Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De skäl, som blifvit anförda på motsatta sidan hafva af föreg:de talare blifvit tillräckligt vederlagda och jag slutar derföre med den önskan att R. o. Ad. måtte bifalla det ifrågavar. betänk., eller åtminstone medgifva den återremiss, som af flere talare blifvit yrkad.
Det är en regel, som mig synes här böra gälla och som uttalas i de orden, att den lag, som är god nog för en, är god nog för alla, och jag hoppas att denna regel, som har så mycket skäl för sig, äfven måtte blifva gällande i detta fall.
Jag skall blott säga få ord, sedan ämnet nu är så uttömdt ifrån alla sidor.
I hufvudsaken instämmer jag med Hr Carleson.
Jag anser den ifrågavar. rättigheten sammanhänga med representationsrätten.
Hon är hufvudsak och forum är bisak.
Så länge hufvudsaken qvarstår så bör bisaken äfven qvarblifva.
Men här äro 2 anmärkmr att göra, hvilka ingen anfört och dem jag vill Ståndet underställa.
Den ena är den omständigheten, att en Adelsmans stöld har här blifvit uptagen vid Rådstufvu-rätt.
Detta är icke att anföra såsom ett skäl för borttagande af R. o. Adis forum privilegiatnm hos Hofrätten, utan det borde snarare anmärkas såsom embetsfel af vederbör.
, hvilket kan åtalas vid behörig domstol af Hof-rättens advokatfiskal eller Just.-kanslern eller, om dessa båda tiga, af Just.-ombudsm.
Ett rättegångsfel är hvarken domskäl eller lagstiftningsskäl.
Om emedlertid denna föreslagrta ändring skulle göras, så har LagUfsk. i sin förevar, hemställan begått, om det må tillåtas mig så säga, samma oförsigtighet, som vid sista riksdag i fråga om Lagmans-rältcrnas uphäfvande.
Då föreslog Utsk. de gamle domstolarnes borttagande, utan att tänka på anslag eller att sammanträda med StatsUtsk. för anslags erhållande ät Regeringen, till de bortgående domstolarnes ersättande med nya divisioner i de gamla Hof-rätterna eller med nya Hof-rätter.
Om nu t. ex. vid närvar.
14* i 212 Den 5 Mars e. m. fall Hof-rätterna skulle ii[>höra att vara serskildta domstolar i vissa mål, som röra R. o. Ad., så skulle i förmyndare frågor och i konkursmål de inkomster, som Hof-rätternes tjenstemän hafva haft, genom kansliafgift, genom lösen för kallelser, och domar i konkurser, för förmyndarebevis m. m., som möjligen äger rum, försvinna.
Månne tjenstemän, som sålunda miste sina inkomster, icke borde få ersättning för denna förlust?
Hvarifrån skulle medel dertill tagas, när man icke förut varit betänkt derpå?
Samma olägenhet, eller samma svårighet, som nu har drabbat Regeringen genom Lagmansrälternas borttagande, skulle då drabba henne i anseende till minskning af Hof-rättsbetjeningens inkomster.
Man har satt i fråga att återremittera betänk.
Om det förhåller sig så, som jag tror, nemi. att denna fråga sammanhänger med nuvande statsskick, så är det ju utan ändamål alt återremittera betänk.?
Om än R. o. Ad. afsade sig denna rätt vid innevar. riksdag, så kunde förändringen likväl icke gå i fullbordan förr än vid ett kommande riksmöte; men hvad som i denna lagskipningsfråga beslutes kan genast gå i fullbordan.
Jag tillstyrker alltså afslag å betänk.
Jag skall icke länge uptaga R. o. Ad:s tid; men ett par anmärkn:r anhåller jag att fä göra.
Det har blifvit sagdt af den talare, som yttrat sig näst före den siste att då en person, som är boende pä landet aflider, så skulle det för hans sterbhusdelegare vara serdeles olägligt alt vända sig till Hof-rätten med boupteckuing och förmyndareförordnande.
