Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederströrns anmärkn. ganska riktig, då jag icke för mig kan göra klart, om, genom biträdande af den i §:n medgifna rättighet åt sockennämnden att sammankalla sockenstämma, man i och med detsamma skall hafva afgjort frågan om sockennämnds tillvaro och attributioner i öfrigt; men i afseende på Frihtns yttrande om sjelfva principen, (hvarom jag är den förste, som medgifver att discussion nu ej bör inledas), då han sagt att sockennämnder borde underordnas pastorsembetet ; så kan jag ej annat än bestrida detta , ty jag kan ej inse hvarpå sjelfva ide'en om sockennämnd skall stödja sig, om denna nämnd skall underordnas pastorsembetet.
Jag kan icke begripa hvartill en sådan nämnd skall tjena, och hurudant densammas verkningsomfång skall blifva, och inskränker nu allt yttrande tilldess vi komma till den frågan, då jag förbehåller mig rättigheten att yttra mig om sjelfva saken.
Jag är förekommen af åtskil liga talare i hvad jag ämnade yttra, och får endast förena mig om den modification, som Gr.
Spens framställt, nemi. alt orden ”eller dess ordförande” må utgå.
Hr Lage r he i m: Erkännande det kinkiga af förhållandet, att i en lag ipptaga en myndighet, som Konung och Ständer icke ännu bemyndigat, eller sockennämnd, hemställer jag, om det icke vore möjligt, att i det beslut, som Ståndet i denna punkt fattar, inlägga den villkorlighet, eller göra den reservation, att för den händelse sockennämnd icke antoges, stadgandena derom kunde sedermera borttagas.
Hvad sjelfva deu princip angar, som Frih. Cederström yrkat, så Den 6 Mars. får jag erkänna mig vara i den delen af motsatt tanke.
Man har önskat att kunna utbilda en municipalanda, hvarigenom, om den får en god riktning med lagom inskränkningar och tillbörliga gränser, för att icke uti sina befattningar kunna stöta emot embetsmyndigheter , mycket godt skulle kunna tillvägabringas.
En sådan sockennämnd bör derföre vara oförhindrad att genom pastor få sockenstämma utlyst, när den derom gör framställning.
Deremot torde en sådan rättighet icke böra ordföranden i nämnden ensamt inedgifvas.
Ordet biskop bör äfven införas i i :sta mom. efter orden Konungens Bef:h:de, då redactionen skulle blifva följande:
När sockenstämma äskas af Konungens Bef:h:de, biskop, contractsprost eller af vederbörande sockennämnd, eller i stad af magistrater, må kungörelse derom icke förvägras.
Jag erkänner riktigheten af den anmärkn., att man icke bör i denna § på förhand afgöra frågan huruvida sockennämnd skall finnas eller icke.
Om den meningen skulle af R. o.
Ad. delas, så bör frågan om sockennämnd likaväl försvinna ur usta som ur 2:dra mom. af 3 §;n.
Detta kan så mycket lättare låta sig göra, som, derest R. o. Ad. sedermera skulle anse en sådan myndighet böra finnas, stadgandet derom kan införas både i i :a och 2:a momentet.
Men för den motsatta händelsen anhåller jag få yttra mig i hufvudsaken.
Jag tror en sockennämnd böra finnas, emedan verkan af sockenstämmor till stor del måste förfelas om man icke äger inom församlingen en verkställande myndighet, hvilken hittills saknats.
Denna är visserligen rättast sockennämnden.
Men äfven om hennes tillvaro kommer att af R. o. Ad. beslutas, så torde man dock böra antaga för gifvet att hon icke får någon annan rättighet, än den Frih.
Cederström medgifvit, nemi. att kunna äska sockenstämma utan att vara ovillkorligen berättigad till hennes erhållande.
Sockenuämnden bör icke kunna vara kyrkoherdens förman, utan blott att anse jemförlig med hvilken annan myndighet, som äskar sockenstämma, utan att hafva rätt att anbefalla hennes sammankallande.
Om kyrkoherden blir ordförande i sockennämnd, så blefve det visserligen icke svårt att få sockenstämma utlyst, ty då vore det han sjelf som det äskade.
Men när han icke är ordförande, så bör uågon dylik befallning destomindre kunna utfärdas från sockennämnden till kyrkoherden, som han i egenskap af embetsman har det vigtiga uppdraget och det stora förtroendet att kunna sammankalla en menighet med beslutande rätt.
En sådan rättighet bör ej ligga i någon annans hand än i en ansvarig embetsmans.
