Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sålunda, sedan man först talat om stabilitet i närings-iagstiftningen, har man, för att få ännu eli ytterligare skäl att göra en förändring i prohibitiv anda, yrkat, att man i tull-lagstiftningen borde följa med sin tid.
Detta sätt alt hafva 2:ne hvarandra motsatta skäl, för att vinna 2:ne olika resultater, allt som det passar sig, det lemnäs åt hvarje ledamots eget godtfinnande att bednmma; men jag tror, alt det, lindrigast sagdt, icke är logiskt.
Såsom eli generelt skäl förförhöjning i taxan har man uppgifvit, hurusom våra tullar i allmänhet äro lägre än i andra länder och hurusom andra länders lagstiftning i delta hänseende öfvergått på cn bana, åsyftande alt göra sig allt mera oberoende af hvarandra, genom nya proh i bi t i ver eller ökade taxor.
Detta är likväl, efter hvad jag tror, att hvar och en, som närmare känner soken, kan intyga, ett fullkomligt misstag; och om man ville gä igenom de särskilda länderncs tull-lagstiftning, så skall delta aldra bäst bevisas.
I England hafva t. ex. de förändringar, som i tull-lagsliftuingen försiggått under de 5 å 6 sednare åren, nästan utan undantag skett i liberal anda; jag frågar hvarje ledamot, om delta förhållande kail jäfvas.
Raab har sagt, att den Tyska tullföreningens taxa är högre än vår.
Raab behagar genomläsa denna taxa, så skall han finna, alt, med undantag af några colonial-varor, t. ex.artiklarne cafle och socker äfvensom salt, hvilka äro belagda med hög^e tull äu hos oss, så är tullen å de fleste andra artiklar lägre än för närvarande i Sverige, ehuru det är sant, att beräkningen i allmänhet är efter vigt.
Men följden af denna beräkning 176
Den 11 Januari f. m. efler vigt är ock den, att alla finare, förädlade varor blifva i proportion belagde med mycket lägre tullafgift, än de gröfre, så att just hvad man ville bevisa, nemi. alt en högre tull vore lagd å alla egentliga lux-artiklar, det äger icke der rum.
Gå vi till Österrike, så har delta land gjort en stor relaxation i en betydlig del af sine lullafgiftcr.
Uti de Förenta Stalerne veta vi äfven, att en stor strid der försiggått just i afseende på tull-lagstiftningen, och ali det liberala partiet nyligen vunnit en afgörande seger vid valet af den nya presidenten.
Således hafva vi England, Österrike, Tyskland och Förenta Stalerne alt åberopa emot det påslående, som de värde talarne på andra sidan anfört.
Hvad Frankrike beträffar, så är det sant, ali regeringen der förgäfves försökt, alt under de 2 sednare Kamrarues sammanvaro få någon nedsättning på victualier äfvensom pä vissa andra artiklar såsom stångjern hvarå tullen blifvit oförändrad.
Dock har importen å åtskilliga andra varor, t. ex. trädvaror, blifvit lättad, så att de afvikelscr, som sket! från stabiliteten äfven i Frankrike, hafva icke skett i prohibitiv, ilian illiberal anda, åtminstone kan jag icke påminna mig något fall, som strider deremot.
Vill man nu taga i närmare betraktande frågan om importens verkan på den inhemska fabrikationen, så skall man finna såsom ett ostridig! factum, att af hvad som egentligen utgör föremål för de allmännaste och vigtigastc haudlverkerierna, blifver ganska obetydligt infördt.
Hvad som deribland egentligen hörer lill våra färdiggjorda beklädnads- och husgeråds-arliklar, tynger ganska litet på handelsvågen; likaså i afseende på de förnämsta fabrikcrne.
Vi veta, alt de förnämsta fabrikerne äro i åtnjutande af fullkomligt tull-förbud; således kan icke dervidlag frågan om högre eljer lägre skyddstull komma alls i betraktande.
