Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då frågan i nästa plenum förekommer, så förekommer ett 3:dje amendement till Frih.
Då uppstår det förhållande, att på grund af ett 3:dje amendement, sä kan frågan icke då förekomma, utan blir öfverförd till ett derefter kommande plenum.
Jag kan omöjligen förena mig med de Hrr, som yrka en förnyad bordläggning eller ett uppskof i afgörandet af den nu under öfverläggning varande §:n, sedan discussionen redan har gått så långt och sedan alla vederbörliga bordläggningar i detta afseende egt rum.
På denna grund anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm, att discussionen öfver §:n måtte få fortgå.
Hr Printzensköld: Gr.
Sparres sista yttrande härleder sig uppenbarligen ifrån ett missförstånd af honom i uppfattningen af den formela fråga, som här är under öfverläggning.
Hvem af hans motståndare har sagt att det förslag, som Frih.
Palmstjerna har framställt, är af beskaffenhet alt icke kunna nu och i sammanhang med StatsUtsk:s betänk, behandlas.
Det har troligen icke ens någon tänkt, mindre kunnat påstå; men det är en ledamot som begärt detta förslag på bordet ocb när icke sådant kan förvägras, så är det också en klar följd deraf, att Utsk:s betänk. skall till fortsatt handläggning företagas och förslaget blifva hvilande, i den ordning 49 § Riksd.Ordn. stadgar.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han ej velat afbryta discussionen, men nu, innan discussionen förklarades fulländad, au9 H. 5 66
Den 7 September e. m. sage sig böra framställa sin mening, då åtskillige talare förklarat det vara stridande mot grundlagen att nu genast företaga den förevar:de 3:dje punkten lill afgörande, oell andra åter påstått det vara stridande emot grundlagen att låta den hvila.
Hr Landtm, finge derföre fästa uppmärksamheten derpå, att 49 § Riksd.Ordn. visserligen i 2:dra mom. innehölle, att då en fråga 3:dje gången förekommer, skall den till afgörande företagas, men sedermera i 3:dje mom. upptoge det stadgande, som berättigade Ståndet att, då en ledamot sådant äskat, uppskjuta beslutet öfver ett dervid väckt förslag till ett annat plenum.
Då man icke kunde säga att en fråga, derföre att ett sätt för frågans slitande blifvit afgjordt, varit föreslagen till afgörande så länge ett annat sätt hålles öppet, så följde det af sig sjelft, att de förenämnde 2:dra och 3:dje momme i viss mån stodo i strid med hvarandra, eller åtminstone att man borde anse 3 mom. såsom en förklaring af det 2:dra, hvarigenom man velat stadga att 3:dje bordläggningen ej finge ske under annat vilkor, än att ett under discussionen väckt förslag blefve bordlagdt.
Någon praxis i detta fall, hvarom flere ledamöter talat, hade Hr Landtm, icke sig bekant, utan trodde Hr Landtm, det aldrig inom R. o. Ad. hafva inträffat att, såsom nu, ett under discussionen om ett till afgörande företaget betänk, framstäldt förslag blifvit lagdt på bordet.
I fråga om lämpligaste sättet för ärendets behandling uti förevande fall, hade Hr Landtm, yttrat sig innan någon hade begärt att hela frågan måtte uppskjutas och Hr Landtnäs förslag hade derföre varit lämpadt efter frågans dåvar:de skick, men sedan en sådan begäran blifvit framställd, trodde Hr Landtm, att R. o. Ad. kunde derom besluta och genom bifall dertill säkrast skulle förekomma det invecklade förhållande, som i annat fall kunde uppstå; ty om man vore förvissad att icke någet annat förslag till ändring i hvad Utsk. föreslagit, än Frih.
Palmstjernas, skulle ifrågakomma, så kunde man visserligen förfara, såsom här blifvit föreslagit, att man voterade om bifall till Utsk:s förslag eller ock afslag derå, med rättighet att sedermera likväl antaga Frih.
