Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En stad har i statsanslag en inkomst af tolagen till ett belopp t. ex. af 4000 r:dr; denna summa ville icke staden genast använda, ulan hellre samla inkomster för flera är lill företagande af eli större arbete; men som anslaget ej kan med säkerhet påräknas alt utgå längre än under 3 är, eller till nästa riksdag, så vågar staden icke företaget, lors ej sälla sig i skuld t. ex. för 10 är, under hvilka anslaget skulle behöfva alt användas till amorterande af länet, hvarmed företaget skulle utföras, och det allmänna går sålunda i mistning af ett arbete, sorn kunnat vara af den största nytta, och detta, emedan man ej vet huruvida ifrågavar. anslag kommer att utgå lill lika belopp vid en efterföljande som en föregående riksdag.
Det är klart, att vid hvarje riksdag sfi da ne frågor skulle komma å bane, huruvida den ena eller andra staden behöfver sä stort anslag, som förut varit densamma meddeladt, hvilket alltid skall medföra olägenheter.
INär dertill lägges, alt vissa slädcr hafva inqvarleringstelag, utan skyldighet för närvarande att äga ständig inqvartering, så kan det och mäste lätteligen komma under Ständers pröfning, huruvida en slik inqvarleringstolag bör fortfara, dä ett motsvarande onus icke äligger staden, som förhållandet är för det närvarande bade nied Uddevalla och Strömstad; ,in. e. o. städernes innevånare sältas i oro för hvarje riksdag i hänseende lill denna angelägenhet.— Förslaget har äfven några egenheter, deni jag anhåller alt fä omnämna.
Slaten (jalmar t. ex. är föreslagen att erhålla ett anslag af 3000 r:dr, .motsvarande tolagen, och att framdeles tolagsersättningen skulle utgå med 10 proc. af deri tull för in- och utgående va - 404 Den 23 Janna ri. ror, sorn vid slädens tullkammare nppbäres.
Tulluppbörden har lill ultimo November 1844 i Calmar uppgått lill 09,741 r:dr; 10 proc. derå utgör 0,974 r:dr, som staden på 11 månader för nämnde år skulle hafva bort uppbära, men hvaraf, om denna reglering då varit gjord, densamma endast skulle hafva fått 3,000 r:dr, således nödgats vidkännas en förlust af 3,974, hvilken icke inträffat, om den gamla ordningen varit följd, och detta till förmån för någon annan stad, förmodligen Stockholm. 1 Malmö, med en tulluppbörd för samma år af 120,345 r:dr, hvarå 10 proc. utgör 12,034 r:dr, som tillkommit staden, skulle, om regleringen varit gjord, ersättningen för tolagen, enligt förslaget, ej uppgått lill mer än 3,700 r:dr, och staden således blifvit lidande på ej mindre än 8,334 r:dr, eller något mer än af hela tolagen, och hvilket deremot kommit en annan stad till godo, der 10 proc. af uppbörden icke uppgått till så högt belopp, som staden ägde alt uppbära i statsanslag.
Som händelsen är i Uddevalla, skulle tolagen icke motsvara af ansla get, och den största skillnaden är egentligen i de norra städerne, der det statsanslag, som föreslås för Hernösand och Sundsvall, icke motsvarar mera än | af de 10 proc., som af stadens bandel skulle till ultimo November 1844 för det året utgått.
Detta torde ådagalägga, alt den reglering, sorn är i fråga och som är uppgjord efter förhållandet 1842, såsom det i den K. propos. säges, alldeles icke passat in för år 1844, och troligen skall, om förslaget bringas till verkställighet, för hvarje år sådana betydliga ojeuinheter förekomma, hvaröfver naturligtvis en ganska högljudd klagan ifrån alla orter skall förspörjas.
