Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner det, efter en gång man börjat tillåta sig omdömen, hvilka jag för öfrigt icke vill tillåta mig.
Bien då detta yttrande nu en gång blifvit föremål för missförstånd, öch den beklagansvärda händelse inträffat, öfver hvilken nu klagas, så finner jag för min del ganska naturligt, att Hr Silfverstolpe häröfver utlåtit sig; dock att andra ledamöter uppträdt, för att fortsätta delta samtal, och lill och med tillåta sig — Den 7 Maj f. m. 375 rättare sagdt, alt någon tillåter sig — (ty blott en har tillåtit sig; de andra Herrarne hafva begagnat sådana ordalag, som icke kunna klandras) — att med anledning deraf i förolämpande uttryck omtala en ledamot, den främste af ett annat RiksSt., det anser jag för min del vara stridande emot Riksd.Ordn. och dess 48 §.
Jag anser visst denne ledamot af R. o. Ad. äga, såsom jag sagdt honom förut, ett privilegium de non appellando, och jag vill således icke vara den, som yrkar, att han skall erhålla af Landlmarskalken den varning, som 50 § Riksd.Ordn. omförmäler; men om det yrkades af andra, så skulle det icke förundra mig: jag tror att det vore förtjent.
För egen del, i öfrigt, jag upprepar det, vill jag ej tillåta mig omdömen, vare sig om den ena eller andra; men tror att det är orätt, att just emot riksdagens slut upptaga tiden med ett ämne, hvilket lämpligen kunnat vara afgjordt med Hr Silfverstolpes anförande, hvaremot ingen invändning hade behöft eller hort göras, och önskar, att detta ämne således med aldraförsta matie taga en välsignad ända. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då nu Frih.
Palmstjerna ansett det vara stridande mot 48 § Riksd.Ordn., att denna öfverläggning ägde rum, vore skyldig att i detta afseende afgifva ett förklarande.
Dä Hr Silfverstolpes anförande icke vore af den beskaffenhet, att det kunde föranleda till någon åtgärd eller något beslut af R. o. Ad., och således icke vore ett ämne, som kunde uppföras pä bordslistan, för alt inför R. o. Ad. föredragas, så vore det ej ett sådant föredragningsämne, hvarom 48 § Riksd.Ordn. handlade, hvarföre II.
Ex. an så ge denna § icke vara till förevarande fall lämplig.
Att åter andra ärenden, än de föredragningsämnen, som i nyssnämnde § uppräknades, kunde och måste förekomma hos RrksStm, derom vittnade nogsamt håde deras protocoll och den dagliga erfarenheten, och det funnes icke något grundlagsstadgande, som motsade detta.
Då härtill nu komme, att 50 § Riksd.Ordn. tillåter hvarje
Ståndsledamot att till protocollet fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som till öfverläggande komma, och om lagligheten af allt, som inom Ståndet sig tilldrager, så hade 11.
Ex. icke ansett sig berättigad alt förneka hvarken Hr Silfverstolpe alt uppläsa sill anförande, eller andra ledamöter, att i anledn. deraf gifva sina tankar tillkänna.
Efter H. Ex. omdöme ägde således Hr Silfverstolpe och de (lere ledamöter, som nu yttrat sig, laglig rätt att i prot. få intagne sina yttranden, för hvilkas innehåll de dessutom sjelfve voro i stadgad ordning ansvarige, och då grundlagen ovillkorligen bjöde, att allt hvad som offentligen inom ett RiksSt. yttras, skall i prot. intagas, samt att någon inskränkning deruti icke kan äga rum utan Ståndets bifall och den talandes eget begifvande, så ansåge H. Ex. sig, så länge ett sådant begifvande icke blifvit lemnadt, ej kunna vidtaga någon åtgärd, som inskränkte den sålunda af II.
Ex. ansedda lagliga yttranderätten. 376 Den 7 31 aj f. m. Hr Munck, Bror Gust. Reinh.:
Det är med anledn. af Frih. Palmstjernas, Carl Otto, yttrande, som jag för min del får för Hr Statsrådet Silfverstolpe aflägga min vördsamma tacksägelse för det tilikännagifvande Hr Statsrådet har gjort.