Borttager man från kyrkoherden rättigheten att kunna vägra sockenstämmas sammankallande då nämnden det begär , så blifva sockenstämmors sammanträden oberoende af ansvariga Den 6 Mars. 135 embetsman; derföre bestrider jag en sådan rättighet för sockennämnden.
Lr Lagergren:
Vigtiga skäl hafva blifvit anförda både mot och med, rörande bortlagande af orden: vederbörande sockennämnd eller dess ordförande.
Det kan ej nekas, att det någon gång, om det föreslagna stadgandet obelingadt bibehölls, kunde föranleda stora oordningar och misstag; men det förefaller mig äfven, som vore det icke alldeles rätt att helt och hållet borttaga detsamma, hvarigenom saken möjligen kunde förvärras.
Jag ville derföre föreslå en förändring, hvarigenom §:n blefve så lydande:
När sockenstämma äskas af Konungens Bef:h:de, biskop eller domcapitel, eller i stad af magistraten, må kungörelse derom icke vägras, äfvensom af vederbörande sockennämnd, såvida icke kyrkoherden finner föremålet uppenbart stridande mot lag.
Vi kunna tänka oss det värsta exemplet, att pastor ligger i strid med församlingen : vore endrägt mellan honom och församlingen , så skulle ej sockenstämmas sammankallande förvägras; men om sämjan är borta, utan att man å ena sidan kunde säga att pastor vore mindre bra eller att å andra sidan församlingen bestod af oförnuftiga menniskor, så skulle likväl en spänning äga rum, hvarigenom ett sådant förhållande uppkomme, alt sockenstämma för ett eller annat mål kunde vägras, och af sådan orsak tror jag det vara rätt att stadga, det pastor ej må kunna förvägra sockenstämmas sammankallande, derest icke ändamålet, hvarför den skulle kallas tillsammans, vore uppenbart stridande emot lag.
Mig synes, då församlingens medlemmar utvalt en nämnd och denna nämnd beslutar en sockenstämmas hållande för något visst ärende, nämnden äfven böra hafva den rättigheten att få sockenstämman sammankallad, så framt ämnet, som skall underställas sockenstämmans pröfning, icke strider emot lag, emedan socknens angelägenheter der skola skötas.
Det vore i min tanke orätt, om pastor skulle kunna vägra att sammankalla sockenstämma, då fråga vore om en angelägenhet, som rörde socknens egna medlemmar, hvarföre jag hemställer, om ej det af mig ofvan antydda förslag kunde antagas.
Det är icke h åga om huruvida jag yrkar bibehållandet eller icke af sockennämnd, derföre alt det ordet sockennämnd icke är antaget ännu.
Jag har reserverat
Ståndets rätt att besluta, i händelse nämnd icke bifalles, att låta ordet kyrkoråd insättas i stället; men under dis— missionen har jag blott begärt att sockennämnd skulle uteslutas ur i morn., derföre att sockennämnden icke skulle sättas i förmanskap till kyrkoherden eiler pastorsembetet, ty det är angeläget att icke belasta socknen med lättsinnig nämnds begäran om sockenstämmor hvarje Söndag, utan i36
Den G Mars. mäste det vara pastorsembetets rätt och pligt att pröfva beliöfligheten, likasom då en kronobetjent begär sockenstämmas sammankallande.
Är ämnet af vigt oell sockenstämmas sammankallande beliöfligt, så bör nian icke misstänka pastorsembetet att vilja vägra ett sådant sammankallande; är det åter mindre vigtigt eller rent af lagslridigt, så bör pastor dertill kunna vägra sitt samtycke.
Den som begärt, men blifvit vägrad detta sammankallande, har sig öppet lemnadt att kunna deröfver anföra besvär, antingen hos consistorium eller hos Konungens Bef:h:de, allt efter ämnets beskaffenhet.
Jag har icke yttrat ett enda ord, som angår sockennämndens communala befattningar ang:de styrelsen inom socknen: tverlom, när vi komma till sockennämnden och öfverlägga derom, så vill jag gä längre än Utsk:n, för att bestämma nämndens functioner i hvad densammas inflytande på socknen angår.
Nu är endast fråga om, huruvida sockenstämmor skola kunna tillställas när och huru ofta sockennämnden behagar, och derföre har jag begärt nedflyttning till 2 morn., der pröfningen om sockenstämma må sammankallas eller icke är ett pastorsembetets åliggande.
