Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. skulle vid hvarje riksdag fastställa markegången för kommande 5 år, på grund af spannmålsprisen under föregående 5 år.
Det är detta förslag, som varit under StatsUtskrs pröfning; men StatsTJtsk. har, enligt min tanke, på goda skäl trott det vara lämpligare att, såsom grund för räntornas utgörande, antages medium af sednaste 10 arens markegångspris.
M:s mening i den nåd. propostn afsett den ömsesidiga uppsägningsrättens upphörande, visar sig äfven deraf, alt K.
M. i samma nåd. propos. ieke otydligt framställer sin önskan, att alla räntor måtte ingå till statsverket samt all aflöning utgå derifrån.
Denna önskan har äfven varit under StatsUlsk:s pröfning, och Utsk. har instämt i K.
M:s åsigt, men ansett rätta tiden dertill ännu icke vara inne, just derföre, att man ansett detta vara en öfvergångsperiod, sorn borde inleda till en sådan reglering, och för min del inser jag ingen våda genom denna öfveigång.
Jag anhåller nu att få öfvergå till bevisningen af förslagets verkställbarhet.
Man har först sagt, att uppsägningstiden blefve för kort.
Att den blefve kortaie än hittills, då markegången skulle sättas d. 8 Jan., är ostridigt; men jag anhåller att få fästa R. o. Adrs uppmärksamhet derpå, att R. o. Ad. redan beslutat, att markegångssättningen skall ske d. 4 Dec.
Nu skall uppsägning ske inom d. 21 Dec., och det äf således endast 17 dagar emellan markegångssättningen och uppsägningstidens utgång, enligt det af R. o. Ad. fattade beslut, hvars frångående nu är i fråga.
Deremot har BondeSt. beslutat, att markegången skall sättas d. 8 Jan. och att uppsägning skall ske före Jan. månads utgång, således inom 21 dagar, i följd hvaraf 4 dagars förlängning af uppsägningstiden komme att äga rum, i stället för att man sagt, det den skulle förkortas.
Således torde BondeSt:s beslut finnas fördelaktigare än det beslut, R. o.
Ad. fattat.
1 sammanhang med denna fråga förekommer äfven att afgöra, huruvida lagens stadgande om afradens % De ii aJ April f. ui. 187 leverering inom Timin® dag bör tillämpas i denna fråga* Jag vill icke upprepa, hvad en värd ledamot, Frih. Boye, redan derom yttrat; men jag får tillkännagifva, att i K. förorda'; d. 22 Juli 180J säger K. M.: ”att då tionde eller afrad in natura fordras, eller tionde- och räntegifvare densamma på detta sätt leverera, bör derom tillsägas vid Thora® dag;” men i K. kungör, d. 1 Oct. 1810 föreskrifves, att ”den i K. förorda, d. 22 Juli ?8o3 utsätta termin, inom hvilken räntetagare och räntegifvare böra tillkännagifva, örn de vilja emottaga eller lemna räntespannmålen, skall bibehållas.” När K. M. säger, att den må bibehållas, mätte det förutsätta, att K.
M. ansett sig kunna förändra den, om K.
M funnit den olämplig.
Deraf synes således, att man i practiken icke ansett denna bestämmelse såsom annat, än ett af K.
M. beroende oeconomiskt stadgande, Sedermera förekommer frågan 0111 debiteringen.
I detta fäll får jag fästa uppmärksamhet derpå, att efter närvar* förhållanden markegången skall sättas d. 4 Nov., men att R. o. Ad. beslutat, att den skall sättas d. 4 Dec.
Författningarna föreskrifva, att räntepersedlarna skola vara uträknade inom d. 8 Jan.
Om jag nu räknar ifrån d. 4 Nov. till d. 8 Jan., så blir det 2 månader och 4 dagar; men räknar jag, enligt R. o. Ad:s beslut, från d. 4 Dec., så blir det 1 månad och 4 dagar, inom hvilken tid debiteringen skall vara verkställd, sedan markegångssättningen försiggått.