Denna Hr Statsrådets åtgärd vittnar, efter min tanka, om den aktning och den uppmärksamhet
Hr Statsrådet har för det
Stånd han tillhör.
Vore det icke alt i sin mån följa PresteSt:s fotspår, så skulle jag visserligen anse, att R. o. Ad. hade full anledn. att till PresteSt.
expediera en skrifvelse, som innehölle, alt R. o. Ad. för framtiden förbehåller sig, alt, i fall PresteSt. vill göra någon anmärkn. emot på Riddarhuset fällda yttranden, PresteSt. ville genom skrifvelse derom göra anmälan hos R. o. Ad., emedan det, efter min tanka, är den enda auctoritet, som äger att bedömma behörigheten af på Riddarhuset fällda yttranden; men af skäl, som jag anfört, vill jag ingalunda föreslå någon sådan skrifvelse, utan inskränker mig till att förena mig i den protest, som Hr Silfverstolpe afgifvit.
Afven jag får för min del förklara, att jag icke allenast gillar de uttryck, som af Hr Silfverstolpe i ett föregående plenum blifvit fällda om det förslag, som då gjordes, på grund af det beslut, som ett annat Stånd fattat, utan att jag äfven ogillar den varning, som PresteSt. har behagat tillsända en ledamot af detta Stånd.
Det kan dessutom högeligen förundra mig, huru här kan finnas någon, som anser detta såsom en Iikgilltig sak, den der endast rörer en enskild ledamot personligen, ty det är icke fråga om mera eller mindre än om den fria yttranderätten skall behållas i helgd eller icke.
Åtskilliga §§ af grundlagen försäkra om denna yttranderätt, och den föreskrifver huru missbruk af denna fria yttranderätt skola beifras.
Der talas om i 50 § Riksd.- Ordn., att när en riksdagsman missbrukar den honom förlänade fria yttranderätt, så skall han derföre ställas under tilltal, d. v. s. Ståndet skall afgöra, om han skall åläggas en varning af Ståndets Talman, såsom ett straff.
Ett sådant straff, som PresteSt. behagat ålägga en ledamot af detta Stånd, är alldeles obehörigt.
Man må icke invända, att den skrifvelse, som af PresteSt:s Talman blifvit afsänd, icke var contrasignerad, ty i 50 § Riksd.- Ordn., der det står taladt om den s. k. varningen, står det, att Ståndet äger besluta om en sådan handling skall göras, men att varningen skall framställas af Ståndets Talman.
Der står då icke sagdt, att den skall vara af Ståndets Secreterare underskrifven, utan det är Ståndets Talman ensam, som i Ståndets namn densamma framställer, och fast den nu af ett annat Stånds Talman emot-grundlagen blifvit framställd till enskild riksdagsman inom detta Stånd, så förändrar det alldeles icke saken.
Jag får fördenskull på det lifligaste protestera emot ett sådant förfarande, att vilja förqväfva den fria yttranderätten inom RiksSt:n, och jag får på denna grund jemväl instämma i Hr Silfverstolpes protest.
Den 7 Maj f. m. 377 Hr Silfverstolpe: Jag anmälde mig, då Frih.
Palm stjerna, Carl Otto, yttrade sig ang:de mitt yttrande d. 26 April här på Riddarhuset, endast för att förklara, det jag icke för närvarande ämnar ingå i något svaromål ang:de dess innehåll.
Ad. eller någon dess ledamot anse dess innehåll vara af sådan beskaffenhet, att fråga om någon åtgärd emot mig i della afseende skulle förekomma, så skall jag på intet vis undandraga mig att lemna svaromål på de anmärkn:r, som emot milt yttrande kunna afgifvas, och jag är fullkomligt öfverlygad, alt hvar och en opartisk bedömmare då skulle finna, att jag på intet vis yttrat mig på ett sårande sätt.
