att Gr.
Cronhjelms motion åsyftar en und. anhållan från R.
St. till K. M., hvilket icke är förhållandet med bevillningsmål.
Endast såvida tolagen skulle jemnkas på sådant sätt, att städerna i ersättning för densamma erhöllo statsanslag och statsbristsumman dymedelst blefve större, hvilket i första hand beror på StatsUtsk., är det efter min tanka, som frågan i sista hand kommer till Bevilln.Utsk:s handläggning; men ingalunda nu genast, helst motionären bland annat begärt upplysningar, som Bevilln.Utsk. ej är i tillfälle att kunna anskaffa, åtminstone icke annorluuda än genom enskilda forskningar, såsom t. ex. å hvilka varor otillåten tolag hittills blifvit uppburen.
På dessa grunder anhåller jag, att motionen måtte remitteras till Oecon.Utsk., som, i händelse Utskanser sammanträde med StatsUtsk. af nöden, enligt 43 §.
Riksd.Ordn. dertill har öppen rätt. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad.r Preste- och BondeSt:n vid sisth Riksdag, jemlikt Bevilln.- Utsk. då afgifna memorial N:o 54, ansett tolagen tillhöra Bevil!n.Utsk:s behandling, hvilket gifvit II.
Ex. anledning att nu äfven föreslå remiss till Bevilln.Utsk. af Gr.
Cronhjelms samma ämne rörande motion.
För min del anser jag motionen böra remitteras till Bevilln.Utsk., emedan jag tror, att detta Utsk. kan yttra sig deröfver med största sakkännedom.
Frågan om tolagen ingriper klarligen i de förhållanden, som regleras af tullförfattningen, och denna uppgöres al' Bevilln.Utsk.; hvadan detta Utsk. synes vara bäst i tillfälle att bedöma frågan örn tolagens belopp och fördelning.
Jag tillstyrker således remiss till Bevilln.Utsk., och det lärer ej kunna bestridas, att det Utsk., som genomgår tulltaxan, lättast kan fälla omdöme om tolagen och lämpligaste beloppet deraf i jemnförelse med tullafgifterna.
Kännedom härom saknas både hos Oecon.- och StatsUtsk., hvilka Utsk. väl skulle kunna arbeta sig till densamma; men för att förekomma tidsutdrägt och få den säkraste grunden för frågans afgörande är remiss till Bevilln.Utsk., efter min tanka, det rättaste.
Jag anser motionen desto hellre böra remitteras till Bevilln.Utsk., som frågan om tolagen, på sätt förut är nämndt, har sammanhang med tulltaxan.
Jag 5 II. i5 Den io April e. ra. är för öfrigt förekommen genom Hr Gr. o.
Landtnäs afgifna förklaring och får blott tillägga, att Bevilln.Utsk. vid sista Riksdagen inkom med ett utlåtande öfver tolagen i sammanhang med tullbevillningen, utan att ens någon motion i ämnet då var väckt.
Skulle likväl R. o. Ad. vilja besluta remiss till Oecon.Utsk., skall jag ej sätta mig deremot, emedan jag är öfvertygad, att detta Utsk. då måste söka sammanträde med Bevilln.Utsk., som således i allt fall kommer att få den hufvudsakligaste befattningen med målet.
Palmstjerna och ser ingen möjlighet att handlägga denna fråga annorlunda, än i sammanhang med tulltaxan.
JVär nu saken förut varit behandlad af Bevilln.Utsk., vet jag ej, hvarföre handläggningen skall ske af 96 personer, då den kan verkställas af 48.
Jag tillstyrker alltså remiss till Bevilln.Utsk., särdeles då 34 §.
Riksd.Ordn. ger utrymme för remiss till hvilket Utsk. som helst.
I olikhet med den siste värde talaren måste jag äntlu vidhålla, att motionen ej måtte till Bevilln.
Utsk. remitteras, icke derföre som skulle jag ej dela den åsigten, att 48 personer hafva lättare att behandla frågan ängö, eller hvilket större antal som helst, men derföre, att frågan ej är ett bevillningsmål.