Nu skulle deremot markegången sättas d. 8 Jan. och uträkningen ej behöfva vara gjord förrän till andra uppbörds-, stämman.
Den bör ske under loppet af Febr. månad, och från d. 8 Jan. till slutet af Febr. är nära 7 veckor, således längre tid för debiteringen, än om markegången sättes d. 4 Dec., fastän tiden blir kortare, än den hittills varit.
Men dessutom får jag erinra derom, att samma fråga, som nu är under afgörande, äfven omfattar frågan om räntepersedlarnas förenkling.
Denna del af frågan är redan afgjord och bifallen af alla 4 RiksStm, och det är ingen tvifvel underkastadt, att den kommer att gå i verkställighet.
Derigenom blir hela debiteringsåtgärden så förenklad, att den kan verkställas under hälften af den tid, som nu dertill erfordras, hvaraf följer, att 10 ä 12 dagars förkortning ej kan inver-r ka menligt på debiteringen.
Vidare förekomma uppbördsstämmorna.
Det är en känd sak, att så snart mantals- och skattskrifningen försiggått, uppgöras debetsedlarna.
Dessa kunna framdeles uppgöras lika tidigt som 1111, och följaktligen kan första uppbördsstämman äga rum på gamla året likasom nu.
Således kan endast det tvifvel uppstå, huruvida den andra uppbördsstämma!! kan hållas i Febr.; men då, såsom jag tror mig hafva bevisat, debiteringen kan uppgöras inom Febr., måste äfven andra uppbördsstämma!! kunna hållas inom Febr. månads slut, och således uppkommer ingen ändring i redogö - i8B D«* a5 April f. 91. reise terminerna, utan kunna de förblifva desamma son* förut.
Om nu mina motståndare ej finna sig öfverbevisade genom denna framställa eller åtminstone fatta den öfvertygelse, att jag pä goda skäl yttrat mig första gången, så rår jag icke derför; ty jag tror mig hafva visat, det jag ej haft lösa grunder för milt yttrande.
Man har äfyen velat förespegla flera olägenheter för R.
P. Ad. af att antaga denna inbjudn.
För min del får jag upprepa, hvad jag yttrade, då denna fråga förra gången förevar, nemi. att jag anser, denna inbjudn. vara af en högst välgörande egenskap för K. o. Ad. isynnerhet, emedan den sätter It. o. Ad. i tillfälle alt frångå ett beslut, som, efter min öfvertygelse, skulle, ?e högst ofördelaktigt ut för R. o. Ad. R. q.
Ad. har nemi, antagit 2:dra punkten af SlatsUtskrs betänk, oph sålunda godkänt räntornas utgörande pfter ett medelmarkegångspris, men har frångått den 5:te, punkten, utan att antaga något deremot svarande stadgande.
Derigenom har inträffat, hvad jag vid beslutets fattande tog mig friheten nämna, att R. q.
Ad- lenmat tillfälle för del omdöme, alt R- o.
Ad. genom sitt beslut* vill på dubbelt sätt beskatta räntegifvare».
Det ligger i sakeus natur, att då (nan beslutat, att en tio årsj markegång skall sättas på sådant sätf, tilt det högre priset under missväxtår skall fördelas på 10 följande år, och maty likväl »äger, att uppsägningspätteu skall oförändradt qvarstå, så står del räntetagare!) fritt att under missväxtår uttaga sin spannmål in natura och det oaktadt under goda år. draga fördel af det högre markegångsprisct.
En sådan orättvisa var visserligen icke afsedd, då R. o. Ad:s majoritet stadnade i detta beslut; men vi mäste nu beräkna följderna deraf, och om vi är q i tillfälle att rätta detsamma, böra vivara angelägna derom.
Jag förnyar således rain anhållan om bifall till BondeSRs inbjudn Hr Cederschjöld:
Såsom skäl ernof antagande af BondeStrs inbjudn. har en § i Jordäbfu blifvit anförd; men detta skäl har redan af andra ledamöter blifvit undanröjdt.
Såvidt jag kunnat höra, hår dessutom en värd ledamot åberopat y5 § Reg.F. såsom hinder för antagandet af inbjudn.
