Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För denna min motion anhåller jag om remiss till Lagoch BancoUtskln; äfvensom jag anhåller, att, intilldess denna motion varder af R.
H. St. afgjord, med insändandet till K. M. af Ständernas beslut, ang:de lagförslaget, må anstå.
Likaledes och i sammanhang härmed föredrogs Hr Stråles d. 23 dennes afgifna motion om afskiljande nf de oeeonomiska och financiella delarna i förslaget till lag för enskilda sedelbanker från de delar, som röra allm. civillag.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade remittera Frih. Boyes och Hr Stråles anföranden till Banco- och LagUtsk:n. Hr Stuart, Carl Gust.:
Om mitt minne icke bedrar mig, åsyfta Frih. Boyes och Hr Stråles motioner enahanda resultat, eller att R.
M:s sanction i vanlig lagstiftningsväg blott anmäla de juridiska delarna af banklagen, men i öfrigt öfverlemna åt K. M. att, på sätt K.
M. för godt funne, besluta rÖr:de de regiementariska delarna af denna lag.
Jag kan icke dela de värde motionärernas åsigt, emedan jag anser åtskilliga af de regiementariska föreskrifterna i denna lag vara af den vigt, att, om de icke godkännas, det vore vida bättre, att icke någon sådan lag utkommer, än att på grund deraf enskilda banker skulle kunna inrättas, hvilka icke voro bundna af de till allmänhetens betryggande oundgängligen nödvändiga regiementariska föreskrifterna för idkandet af denna rörelse.
Jag anser mig i sådant afseeude endast behöfva åberopa rättigheten för bankerna att utgifva sedlar, hvarom bestämmelserna, ehuru måhända de vigtigaste i hela banklagen, torde icke utan skäl kunna anses tillhöra de regiementariska föreskrifterna.
I fall denna rättighet icke inskräpkes inom vissa gränsor, skall efter all sannolikhet sådana bankers uppkomst komma att medföra mera skada än gagn för vårt fädernesland.
Jag anhåller derföre om propos. för afslag å ifrågavar. arne motioner.
Uppkommen i detta ögonblick har jag icke hört mer än den siste värde talarens yttrande; men i aniedn. deraf får jag fästa Pir Gr. o. Landtmrs samt H.
Ståndets uppmärksamhet derpå, att Hr Stuarts anmärkt). angår hufvudsaken; ty jag har icke begärt ett afskiljande nii af det juridiska från det regiementariska, utan jag har blott begärt, att ett sådant afskiljande mätte beslutas, och denna begäran mätte vara så grundlagsenlig som möjligt.
Huru detta afskiljande bör ske är en annan fråga.
Frågan är blott, om ett afskiljande af det rent civila från det oeeonomiska må äga runi eller icke; och detta är en annan fråga än den, hvarom Hr Stuart talat.
Jag tror således icke, att remiss kan förvägras.
I öfrigt begagnar jag tillfället för att anhålla, att Hr Stråles anförande i sista plenum må åtfölja remissen.
Den 36 Mini 547 lii- Hjärne, Harald.:
Jag instämmefl visserligen icke uti den åsigt, Frih.
Boye uttryckt; men jag vet också å andra sidan, att det, enligt grundlagen, är Hr Frih. öppet att vacka den frågan, enär de beslut, R. o. Ad. fattat i afseende på banklagen, icke lägga något hinder deremot.
När således fråga om afskiljande af de juridiska från de oeconomiska stadgandena kan komma att discuteras inom Stånden, tror jag, att ett sådant afskiljande lättare skall kunna låta sig göra, sedan Banco- och LagUtsk:n yttrat sig derom, än om frågan derom omedelbart företages inom Stånden, Till tidens vinnande tillstyrker jag således remiss af motionerna, ehuru jag icke kan instämma med Frih.
Boye deruti, att propos. till remiss icke kan vägras, emedan vi vid denna riksdag hafva flera prejudicat derför.
