Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bancocreditiv, äfvensom för vissa andra slika allmänna anstalter, såsom Arme'ens PensionsCassa, Städernas Branförsäkringsverk o. s. v. Vid belåningen å guld och silfver tillstyrker jag ett minimum af 5 R:dr och inga respitmånader.
(Sedan panten nu mera ej hemfaller till Banken, äro dessa öfverflödiga.)
Vid den vanliga discontrörelsen på och med omsättningsrätt, tillstyrker jag endast följande tvenne förändringar (från och med år 1835), att minimum af nytt lån blifver 200 R:dr, samt att för alla lån öfver 5oo
R:dr den andra s. k. respitmånaden bortgår (då således den större fördragsamheten qvarstår för den enda dass, de små låntagarne särdeles bland Allmogen, der oordentliga liqvider kunna ursägtas och icke så ofta medföra tecken till oordning i affärer).
Handelsdiscoutem och belåningen af publika papper och adier böra sammanslås till en enda.
Jag tillstyrker dervid: 1:0 att äfven förut icke nämnda, goda publika papper, som förekomma till försäljning på Rikets förnämsta börser, må få belånus, dock icke öfver 90 proc. af lägsta under 3 månader noterade börspris; 2:0 att utlåningsliden blifver högst 6 månader; 3:o alt invisningar och förbindelser må få belånas, så snart de förfalla, inora ett år efter lånedagen; dock ej med öfver go proc,, så vida de förfalla senare än 10 dagar efter lånet; 4:0 att vex.lar i utländskt mynt, betalbara i Sverige inom högst 3:ne månader samt försedda med minst tvenne
Den i Mars f. m. 53 linder Svenska lagarna lydande, livar och en för beloppet fullt vederhäftiga mäns betalningsskyldighet, må få belånas efter pari cours, dock icke öfver den lägst noterade på sednaste Irenne månader, samt 5:o att disconten må få discontera vexlar i Svenskt mynt, hvilka, enligt för tillfället gällande stadgar, åtnjuta bär i landet full vexelrätt.
Vid discontering af vexlar, försedda med namnen af goda handelshus, tillstyrker jag alt
Directionen, 0111 den enhälligt så finner lämpligt, må få utsträcka crediten öfver det hitintills bestämda maximum.
Jag bör nämna, att HandelsdiscontDirectionen, i anledning af derom utaf Frih. Rantzou såsom
Discontrevisor väckt fråga, tillstyrkt lånetidens utsträckande till 6 månader äfvensom rättighet att på tvenne goda namn lemna lån (i hvilken sednare förändring jag äfvenledes instämt).
Slutligen bör jag nämna, att mina tillstyrkanden hvila alla på den förutsättning, att Bancostyrelsen både organiseras så, att den kan, och får föreskrifter så, alt den äger rätt vid denna vigtiga förvaltning utöfva insigtsfull rådighet, nit och omtanka. 2:0
Vid sednaste Riksdag beviljades Banken liqvid af en del af dess större fordringar hos Slaten, för att bilda dess grundfond och med rätt att, för silfverutvexlingens upprätthållande, kunna deraf öfverlåta åt annor man; men de stora summor, hvarå dessa obligationer ställdes, äfvensom vilkoren för återbetalningen, göra dessa obligationer för deras afsedda ändamål mindre lämpliga.
Jag får derföre föreslå, i likhet med hvad BorgareSt. vid sista Riksdag beslöt, att Bancostyrelsen må berättigas att vid förefallande behof kunna utbyta större eller mindre del af dessa obligationer mot andra, lydande å lämpliga summor, och hvarå räntan är betalbar hvarje halft år; dock under vilkor, att uppsägningsrätten, på samma sätt söm hittills, blifver Riksg.- Cont. ensamt förbehållen, och alt den stadgade amortissementen (för de sålunda utbytta obligationerna) på det sättet användes, att Riksg.-Cont. förbehålles att, efter eget godtfinnande, antingen för beloppet uppköpa utelöpande obligationer, eller 6 månader förut uppsäga ett motsvarande antal af dem.