Man har sagt det vara orätt att tala om nämnd, innan man bifallit att ordet nämnd skall finnas.
Skulle sådant icke bifallas, så är det ju lätt att utbyta detsamma emot ett annat.
Att nämnden skall hafva någon makt elier vara en auetoritet öfver kyrkoherden, kan jag ej finna vara riktigt, och sockennämnden, såsom blott en delegation af sockenstämman, bör ej vara någon öfverauetoritet öfver denna sednare; men att kyrkoherden ensam skulle äga den myndighet att kunna bestämma öfver sockennämndens förhandlingar, det måste jag på det högsta motsätta mig, emedan sådant skulle borttaga den frihet, som med en comtnunalinrättning afses.
Sockennämnden kan bättre än någon annan bedömma den ekonomiska ställningen inom socknen, och det bör ej kunna bero på kyrkoherden att uppskjuta mål, som för en socken äro af högsta vigt, måhända ända till ett halft år, då den ordinarie sockenstämman inträffar.
Att införa
Hr Lagergrens förändring, vore visserligen bättre än att antaga Frih.
Cederströms förslag; men då det kan hero af kyrkoherdens subjectiva omdöme, huruvida ämnet för en äskad sockenstämma står i strid med lagen eller icke, skulle jag tro, att man icke bör lemna kyrkoherden en makt, sorn kan missbrukas.
Jag har egentligen med detta yttrande åsyftat att motsätta mig den öfvermyndighet, som Frih.
Cederström velat tillerkänna pastor öfver sockennämnden.
Hr Aminoff: Då Utsk:n nedskrefvo detta betänk., togo de för gifvet, att sockennämnden skulle komma att inrättas, och skulle icke så ske, tror jag att hela betänk, vore för - Den 6 Mars. förfeladt.
Del är visserligen rätt anmärkt, att ordet sockennämnd kommer för tidigt;- men om R. o. Ad. ej nu vill antaga detsamma, sä kan jsi Ståndet reservationsvis förbehålla sig att häruti göra ändring framdeles.
Man har sagt, ali ordet biskop bör i §:n införas, då der står Konungens Bef:h:de eller domcapitel.
Med Konungens lief;hide förstås icke blott landshöfdingens person utan äfven landsh.embeti ts maki, och med domcapitel förstås, alt en biskop sitter der, och behöfver således icke ordet biskop särskildt utsättas.
Hvarföre sockennämnd bör äga rättighet att få kungörelse om sockenstämmas sammankallande utfärdad, är tydligt deraf, att sockennämnden består af sådana personer, sorn skola förvalta socknens angelägenheter.
Det kunde inträffa att så vigtiga angelägenheter förekomme, som icke kunde tåla uppskof, men att det vore i pastors intresse att ej bevilja sockenstämma; om nu öfver detta vägrande skall klagas, så åtgår för besvärens anförande och målets afgörande en tid, som kan vålla betvdlig skada för det hela.
Jag ser således intet ondt uti att socknens utvalde, d. v. s. sockennämnden, äga rätt att få sockenstämma, när de så nödigt finna, men ingår derpå att orden eller ordförande må ur §:n uteslutas; ty eljest lägges verkligen för mycken makt i en persons hand, och anhåller jag att i mom. må antagas med den förändring, att orden eller ordförande utgå ur förslaget.
Sockennämnd är en myndighet, som ännu icke finnes; det har således på goda skäl blifvit anmärkt, att det vore för tidigt att nu tala derom, och tror jag således, att man ej bör orda härom så länge och intill dess vi komma till den i5 §:n, ty det är oegentligt att stifta lagar för en myndighet, som icke finnes.
Jag förutsätter, att en sockennämnd kommer att finnas, och om den icke kommer att äga ruin; så skall likväl en styrelse öfver fattigvården, skolinrättningar och i vissa fall äfven för helsovården vara att tillgå, hvaraf följer, att, om också icke sockennämnd kommer i fråga, en myndighet dock måste finnas, antingen en sådan redan är till eller icke.
Af denna anledning anser jag, alt Utsk:n kunnat göra denna framställning innan sockennämnden förekommer.
Utsk:n hafva velat tillägga sockennämnderna och deras ordförande!' en större rättighet i afseende på sockenstämmors utsättande, än som tillkommer någon enskild, af det skäl att nämnden anses representera hela församlingen.
Antager man detta, så kan följden blifva förhastade beslut på en sockenstämma.
Antager man icke detta, så skulle förslag, som kunna blifva följden af en hel församlings representations beslut, komma att uppehållas. 21 11. 18 Den 6 Mars.
