Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, som blifvit af de a:ne sista talarne gjorda, skulle framställas, var för mig ej oförmodadt; ty de liberala dag-- bladen hafva gjort sig det besvär att för dem fara förbud.
Genom denna larmtrumning har man likväl ej lyckats att uppskräma någon, hvilket bevisas bäst deraf, att tyå Stånd redan gillat betänk., och för mig har den endast förefallit löjlig; ty löjligt anser jag, att man kan gå så långt, att man tilltror sig kunna förvilla opinionen tvärtemot det verkliga förhållandet.
— Hvad motiverna för Utsk:s förslag angår, vill jag ej uppehålla mig dervid, sedan man här inskränkt sig till att skrifva det på räkningen af ett misstag; jag öfvergår således lill sjelfva saken.
Härvid måste det vara gifvet, att för alla bestämda utgifter medel alltid måste anvisas; men om § i reglementet bibehålles, sådan den nu är, kan den slutsats deraf dragas, att Riksg.cont. ej har skyldighet att fylla andra brister än sådana, som uppkomma derigenom, att inkomsterna ej uppgå lill påräknadt be - ir)6
Den 23 A ji r i 1 e. m. lopp.
Det finnes dock förslagsanslag och hela hufvudtitlar, som endast angå sådana.
Om nn dessa utgifter öfverstiga det belopp, R.
Sfi för dera förslagsvis beräknat, så måste medel dertill på annat sätt anskaffas, helst jag väl har lust att se, huru man eljest skulle få behofven fyllda för sådana utgifter som fångars underhåll, in. fl. af den beskaffenhet, att de ovilkorligen mäste fyllas.
Häraf är således klart, att den statsbrist, som alltid af Riksg.cant. bör fyllas, har afseende icke blott på de beräknade inkomsterna , utan äfven på utgifterna för förslagsanslagen, samt att ett förtydligande af nu var. io3 § i reglementet för Riksg.cont. altså erfordrades.
Jag tror också, att Utsk. i sitt förslag till detta förtydligande sagt jemnt så mycket, som borde sägas, då Utsk. nyttjat orden statsverkets utgifter, hvarmed aldrig kan menas annat än de i stat fastställda utgifterna.
Ett ytterligare förtydligande, att bestämda, af R.
St. fastställda anslag icke få öfyerskridas, skulle blott vara ett upprepande af grundlagens bud, som i detta afseende icke behöfver förtydligas, allraminst genom reglementet för Riksg.- cont.
Öfverträdas de fastställda anslagen, så blifver följden naturligtvis den, att frågan öfverlemnas till Constit.Utsk., der man således har controllen, men icke hos Riksg.cont.; ty om man hus Regeringen förutsätter en håg att öfverskrida anslagen, så kunde ju i allt fall ingenting hindra den att låta Statscont. inkomma till Riksg.cont. med oriktig uppgift om den brist, som inträffat, hvilket vore ett vida lättare sätt att åtkomma medlen.
Då det således är gifvet, att här ej kan menas annat än i stat fastställda utgifter, så framt man ej med mycket besvär vill uttvinga en annan mening, kan jag ej inse, att Utsk:s förslag är förenadt med någon fara för misstag, samt skulle altså tillstyrka bifall till betänk., helst jag anser förtydligandet icke böra vara i orden vidlyftigare, än behofvet påkallar.
Jag instämmer likväl i begäran om återremiss, på det Utsk. må komma i tillfälle att visa halten af de gjorda anmärkntna.
St. kunde på siffran bestämma alla utgifter, och om i grundlagen ej funnos controllör mot fastställda anslags öfverskridande å Styrelsens sida, så skulle jag anse den nu ifrågavar, 5 böra ur reglementet helt och hållet utgå; men då det finnes sådana controller och på samma gång sådana anslag, som R.
St. icke på ett pär hundra tusen r:dr nära kunna på förhand bestämma, anser jag det vara Riksg.cont;s skyldighet att tillse, det statsmachinen ej måtte stadna genom uppkommande brister i R.