Deremot torde tillåtas mig få erinra att beqvämligheten för sterbhuset i förenämnde afseende måhända icke skulle blifva stort större att vända sig till Härads-rätt, om han varit boende i en aflägsen landsort, der ett enda Ting årligen hålles och således många månader, kanske ett år kan åtgå innan saken blir pröfvad och handlagd, hvaremot
Hof-rätten ständigt finnes och saken der kan blifva så fort expedierad som postgången medgifver; jag skulle tro att, långt ifrån att vara en olägenhet, sä ligger häruti en fördel.
Saken skulle dessutom för detta Stånd hafva en ekonomisk sida.
Genom boupteckningcns inlemnande lill Hof-rätten blir sterbhuset belastadt med vida mindre afgifter, än som erläggas vid Häradsoch Rådstufvu-rätler.
Det skulle blifva en skatt, som man då finge erlägga till dessa domare, hvarifrån man 1111 är befriad.
Man har ansett att detta förslag skulle leda lill en likhet inför lagen, såsom man säger.
Jag tror att man, för att begagna della vackra ord, här har missförstått hvad som menas med likhet inför lagen.
En sådan likhet måtte väl ega runi, då man dömes efter samma lag.
Jag skulle icke tro att Hof-rätten får mäta efter olika måttstock, när den dömer en Adelsman eller någon annan.
Om det är en Härads-rätt vid Haparanda eller vid Ystad, så dömes det efter samma lag och samma rätt skipas.
Likaså om Hof-rätt eller Rådhusrätt dömer, så är det samma lag som tillämpas.
Deruti ligger icke någon skilnad.
Lagen är lika för alla.
Det är såsom jag tror, ett litet misstag, för att gifva en färg åt frågan, då man har sagt Den 5 Mars e. m.
213 att genom den här föreslagna förändringen skulle en fullkomlig likhet inför lagen upsla.
Dervid har man förbisett, att LagUtsk. i sitt förslag har ersatt en olikhet med en annan.
LagUtsk. har nemi. bibehållit ett undantagsstadgande.
Utsk. har sagt att R. o. Ad. skulle bibehållas vid rättigheten att välja boupteeknings-förrättare, äfven i stad.
För närvar, har efter alla, som dö i stad magistraten rättighet att verkställa boupteckning.
Ett undantag ifrån detta stadgande skulle efter Ulsk:s förslag komma att qvarstå.
Tron J, Mine Hrr, att det skulle väcka mindre missbelåtenhet, om hos den ena grannen magistraten tager \ proc:t arfvode, under det att den anilia grannen kunde med enskild person öfverenskomma om förrättningens verkställande emot mindre arfvode och boupteckningen sedan inlemnas till samma auktoritet.
Jag tror det icke, utan tvärtom att denna olikhet skulle falla mera i ögonen och väcka mera missbelåtenhet, då samma auktoriteter skulle hafva bestyret med deras boupteckningar, än f. n., då de äro alldeles skiijda.
Man har trott sig nu härutinnan hafva stött på en ömtålig artikel och derföre har den troligen på detta sätt blifvit af LagUtsk. behandlad.
Man har vidare här talat så myckel om alt det skulle vara en så stor olägenhet för allmänheten alt R. o. Ad. har detta enskilda forum.
Det kan endast vara i frågor, som röra konkurser.
När adelsmän för öfrigt i arfstvister disputera, så är det sins emellan.
Det rörer icke den öfriga allmänheten.
När Adelsman bevakar testamente, så är det hans ensak.
Det är icke någon annan, som derigenom kan blifva förorättad.
Det är endast i fråga om konkurser, som denna sak kan röra den stora allmänheten, och då är skilnaden den, att om en person har Hera egendomar, så skulle jag tro, att det blir aldeles icke beqvämare att gå ifrån t. ex. Hr Ryttmästar Hammarskölds egendom, Skultuna, och en annan hans egendom uppe i Torneå till Härads-rätterna.