Man skulle således hafva att välja emellan, å ena sidan, förhastade beslut på en sockenstämma och å andra sidan uppehåll med att få sockenstämma.
Det förefaller mig då, enär sockennämnder äro nya inrättningar eller åtminstone komma att erhålla functioner, sorn icke förut varit samlade hos en enda myndighet, och man skall välja mellan dessa förutnämnda tvanne alternativer, som vore det bäst att hålla sig vid det sednare eller uppehållet, hvilket ej kan blifva långvarigt, då pastor måste uppgifva skälen för sin vägran att sammankalla sockenstämmor, hvaröfver besvär kunna anföras.
På dessa grunder instämmer jag med dem, som anse att ifrågavar. myndigheter icke må hafva bättre rätt, än hvar och en enskild ledamot i församlingen, och att således orden ”eller af vederbörande socken nämnd e
Herde ss ordförande” böra utgå.
Jag förenar mig i den redaction Gr.
Att vilja stifta en comrnunal-inrältning, sådan sorn de tillämnade sockennämnderne och, med detsamma man det gör, lägga så mycken makt i en enda persons hand, att derigenom all verksamhet hos denna communal-inrättning kan qväfvas, deri finner jag den största motsägelse.
Jag är öfvertygad, att om man medgifver pastor makt att vid hvad tillfälle sorn helst efter godtycke kunna vägra sockenstämmas sammankallande, så skola med detsamma de personer, som utgöra nämnden, förlora all håg för skötandet af församlingens angelägenheter och bästa.
Jag hemställer huruvida man icke äfventyra!’ mera, om makten är lagd i en enda persons hand, än örn den finnes hos en vald Corporation, ehuru sannt det än må vara att missbruk, det oaktadt, kan äga rum.
Hvarifrån man härleder den tro, att en nämnd skall mera lättsinnigt begära sockenstämma, än pastor vägra densammas sammankallande — förstår jag ej.
— Man har talat om förhastade beslut sorn ett moliv att betaga nämnden rätt få sockenstämma sammankallad : hvarföre skola väl besluten blifva mindre förhastade, då stämman utlyses efler kyrkoherdens godtycke?
De kunna blifva lika mycket och lika litet förhastade i begge händelserna.
Skall nämnden betagas den rätt, hvarom nu tvistas, så önskar jag hellre att inga sockennämnder må blifva inrättade.
Jag förnyar milt yrkande om bifall till denna §, på sätt Gr.
Jag anser lika med föreg:de talare, att R. o. Ad. bör förbehålla sig rättigheten alt framdeles afgöra ang:de sockennämnden, ty eljest skola vi få uthållande strider och långa tal derom vid mång falldiga §§ i detta första cap.; hvarföre jag anser behöfligt, att nu bestämmes hvar detta ord skall insättas, dock under förbehåll att kunna borttagas, i händelse R. o. Ad. beslutar alt soc - Den 6 Mars. kennamnd skall försvinna.
En talare har sagt, att, sorn med Konungens BefVhide menades icke endast landsliöfdingens person, utan dennes makt, så behöfdes icke särskildt nämnas biskop, då man redan utsatt domcapitel, hvari biskop alltid finnes.
Skilnaden ar likväl den emellan Koungens Bef:h:de och landshöfdinge, att då denne personligen är närvar., så är lian Konungens Bef:h:de, då landssecrel:n eller landskamereraren, som conti asignerat ett landsliöfdingens beslut , derföre endast i så måtto blifva ansvarige, om de ej deremot till prot. göra föreställningar, i händelse någon olaglighet genom beslutet vore begången.
Med biskop oell domcapitel är förhållandet olika; ty beslutanderätten i domcnpitlel är collegial, men biskopen ensam är ephorus öfver alla skolinrättningar inom sitt stift och har sora sådan att skaffa med folkundervisningen.
I afseende å frågan hvarest sockennämnd skall införas, antingen i i eller i moni., så ber jag herrarne att lugnt lästa uppmärksamheten derpå, att det icke är fråga 0111 att pastor eller kyrkoherde skall vara herre, den ene öfver den andra, utan att de skola stå bredvid hvarandra.
Sockennamndernes göromål komma att blifva mångfalldigä, och erfarenheten skall visa, ali många skola söka undandraga sig nämnden åliggande göromål.