Mea del finues en mängd andra fabrikationer, sorn röra egentligen s. k. galanteri-varor, och desse äro lill större delen af sådan ari, att de mera svårligen kunna, äfven genom hvad skyddstull som helst, uppkomma här i landet, emedan de utgöra en sammansättning af flere handtverkares arbeten, för hvilka arbeten erfordras så stora förlager i modeller och stämplar för ali lemna den stora sortering, som modernas omvexling kräfva, alt det blifver alldeles omöjligt, alt någonsin kunna införa en sådan fabrikation, utan alt kunna beräkna en sä stor afsättning, som verldsmarknaden erbjuder.
Då mäste den frågan uppstå: är det då alldeles oumbärligt att genom konstlade medel söka göra fabrikationen af sådane varor inhemsk, hvilkas idkare i anseende lill sjelfva modets omvexling i alla fall här uppe i norden skulle vara underkastade de svåraste conjuncturer?
Om vi då finna, alt det icke är möjligt och icke eller så önskeligt, att underkasta handeln stora inskränkningar, för att framkalla genom en konstlad lagstiftning sådane handteringar, som alltid jemförelsevis måste blifva svaga, fastän de draga bort sin del af det ingalunda öfyerllödign rörelsecapilalet; Den 11 Januari f. m. 177 <lå kan man vidare fråga: är det icke en fördel för ett land att kunna få så stort qvantum som möjligt af en utländsk vara för en viss summa penningar?
Man talar om handelsvågens lutning till underbalance; men vi veta, alt detta är någonting, som man kan säga om alla länder, ulan undanlag.
Ty det (innes icke något land, hvars innevånare icke i lika bredd med civilisationens framskridande och alstrandet af nva behof och nya varuartiklars uppkomst genom en förädlad industri, äfven söka att tillegna sig producterne af denna industri så långt deras förmåga räcker.
Uti eli land, som har slör export, och som således får in penningar för denna export, skola dessa penningar alltid användas lill förhöjning af folkets Icfnadsnjutuingar; ty den stora massan kan icke finna någon njutning uli att endast skrinlägga sine penningar; den mäste söka använda dom, och sjelfva ändamålet med all production blir sålunda för samhället i det hela, om man rätt tänker efter, alt denna, i utbyte mot öfverskotta utöfver eget behof af den producerande varan, consuraerar andra.
Derföre har äfven nyligen en af de utmärka tasle talarne i Engelska parlamentet utvecklat den lära, som, om man ser på dess mathcmatiskt bevisande egenskap, icke lärer kunna jäfvas, att det mäste vara en ren fördel för ett land ju mera utländska varor det kan importera i utbyte mot sina egna.
Men nu är det äfven klart, alt i samma mån, som man lägger'hög tull på den utländska importen, i samma mån gör man varan dyrare och minskar denna fördel samt drager den i synnerhet ifrån den dass, som har minst alt betala med, och således de minsta medlen alt beslå sig lefnadsnjutningar.
Hr Printzenskjöld har här i delta afseende, såsom jag nyligen nämnde, förespeglal oss Rysslands lycka.
Jag mcdgifvcr honom, alt folket i della land kan anses lyckligt, 0111 man nemi. såsom sådan anser arbetarens lott, att nödgas lefva egentligen af lök och svagdricka samt sleka sitt bröd eller sin sill i hampolja.
Vi vete, alt i samma mån, som den sociala friheten och civilisationen framgått i ett land, sä hafva frukterne deraf i sisla hand varit, att arbetslönerna stigit och arbetaren kommit i bättre villkor, hvarigenom han kunnat i lefnadsnjutningar något närma sig till de välmående classerna.
Sålunda se vi i både Frankrike och England arbetarens villkor, både till boning och föda, stå betydligt högre, än i det lycksaliga Ryssland.