Jag har redan upplyst, hvad med bevillningsmål förstås, och jag har till stöd för min åsigt framställt 60 §.
Reg.F. och 3 §. af ansvarighetslagen, hvilka begge §§. jag tror vara en god grund, då deremot talarne af den motsatta meningen haft ingen grund att åberopa.
Väl har Hr Gr. o. Landtm, sagt, att cn dylik fråga vid sista Riksdagen gick till Bevilln.Utsk.; men jag vet icke, hvarföre, då jag nu framställt grunder för ett annat behandlingssätt, ett förbiseende af det rätta vid sista Riksdagen nu hör föranleda till ett fortfarande dermed, och jag inser ej heller någon nödvändighet deri, att nuvar.
Bevilln.Utsk. ovilkorligen skall gå i förra Utsk:s fotspår.
Jag förnyar på dessa skäl min anhållan om remiss till Oecon.Utsk. Frih.
Då ett Oecon.Utsk. finnes nedsatt för behandlingen af frågor, tillhöriga den ceconomiska lagstiftningen, skulle jag tro det ej vara så alldeles riktigt att besvära Bevilln.Utsk. med detta mål; ty ehuru jag väl känner, att Bevilln.Utsk. äfven kan upptaga och behandla frågor, som föranleda till und. önskningar, skulle exemplet kunna leda derhän, att frågan om tolagen framdeles skulle anses sorn ett bevillningsmål.
Emedlertid och då man förr beviljat remiss till sstne Utsk. gemensamt, samt det bruk, sorn vid denna Riksdag ägt rum, att aldrig remittera någon fråga till mer än ett Utsk., foranledt dertill, att en motionär kanske ej får något svar på sin motion, hvilket just är fallet med mig i afseende på frågan om en brännvinsaccis här i Stockholm) så hemställer jag, om icke en remiss till både Den 10 April e. m. n5 Bcvilln.- och Oecon.Utsk:n. vore lämpligaste sättet att uppfylla grundlagens föreskrifter.
Den af Gr. v. Fersen åberopade 60 §. synes mig ej inverka på förevar, fråga.
Deremot har å vår sida blifvit åberopade 2:ne grunder, af hvilka jag är fullkomligt viss på den ena, och tror mig äfven kunna vara viss på den andra. 34 §.
Ordn. stadgar i 1 inom.: ”Viljall.
St. hellre, än att tillsätta flera Utsk., remittera sådana mål, som till visst Utsk. icke höra, antingen till Besv.- o. Oecon.Utsk. eller till något af de öfriga förut tillsatta Utsk., vare samma Utsk. pligtigt att med dess utlåtande, i enlighet med erhållen remiss, inkomma; och bestämme sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, men icke den hvarje särskildt Utsk. i allmänhet uppdragna befattning, huruledes ett mål, i enlighet med R.
Nu hör detta mål icke till något visst Utsk., och om således Ståndet vill remittera det till Bevilln. Utsk., är detta Utsk. oförhindradt att upptaga frågan.
På denna grund, hvilken var den ena, uppå hvilken jag stödt min mening, är jag fullkomligt viss.
Den andra grunden var åter den sakkännedom i ämnet, som borde kunna förväntas hos Bevilln.Utsk., och jag hemställer till Gr. v. Fersen sjelf, om jag häruti bedragit mig; jag är öfvertygad, att svaret skall utfalla till allas vår tillfredsställelse.
HrvonHohen hausen:
Den sednast citerade grundlags§. eller 34 §•
Riksd.Ordn. berättigar Ståndet att remittera motionen till hvilket Utsk. som helst, och på denna grund har jag ansett Bevilln.Utsk. lämpligast, enär frågan har beröring med detta Utsk:s Öfriga befattningar; men om R. o. Ad. 1111, emot det antagna bruket vid denna Riksdag, vill besluta remiss till 2:ne Utsk. gemensamt, skall jag visserligen för min del ej yrka votering, utan förena mig med Frih.
