Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skulle i annat fall kunna blifva en fördel för den gäldskyldiga att söka draga ut på tiden med betalningen, för att sedermera slippa med mindre ränta.
BancoUtsk. befinner sig verkligen vid detta tillfälle, såsom man plägar säga, emellan 2:ne eldar.
Det attackeras å ena sidan af en väldig stridskämpe, som påstår, att disconlrörelsen blifvit sedan sista riksdagen minskad med icke mindre än 840,000 r:dr; och å den andra af en icke mindre fruktansvärd stridskämpe, som påstår, att vi ökat denna lånerörelse med 500,000 r:dr.
Det blir verkligen ganska kinkigt för Utsk. att komma ur denna brydsamma ställning.
Jag skall likväl söka besvara först den ena och sedan den andra anmärkningen.
Hr Rosenblads påstående, att denna fond skulle hafva blifvit minskad med 840,000 r:dr, grundar sig derpå, att han först beräknar såsom en laglig tillgång en summa af 350,000 r:dr, som Bancofullm. sjelfvo — jag vet icke på hvad grund — beslutat skola användas i discontväg.
Alt nu återlemna denna summa till den fond, dit den hörer, kallar han att minska disconlrörelsen med lika mycket.
Fullmäktige hafva äfven vidtagit en annan åtgärd, som jag, lika med föregående talare, icke kan finna vara grundad hvarken pä bancoreglem. eller på något annat R.
St-.s beslut, den nemi., att de hafva lagt räntan af dessa 8 millioner r:dr till capitalet och sedan ullan t alltsammans.
Hrr, hvartill skulle ett dylikt förfarande slutligen leda?
Jag hemställer om icke Utsk. bort söka förekomma sådant för framtiden.
A andra sidan har Hr von Troil sagt, att vi hafva ökat discontrörelsen med 500,000 r:dr.
Sådant är likväl icke förhållandet, emedan, för att öfvergå från det militära till det diplomatiska språket — vi hafva följt Metternichs princip, att söka bibehålla status qvo.
Vi hafva bibehållit fonden vid dess nuvarande belopp. Tabellen utvisar, att 304 Den 12 April e. m. den summa, som för närvar, från detina lånerörelse är salt i omlopp, ulgör 9,059,801 r:dr.
För alt göra summan rund, liar Utsk. föreslagit 9,000,000 för disconternes räkning.
Ulsk. liar sålunda gålt en medelväg emellan de begge ylierligheterne.
För min enskilda del anser jag visserligen, att det hade varit bäst att, om man kunnat, minska detta slags creditrörelse, emedan detsamma, enligt min öfvertygelse, verkar högst skadligt på landets moralitet i allmänhet.
Såsom ett bevis derpå ber jag att få nämna, att Stockholms
Discont nödgats i lagsökningsväg utkräfva icke mindre än 600,000 r:dr, Götheborgs Länecontor 150,000 r:dr samt Malmö 100,000 r:dr.
Detta är visserligen någonting för landet högst förderfligt; men att under nuvarande kinkiga förhållanden minska summan, vore att störta många i förderfvet.
Af denna orsak har Utsk. trott sig böra hylla principen af status fjuo och föreslå bibehållandet i discontrörelsen af de 9 millioner r:dr, som för närvar, uti denna låneväg äro i omlopp.
På dessa grunder vågar jag vördsamt anhålla, att R. o. Ad. ville antaga Utsk:s förslag såsom en billig medelväg.
Då jag nu upptager till besvarande hvad som här blifvit emot mig ytlradt, sä vänder jag mig först till Hr von Troil, hvilken för den Salje eller 4:de gången, tror jag, har apostroferat mig med benämningen af alt vara den starkaste stridskämpen för skuldsätlningssystemet.
Jag öfverlemna!' åt eder, mine Hrr, att sjelfve bedömma huruvida jag lorljenar detta epithet.