De släder, som före 1844 pä detta sätt skulle hafva blifvit lidande, äro: Calmar, Uddevalla, Hernösand, Sundsvall, Norrköping, Malmö, Helsingborg, Ystad, Piteå, Luleå, Umeå. R. o. Ad. torde måhända förundra sig öfver den ordning, hvaruti jag uppräknat städernas namn, såsom något besynnerlig, men del härleder sig ifrån Konungens propos., deri de finnas uppräknade efter en grund, som jag ej kunnat utröna.
Emedlertid har Ulsk., pä dessa och flera andra skäl, hvilka det torde vara öfverflödigt att anföra, stannat i det tillstyrkande, som nu är föremål för R. o. Ad:s pröfning; hvarjemte jag får förklara min limka vara den, alt dä ett
Stånd, med särdeles ömtålighet oin sina privilegier, ansett alt denna fråga skulle i desamma mycket ingripa, de öfrige Stånden gjorde bäst, enär Rikets allmänna viii sådant icke kräfver, att ej bidraga till ett beslut, som skulle medföra mycken obela t en lie t, oell hvilket, långt ifrån alt vara nyttigt, skulle än mera öka de olägenheter, hvaraf vi nog ändå hafva känning.
Olägenheterna af det sätt, hvarpå tolagen för närvarande utgår, trodde jag vara så stora oell allmänt kända, att de näppeligen kunde bestridas af någon.
De hafva sin bästa bevisning i de factiska uppgifter, som den K. propos. innehåller.
Det är för hvar man kändt, hvilken o - Den 23 Januari.
405 fantlig olikhet, som existerar mellan tolagen i den ena staden mot i den andra, och det tyckes mig då lätt att inse, till hvilka olägenheter ett sådant förhållande måste leda.
Städer finnas, der tolagsafgiften är | proc. af tullvärdet, men i andra åter 7 proc., och deraf torde det vara påtagligt, hvilken stor vinst det är för importeurer att få förtulla sina varor der denna afgift är lag.
Detta äter kan lätt leda lill underslef vid förtullningen; jag säger icke directe genom någon bedräglighet från 1 jenstemännens sida, utan endast genom sakens egna förhållande.
T. ex. då saker förtullas efter värde, sä är det stadgadt såsom ett correctiv mot oriktiga uppgifter, att detta värde anslås, och varan kan då med en viss förhöjning inköpas af andra, i fall det är för lågt uppgifvet.
Della blir emedlertid fullkomligen kraftlöst i en liten stad, der ingen concurrence finnes, alldenstund medlen genast skola erläggas.
Jag nämner detta som ett exempel, huru olämpligt det är att genom sådana bestämmelser leda importen på onaturliga vägar.
Mångfaldiga andra olägenheter kunna dessutom uppräknas, såsom att en ordentlig reglering af tolags-afgifterna är omöjlig att i ett sammanhang verkställa, så länge det närvarande förhållandet existerar; alt den dubbla, besvärliga uppbörden, särskildt för lullumgälder, och särskildt för tolagen är särdeles hinderlig för de trafikerande, o. s. v.; m. e. o. olägenheterna af det närvarande synas vara temligen klara och vinsten af den föreslagna förändringen för det allmänna uppenbar.
Den siste värde talaren har häremot ställt olägenheterna, som skulle uppstå för städerna, om det nuvarande förhållandet rubbades.
Jag skulle dock tro, att dessa olägenheter, äfven om de existerade, borde träda i bakgrunden för del allmänna bästas högre fordringar.
Men hvaruti beslå dä dessa olägenheter?
jo, efter hans framställning, så vidt jag förmält sammanföra densamma, i 3:ne: den ena att städerne icke vidare skulle äga någon bestämd garanti att erhålla sin tolag.
Mot denna betänklighet synes mig, att man lätt kunde skydda sig genom något bestämdt stadgande i det afseende!, som tillförsäkrade, att denna afgift alltid skulle utgå frän tullintraderna, och då förfaller den invändningen.