Det kan icke vara någon fördel då egendomarne äro spridda i landet, så att deraf härflyter icke den stora vinst, som man velat påstå.
Jag fortfar att yrka afslag på betänk.
Jag har begärt ordet endast för alt tillkännagifva att, sedan flere talare begärt återremiss, så får jag deruti instämma för det ändamål, som af de talarne yrkats.
Jag skall vara helt kort.
Hr von Hartmandorff har börjat med att förklara, att han instämde med Hr Carleson; men Hr von Hartmansdorffs yttrande i fortsättningen synes icke stå i öfverensstämmelse dermed.
Hr Carleson har nemi. yttrat i sin reservation, alt minskningen i Hofrätternes göromål skulle blifva obetydlig.
Hr von Hartmansdorff, som instämt häri, har såsom skäl emot förslaget anfört, alt Hofrälternas inkomster skulle betydligen minskas derigenom att dessa mål borttogos.
Det förefaller mig som, om det förra är en sanning, det sednare icke kan vara det.
I öfrigt är det bestämdt en 214 Den 5 Mars e. m. sanning, att minskningen i inkomsterne blefve högst obetydlig, och jag är öfvertygad om, att den stora minskningen i arbetet skulle öfverstiga minskningen i inkomsterne, så alt jag tror att alla Hofrätternas tjenstemän skulle vara belåtna med att dessa mål ginge derifrån.
Hr von Hartmansdorff liar vidare sagt, att frågan om återremiss står i oskiljaktigt sammanhang med representationsrätten.
Straxt derefter säger lian att representationsrätten icke kan försvinna förr än vid nästa riksdag, men att deremot ändringen af forum kan genast verkställas.
Detta måtte väl bevisa, att dessa frågor icke stå i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, utan att de kunna behandlas hvar för sig, och Hr von Hartmansdorff har således i båda fallen vederlagt sig sjelf.
En annan talare har fästat upmärksamheten derpå, att det skulle blifva en betydligt större kostnad för R. o. Ad., om boupteckningar icke fortfarande ingifvas lill Hof-rätten, utan till andra domstolar.
Jag vill då fästa upmärksamheten derpå, att om man antager mitt förslag, att nemi. bevilja återremiss, för att uti förslaget fä den modifikation, alt boupteckningar fortfarande böra till Hof-rätterna ingifvas, så upstår derigenom icke någon förlust, emedan boupteckningärne komme att ingå till Hof-rätterne på samma sätt som förut.
Här har blifvit sagdt, ali likhet inför lagen skulle innebära att man dömdes efter samma lag.
Jag tror att jemlikheten inför la gen äfven fordrar att man skall dömas af samma domstol, eller skulle den siste värde talaren anse, att det vore likhet inför lagen, att han blefve dömd t. ex. af Krigs-rätt i civila mål?
Samma talare har äfven förklarat, att då det vore frälseman som älfver frälseman, så måste deras tvister icke röra medborgare i allmänhet.
Jag tror detta vara ett misstag; ty tvister om arf eller testamente kunna ega rum äfven emellan frälse och ofrälse, och det kan likaledes inträffa att frälseman ärfves endast af ofrälse personer.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga; men då en synpunkt af frågan icke är uptagen, sä måste jag göra det.
Häi' är sagdt att frågan icke har någon politisk betydenhet.
Jag är häruti af olika tanka, väl icke så att jag anser deri sammanhänga med vårt representationssätt, emedan jag icke kan fatta huru vår representation skall kunna rubbas äfven om R. o. Ad. biföll Utskis förslag; men ur en annan synpunkt betraktad anser jag frågan vara af stor politisk vigt.
Jag tror nemi., att om R. o. Ad. vill hvad jag tror att den både bör och kan, ledande ställa sig i spetsen för nyttiga reformer inom landet, R. o. Ari. bör borttaga allt, sorn söndrar den ifrån alla öfriga medborgare.