Men af skal, som jag nämnt, anhåller jag oin propos. till remiss. Hr Rosenblad, Bernh.:
Vördsamt anhåller jag, alt Hr Ridd.secret. täcktes upplysa, hvad ämne som nu är under öfverläggning, 0111 det är någon motion eller utlåt, från Utsk., samt att derefter få fortfara.
Föremålet för öfverläggningen är Frih. Boyes och Hr
Stråles motioner om afskiljande af de linanciella och ceconomiska från de juridiska delarna af besluten öfver förslaget till lag för privatbanker.
Redan i början af öfverluggningen om förslaget till lag för privatbanker yttrade jag min tanke i öfverensstämmelse med Hr Stråles åsigter, att det vore olämpligt att ingå uti en fullständig lagstiftning för sådana banker; men då skälet, hvarföre jag understödde Hr Stråles tanke, nemi. att tiden vore för kort för att i detta fall åstadkomma en lagstiftning, sådan att den kunde och borde antagas, sedan pröfningen numera försiggått, belt och hållet förfaller i afseende på den af Hr Stråle gemensamt med Frih.
Boye sedermera väckta frågan om afskiljande af det ceconomiska från det rent legala uti besluten öfver förslaget till lag för privatbanker, så kan jag icke annat än understödja motionärerna.
Efter min tanka har den siste värde talaren ganska riktigt framställt frågans beskaffenhet, ty Frih, Boyes s. k. motion var ingenting annat än ett föreslaget sätt, huru R. o. Ad. skulle gå till väga vid behandlingen af Banco- och LngUtsk:s sednaste betänk, med förslag till lag för enskilda banker, och'sedan R. o. Ad. numera slutat pröfningen af samina betänk., synes mig Frih.
Boyes motion till följd deraf förfalla; men om densamma skulle böra föranleda till någon förändring i de fattade besluten, må sådant kunna ske directe och utan någon föregående förfrågan hos Utsk., huru män vid en slik behandling bör till vä— gagå, — en oformlighet, som nära gränsar till det löjliga. 5jS Den 26 Mars.
Jag gratulerar Hr v.
Troil, sorn kunnat uppfatta Hr Rosenblads mening.
Likväl tror jag, att Hr v. Troil icke mindre än Hr Rosenblad taga fel om hvad frågan rörer.
Min motion afser ingalunda någon förändring af de fattade besluten, utan, efter ordalydelsen, innefattar den endast det förslag, att R.
St. ville uti den lind. skrifvelse till K. M., som kommer att nied Ständernas lagförslag afgå, afskilja och bestämma de lagbud, som, efter Ständernas förmenande, tillhöra den civila lagstiftningen, från de lagbud, som tillhöra den oeconomiska.
Det rubbar icke de beslut, som äro fattade; och jag tror derföre, att de tvenne värda ledamöterna misstagit sig om syftemålet med min motion.
Jag vet icke, hvarföre de skola motsätta sig ett sådant afskiljande, som jag föreslagit, och att Ständernas yttrande derom må åtfölja den und. skrifvelse!! till K. M.
Jag förnyar min anhållan om remiss af motionen.
Uppå derefter framställd propos. blefvo Frih.
Boyes och Ilr Stråles anföranden remitterade till Banco- och Lag-Utsk:n.
Föredrogs ånyo Hr v. Troils, Emil, d. 23 dennes på bordet lagda motion om inbjudn, till de öfriga RiksSttn att instämma i R. o. Ad:s i anleda, af Banco- och Lag-Utsk:ns utlåtande N:o 4> rörtde lag för offentliga bolagsbanker fattade beslut.
Jag får reservera mig emot R. o. Ad:s beslut att remittera Frih.
Boyes s. k. motion.
Troil deri, att det ar högst oformligt, att ett af ett RiksSt. fattadt beslut kommer att undergå pröfning af ett Utsk.
