Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då icke de Den 3 December e. m. 22T förra kunnat lemna tillräcklig undervisning i de förberedande ämnena, hafva dessa måst uptagas uti special- eller tillämpnings-skolorna; och på detta sätt hafva dessa ,2:ne olika arter af undervisningsverk blifvit hopblandade.
Första hufvudvil koret för en armées tjenstbarhet är, att den ständigt skall kunna rekryteras af befäl, som hafva förvärfvat sig theoretisk bildning, praktisk duglighet, samt vana vid ordning och disciplin.
Jag för min del anser, att en krigs-3kola är och förblir den enda inrättning, hvarigenom dessa öuskvärda resultater kunna vinnas.
Ty hvad beträffar de på olika delar af landet varande särskildta linieofficersanstalterna, tror jag, att dessa ingalunda motsvara sitt ändamål, alldenstund ynglingen alltför kort tid derstädes sig uppehåller, för att kunna bibringas de speciella egenskaper, som militäryrket kräfver; den disciplinära tillsynen kan i öfrigt vid dessa inrättningar icke blifva hvad den borde, hvilket högst menligt måste inverka på den vid dem utbildade officeraren.
En annan fråga blir, om verkligen vår KrigsAkademi i allo upfyller sin bestämmelse.
Som Carlberg f. n. är ©rganiseradt, tror jag visst icke, att den derifrån utexaminerade kadetten genast är vuxen sin officersplats; han har nemi. under sin kadett-tid alltför mycket sysselsatt sig med de theoretiska studierna i krigsvetenskapen, och derigenom åsidosatt sin praktiska utbildning.
På grund deraf skulle jag vilja föreslå, att de två lägre klasserna indragas och de 2:ne öfversta endast blefvo qvar, hvarigenom, oberäknadt det vida större antal kadetter, som kunde mottagas, man äfven skulle vinna den fördelen, att ständigt hafva att påräkna, för rekrytering af arméens befäl, ett antal af 200 personer, utgörande summan af dem, som ur hög sta klassen äro närmast berättigade att från Akademien taga utgåugsexamen.
Om vi kasta en blick på huru förhållandet är i främmande länder, så finna vi, t. ex. i Frankrike vid dervrde krigs-skola, som är belägen straxt utanför Paris, nemi. 8:t Cyr, att ynglingen ej vinner inträde, förr än vid en mera framskriden ålder.
I följd af hvad jag nu anfört, anser jag, att de af behofvet mest påkallade förändringar vid krigsakademien vore, för det första, att klassernas antal inskränktes till det af blott tva, samt för det andra, att åtgärder vidtagas, hvarigenom den praktiska militärundervisningen skulle komma, att, mera än hittills varit förhållandet, utgöra föremål för ungdomens upfostran.
Hvad åter särskildt beträffar skillnaden mellan sjö- och landtkadettskolorna, sa äro mina åsigter i det fallet ej fullt öfverensstämmande med dem, Hr Thulstrup nyss tillkännagifva.
Enl. mitt förmenande, vore det ej utan sin stora nytta, att, på sätt en föreg:de värd talare föreslagit, förflytta sjökadetterna till Carlskrona, alldenstund det är ett oeftergifligt vilkor, för att af ynglingen bilda en duglig sjöman, att ej blott söka 328 Den 3 December e. m. göra honom hemmastadd med det element, hvilket framdeles skall komma att blifva fältet för haus verkningskrets, utan äfven sätta honom i tillfälle att lära känna de fartyg, på hvilka han, under största delen af sin förestående lifstid, skall hafva sin boning.
Jag anhåller, att dessa mina aura:r måtte få åtfölja till Utsk:t.
Jag skall söka ätt i största korthet besvara de anm:r, som blifvit framkastade mot min motion.
Särskildt ber jag att få tacka Hr Thulstrup för det för honom säkerligen helt oväntade stöd, han gifvit åt min motion.
De åsigter han nyss uttalade ang:de militärbildningen, att den nemi. skulle börjas vid tidigare ålder, än hittills varit förhållandet, äro i full öfverensstämmelse med dem, jag i min motion afgifvit.
Detta resultat skulle i väsendtlig mån vinnas derigenom att Carlberg uphörde att vara, hvad det nu är, en elementarläroanstalt och i stället förvandlades till en applikativ upfostringsanstalt, samt derigenom att militärlärare i stället anställdes vid alla bildningsanstalter, från folkskolan till universitetet, för att meddela ungdomen undervisning i alla till militäryrket hörande praktiska öfningar och äfven theoretiska kunskaper i de högre klasserna inom gymnasierna och akademierna.