Då jag sjelf är ledamot af den afdelning af Bevilln.Utsk., som har att behandla tulltaxan, vill jag icke till besvarande upptaga Frih.
Palmstjernas till mig gjorda hemställan, huruvida någon sakkännedom hos Bevilln.- Utsk. är att förvänta.
Det står Frih. sjelf äfvensom R. o. Ad. öppet att framdeles härom fälla omdöme; men för mig vore det opassande att häröfver yttra mig vidare, än att jag ber den värde Frih. vara öfvertygad, att ingenting inom Bevilln.Utsk. skall sparas för att icke i någon mån med vett och vilja åsidosätta R.
Deremot anser jag mig böra förklara, att då 34 §•
Riksd Ordn. säger, att R.
St. kunna remittera sådana mål, som till visst Utsk. icke höra, antingen till Oecon.Utsk. eller till något af de öfriga Utsk:n; så har just detta gifvit mig anledning att begära remiss till Oecon.Utsk., som här i främsta rummet står upptaget.
Emedler - Den io April e. m. tid, då Frih.
Sprengtporten nu begärt remiss till begge de ifrågav.
Utsk:n, hemställer jag, om icke motionen äfven bör remitteras till StatsUtsk., emedan, då fråga är att återföra tolagen till hvad den rätteligen bör vara, en brist för städerna kan uppkomma, sorn, i händelse den skall ersättas genom statsmedel, ökar statsbristsumman.
Jag anhåller således, i fall Hr Gr. o. Landtm, anser motionen kunna remitteras till flera Utäk., om proposition å remiss äfven till StatsUtsk.
Uppå derom framställd proposition beslöt R. o. Ad. remiss till Bevilln. och Oucon.tltsk:n af Gr. Cronhjelms förev. motion.
Bifölls StatsUtskts d. 7 dennes på bordet lagda utlåt.
JM;o 25, angtde indragning af vexelcontrollörs-befattningarna.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs d. 7 dennes på bordet'lagda utlåt.
N:o 26, i anleda, af K. M:s Nåd.
Propos. angrde afskrifning af några Statsverkets fordringar hos hospitalsfonden och curhusen i Södermanlands- samt Götheborgs och Bohus län, blef samma utlåt., uppå begäran af Gr.
Cronhjelm, Otto Aug. samt Hr Hjärne, Harald, å nyo lagdt på bordet.
Företogs till afgörande StatsUtsk:s d. 7 dennes på bordet lagda memorial N:o 27 med förslag till sammanjemnkning 1 RiksSt:s, skiljaktiga beslut, rör:de Talmännens ersättning för egna riksdagskostnader och aflöningen till Ståndens och.
Gancelliei% i:sta punkten.
Den deruti föreslagna voteringspropositionen blef af R. o. Ad. godkänd. 2: dr a punkten.
Denna andra punkt innefattar en fAlga af icke synnerlig vigt, enär slutsumman af den aflöning sorn kommer att bestämmas för caneeUi-betjeningen, ändock beror af ett annat förslag, som framdeles af StatsUtsk. kommer att afgifvas.
För att få frågan afgjord med minsta omgång, tager jag mig derföre friheten föreslå, att R. o.
Ad., med frånträdande af dess förra beslut, förenar sig med Preste- och Borgare-St:n att fastställa antagningsdagen såsom början för cancelli-betjeningens aflöning såväl i RiksSt:n som i Utsk:n, helst detta synes innefatta den riktigaste och lämpligaste beräkningen.
R o. Ad. förenade sig, på sätt StatsUtsk. föreslagit, uti Preste- och Borgare-St:ns • beslut, att aflöningen för RiksStrs cancellier skall beräknas från och med antagningsdagen till och med den dag, då tjenstgöringen upphör. 3:dje punkten.