Dessa Sine motioner af Hr Rosenblad lades på bordet.
Gr Horn, Claes Fredr., anförde skriftligen:
Med anledning af Gr. von Fersens gjorda motion om Hypotheksföreningar och medel till deras ändamålsenliga utveckling, anhåller jag få fästa uppmärksamheten på en fråga, af största vigt för dessa nyttiga föreningar, Realcredilen kan ej vinna fullt förtroende i vårt Iand, så länge i våra lagar qvarstår det orimliga stadgande, att 54 Deu i Mars f. m. myndling stall äga företrädesrätt till sin förmyndares fasta gods framför de inteckningar, hvilka deruti blifvit meddelade, sedan han atagit sig förmyndarevård.
Jag skulle aldrig tillåta mig att föreslå nedflyttning af denna omyndigs företrädesrätt hos förmyndare, så vida jag kunde öfvertvgas, att säkerheten för myndlingen derigenom i ringaste mån förminskades; men så är icke förhållandet.
Den förmyndare, som vill förslösa sin myndlings tillgångar, är derifrån ingalunda hindrad genom denna tysta förmånsrätt; ty det beror helt och hållet af förmyndaren, om och i hvad mån denna förmånsrätt skall komma myndlingen lill godo eller icke.
Jag anser det sålunda icke vara vådligt att borttaga en rättighet, hvilken icke innebär någon verklig, utan endast en skenbar säkerhet, och som just derföre är mera skadlig än gagnelig för myndlingen.
Jag tvekar således icke att förnya den motion, som så ofta inom detta hus varit väckt och af LagUtsk. vid föregående Riksdagar bifallen: att de s. k. tysta förmånsrätterna må hädanefter upphöra, på det att inteckning må eili ålla den säkerhet, som med densamma lagligen bör vara förenad.
Hr Stuart, Carl Gust., uppläste följande: K. M. har, uti dess under d. 22 nasti.
Jan. aflåtna Nåd.
Prop. om Stats verkets tillstånd och behof, tillkännagifvit, det K. M., som sorgfälligt sökt undvika tillökning i Statsverkets årliga utgifter, så inskränkt deras samfällda belopp, ”att hela ”S t a t s r e g 1 e r i n g e n kan fullbordas inom redan för ”h anden varande tillgångar, utan förhöjning e 1- ”ler förändring i nu gällande grunder och bensta m 111 e 1 s e r för någon af de u t s k y I d e r och a f g i f”ter, som till Statsverket eller Riksg.
Co 111, i n”gå. ” Då K.
M. sålunda i Nåder förklarat sig icke vilja vid denna Riksdag äska nya elier ökade statsbidrag, lär Svenska Folket med allt skäl förvänta, att dess nu församlade ombud icke heller skola, emot K.
M:s yttrade landsfäderliga afsigt, genom beviljandet af tillgångarna öfverstigande anslag ådraga sina medborgare en förökad beskattning.
Till förekommande häraf är det alltså af högsta vigt, att R.
St., innan något af de mångfaldiga, nu ifrågaställa, mer eller mindre nödvändiga och allmänt nyttiga, nya eller ökade anslag beviljas, erhålla fullständig kännedom om alla de behof, som oundgängligen måste vid denna Riksdag fyllas.
Nu stadgas uti 66 §, Reg. F., att R.
S t, böra, sedan StatsUtsk. öfver R i k s g.-C o n t: s tillstånd och behof sig utlåtit, tillskjuta de medel, som finnas oumbärliga för betalande, till ränta och capital, af den Rikets gäld, nämnde Co n tor ombesörjer, så att Rikets credit varder bibehållen och vår - Den t Mars f. m. 55 dad, Rikets nu församlade Ständer måste således ovilkorligen anslå erforderliga medel för de capital- och ränteafbetalningar å Riksg.