Under eli sådan synpunkt anser jag, all man till en viss grad hvarken kan eller bör fördömma lux, och om man icke såsom gällande skäl antager sådane argumenter, som dem, om dcu resande utiändningens infall i afseende pä middagen hos en Konungens rådgifvare, så tror jag äfven, att man får skäl att icke frångå den önskan, som K.
M. yttrat i sin näd.propos. för att lägga ytterligare bördor pä consumenlerna, hvilket jag för min del icke tror vara behöfligt eller ens nyttigt för alt skydda inhemska näringarne utöfver det i allmänhet lagom och tillräckliga skydd de åtnjuta.
Jag anhåller, lika med några förcg:de talare, om bifall till K. M:s propos. 6 II. 23 178 Den 11 Januari f m.
Då frågan om behandlingen i form i så hög grad inverkar på afgörandet i sak, anser jag mig höra följa det gifna efterdömet alt först yttra mig öfver denna.
Utsk. uppställer såsom första grundsats för de af detsamma föreslagna lulfbestämmelser, att, på sätt K. M. tillstyrkt, vidblifva grunderna för nu gällande tulltaxa (hvars speciella bestämmelser måste anses inbegripa de förändringar i 1841 års taxa K. M. vidtagit).
Denna grundsats riktighet i allmänhet erkänner jag också.
En bland de större bristerne i vår närvarande grundlag är den osäkerhet för alla industriella beräkningar, hvilken uppkommer af lagbudet, alt tullbevillningen vid hvarje riksdag ovillkorligen skall å nyo bestämmas, och sålunda kan underkasta hvarje artikel i taxan från agat till ättika de mest inflytelserika förändrade tullbestämmelser, utan behof af annan öfvervigt i omdömet om ändamålsenlighet, än att detta omdöme delas af eu enda utaf de 4 RiksSl:n, understödda af en rösts pluralitet i förstärkta StatsUlsk.
Utsk. bar från föregående allmänna grundsats föreslagit undantag i nedanstående 4 fall: l:o För att, med hänseende till landets Jinanciella betryck, afse behofvet att inskränka en allmänt öfveridagad, högt uppdrifven import af nfverf lödsvaror.
Mea bar verkligen en sådan import ägt rum och föranledt landets financiella betryck?
Hr Fåhraeus har redan med officiella siffror ådagalagt, att de ökade qvantileter, som införts af de betydligaste varuarliklaruc, icke antyda, att Sverige för dessa ökade qvantileter betalt mera penningar, ulan att förhöjningen till fullo betäckts af den stora nedsättning i inköpspriset, hvilken under tiden ägt rum, äfvensom ali den minskning, vår jernexport till belopp och värde under åren 1842 och 1843 undergått, fullt motsvarade dessa arens silfveru!försel.
Den högst betydliga nedsältningen i vår under de nästföregående åren så lönande frakt förtjenst kan anses betäckt genom den tillökning i värde vår utförsel 1842 och 1843 erhållit på vissa artiklar, hufvudsakligen trädvaror och raffineradt socker.
Jag medgifver likväl, att åren 1842 och 1843 betydligare belopp caffe och socker införts, än landels behof erfordrat, och sorn således, under de i öfrigt ogyunande bandelsförhållanderne, ökat utförseln af silfver och guld.
Men orsaken till denna öfverimport igenfinnes icke i lull-lagsliflningen, utan i andra förhållanden.
Det stora fall socker- och särdeles caffeprisen undergingo näst före 1842 års införskrifning, verkade, alt under det de vanliga importörerne, enligt deras vanliga beräkningar, gjorde sina införskrifuingar, delaljörerne, lockade af det lågä priset och lill dels af utländska kringresande expediter, på egen hand också gjorde directa införskrifningar, och hvad socker beträffade, så uppmuntrade den fördelaktiga afsättningen 1842 på Finland till ökade speculationer, hvilka dock icke följande året lära lemnat lika gynnande resultater.