Dernäst anfördes en hop mindre svårigheter vid verkställigheten, som jag icke är i tillfälle alt kunna bedomina och conlrollera fiir ögonblicket; men om de existera, hvarföre har icke StatsUtsk. då anmärkt dem och sökt att derefter rätta förslaget? m. e. o. ulredt ämnet så, att om propos. icke i dess nuvarande skick kunde omedelbarligen bifallas, man genom förändring deri kunde komma till det stora ändamålet.
Den Salje af de anförda olägenheterna var, att städerna genom den föreslagna ändringen skulle förlora ett bestående privilegium.
Jagdelar ej denna åsigt af frågans natur, men i allt fall hade det då varit Utsk:s skyldighet att utreda detta förhållande och icke skjuta alltsammans helt enkelt å sido utan pröfning, så som nu skett.
En annan behandling hade enligt min tanka K.
M:s fram - 406
Deh 23 Januari. ställning visserligen ägt arispräk att fordra, än ett sådant summariskt, nästan omotiverådt afslag, helst den af Ständerna sjelfva blifvit begärd, och jag tror derföre, att om man icke kan bifalla KonungcHs nåd. propos. oförändrad, sådan den nu är, sfi bör förhållahdét åtminstone bättre utredas, och för detta ändamål förenar jag itiig med dem, som yrkat återremiss på detta StatsUlsk:s utlåt.
Hr Fåhrtens, Olof Immanuel:
Jag sluter mig till dem af föreg:de talare, som funnit sig otillfredsställde med SlatsTJtsk:s förevarande utlåt.
Redan den omständigheten, alt Ständerne vid en föregående riksdag hos Konungen begärt ett förslag till reglerande af tolagen, berättigar till förundran deröfver, att, sedan Konungen afgifvit ett sådant förslag i den riktning, som Sländerne önskat, delta förslag mött ett ovillkorligt ogillande.
Utsk. har anlydt och dess Ordförande har äfven här närmare utvecklat den hsiglen, att dä ett af RiksSt:n med särdeles ömtålighet betraktat frågan, och dä af bifall lill den K. propos. mycken obelåtenhet hos detta Ständ skulle uppkomma, det ock vore del rättaste att icke lemna en bifallande åtgärd ål förslaget.
I det fallet skulle det synas mig, alt Sländerne icke eiler vid 1834 och 1835 års riksdag bort lill Konungen afgifva ett sådant förslag, emedan samma RiksSt., sorn nu yttrat sin obelåtenhet, vid hvarje riksdag, dä denna fråga förekommit, ådagalagt samma tänkesätt.
Hvad angår fördelarne af regleringen, så äro de i den K. propos. så fullständigt utredde, att det synes mig icke erforderligt alt nu närmare ingå i utveckling deraf.
Jag inskränker mig derför till att med några ord yttra mig i anleda, af ett par omständigheter, som en af de föregtde talarne i ämnet framställt.
Palmstjerna har trott, att det skulle föranleda en särdeles olägenhet för städerne, om en så beskaffad allmänt lika reglering skulle komma till ständ i alla stapelstäder, hvarom nu är fråga., derigenom att de då icke kunde begagna tolagsmedlcn sorn hypothek för upplagande lån, till verkställande af vissa allmänna arbelsföretag.
För min del tror jag, att tolagsmedien skulle innefatta en större säkerhet efter en sådan reglering än förutj ty efter regleringen vore de åtminstone för vissa är utgående till en bestämd summa.
Hittills har Konungen varit fullkomligen oförhindrad alt nedsätta tolagsafgiflerne.
Sådant har också skett i flere fall, t. ex. sednast pä jern, hvilken afgift i Stockholm och Götheborg utgjort en högst betydlig årlig inkomst.
Deraf torde tillfyllest ådagaläggas, att säkerheten af tolagsmedlens användande som hypothek varit mindre tillförne, jemte det alt påslåendet derom alt förändringen auginge en privilegiifråga genom del anförda förhållandet synes vara vedcrlagdl.