Palmstjernas förslag, men det kunde hända att någon annan modifikation af Utsk:s förslag, än den af Frih.
Palmstjerna ifrågaställa, blefve under discussionen yrkad, och i sådant fall vore del icke möjligt att anställa en votering om contraproposm till Utsk:s förslag, emedan dertill skulle förekomma dels afslag, med förbehåll om framdeles skeende pröfning af Frih. Palmstjernas förslag, dels ett förslag, hvarigenom, derest det antages till contrapropos. och sedermera vid voteringen om hufvudsaken bifölles, Frih.
Palmstjernas förslag blefve förkastadt.
Hr Landtm, trodde derföre, att då icke någon visshet funnes, att Frih.
Palmstjernas förslag blefve den enda ifrågakommande modifikationen af Utsk:s förslag, frågan svårligen kunde afgöras i afton, samt att det följaktligen vore bäst att uppskjuta hela punkten tills Frih.
Palmstjernas förslag i nästa plenum förekomme till pröfning, men då Hr Landtm, likväl icke ansåge frågan vara af den uppenbart bestämda beskaffenhet att en Talman kunde vara berättigad att, i afseende derpå, vägra propos., Den 7 September e. m. 67 vore Hr Landtm, beredd att framställa propos. såväl till ifrågavar:de punkts pröfning nu, som till dess uppskjutande till nästa plenum, likväl med den förutsättning, att derest pröfningen anses nu böra ega rum, men Ståndet skulle anse Frih.
Palrastjernas förslag böra till nästa plenum bordläggas, detsamma icke må kunna genom någon nu företagen votering helt och hållet förkastas, utan att såvida en votering, hvarigenom ett sådan resultat kunde uppstå, komme i fråga, densamma då uppskjutes till nästa dag.
Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge öfverläggningen om formfrågan vara fulländad, yttrade sig Frih.
Jag vet icke om jag rätt uppfattat
Hr Landtnäs sista yttrande, men jag tyckte mig finna att det afsåg att öfverläggningen om 3:dje punkten får uppskjutas för i afton.
Hr Landtm, yttrade, i anledn. häraf, att han ansåg det vara Ståndets rättighet att besluta ett sådant uppskof.
Öfverläggningen om föredragningssättet förklarades nu vara fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade uppskjuta pröfningen af den nu förevar:de punkten till nästa plenum, samt dä härvid ropades ja och nej, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Hr Printzensköld begärde votering, men innan voter:spropos. i anledn. deraf hann blifva uppsatt, anmälde sig och yttrade Frih.
Den besynnerliga vändning, hvaruti frågan nu efter det sednaste förklarandet af Hr Gr. o. Landtnäs framställda propos. och Ståndets derpå afgifna svar, har kommit, gör att jag får förklara, att ehuru Frih.
Palmstjernas förslag är af beskaffenhet att icke kunna förnuftigtvis af R. o. Ad. godkännas, såsom eli regleringsförslag af Statens ordinarie räntor, emedau det är så ofullständigt, att det behöfver i många fall kompletteras, så och då jag icke vill på någon condition blifva ansedd såsom den der skulle vilja uppskjuta något ämne, så afstår jag ifrån min begäran om bordläggning, afstår ifrån att komplettera detta förslag, ty jag är öfverens med Frih.
Palmstjerna deruti, att detsamma kompletteradt skulie vara ett mycket nyttigt förslag, men nu är det icke nyttigt, utan lika skadligt, som Frih.
Palmstjerna sjelf yttrat om K. M:s nåd. propos.
Man kan icke hoppa genom fönstret för att komma dit, men man kan komma ur askan i elden genom det förslag, som Frih.
Palmstjerna har framställt.
Jag anhåller att vi mätte få votera om contrapropos. emot Frih. Palmstjernas förslag.
Hr Printzensköld: Sedan Frih.