Cont:s nuvarande skulder, sorn inom 5 år härefter, eller före nästinträffande Lagtima Riksdag, skola verkställas.
Innan beloppet af ifrågavarande afbetalningar och de tillgångar, sorn dertill erfordras, blifvit bestämdt uppgifvet, äro R.
St. naturligtvis icke i tillfälle att bedöma, huruvida de kunna bifalla för andra föremål äskade utgifter, utan att äfventyra en derigenom möjligen uppkommande nödvändighet att föröka Svenska Folkets redan förut nog tryckande skattebördor.
Jag anser mig derföre, med begagnande af min motionsrätt, böra vördsamt föreslå:
Att StatsIJtsk. ofördröjligen, och innan Utsk:t afgifver sina betänkanden rörande regleringen af RiksStaten och dermed gemenskap ägande frågor, måtte fullgöra sitt åliggande enligt 53 §.
Reg.-F. att utreda och för R.
St. uppgifva Riksg.-verkets tillstånd och b e h o f.
Då, på sätt Hrr Fullmägtiges i Riksg.-Cont. vid innevarande Riksdag afgifna berättelse utvisar, nämnde Contors financiella ställning, under de 4 åren från och med 182g till och med i8j2, undergått en försämring, beräknad till ett belopp af icke mindre än 1,252,778 R:dr B:co, oaktadt Contorets skuld till LåneBanken 4,0'4)852 R:dr 16 sk. 3 r:st blifvit under tiden förd inom linien i Contorets räkenskaper, och följaktligen summan af dess skulder med detta belopp minskad; då för fullgörandet af Riksg.-Cont:s åligganden, sedan sistförflutna Riksdag, en sammanräknad summa af i,3oo,oqo R:dr B:co måst af Allmänheten upplånas emot obligationer, som, med undantag af ett mindre betydligt belopp, löpa med 5 proc. ränta och äro till inlösen förfallna 5 är efter deras utfärdande; då Riksg.-Contrs för närvarande till nästan hela sitt belopp begagnade creditiv i Banken å en million R:dr skall den 1 nästk.
Juli vara liquideradt; då Riksg.- Cont. dessutom troligen, under detta års lopp, måste utbetala den summa af i5o,ooo R:dr B:co, som ännu återståraf de, utaf Rikets sist församlade Ständer, tilt försvarsverkets iständsättande anslagna oell för Riksg.-Conlts enskilda behof, emot ränta, begagnade medel; oell då slutligen de sannolikt icke obetydliga kostnaderna för den nu påstående Riksdagen skola, enligt R.
Sirs nyligen fattade beslut, af Riksg.-Cont. godtgöras, ehuru någon tillgäng för detta ändamål icke blifvit anvisad, så torde det icke kunna bestridas, att Riksg.-Contrs närvarande ställning och behof, i hög grad och företrädesvis framför de Hesla nu väckta anslagsfrågor, påkalla R.
Sirs uppmärksamhet, särdeles då Coniord, genom hvad K. M. i afseende på användandet af öfverskotten för såväl de sistförflutna som de kommande åren, i Aåder föreslagit, hotas med förlusten af den tillgång, som 56
Den i Mars f. tn. härigenom kunnat af Contoret påräknas till dess skulders betalande.
Alt detta mitt anförande må till SlatsUtsk. varda remitteradt, anhåller jag vördsamt.
Hrvon Troil,Emil, anförde skriftligen:
Lagars helgd, säkerhet till person och egendom, frihet i tanka, ord och handling, sjelfva betydelsen af det heliga ordet Fädernesland, blifva tomma skuggbilder, utan elt yttre oberoende.
Det är ej inför Svenska folket eller dess representanter, som dessa satser fordra bevis.