Der stadgas: ’’De årliga markegångstaxorna skola upprättas ”genom deputerade af alla RiksSt., nämnda på det sätt hvarje Stånd särskildt för sig föreskrifver.
Hvad dessa fastställa, tjene till efterlefnad, såvida ej ändring deruti i be”hörig ordning sökes och vinnes.”
Det är visserligen sannt, att Constit.Utskf vid denna riksdag föreslagit ett förtydligande eller ep förklaring a'f denna 5» roen ordalagen, sådana de nu äro, lemna full frihet för den blifvande markegångscoramitteen, att icke allenast fastställa året» markegång, utan äfven begagna den tili uträknande af jo-årsroarkegången, emedan åistnarkegången just derigenom kommer att tjena till efterlefnad, nerol,' vid uppgÖringen af io-årsmedel - Den 23 April f. m. »89 priset.
I öfrigt vill jag blott anmärka, att af de vidlyftiga förklaringar, jag bär i dag fått höra, icke blott af deni, sorn hafva sakkänedom och erfarenhet att åberopa, utan äfven af personer, sorn erkänt sin okunnighet i ämnet, har jag ej kunnat finna annat, än att det enda skälet emot inbjudn:ns antagande vore ifrågavar. förändring^ overkstallbarhet.
Men jag får erinra, att detta förslag ej kan gå i verkställighet, förrän det vunnit K.
M:s sanct lon.
Skulle Konungen, såsom chef för verkställande-magten, finna, att det ej kan verkställas, så måtte val sanclionen uteblifva, och då är ingen skada skedd; men pip derpipot R. o. Ad. afslår inbjudn., så förneka de sitt yttrande i det till BondeSt. utgångna prot.utdr. och sätta derigenom en fläck pä sin ära, som hvarken de öfriga Stånden eller Konungen kunna utplåna.
Jag skulle derföre hoppas, att icke R. o. Ad. ger sig denna dementi, och derigenom för qiig enskildt försvårar möjligheten att framdeles fprsvara vårt representationssätt; ty det blefve svårt att försvara ep inrättning, som kunde göra sig skyldig till ett sådant förfarande.
Deremot tror jag försvaret för vår Representation i annat fall blifva lika möjligt som hittills, isynnerhet om man alltid finge den glädjen att se detta hus så fullsatt sorn nu, och icke mera nödgades upplefva den sorgen att so beslut här fattas af 3 ä 4 personer.
Jag lofvar att icke blifva vidlyftig.
Hr af Billbergh hfir sökt bevisa yerkslällbarheteu af BondeSt:s förslag.
Nu vill jag icke vidare derom yttra mig, än blott säga, det jag hoppas, att de flesta af R. o. Ad:s nu tillslädesvarande ledamöter skola lefva till nästa riksdag, och att mina värda motståndare göra lika så, och att, om jag då äfven är bland de lefvandes antal, det skall blifva interessant för oss å ömse sidor att åter upptaga frågan om detta förslags verkställbarhet och att få den besvarad på grund af den erfarenhet, som dessförinnan kunnat vinnas.
Hr af Bil!berghs skäl fpr antagande af BondeStis inbjudn. har egentligen utgått från bevisningen, alt R. o. Ad:s förut fattade beslut varit olämpligt.
Jag instämmer fullkomligt deruti, hvad beträffar framflyltningen till d. 4 Dee. af tiden för markegångssättuingen; men detta är icke mitt, utan snarare den värde ledamotens fel.
Hade han, då detta beslut fattades, hjelpt mig med den argumentation, han nu framställt, så jmde jag troligen vunnit, i stället för att tappa, voteringen derom, och då hade R. o. Ad. ej kunnat beskyllas för inconsequens.
Emot Frih.
Boyes citaticn af lagen får jag anmärka, att han talat om kronotionde och jag örn afrad.
I afseende på sältet alt afgöra denna fråga har han önskat, alt R. o. Ad. måtte först besluta och sedan öfverlemna till K.