Cederström afstått ifrån den af honom begärda bordläggningen, så afstår jag äfven derifrån, på det att hufvudfrågan derigenom må kunna till afgörande utan vidare uppskof befordras, varandes jag förvissad derom 5* 68 Den 7 September e. m. att R. o. Ad. skall finna det Frih.
Palmstjernas förslag är allt för ofullständigt för att i dess nuvar:de skick kunna godkännas.
Då anhåller jag att Frih.
Palmstjernas förslag nu må blifva upptaget i den form, att man bestämmer att skatterna skola utgå i naturapersedlar, men att småpersedlarne må blifva förvandlade i penningar och att man må uppskjuta lill ett kommande plenum frågan om hvilka persedlar, som skola bibehållas in natura och hvilka som skola förvandlas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt sedan såväl Frih.
Cederström, som Hr Printzensköld afstått från den af dem gjorda begäran om bordläggning af Frih.
Palmstjernas förslag och således anledn:n hvarföre uppskof med pröfningen af den ifrågavarrde punkten af Utsk:s förslag blifvit begärd, hade förfallit, R. o. Ad. torde finna att icke något hinder molte för att nu till pröfning företaga denna punkt jemte de framställningar, som i afseende derå blifvit gjorde, samt att således öfverläggningen om sjelfva saken torde få fortsättas.
Jag har förut haft tillfälle yttra mig emot Utsk:s förslag; flere talare hafva sedermera gjort detsamma, och jag förmodar de flesta vara af den mening att det icke kan antagas.
Deremot förekommer på andra sidan Frih.
Palmstjernas förslag, såsom en motsats till Utsk:s, och jag anhåller att få yttra de betänkligheter, som jag kan hafva mot detsamma.
Frih:n föreslår, att man hufvudsakligen skall bibehålla räntepersedlarne.
Derom är jag med honom ense; vidare att de skola förvandlas efter ett årligt markegångspris.
Deri instämmer äfven jag.
Allt detta är enligt med nuvarrde förhållanden.
Men Frih:n föreslår derjemte att de små persedlarne skola bringas till ett större antal betydliga persedlar än K. M:s nåd. propos. upplager.
Frilen har visat, att sammanföringen blott till 2:ne persedlar skulle vara äfventyrlig, ömsom för räntegifvare, ömsom för räntetagare.
Derom är jag också med honom ense.
Att deremot nu genast bestämma i hvilka räntepersedlar alla de öfriga skola förvandlas, anser jag vara allt för hastigt.
Palmstjerna bar uppgifvit vissa persedlar, Frih.
Cederström har tillagt andra och Frih.
Alströmer har satt i fråga en tredje bestämning.
Detta sker nu på en dag inom Adeln.
Om nu PresteSt., sorn ännu icke handlagt denna fråga, också skulle komma fram med tre olika förslag eller ännu flera, och sålunda många olika framställningar i detta hänseende göras, huru kan man hoppas att någon öfverensstämmelse derutinnan skulle kunna vinnas?
Kan man antaga att den af dessa framställningar, som af R. o. Ad. samt PresteSt. eller af R.
St. i det hela, efter vissa minskningar, gillades, vore den rätta?
Det är icke allenast till befarandes att han icke vore det, utan här förekommer en annan omständighet, vid hvilken jag ber R. o. Ad. fästa sin uppmärksamhet.
Det är den, att räntepersedlarnes utbyte och förändring ifrån hvad de nu äro till något
Den 7 September e. m. 69 annat, icke kan, om lag och rätt här i landet skola gälla, göras ulan räntegifvarnes samtycke.
Hvar och en, som ärft eller förvärft ett hemman har gjort det m4ed rättighet att bibehållas vid den skatt, som hemmanet af ålder varit åsatt och att icke vara blottställd för några ändringar deri, utan sitt eget samtycke.