Hr Fåhraeus har äfvenledes visat, att under sistförflutna år jemvigten emellan Rikets ut- och införsel
Den 11 Januari f. m. 179 icke endast blifvit återställd, utan att äfven silfver kunnat till Banken ingå, hvilket sistnämnda förhållande dock torde lill en stor del böra tillskrifvas af Banco-styrelsen vidtagna omedelbara, ehuru starkt klandrade åtgärder.
Dessa obestridliga data visa tillräckligt orsaken, hvarföre metallisk valuta från Banken utgått, ulan att man behöfver genom konstlade slutledningar söka den, än i formen för Bankens lånerörelse, än i tull-lagstiftningen.
Det ligger i handels- och närings-förhållandenas natur, att stundom kriser skola inträffa, som i mer eller mindre betydlig mån rubba den vanliga jemviglen emellan in- och utförsel, och då bristen måste salderas, antingen med klingande valuta, när landets lagar och ordnade myntväsende tillåta della, eller ock på det vida dyrare sättet genom utländsk räntebärande skuld, enskild eller Statens.
Under de 25 år, som förflutit sedan Hr Peels bill ålade Engelska Banken att ånyo vid anfordran inlösa sina sedlar med guld (Englauds realisation), har mångfaldiga gånger denua Banks metalliska cassa inom kortare lid nedgått t. ex. från 13 till 4 (och t. o. m. till lj), 16 till 4 millioner o. s. v., utan att detta verkat rubbning i dess förmåga att uppfylla sina förbindelser.
En värd talare, som anfört en utländnings yttrande om våra luxuriösa middagsmåltider, har tillagt, att nöden vore den bäste lärmästaren.
Jag erkänner visserligen, alt ett bland de hufvudsakligaste hindren för framstegen i vår manufaclurindustri och vår handel, är den Svenska benägenheten att vilja njuta, innan man förvärfva!, och att anticipera på framtida förtjenst.
Ingen, som haft tillfälle jemföra förhållandena utrikes och hos oss, kan neka denna svåra ovana.
Men månne den afhjelpes på det sätt, den värde talaren föreslagit?
Det är visserligen sant, att om den diet- eller svältkur, han vid ett annat tillfälle tillstyrkt för vår penningerörelse^ skulle göras gällande, en nöd skulle inträda, som för måuga skulle försvåra äfven de tarfliga middagsmälliderne; men om, pä sätten annan talare vid ett föregående tillfälle yrkat, dietkuren komme att sträckas ända derhän, att alla skuldsattas egendomar öfvergingo i vära få eapilalislers händer, månne desse, som sålunda skulle troligen för mindre än halfva värdet åtkomma de förras egendomar, skulle afhålla sig från de luxuriösa middagsmälliderne?
Månne ej dessa till deras högsta öfverdrift träffas hos den, som hastigt och ulan synnerlig möda blifvit rik?
Och om vid dylika hopade försäljningar en betydlig del af våra egendomar, likasom för omkring 20 år sedan i Danmark, skulle öfvergå tili ulländningar, till hvilka, utan valuta, afkastningen komme att utgå, månne ej detta skulle göra ett item till mehn för vår handelsvåg?
och vidare, om genom oftanämnda dietkur, sorn så högt yrkas, kraften för en större del jordbrukare, att väl odla, sköta och berga sin säd, skulle framkalla en eller annan konstgjord missväxt, månne ej det extra behof af utländsk spanmäl, som då fordrades, för att, åtminstone inom minimum af födoämnen, lifnära Rikets invånare, skulle framkalla en af de opåräknade 180 Den 11 Januari f. m. tyngder på handelsvågen, som vanligen fora vårt silfver nr Ilan keil ? 2:o
För att lifva den inhemska industrien och rörelsen.
Den uppmuntran, man har afsett, kan gifvas på tvenne sätt, antingen genom hög tull å införseln af sudune varor, som den inhemska industrien frambringar, eller genom lag tull eller tu'Ifri het vid införseln af utländska råämnen, som förädlas af den Svenska industrien.