St:s beräkna-, hvilket, efter min tanka, skulle medföra vida större vådor, än denna § någonsin kan åstadkomma.
Det är således icke tillräckligt, att Riksg.cont. ersätter den brjst, som kap uppkomma i de beräknade inkomsterna, utun äfven den brist, som kan uppslå
I Den a3 April e. m. »97 i alia s. k. förslagsanslag, hvilkas af R.
St. beräknade belopp kan öfverskridas, utan att derföre någon öfverträdelse af Ständernas beslut ägt rum.
Förbållandet med l83a års statsbrist är just sådant, att utgifterna för fångars underhåll uppgingo lill 180,000 r:dr öfver R.
St:s förslagsvis gjorda beräkn.
När nu således denna statsbrist icke låg i beräkningen af inkomsterna, utan deri, att såväl anslaget för fångars underhåll så betydligt öfversteg den summa, hvartill det var beraknadt, som äfven alt mer än 100,000 r:dr mäste utbetalas i följd af riksmarkegångsprisets stegring utöfver 6 r:dr för spannmål, så skulle Piiksg.cont., efter ordalydelsen af nu gällande §, hafva kunnat vägra utbetala ning af denna statsbrist till ett belopp af något mer än 3Go,ooo r:dr, och om icke R.
St. tillfälligtvis hade varit samlade, skulle följden deraf hafva blifvit en urtima riksdag endast för att sanetionera en utbetalning, som R.
St. aldrig kunnat vägra, oansedt bristen icke härrört från inkomsternas beräkning, utan från utgifterna och det belopp, hvarmed de öfverstigit R.
St:s förslagsanslag.
Sådant är förhållandet med i832 års statsbrist, hvilken, i förbigående sagdt, StatsUtsk. aldrig, på sätt Hr Dalman uppgifvit, lemnat Riksg.contis fullmägtige något uppdrag att ersätta; ty fu11— mägtige hafva gjort det alldeles sjelfmant, och åtgärdens behörighet ankommer på framtida revisorer att bedöma.
Den enda fråga, man bär bär att afgöra, är den: skall fullmägtige i Riksg.cont. åläggas att ersätta den brist, sorn kan uppkomma i sådana utgifter, hvilka icke kunnat på förband beräknas, eller skola de äga, att vägra utbetalning deraf, för att afvakta R.
St:s sanction?
Denna fråga'bar först uppkommit, sedan R.
St. vid sista riksdagen började att beräkna inkomsterna så högt, att inga öfverskott af någon betydenhet kunna uppkomma; ty så länge öfverskott finnas, kan ingen sådan brist uppkomma, som behöfver af Riksg.cont. ersättas.
Men när man medgifver, att öfverskotten alltid i främsta rummet böra betäcka dylika brister i utgifterna, så frågar jag: hvar ligger väl den större controllen, att Regeringen icke skall öfverskrida de fastställda anslagen, då den för bristens betäckande har öfverskott att tillgå, än om Riksg.- cont. får åliggande att ersätta den?
Historiken af denna fråga är för öfrigt, att den alldeles icke från början kommit från StatsUtsk., utan härrör från en af Riksg.cont:s fullmägtige gjord anmälan om i832 års statsbrist, dervid någon betydlig dissensus bland fullmägtige icke heller lärer hafva ägt rum, enär ingen af dem bifogade särskild tanka.
Men deremot var fullmägtiges anmälan åtföljd af ett utlåt, från comiuissariatet, af innehåll, att den nu gällande § föranledi en misstydning, som ansågs ofördelaktig för Riksg.- cont.; och som fullmägtige icke bade yttrat sig öfver denna af commissariatet framställda åsigt, ansåg StatsUtsk., att fullmägtige deröfver holde höras och uppgifva, om någon iyS Den aS April c. ra. tvetydighet förefanns, samt i sådant fall sättet att förebygg ga den för framtiden.