Carlberg kan verkligen, med hänsigt till dess nuv:de organisation, i motsats till de förberedande skolorna eller kadettbildningen, med skäl kallas en officersfabrik.
Så länge vi i Sverige ännu vidmakthålla beväringsskyldigheten eller åliggande för hvarje medborgare att, i händelse af behof, taga del i försvarandet af sitt fädernesland, så tror jag, att det också skall blifva till stor nytta för det allmänna att ungdomen ända från de spädaste åren och sedan under sin utvecklingsperiod genom ständiga öfningar utveckla sina anlag för krigsyrket och derigenom få känsla och kärlek för sjelfförsvarets idé.
Utan denna tidiga militärbildning kan beväringen icke påräkna befäl då en allmännare beväpning till landets försvar kommer i fråga.
Ej eller kunna ynglingarna, den förutan, sedan de genomgått gymnasium eller universitetet, välja sitt vitse genus så mångsidigt, som då de likaväl erhållit elementära begrepp om krigsyrket, likasom om andra vetandets grenar och kunskapsarter.
Dessutom ligger det i bevärings-systemets, likasom i sjelfförsvarets idé, att militärbildningen bör vara allmän i alla offentliga skolor.
Då hvar medborgare är soldat, bör också hvar och en sam hällsmedlem bildas dertill, åtminstone så till vida, att han något så när må kunna upfylla sin bestämmelse.
Då en landstorm kommer i fråga att upkallas, eller m. a. o. alla beviiringsklasser att sammandragas, så bör hvarje uplyst fosterlandsvän föregå med godt föredöme i detta och fädernesland hufvudsakligast hvilar.
Att jag talar så som jag tänker och handlar, bör jag ha äran uplysa, att jag 1854, då Vestmakternas krig utbröt mot Ryssland, ehuru tjenstgörande CivilEmbetsman, erbjöd min person till lan - r Den,”> December. c29 dets försvar eller till deltagande i kriget, om ett sådant å Svenska sidan komme i fråga mot vår arffiende.
Sålunda hoppas jag att E. o. Ad. må finna att det är ur synpunkten af fosterlandets sanna försvar och dess fullständiga utbildning jag väckt ifrågav:de motion, som Hr Printzensköld, förlåtligt nog, ej mäktat utgrunda.
Efter detta anförande, hvarå åtskilliga bifallsyttringar följde, förklarades öfverläggningen fulländad; och blef motionen jemte yttranderne remitterad till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t.
Föredrogs och remitterades till sistnämnde Utsk.
Hr von Qvantens, Emil, d. 1 dennes bordlagda motion, ang:de nedsättande af en komité för utarbetande af lagförslag, ronde förlagsrätten till originalarbeten i bildande konst at inhemska artister.
Slutligen föredrogs och remitterades till Bevilln.Utskt:t Frih.
Sprengtporten, Jakob Wilhelm, d. 1 dennes bordlagda motion, att det förslag till tulltaxa, som af ofvannämnde Utsk. komme att upgöras, måtte åtföljas af ett bestämdt tillkännagivande om det system, som dervid blifvit följdt. E. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 e. m.
Måndagen den 5 December 1859.
Plenum kl. G e. m. Just. 1 prot.-utdrag fön d. 3 dennes e. m.
I föregående plenum väckte jag motion om R.
8t:rs sammanträdande till gemensamma öfverläggningar ang:de Rikets finanser, samt åtog mig då, att i nästa plenum aflemna denna motion skriftligen, och det är för att fullgöra detta åtagande, som jag nu anhåller att få upläsa följande. 230 Den Ii December.
Hr Stjernsvärd upläste härefter följande Mern.:
Alla de både långa, inånga och vackra tal, som blifvit hållna vid så väl denna sorn föregående Riksdag, för att genom en fördelaktig målning af vårt finansiela tillstånd förmå representationen att ingå på det modernt blifna, till riktig mani stegrade begäret, att på samma gång göra statsskuld, som öka Stateus så väl ordinarie som extra utgifter, hafva icke kunnat ändra min öfvertygelse, att vi gå kräftgången till ernåendet af nationelt välstånd och förmåga att i en framtid kunna upfylla våra finansförbindelser.