Jag tror, att Utsktn ej kunna behandla annat än motioner eller sammanjemnkn:r af Ståndens beslut; men till Utsk:s behandling anser jag ej kunna höra ett frånskiljande af ett särskildt Stånds enskilda beslut.
Då det ges en § i Riksd.Ordn., som säger, att ärender, i hvilka Stånden fatta sina beslut, böra först behandlas af Utsk., så vet jag icke, huru Riksd.- Ordn:s föreskrifter kunna stå tillsammans med den framställning, sora den siste talaren gjort.
Jag nekar dock icke hans rätt att reservera sig emot ett fattadt beslut och vill således ej dermed uppehålla mig; men frågan angår nu Hr v. Troils motion.
Det är ingalunda för att återgifva något vägrande, sedan han bestridt min motion, som jag motsätter mig den motion Hr v. Troil väckt; men jag har ett godt skäl för bestridande af denna motion, enär jag, sedan R. o. Ad. redan beslutat, att PresteStts inbjudn. i samma ämne skall hvila, tills frågan är slutligen afgjord, icke förstår, huru med detta beslut kunde stå tillsammans, att R. o. Ad. i dag skulle besluta ifrågavar, inbjudn. tili de andra Stånden, medan en föregående inbjudn. från PresteSt. ännu ligger på R. o. Ad:s bord, för att afbida slutligt afgörande.
Jag tror, att dessa Den 26 M a r 549 inbjudna- skulle korsa hvarandra, och att, med bibehållande af consequens, 11. o. Ad., som redan beslutat, att PresteStts inbjuda, skall hvila, icke kan skrida till ett beslut att inbjuda de öfriga Stånden att instämma i Ii, o. Ad:s beslut, innan PresteStts inbjudn. blifvit besvarad.
Jag tror för min del, att PresteStts inbjudn. eller det ämne, hvarom den handlar, ej står i direct sammanhang med Hr v. Troils förslag om inbjudn. till de öfriga Stånden.
Om jag rätt påminner mig PresteStts inbjudn., innehåller den en hemställan, att R.
St. mätte besluta att lill K.
M. öfverlemna att efter eget godtfinnande utfärda reglementariska föreskrifter för de privatbanker, som möjligen kunna uppkomma, innan nästa Ständer hinna sammanträda.
Ilr v. Troils inbjudn. rörer deremot det förslag till banklag, som redan af R.
St. blifvit pröfvadt.
Då detta Stånd uppgjort ett sådant förslag, vore det en inconsequens alt icke önska, att äfven de öfriga Stånden må deri instämma, och det förefaller mig nära nog omöjligt att rör:de ett förslag med så många stadganden och i en fråga, som kan ses på så många sätt, samt vid en reglering, som kan uppgöras efter så olika systemer som detta ämne, komma till en sammanjemnkning, om man icke inbjuder hvarandra, efter det Stånden fattat sina särskilda beslut.
Jag tillstyrker således bifall till Hr v.
TrAils förslag om inbjudn., och ett skäl, som, efter min öfvertygelse, borde för hvar och en ådagalägga omöjligheten att sammanjernnka alla 4 RiksSttns beslut utan inbjudn., är, att om ett Stånd beslutar en banklag, som innefattas i 3 §§, ett annat
Stånd antar 7 §§ och de öfriga Stånden ett ändå större, men olika antal så måste de största svårigheter för Råneo- och LagUtsk:n möta vid sammanjemnkningen af dessa olika beslut.
Det är på denna grund jag anser nödvändigt att inbjuda Medstånden att instämma i det beslut, R. o. Ad. fattat.
Ankom K. M:s Hofcanceller, hvilken på K.
Efter Hofcancellerens bortgång uppropades och yttrade sig Frih.
Det är möjligt, att jag icke nog tydligt uttryckt mig i mitt förra yttrande.