Ulsk. har endast begagnat den första utvägen.
Beträffande de förslag till jemkningar i tullen å vissa garnsorter och väfnader, som utgöra föremål för vår husllit, liar jag ingenting att anmärka vid de af Ulsk. anförda skäl för dessa jemkningar, men erkänner, att jag saknat tillfälle att undersöka, huruvida de uppförda tullsalserne kunna anses lämpliga.
' För all gynna vår boskapsskötsel oell afsättningen af våra inhemska skogsproducler, liar Utsk. föreslagit en betydlig förhöjning å artiklarne hudar och skinn, saltadt kött och å ved. l)å genom 1835 års tulltaxa tullen å oberedda torra bildar uppsattes från ^ till 1 sk. per??, nedgick införseln från 1.713,589 ti år 1834 och 2,085,943 ?? år 1835, lill 1,025,638 U år 1836, 641,846 ?? år 1837 och 503,946 ?? år 1838.
Den har visserligen sedermera åter uppgått till sitt fordna belopp och deröfver, men det anförda factum torde dock visa nödvändigheten att vara varsam, vid fördubblandet af tullen i en artikel, hvaraf | beslå af Americanska hudar, hvilka icke kunna umbäras af våra garfveriet-, utan skada för godheten af deras tillverkningar.
Såsom en förgätenhet måste betraktas, att då man fördubblat införselstullen å hudar och skinn, för ali öka den inhemska afsättningen, man likväl bibehållit den höga utförselstullen, som äfven, efter förutnämnde fördubbling, blefve dubbel mot införsels!ullen.
Den föreslagna förhöjningen a saltadt kött och å ved blifver så mycket större, som dessa varor endast införts ifrån Finland mot en särskildt, med detta års början upphörd t ulllindring, och skulle i verkligheten utgöra nära 120 procent pä saltadt kött, 100 proc. pä björk- och 50 proc. på tallved.
Man har vid denna riksdag lyckats genomdrifva en anhållan hos K. M., att H.
M. icke mätte förnya tractaleu om vissa ömsesidiga tull-lindringar och förmåner i handelsförbindelsen emellan Sverige och Finland, och trott sig derigenom befria de
Svenska ladugärdarne frän en farlig medtäflare samt sålunda gifva ett dugligt handtag till den vigliga inhemska boskapsskötselns, af oss alla efterlängtade framskridande.
Men jag bekänner, att, då jag betraktar de verkliga sakförhållandena, kan jag icke dela dessa förhoppningar.
Införseln från Finland af de förnämsta ladugårdsprodueter har, under nära oafbrutet ökade afgifter, redan betydligt nedgått.
Af dem, som åtnjutit tull-lindring, infördes År 1S 42. 1838.
Smör LU 60,9S9. 111,648.
Saltadt kött . . T:r 3,947. 3,355.
Fläsk Lu 10,863. 6,823.
Den 11 Januari f. m. 181 Om man nu afser del behof, ifrån Slockholm lill allägsnare farvatten afgående handelsfartyg (är 1843 941 stycken) äga af dessa varor, lorde det inses, att en större del af Finska in förseln åtgått för deras proviantering.
Men om, genom tullförhöjningen, priset i Stockholm stiger, hvilket är den för inhemska boskapsskötselns uppmuntran åsyftade verkan, blefve enda följden, att man, vid afseglingen från Slockholm, försåg sig med sitt behof till Helsingör, och der, hvarest stora förråd för godt pris finnas att tillgå, intog det öfriga.
Följden blefve endast, all afsättningen öfvergick från Finland lill Danmark, men för Sverige qvarblef förlusten af dess privilegierade afsättning af raffiueradt socker, tobak, kläden m. fl. eljest lill införsel i Finland förbudna varor, jemte upphörande af Stockholms urgamla förmån alt hafva varit en stapelort för en stor del af Finlands handels-och vexelrörelse.