Jag tror, att om också mina åsigter icke hafva den lyckan att godkännas af Hr von Troil, så finnes det dock andra lika goda auctoriteter, som Hr von Troil, hvilka gilla och alltid hafva följt den grundsats, som jag här uttalat, nemi. att man med yttersta varsamhet skall vidröra de förhållanden, som finnas till.
Det är på det sätt man gått tillväga uti de länder, der man äger den största erfarenhet och kännedom i dessa frågor.
Vidare har man satt i fråga med hvad rätt de tillgångar, som i mom. b) lill f) omtalas, hafva blifvit disponerade.
Jag anhåller, i anledn. deraf, att fä uppläsa 205 § 2 mom. af baneoreglem., der det heter: ”Den, enligt Rikets år 1835 församlade Ständers beslut afsatte fond, uppgående vid 1840 års slut till 140,710 r:dr 21 sk. b:co, kommer än vidare att uti Bancodiscoutens lånerörelse förblifva afsatt på särskild conto, hvarå ränta, beräknad till 5 för 100, för hvarje år godtgöres, hvilken ränta åter i sin ordning intill nästa riksdag i låneväg användes, för att sålunda bilda en reservfond, hvarigenom framdeles å discontrörelsen uppstående förluster kunna ersättas”.
Delta torde tillräckligen visa, att det varit en Bancofullm. medgifven rättighet att så handla som de gjort.
Vidare finnes i 88 §, hvilken handlar om
Discontverken, följande bestämmelser i • §:s 1 mom: ”För det belopp, som vid de årliga revisionerne varder anmäldt, att utaf discontverkens utestående fordringar, såsom osäkert ifrån capilalräkningen afföras, må för året minskning i samma mån äga rum i den vinstsumma, som discontverken böra till Banken inbetala; och förhålles med discontvinstens anordning
Den 12 April e. m. 365 till Gänken på sätt hittills vanligt varit, så att, sedan årets omkostnader, jemte de för osäkra ansedde fordringarne afdragits, halfva beloppet af återstoden, i likhet med hvart års bokslut, genast efter fulländad revision, och den andra hälften inom påföljande September månad, från hvartdera discontverkets räkning i deposilionsafdelningen öfverflytlas och till Bankens disposition ingår”.
Det var således i full öfverensstämmelse med gifne föreskrifter, som den på discontrörelsen uppkomna räntevinst ärligen i 2:ne särskilda terminer blifvit till Banken öfverlemnad, samt under liden användts i låneväg.
Vidare har Hr Mannerskantz, och jag tror äfven Gr.
Björnstjerna, satt i fråga med hvad rätt Bancofullm. efter år 1841 till särskilda fonder anslagit runda summor utöfver hvad R.
St. förut bestämt, hvaribland Hr Mannerskantz särskildt antydde derpå, alt
Manufacturdiscontfonden blifvit med 500,000 r:dr ökad.
För hvar och en torde det dock vara bekant huru som R.
St. vid förra riksdagen sjelfva beslutade en tillökning af 500,000 r:dr, så att denna fond skulle derefter utgöra 1^ million r:dr.
Afven har man anmärkt de dispositioner, som skedde år 1811.
Jag får lill svar derå endast hänvisa till §§:ne 218 och 219 af bancoreglem., enligt hvilkas ordalydelse, Bancostyrelsen äger rätt att i låneväg använda uppkomna öfverskott, på sätt dem bäst synes.
Förhållandet må rut hafva varit lnirudant som helst, så grundar det sig på det obestridliga factum, för hvilket Utsk. sjelft i sitt betänk, redovisar, (nemi. uti ifrågavar. 25 §) att den verkliga tillgången, som tillhörde denna fond, utgjorde 9,637,000 r:dr; deruti icke inberäknade capitalbehållningarne, hvilka alltid afgå från fonden och redovisas uti den tryckta halfårsberättelsen.
Derigenom kommer man till det obestridliga beloppet af 9,840,000 r:dr.