Det finnes icke i min tanka mer än ett privilegium, hvilket R. o. Ad. bör fasthålla, och det icke af enskild fördel, nemi. representations-rätten.
Den bör fasthällas derföre alt R. o. Ad. derigenom kan, sin pligt likmätigt, värna landet emot farliga hugskott.
Det är således en - Den 5 Mars e. m. 215 däst För allman nylla, som R. o. Ad. ovillkorligen bör stä vid den tilldess alt representationen kan pä ett för landet förmånligare sätt ordnas, och dä jag icke linner någon nytta vara med detta enskilda forum förenadt, sä anser jag det vara nyttigt att stadgandet derom borttages.
Jag skalle således vilja genast bifalla förslaget; menför att kunna åstadkomma de rättelser, som af Gr.
Sparre och Hr Cederschiöld blifvit föreslagna, sä vill jag förena mig med dem i anhållan om återremiss af betänk.
Som jag tyckt mig förmärka att de flesta af dem, som yttrat sig öfver LagUtsk:s betänk, varit af den meningen, att detsamma borde återremitteras, på det alt den rättelsen må iakttagas att åtminstone en del af del öfverklagade prerogativet får qvarstå, nemi.
Hof-rätternas skyldighet att vara Öfver-förmyndare för Adelsmän, så hemställer jag, om det är R. o. Ad. värdigt, att på det säll dagtinga i denna fråga, alt R. o. Ad. skulle afstå en del af dessa s. k. företrädes rättigheter, men behålla en annan del, eller om icke, derest de sakna tillräckligt stöd af statsförfattningen, det i sådant läll vore vida bättre att kasta alltsammans på en gång öfver bord.
Häruti •nstämde Hr Printzensköld.
Jag vill blott i afseende på Hr Carlesons yttrande anmärka, att det undantag, som Gr.
Sparre och Hr Cederschiöld föreslagit att tagas i öfvervägande af Utsk., afser endast sådane frågor, som röra R. o. Ad., såsom individer och icke röra andra personer, nemi. förmynderskap och boupteckningars ingifvande.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad samt H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, började sin framställning om de i ämnet yttrade meningar, med yttrande, att 2:ne ledamöter Ilr Granfelt och Gr.
Klingspor, yrkat ovilkorligt bifall å Utsk:s betänk., anmälde sig och yttrade Gr.
Då jag lifligt önskar att de juridiska betänkligheterna må blifva häfna, så afstår jag ifrån mitt yrkande om bifall på LagUtsk:s betänk, och förenar mig i begäran om återremiss deraf. II.
Ex. Hr Frih. o. Land tm. yttrade härefter, att såsom han redan omnämnt, Hr Granfelt och Gr.
Klingspor hade yrkat bifall å Utsk:s betänk.
Hr Granfelt hade redan förut förklarat att han frånträdde detta yrkande samt förenade sig med dem, som yrkat återremiss, och Gr.
Klingspor hade nu afgifvit samma förklaring, hvadan numera icke någon propos. om ovilkorligt bifall erfordrades, och II.
Ex. nu ansåge sig böra först hemställa om R. o. Ad. ansåge de emot LagUtsk:s betänk.
N:o 10 gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss.
Denna propos. besvarades med starka nej blandade med ja; hvarpå H. Ex. hemstälde om R. o. Ad. behagade afslå förevar, betänk.
, samt då svaren härvid utföll o med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
216 Den 5 Mari e. ta.
Härvid ropades på votering, hvarpå följande förslag till voterss-propos. uplästes och godkändes:
Den, som anser att LagUtsk:s betänk.
N:o 10, i anledn. af väckte motioner om nphörande af frälsemans serskildta forum, bör, på grund af de deremot gjorda anmärkn:r återremitteras voterar ja; den det ej vill voterar Nej; Vinner nej, varder LagUtsk:s förenämnde betänk, af K. o. Ad. afslaget.