Man har sagt, att ändamålet med tolagsmedien skulle vara, utom uppbyggandet af quaier och bryggor, äfven betäckandet af muddrings- och inqvarteringskoslnader m. in.
Ursprungligen hafva tolagsmedien icke afsetls för andra kostnader än endast sådaue, som varit omedelbart
407 härflytande från anstalter i och för handelns beqvämlighet, d. v. s. bryggor, packhus, vågar m. m.
På vissa ställen hafva sedermera speciel!, och till en del temporärt, andelar af dessa medel blifvit beviljade för vissa andra ändamål, såsom inqvarteriugar etc., men detta innefattar likväl icke någpn hjeltä md rättighet all fortfarande bibehålla en sådan inkomst för dylika ändamål, ty det är helt och hållet beroende af Konungen, att derom eller omständigheterna förfoga.
Jag får således för min del, lika med de 2:ne förste lalarne och Hr Gripenstedt, begära, att betänk, må återremitteras till SialsUtsk., på det att målet måtte tagas i närmare öfvervägande och derefter ett sådant förnyadt yttrande afgilVas, hvartill jag anser den K. propos. föranleda.
Då SlatsLTtsk:s Ordförande vid uppläsandet af de släders antal, som skulle komma alt förlora på den föreslagna regleringen af tolagen, deribland äfven nämnt Calmar, och jag just är närmast boende den stad, som kanske mest komme alt förlora de 5 första åren pä denna reglering, .så kau det måhända synas underligt, att jag icke ål mijer mig med utslaget, Men ehuru det är sant, att Calmar skall förlora omkring 3,900 r;dr de första 5 åren, har jag funnit i den K. propos. afsigten tydligen vara, alt hvarken denna eller någon annan stad skall efter dessa 5 årens förlopp gä miste om den andel af tolagen, som till följd af dess handel och rörelse rätteligen bör tillkomma den, utan att meningen är att, efter denna tids förlopp, göra om tolagsregleringen, med afseende på de inkomster, soia i hvarje stad hafva influtit.
Men i allt fall, om än en eller annan stad skulle under loppet af några år möjligen göra förlust, anser jag denna omständighet vara underordnad den ganska vigtiga oformligheten i delta besknllningsärende, nemi. all detta är det enda ärende af denna natur, hvilket alltsedan 1809 blifvit behandladt sorn ett ekoiropiiskt lagstiftningsärende, och jag kan ej annat än vördsamt erkänna det liberala i Regeringens åtgärd, att till Ständerue framlemna en propos., sorn går ut på att afhända den cn rättighet, sorn Regeringen hittills utöfvat, just derföre att Ständerna icke satt sig deremot.
Med andan af våra grundlagar kan det icke vara förenligt, .att ett beskallpingsärende blifvit behandladt sorn ett ekonomiskt mål, eller eli mål, sorn tillhörde den ekonomiska lagstiftningen.
BorgareSt,, säger man, har det egentliga intresset i frågan.
Det är väl sant, att så kan synas i första ögonblicket, emedan städernes borgerskap gå i förskott för tolagsmedlen; men det är ej borgerskapet, som ensamt drager denna utgift, utan landels innevånare, hvilka den drabbar högst ojemut, dä den ena staden har | proc., den andra ända till 7 proc utaf tullvärdet på varan.
Hvilken betydlig afbränning på betalningen skall icke då tolagen göra för en säljare af exportvaror, och dertill hvilken betydlig tillökning i priset å importvaror får icke consu - Den 23 Januari. menlen vidkännas.
Det blifver således, som sagdt är, icke" borgaren, eller den handlaude ensamt, som_ får vidkännas denna utgift, utan Sveriges innevånare i allmänhet, ojemnt i den mån tolagen är olika i olika städer.
Jag vidblifver mill yrkande pä återremiss.