M. att låta undersöka, huruvida beslutet vore lämpligt eller icke.
Jag hur begärt motsatsen, Den a3 April f. m. eller att R. o. Ad. måtte uppskjuta afgörandet, intilldess undersökningen om beslutets lämplighet blifvit gjord.
Detta tror jag ock vara mera öfverensstämmande med en riktig rättegångsordning, än hvad bemälte Frih. föreslagit. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemsta behagade antaga BondeStis nu föredragna inbjuda.
Ropades starka ja, blandade med manga nej.
Hr Rosenblad och Frih.
Upplästes till justering följande voter:spropos:n: Den, som antager den af BondeSt. gjorda inbjudn. till instämmande i BondeStts beslut i anledn. af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 3g3, voterar ja; den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, blifver ofvannämnde inbjudn. icke af R. o. Ad, antagen.
Om jag, då detta ämne förra gången förevar, varit så försigtig och yrkat, det man måtte förklara, att Ståndet vidblef sitt första beslut, så hade vi kunnat slippa de påföljande öfverläggningarna.
På det att frågan ej må ännu en gång förekomma, får jag hemställa, att R. o. Ad. måtte tillåta, det contrapropos:n får innehålla: vinner nej, vidblifver Ståndet sitt förra beslut.
Den nyss uppläste voter:spropos:n blef af R. o.
Ad, godkänd.
Nej — 4t. H, R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 2 e. m, In fidem protocolli F. O. Silfverstolpe.
Thorsdagen den 33, April i835, Plenum kl. 6 e. m.
Justerades 1 prot.utdr. för denna dag f. m.
Då riksdagen nu snart lärer nalkas sitt slut, anhåller jag få fästa R. o. Ad:s upp - Den aB April c. m. >9i tnärksamhet på en omständighet, hvilken vanligen under de sista dagarna af föregående riksdagar varit föremål för ett heslut af RiksStm.
Då emellan riksdagarna samtliga Ulskms, utom Stats- och BancoUtsk:ns, handlingar hittills förvarats uti Rädd. archi vet, hafva nemi. R.
St. vid hvarje riksdag beslutat, att Utsk:ns secreterare ej skulle få uppbära sista utbetalningen af deras riksdagsarfvoden, förrän de kunde förete bevis från Ridd.secreteraren, att del Utsk:s handf:r, vid hvilket de tjenstgjort, blifvit till
Ridd archivet afleninade.
Då emedlertid den förändring sedan sisth riksdag inträffat, att samtliga Utsktn erhållit egna ät dem för beständigt anvisade rum, och då dessutom, genom riksdagshandknas vidlyftighet i sednare tider, ganska snart utrymme inom Riddarhuset saknas till lämpligt förvar af alla dessa handkr, vågar jag vördsamt hemställa, om det icke skulle finnas lämpligt, att Utsk:ns handkr ej allenast för denna och kommande riksdagar, utan äfven fr. o. m. 180g års riksdag, förvarades uti Utsk:ns rum.
Der borde då äfven förvaras åtminstone ett exemplar af bihanget till RiksSttns prot , hvaraf vid hvarje riksdag vissa exemplar för den föregående tilldelas Utskrn, så att i tidens längd en coraplett samling deraf, icke sällan ganska angelägen för Utsk:n att tillgå, derstädes kunde finnas.
Då, enligt hvad jag förmodar, i sådant fal! äfven de inventariipersedlar, som under riksdagens lopp blifvit för Utsk:n uppköpta, såsom bläckhorn, sanddosor, ljusstakar, ljussaxar m. in., borde i utsk:srummen förvaras, för att vid kommande riksdagar begagnas, skulle äfven en, ehuru visserligen ringa, utgift för framtiden Riksg.-* cont. derigenom besparas.
Som vården af de Utskln anvisade ruin tillhör Riksg. cont., och det dessutom torde blifva nödvändigt vidtaga någon sådan anstalt, att Utskms ifrågavar. handkr blifva tillgängliga vid de högst sällan inträffande tillfällen, då emellan riksdagarna personer eller embetsverk utur dem söka upplysningar, torde det blifva nödvändigt, i fall R. o. Ad. finner denna min vördsamma hemställan förtjena något af-1 seende, att remittera den till StatsUtsk.