Cederström, Jacob: Hr Gr. o. Landtm, har, likasom Frih. Palmstjerna, Carl Otto, erinrat R. o. Ad. om inne hållet af 48 § Riksd.Ordn., som bestämmer föredragningsämnena; men Hr Gr. o. Landtm, har jemväl tillkäunagifvit, alt 50 § Riksd.Ordn. lemnar hvarje Ståndsledamot rättighet att från sin plats fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggande komma, och om lagligheten af allt, som inom Ståndet sig tilldrager.
Naturligtvis äro dock i delta stadgande orden: ”frågor, som under öfverläggande komma,” sagda såsom en inskränkning, så alt dermed menas, att utom de frågor, som inom Stånden förekomma, finnes ingen yttranderätt, hvarigenom öfverläggningen om dagens föredragningsäinnen kan hindras eller fördröjas.
Nu har Hr Silfverstolpe här uppläst en protest, enskildt lill prot.
Det är icke något öfverläggningsämne, det må stå för hans räkning i prot. intaget, men R. o. Ad:s tanka derom är på sidan om grundlagen, ty det är icke ett af Hr Gr. o.
Landtm, föredraget ämne, och man må således icke fortsätta denna discussiön, då vi hafva mål hvilande på vårt bord, som det är vår skyldighet att handlägga.
Hvad åter sjelfva denna sak angår, som är föremål för protesten, så saknar jag förmågan att derom yttra ett ord, innan protocollet blifvit jusleradt för d. 26 April, emedan alla omdömen öfver innehållet af enskilda yttranden deruti, äro dessförinnan för tidiga och icke riktiga.
Då yttranderätten är en af de dyrbaraste rättigheter, som tillhör menniskan, så anser jag mig vid detta tillfälle icke annat än böra uttrycka min förundran öfver det meddelande, som vi här hafva haft tillfälle att emottaga.
Jag anser det så mycket mera förtjent af uppmärksamhet, som det kommer från ett
Stånd, från hvilket man med så mycket skäl borde kunna vänta moderation och upplysning i statsmannavärf. 78 § Riksd.Ordn. bestämmer på hvad sätt tilltal skall äga rum, i händelse någon ledamot af ett Stånd skulle hafva något uttryck, som vore förnärmande emot ett annat.
Jag anser således, att den af PresteStåndet vidtagna åtgärd är förnärmande för den fria yttranderätten, och jag instämmer således i den protest, som här af flera le10 H. 48 37S Den 7
Maj f. m. damöter blifvit uttalad, för min del fullt öfvertygad, att Hr
Silfverstolpe för ingen del har öfvertriidt sin riksdagsmannarätt, och jag beklagar att något sådant, som nu inträffat, har blifvit föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Jag skulle icke ytterligare begärt ordet i denna qvasi-öfverläggning, om icke tvenne värde talare, hvar på sitt sätt, missförstått hvad jag sagt, och derigenom föranledt mig till en nödvändig förklaring.
Hvad den ene beträffar, nemi.
Hamilton, som ganska rikligt anmärkt, att han kunde betvifla, huruvida jag fått något uppdrag att försvara Regeringen, så vill jag endast nämna, att jag uttryckte mig så som skedde derföre, att jag icke ansåg det vara fullt conseqvent att mottaga cn sådan notice, som den vi hafva fått af Hr Silfverstolpe, och att stanna endast vid ett beklagande, när man af andra motiver icke vill vidtaga något beslut och återsända något svar åt PresteSt.
Derföre sökte jag, i en sådan vändning af frågan, att just undvika den inconseqvens, som vidlåder det andra sättet att uttrycka sig.
Dessutom vet jag icke, hvarföre jag ej skulle äga rätt att här offentligen, helt simpelt såsom en statsborgare, beklaga mig öfver en sådan tilldragelse, då ordföranden inom ett Stånd aflåler en dylik skrifvelse till en Regeringens ledamot.
Detta vare till upplysning och svar åt Frih.