Vid voter:s slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda:
Jag har med afsigt icke deltagit i diskussionen öfver detta betänk., derföre att jag är öfvertygad om att de skäl, som jag skulle hafva att anföra för bifall till betänk., icke hade blifvit inför pluraliteten gällande.
Jag styrkes i denna öfvertygelse desto mera, som samma skäl och måhända ännu kraftigare blifvit framställda af Ledamöter af detta hus, som i öfrigt icke tillhöra den politiska opinion, hvartill jag bekänner mig.
För mig återstår likväl alltid den rättigheten och den pligten att till R. o. A:s prot. reservera mig emot det beslut, som här blifvit fattadt, och förklara, att jag för min del har voterat för återremiss af betänk.
Anmältes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne utlåt:n och mern. nemi. från Stats-Ut sko t te t. N:o 61, ang:de Riksg:s-kont:s förvaltning under den sedan början af 1847 och 1848 års riksdag förflutna tid.
N:o 62, i anledn. af väckt motion om Magistratspersoners ersättning för eller befrielse från deltagandet i ränteri-inventeringar.
N:o 63, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de tio års förlängning af det åt nämndemannen Jonas Fredrik jonsson uplåtna arrende af Motala Kungsfiske och Mjölqvarn i Östergöthlands län; N:o 64, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ang:de anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af salpeterhjelpen inom provinserna Småland och Oland.
Banko-Utskottet: N:o 11, i anledn. af Bonden Carl Magnus Jonssons i Bistockskulla ansökning om eftergift af öfverränta för diskontlån; N:o 12, med upgift om och huruvida någon del af den sedan 1848 års början uplupna Bankovinst erfordras för Bankens konsoliderande ; N:o 13, ang:de i Banken qvarstående äldre deposita; N:o 14, i anledn. af väckt motion ang:de begagnande af ett utaf L. W. Olde upfunnet sedelpapper; Den 5 Mars e. m. N:o 15, öfver väckt motion om utsättande af belöning för prof på förbättradt sedelmynt m. m.; samt N:o 16, i anledn. af f. d. Handlanden J. N.
Petterssons ansökning om eftergift af öfverränta å 2:ne Handels-diskonllån. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 11 e. m.
Lördagen den 8 Mars 1851.
Plenum kl. J10 f. m.
Justerades 2:ne prot.utdr. för d. 5 dennes e. m, samt pleniprot. för d. 19 sistl.
Det prot. som nu justerats, innehåller bland annat R. o. Ad:s beslut, att det af frami.
Ofverste Löjtnanten Södermark påbörjade, men, till följd af hans beklagligen alltför tidiga bortgång, ofullbordade porträtt, som han hade af mig börjat, skulle till mig blifva öfverlentnadt.
Jag begagnar således äfven detta tillfälle att i R. o. Ad:s prot. få ett rum för uttrycken af min vördnadsfulla och varma tacksägelse för en välvilja, hvilken, jemte Iakttagandet af min skyldighet att bevaka grundlagarnes helgd, utgjorde det ifrigaste föremålet för mina bemödanden, under den tid jag hade den äran att inom detta Stånd föra ordet.
Då jag emottog detta vigtiga updrag, erkände jag öppet min oförmåga att på ett fullt tillfredsställande sätt fullgöra detsamma.
Ädelt, äfven i detta afseende, har R. o.
Ad. bedömt mig, icke efter måttet af mina ringa krafter, utan efter redligheten af mina afsigter.
Blott på den grund kan jag i någon mån förtjena den välvilja mig bevisats, för hvilken min tacksamhet skall blifva outplånlig, och i hvilken min lifligaste önskan är att framgent äfven få vara innesluten.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 26 sistl.
Febr. och d. 1 på bordet lagda utlåt.
N;o 51, ang:de beräkningen af Statsverkets inkomster.