Om verkligen frågan om
Den 10 April e. m. u7 Ridd.-fiscalens aflöning af riksdagskostnadsmedlen är af den beskaffenhet, att den, såsom Utsk. sagt, skall förfalla derföre, att 2 Stånd stadnat emot 2, hvilket likväl torde vara mycket tvifvel underkastadt, så blifver deraf en följd, att med Ridd.-fiscalens aflöning måste förhållas som förut; och då får Ridd.-fisealen i allt fall sin aflöning af statsmedlen, såsom han förut alltid haft.
Ridd.-fiscalen har väl vid sista Riksdagen erhållit aflöning af allmänna medel, men icke vid de föregående.
Han stod då upptagen i Ridd.Ordn., men icke nu; och på denna grund har Utsk. ansett sig ej kunna föreslå annat, än att frågan borde förfalla.
Ingen motion i ämnet har blifvit väckt, ingen remiss derom har från R. och Ad. kommit Utsk. tillhanda, utan frågan väcktes inom Utsk., och från Ridd-cancelliet har icke ens något prot.- utdr. ankommit till Utsk. om Ridd.-fiscalens tjenstgöring under Riksdagen.
Det beror likväl af R. o. Ad. att ogilla Utsk:s åsigt och inbjuda de öfriga Stånden att instämma i R. o. Ad:s förra beslut.
Emedlertid skulle jag för min del tillstyrka, att frågan må förfalla, helst jag tror, att Ridd.- fiscalen ändock, såsom tillhörande Riddarhusets cancelli, får aflöning under den benämning, som kan finnas lämpligast.
Frågan må vara väckt på hvad sätt som helst, nog af, att 2 Stånd bifallit och 2 Stånd afslagit den.
Då måste först undersökas, om denna fråga är af sådan beskaffenhet, att den kan anses förfallen. 75 §.
Riksd.Ordn. lyder: ”Till grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksStls sammanstämmande beslut och Konungens sanction.
För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagna, hvarom i Reg.F:s 66, 69, 70, 71 och 72 §§. särskildt förordnadt är, gälle, jemte Konungens samtycke, 3 Stånds mening; men skulle 2 Stånd stadna emot 2, för fa lie frågan och förblifve vid det, som tillförne stadgadt varit, utan att samma fråga mål kunna vid den Riksdagen ånyo väckas eller upptagas.”
Detta måtte likväl ej kunna anses tillämpligt å frågan om Ridd.-fiscalens aflöning.
Jag tillstyrker derföre, att R. o. Ad. förblifver vid dess förra beslut och inbjuder de öfriga Stånden att deruti instämma.
Jag fruktar nästan, att jag misstagit mig, då jag hört den siste värde talaren till stöd för sin mening åberopa 75 §.
Till grundlags stiftande &c. — — För beslut i alla öfriga ärenden &c. — — — — — — gälle 3 Stånds mening; men skulle 2 Stånd stadna emot 2, för fal le frågan.
N11 är frågan om Ridd.-fiscalens aflöning ingen grundlagsfråga och inbegripes således under de öfriga ärenden, som skola förfalla, när 2 Stånd stadna n8 Den 10 April c. m. emot 2.
Jag tror till följd häraf, att Utsk. icke handlat oriktigt, då det ansett denna fråga böra förfalla.
Missförståndet emellan Frih.
Palmstjerna och mig härrör derifrån, att Frih. vid citerandet af y5 §. just öfverhoppade den raden, som bestämmer frågan.
Der står nemligen, att för beslut i alla öfriga ärender galle, jemte Konungens samtycke, 3 Stånds mening; men till dessa ärender, sorn fordra Konungens bifall, hör väl icke Ridd.-fiscalens aflöning och således icke heller till dem, som kunna förfalla.
Jag ber derföre om förlåtelse, att jag ännu tror, det StatsUtsk. här misstagit sig.