Jag får då förklara, att jag icke vill bestrida Ilr v. Troils motion, då den tid inträffar, att den kan bifallas; men jag tror icke, att den kan förekomma, så länge ännu R. o. Ad:s beslut är beståndande, det beslut nemi., att PresteStls inbjudn. skall hvila på bordet, intilldess slutliga frågan är afgjord.
Skulle R. o. Ad. nu kunna eller vilja afgöra PresteStts inbjudn., så skulle jag icke lägga hinder i vägen för afgörandet af Hr v. Troils motion; men det synes mig vara en uppenbar motsägelse att besluta, det Pre$teSt;s inbjudn, skall hvila på hordet, och, 55o Den 26 Mars. medan det hvilar, skicka PresteSt. en inbjudn., sorn är rakt stridande emot det med PresteSt:s inbjuda, åsyftade beslutet.
Jag tror således, att vi först måste afgöra PresteStts inbjuda., innan vi besluta en annan inbjudn. i samma ämne.
Jag kan icke fatta annat, än att PresteSt:s inbjudn. rörer den frågan, huruvida man skall lill K.
M. öfverlåta att efter godtfinnande afgöra lagen för privatbanker, nolabene sedan denna lag en gång af R.
St. blifvit beslutad.
Nu är det för att komma till ett sådant beslut örn lagens innehåll, som Hr v. Troil föreslagit ifrågavar. inbjudn., och jag tror, att densamma skulle fortskynda uppnåendet af den punkt, hvartill vi skola komma, innan vi kunna besluta öfver PresteSt:s inbjudn.
Jag kan således ej se annat, än att den inbjudn., Hr v. Troil föreslagit, vore ett sätt att komma till det mål, Frih.
Boye äfven tyckes önska.
Boye yttra, att den inbjudn., jag föreslagit, står i rak strid med den, som inkommit från PresteSt., och då Hr Frih. har denna åsigt, kan jag också fatta, hvarföre han vill bestrida den motion, jag framställt; men det är just denna grund för hans yrkande, som är eu irring, ty PresteStts inbjudn. angar endast redaction af missivet vid lagens öfverlemnande till K. M., nemi. att B..
St. skulle hos K. M. anhålla, att, derest lagen ej kan hinna erhålla K. M:s sanction, medan Ständerna äro tillsammans, K.
M. då måtte å densamma göra det afseende, han kan finna lämpligt vid utfärdandet af reglementen för de enskilda bankerna, som innan nästa riksdag kunna uppstå.
Den inbjuda., hvarpå jag begärt Hr Gr. o. Landtmrs propos., fäster sig deremot alldeles icke vid missivet, utan vid sjelfva lagtexten.
Här äro således line bestämdt olika frågor sammanblandade, af hvilka den ena icke kan strida emot den andra.
Jag tror således, alt de invändningar, Frih.
Boye vid detta tillfälle gjort, icke förtjena något afseende, och anhåller, att Hr Gr. o.
Landtm, täcktes göra propos. på den framställning, jag i förra ple* num gjorde.
Då denna fråga förra gången förevar, yttrade jag mig emot den ifrågavar. inbjudn., såsom varande för tidig.
Då Stånden fattat olika beslut, är det naturligt, att första åtgärden är, att Utsk:n skola saminanjemnka de olika besluten, så vidt möjligt är, samt uppgifva förslag till voter:spropos:r, der meningarna äro af beskaffenhet att ej kunna sammanjemnkas.
Att gå med inbjudntr i förväg för denna åtgärd af Utsk:n, kan ej leda till annat än oordning och oreda; ty i sådan händelse kunde ett Stånd, som inbjudit de andra Stånden alt instämma i sitt beslut, på grund af inbjudn. antaga ett annat Stånds Den 26 Mars. 55i beslut, hvilket Stånd återigen kunde frångå sitt beslut, så att RiksSt:n kunde ingå på hvarandras beslut, utan att skiljaktigheterna blefve mindre.
Då grundlagen anvisat ordningen för målens behandling, förmodar jag, att Hr Gr. o.