Efter af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, gjord och af R. o. Ad. bifallen hemställan att detta utlåt, måtte punktvis företagas lill 218 Den 5 Mars e. m. pröfning, förekom först Utsk:s hemställan, att för den händelse ska tteför enklingsfrågan skulle af R.
St:r under innevar. riksdag bifallas samt förändringen sä tidigt sättas i verket, att dess tillämpning komma att inverka pä de ordinarie inkomsterne under något eller några af de ur, nu skeende statsreglering omfattar, 11.
St:s godkännande af den framlagda inkomst-beräkningen ej må lägga hinder i vägen för verkställigheten af de beslut, hvilka i skatteförenklingsfrugan kunna komma att fattas eller för den förändrade beräkning af inkomsternes belopp, som deraf kan blifva en följd.
Raab; Adam, Christian:
Mot det första förslaget, som i detta betänk, förekommer har en ledamot af BorgäreSt.
Hr Waern afgifvit en reservation, som jag i allmänhet biträder.
Utsk. har hemställt att det beslut, som kommer att tilläfventyrs fattas af R.
St. i afseende pä inkomstberäkningen ej må lägga hinder för skatteförenklingsfrågan och den förändrade beräkning af inkomsterne, som deraf kan blifva en följd.
Emot detta förslag har Hr Waern anfört betänkligheter, dem jag ber att fä åberopa.
Utsk. har sagt: ”att då hvarken förhöjning eller minskning uti skatternas belopp lärer afses, utan endast en förändring uti räntepersedlarnes mängd eller deras utbyte emot kontanta penningar i st. f. deras leverering in natura, så skulle denna förenkling ej kunna komma att i någon väsendtlig mån verka till rubbning af statsinkomsternas beräkning i det hela, ehuru den måhända skulle föranleda en eller annan summas öfverföring ifrån en till annan inkomsttitel”.
Reservanten påstår att Utsk:s resonnement i så måtto är oriktigt, som det förbisett den betydliga skillnad i beloppet, hvartill inkomsterna i ena eller andra fallet komma att beräknas.
Det förhåller sig nemi. så, alt de till åtskilliga verk och inrättningar samt löntägarne anslagna räntorna beräknas från riksdag till riksdag till ett visst gifvet belopp, och då detta icke har något inflytande på Statens inkomster eller utgifter, har man icke varit nogräknad att uptaga det till sitt högsta belopp, men om dessa räntor skulle indragas till statsverket, och uptagas såsom kronan behållna, så måste de, likasom alla andra kronans inkomster, beräknas efter 10 års markegång, och således till det högsta belopp, hvartill de kunna anses upgå.
Vid sådant förhållande så, om en skatteförenkling skulle ske, och beslut fattades att räntorna i allmänhet, ingingo direkte till statsverket, skulle en nu ej synlig tillgång upkomma i Staten, som kunde blifva ganska betydlig.
Ett begrepp om betydelsen af denna skillnad har reservanten gifvit då han sagt: ”En npskattning deraf erhålles af de tvenne första anmärkn:ne i afseende på verkningarne af R.
St:s antagande af de i hillänget till inkomst-betänk.
A. gjorda förslag.
Det synes af dessa anmärkna- att, enl. de af Utsk:s kamererare gjorda beräkningar, en öfverflyttning från den indelda andelen af den ordinarie räntan af 65,000 r:dr medför en förhöjning uti beloppen af den Kronan behållna andelen och Afrads-spanmålen (ill 73,657 r:dr eller en tillökning på det hela af 8,357 r:dr, d. v. s. öfver 12 proc. af det indragna beloppet”.
Om det stora Den 8 Mars f. m. 219 belopp räntor, som här är i fråga, upgående till säkert 1 million, skulle till Statsverket indragas, och skulle vidare en sådan beräkning kunna upgöras, med förhöjning af 10 å 12 proc., så gjorde detta en tillökning i inkomstsumman af minst 100,000 r:dr synbar tillgång.