Hvad åter Frih. Palmstjernas, Nils Fredr., yttrande beträffar, och då deruti synbarligen röjdes ett begär alt extrajudicialiter tillfoga mig den bestraffning, som endast efter lag kan ske, i enlighet med 50 § Riksd.Ordn., så vill jag endast anmärka det såsom ett bevis på alt Friherren under största delen af sin embetsmannabana vunnitsympathier för slika extrajudiciella åtgärder.
Jag känner mig derigenom icke på det ringaste förnärmad, då det kommer från en sådan person, som .Ministern vid Ryska hofvet, Baron Nils Fredr.
Eljest skulle jag hafva gjort det, om del kommit från någon annan ledamot, som hedrat dessa bänkar med sin närvaro; men icke då det kommer från Frih.
Palmstjerna, Nils, isynnerhet som hela hans yttrande icke tyckes hafva varit något annat än ett slags försvar för hvad en kär broder på andra sidan om skranket yttrat, och hvars yttrande hufvudsakligen föranledde mig att upptaga frågan på det sätt jag gjorde.
Friilichs anförande bief här afbrutet af den anledning, att Hr Statsrådet m. m.
Olof Immanuel Fåhraeus ankom och å K.
M:s höga vägnar allemuade en
Dess nådiga skrifvelse till R. St., hvarefter Gr.
Frölich yttrade:
Jag har endast få ord att tillägga, nemi. för att betyga Hr Gr. o. Landtm, min enskilda tacksägelse för det sätt, hvarpå han förskottsvis besvarade Frih.
Palmstjernas yttrande, och hvilket åt mig bevarade yttranderätten.
I fall jag nu till hans och det öfriga Husets obelåtenhet begagnat denna yttranderätt, % Den 7 Maj f. m. 379 sfi är jag i alla fall tillfredsställd med de motiver, från hvilka jag utgått, nemi. att hafva valt en sådan synpunkt för betraktande af saken, som något längre fram flera torde finna vara den rätta.
Lagerbjelke, Gustaf: Da LagUtsk:s s. k. principbetänk. bär förevar, hade Hr Silfverstolpe ett anförande, deruti Hr Silfverstolpe bland annat fällde åtskilliga yttranden om PresteSt.
PresteSt. ansåg sig af detta anförande förnärmadt och tillskref Hr Silfverstolpe derom.
Genom denna skrifvelse har Hr Silfverstolpe ansett den fria yttranderätten inom detta Stånd vara förnärmad, och i denna åsigt hafva åtskilliga talare sig förenat.
Så är likväl efter mitt förmenande icke förhållandet.
PresteSt. har nemi. bland annat sagt uti sin skrifvelse: ”Då Ståndet bäst känner med sig sjelf, att detta beslut utgått från en af högre bud verkad och öfver all menniskofruktan upphöjd kärlek till fäderneslandet, har ett motsatt omdöme öfver Ståndets afsigter icke kunnat annat än förekomma oväutadt och missnöjande, helst då det i ett annat Ständ blifvit fäldt af den man, som äger det dyrbara förtroendet, alt inför Thronell föredraga och bevaka Kyrkans och Ståndets angelägenheter etc.” PresteSt. har således icke beklagat sig öfver ett yttrande af Hr Adlercreutz, fullmäktig Hr Silfverstolpe, utan öfver ett yttrande, fäldt af den Konungens rådgifvare, som föredrager Kyrkans angelägenheter.
Ståndet har på intet ställe uti skrifvelsen angripit yttranderätten, ehuru Ståndet sagt, alt ett sådant yttrande, fäldt af en Konungens rådgifvare, vore för Ståndet missnöjande, och i en strid emellan eli Stånd och en Konungens rådgifvare såsom sådan har R. o.
Ad. efter min tanka ingen domsrätt, hvarföre jag anser denna öfverläggning icke blott onödig, ulan i högsta grad olämplig.
Jag tillåter mig gifva den förklaring af Hr Gr. o. Landtnäs lillkäunagifvande, i afseende pä lydelsen af 50 § Riksd.Ordn., att R. o. Ad., i anledn. af denna adress till Ståndet, skulle upphöra med citalioner om hvad som förelupit icke inom detta Stånd, utan utom detsamma.