Om denna fråga ensamt rörde BorgareSt., så skulle jag mahanda icke sluta mig till dem, som yrkat återremiss; men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att denna fråga äfven angår Sveriges innevånare i allmänhet.
Exempelvis kan anföras, huru förhållandet är i Götheborg.
Vid 1834 års riksdag uppgafs, att i nämnde stad inqvarteringskostnaden uppgick lill 24,000 r:dr, fattigvården 7,000, fattighusen 5,000, barnhuset 2,000, eller tillika med några mindre poster härjemte tillsammans 48,000 r:dr.
Tolagen utgjorde 84,263 r:dr, hvaraf hälften ungefär användes till främmande ändamål.
Det kan således icke vara billigt, att t. ex. Wermlandsbruken, som afsätta sitt jern pä Götheborg, skola betala tolagsafgifter till underhåll af fattigvården derstädes.
Af denna jemte flere andra här förut uppgifna anlediur, tror jag det vara fullt upplyst, alt StatsUtsk. hort inkomma med en mera bestämd uppgift om de förhållanden, som röra tolagen.
— Man har talat om uppkomna ojemnheter, i hänseende till tolagsafgiflernes utgörande på olika orter.
Denna omständighet gör, att ganska stora svårigheter uppstå vid uppgörande af tulltaxan, och äfven deraf linner man, all en förändring i tolagen är af behofvet påkallad.
Vidare kommer härtill, att, vid uppbörden af denna afgift, stora kostnader uppkomma, i hänseende till dubbla räkenskapers förande, och jag är öfvertvgad, att om Konungens propos. antages, skall ett betydligt belopp i administrationskostnader inbesparas.
Det ändamål, som med denna förändring af tolagen skulle vinnas, vore, efter hvad som angifvits, de trafikerandes beqvämlighet och landets fördel i allmänhet.
Hvad beqvämligheten angår, sä skulle den i någon mån vinnas, men denna vinst hr ganska ringa, enär hvarken någon tidsutdrägt eller särskild kostnad uppstår, derigenom att tolagen erlägges särskildt, hvaremot obeqvämlighet och opåräknade eller hittills ovanliga kostnader pä vissa orter skulle uppkomma, der tolagen pä vissa artiklar, som inkomma eller utföras, blefve större hädanefter än hittills.
De varor, som hittills åtnjutit lindring i tolag, emot andra, skulle hädanefter icke mera tillgodonjuta densamma.
Delta förhållande är icke vid bestämmandet af tulltariifen iakttaget, och således skulle, i afseende på dessa varor, i sjelfva verket ett annat förhållande uppkomma än del. som varit afsedt.
Förhållandet med varors in- och utförsel är icke detsamma i alla rikets stapelstäder.
Tolagsafgifterne äro lämpade efter olika förhållanden pä olika stäl - Den 23 Januari. 409 ställen, orter trafikens beskaffenhet, den större eller mindre vinst, sorn på införseln eller utförseln af vamme förmodas kunna uppkomma, den större eller mindre afgift, som trafiken anses tåla — allt delta, som hittills ordnat sig och hvaraf bildats vissa förhållanden, som i långliga tider fortfarit, skulle nu komma att undergå förändring, ulan att någon belåtenhet deraf skulle blifva följden.
Hvad Statens allmänna fördel beträffar, så kan jag ej inse, hvaruti den skulle komma till bestå,'alldenstund man ej har för afsigt all minska hela beloppet af dessa algiftcr, ulan blott all bestämma deras utgående pä ett annat sätt.
Summan öfver hela Riket blefve lika med hvad den hittills varit; åtminstone är saken sä framställd i den K. propos.; och hvilken vore viii då vinsten för del allmänna?
Handeln blefve betungad med samma afgift öfver liela riket generell, men på det sätt, alt den föll med mera tyngd pä ställen, sorn tålde mindre och med mindre tyngd på deni, som tålde mera.
Della vore vinsten, och den räknar jag lill olägenheter.