Af denna anledn. inkommo fullroägtige med samma förslag, som Utsk. nu framlagt för R.
St'; och hvar och en lärer lätt finna, att fullmägtige icke sjelfva skulle hafva uppgifvit förslaget, om det vore menligt för Riksg.cont.
Häraf visar sig också bäst, att ingen elak afsigt å StatsUtsk:s sida legat till grund för dess betänk.
För min del finner jag ingen våda deri för Svenska folkets rätt att sig sjelf beskatta, ty denna rättighet utöfvas på helt annat sätt och försäkras icke genom en § i Riksg.cont:s reglemente; vore den ej bättre föryarad, skulle den vara så godt som ingen.
Hvad den begärda återremissen angår, kan jag ej med den siste talaren inse någon nödvändighet deraf, ehuru jag icke heller skall sätta mig deremot.
Men sedan 2 RiksSt. redan bifallit betänk, och deribland ett, hos hvilket man ej är van att finna någon benägenhet att medgifva magtutvidgning åt Styrelsen, synes ingen opartisk behöfva frukta för de farhågor, man velat förespegla, och jag tillstyrker på grund häraf, att R. o. Ad. instämmer med dessa 2:ne RiksSt.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust :
En talare har betygat sitt missnöje med de liberala tidningarna för det larm, de gjort om denna fråga.
Jag kan icke dela en sådan åsigt, Utan håller tidningarna snararp räkning derför, att de uttalat sitt gif akt! till Representationen, helst jag tillstår, att saken lätteligen skulle hafva undfallit mig, om jag icke hört dessa rop på aktgifning.
De ledamöter, sorn försvarat Utsk., hafva stödt sig derpå, att ntivar. stadgandet skulle vara ofullständigt i så måtto, att det blott ålägger Riksg.cont. att fylla den brist, sorn kan uppkomma i de beräknade inkomsterna, och dessa ledamöter hafva sökt visa nödvändigheten deraf att äfyen fylla de brister, som kunna uppstå i sådana utgifter, som R.
St. endast förslagsvis i statsregleringen upptagit.
Detta finner jag ganska riktigt, nemi. att en ofullständighet i nuvar. stadgandet förefinnes, som bör rättas; men jag anser rättelsen hafva gatt för långt, då ingen gräns blifvit satt för- Riksg.- contts skyldighet att fylla uppkommande brister af hvilket slag som helst.
Man liar väl hänvisat till den controll, sorn grundlagen nedlägger hos Constit.Utsk.; men jag hemställer, liyad säkerhet man deri har.
Först och främst kan ConStit.
Utsk:s majoritet hafva sin egen mening °m den påföljd, sorn bör äga rum för fastställda anslags öfverskridande, och för det andra kan det hända, att Constit.Utsk., äfven med den bästa vilja, blir urståndsatt att utöfva någon contyoll, om det befinnes, att samtliga rådgifvarne reserverat sig mot anordningen; och statsmedlen skulle då vara lpmnade till obegränsad disposition af Styrelsen.
När nu ordföranden i StatsUtsk. sjelf sagt, att meningen blott varit att förtydliga
Den a3 April e. m. >99 eller rätta det förra stadgandet, så att uppkommande brister i f örslagsanslagen må blifva fyllda, hemställer jag således, om icke redactionen af ifrågavar. § bör uppställas på följande sätt:
Derest för något år, efter upprättad t bokslut, någon tillfällig brist, hvilken ej af öfverskott eller andra för handen varande medel b etäckes, skulle uppkomma antingen uti det påräknade beloppet af de till Statsverket eller Riksg.- cont. anslagna inkomster och tillgångar, eller uti de statsverkets utgifter, för hvilka anslag blifvit af R.
St. fö rslagsvis beräknade, skall skillnaden eller bristen från Piiksg.cont. utbetalas; hvarvid Cont. dock etc.
Då ingen här motsatt sig återremiss af betänk., hoppas jag desto säkrare, att deri skall af Ståndet beviljas, och anhåller, att dessa mina anmärkn:r få åtfölja.