Går det af BancoUtsk. framställda förslag igenom, att frän 1847 års början inskränka all belåning uti Ilandelsdisconten till dicontering af vexlar, betalbara i Stockholm, Götheborg eller Malmö, så blir det ganska svårt för Bancofullm. eller för Discontstyrelsen att iakttaga sin pligt att se på Bankens säkerhet och att i mån af behofvet göra inskränkningar derå; det blir svårt för dessa myndigheter att behålla halfva denna sedelstock i rörelsen, och jag underställer dem, hvilka nu kunnat begagna den ena eller andra disconlen, och som icke äro köpmän i Stockholm, Götheborg eller Malmö, jag underställer dem, om det icke för dem skulle blifva en kännbar förlust, i fall under förändrade förhållanden Handels- och Näringsdisconten tillslöts för dem och Bancodiscontfonden tillika minskades med 840,000 i':dr.
Hr von Troil har föreslagit, att denna minskning skulle ersättas genom några hundra tusen r:dr, hvarmed han velat öka några creditivfonder.
Detta har äfven 2:ne Ständ för deras del beslutat; men huruvida det på ett ändamålsenligare sätt skall komma alt uppfylla behofvet, det lemnar jag derhän.
Inseende de misstag dessa
Stånd redan i detta afseende begått och än ytterligare kunna begå, anser jag mig af min pligt uppmanad att ytterligare vidhålla och påyrka antagandet af det förslag, som jag redan framställt. 366 Den 12 April e. m.
Trenne meningar synas här vilja göra sig gällande.
Den ena är, alt man bör anslå den af Utsk. föreslagna summan af 9 millioner r:dr; den andra, som yrkas af Hr Rosenblad, att man bör instämma uti PresteSfis beslut, att låta summan förblifva vid hvad den nu är; och den tredje, hvilken Hr von Troil uttalat, att man bör nedsätta summan till 8,500,000 r:dr.
Det är i första rummet angeläget att göra sig reda för den skillnad i belopp, som linnes emellan hvad som nu är utlånt och hvad som skulle blifva utlånt, i händlese Utslcs förslag antoges.
Bancofullm. må nu hafva förfarit mer eller mindre lagligt, derföre må de sjelfva svara och det hör ej hit; uppenbart är det likväl, på sätt Utsk. å sid. 25 af förevar, betänk, upplyser, att 9,637,000 r:dr uti denna låneväg äro utsläppte i rörelsen.
Vidare, efter den uppgift om förhållandet emellan Bankens metalliska cassa samt utelöpande sedlar och depositionsskuld d. 31 Dec. 1844, som jag här har i min hand, så voro, sistnämnde dag, i Bankens depositionsafdelning innestående obegagnade, för:
Bancodisconten 126,866, för Lånecontoret i Götheborg 40,731 samt för Malmö Lånecontor 39,200 r:dr.
Lägger jag nu dessa summor, som tillhopa utgöra 206,797 r:dr tillsammans med den af Utsk. uppgifne summan, får jag en totalsumma af circa 9,844,000, hvilken representerar status quo, hvadan, om Utsk:s förslag antages, lånerörelsen ovillkorligen skulle minskas med dessa 844,000 r:dr.
Att detta vore en betänklig indragning kan jag icke underlåta alt finna, då vi å ena sidan måste befara, att inskränkningar i privatbankernes rörelse kommer att samtidigt äga rum och det å andra sidan ej kan bestridas, att ju rörelsen kräfver större förlagscapitaler år 1845, än den behöfde år 1841.
Om man erkänner, att en större rörelse kräfver ett större rörelsecapital än en mindre, sä måste man också inse, att med hvarje år vi lefva och gå framåt, behöfva vi ett förökadt rörelsecapilal.
Jag hennar också stöd för denna mening från PresteSt:s beslut.
Detta Stånd måtte väl icke kunna beskyllas att grunda sina beslut på de tänkesätt, som Hr von Hartmansdorff kallat ”lösaktiga”, och de hafva likväl ansett, att man borde låta summan förblifva vid det belopp, hvartill den nu uppgått.