Om man nu icke har gjort sig reda för om denna tillgång finnes eller icke, så blir man alltid nödsakad alt afslå en stor del af de nödiga förslag som K.
M. gjort eller ock skulle bevillmn tilläfventyrs onödigt ökas.
Ett annat skäl, och som synes förtjena fullt ut lika mycken upmärksamsamhet, är det, att nemi. åtskilliga ärenden hade bordt varit afgjorda, innan man kunde bestämma inkomst-beloppet.
Sådane äro t. ex. de i K.
M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd ochhehofpå de olika hufvudtitlarne förekommande förslag om indelta räntornas utbytande emot kontanta anslag och indragande till Statsverket; upgående dessa räntor till ett belopp af 8,463 r:dr.
Vidare ännu en K.
M:s propos. om förändrad beräkning af saltpeterhjelpen, hvarigenom en minskning i den ordinarie räntan skulle upsla af 31,779 r:dr.
Betänk. ang:de denna propos. är visserligen nu inkommet, men har icke inom Ståndet förevarit, och följaktligen är något beslut derom ännu icke fattadt.
Vidare hafva några motionärer yrkat uphörandet eller afskaffandet af hemmantalsräntan.
Jag vill hoppas och tager för afgjordt att deras afsigt icke kan vinnas, men deras förslag hade dock bordt pröfvas, innan hemmantalsräntan kunde uptagas såsom tillgång.
Slutligen har Hr Waern fästat upmärksamheten deruppå att som grundlagarne icke gifva någon anledn. eller rättighet att i dessa frågor fatta villkorliga beslut, följden måste blifva, att, om RiksStm sednare skulle, i afseende på dess betydelse eller i någon dermed sammanhängande fråga stadna i olika beslut, tvekan, om votering i förstärkt Utsk. skall ega rum eller ej, troligen upstår och, om sådan votering af tvenne
Stånd äskas och af tvenne Stånd nekas, måste föranleda den split och oenighet emellan RiksStm, som så gerna vill inrota sig.
För att förekomma detta, och för att få de andra frågorna utredda, instämmer jag med den värde reservanten i den åsigt att SlatsUtsk. bör åläggas att skyndsamt inkomma med fullständiga utlåtm öfver alla de till Utsk. remitterade frågor, hvilka åsyfta förändring uti beräkningen af Statsinkomsterna, eller deruppå kunna inverka och alt intilldess sådant skett, upskjuta hvarje fastställande af beloppen utaf de trenne titlar, i afseende på hvilka sådane förändringar väl blifvit ifrågasatte, men ännu ej af Utsk. lill sin ändamålsenlighet utredda, och i sådant afseende önskar jag återremiss af detta första förslag af betänk.
Jag kan icke instämma med Frih.
Raab i hvad först hans påstående beträffar att, om den ordinarie räntan, som är indelad, skulle kronan behållas, så skulle beloppet deraf nödvändigt komma att beräknas högre än hvad som nu sker, dä detsamma går till indelningshafvarne, och då det är för Statsregleringen likgiltigt, huruvida detsamma beräknas högre eller lägre än hvad som i räkenskaperna upföres.
Om man ser på den ordinarie ränta, som är kronan behållen, så skall man finna, att ehuruväl den vissa år har utgjort betydligt mer än hvartill den 220 Den 8 Mars f. m. varit beräknad, och f. n. är beräknad, sä är den likväl icke uti inkomstberäkningen förhöjd förr än vid denna riksdag, med 10,000 r:dr, hvilket på hela summan utgör omkring 1 £ proc.
Delta kan således gifva begrepp om huru förhållandet skulle blifva, om den ordinarie räntan vore kronan behållen, och således ingå i öfverensstämmelse med de grunder, hvarefter kronans öfrige räntor beräknas.
Jag tror att summan af skilnaden skulle blifva ganska obetydlig i det hela.