Jag vågar bär yttra, alt om jag också utom detta rum skulle fälla omdömen om PresleSus förfarande i en ogillande anda, så tillåter jag mig dock alldeles icke att inom R. o. Ad. fälla sårande omdömen om något af medslånden.
Jag får vördsamt lill R. o. Ad. hemställa, om icke denna distinction hör noga iakttagas, och om icke, vid detta tillfälle, ehvad lanke hvar och en individ må äga i frågan, saken i alla fall bör med tystnad förbigås på detta rum.
Jag tror mig icke misstaga mig derom, att Hr Silfverslolpcs afsigt med protesten varit, alt denna protest skulle stå för hans och icke för Ståndets räkning, och jag tror icke, alt några yttranden om samma protest öfverensstämma med hans önskan.
Jag har ansett mig föranledd tili detta yttrande, emedan jag måste högeligen till prot. protestera emot en sådan tydning, som skulle den, hvilken icke lill prot. yttrat 3S0 Den 7 Maj f. m. ett ogillande af PresteSt:s förfarande, böra anses hafva gillat detsamma.
Emot ett sådant framkallande af en opinionsyttring, som af de förste talarne gjordes, kan jag ej annat än protestera, och jag har särskild anledning dertill då jag väl påminner mig hvartill ett sådant framkallande af en opinionsyttring vid 1828 års riksdag föranledde.
Den anledn., som PresteSt:s Talman gifvit lill denna öfverläggning, är i så många fall märkvärdig och skulle kunna gifva anledn. till så många anmärkmr och långa öfverläggningar, alt jag öfverlemnar lill hvar och en sjelf att det besinna; men jag tror icke, att det tillhör detta Stånd att bedömma ett annat Stånds förhållande, aldraminst när detta Stånds förfarande icke i officiel väg kommit till R. o. Adis kunskap, utan blott på enskild väg.
Jag hemställer derföre, alt R. o. Ad. måtte inskränka sig blott till att inom sig och inom detta
Hus utplåna dea förmenta anledning, som PresteSt. har gifvit lill denna öfverläggning, nemi. genom det förklarande, att R. o. Ad. icke har kunnat i Hr Silfverstolpes yttrande finna någonting förnärmande emot PresteSt.
Om ett sådant beslut blifver af R. o. Ad. fattadt, så vöre på ett indirect sätt PresteSt. tillrättavisadt, nemi. derigenom att Ståndet ansett PresteSt. icke hafva haft någon anledn. till den åtgärd det vidtagit, ehuru R. o. Ad. är känd för ömtålighet om hvad som rörer hedern.
Det måtte då hafva varit något särdeles ömtåligt ställe, som blifvit träffadt hos dem, som kunnat finna sig deraf förnärmade.
Hr von.
Jag finner behandlin gen af detta ämne, huru man än må betrakta den, vara i formelt hänseende oriktig, å Ridd.Secreterarens, å Hr Silfverstoipes, å Hr Gr. o. Landlmarskalkeus och slutligen å flere ledamöters sida, hvilka i ämnet yttrat sig.
Frågan är här, å ena sidan, huruvida Hr Silfverstolpe missbrukat sin yttranderätt, och på den andra sidan, huruvida något företag utom Ståudet ägt rum, som skulle inskränka yttranderättens frihet inom detsamma.
Under det man härom talar mot och med, så är förhållandet, på sätt Frih.
Cederström redan anmärkt, att protocollet för d. 2(5 April ännu icke är justeradt, och ingen vet rätteligen ännu, huru det yttrande föll, hvarom tvistas.
Huru har Ridd.secret., under sådana förhållanden, kunnat lemna ett utdrag af prof., såsom någon kallat det, innan det inför Ståndet blifvit uppläst och godkändt?
Det är att gå på sidan om lagen.