Hvarföre är det, som StatsUtsk., ehuru dristigt det i öfrigt är, likväl icke vågat föreslå R.
St. att ändra frälseräntorna?
Ulan tvifvel derföre att deras egares rätt derigenom skulle rubbas.
Jag frågar då om dens rätt, som är skyldig att utgöra räntan, vare sig till enskild man eller Kronan, om dens rätt är mindre helig än ränletagarens?
M:s försäkran och stadfästelsen på Svenska och Finska allmogens fri- och rättigheter af d. 4 April 1789 heter det i 2 §: ”de å hemmanen en gång gjorda, i laga ord”ning fastställda skattläggningar och tiondesällningar skola i everl”deliga tider ega bestånd, och aldrig någon ändring eller rubbning deruti tillåtas.”
Huru skall en sådan Konungaförsäkran, som varit ansedd, så att säga, för BondeSt:s privilegium, kunna medgifva en dylik förändring, som den ifråga vande ?
Om man tillser med hvad rätt hvar och en skattskyldig innehar sitt hemman, på sätt Hr Gyllensköld i sin reservation åberopat, så borde R. o. Ad. nogsamt finna, att man icke kan på detta sätt gå till väga.
Föreg:de Ständer hafva äfven, så vidt jag förstår deras yttranden, denna eganderättens oantastlighet.
Då frågan under föreg:de riksdag behandlats, yttrade de i sista punkten af sin underd. skrifvelse till K. M. N:o 233 af d. 24 Maj 1845: ”På det alt Statsverket må kunna med någon sannolikhet beräkna hvad belopp ”af naturapersedlar, som af räntegifvare kunna komma att uti de ”särskilda orterna levereras, få R.
St. likaledes i underdånighet ”anhålla, att K.
M. täcktes låta alla räntegifvare län- eller di”striktvis höras huruvida de önska alt framgent bibehålla sin nu ”egande optionsrätt eller huruvida de åstunda att för framtiden ”ovilkorligt erlägga räntor och kronotionde i kontant.”
St:s skrifvelse härleder sig från ett betänk, af StatsUtsk., i hvilket jag förmodar att Frih.
Palmstjerna, såsom Utsk:s ordf:de på den tiden, deltagit.
Hvad som då af R.
St. yrkades, det lärer väl äfven nu, för rättvisans skull, böra förnyas.
Hafva vederhöride blifvit hörda och medgifvit att deras räntepersedlar må förenklas, så återstår frågan, med hvilka persedlar skall förenklingen ske?
Kan man ålägga räntegifvare alt åtaga sig persedlar, som de icke hafva, eller kunna och vilja utgöra?
Derföre måste, enligt min öfvertygelse, räntegifvarne höras och deras samtycke till förenklingen lemnäs.
När sådant föregått, då, men icke förr, kan förändringen lagligen göras med K. M:s och R.
Sus samtycke.
Om nu R. o. Ad. eller R.
St. i allmänhet skulle på förhand besluta en sådan förändring, så blefve hon, på sätt jag sagt, icke allenast oviss i afseende på rigtigheten, utan hon blefve ock olaglig.
Ingendera delen böra vi låta komma oss till last.
Man säger, måhända är det eder mening att endast stadna vid ett afsla& på Utsk:s betänk., eftersom J ej heller vil - 70 Den 7 September e. m. jen antaga Frih.
Palmsljernas förslag?
Det är åtminstone icke min mening, men det vore förhastadt af R.
St. att i denna fråga fatta beslut, innan vederbönde blifvit hörda.
Dertill kommer att i en fråga, sä invecklad som denna, der så mycken och noggrann utredning genom embetsverken erfordras, bör det vara Konungen, som tager initiativet, som låter utarbeta de förslag hvilka skola för R.
Att göra tvärt om, att R.
St. skulle, innan dessa formaliteter blifvit iagttagna, på förhand och jag må väl säga på måfå, uppgöra ett förslag i detta ämne, såsom rättesnöre för K. M., hvarefter
Han sedermera skulle verkställa saken, det vore att företaga henne bakfram.
