Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det är gifvet, att man förbisett äganderättens fordringar för en bättre reglering af uppbördssättet, måste jag vidhålla mitt yrkande sålunda, att antingen rent afslag af betänk., hvilket är det enklaste, beslutas, eller ock antagande af följande propos.: i.o att Lappmarks ecclesiastikverket anslagna hemmans eller ordinarie räntor, derunder icke beräknade Lycksele donationsräntan, upptagas oell beräknas bland statsverkets inkomster med 3ooo r:dr; hvaremot 2:0 ett anslag af 3ooo r:dr årligen uppföres för detta verk; 3:o alt ecclesiastikfondens capitaltillgångar insättas i Riksg.cont. mot 5 proc. ärlig ränta.
4:o att hos K. M. i underd. anhålles, det K.
M. täcktes vidtaga sådana åtgärder, som i möjligaste måtto förminska ecclesiastikfondens utgifter till aflöning eller arfvoden till personer, icke tillhörande Lappmarkeus ecclesiastik- eller skolestat.
Hvad jag i Hr Rosenblads yttrande funnit riktigt är, att det enklaste vore att afsiå betänk.
Detta vore verkligen det enklaste, men det vore ej det rättaste.
Utsk. har grundat sitt tillstyrkande på K.
M:s propos, och har funnit sig fullkomligt befogadt antaga, att äganderätten icke derigenom blifvit rubbad.
Utsk. har trott, att det ifrågavar. ecclesiastikverket vote en statsinrättning, 0111 hvilken staten ägde förordna utan rubbning i äganderätten hvarken nu eller framdeles; ty om äfven anslaget upphörde, ser jag icke någon grundad rätt för Lappmarken att påyrka detsammas utgående.
Det är dock icke att förmoda, att anslaget skall upphöra, då det med hvarje år blir nödvändigare.
Lika med K. M. har Utsk. trott, attalia statens räntor böra uppföras bland dess inkomster och utgifterna tagas ur allmänna utgiftssumman och icke utur särskilda cassör, hvilket leder till särskilda förvaltningskostnader, , Uti ifrågavar. fall är icke fråga blott om kostnaderna i Stockholm, utan äfven för uppbörden på stället till fogdar och länsmän, hvilka alla omkostnader nu komma att försvinna.
Enligt min tanka har den ifrågavar. fonden aldrig tillkommit genom enskilda medel; och hvad beräkningen af årliga inkomsten beträffar, synes det af Utsk:s uträkning, att denna varit oriktig.
Jag instämmer med Hr v. Hartmansdorff i afseende å fortfarandet af collectmedlen, och U,tsk,:s betänk, är så uppsläldt, att intet hinder derigenom uppstår, att ju collect kan upptagas, om K.
M. sådant behagar förordna.
Jag tillstyrker bifall å betänk.
JN:o 221.
Den i5 Augusti e. m. 63 Fril).
Jag kan icke godkänna den princip, att Konung eller Ständer skulle kunna intränga inom äganderättens område.
Jag vet, de kunna det; men det är magtens, icke Jagens förmåga.
För min del är jag öfvertygad, att om K.
M. känt förhållandet, hade det blifvit respecteradt, sådant det till sin grund befinnes.
I anledn. häraf, och då jag föreställer mig, att, genom ett bifall till Utsk:s förslag, minnet af den genom donation tillkomna äganderätten komme att gå förloradt, kan jag icke annat än instämma i det af Hr Rosenblad sednast föreslagna alternativ.
Ehuru frågan är om Lappmarks eccles.verket, har den dock icke blifvit behandlad af Statssecret. för ecclesiastik-ärenderna.
Jag anhåller emedlertid att få fästa uppmärksamhet derå, att verkets behof det ena året är större och det andra mindre, i anseende till större behof det ena året än det andra till kostnader för skolhus, kyrkobyggnader, m. m.