Man har sagt det vara eli besynnerligt förhållande, alt på ett ställe tolagen utgår med | proc. och på ett annat med 7 proc. af den förtullade varans värde.
Della är visserligen ett ganska skiljaktigt förhållande; meri pä ena stället tål trafiken en sådan afgift, på det andra icke.
Om missbruk uppkomma, så är del icke af den omständighet alt tolagen är olika, utan deraf alt förluilningen icke sker riktigt.
Delta är för öfrigt en annan fråga, som icke har något samband med den, sorn un är under öfverläggning, hvilket jag skulle tro den värde talaren, sorn nyttjat della skäl, sjelf inser.
Hvad privilegiifrågan angår, tager jag mig friheten anhålla om benägen uppmärksamhet derpå, alt i vissa städers privilegier är redan på 1400-, 1500-, och lfiOO-lalen rättighet medgifven alt uppbära afgifter af inkommande varor under namn af tolag, hvilket är eli platt-tyskt ord, hvarom Frih.
Boye vid ett föregående tillfälle klarligen underrättat oss.
Så gamla rättigheter sorn 300- och 400-åriga skulle jag tro ej kunna annorlunda benämnas än såsom privilegier, dä de äro i städerues urkunder sorn sädane förvarade.
Om dessa rättigheter ej sträcka sig till fulla beloppet, hvarefter tolagen nu utgår, det är mycket möjligt, men all en betydlig del af de äldre städernes tolag blifvit dem för långliga lider tillhaka tillagd, derom är jag öfverlygad.
Konungen kan visserligen nedsätta tolagen från dess nuvarande belopp, men städerne hafva den förtröstan lill Konungen, att Han icke är lika så hårdhändt som Ständerne, när det är fråga om statsanslags beviljande.
Ansvarigheten ser också annorlunda ut för Konungens rådgifvare i sådant fall, än den skulle göra för R.
St. i allmänhet, och således tror jag, att städer ue med skäl kunna förmoda sig med mera visshet kunna påräkna inkomsten af tolagen under den nuvarande formen, än de skulle hafva det under den form, sorn nu är i fråga all bestämmas.
Den större säkerhet, som jag ansett, alt städerne skulle hafva för sina inkomster, då de utgå under namnet tolag, mot 6 H. 52 I 410 Den 23 Januari. den, som de skulle äga om de utgå såsom statsanslag, har här blifvit bestridd; men jag måste bekänna, att jag icke funnit några så beskaffade skäl anförde, som kunnat förändra min öfvertygelse i detta fall, enär verkliga statsanslags beskaffenhet och belopp bero af Sländernc, men tolagen på städernes rörelse hufvudsakligen; och om en stad hyser det förtroende för sin egen ställning, för sin handelsrörelse, för sin förmåga att den upprätthålla och för sina innevånares drift och handelsesprit, att den hoppas eli oförminskadi fortfarande deraf, så tror jag att öfvertygelsen derom och medvetandet all äga en viss handelsstyrka lemuar en större säkerhet att alltid kunna påräkna inkomsten af tolag, än ett statsanslag någonsin kan gifva.
Jag tillstyrker bifall lill StatsUlskis utlåt.
Gr. Posse, Elik Arfvidsson:
Jag har begärt ordet, för att, under åberopande af en del utaf de skäl, som Frih.
Palmstjerna anfört, begära återremiss.
Frih. har talat om den osäkerhet, som skulle blifva en följd för städerne, derest viss summa bestämdes i st. f. tolagen.
Jas tror osäkerheten vara O O vida större dä inkomsten är beroende på handelsconjuncluren; i den händelse städerne hade sig anslagen en viss summa, då först kunde de göra sina beräkningar.
Frih. har vidare framställt den frågan, hvad nytta en sådan reglering skulle medföra.
Jag tror, att nyttan är ganska väsendtlig, då, som det blifvit anfördi, procenten af tolagen är så betydligt olika i vissa städer.