Nej, mine Hrr, sältet att upphjelpa Sveriges boskapsskötsel från dess närvarande lägervall till den böjd, naturen och öfriga förhållanden medgifva, är att följa samma väg, som vårt grannrike Danmark, med i detta hänseende (med undantag för Hertigdömena) mindre naturliga förmåner iin Sverige, d. v. s. alt låta bränvinsbränning upphöra att vara ett bihang lill ladugårdsskötsel.
Tillägg sedermera förbindelsernes uuderlätlnad medelst nedsättande af taxan å våra förnämsta canaler, och öppnande af nya vattenledningar, och man skall åt den andra i vigt af Svenska näringarne gifva ett handlag, som verkligen kan både göra utländsk införsel af dess producler öfverflödig, och framkalla utförsel af egna.
Införseln från Finland af ved minskades från 30,415 famnar år 1838 till 18,871 år 1842.
Att ytterligare nedsätta den genom fördubblad tull å den hufvudsakligäste beståndsdelen, björkved, skulle i hög grad betunga Stockholms consumcuter, utan att i betydlig män gagna den inhemska skogsafsättningen.
För denna vore del vida fördelaktigare att upphäfva eller åtminstone betydligt nedsätta den höga utförselslullen å ved, och man skulle för t. ex. Calmar län öppna en fördelaktigare afsättning på Preussen än nu på Slockholm, och för vissa delar af Skäne (t. ex. kring
Finja sjö), der skogarne nu hafva föga värde, öppna en lönande afsättning på Danmark, och på della sätt skulle Sveriges utförsel af ved, der denna är naturlig, fullt ersätta införseln, der den också vore naturlig.
Man har föreslagit förhöjd lullafgift ä 2:ne vigtiga råämnen för vår inhemska förädling, ull och lin.
Jag fruktar, att nitet alt befrämja de inhemska scliäferierne och den inhemska linodlingen här förbisett sakförhållandena.
Den verkan på ullprisen, den fina ullkulturens spridande under de sisla 20 åren till länder, der omätliga landsträckor ligga öppna för den förstkommande, medfört, kan af ingen tull-lagstiftning afböjas, och om man-jemför de Svenska ullprisen på våra ullmarknader med de samtida utländska, både före och efter 1841 års tullförhöjning å den fina ullen, tror jag, all dennas inflytande på de inhemska ullprisen varit ingen, och ännu mera skulle delta blifva 182 Den 11 Januari f. m. en verkan af en ytterligare förhöjning.
Att upphöja tullen å lin skulle vara ett stort misstag.
Tvertom borde den betydligt nedsättas.
Då tullen å hampa år 1839 nedsatles till 2 proc. (1 r:dr per Skt£ med ett lullvärde af 50 r:dr) var det troligen en förgätenhet, alt tullen å lin förblef omkring 30 proc. (1 r:dr 8 sk. per Ltt med ett tullvärde af 4 r:dr.)
Rättvist afseende ä de gamla segelduksfabrikers intresse, som förarbeta lin, och för den så högst vigtiga husfliteu, de Norrländska linneväfnaderna, fordrar att nedsätta tullen å lin, i likhet med den å hampa, till 2 proc. 3:o Befrämjande och underlättande af landets export genom borttagande af utförselstull-afgifter.
Med tacksamhet erkänner jag det afseende Utsk. fästat å min motion, att borttaga utförselstullen å en mängd mindre vigtiga artiklar.
Men, ehuru den nuvarande utförselstullen å koppar, stångjern och vissa artiklar gjutgods är låg, utgör den dock ett premium till fördel för den utländske medtäflaren, som helst under närvarande förhållanden borde försvinna.