Med afseende härå, och om staten hädanefter öfverlagd' den ifråga var. cassan, hemställer jag, att PresteSt:s beslut, det uppkommande besparingar böra reserveras från det ena året till det andra, jemväl må af R. o. Ad. såsom tillägg till ifrågavar. punkt antagas.
Jag vill visst icke bestrida det behof, Hr v. Hartmansdorff uppgifvit af uppkommande besparingars reserverande från det ena året till det andra; men jag kan icke inse, att
Ständerna kunna behöfva derom ingå med särskild skrifvelse till K. M., ty Konungen kan i alla fall bifalla en sådan reservenng från ena året till det andia, likasom nu äger rum i flera andra fall.
Jag tillstyrker således enkelt bifall till det sednare utlåt.
Så vidt jag vet, är det endast i de fall, R.
St. uttryckligen medgifva, som reservationer, sådana som den ifrågaställa, få ske.
Det är just för att förekomma anmärkningar från revisorerna, som jag uppgifvit nyssnämnde förslag.
Om det i Frih.
Palmstjernas tanke är öfverflödigt, torde det dock icke skada.
Min mening är visst icke att inskränka Konungens magt; men jag betviflar, att någon sådan inskränkning genom mitt förslag åstadkommes.
Mig synes, som både Hr Rosenblads och FIr v.
Hartmansdorffs föreslagna tillägg äro öfverflödiga: den förres, emedan den rätt, som skall förvaras, beseglas lika väl af jordeböckerna som hufvudtiteln; den sednares derföre, att det beror på K.
M. alt använda uppkommande besparingar.
På denna grund föreslår jag bifall till Utsk:s sednare utlåt.
De correctiv, som den siste talaren velat finna genom anteckningar i jordeböckerna, synas icke vara 64 Den i5 Augusti e. m. nog befästande för äganderätten, om man först stolle lata dem vidkännas en sådan rubbning, som den Utsk. föreslagit.
Bättre synes det vara att förekomma en sådan rubbning derigenom, att man fäster K.
M:s nåd. uppmärksamhet på äganderättsfrågan; jag är då öfvertygad, att Konungen icke träder den för nära.
Hr Rosenblad: Oberäknad! den omständighet, Frih.
Boye vidrört, visar sig jemväl en annan del af Utskrs förslag olämplig.
Konungen äger använda besparingarna, dock icke till nya eller förhöjda löner; men just här måste man föresätta behofvet af nya löner till nya kyrkoherdar eller capellpredikanter.
Sådana kunna erfordras, men måste, om punkten bifa lies, uppskjutas till följande riksdag.
Ehrenborgh misstagit sig i afseende å Hr Rosenblads tanke, har denne sednare misstagit sig deri, att Ständerna skulle kunna inskränka K.
M:s dispositionsrätt öfver besparingarna å anslag, utgående till ändamål, i afseende å hvilka Ständerna icke fastställt några vissa stater.
Jag är likvisst icke emot Hr v. Hartmans-* dorffs tillägg, ty det kan icke vara något ondt deruti.
Såsom jag fattat Utsk:s förslag, har det ifrågavar. anslaget blifvit förslagsvis uppfördt, och mitt begrepp om dylika anslag är, att det ena årets öfverskott får betacka det andra årets brister.
Vöre anslaget bestämdt, så erkänner jag, att Hr v. Hartmansdorff^ tillägg vore nödigt.
Men så har jag icke fattat förslaget; och då torde både Hr v.
HartmansdorfFs och Hr Rosenblads tillägg vara öfverflödiga.
Jag anhåller, att någon af StatsUtsk:'s ledamöter behagade upplysa, om jag oriktigt uppfattat Utskrs mening i berörde afseende.
Det fägnar mig, att flera ledamöter instämma i min mening, fastän under yrkande, att anslaget icke vore förslagsanslag.
StatsUtskts ordförande att reda detta förhållande.
Jag har icke kunnat fatta det såsom Frih. Ehrenborgh.
I öfrigt förnyar jag min anhållan om beslut i frågan enligt med det, som PresteSt. fattat.