Landtm, låter dervid bero.
Om förhållandet verkligen är sådant, som Hr v.
Troil uppgifvit det, har han rätt och jag orätt; men så beredvillig jag är att medgifva, det hans framställning kan vara riklig, ber jag dock att få förvissa mig derom på det enda sätt, som kan vara fullt öfvertygande, i det jag hos Hr Gr. o.
Landtm, anhåller, att PresteSt:s inbjuda, må blifva uppläst, hvarigenom det skall visa sig, hvilkendera af oss har rätt.
Upplästes PresteSlrs d. 21 dennes e. m. på bordet lagda prot.utdr. af d. 16 i denna månad, angtde inbjuda, till instämmande uti ett af PresteSt., i anledn. af Banco- och LagUtsktns utlåt.
N:o 4; fattadt särskildt beslut.
Jag erfar nu, att vid förra uppläsningen bar Hr v. Troil uppfattat innehållet af PresteSt:s inbjudn. bättre än jag, och afstår från allt bestridande af hans motion.
Jag har ofta, och senast, då detta mål förra gången förevar, fästat uppmärksamhet på icke allenast olämpligheten, utan äfven olagligheten af dylika urtima inbjudn:r.
Jag kallar dem urtima, emedan de ske tidigare, än lagen stadgar; ty den säger, att de skola komma från Utsk.
Jag skulle visserligen önska, att propos. å sådana inbjudnlr vägrades; men som en sådan vägran vore stridande mot praxis, får jag endast tillstyrka Pi. o.
Ad. att vägra bifall till den föreslagna inbjudn.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. vänligen inbjuda de resp.
Medstfinden att med R. o. Ad. sig förena uti det af Ståndet fattade beslut i anledn. af Bancooch LagUtsk:ns utlåt.
N:o 4- Företogs till pröfning
Lag- och Oecon.-Utsk:ns d. 14 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 54 i anledn. af väckta frågor rör:de fattigförsörjningsanstalterna.
Innan detta utlåt, ytterligare bordlädes uti förra plenum, framställde jag dervid åtskilliga anmärkn:r.
Jag förklarade nemi., att jag på det högsta ogillade det af Utsk:n föreslagna stadgandet, att den, som tillåter gifta hushåll från annan socken hos sig inflytta, utan att den församling, dit inflyttningen sker, å allm. sockneslämma dertill bifall lemnat, skall, derest han icke med församlingen kan i godo öfverenskomma om de ökade bidrag, som i sådan händelse må till fattigcassan erläggas, vara pligtig att ställa full säkerhet för den kostnad, sock - 552 Den 26 BI ars. nens fattigförsörjningsanstalt kan få vidkännas för dylika personers framtida underhåll.
Jag yttrade, det jag ansåg ett sådant stadgande vara stridande emot Svenska medborgares rättighet att vistas, hvarest de behaga inom Riket, då de på ett ärligt sätt kunna sig försörja.
Äfven förklarade jag, att, enligt min åsigt, en dylik föreskrift vore hinderlig för näringarnas utveckling inom landet, enär ett oundgängligt vilkor derför är, att skickliga personer sktille kunna användas i de näringar, för hvilka de äro mest lämpliga.
Jag vill nu icke upptaga R. o.
Ad:s tid med att ytterligare utveckla mina åsigter i detta ämne, helst jag förmodar, att ingen yrkar bifall till betänk., utan inskränker jag mig till anhållan om propos. till återremiss och att såväl detta sorn det i sista plenum af mig i samma ämne afgifna yttrande må få densamma åtfölja.
Det är på ena sidan ganska riktigt, hvad Ulskm anfört rörtde de svårigheter, som uppkomma genom socknarnas rättighet att vägra inflyttning, hvilka svårigheter, såsom härledande sig från socknarnas skyldighet att underhålla sina fattiga, icke kunna häfvas, utan att staten träder emellan och anvisar medel för detta behof.