Jag vill dock icke för min del nu enständigt yrka bifall till hvad Hr Rosenblad föreslagit, just derföre att jag måste erkänna, att denna gren af lånerörelsen är den minst lämpliga af alla, ty medgifvas måste, att icke alla discontlån användas för productiva ändamål, utan en icke obetydlig del af dem torde uttagas för att kunna förskottsvis det ena året lefva pä de inkomster, man hoppas kunna få ett påföljande.
Men hvad jag på det fiffigaste sätter mig emot, är att någon nedsättning i den af Utsk. föreslagna summan må göras, på sätt Hr von Troil yrkat, nemi. lill 8,500,000, således en minskning i den nuvar. rörelsen af icke mindre än 1,344,000 r:dr.
Detta vore att göra en mängd personer alldeles olyckliga.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på en litt., som icke varit föremål för någon discussion här, nemi. litt. k).
Ingen har yrkat någon inskränkning uti den s. k. respit-tiden, hvilken nu är föreslagen att, såsom förut, utgöra 2 månader.
Jag anser det Den 12 April e. m. 307 vara ganska orätt att medgifva gåldenären icke mindre än 2:ne månaders anstånd, innan lagsökning får äga rum.
Detta är högst olämpligt, derföre att den som icke bereder sig att vid den utsatta förfallotiden betala sin skuld, bar sällan dertill bättre tillfälle efter ytterligare några månaders anstånd.
För min del anser jag, alt man bör gå strängt tillväga, i afseende på återbetalningsskyldigheten, hvarför jag yrkar, att man, såsom en ganska vigtig förbättring, bör besluta respit-tidens inskränkning lill blott en månad.
Hr von Troil: H. Ex. Hr Gr.
Björnstjerna har påstått, att jag skall hafva yttrat, det BancoUtsk. föreslagit att med omkring 500.000 r:dr minska den ifrågavar. lånerörelsen.
Detta har jag visserligen yttrat, och riktigheten deraf synes äfven af BancoUtskis eget betänk., der de utelöpande lånemedlen äro upptagne till 637,299 r:dr mer än hvad Ulsk. tillstyrkt borde till disconterne hädanefter anslås.
Men jag har tillika uttalat den åsigt, att summan borde under loppet af år 1847 nedsättas successive med 500.000 r:dr b:co.
Jag anser Ulsk:s förslag vara särdeles val uppstäldt och biträder det i öfriga punkter; men jag kan icke frångå den åsigt, att denna rörelse — hvilken alla talare, som hittills yttrat sig, medgifvit hafva ett skadligt inflytande på allmänna credilrörelsen och tillika vara särdeles svår för Banken att rätt förvalta — alt, säger jag, en sådan rörelse hör successive minskas.
Man fäster sig dervid, att denna lånerörelse under loppet af de sednaste tre åren, isynnerhet det sista, ökats derigenom, alt den räntevinst, som å rörelsen uppkommit, åter blifvit utsläppt i låneväg, samt att det derföre icke skulle kunna gä an att minska beloppet af denna fond.
Men del förslag jag uppgjort, går ut på att successive minska densamma; och då man finner, att man kastat sig in pä en oriktig bana, kan jag ej inse hvarför man ej bör vända om och söka att derifrån öfvergå lill en bättre.
Denna vändning bör dock icke ske brådstörtadt, utan med iakttagande af nödig varsamhet.
Hr Mannerskantz har redan för B. o. Ad. tydligen ådagalagt i hvilken betydlig mån rörelsen ökades redan vid förra riksdagen.
Jag anhåller nu blott att få fästa uppmärksamheten vid den tabell, som finnes vidfogad Utsk:s betänk, och som igenfinnes sid. 46, hvaraf man ser, att för nästan hvarje lånegren har Utsk. tillstyrkt en tillökning i dess fond.