Man har väl åberopat, att 2 Stånd bifallit betänk.; men så länge det endast är 2 Stånd, som bifallit, återstår det alltid för de öfriga 2:ne RiksSt:n att göra detta bifall till intet.
Hvarje stég, sorn åsyftar én inskränkn. i Svenska folkets constitutionella rättigheter, väcker hos mig alltid bekymmer och öro.
Dessa känslor, äfven om dé förefalla Gr.
Posse löjliga, anser jag mig, i egenskap af representant, böra offentligen uttala, särdeles vid tillfällen, då den förevar, frågans vigt
Synes vara af mängden förbisedd.
Hvad det ämne för öfrigt beträffar, som utgör föremålet för denna discussion, så är jag fullkomligt öfvertygad derom, att, i fall en sådan §, sorn StatäUtsk. nu föreslagit, én gång kommit att inflyta i Riksg.cont:s reglemente, kommer den likaledes att derstädes allt framgent blifva qvarstående.
Det sätt; hvarpå samma § i en framtid skulle varda tillämpad, torde jemväl lätteligen kunna anas af hvar och en, som äger någon erfarenhet om den, emot hvad ursprungligen varit åsyftadt, icke sällan rakt stridande tillämpning, som nya stadganden, efter någon tids förlopp, vanligen af de verkställande myndigheterna erhålla.
Man torde också utan motsägelse nu medgifva, att Riksg.contrs styrelse icke bör hvarken berättigas eller åläggas att genom upplåning eller på annat sätt anskaffa medel till betäckande af sådana utgifter, för hvilka R.
St. sjelfva uttryckligen vägrat de äskade anslagen.
Men om man med någon uppmärksamhet granskar ordställningen af den nu ifrågavar. §, lärer man icke kunna bestrida möjligheten och till och med sannolikheten af en sådan, skenbart riktig tydning af densamma, t följd hvaraf denna skyldighet att tillhandahålla Regeringen fordrade tillgångar äfven för dylika behof skulle i framtiden förklaras vara Riksg.cont. ålagd.
Det är till förekommande af denna både tänkbara och sannolika tolkning af den före - •joo Den j3 April e. m. slagna J, sådan den nu är redigerad, sora jag motsätter mig densammas godkännande och införande i det nya reglementet.
Föreställningen om dessa befarade resultat af det förslag, som StatsUtsk. nu afgifvit, har hos mig upplifvat minnet af 1789 års riksdag och följderna af de då till en del lyckade försöken att åstadkomma en af R.
St. oberoende beskattning.
I anledn. af Gr.
Posses yttrande, att tillgångar nödvändigt måste beredas till fyllande af uppkommande brister i förslagsanslagen, anhåller jag att få erinra den ädle Grefven derom, att Riksg.cont. redan, enligt nu gällande reglemente, äger det åliggandet att tillhandahålla Regeringen medel för detta ändamål.
Uti särskilda §5 af detta reglemente stadgas nemi., huru de brister, som kunna inträffa i anslaget för värfvade cavalleriets och artilleriets hästars fourragering, äfvensom i ersättningen för den under lönerna inberäknade spannmål m. fl. dylika anslag, skola af Riksg.cont. godtgöras.
Men då hitintills de fall varit särskildt bestämda, i hvilka statsverket varit berättigadt att af Riksg.cont. erhålla ersättning för sålunda uppkomna brister, anser jag det vara i sin ordning, att de oundvikliga anslag, hvilkas verkliga belopp icke kan på förhand med säkerhet bestämmas, afven hädanefter varda i Riksg.cönt:s reglemente uttryckligen uppgifna, så vida detta verk fortfarande skall vara förpligtadt att ersätta sådana uppkommande brister.
Till denna kategori medgifver jag, att anslaget för fångars vård och underhåll jemväl bör hänföras.