Det förestår således att pröfva, i hvilken ordning lagstiftningen i Riket ang:de fattigförsörjningen skall komma till någon förbättring.
Hvad Utsktn föreslagit anser jag icke ledande dertill.
Det är icke nog att stadga, att den fattige alltid skall anses tillhöra den församling, der han sist varit skattskrifven, utan att stadga, huru med mantalsskrifningen skall förfaras, om det skall åligga den inflyttande personen, som är okunnig om sockenstämmobeslutet och aldrig fått det deraf, att klaga deröfver, eller om, såsom jag tror, det faller af sig sjelf, att det är församlingen, som skall kära i målet och således fullfölja sin i sockenstämman uttalade åsigt, att den ifrågaställa personen icke kan anses tillhöra församlingen, och först sedan landshöfdingeembete! pröfvat sockenstämmobeslutet, bör detsamma anses äga gällande kraft.
Det morn., som Utskrn i följd af Prosten Roséns motion tillstyrkt, bör således undergå rättelse i öfverensstämmelse härmed.
Utsk:ns förslag, att den, som tillåter gifta hushåll från annan socken hos sig inflytta, utan att den församling, dit inflyttningen sker, å allm. sockenstämma dertill bifall lemnat, skall, derest han icke med församlingen kan i godo öfverenskomma om de ökade bidrag, som i sådan händelse må till fattigcassan erläggas, vara pligtig att ställa full säkerhet för den kostnad, socknens fattigförsörjningsanstalt kan få vidkännas för dylika personers framtida underhåll, innefattar, i min öfvertygelse, ett ganska oriktigt stadgande.
Äro de gifta bushållen så qualiflcerade, att de lagligen böra r® Den afl W a r s. 563 få inflytta, så har
Socknen ingen rättighet att fordra garantier derför, att dessa hushåll möjligen i en framtid kunna falla fattigförsörjningen till last.
Är åter hushållet så beskaffadt, att laga skäl att vägra dess inflyttning förefinnas, så åligger det socknen alt genast, då fråga om inflyttning uppstår, göra dessa skäl gällande; men att ålägga den, som emottager ett inflyttande hushåll, att ställa säkerhet förden kostnad, socknens fattigförsörjningsanstalt möjligen kan få vidkännas för dylika inflyttande personers framtida underhäll, låter i sjelfva verket icke practisera sig, ty det faller af sig sjelf, att, om den person, som i lag afslutat ett sådant contract med socknen, i morgon dör eller försäljer sitt hemman, efterträdaren derå icke kan vara pligtig att uppfylla ett dylikt med socknen ingånget aftal.
Skulle man åter anse dessa inflyttade personers framtida underhåll böra vidlåda den jord, hvarå de först inflyttade i socknen, skulle det kunna hända, att hemmansdelar bomme att finnas, hvilkas hela afkastning medtoges till fattigförsörjning, så att ingen enda skilling återstod hvarken för ägarhe eller kronoutskylderna.
Jag tror således, att detta förslag bör förfalla.
Om icke Utsktn i det af mig nyss omnämnda mom. föreslagit ett stadgande, som med den uppgifna modifiealionen bör komma att äga rum, skulle jag verkligen tillstyrkt afslag på hela betänk., hvarvid likväl den svårigheten hade mött, att Utsktn uti föregående delen af betänk, rätteligen tillstyrkt afslag å åtskilliga motioner, som således genom afslag å Utsktns tillstyrkande kunde ansetts bifallna.
Äfven af denna anleda, anhåller jag om återremiss och att detta utlåt, må till Ulsktn medfölja.
Rubriken på detta betänk, antyder ett af de vigtigaste ämnen, .sorn kunna blifva föremål för Representationens behandling; men innehållet finner jag deremot så inskränkt, att man nästan blir förvånad öfver, huru litet af delta vigtiga ämne blifvit afhandladt, och det, som blifvit framstäldt, finner jag så stridande mot sunda principer för fattigvården, att jag icke kan annat än utbedja mig att dervid få göra några anmärkntr.