Jag instämmer desto hellre i Hr Ribens åsigt, att frågan icke bort anses förfallen, som Utsk. sjelf i den frågan, hvarom nästföregående mom. af betänk, handlar, sett saken från en annan synpunkt och, oaktadt 2 Stånd äfven der stadnat emot i, framställt jemnkningsförslag och voteringsproposition för förstärkt Utsk.; men då i denna fråga om Ridd.-fiscalens aflöning ingen voteringsproposition blifvit af Utsk. föreslagen och en sådan icke kan erhållas utan återremiss, hvilket äter skulle föranleda till en ännu större oformlighet, sedan betänk, blifvit punktvis föredraget och 2:ne punkter redan äro bifallna, så tillstyrker äfven jag bifall till denna 3:dje punkt, särdeles som Ridd.- fiscalen, efter hvad StatsUtsk:s ordförande upplyst, har sig öppet att få ersättning i annan väg.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., hemställde, om R. o. Ad. behagade låta bero vid hvad StatsUtsk. i 3:dje punkten yttrat.
Å nyo föredrogs StatsUtsk:s d. y dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 28, i anledn. af Wisingsö hemmansägares und. ansökning om nedsättning i lösen för dagsverken till Wisingsborgs Kungsgård.
Jag arnar icke fästa mig vid den af StatsUtsk. nog lågt nedsatta dagverkslösen, men får vördsamt fästa uppmärksamheten på redactionen af utlåtandet.
Den skall nödvändigt leda till stridigheter.
Om jag t. ex. skulle uppbåda arbetsfolk till Kungsgårdens skötsel eller till planteringarna, kunna bönderna svara:
Neji vi vilja hellre betala dagsverkena med penningar efter £ af markegåtigen.
Skaffar jag i följd deraf en mängd statdrängar, komma bönderna och vilja arbeta, och det kan dem efter nu varande redaction ej förnekas; ty de hafva rättighet att med arbete aftjena sina skattedagsverken, och både drängar och bönder behöfvas icke på samma gång.
Derföre får jag vördsamt föreslå, att redactionen förändras sålunda: ”Kronan äger rätt att för ekplanteringens och kungsgårdens skötsel af dessa dagsverken sig begagna in natura; och bör ekplanteringscassan derför
Den 10 April c. m. 119 erlägga den stadgade ^:delen af markegångspriset.
De dagsverken, som planteringsstyrelsen ej behöfver, få af sökanderna lösas efter -J- af markegångspriset i länet.
Jag skulle så mycket mindre tro, att Utsk:s förslag kan leda till de utaf Hr af Ström anmärkta svårigheter, som de dagsverksskyidiga på Wisingsö sjelfva i sin und. ansökan ej begärt bättre, än att få utgöra sina dagsverken in natura.
På denna grund har det hvarken kommit i fråga eller för Utsk. synts angeläget att föreslå annat, än hvad sökanderna sjelfva begärt.
Jag vill ej bestrida återremiss, ty redactionen af beslutet kan uppställas på många sätt.
Jag tror likväl, att den af Utsk. föreslagna är så pass tydlig, att ingen misstydning skäligen kan befaras.
Utsk. har nemligen sagt: att sökanderna må bibehållas vid rättigheten att utgöra dessa dagsverken in natura, samt att, då Kronan finner sig deraf ej vara i behof, utan lösen i penningar för dem skall erläggas, denna må bestämmas till ^ af hvad den årliga markegången för dränge-dagsverken i länet u tsätter, d. v. s. att om Kronan är i behof af dagsverkena, kommer ej i fråga att lösa dem med penningar; men om de ej behöfvas och lösen således skall erläggas, inträder först rättigheten att betala dem med -J af markegångspriset.
Skulle emedlertid 11. o.
Ad. icke, lika med mig, finna detta nog klart uttryckt i redactionen af Utsk:s förslag, vill jag ej bestrida återremiss; må handa äro dock de korta meningarna ofta lika klara som de vidlyftigare.
Det är vigtigt, att i alla beslut, som skola leda till författningars utfärdande, ordalagen blifva så tydliga, som behöfves för att stadgandet ej må kunna förty das.
Jag tror ej heller, att den ifrågavar. redactionen behöfver särdeles förlängas för att göras tydlig, meu finnér deremot Hr af Ströms gjorda anmärkning riktig och förenar mig således med honom i begäran om återremiss å betänkandet.