Min tanka år alltså den, att R. o. Ad. nu hvarken mätte gilla Utsk:s betänk, eller Frih.
Palmstjernas förslag, utan när saken blifvit genomgången i sin helhet och Utsk:s förslag hade, såsom jag hoppas, förfallit genom två Stånds beslut, då vore tiden inne att väcka en sådan fråga, som Frih.
Men då synas Ständerna böra dermed ingå till K.
M. önskningsvis, ingalunda med något afgörande beslut i saken.
Derigenom vore Konungen underrättad om R.
St:s önskningar att sakens nuvande outredda skick måtte förvandlas till ett utredt i de hufvudmomenter, hvilka Ständerna uppgifva att få hos K.
M. komma i nådigt öfvervägande.
Derigenom hade Ständerna hvarken bundit sina blifvande beslut eller meddelat någon föreskrift, ulan endast hållit frågan öppen och hänvisat på den lagliga samt, i min tanka, både lämpliga och försigtiga behandling, som i saken bordt iagttagas.
Hvad jag derom tänker, öfverensstämmer väsendtligen med den reservation, som Hr Gyllensköld afgifvit, ehuru jag i en eller annan fråga derifrån, till en del afviken Om R. o. Ad. skulle egna denna min mening någon uppmärksamhet, så skall jag sedermera, om några af Ståndets ledamöter icke fästat sig vid den omtalta reservationen, uppläsa de hufvudmomenter, som deruti innefattas.
Jag slutar således med anhållan, att R. o. Ad. icke måtte autaga hvarken Utsk:s eller Frih.
Hr von Hartmansdorff har nyss sagt, att den skattskyldige eger rätt att bibehållas vid den skatt honom af ålder ålegat, och icke underkastas förändringar deruti utan eget samtycke; att detta är en grundsats, som icke ens StatsUtsk. vågat vidröra, och till bevis derpå har Hr von Hartmansdorff hänvisat dertill, att StatsUtsk. icke föreslagit någon förändring i afseende på frälseräntoma.
Ad:s uppmärksamhet i allmänhet derpå, alt frälseräntoma och skatterna lill Kronan äro helt olika saker, som icke med hvarandra ega någon gemenskap.
Frälseräntoma grunda sig på aftal emellan enskilda personer, med hvilka statsmakterna icke hafva annat att göra, än att bestämma vissa lagformaliteter för dylika transactioners ingående, med hvilkas innehåll statsmakterna icke hafva någon befattning.
Deremot torde det vara obestridligt att statsmakterna hafva att göra med de skatter, som utgå af Svenska folket.
1789 års privilegier äro äfven anförda såsom stöd för Den 7 September e. m. 71 Hr von Hartmansdorffs påstående, att den ordinarie räntan, som utgår efter skattläggning icke kan i evärdeliga tider rubbas; men jag får påminna, att sedan 1789 hafva vi haft ett annat år som var 1809.
Då antogs en viss Reg.F. hvarefter vi nu lefva.
Den innehåller att Svenska folket allena äger att vid riksdag genom sina representanter sig beskatta.
Således måste man äfven antaga att Svenska folket eller de som äga jord, som är beskattning underkastad, och af hvilken ordinarie räntor utgå, äfven hafva underkastat sig det beslut, som R.
St. i beskattningsfrågor
Önna för godt att fatta.
Således har derigenom den äganderättsfråga, som kan härledas ifrån 1789 års privilegier förfallit. 1809 års Reg.F. innehåller, alt om man kan anse det K. brefvet såsom ett privilegium, så kunna likväl alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut och K.
M:s sanction förändra så beskaffade privilegier, enär jordegarnes målsmän i detta fall beslutat på annat sätt; ty det Sr förut lagligen bestämdt att det hinder som af äganderätten i denna väg kan läggas, det kan på det och det sättet i laglig ordning undanrödias.