Ehuru delade meningarna måhända kunna vara om inre institutioner och förhållanden, är likväl blotta föreställningen af ett yttre inflytande tillräckligt för att i delta afseende vacka en enda likstämmig känsla inom hela Nationen; och IL St. hafva ej tvekat att till försvarsverkets tryggande, i mån af tillgång, bevilja af sina principalers penningar och, hvad mera är, af deras söners blod.
Att i lugna tider vara betänkt på medel till motstående af möjligen uppkommande stormar fordras af hvarje sundt menniskoförstånd.
Under freden måste de krafter alstras, hvilka skola verka i kriget; ty utan brådska måste hvarje organism få utveckla sig, om den skall blifva på en gång stark och varaktig.
Med tillfredsställelse och tacksamhet erkänner jag hvad Begering och Ständer verkat för detta mål; men jag har lyckt mig ej kunna undgå finna, att föga ännu vore åtgjord! för uppfyllandet af en bland de snart vigtiga fordringarna för ett lyckligt försvar.
Aromer, flottor och fästningar, ehuru omsorgsfullt danade och väl utrustade, blifva snart förlamade i sin verksamhet, om de materiella förnödenheterna till deras underhållande brista; och dessa förnödenheter kunna för det mesta ej erhålias annorlunda, än för penningar.
Mycket är visserligen undangjordt, när man tillfredsställande kan besvara frågan; hvilka skola utkämpa striden? men den: hvarmed skall kriget betalas?
är äfven af högsta vigt.
I fordna tider var härarnas personal fåtaligare och deras materiel mindre dyr.
Kostnaden bestreds med en större eller mindre del af nationernas revenu; denna utgjorde en gräns, som man ansåg omöjlig att 'öfverstiga; men de nyare tiderna hafva i detta, som i mycket annat, gått längre, än de fordna ens kunde ana.
Man har uppfunnit utvägen att använda sjelfva nationalcapitalet; denna utväg är statscrediteu.
Om denna upptäckt för menskligheten varit nyttig eller olycksbringande, är jag långt ifrån att väga afgöra.
Förfä drens - Den i Mars f. ra. 57 drens bågar och pilar hafva blifvit utbytta mot krut och bly; chevaleriets glänsande svärmeri har lernnat rum för kanonernas känslolösa slagtande.
Må den grubblande menniskovännen jemnföra dessa olikheter mellan förr och nu, och glädja sig eller sölja öfver den riktning tiden tagit.
Folden practiske statsmannen, som bereder striden, är det nog att veta, hvem som bland de kända krafterna är den största; denna måste han välja, eller duka under.
Yi kunna föreställa oss, att krigen i menniskoslägtets barndom blifvit förda med käppar och stenar.
Om någon då å ena sidan hade påfunnit att smida skarpa svärd, hade man måhända å den andra med skäl förbannat denna uppfinning; man kunde förutse mera utgjutet blod, flera enkor, flera faderlösa, men man ägde dock ej annat val, än att sjelf sätta detta vapen i sin hand, eller framräcka den åt bojan.
Till fyllande af de ofantliga behof, ett allvarsamt krig numera medför, finnas, utom statscrediten, så vidt jag vet, endast 3:ne utvägar: myntförsämring, subsidier af främmande magt, eller plundring af eröfrade provinser.
Främmande nationer hafva visserligen understundom i nödens stund tillgripit myntförsämring; men vi behöfva ej derutinnan rådfråga deras erfarenhet; vi ega sjelfve alltför mycket derutaf.
Öfverallt hafva följderna varit detsamma: en snart uttömd tillgång för statscassan; ty myntet såsom vara utgör endast en ringa del af nntionalcapitalet, och det är ej mer än denna jemnförelsevis ringa del, som på detta sätt kan åtkommas.
Men då myntet, såsom mätare eller beräkningsgrund, ingår i alla enskilda fordringar, till beloppet mångfaldigt öfverskjutande landets hela rörelsecapital, finner man lätt, att enskildes förluster varit ojenmförligt större än statscassans vinst.