Likaledes torde ändra anslag vara af enahanda natur, ehuruväl någon särskild ersättningsskyldighet i afseende på dem förut icke ålegat Riksg.- cont.
Men att, i likhet med hvad StatsUtsk. synes åsyfta, tillerkänna Regeringen rättigheten att få bristerna uti alla anslag ersatta genom nämnde Cont:s försorg, måste jag deremot på det högsta bestrida.
Jag vågar i detta hänseende icke fästa just så synnerlig vigt vid den omständigheten, att brister i andi a än förslagsanslag ej kunna uppkomma, så vida icke de fastställda staterna öfverträdas.
Dylika öfverträdelse!' hafva redan vid flerfaldiga tillfällen ägt rum och komma troligtvis icke heller framdeles att uteblifva.
Representationen har visserligen i sådana fall den utvägen öppen att, genom Gonstit.Utsk., ställa Konungens rådgifvare till ansvar för statsanslagens öfverskridande.
Erfarenheten har dock redan fullkomligt ådagalagt beskaffenheten af den s. k.
Constit.Utsk:svägen och resultaten af dess begagnande.
Rättigheten att pröfva budgeten och allenast bevilja anslag 1 den mån, nationens ombud hysa förtroende för Regeringen, torde deremot för alla representativa samhällen vara det säkraste och pålitligaste stödet för friheten samt det verksammaste correctivet emot magtmissbruk och oskicklighet hos den regerande personalen.
Denna rättighet börjar också allt mer och mer allmänt inom cOiistitutionella länder erkännas varu af P e n a3 A j> r i I c. m.
SOI af större vigt och betydenhet än dessa ansvarighetslagar, hvilkas tillämpning nästan aldrig inträffar'.
Hvad de nu egentligen ifrågavar. bristerna uti förslagsanslagen angar, så anser jag mig äfven böra fästa uppmärksamheten på möjligheten att med besparingarna å andra anslag under samma titel fylla dessa brister.
Det förefaller mig således högst oriktigt att, på sätt förhållandet under den förflutna tiden alltför ofta varit, använda de å några anslag uppkomna besparingar till särskilda vid statens uppgörande icke afsedda utgifter, oaktadt tillgång saknas till betäckande af bristerna uti andra anslag å samma titel.
Ehvad frågan är om förslags- eller bestämda anslagssummor, synes det deremot böra vara en antagen grundsats, alt tillfälliga öfverskott uti dessa summor, eller de s. k. besparingarna, i första rummet skola användas till godtgörande af de brister, som uti ett eller annat anslag å samma utgiftstitel kunna hafva uppkommit.
Att i de slutliga liqviderna emellan Stats- och ltiksg.- vcrkcn öfver besparingarna och Öfverskotten kunna finnas för en oell samma litel upptagna både besparing och brist uti de derunder anslagna medlet), är ett ytterligare bevis på redigheten och noggrannheten af dessa liqvider.
Gyldenstolpes uppgift, i afseende på afbetalningen af den förar l83a uppkomna extra statsbristen, är visserligen i så måtto Öfverensstämmelse med verkliga förhållandet, att StatsUtsk. icke meddelat fullmägtige i Puksg cont. någon bestämd föreskrift alt verkställa denna utbetalning.
Utsk. har likväl särskildt underrättat fullmägtige, att, vid uppgörandet af beräkningen öfver Riksg.contrs behof för in ne var. år, det belopp, som erfordrades till ersättning af berörde statsbrist, jemväl blifvit nfseddt.
I fall nu TJtskrs mening varit, att Riksg.cont. icke borde utgifva det af Statscönt., lill godtgörandet af denna brist, requirerade belopp, hade TJtsk. väl, till svar å fullmägtiges i anledn. häraf gjorda framställning, bort bestämdt uttrycka en sådan åsigt, i stället för att, genom omförmaida underrättelse, förleda fullmägtige till en utbetalning, som i detta fall sannolikt skall ådraga dem obehagliga anmärkn:r af kommande revisorer och Ständer.