När talaren sedan meddelar sådana yttranden till ett annat Stånds Talman, såsom bevis huru orden fallit, så har äfven han, efter min tanke, misstagit sig om hvad rätt och tillbörligt är.
Jag tror, att Hr Silfverstolpe ytterligare haft orätt att med detta mål vända sig till II. o. Ad.
Sådant är redan af andra talare anmärkt, och jag förnyar det; ty ingenting annat är föremål för Ståndets pröfning, än hvad som enl. 50 § Riksd.Ordn. inom Ståndet sig tilldrager.
Om någon pröfning af Hr Silfverstolpes yttrande Den 7 Maj f. m. 3S1 skall äga rum, sfi är det först när justeringen förekommer, i liändelse någon då finnér anledning att deröfver göra anmärkning.
Skulle åter någon utom delta Stånd finna sig af Hr Silfverstolpes yttrande förnärmad eller besvärad, sa bär R. o. Ad. dermed intet att skaffa.
Om de ledamöter af Ståndet, hvilka ofta yttrat sig och dervid råkat framställa olika meningar med tidniugsskrifvarnes eller andras, skulle, hvarje gång de för sina yttranden på delta rum fått uppbära förebråelser, vare sig i tal, tryck eller skrift, vädja till R. o. Ad. för att fråga om de icke lidit orätt, huru ofta skulle icke Ståndet blifvit besväradt med sådana samtal, som det närvarande.
Här finnas ledamöter, hvilka för sina yttranden, eller åtgärder såsom riksdagsmän, fått sina fönster inslagna, blifvit hotade till lif och lemnar.
Dessa hafva likväl icke beklagat sig inför Ståndet.
Jag anser ock ganska illa gjordt, att framdraga sådana ämnen som detta, och derigenom föranleda hvad nu har skett, nemi. all man inom det ena Ståndet sätter sig till domare öfver det andra, hvartill man icke har någon rätt.
Lika med andra talare finner jag orätt, att Hr Gr. o. Landtm., emot 48 § Riksd.Ordn., tillåtit ett sådant samtal, som det ifrågavar., ty föredragningsämne är icke ett slikt andragande som Hr Silfverslolpes.
Reslut deröfver kan, efter min tanka, icke fattas, oell jag kan icke föreställa mig, att Hr Gr. o. Landtm, gör propos. hvarken på Hr Cederschjölds eller någon annan dylik framställning.
Hr Silfverstolpe har icke eller begärt någon sådan.
När följaktligen beslut icke kan fattas eller någon åtgärd vidtagas, huru kan då Talmannen tillåta, att en sådan öfverläggning äger rum som den närvarande.
Jag finnér naturligtvis Talmannens billighet fordra, alt när han tillåter, det man yttrar sig på den eua sidan, han äfven tillåter yttranden på den motsatta; men allt yttrande hade, efter min tanke, bort uteblifva.
Slutligen hafva åtskillige ledamöter dels förklarat, alt de ogilla PresleStis förfarande, dels har en ledamot ingått i yttranden 0111 PresteSt. och dess Talman, hvilka, efter min tanka, sträcka sig längre än till blott ett ogillande.
Detta är sä mycket värre, som, i fall det ena Ståndet tillåter sig alt bedomina det andra; så måste man ock medgifva det bedömda Ståndet all i sin ordning sitta till doms.
Hvar skall sådant stanna?
Och, mine Hrr, när vi betti 11 ka, alt delta skulle bär ske mot ett Stånd, genom hvars samdrägt med R. 0.
Ad. under innevarande riksdag, dels Konungens rådgifvare hafva undgått att anmälas till entledigande, dels Konngamakten icke blifvit beröfvad dispositionen af de medel, hon hittills ägt, dels fält anslag, som hon eljest icke erhållit, och det ännu sedan d. 26 April förflutit; så kan jag icke annat än på det högsta beklaga deras förvillelse och misstag, hvilka gifva anledning Lill sådana samtal, som det närvarande.
Åtskilliga ledamöter gåfvo härtill bifall tillkänna.