Sjelfva handlingen:
Skuldsättning, måste i och för sig sjelf innebära ett bevis på trångmål oell mindre val ordnad hushållning.
Den bevisar början till obestånd, när hvad som lånas, genom ändamålet, hvartill det användes, icke afkastar, hvad som erfordras till så väl ränta som amortering af skulden.
Hvad sora i nämnde afseende gäller för den enskilte samhällsmedlemmen, gäller äfven för samhället, Staten i sin helhet.
Förökar den förra medelst lån, t. ex. sin egovidd, sina inventarier, så är det visserligen icke nödvändigt, att den tillkomna egovidden, de förökade inventarierna ensamt i och för sig skola lemna en direkt afkastning, motsvarande ränta och amortering af hvad som lånats.
Men för att lånetransaktionen skall vara förmånlig och skulden icke i framtiden blifva tryckande, är nödigt, att i det blifvande totala bokslutet kredit öfverstiger debet med så stort belopp, som motsvarar ränta och amortering.
Sker ej detta, är behållningen icke verklig, utan blott chimärisk.
Nu är, enl. min förmening, export och import för Staten detsamma som kredit och debet för den enskilte.
Och undersöka vi dessa förhållanden hos oss, finna vi väl, hvad i ett föregående plenum här ganska riktigt blifvit anmärkt, att exporten af våra hufvudprodukter, spanmål, jern och trävaror, visserligen icke förminskats, sedan vi i stor skala börjat, jag säger börjat, beträda skuldsättningsbanan, men importen har, samtidigt härmed, på ett bedröfligt sätt ökats.
Den slutliga konklusionen häraf måste således för mig oell hvar och en i finansernas »cabbala» oinvigd blifva, att vår skuldsättning har varit utaf en för framtiden ruinerande, vår nationela välmåga och vårt sjelfbestånd undergräfvande natur.
Detta förhållande blifver icke förändradt af den möjligen blifvande invändningen, att samhällsindividerna, åtminstone någon del af dem, för närvarande lefva bättre och på högre diet, bo och röra sig med större beqvämlighet, samt omgifva sig med större lyx,hvilket allt föranleder stegring af importen.
Det bevisar endast, att vi icke rätta mun efter matsäcken, något lika så fördömligt i statsenligt, som enskildt hänseende.
Under dessa omständigheter finner jag fosterlandets väl kräfva, att allt hvad som rörer ordnandet och bestämmandet af Statens utgifter, så väl ordinarie sora extra, i de sednare inbegripet dem, som af statsskulden blifva en följd, underkastas den mest noggranna pröfning, samt att alla lagliga åtgärder måtte vidtagas, för att bevara och hålla i helgd Svenska folkets sig förbehållna sjelfbeskattningsrätt.
Och då jag, såsom ledande till detta ändamål, anser begagnandet af den rätt, som de 4 RiksStm, i enlighet med 2:dra mom. 46 § R.O., ega, att på Den 6 December.
231 ett rum till gemensam öfverläggning sammanträda, så får jag härmed föreslå, att dylika allmänna öfverläggningar må ega rum, så snart följande ärenden af vederbörliga Utsk. blifvit handlagde och betänk:n derom till RiksSt:n inkommit och hos dem första gången blifvit bordlagde, nemi.: l:o) ang:de ordnandet af såväl ordinarie som extra utgifter under Riksstatens samtliga åtta hufvudtitlar, och 2:o) ang:de såväl betalningen af redan gjorda, som frågan om nya statslåns uptagande.
Anhållandes jag, att Hr Landtm., i samråd med de öfrige Stms Talmän, må så lämpa tiden för de föreslagna sammankomsterne, att aldrig utöfver 3:ne hufvudtitlar på en gång till samtidig öfverläggning förekomma.
Flere Ledamöter begärde detta Mern. på bordet.
Föredrogs ånyo BorgareSt:ts d. 1 och 3 dennes på bordet lagde prot.utdrag N:o 69, innefattande inbjudning till de öfriga RiksStm att instämma i BorgareSt:ts beslut om gemensamma öfverläggningar ang:de de hvilande grundlagsförslag, som afse tillökadt antal af StatsRådets ledamöter och inrättande af ett nytt StatsDepartement.