Jag delar de ledamöters åsigt, som anse redactionen i Utsk:s förslag till R.
St:s beslut i förevar, fråga icke vara nog tydlig.
Detta förslag innehåller en bestämd rättighet för hemmansägarne på Wisingsö att utgöra sina dagsverken in natura, men deremot ingen rättighet för Kronan att på lika sätt uttaga dem; och om den nedsättning i losen för dessa dagsverken till ^ af markegångspriset, som Utsk. jemväl föreslagit, skulle bifallas, vore säkert, att hemmansägarne skulle bestrida Kronan en sådan rättighet, ehuru de icke kunna neka, att den nu förefinnes, hvilket bevisas af deras egen ansökning.
För ekplanteringens verkställande å Wisingsborgs Kungsgård har 120 Dvn io April e. m.
Kronan nu mera kommit i behof af dagsverken in natura derstädes, hvilka äfven under de sednare åren, efter frivilliga öfverenskommelser emellan ekplanteringsstyrelsen och hemmansägarne, blifvit utgjorda mot betalning till de sednare efter markegångspris; och det är således angeläget att uttrycka, det ekplanteringsstyrelsen rnå äga rätt att af de hemmansägarne åliggande dagsverken få in natura uttaga deni styrelsen årligen behöfver mot betalning till Statsverket efter samma nedsatta pris, som för de dagsverken, hvilka ej in natura utgöras, varder faststäldt.
Hvad detta pris angår, kan jag ej neka, att den nedsättning deri, som Utsk. föreslagit, synes nog betydlig.
Man bör besinna, att de ifrågavar. dagsverkena äro inbegripna i hemmanens ordinarie räntor, såsom motsvarande mantalsräntan; och ehuru hemmanen på ön må vara mindre förmånliga, tror jag likväl ej, att de kunna anses så svaga, att de behöfva en så betydlig lindring i berörde ränta.
M:s Bef:hde, som närmast måste anses känna förhållandet i denna del, har ock, likasom KammarColl:m, tillstyrkt nedsättning i lösningspriset för dagsverken endast till halft markegångspris, och detta synes mig vara nog.
Jag har ingen ting annat att tillägga, än att, i händelse Utsk:s förslag bifalles, skola de dagsverksskyldiga säkert alltid begagna sig af den medgifna lösuingsrätten, hvaraf följden blefve, att då nödiga dagsverken för ekplanteringarna icke kunna erhållas annorstädes än på ön, skall Kronan antingen komma att prejas på en öfverdrifven betalning för de dagsverken, som erhållas, eller ock tvingas att sköta Kungsgården med egna drängar, som kosta mera.
Jag förnyar derföre min anhållan om den förut begärda ändringen i Utsk:s förslag, som fordrar så liten möda, men befriar från allt äfventyr för framtida stridigheter.
Jag förenar mig till alla delar med Hr Danckwardt i den mening, att den nedsättning, Utsk. föreslagit, är för hög.
Jag har af Utsk:s betänk. sett, att de auctoriteter, som blifvit hörda i ämnet, tillstyrkt losen af de ifrågav. dagsverkena mot halft markegångspris; och då jag icke funnit, att Utsk. på något sätt motiverat sin tillstyrkan af en ytterligare nedsättning , anser jag mig böra sätta större tillit till auctoriteterna, samt begär på denna grund återremiss af betänkandet.
Uppå derefter framställd proposition blef StatsUtsk:s utlåt, N:o 28 af It. o. Ad. återremitteradt.
Föredrogs ånyo och biföllos Oecon.Utskts d. 7 dennes på bordet lagda Betänkande N:o 9, i anledn. af väckt fråga om uppförande af en bro öfver Dal-elfven i trakten af Gysinge bruk; samt Ut - Den 10 April e. m. 121 Utlåtande N:o io, i anledn. af gjord motion om högre arfvode till nämndemän för deras förrättningar i tjensten.