Denna anmärkn. måste således helt och hållet förfalla.
Här är äfven af Hr von Hartmansdorff yttradt, att vid sista riksdag så iakttog man likväl denna omständighet med mera samvelsgranhet (eller något annat dylikt ord) i afseende på optionsrälen, att antingen leverera in natura, eller underkasta sig för frantiden att betala sina i persedlar sattaskatter, contant.
Deremo sattes då alldeles icke i fråga, huruvida skatten skulle till en aman skatt förändras eller icke, utan denna framställning skeddi naturligtvis för att hvarje ort skulle få tillfälle att yttra sin meiing i detta afseende, och denna mening blifva gällande uti den mån, sora det med statsverkets fördelar vore förenligt.
Nu är dldeles icke fråga, såsom jag tyckte mig Önna att Hr von Hartman,dorff yttrade, att persedelräntan skulle pä något sätt utbytas emit andra persedlar, som icke kunna utgöras, utan det är i milt förlag endast sagt, att hufvudräntorna skulle utgå på samma sätt son förut, men de persedlar som icke kunna utgöras in natura, sås«m ^ höns, oxe o. s. v. skulle betalas i penningar, äfvensom bjrgnadshjelpen, m. m. som redan utgå i penningar.
Det var såleles ett ogrundadt misstroende, som gaf anledn. till denna anmäi n., och när detta misstroende är upplöst, så torde äfven anmärkfn förfalla.
Vidare är sagt, att man icke skall gå för hastigt tillväga i denna fråga elir deruti besluta förr än vederbör:de blifvit hörda, och alt det är i.
M. som skall taga initiativet, men icke R.
Huru mycket förastadt man går till väga i denna fråga, det öfverlemnar jag tit R. o. Ad. att bedöma, då det är en fråga, som redan på 1741-talet varit föremål för R.
St:s öfverläggning, och i mitt minne ledan år 1828, vid 1834 års riksdag i mer eller mindre män, fvenså vid 1844 års riksdag och nu slutligen vid 1848 års iksdag.
Om man nu ätlats med den frågan i 20 års tid mer ellt mindre ifrigt, så kan man väl icke säga alt det är något förbytande om man nu vågar träda fram och 72 Den 7 September e. m. säga: nu är det tid alt fatta beslut i frågan; oell om beslutet förekommer något förhastadt, så är det derföre att han icke sysselsatt sig med frågan förut.
Denna förutsättning kan väl icke tillämpas på Hr von Hartmansdorff, som, jag är säker derom, visst icke har underlåtit att taga kännedom om alla de ämnen som hit höra och hos honom har man icke något förhastande att äfventyra; men afsigten är naturligtvis att icke fatta något beslut i frågan pi detta sätt, utan på något annat sätt, som Hr von Hartmansdorff ännu icke har framställt.
Här är äfvenledes sagt, att 11.
St. böra i denna fråga gå önskningsvis tillväga, och för K.
M. endast framlägga hufvuddragen eller den syftning hvaruti R.
St. anse frågan böra afgöras, på det att frågan må hållas öppen.
Frågan har nu hållits öppen i 100 år.
Jag tror att det då kan vara tid att besluta.
Önskningsvis hafva R.
St. tillvägagått vid föreg:de riksdagar i afseende på sältet att utgöra räntepersedlarne efter medelmarkegång.
Vid 1834 års riksdag framställdes denna önskan.
Vid 1840 å-s riksdag voro äfven 2 Stånds beslut i denna fråga, men de öfrija Stånden funno att frågan var för invecklad i sina accessoirer, så att deraf icke biet något beslut.
Det utlåt, hvarom vi nu öfvsrlägga år afgifvit i anledn. af det förslag, som K. M. har framlagt.
Således har både K.