Jag understödjer desto hdllre Ridd.secret:s nu väckta motion, som jag, i egenskap af ordförande i Oecon.Utsk., hade ämnat att, oberoende af denna motion, vidtaga den anstalt, att Oecon.Utsk:s handkr och inventarier skulle för sig sjelfva i Utsk:s rum förvaras.
Jag hade trott, att sådant kunde ske utan något af R.
St. fattat beslut; men i afseende på den vård och tillsyn, som skulle tillkomma Riksg.cont., är det måhända bäst, att, genom remiss till StatsUtsk., detta Utsk. blir i tillfälle att gifva Riksg.cont. instruction härom.'
Jag skulle tro, att det måtte redan finnas någon person inom Riksg.cont., som har sig uppdraget att emellan riksdagarna vårda R.
St:s handlingar, Den a3 April «, m. och då synes lämpligast, att samma person äfven får öfvertaga vården af Utsk:ns cancelliet-, så att han vid riksdagens slut emottager nycklarna, för att vid nästa riksdag åter aflemna dem.
Jag instämmer således i den väckta motionen.
Remitterades till StatslJtsk. i- Ånyo föredrogs StatsUtskrs d. 21 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 453 i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
]S':o 429> ang:dé Frih. Franc Sparres motion om medels anvisande å 8:de hufvudtiteln, såväl för underhållet af arbetscompagnicrna på Kungsholmen som för dessas sysselsättande med fästriingsbyggriädsarhetet vid Carlskrona.
Hrr Oxehufvud, Göran Adolph samt Dalman, Wilh. Fredr., begärde, att detta mål måtte ytterligare få hvila på bordet.
Frih. voii Schulzenheim, Da v., anhöll, att sedan ifrågavar. mål nu blifvit ytterligare begärdt på bordet, detsamma måtte få utrnästa plenum först till pröfning föreF nuna. R. o. Ad. beslöt, att det nu föredragna målet skulle uppföras främst på nästa plenidägs föredragntslista.
Föredrogs ånyö såväl Exped.Utsk:s d. 21 dennes på bordet lagda meraor.
N:o 25, med hemställan, om icke det, i R.
St:s underd. skrifvelse af d. 27 Oct. nasti, år Pf:o 166 begagnade uttryck victualie vigt. bör ändras till stapelstadsvigt, som det tillika af Utsk. i sammanhang härmed insända förslag till underd. skrifvelse N:o 321 till K. M.
Förslaget till underd. skrifvelsé bléf af R; o. Ad. godkändt.
Lädes till handl.'na Constit.UÉskrs d. 21 dennes på bordet lagda inemot-.
A:o 117, rör:de utgången af ytterligare inom förstärkta Cönstit.Utsk. anställda omrösttringat.
Företogs till pröfning StatsUtSkls memör.
N:o 44^ med förslag till en förändrad redactiön af io3 § i i83o års reglemente för Riksg.cont.
I sista plenum föreföll å detta rum en vidlyftig discussion i följd af ett utaf förstärkta StatslJtsk. begånget misstag.
Den framställning, som innefattas uti det nu föredragna betänk., anser jag mig likaledes böra tillskrifva ett misstag eller ett förbiseende af StatsUtsk.; ty jag kan ingalunda föreställa mig, att det verkligen varit XJtsk:s afsigt att föranleda en så vidsträckt tydning äf io3 § i Riksg.cont:* nuvar. reglemente, sorn dénsamma, enligt
Den »3 April e. en. lg3 Utskrs afgifna förslag, skulle komma att erhålla.
Detta förslag har också hos mig väckt så många betänkligheter, att jag får förklara, det jag efter yttersta förmåga skall söka förekomma, att en § af dén nu ifrågasatta lydelsen, och sålunda stridande mot grundlagen och Svenska folkets rätt att sig sjelf beskatta, någonsin måtte blifva i Riksg.contrs reglemente intagen.