Borttagandet af 32 sk. tull å koppar jemte åtföljande tolag skulle troligen fördubbla den verkliga behållningen af Fahlu grufva, som, om den än ej mera är, såsom fordom, Sveriges skattkammare, dock ännu är en vigtig näringskälla för en stor del af Dalarne; samma förmån för stängjernet skulle tillåta brukspatronerna att höja priset å tackjern med 8 sk. per Skit, en väl behöflig förhöjning för den nu sä lidande tackjernstillverkaren.
Det af mig föreslagna upphätvande af utförselstullen å oarbetad metall (messing) har fått en ökad vigt, sedan Franska Regeringen tyckes numera benägen, att, genom tullnedsällning å denna artikel, åter upplifva den fordna förbindelsen i denna väg med de nordiska länderna, och dä skulle bibehållandet i Sverige af denna utförselstull endast gynna våra grannars täflan.
Äfven å krealursben (i tulltaxan benämda andra slag oarbetade) hade jag föreslagit tullfrihet vid utförseln.
Jag tror, alt utan det ringaste mehn för de högst få Svenska jordbrukare, som begagna detta dyrbara gödningsämne, man kunnat borttaga denna tull, eller åtminstone nedsätta den lill sitt fordna belopp af 1 sk. per Lii Nu har följden varit, att man i hög grad tillintetgjort en näringsgren för Rikets mest vanlottade invånare, som deri funnit en utväg alt ärligt förtjena åtminstone en del af deras underhåll.
Priset lärer, åtminstone i de aflägsnare orterne, sedan 1840 hafva nedgått från 12 lill 6 sk., utförseln har sjunkit från 294,744 Ltt år 1841, till 199,048 LIZ år 1842, och 163,550 Lit år 1843, utan ali i någon af Rikets provinser man funnit ett mera utbredt begagnande af detta dyra gödningsmedel.
Men om det nit, som framkallat detta resultat, förbisett, alt förhållandena i afseende på lönande påkoslnader vid ett jordbruk, icke äro de samma i Sverige, som i grauskapet af London, så har detta förbiseende af sakförhållanden i ännu högre grud visat sig vid påläggandet af utförselstull å blodiglar.
Hela det förtullade qvantum steg 1843 lill 109 U med eli tull - Den 11 Januari f. m. 183 värde af 545 r:dr.
Några få kappor med vida fickor, understödda af en och annan paletå^ äro tillräckliga alt dölja hela Sveriges igelexport.
Den öfverklagade hrist på dessa nyttiga djur, som föranledde det kraftlösa försöket att i tullväg afhjelpa densamma, skulle mycket ändamålsenligare hafva afhulpits, om Apothekaresocieteten, i stället för den olämpligt belägna dammen på Kungsholmen, inköpte några gölar i Småland, der dessa djur fingo tillfälle alt föröka sig, och som sedermera skattades endast i mån af nya individers tillkomst.
4:o rinnande af större säkerhet och lätthet i beräkning genom utbyte af af gifter efter värde till bestämda tul/afgifter.
Denna grundsats gillar jag helt och hållet vid alla de tillfällen, der icke öfvervägande skäl å andra sidan förbjuda dess tillämpning.
Den har redan i nu gällande tulltaxa blifvit använd för de flesta artiklar.
Den ytterligare tillämpning, Ulsk. nu föreslagit, synes i allo ändamålsenlig.
Sedan jag nu undersökt de afvikelser, Ulsk. föreslagit från den allmänna grundsats, det börjat med att erkänna, nemligen stabilitet i tull-lagstiftningen, får jag anföra de tvenne enda undantag, hvilka jag för min del anser nu böra ifrågakomma vid denna grundsatsens tillämpning.
Det ena är sådana jenikningar, hvilka tidsförhållandena kunna kräfva, och som icke menligt inverka på näringsidkarnes beräkningar.
I afseende på tillämpningen af denna grundsats har jag redan ägt tillfälle yttra mig.
Det andra undantaget är de förhöjningar i afgiflsbeloppet, statscassans behof kräfver.
Alt ett sådant behof finnes, är obestridligt.