M. tagit initiativet i frågan, och R.
St. gått önskningsvis tillväga, såsom Hr von Hartmansdorff siger alt det har bordt ske.
M. gjort ett förslag sorn R St. icke vilja ingå på, så är det således i sin ordning ali contriförslag af dem framställes.
Jag kan således för min del icke finna något annat än att de anmärkn:r, som blifvit gjorda i dettf afseende äro vederlagda.
Det torde vara ovedersägligt odi äfven ovedersagt, att vårt beskattningsverk, genom sin ytterliga inveckling, högligen tarfvar förenkling och förbättring.
I deta afseende hafva äfven komilterade uppgjort och StalsUtsk. föordat ett förslag.
Emot detta förslag har här blifvit hufvudsa.ligen anmärkt, att om de nuvar:de intraderna af natura-persedar förvandlades till penningar, sä skulle säkerheten för statsinömsten och för de deraf utgående löner och indelningar trolige» äfventyras genom en, möjligen i framtiden skeende myntföränä ing äfvensom genom silfvervärdets fall, så att derigenom äfven till och med skulle uppstå ett premium för jordegare att söka stadkomma en statsbankrutt.
Palmstjenps förslag, så finner man att dessa anmärkn:r icke kunna tilåmpas deremot.
I detta förslag äro nemi. alla hufvudräntorna bäehållna och någon frestelse att söka åstadkomma statsbankrutt kan således icke genom detta förslag uppstå.
Det är endast d»smärre artiklarne, som skulle förvandlas till penningar och dessa utgöra icke en så stor del, att deraf någon våda kan inträffa, i de löner, der de utgöra mest, utgöra de en fjerdedel och i d andra något mindre.
De utgöra således icke på långt när så myoet, att det för deras skull, skulle löna mödan för jordegarne att söka åstadkomma en Den 7 September c. m. 73 statsbankrutt, ty man måste taga i betraktande att äfven jordegarne på en sådan betydligt förlora genom rubbningen uti den allmänna krediten oell att denna förlust på intet sätt skulle uppvägas genom den lilla vinst de skulle kunna göra igenom någon nedsättning af värdet på en sådan liten del af räntorne; likasom äfven, om också silfvervärdet i tidernas längd skulle något falla, så skall man likväl finna, då man betraktar huru liten del af räntorna, som efter Frih.
Palmstjernas förslag skulle utgå i silfver, att ingen synnerligen märkbar förlust för statsverket kunde derigenom uppstå.
Hvad man deremot egentligen ville åstadkomma, eller en förenkling af skatteväsendet, genom hvilken räkenskaperna skulle kunna göras åskådliga och begripliga äfven för den mindre upplyste, en förenkling hvarigenom den skattskyldige sattes i tillfälle att kontrollera om honom rätt sker eller icke, hvilket under nuvande förhållande för den i kameralverkets mysterier oinvigde är nära omöjligt, detta kunde vinnas, i händelse man antog Frih.
Man har sagt att detta förslag är så nytt att det kommer öfver oss på en gång, att det icke går an att vidtaga ettt beslut i en så vigtig fråga innan man hunnit tänka sig före.
Palmstjerna sjelf har anmärkt att denna fråga är öfver 100 år gammal.
Hvad serskildt beträffar
Friluns förslag, så torde dervid äfven böra tagas i betraktande, att detta förslag icke utgör någon ny lagstiftning, utan endast är en utveckling af det gamla skattesystemet, ty det gör icke någon förändring med hufvudräntorna hvilka skulle qvarstå.
Det förvandlar endast de smärre persedlarna, så att i st. f. bråken ^ får, -J höna o. s. v., en fix penningeränta skulle bestämmas.
Redan nu går det så till alt desse persedlar utgöras i penningar efter markegång, och markegången på dessa persedlar förändras ganska sällan.
I st. f. att uträkningen nu måste göras hvarje år, skulle den efter Frih.
Palmstjernas förslag endast göras en gång för alla.