Undertecknad R i d d. s e c re te ra re :
I anledn. af den emot mig af Hr von Hartmansdorff framställda anmärkn. anhåller 382 Den 7
Maj f. m. jag vördsamt att få upplysa, att något prot.utdr. ang:de Hr Silfverstolpes ifrågavar. yttrande icke blifvit af mig expedieradt, utan alt min i afseende derpå vidtagna åtgärd inskränkt sig dertill, att jag låtit uppsätta detta, yttrande och sedermera, efter att hafva jemfört uppsättningen med memorialanteckningarne, till Hr Silfverstolpe utlemnat detsamma.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt det kanske vore i sin ordning, att äfven lian besvarade den förebråelse han fått mottaga af Hr von Hartmansdorff, men att H. Ex., då lian redan yttrat sig och under öfverläggningen torde erhålla ytterligare anledning att framställa sina tankar i ämnet, trodde sig bäst gå R. o. Ad. önskan till mötes, derigenom att lian vid detta tillfälle endast åberopade hvad lian förut anfört.
Jag anhåller endast att helt kort få upptaga tvenne yttranden af Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, som erhöll ordet näst efter mig.
Frih. yttrade då, att del icke varit vanligt att enskilda bref till en eller annan riksdagsman gjordes till föremål för ogillande inom eli RiksSt.
Jag bestrider icke detta, och hade frågan varit om ett enskildt bref, så hade belt säkert icke något ogillande deröfver af mig blifvit inför Ståndet framstäldt.
Meri om mina öron icke bedragit mig, sa hörde jag af Hr Silfverstolpe uppläsas den slroph att: ”PresleSt. genom mig dess Talman funnit för godt tillkännagifva etc.”
Då detta var förhållandet, så har jag icke ansett mig kunna undgå att deröfver yttra mig.
Jag har föröfrigt icke uppmanat några andra att följa detta efterdöme, på sätt här blifvit ifrågasatt.
Jag har blott yttrat, att de talare, som oftare plägade deltaga i våra discussioner, syntes mig icke härvid böra med likgiltighet låta saken hvila lill tystnad.
En sådan likgilllighet har jag ansett vara min pligt att icke iakttaga, lemnandes naturligtvis åt livar och en att följa sin egen åsigt.
Cederström har sagt, att det vore för tidigt ännu att yttra sig öfver Hr Silfverstolpes yttrande d. 26 April, oeh alt man borde vänta till dess att protoc. för den dagen blefve justeradt.
Deruti har Frih.
Cederström ganska rätt, men jag har också icke yttrat mig ronde Ilr Silfverstolpes yttrande d. 26 April, utan jag har yttrat mig öfver det försök till inskränkning i yttranderätten, som af PresteSt., såsom Stånd betraktadt och genom dess Talman, blifvit gjordt i skrifvelse till enskild riksdagsman, Hr Silfverstolpe, hvilken, man må säga hvad man vill, icke här yttrat sig i egenskap af Konungens rådgifvare, ty i sådan egenskap äger lian att yttra sig i Conseljen, utan i egenskap af R. o. Ad:s ledamot.
I denna obehagli ga discussion hade jag icke ämnat deltaga, men genom några här fällda yttranden, hvilka jag ansett icke böra lemnäs helt och hållet utan genmäle, har jag funnit mig uppmanad dertill.
Sedan jag anmälde mig, har likväl en stor del af hvad jagarn - Den 7 Maj f. m. 383 nade säga, blifvit yttradt af Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström, Jacob.
Jag kan således förbigå hvad sålunda redan blifvit utredt och inskränka mig till några få återstående punkter.
För min del kan jag icke finna, att den förklaring, som af Ridd.secret. blifvit meddelad, ang:de tillkomsten af ifrågavar. yttrande, är nöjaktig.
Jag tror det vara stridande emot ordningen, att ledamöters ojusterade yttranden enskildt utdelas på hvad sätt som helst af Ridd.secret., som väl är ansvarig för deras öfverensstämmelse med protocollet, men dock icke ensam har pröfningsrätl härutinnan.