Slutligen anhåller jag att, i anledn. af den meddelade uppgiften, att nu förevar, memor. redan vore bifallet af arne RiksSt., få upplysa, att detsamma icke en gång, innan dess afgörande, var bordlagdt i det ena af dessa Stånd, nemi.
Hederv.
BondeSt., hvilket förmodligen icke insåg vigten af det uti detta lilla memor. intagna stadgande.
I annat fall, och derest icke frågan ansetts endast angå en redactionsförändring utan någon större vigt, hade, efter all sannolikhet, memor. ej blifvit utan discussion bifallet af ett ItiksSt., som under denna riksdag icke visat sig synnerligen benäget att fatta sådana beslut, som kunna medföra tillökning i Svenska folkets skattebördor.
Beträffande åter det andra Ståndet, 21 H. 26 aoa Den a3 April e. ra. i som gillat Utskrs förslag, eller PresleSt., sä tror jag rnjg äga anledn. till den förmodan, att det Högv.
Ståndets ledamöter icke förmått göra sig reda för den stora skillnaden emellan s. k. förslagsanslag och andra bestämda statsanslag.
Oaktadt de af bemälda 2:ne RiksSt. sålunda fattade beslut, kan jag icke underlåta att fortfarande vidblifva mitt yrkande, det meinar, måtte varda återremilteradt; och då frågan egentligen endast angar förändring uti en af StatsUtsk. föreslagen ny redaction af ett stadgande i Riksg.cont:s reglemente, hoppas jag, att Utsk. icke skall lemna de deremot framställda anmärkntr utan afseende.
Jag får derjemte föreslå, att uti den nya §, som jag förmodar kommer att erhålla en för folkets constitutiönella rättigheter mitidre vådlig lydelse än den ml föreslagna, bestämdt måtte utsättas de förslagsanslag, som äro af den natur, att deruti uppkommande brister böra af Riksg.cont. ersättas.
Jag är till det mesta förekommen af de! tvenne sista talarne; then jag kan ej dölja, att det varit mig oväntadt att från StatsUtsk:s ordförande, som vanligen brukar iakttaga lugn och sans i öfverläggningarna, höra ett utfall, sorn ej kan betraktas annorlunda än som personligt emot de liberala tidningarnas utgifvare.
Man har åberopat a:ne RiksStrs bifall till betänk, såsom bevis på obefogenheten af de anmärkntr, lidningarna framställt.
Men hvad DondeSt. beträffar, skedde beslutet der, så att säga, par surprise* innan ännu någon tidning fästat uppmärksamheten på denna fråga; och hvad PresteSt. angår, fattades dess beslut snarare i trotts af tidningarna, och man hörde der bland skälen för bifall åberopas, att Ståndet borde visa sig oberoende af tidningsskriket.
Jag fortfar emedlertid att tro, det Utsk:s afsigt ej varit att sträcka den föreslagna förändringen så långt, som ordalydelsen innebär; men jag frågar Gr.
Posse, om icke ordalydelsen kan tydas derhän, att Riksg.- cont. skulle vara skyldigt att utbetala allt, hvad Statscont. recjuirerar?
Jag frågar vidare, om, sedan R.
St. uppgjort en viss budget och dertill anvisat inkomster, hvilka oftast lemna öfverskott, det är tänkbart, att brist kan uppstå, utan att anslagen öfverskrida.??
Ty alt brist i de beräknade inkomsterna kan uppstå, är visserligen möjligt, men > utgifterna få ej ökas utöfver R.
St:s stat, och brist kan så lunda endast uppstå i förslagsanslagen, för hvilket fall reglementet redan förut lemnar föreskrift om bristens ersättande af Riksg.cont.
Denna föreskrift behöfver visserligen ett förtydligande, men endast i så måtto, att den, såsom den siste lalaren yrkat, bestämdt upptager, hvilka anslag äro att betrakta såsom så beskalfade förslagsanslag, att, vid uppkommande brist, ersättning derför bör äga rum; ty om t. ex. 3:dje hufvudtiteln lemnar besparingar, som bereda tillgång till lönförhöjningar, hvilka R.