Till en början, och innan jag ingår i någon utveckling af skälen för denna min åsigt, anhåller jag att få upplysa om tillkomsten af den § i nu gällande reglemente, hvilken den af Utsk. föreslagna skulle motsvara.
Den tillkom nemi. i följd af en utaf Hr Crusenstolpe vid sista riksdagen väckt motion, söm föranleddes af lians, mot slutet af samma riksdag val bekanta varma nit för beredandet af tillgångar till ett visst anslag för arme'ens materiel.
På grund af denna motion, och då statsverkets inkomster vid nämnde riksdag blifvit så högt beräknade, att de sannolikt icke skulle komma att ingå till hela det påräknade beloppet, utan brist i följd häraf uppstå såväl för berörde anslag som för flera andra statsverkets utgifter, föreslog dåvar.
StatsUtsk., som ej kunde neka möjligheten af ett sådant förhållande, till förekommande af de olägenheter
Cn dylik statsbrist skulle medföra, den iö3 § i Riksg.contrs reglemente, sådan densamma nu lyder, eller att, derest någon brist tillfälligtvis skulle uppkomma uti det påräknade beloppet af de till statsverket eller Riksg.cont. anslagna inkomster och tillgån-' gar, hvilken ej af öfverskott eller andra för handen varande medel blefve betäckt, ägde Riksg.- cont. att, på sätt äfven tillförne öfligt varit, anskaffa skillnaden genom lån.
Jag har också för min del ingenting att erinra emot detta stadgande, ty jag anser det vara Regeringens obestridliga rättighet att erhålla de beviljade anslagen till fulla beloppet, äfvensom R.
St:s skyldighet att föranstalta , det de härtill anvisade tillgångar verkligen komma Regeringen tillhanda, och i händelse oförutsedda omständigheter skulle förorsaka, att en eller annan statsintrad icke inginge till påräknadt belopp, synes Regeringen således böra vara berättigad att få den härigenom Uppkommande bristen ersatt af Riksg.cont. på ett eller annat sätt.
Denna §, som följaktligen endast afsåg en tillfällig brist i statsverkets eller Riksg.contrs påräknade inkomster, har dock under den sedermera förflutna tiden erhållit en mera vidsträckt.tydning, hvilken jag visserligen ingalunda kan gilla, men hvilken genom Utskrs nu ifrågavar. betänk, icke allenast vunnit en ampel sanction, utan ock fått en till sina följder knappast beräknelig utsträckning.
Man har nemi.
, på grund af denna §, gjort anspråk att äfven få uppkomna brister i statsutgifterna af Riksg.cont. ersatta, oaktadt de för dessa utgifter afsedda inkomster ingått till fullt belopp.
En 31 H. 2.5 <9 i Den 23 A j> r i! e. m. sådan tydning synes åtminstone mig rakt stridande mot nttryckiiga ordalydelse och verkliga mening.
Om man liktal anäer densammas nu ägande redaction innefatta någon otydlighet, hade Utsk. bort föreslå ett förtydligande deraf i motsatt riktning mot hvad det nu framställda förslaget innehåller.
Jag vill äfven medgifva, att om de s. k. förslagsanslagen ej skulle motsvara de dermed afsedda behofven, bör det åligga Riksg.cont. att fylla bristen i dessa utgifter, men derutöfver kan jag icke gå; ty i fall Riksg.cont., såsom Utsk. nu föreslagit, skulle vara skyldigt att ersätta alla brister, som kunde uppkomma i statsutgifterna, inser jag r sanning ej, hvartill hela den af R.
St. uppgjorda statsreglering skulle tjena.
Statscont. skulle ju i sådant fall alltid få ersättning af Riksg.cont. för alla de af Regeringen anvisade utgifter, och R.
St:s vägran att bevilja de äskade anslagen skulle ej komma att hindra desammas utgående.
En sådan latitud för Regeringens rättighet att fordra ersättning för uppkommande statsbrister kan ej annat än väcka farhågor hos livar och en, som anser folkets sjelfbeskattningsrätt vara af någon vigt.