Då, enl. mitt förmenande, ändamålet med gemensamma sammanträden Stånden emellan är, att åt de öfriga Stånden bereda den kännedom och utredning af förefallande ärenden, som möjligen inom ett Stånd äro bättre representerade, än inom ett annat, men i närvale fall någon bättre utredning icke torde kunna lemnäs inom det ena än det andra Ståndet, samt dessutom denna fråga hvilat på Ständernas bord i tre år, kan jag för min del icke finna något skäl att bifalla det förslag, som af BorgareStit blifvit väckt, särdeles som det, enl. min öfvertygelse, icke skulle tjena till annat, än att onödigtvis borttaga tiden.
För min del anser jag de allmänna sammanträdena vara af särdeles tillämplighet och nytta, just ang:de Koust.Utsk:ts förslag, enär, såsom bekant är, hvarje enda Stånd i sådana frågor eger veto emot de andra.
Jag anser det derföre angeläget, att den, som har något uplysande att i en dylik fråga yttra, må tala till samtliga RiksStm, och icke blott till ett af dem.
Nästa frågan blir då den, om de ifrågav:de tvenne målen äro af den vigt för det allmänna, att de förtjena att uptaga någon del af en för de allmänna sammanträdena bestämd tid.
Jag kan då icke undgå att förklara, att åtminstone det första af nämnde trenne mål, nemi. om ökande af StatsRådets ledamöters antal och inrättande af ett nytt StatsDep., synes mig vara af den stora vigt för landets utveckling till materiel förkofran, att de skäl, som tala för detta förslags afhandlande under gemensamma öfverläggningar, för mig äro tillfyllestgörande, för att yrka bifall 232 D en ft December. till (len framställda begäran i denna del.
Det andra förslaget är viii icke af alldeles så mycken vigt; men Regeringen liar dock an sett det ega så mycket samband med det förra, att den framställt proposin derom i ett sammanhang.
Jag får således äfven i denna del anhålla om bifall till inbjudningen, och jag gör det så mycket mera, som jag erinrar mig, att två Stånd i dylika frågor hafva afgörande röst, och det då icke synes vara skäl, att R. o. Ad. i detta fall visar en obenägenhet, som, derest något annat Stånd sig med BorgareStit förenar, icke leder (ill något resultat.
Af dessa skäl vidhåller jag min anhållan, och tillstyrker bifall å den från BorgareStit aflåtua inbjudningen.
De gemensamma öfverläggningarne kunna någon gång vara nyttiga, då de frågor, som der skola afhandlas, röra detaljer, hvaruti alla Stånden icke kunna vara lika hemmastadde.
Men i alside på den nu förev:de frågan bär man haft tillräcklig tid att betänka sig, och den har dessutom varit tillräckligt diskuterad under förra Riksdagen.
Det ser ut, som om begäran om allmänna sammanträden skulle återkomma alltför ofta; tiden behöfva- nog användas till annat, och Riksdagen blir ändå tillräckligt lång.
Då jag för öfrigt tror, att i detta fall icke någon synnerlig fördel skulle genom bi'a)l till förslaget vinnas, anhåller jag, att detsamma måtte af R. o. Ad. afslås.
Då. enl. min upfattning, hufvudsyftemålet med vår härvaro, så väl på detta rum som hos de andra Stånden, är lagstiftnings- och vissa beskattningsfrågor, så anser jag äfven, att hvarje ämne, som angår dessa frågor, äro af den beskaffenhet, att de böra underkastas noggrann pröfning.
Då dessutom 46 § 2 mom.
H O. innehåller, om jag så må uttrycka mig, framtiden för Sveriges representation, tror jag, att detta barn bör gifvas den upfostran, att det vid mogna år må kunna handin såsom myndig person.
Utan att vilja inlåta mig i bedömande af hvad inverkan ett sådant sammanträde, som det här ifrågaställa, möjligen kunde hafva på vår framtida representation, ber jag blott att få inskränka mig till den fråga, som här är före, och i detta fall kan jag icke neka, det jag anser ganska vigtigt, att densamma varder behandlad vid ett gemensamt sammanträde, der man komme i tillfälle att höra de invändningar, som deremot kunde inom de andra Stånden framställas, äfvensom den vederläggning, som kunde förebringas, och hvilken sålunda blefve tillgänglig för samtlige Stånden.
Det är visserligen sannt, att frågan hvilat sedan förra Riksdagen; men huru mycket den under tiden utgjort föremål för de enskildes tankar, torde
Hrnne hvar och en för sig bäst sjelfve kunna afgöra.