Utländska subsidier kunna visserligen vara ganska fördelaktiga, när en fattig, men stridbar nation befinner sig äga lika interessen med en rik; men att derå grunda den allmänna försvarsplanen, vore att göra samhällets öden beroende af en främmande vilja, och således rakt stridande mot det mål, som eftersträfvas.
Utpressningar i eröfrade provinser förutsätta för det första, att dessa skola vara eröfrade, och kunna äfven sedan, om de drifvas alltför långt, vara betänkliga.
Statscrediten deremot Ieinnar omätliga tillgångar, om den med klokhet blifvit grundad, det är, om Statens noggrannhet att en längre lid uppfylla sina förbindelser verkat fullt förtroende till dess ordhållighet, och allmänheten hunnit vänja sig att anse statspapper såsom ett det mest fördelaktiga och beqväma slag af egendom.
Häremot förekommer likväl, att statsskuld, ehuru ett kraftigt medel i behofvets stund, utgör ett stort och länge fortfarande ondt genom de förhöjda skatter, den gör nöd3 H. 8 53 Den i Mars f. m. vändiga.
Börjar man att i fredliga tider genom lån fylla de ständigt återkommande behofven, blir det omöjligt att förutse, hvar man på denna bana kommer att stadna.
Troligen sker det ej förr, än den förflutna tidens utgifter till den grad hunnit belasta framtiden, att denna har föga öfrigt att till egna behof använda.
Slutsatsen blir således den, att statslån utgöra ett kraftigt, ett mahanda oumbärligt medel för landets försvar, då krig inträffar, men som endast vid detta tillfälle bör användas, emedan det är lätt att missbruka, och i sig sjelft utgör ett stort ondt.
Statscrediten måste likväl redan under freden vara grundad.
Jag vill nu försöka visa, huru detta utan egentlig statsskuld kan låta göra sig.
Det gifves en inrättning, som inom flera främmande länder förbättrat den skuldsatte jordbrukarens belägenhet, och som förskaffat landet fondpapper, medförande för industrien alla de fördelar, man tillskrifver statspapper, men saknande dessas olägenhet: jag menar hypotheks-föreningar.
Under seduaste tiden har man äfven i Sverige varit betänkt på sådana föreningars införande.
Jag befarar dock, att Svenska jordens fördelning i mindre lotter emellan ett ganska stort antal odalmän kommer, om ej i alla, åtminstone i de flesta provinser, att lägga oöfvervinneliga hinder i vägen.
Jag föreslår derföre, att Staten sjelf må öfvertaga detta bestyr, hvilket lämpligast kan uppdragas åt R.
St:s Riksg.Cont.
Detta borde då efter hand inom landet, mot räntebärande löpande skuldsedlar på lång tid, upptaga lån, och åter mot inteckning i fastighet utlåna alla de uppburna medlen på för låntagaren så fördelaktiga vilkor som möjligt, endast förutsatt, att Riksg.Cont. på operationen ingenting komme att förlora.
Fördelen för jordägare att erhålla lån på lång tid, mot billig ränta och successiv, föga känbar afbetalning, lärer ej bestridas af vår skuldsatta allmänhet; jag hade visst kunnat framställa detta som hufvudsak, och varierat det väl bekanta themat: jordbrukets behof af understöd; men jag älskar ej omvägar, och har derföre i främsta rummet framställt, hvad jag anser nödvändigt, och i det andra, hvad som blott är nyttigt.
Lyckligt, att vid detta tillfälle båda kunna vinnas på en gång!
Enligt öfvertygelse, grundad på de forskningar jag förmått verkställa, afstyrker jag sålunda Statens skuldsättande i fredstid; men deremot tillstyrker jag densammas öfvertagande af hypotheksrörelsen.
I båda fallen blifva statspapper circulerande lika till form och användbarhet; men må det tillåtas mig antyda den bestämda skillnaden emellan hvad dessa papper i hvardera fallet representera.