St. afslagit, finnér jag ingen D e ti sä April e. m. billighet deri, att föra pä Riksg.contrs conto dc brister, som kunna uppkomma i mindre betydliga förslagsanslag på samma hufvudtitel.
Posse har väl för en sådan händelse hänvisat oss till Cönstit.Utsk.; men man behöfver icke gå längre än till denna riksdags erfarenhet för att finna, hvad dermed uträttas.-
Yi hafva sett anmärkn:r göras af StatsUtsk. sjelf, hvilka Cönstit.Utsk. lemnat utan afseende; och detta uppmuntrar ej till medgifvande af någon vidsträcktare magt i afseende på statsmedlens disposition.
Dessutom bör man, i fråga om lagars stiftande, alltid i främsta rummet tillse, att man ej öppnar vägen för missbruk och misstydning.
Jag tror visserligen icke, att Gr. Posse, hvarken som fullmägtig i Riksg.cont. eller ledamot af Konungens Conseil, skulle tyda stadgandet på det sätt, jag befarat; men onekligt är, att det, enligt Svenska språket, kan tydas på detta sätt, och jag ser då intet skäl att gifva någon anledn. till cn sådan misstydning.
Jag finnér tvärtom ett förtydligande af rätta meningen behöfligt, och jag fortfar altså att yrka återremiss.
Gr, Gyldenstolpe: Episoden om behandlingen inom StatsUtsk. af Riksg.cont:s fulimägtiges skrifvelse, rör:de i832 års statsbrist, föranleder mig att ännu tillägga några ord.
Förhållandet är, att fullmägtige aldrig hos TJtsk. gjort någon förfrågan, om medlen skulle utbetalas eller ej; ty då hade Utsk. haft skyldighet att antingen sjelf afgifva en förklaring i ämnet, eller hemställa saken till RiksStm.
Utsk. har deremot blott, till svar på fulimägtiges anmälan att ett sådant behof förefanns, sagt, att Utsk. afsett detta behof vid beräkningen af Riksg.contrs ställning; och detta är något helt annat än en pröfning, om medlen bort utbetalas, hvilken pröfning ej kan äga rum, förrän revisorerna granskat i832 års räkenskaper.
Något förvillande i Utskrs åtgärd torde således icke finnas.
Hvad åter de omtalade förslagsanslagen angår, finnes icke, på sätt Hr Dalman trott, någon § för närvar, i reglementet, som stadgar utbetalning af det belopp, hvarmed utgifterna t. ex. för fångars underhåll öfverskjuta det derför beräknade förslagsanslaget; och om nu ingenting härom stadgas, skulle Riksg.cont. således kunna vägra en sådan utbetalning.
Dessutom finnes en hel hufvudtitel, som endast angår förslagsanslag, nemi. allm. indragningsstaten, hvars belopp aldrig kan på förhand vara kändt, och om man således, såsom Hr Dalman velat, skall vara så fasligt fullständig, att i reglementet upptaga hvart enda anslag af den beskaffenhet, att ersättning derför vid uppkommande brist måste äga rum, skulle man blott onödigtvis få en hel hop paragrapher i reglementet i stället folden generella, Utsk. nu föreslagit.
Jag finner för min del icke heller i detta förslag någon tvetydighet, enär med statsverkets utgifter måste menas sådana, som äro i stat uppförda, Deri i3 April c. m. och inga andra.
Hvad controllen på Constit.Utskrsvägen angår, kan jag ej biträda deras mening, som tro, att denna control! tjenar till intet; ty om så vore, behöfde vi i sanning här ej disentera något enda ämne, och det vore då häst, att vi aldrig komme här tillsammans, särdeles om man, såsom Hr Dalman påstått, har representanter, som bifalla ett betänk, hvarom de icke tagit kännedom.
Jag fortfar alt tillstyrka bifall till betänk.