Jag anser först för en allm. princip, som knappt lider några undantag, att hvar och en, som intet ondt har gjort, bör äga frihet att bosätta sig, hvar han kan hoppas att finna sin bergning.
Andra principen anser jag vara den, att en person, som i sin fulla arbetskraft vistats å en ort en viss tid, t. ex. io år, bör anses hafva varit denna ort till så mycken nytta, att orten bör draga försorg om hans ålderdom och skröplighet, om han skulle behöfva det.
Jag får derföre såsom en tillämpning af dessa principer hemställa, om man icke kunde stadga, att en hvar må inflytta till hvilken församling han vill, blott han medför pass från dea 30 H. 70 Den 26
M a r st församling, hvarifrån han hommer, och att, om han i 10 år bergar sig, utan att i någon mån falla församlingen, dit lian inflyttat, till last, denna församling också skall draga försorg om honom, i fall han så behöfver, men alt, om han tidigare faller fattigförsörjningen till last, den församling, hvarifrån han kom, till hans underhåll skall bidraga med 10 proc. för hvart år, som detta tidigare inträffat.
I fall återremiss bifalles, anhåller jag, att detta yttrande må få densamma åtfölja.
För min del nödgas jag bestrida den siste värde talarens förslag att låta socknarna deltaga i fattigförsörjningen tili en viss proc. i förhållande till det antal år, den af fattigvård behöfvande personen vistats inom församlingen.
Deraf skulle uppstå rättegångar och li'qvider, vida kostsammare än underhållet, och föranledas så mycken skriftvexling auetoriteterna emellan, ja, ända till K. M., alt jag förmodar, att
Utskm finna den föreslagna utvägen olämplig; hvaremot den af mig föreslagna utvägen, att det icke bör vara nog med att vägra inflyttning, utan att denna vägran bör underställas vederbörande auetoritet, på hvars pröfning det skall ankomma, huruvida inflyttningen må äga runi eller ej, icke torde böra förbises.
Hr Cederschjöld har klandrat Utsk:n derför, att rubriken på detta betänk, afser ett vigtigt ämne, men att sjelfva besluten, som äro framställda, icke tillkännagifva, att
Utsktn med tillräcklig vigt begrundat ämnet.
Jag tror, att ehuru betänk:s premisser icke fullkomligt uttrycka den stora vigt, som ämnet förtjenar och som äfven sammansatta Utsk:n lagt derpå, man likväl icke kan säga, att Utsktn förbisett ämnets vigt, utan tror jag tvärtom, att Utsktn behandlat ämnet så grundligt, som det varit möjligt.
Man har inom Utsktn ansett sig böra göra skillnad emellan sådana fattigvårdsföreskrifter, som kunna hänföras till s. k. communalbestyret och således åligga församlingarna enskildt, och sådana, som kunna blifva föremål för ailm. lagstadganden.
I detta fall har jag biträdt den mening, som inom Utsk:n gjort sig gällande, nemi. att man till Ståndens pröfning endast borde framställa de principer, som böra ligga till grund för föreskrifterna i afseende på fattigvården, och dessa anser jag kunna reduceras till 2:ne hufvudsakliga, af hvilka den ena är den: hvar skall en fattig njuta underhåll?
I detta fall hafva Utsktn lemnat ett tillstyrkande, som innefattas uti första punkten.
Den andra principfrågan är: huru skola afgifterna till fattigcassan fördelas?
Denna fråga är icke af Utsktn utredd, emedan man ansett detta höra till det reglementariska, hvarom det borde tillhöra församlingarna sjelfva att öfverenskomma; men en ingrediens af denna fråga innefattas likväl i a:dra punkten (angele tjenstfolks inflyttningar), som är underställd Ståndens
Dea 26 Mars. 555 pröfning.