Den i form af statspapper circulerande hypotheks-obligationen utgör i sjelfva verket en del af den intecknade egendomen.
Om ägaren af ett hemman bortsäljer hälften deraf, eller hypothicerar det för halfva värdet, är i grunden samma Den i Mars f. ra. sak.
I båda fallen blir det a:ne jordägare, hvilka äga lika mycket, som en ägde förut; men i det förra måste hvardera af dera blifva jordbrukare, eller anskaffa och efterse sin arrendator; i det andra åter kan den ena, som för landtmannayrket äger kunskap och böjelse, få drifva detsamma i en större och förmånligare scala, utan att underkasta sig ett arrendes osäkerhet.
Den andre åter, som vill egna sin tid åt något annat, är säker att, oberoende af ali personlig noggrannhet eller försummelse, uppbära sin inkomst och, om han åter behöfver förbyta sin egendom i rörligt capital, är viss på att lätt och hastigt vinna sin önskan; ty i stället för de kinkiga och besvärliga undersökningar, som åtfölja en egendomshandel, behöfver köparen här endast några ögonblick för att granska ett papper.
Ingen egendom är således hvarken skapad eller förintad genom sjelfva hypothiceringen; det är endast en del af den förut befintliga, som blifvit iklädd en för den icke jordbrukande ägaren beqviimare form.
Likasom myntets pregel, utan vägning och smältning, genast tillkännager, huru mycket silfver det innehåller, så förvissar äfven hypotheksbrefvet, utan omgång, sin innehafvare om den revenu, han påräknar.
Om nu de för en verklig statsskuld utgående räntor utginge ensamt af jorden, vore skillnaden ingen annan, än att den directe jordägaren i ena fallet försålt, i det andra blifvit beröfvad en del af sin egendom.
Men förhållandet blifver vida värre derigenom, att förhöjda skatter ej ensamt kunna läggas på jorden, utan hufvudsakligen komma att trycka industrien, d. v. s. allt arbete inom landet.
Ett egentligt statspapper representerar sålunda ej endast en andel i all Rikets jord, utan äfven äganderätten till en del af alla folkets arbeten, hvilket står i rak strid med ett af samhällets hufvudvilkor, som är att hvar och en, så vidt som möjligt, må få åtnjuta frukten af sina mödor.
Vid öfvergången till framställning af sättet att realisera den ide, jag vågat framkasta, får jag först anmärka, att jag anser som ett fel uti de nu brukliga fondsystemer, att amorteringen tilltager i samma mån, intresset minskas, hvarigenom den gäidhundne eller skattdragande ej far åtnjuta någon lindring i sina afgifter förr, än han betalt hela skulden, hvilken tidpunkt ofta ligger bortom den sannolika gränsen för hans lefnad.
Dessutom verkar, enligt detta system, amorteringen svagt i början, da den bäst behöfdes för creditens stadgande, men deremot häftigt i den mån skulden minskas, så att, om t. ex. ett ö procents-lån skall på detta sätt inlösas inom 4° år, indrages under hvarje af de 4 första åren mindre än j^rdel, det 36:te året deremot mer än i;del af de då utelöpande obligationerna.
Vida fördelaktigare synes mig att erlägga en något högre, oförändradt fortfarande årlig afbetalning, och sålunda få åtnjuta lindring i ränteutgiften, i den mån capitalet minskas. 6o Den i Mars f. m.
Pä dessa grunder anser jag mig böra vördsamligen föreslå, att åt R.
Riksg.Cont. måtte uppdragas att årligen utfärda 4 proc. räntebärande, löpande obligationer till ett belopp af i million R:dr R:gss., emot erhållande af högsta möjliga lånesumma.
Minsta valören 5oo R:dr; obligationerne, ouppsägbara på långifvarens sida.
Men Riksg.Cont. förbinder sig att årligen inlösa sj^del af primitiva beloppet.