Dä vi nyligen beslutade, att fonden för fastighetsbelåningen skulle tillökas, medgåfvo flere talare, som lifligt intresserade sig för detsamma, att discontrörelsen borde i följd deraf inskränkas.
Men nu, då vi hafva kommit till denna sednare fråga, nu vill man icke gifva med sig.
Sammalunda blir troligen äfven förhållandet med hvar och en af de öfrige punkterne, och då R. o. Ad. hunnit att genomgå betänk-.s 64 punkter, har Ståndet troligen bifallit den tillökning Utsk. vid hvar och en af dem tillstyrkt.
Jag beklagar att sådane åsigter hos Ståndet gjort sig gällande och fortfar att yrka propos. pä det förslag jag i afseende på första punkten framställt, men biträder de öfrige punkterne af ifrågavarande § af Utsk:s betänk. 368 Den 12 April e. m.
Jag vill visserligen icke bestrida, att ju Frih.
Ilaah kan hafva rätt deri, alt inskränkning af respitmånaderne till en enda skulle medföra gagn, i det de gäldskyldige derigenom tvingades att iakttaga större punktlighet; men dä en dylik anmärkning icke vid betänk:s återremiss uti något RiksSt. framställdes, synes det mig nu vara något sent att dermed framkomma.
Deremot anser jag det af Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, väckta förslag till ändringar i § vara ganska behöfligt, att nemi. tiden, hvarunder straffränta.bör utgöras, utsträckes till 6 månader i st. f. de 3:ne, som Utsk. föreslagit.
Särskildt får jag anhålla att när vi komma lill 28 § få nämna för Hr Rosenblad förhållandet med Handelsdisconten.
Jag vet, att den ligger honom ömt om hjertat och att man kan anse honom såsom en af de väldigaste stridskämparne för densamma.
Idéen deraf är också ganska vacker och god; det kan ingen bestrida.
BaucoUtsk. har i detta afseende sökt framkalla hvad som i det afseende borde blifva af mycket gagn för landet, nemi. vexlar, hvilka, om de kunde i inrikes rörelsen blifva mera alllmänt begagnade, onekligen skulle verka välgörande och öka rörelsecapilalel, med alla de vexlar, som vid handelstransactioner kunde begagnas i st. f. sedlar.
Detta beror dock äfven mycket på de förbättringar i creditlagstiftningen, som LagUlsk. kan komma att föreslå, och R.
St. antaga.
Enligt allt hvad vi hittills sett, synas de dock icke komma att deruti gå långt.
Jag anser mig på dessa skäl befogad att frångå litt. b) utaf belänkis 28 §.
Raab har flera gånger anmärkt, att Bancofullm. skulle orätt förfarit, om jag rätt förstod honom, derutinnan, att de till Bancodisconten öfverlemnat vissa medel, samt att man genom denna åtgärd vore nödsakad alt nu göra indragningar.
Det berodde icke på Bancofullm. att underlåta aflemnandet äf ifrågavar. 700,000 r:dr.
Hade det berodt på dem, hade jag visserligen icke dertill gifvit min röst; men nu var jag skyldig att lyda det reglemente, som R.
St. vid förra riksdagen utfärdade.
Uti detta reglementes 214 § står: ”Bancofnllm. äga att utaf de till bestämda summor upptagne lånefonder eller creditiv, hvilka möjligen under en längre tid icke kunnat till fulla beloppet utgå, till annan Bankens lånerörelse och deribland företrädesvis till Handels- och Näringsdiconlen, belåningen af publika papper samt för beviljade creditiv, anvisa de uppkomne öfverskotlen; dock under villkor, att så snart nämnde öfverskott blifva för sina ursprunglige föremål behöflige, desamma till dessa sednare, efter hand och i den mån nödige medel inflyta, återställas”.
Fullmäktige hade således en gång anvisat dessa medel till ifrågavar. ändamål, men icke för alltid, utan Fullmäktige återtogo sedermera 350,000 r:dr deraf, och öfverlemnade dem, såsom ett förskott, lill fastighetsbelåningen.