Jag tror icke ali exempel saknas, alt fartyg inlöpa i hamnar, der tolagen är ringa, förtulla derstädes medförande varor och afsegla sedermera till städer med större tolag, för alt der aflasta.
Hvad privilegiifrågan angår, som här blifvit omtalad, tror jag det vara en högst nödvändig sak, att Utsk. utreder hvilken del af tolagen, som kan anses vara ett privilegium, och hvilken del, som är tillkommen sedan privilegiers meddelande upphörde.
Frih. liar äfven talat om statsanslag.
Jag kan ej finna, alt den för tolagen föreslagna ersättningen kan kallas ett egentligt statsanslag; den borde mera benämnas ett contract eller öfverenskommelse.
Det lärer väl i alla fall komma att bero af Ständernes medverkan för alt bestämma beloppet, och i sådant fall torde icke (legeringen bli underkastad något ansvar.
På dessa skäl, hvaraf en del bör af SlalsUtsk. bättre utredas, får jag förena mig med dem, som begärt återremiss.
Då härefter Gr. von Platen, Baltzar, erhöll ordet och begärde upplysning, huruvida underrättelse om målets pröfning i de öfriga HiksStånd:n hade lill U. o. Adin inkommit, tillkännagaf undert. t. f.
Ridd.secret., alt prot.uldr. i ämnet ankommit endast från Högv. Prest.St., som bifallit Utsk:s utlåt.
Det lider intet tvifvel, att, sedan SlatsUtsk:s ordförande yttrat sig, detta mål blifvit betydligt mera utredt än det är i sin skepnad af det tryckta betänk,; men jag tror det vara ovillkorligen nödvändigt för Sländernc alt hålla sig till det tryckta betänk, och således granska de skäl, som i Den 23 Jann a r i.
411 detsamma kunna vara antonia tor eller emot de satser, sorn Utsk. framställt.
Jaj? nödgas således förena mig med dem som anse, alt målet blifvit alldeles tor litel ntredt oell ali den hufvudsakI i •»aste viglen blifvit fästad på del bedömmande, som frågan rönt bos ett RiksSt.
Det torde vara nog att jag uppläser ett pär af de första raderna pag. 11 af Ulsk:s betänk., sä lydande: ”Vid pröfningen af denna fråga har Ulsk. lill en början funnit sig icke kunna undgå ali fästa en särdeles uppmärksamhet vid den obenägenhet, hvarmed förslaget om lolagens uppbärande tillsammans med lullmedlen blifvit bemött inom BorgareSt., hvars intressen saken obestridligen närmast rörer”.
Detta är således det första och ett särdeles skäl, som SlatsUtsk. framställt; jag mcdgifver visserligen, alt det kan vara ett särdeles skäl, men jag tror dock icke, alt det är sä särdeles att det bade bort ligga till grund för det beslut, hvaruti SlatsUtsk. stannat.
Ulsk. anser som eli axiom, att frågan närmast rörer BorgareSt.
Det är visserligen sant, ali dessa penningar, som utgifvas af en lill en annan, rörer mycket nära den, som får penningarne, men ingen lärer neka, att det ju rörer äfven den som måste utgifva dem.
Således om det rörer BorgareSt. eller rättare de personer, som bo i städerne, de handlande der, så mätte det dock i större män röra dem, som köpa varor ifrån städerna, då det säkerligen blifva de, som nödgas erlägga den högre tull, som pä vissa ställen måste betalas.
Man säger i detta betänk., att frågan möll mycket motstånd inom eli Stånd.
Jag lemnar derhän hvad värde ett sådant skäl kan äga, då man betänker, äfven om jag blott håller mig till den enklaste arilhmetiska beräkning, att nu har BorgareSt. best ridt hvad tvenne riksdagars BorgareSt. icke hestrid!, och att den und. anhållan om denna sak först utgick ifrån Sländerne.