Vi hafva socknar, sorn till största delen bestå af fiskare t. ex.: desse äro blandade med allmogen, men hemmansägarne komma att till antalet ligga under de förra, sora icke äro fastighetsägare: frågan är då, skola vi åt en icke ansva rig menighet uppdraga rättigheten att sammankalla sockenstämma eller åt en ansvarig?
Meningen är ingalunda att i detta fall lemna pastor i församlingen godtycklig rätt; ty vägrar lian att göra sockennämnden till viljes, så skall han anföra sinn skäl för en sådan vägran, och deröfver kunna besvär anföras, hvilka, om de befinnas gilltiga, lill att börja med förorsaka den vägrande pastorn en varning och möj ligen straff.
Deremot kan intet ansvar ulkräfvas hos sockennämnden, som framställer sin begäran om sockenstämmas sammankallande för olagliga ändamål, hvilket vei kligen kan komma alt ske under partitider emot viss betalning.
Jag vet ej hvarföre man skall förblanda embetsmannen, sora är ansvarig, med en myndighet, som är utan ansvar.
Det af Hr Lagergren gjorda förslag synes utgöra en förmedling mellan de begge här uppgifna grundsatserna, af hvilka den ena skulle förlama en kraftfull verksamhet hos sockennämnden, och den andra lemna öppet spelrum åt en sammankallad menighet att genomdrifva ändamål, som både för lag och fäderneslandets verkliga väl vore främmande.
Af sådan anledning tvekar jag icke att biträda det af honom gjorda förslaget, till följe hvaraf 1 inom. skulle få följande lydelse:
"När sockenstämma
Den 6 Mars. äskås af Konungens Bef:h:de, biskop, domcapitel eller contractsprost, eller i stad af magistraten samt af vederbörande socken nämnd i uppgifvet ärende, oell då kyrkoherden icke finner detsamma emot lag stridande, må kungörelse icke förvägras.’ Härigenom synes mig en medelväg vara vunnen och en bom satt för oansvarige personers tilltag att för hvad ändamål som helst sammankalla menigheter, hvilkas sammankomster då möjligen kunde blifva turbulenta och otjenliga, icke blott för communen , ulan äfven för samhället.
I öfrigt vill jag blott nämna några ord emot hvad en talare sagt, att Konungens Bef:h:de vore i samma cathegori som biskop och domcapitel, så atl, då man nämnt domcapitel, man lika litet behölde tala om biskop, som, när man infört Konungens Bel:h:de, man särskildt hade behof att nämna landshöfding.
Den värde ledamoten, som yttrade detta, har antingen icke känt eller ock alldeles förbisett det betydligt skiljaktiga förhållandet mellan dessa embeten, då nemi. biskopen ensam är ephorus för sitt stifts undervisningsverk och bar sig uppdraget både som pligt och rättighet att oberoende af domcapitlet vaka öfver desamma.
Biskops intagande i §:n är således alldeles nödvändigt.
Hr Lefre'n: Ämnet, som nu är före, är af vigt alt betrakta roed afseende på dess inverkan å samhällsinrättningens grundconsti uetioner.
Ett ibland hufvudmomenten i vår Svenska samhällsconsti uction är påstöt sbefattningen inom församlingen.
Pastor är den embetsman, sorn står närmast intill menigheterna, och som liar sig uppdraget att utfärda laglikmätiga kallelser till menigheten i församlingen alt sammanträda för att öfverlägga om ämnen, som der lagligen till öfverläggning kunna förekomma.
Alt nu inrymma åt en delegation af samma menighet, åt de blifvande sockennämnderna en större rättighet, än som kan, enligt den Svenska samhällsconstruclionen och ali sund samhällsconsti uction, inrymmas åt den menighet, som delegerat dessa nämnder, det vore en uppenbar orimlighet, emedan delegationen då skulle fä större rättigheter än de som densamma delegerat.
Återstår nu all undersöka, om man kan tillmäta den enskilde röstägande personen ovillkorlig rättighet att få sockenstämma sammankallad i hvad ärende han behagar, utan att behöfva underställa sin begäran kyrkoherdens omdöme huruvida det ämne, hvarföre han begär sockenstämma , är sådant, alt lagen tillåter att sockenstämma får hållas.
Om någon kan finnas, som vill tillerkänna individen i församlingen denna rättighet, så måste också summan af individer, d. v. s. hela församlingen, äga rätt att begära sockenstämmans tillstånd för ett olagligt ämne, och presten voie då nödsakad att utfärda en sådan kallelse, blott för det liela socknen varit närvar, och begärt den.