Jag tror dock, att den är af ganska mycken vigt för landets framtid, och att det vore, att nog lättsinnigt behandla den, om man på detta sätt Den Ä December. 233 skjöte den ifrån sig, Jag för min del tillstyrker derföre bifall til!
BorgareStrts inbjudning.
Sedan öfverläggniugen härmed förklarats fulländad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt dels bifall till och dels afslag å den ifrågav:de inbjudningen; hvarefter H.
Exc. framställde propos. å inbjudningens antagande, samt, efter det härå svarats många ja, jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Frih. von Paykull begärde votering.
Uplästes och godkändes följande förslag till voter.propos.:
Den. som vill, att R. o. Ad. skall antaga BorgareSt:ts inbjudning till MedSt:n att förena sig i BorgareSt:ts beslut om RiksSt:ns sammanträdande till gemensam öfverläggning ang:de de hvilande grundlagsförslag, som afse tillökadt antal af StatsRådets Ledamöter och inrättande af ett nytt StatsDepartement, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår R. o.
Ad. förenämnde inbjudning.
Hr Cederschiölds, Gustaf, d. 3 dennes muntligen väckte och bordlagde samt sedermera skriftligen aflemnade förslag, att RiksSt:n skulle sammanträda till gemensam öfverläggning rörande det i Konst.Utsk:s Mern.
N:o 2 under 13 mom. förekommande förslag till ändring uti 15 § R.O. ang:de hemmansegares representationsrätt.
Ifrågav:de förslag uplästes af Hr Cederschiöld, och hade följande lydelse:
Då, på sätt en Konungens StatsMinister å detta rum yttrat, frågan om representationsreform är en fråga, som icke kan falla; då denna fråga således ständigt måste återkomma, intill dess den blifvit tillfredsställande besvarad; då den lämpligast behandlas under tider af yttre och inre lugn, när någon starkare påtryckning icke är att befara; då, vid verkställandet af en representationsreform, man har att välja endast emellan tvenne sätt, det rationela eller doktrinära, samt det historiska; då, genom att begagna det förra sättet, eller att utföra reformen efter, antingen utländskt mönster eller en abstrakt theori, man utsätter sig för faran, dels att den främmande formen komme att sakna lifgifvande ande, dels ock att, genom oviljas upväckande hos de klasser och personer, som förlorat förut innehaft inflytande, det framkallar reaktion, med dess skakningar och för samhället vådliga följder; då man således vid full valfrihet säkrast väljer den historiska methoden, som består deri att, likasom det närvarande är grupdadt 231 Den 5 December. på det förflutna, man bygger framtiden på det redan bestående, — eller, med andra ord, att mau i de bestående formerna gjuter en ny lifskraft, mäktig att dem vidare organiskt utveckla; då denna bana, i fråga om represensationsreform, redan af oss blifvit beträdd, genom intagandet af nya elementer i BorgareSt:t, — en åtgärd, som åt detta Stånd gifvit nytt politiskt lif; då antagandet af det från förra Riksdagen hvilande förslaget om representationsrätt för ofrälse ståndspersoner i BondeSt:t onekligen skulle föra oss ett godt stycke fram på den beträdda banan och närma oss det eftersträfvade målet, — en fullständig representationsreform; då derefter icke erfordrades mera, än ytterligare ett steg till, för att få hela nationen representerad uti de två sista Stånden; hvarvid de två privilegierade Stånden komme att qvarstå såsom ett historiskt minne från flydda tider; då samhällets hela moraliska kraft småningom koncentrerades uti Borgare- och BondeStm, blefve motstånd mot en genomgripande reform, å de privilegierade Ståndens sida, i längden icke möjlig, och kunde då en öfvergång i nya former ske i allt lugn, och utan att några häftigare strider vore att befara; då det nu, genom beslutet om den föreslagna ändringen i 15 §
R.O., kommer att afgöras, huruvida den redan beträdda banan till reform skall fullföljas, eller om, genom ett afslag, det eftersträfvade målet skall än ytterligare framskjutas till en oviss framtid; då vidare allmänt rykte går, det skulle BondeSt:t hafva för afsigt att afslå detta, för alla reformens vänner, vigtiga förslag; då beslutet i frågan inverkar lika mäktigt på alla fyra Stånden; då således de tre öfriga Stånden måste vara lifligt intresserade att böra de vigtiga skäl, som må kunna motivera ett afslag; då ett sådant intresse är desto lifligare, som allmänna tron hittills varit den, att BondeSt:t nitälskade för en representationsreform, — en tro, som vunnit ytterligare stöd genom ett yttrande af BondeSt:ts Talman i hans helsningstal till H. M. Konungen; då BondeStrt, vid ett sammanträde mellan alla fyra Stånden, kunde sättas i tillfälle att klarligen visa, huruvida BondeSt:t ännu på fullt allvar är vän af representationsreform, eller, såsom mången påstår, denna reforms farligaste fiende; samt slutligen då R. o. Ad. ansetts såsom det väsentligaste hindret mot en representationsreform, och ett förslag i nedannärande syftning derföre lämpligast torde från detta lius utgå; alltså tager jag mig friheten hemställa, det måtte samtlige RiksStm, i enlighet med 4(i § R.O., sammanträda till gemensam öfverläggning, rörande det i Konst.Utsk:ts Mern.