Denna inlösen sker genom uppköp för bästa pris, så länge det ej går öfver pari; men, i sådan händelse, genom utJottning och uppsägning.
De medel, som sålunda erhållas, utlånas åter emot inteckning i jordegendom, ej överskjutande, för frälse och för skatte § af taxeringsvärdet, men utan visst maximum för låntagaren, som bör erlägga 5 proc. ränta och 4 proc. årlig afbetalning af den erhållna summan.
Den som undfått ett lån af iooo R:dr, komme således att första året betala tillsammans 90 R:dr, det andra 88, del tredje 86, det fjerde 84, o. s. v. till det 25:te året, då han erlade 42 R:dr, hvarmed hela skulden vore liqviderad.
Hr Bruncrona, Gustaf Adolph, uppläste följande 2Ine anföranden: 1:0
Allas önskningar instämma med en faderlig Regerings deri, att genom åtskilliga utvägar till brännvinets fördyrande förminska dess tillverkning och consumtion, och derigenom förebygga de olyckliga följder, ett omättligt förtärande af denna vara visat sig åstadkomma.
Jag har med glädje inhemtat, att ledamöter af BondeSt., med hvilka jag i ämnet samtalat, delat med mig öfvertygelsen om nyttan och nödvändigheten af en sådan åtgärd, änskönt förlust af materiel fördel genom minskad brännvinsbränning närmast träffar jordbrukaren.
Man måste emedlertid medgifva, att brännvinets stegring, hvijken borde blifva ansenlig, om densamma skall medföra asyftad verkan, betager allmogen i betydlig mån hvad den i allmänhet anser för njutning.
För det vi finna finkelsmaken vederstygglig, hafva vi ej rätt att bedöma den sådan för arbetskarlens mindre finkänsliga gom.
Om han icke, som förr, får förtära denna för honom så smakliga dryck, nödgas han således uppoffra en njutning, och, hvad mera är, vid tungt arbete och fuktig väderlek, någongång en nyttig förfriskning.
Mer än surrogat finnes likväl för honom i ölet, våra förfäders styrkande dryck, och förkärleken för brännvin måste vika för allmän båtnad och i det hela äfven hans eget bästa.
Men hvad brännvinet är för arbetskarlen, del är vinet för den bildade.
Om den förre nödgas inskränka förtäringen af dess älsklingsdryck, skulle väl ej Ståndspersoner, upplyste som de kallas, äga försakelse nog att äfven för sig inskränka förtäringen af vin, och derigenom föregå med Den i Mars f. m.
Ci ett Väldigt exempel?
Brännvinet är dock en inhemsk produet, hvaremot vinet trycker vår handelsvåg.
Fåfängan och en veklig läckerhet beskatta landet genom denna utländska öfverflödsartikel, hvilken till betydlig del absorberar behållningen af vår dyrbaraste redbara exportvara, och hvilken, till öfvermått njuten, icke är mindre skadlig än brännvinet.
Tullvärdet, som dock är ett under det verkliga mycket nedsatt värde, finnes för importerade viner, t. ex. för i832, sammanräknadt vara utfördt till en summa af icke mindre än 65o, i63 R:dr 12 sk. B:co. Köpmannen klagar öfver minskad förtjenst och något hvar vill finna sina inkomster otillräckliga; men det vin, som under omvexlande namn flödar vid anställda middagsmåltider, skulle gifva dementi åt de klagande, om ej en fåfänga, som besegrar alla betänkligheter, gjort ett sådant öfverflöd till nästan lag och behof.
Detta för landet skadliga förhållande bör dock rättas, och tillfälle dertill erbjuder sig bäst, då för den lägre folkmassan man söker inskränka förtäringen af brännvin, och då bilJligheten synes fordra reciprocitet hos den bildade delen af nationen.
En sådan afsigt torde i någon mån kunna vinnas genom lämplig förhöjning af tullen å inkommande viner.
Fåfängen och öfverflödet böra företrädesvis beskattas.