Dessutom torde knappast någonting finnas mera menligt för Riksg.cont:s egen credit, än att medgifva Statscont. en så vidsträckt och nästan obegränsad cre-’ ditivrätt å detta verk.
Jag anhåller på dessa skäl om återremiss af StatsUtsk:s nu förevar, betänk.
Äfven jag har funnit StatsUtsk:s ifrågavar. förslag ganska äfventyrligt.
Jag utgår likväl från samma förutsättning som den siste talaren, att Utsk. ej haft för afsigt att uttrycka den mening, som ordalydelsen i förslaget innebär; ty enligt denria ordalydelse skulle Regeringen äga en obegränsad magt att disponera hvilka summor som helst, med skyldighet för Riksg.cont. att ersätta alla uppkommande brister i anslagen.
Jag medger, att ett stadgande för Riksg.cont. ang:de ersättning bör finnas; men detta bör endast afse ersättning för brist i de påräknade inkomsterna.
Om t. ex. R.
St. vid statsreglering gens uppgörande beräknat tullinkomsterna till 3 millioner, men tullintraderna i sjelfva verket ej ingå till detta belopp, fordrar billigheten, att R.
St. på annat sätt fylla bristen.
Detsamma gäller äfven om förslagsanslagen, såsom för fångars underhåll, för fouragering m. m., så ätt, i händelse" dessa utgifter uppgå till högre belopp, än R.
St. förslagsvis beräknat, Riksg cont. likaledes bor fylla de derigenom uppkommande brister; men derutöfver bör aldrig Riksg.- contrs skyldighet sfräckas, och så långt sträcker sig redan det befintliga stadgandet.
I sammanhang härmed kan jag ej vid detta tillfälle dölja, ätt jag anser StatsUtsk. hafva handlat orätt, då Utsi. lämnat fullmägtige i Riksg.cont. tillstånd att utbetala den af Statscont. requirerade sfatsbristén för Sr i83a, emedan åtskilliga poster deribland finnas, sorÅ Den a3 A p r il e. m. icke bort ersättas, hvarföre fullmäktige voro tveksarafna, huruvida Statscont:s requisition borde efterkommas eller icke; och conimissarierna lära t. o. m. hafva hyst den åsigt, att om Statscout. ej kunde visa, det brist i förslagsanslagep ägt rum, borde Statscont. sjelf få betacka den gjorda öfverassigneringen, bäst det kunde.
Denna händelse lärer vara anledn. till det nu föreslagna förtydligandet.
Men hur rudant är detta?
Innefattar det icke en obegränsad extension af Riksg.cont:s ersättningsskyldighet, i stället för en inskränk-r ning?
Och manne icke antagandet af en dylik förändring kunde blifva högst vådligt, särdeles med en Regering och ett Statscont., som föga ådagalagt någon synnerlig aktsamhet hvarken om grundlagen eller R.
St:s beslut?
Jag upprepar emedlertid, att jag icke tror Utsk. hafva haft för afsigt att lemna Statscont. en så obegränsad requisitionsrätt, som innefattas i Utsk:s förslag, att derest för något år, efter upprättadt bokslut, statsverkets utgifter skulle öfverstiga inkomsterna, årets öfverskott häri inbegripna, skall skillnaden eller bristen från Riksg.cont. utbetalas.
Jag förmodar derföre, att StatsUtskrs här närvar, ledamöter ej skola motsätta sig återremiss, då jag nu stadnar vid begäran derom, ehuru afslag å betänk, eljest vore det renaste spelet, som man säger; och jag hoppas, alt Utsk. vid återremissen skall taga i öfvervägande, huruvida icke, i händelse ett förtydligande af § beliöfves, det blir alldeles nödvändigt, att åtminstone orden: statsverkets utgifter, i Utsk:s förslag utbytas emot: statsverkets uti stat fastställda utgifter.
Sker denna ändring, så förmodar jag, att äfven de tvenne ItiksSt., som redan bifallit betänk., icke skola tveka att ingå på ett sådant förtydligande af Utsk:s verkliga mening.
Att de anmärkn:r mot Utsk:s betänk.