Företogs till pröfning Oecon.Utskls d. 7 dennes på bordet lagda belänk.
Nio 1 I , i anledning af väckt fråga om upphörande af it. o. Adis rättighet att å frälse-ägor anlägga krogar.
Utsk. liar tillstyrkt, att genom it. o. Adis afsägelse samt de Öfriga RiksStIS dertill lemnade bifall och Konungens sanction sista mom. af t4 §. i R. o.
Adis privilegier må till vidare kraft och verkan upphöra.
Detta skedde redan genom eoncessionerna vid 180g års riksdag, och efter den tiden hafva frågor om krogars anläggning blifvit af embetsverken lika behandlade, ehvad R. o.
Ad. eller andra dertill sökt tillstånd.
Jag skulle således tro, att den åtgärd, Utsk. nu föreslagit, är alldeles obehöflig, och begär på denna grund återremiss af betänk., på det Utsk. i stallet må förklara, att det åsyftade ändamålet redan är vunnet, enär den ifrågavar. rättighetens upphafvande förut blifvit stadgadt genom 9 §. i Riksdagsbeslutet af d. a
Maj 1810 och faststäldt genom K. Kungör, d. 6 Apr. samina år.
Det torde vara angeläget för Ståndet att höra ordalagen i det beslut, Frih.
Cederström åberopat, på det man må kunna öfvertyga sig, att saken verkligen förhåller sig på sådant sätt, sorn Frih. uppgifvit.
Då Utsk. ansett sig böra gora framställning om särskildt upphäfvande af det ifrågavar. privilegium för R. o. Ad. att anlägga krogar, förmodar jag, att sådant icke skett utan anledning och att saken åtminstone kan vara tvist underkastad; hvadan jag tror det icke skada, om Ståndet till yttermera visso bifaller betänk.
Gr. Cronhjelm, Otto Au g. i Jag anhåller att i korthet få redogöra för de tvenne sätt, hvarpå jag ser denna fråga.
Ostridigt är den af privilegii-natur; men om den redan är afgjord och rättigheten för R. o. Ad. att anlägga krogar förut upphäfven, hvilket jag visserligen ej har skäl att betvifla, då Kammarcollegii president derom försäkrat, kan jag ej instämma med den siste talaren i den åsigt, att R. o. Ad. ändock till yttermera visso skulle afsäga sig detta privilegium ; ty om Konungens sanction derå begärdes, kunde Konungen med skäl säga, att som frågan redan är afgjord, kan H. M. dermed ej taga någon befattning.
Men örn åter frågan icke är förut afgjord, synes mig, att den icke heller nu bör afgöras, då Ståndet är så fåtaligt samladt, Pu dessa skäl anser jag det vara bäst, att frågan får hvila till en annan dag, hvarom jag alltså anhåller.
Enligt >4 $• i H. 0.
Adis privile5 H. tö 122 Den 10 April e. m. gier, som till sina hufvudsakligaste delar upphäfdes genom 1809 års concessioner och Riksdagsbeslutet den 1 Maj 181a, var rättigheten åt R. o. Ad. förbehållen att på sina sätesgårdar anlägga krogar; men sedan hvarje Svensk man blifvit berättigad att äga säteri ock frälsejord, samt frihet blifvit lemnad hvar och en att drifva hvilken borgerlig näring som helst, följer häraf klart, att krogrörelses bedrifvande, efter erhållet tillstånd i behörig ordning, är lika fri för ägare till säterier och kronoskattejord.
Att nu efteråt ens sätta i fråga, att en rättighet i detta hänseende skulle för R. o. Ad. stå öppen framför andra medborgareclasser, vore vådligt.
Jag anhåller, att den hithörande 9 §• af Riksdagsbeslutet d. a
Maj 1810 måtte uppläsas. g §. af Riksd.-besl utet d. a
Maj 1810 upplästes.
Af den nu upplästa 9 $. i 1810 års Riksdagsbeslut finner jag det vara Frih.