N:o 2 framlagda, från förra Riksdagen hvilande förslag till ändring i 15 § R.O., ang:de hemmansegares representationsrätt.
Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. måtte bifalla sjelfva det nu uplästa förslaget.
Då så sker, innefattas naturligtvis deruti icke något obetingadt bifall till Den 5 1) e c em b er. 23S hela den motivering, hvarmed vi nyss hörde motionären beledsaga sitt förslag, och om hvilken han sjelf förklarade, att den stöde för hans räkning.
Åtskilligt af dessa motiver kan och bör visserligen af oss med gillande omfattas, men åtskilligt annat öfverensstämmef deremot icke med den konservativa riktning, som inom detta hus är företrädesvis rådande; dessa sednare motiver behöfva vi ej godkänna.
De allmänna öfverläggningarne utgöra numera en integrerande del af vårt parlamentariska statsskick, och utöfningen af denna rättighet synes företrädesvis böra tillämpas i sådana mål, som röra Stånden gemensamt.
Då, såsom jag nyss nämnde, hvarje enskildt
Stånd eger veto emot de andra i grundlagsfrågor, måste det vara af vigt, att de bästa skälen må kunna inför de samlade Stånden framdragas och göra sig så allmänt, som möjligt, gällande; och då den af motionären åsyftade frågan på ett högst väsendtligt sätt ingriper i organisationen af ett bland våra Riksstånd, så förefaller det mig såsom särdeles öfvervägande skäl förefinnas dertill, att just denna fråga äfven må blifva föremål för gemensamma öfverläggningar.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställdes propos. å bifall till Hr Cederschiölds förslag, samt besvarades med många ja jemte några nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Härefter hemställde H. Exc., huruvida R. o. Ad., till följd af det nyss fattade beslutet, behagade inbjuda MedSt:n att deruti sig förena, hvartill svarades ja.
Föredrogs och remitterades till BevilIn.Utsk:t Hr Tharns, Sebastian Mathias, d. 1 dennes bordlagde motion om införseltull å de artiklar, som i nu gällande tulltaxa äro tullfria, samt uphörande af vågafgifters och stämpelpenningars erläggande m. m.
Föredrogs Frih. Cederströms, Rudolf, d. 1 dennes bordlagde motion, aug:de åtgärder till fortskyndande och fullföljande af presterskapets lönereglering, samt om graderadt minimum dervid för komministrars jemte vederlikars aflöning.
Jag vill blott hemställa huruvida motionären har gått betänksamt till väga, då han å ena sidan nyligen motsatt sig ett jemförelsevis ringa anslag till inrättande af en helsoaustalt i hufvudstaden, och å andra sidan i sin nu förevarande motion tillstyrker ett anslag till komministrars och adjunkters aflönande under den tid, som skulle föregå den af K.
M:t föreslagna löneregleringen för presterskapet.
I händelse nemi, ett dylikt anslag skulle ifrågakomma, skulle det tvifvelsutan belöpa sig på millioner, då man tar i betraktande det ofantliga antal komministrar och adjunkter, som finnes och då skulle ibågkommas.
238 Den 5 December.
Jag fruktar att någon anspråkslös summa hår icke torde räcka till.
Och då härtill kommer, att vi i kyrkan och prelaturen redan hafva en så beskaffad anstalt, som kostar Staten omkr. 8 mill. rdr bko årligen, synes det mig icke vara lämpligt att ännu vidare öka denna utgift, hvarföre jag motsätter mig motionärens förslag.
Till undvikande af begreppens möjliga vilseledande, får jag uplysa, att hvad Frih.
Creutz nu anfört, innefattar ett misstag.