Raab säger likväl, att sedan allmänna disconten fått denna tillökning, så må de förskjutna medlen icke derifrån dragas.
Men det är ju detsamma som om han Den 12 April e. m. 36!) lian sade: hvad sora en gång kommit till allmänna disconten, det må aldrig derifrån dragas.
Om denna regel skulle gälla beständigt, så borde R. o. Ad. vid sitt beslut denna förmiddag — då tillåtelse meddelades att göra förflyttningar frän en fond till en annan — hafva gjort det tillägg: med undantag af allmänna diseonten, hvarifrån aldrig någon förskjuten skilling må kunna dragas.
Men delta har R. o. Ad. icke gjort, emedan Ståndet väl ville, att hvad som en gång lagligen blifvit åt allmänna
Discontfonden anslaget, skulle der qvarblifva, men att de medel, som tillfälligtvis kommit dit, äfven må nu kunna derifrån återtagas.
Ett annat skäl, hvarför man borde så göra, är, att derigenom upphörde det trassel, som hittills ägt rum, då man utlånat inflytande räntemedel, innan de aflemnats till Banken såsom dess räntevinst, samt alt man hållit särskilda reservfonder.
Vid - 2:ne riksdagar efter hvarandra har jag förgäfves bemödat mig att få dessa fonder sammanslagna med den allmänna discontfonden.
Hvad kan vara mera småaktigt, än att hafva särskilda lådor, hvaruti man inlägger särskilda vissa summor under namn af reservfonder?
Nu, då BancoUtsk. ändtligen funnit riktigheten af ordnings och enhets införande i dessa förhållanden, sä bestrider man fondernas sammanförande.
Jag får derföre vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att antaga Ulsk:s förslag, med de förändringar deri, som Frih.
Palmstjerna föreslagit och hvilka de flesta talare gillat.
Mot llr Rosenblad anhåller jag att ännu få yttra några ord, emedan han fortfarande yrkar pä sitt förslag, och detta kanske har Hera anhängare än man tror.
Hr Rosenblad omhuldar och förordar hvarje gren af lånerörelsen, likasom en öm fader finnér goda egenskaper hos hvart enda af sina barn.
Detta må han enskildt gerna göra; men dä lian framdrager dessa egenskaper och vill på grund af dem låta barnet taga för sig öfver all höfva, då mäste andra anmärka barnets olater.
Jag vill, hvad ifrågavar. discontlänerörelse beträffar, framdraga några sådana.
Såsom J väl veten, mine Hrr, är högsta beloppet, som man i disconterne får låna, 6,000 r:dr, och det minsta 100 r:dr.
Hvad tron J väl, att medeltalet af dessa slagslån månde utgöra?
Förlidne år uppgick den vid Götheborgs lånecontor atlanta summan lill 2,200,000 r:dr.
Aulalet af dem, som erhöllo lån, var 12,500.
När jag nu delar den förstnämnda summan mellan dessa 12,500 personer, så utgör medeltalet af hvarje lån vid detta lånecontor 176 r:dr.
Till hvilken eländighet hafva icke dessa lån nedsjunkit, och hvad skall väl blifva af en sådan lånerörelse.
Embetsmännen förlora sin tid på så små summors utlåning och på sä småaktiga bankgöromäl.
I Stockholm är förhållandet icke stort bättre.
Der utlånades år 1844 omkring 6,200,000 r:dr.
Medeltalet af hvarje dithörande län ntgjorde omkring 357 r:dr.
Detta medeltal är dubbelt större än hvad det är i Götheborg, men ändock ringa.
Jag anser mig således för ingen del kunna tillstyrka R. o. Ad. alt i någon mån öka discontrörelsen utöfver hvad Ulsk. föreslagit.
Hr von Hartmansdorff har missförstått mina 9 H. 47 370 Den 12 April e. m. ord, då han trott att jag velat uttrycka den mening, att hvad som en gång kommit in i discontrörelsen, aldrig skulle kunna dragas derifrån.