Kyrkoherdes skyl - Den 6 Ma r s. •4' dighet och rättighet måtte vara, om så skulle luinda, att man på en lagligen sammankallad sockenstämma ville söka förmå honom att utsätta en ny sockenstämma, der ämnen, sorn ej med lag voro förenliga, skulle förekomma, att då kunna dertill vägra sitt bifall och gifva hänvisning lill besvärs anförande, om man anser honom hafva missbrukat sin makt.
Om nu kyrkoherden måste kunna, och sin pligt likmätigt bör neka en sadan stämmas sammankallande, då hela socknen ar närvar, och det begär, — är det väl då rimligt att tillmäta samma sockens delegerade en större rättighet, än socknen sjelf rimligen kan tillmätas?
Vid pastor ar gränsen mellan medlemmarnes i församlingen myndighet och samhällets myndighet; hvad som ligger under embetsmäns myndighet conti olleras af förmän hela serien uppföre, men hvad sorn icke ligger under embetsmannamyndigheten, d. v. s. dessa municipala inrättningar, ty de ligga icke under förmanskap af embets- och tjenstemän, de måste ligga under lagens myndighet, såvida icke sjelfsvåld skall inträda i samhället i stället för lagenlighet, och då måste nödvändigt någon finnas, som kan säga: nu är det olagligt; och den soin det gör, måste gifva besvärshänvisning der man klaga kan, och denne person är, i fråga 0111 sockenstämmors utlysande och sammankallande, kyrkoherden och kan ej vara någon annan.
Om vi slå upp 1817 års författning om sockenstämmor, så står der i 1 §:n 2 mom. följande ord : ”Vill Ko nungens Bef:h:de höra allmogen i sockenstämma, kungöre det kyrkoherden skriftligen.
Kronofogdar och lansmän aga oek i mål, sorn röra deras tjenst, alt äska sockenstämma.
Visa de Konungens Bef;h:des tillåtelse eller befallning, må kallelse lill sockenstämma ej vagras.
I annat fall äger kyrkoherden att pröfva nödvändigheten deraf,” d v. s. lagligiieten.
Här är således efter gamla författningen den makt inrymd åt kyrkoherden, att neka kronobetjente sockenstämmas sammankallande, såvida det ej är ovillkorligen nödvändigt och de ej kunna förete Konungens Bef:h:des order derom.
Icke följer deraf, att kyrkoherde är förman för Konungens 13ef:h:des underordnade betjente.
Lika litet är det gifvet att kyrkoherde är förman, eller äger att utöfva något förmanskap för sockennämnden derföre, att han som pastor är skyldig att granska anledningen till sockennämndens begäran 0111 sockenstämmas sammankallande, d. v. s. att granska lagliyhelen af de ärenden, som på den begärda stämman skulle föredragas.
Det är således en illusion, om man tror sig tillmäta pastor i en församling förmanskap öfver socknen, derföre att man tillåter honom utöfva den lagliga befattning, sorn honom måste tillhöra, såvida man icke vill rifva sönder samhallsconstructionen i ett af dess hufvudmomenler.
Beträffande den ifrågasatta rättigheten för ordföranden i en sockenuäuiud att sammankalla* sockenstämma, Den 6 Mars. så lärer väl icke kunna nekas, alt pastor sjelf Ur en ledamot i socknen; när nu hvarje ledamot äger att begära sockenstämma öfver ett uppgifvet ämne, så måtte väl också pastor i församlingen kunna anmäla sig hos ordföranden i sockennämnden och begära sockenstämmas sammankallande för ett lagligt ämne.
Om nu händelsen gör att församlingens pastor tillika är ordförande i sockennämnden, så ser jag icke nödvändigheten af att han skall hos nämnden begära sockenstämmosammanträde, ty han kunde deruti blifva öfverröstad inom nämnden; hvaraf följer, att han icke skulle kunna få underställa denna nämnds gemensamma committenter, socknen, på lagligen sammankallad sockenstämma, det ärende i hvilket han blifvit i minoriteten, ehuru hvarje individ dertill äger rättighet, då ämnet, hvaröfver sockenstämman skulle höras, är lagenligt.
Det vore curiöst, om blott pastor vore den ende i församlingen, som icke skulle kunna begära sockenstämma.
Jag afslyrker delta och instämmer helt och hållet i den redaction, som Frih.
Cederström föreslagit, anseende densamma vara riktig i sin grundsats och rätt uttryckt.
Jag anser mig ingalunda hafva missförstått Frih.