Jag har blott sagt, att så länge ingenting annat sättes i stället, inga andra utvägar påtänkas till att fylla det länebehof, som kan finnas, samt inga enskilda låneinrättningar uppstå i landsorten, intilldess är det betänkligt att indraga den lånerörelse, sorn nu är å Riksbanken organiserad.
Öfverläggningen om 25 § förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att begäran väl blifvit gjord om framställande af särkilda propos:r å de momenter, som hörde till denna §; men att då Hr Rosenblads förslag i sednare mom. omfattade 5 särskilda momenter af Utslcs förslag, samt momenterne h) och i) ägde med hvarandra oskiljaktigt sammanhang, H.
Ex. finge hemställa, om icke R. o. Ad. tilläte, alt propos:r blefvo framställda särskildt för mom. a), gemensamt för mom. b), c), d), e) och f), särskildt för mom. g), gemensamt för mom. h) och i) samt särskildt för hvardera af mom. k) och 1).
Ropades ja, hvarjemte Hr Rosenblad anmälde sig och yttrade:
Jag har visserligen ingenting emot att särskildt propos. framställes till Ståndet öfver litt. a); men i den händelsen anhåller jag, alt vid den blifvande voteringen mitt förslag måtte få blifva contrapropos.
(Jin då mitt förslag segrar, så blir följden, att alla de öfriga mom. till och med litt. f) förfalla, emedan de stå i oskiljaktigt sammanhang med första mom. och med hvarandra.
Då jag finner, att det af mig framställda förslag icke blifvit af någon bland Husets medlemmar understöda så vill jag icke öka antalet af propos:r, utan afstår från mitt förslag, ehuru jag anser del vara det rättaste, och för att icke splittra meningarne förenar jag mig med dem, som yrkat bifall till Utsk:s betänk, i denna §.
Propos. å bifall till mom. a) af 25 § blef härefter framställd och besvarad med starka ja, blandade med många nej, hvarpå II.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna, att ja varit öfvervägande.
Hr R osen bl ad begärde votering.
Sedan härefter R. o. Ad., uppå af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord framställning, bifallit, att Hr Rosenblads förslag i dess helhet finge intagas i contrapropos., upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.:
Den som bifaller mom a) af den i BancoUtsk:s utlåt.
N:o 44 tillstyrkta 25 §, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Den 12 A pi il e. m. 371 Vinner nej, komma, med afslag å morn. a), b), c), d), e) och f) i nämnde §, följande momenter att antagas: ”a) Bankens fond för utlåning genom Bancodisconten i Stockholm samt länecontoren i Götheborg och Malmö bibehålles vid dess närvarande belopp, nemi. 5,850,000 r:dr b:co för Bancodisconten, 2,100,000 r.dr för Götheborg och 1,100,000 r:dr för Malmö;” ”b) Dessutom äga dessa discontverk att begagna ägande reservfonder, innehållna räntemedel och af sparbankerne insatte summor, på sätt nu är medgifvet.”
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 22.
Ex. Hr Gr. o. Land tm. yttrade, att i afseende på mom. b), c), d), e) och f), hvarå propos. nu borde framställas, icke blifvit yrkad någon annan förändring, än att Frih.
Palmstjerna föreslagit, att vid slutet af mom f), i st. f. orden ”under villkor”, med derefter följande mening, skulle införas orden, ”utanförminskr ning af Bankens egen utlåning;” hvadan II.
Ex. finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla dessa momenter, med berörde förr ändring af mom. f).
Uppå sedermera framställd propos. bifölls äfven mom. g).
Palmstjerna, i fråga om mom. h) och i), föreslagit den förändring, att 6 i st. f. 3 månader måtte för beräkningen af straffränta bestämmas, men att Frih.
Cederström jemte andra ledamöter yrkat bifall å dessa momenter utan någon förändring, framställde 11. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, propos. till bifall å mom. h) och i).