Jag anser mig icke kunna på annat sätt än för min enskilda del förklara Utsk:s förslag,; ty de gälla icke annorlunda, än de på papperet finnas uttryckta.
Men jag linner pag. 26 i betänk.
JNT:o 88, att Utsk. tillstyrkt, det 7000 r:dr för Lappmarks ecclesiastikverk må uppföras på förslag; och när Utsk. nyttjat ordet förslag, måste val anslaget vara förslagsanslag.
Jag hemtar från den siste talarens yttrande ännu mera stöd för den öfvertygelse, att Utsk:s me - Den i5 Augusti c. m. 65 mening varit att uppföra ifrågavar. anslag såsom förslagsanslag.
Utsk. hade säkert eljest valt samma ordställning, som vid tillstyrkanden af andra positiva summor. R. o. Ad. torde således linna de ifrågaställda tilläggen verkligen öfverflödiga, samt alt betänk, kan och bör belt enkelt bifallas.
Ehrenborgh bar önskat bifall på Utskts sednare utlåt.
Jag tror visst, att Utsk. dervid baft samma mening som vid det förra; men då tydlighet aldrig kan skada, förmodar jag, att Frih.
Ehrenborgh icke vill hindra begagnandet af samma ordalag, sorn PresleSt. nyttjat.
Frågan om tillägget kan derefter särskildt förekomma. R. o. Ad. biföll I2!te punkten med enahanda tillägg, som PresteSt. beslutat, att nemi. ingen rubbning må ske med collectmedlen, hvilka hädanefter som hittills må uppbäras och till consistorium i Hernösand insändas.
Jag reserverar mig emot R. o. Ad:s fattade beslut.
Jag är öfverlygad, att då förhållandet numera blifvit kändt, skall någon menlig verkan af det fattade beslutet icke uppstå, utan Riksrådet Skyttes välvilliga afsigt gå i verkställighet, fastän Ständerna lagt sin mägtiga hand på den donerade fonden.
Principen är emedlertid så vådlig, att jag derföre nödgas protestera emot det fattade beslutet.
Boye reserverade sig emot det nu fattade beslutet.
Hr Hegardt, Christ. Bernh., anhöll, att i prof. måtte blifva intaget, det han emot det nu fattade beslutet sig reserverat på de skäl, Hr Rosenblad anfört. i3:de punkten.
Jag anhåller om upplysning, huru de öfriga Stånden afgjort den nu föredragna punkten.
Ridd.Secfet.:
Förevar. i3:de punkt är ogillad af PresteSt., som beslutat, ”att ett anslag af 5,333 ”r:dr 16 sk. skulle beviljas till reseunderstöd åt utmärkta ”vetenskapsman.” BorgareSt:s beslut lyder som följer: ”Stån”det, sorn bifallit denna punkt i betänk.
N:o 88, lade den”samma i utlåt.
N:o 221 till handlingarna.” Rör:de BondeSt:s beslut har ingen underrättelse ännu ankommit.
Uti Utsk. voterades öfver denna fråga.
Den förseglade sedeln afgjorde den så, att allt anslag afslogs för detta nyttiga ändamål.
Jag vill nu lemna derhän, huruvida denna jemnvigt uppkom från jemnvigten emellan Ideal-och Real-Stånden.
Emedlertid, om R. o. Ad. nu instämmer med PresteSt., kommer frågan till förstärkt 12 H. 9 Den i5 Augusti e. m. StatsUtsk., och jag hoppas, att icke samma ofördelaktiga resultat der nrå inträffa.
Ändamålets vigt har icke kunnat bestridas.
Särdeles inom vetenskapernas område är utvexling af flera forskares ide'er af väsendtligt inflytande på vetenskapernas utbildning.
All isolering åstadkommer ensidighet i äsigter.
Det är derföre, som vi se, hurusom stora sammankomster öfverenskommas genom vetenskapsmän, på det de må komma i tillfälle att personligen communicera vetenskapernas framsteg.
Dessa lärda möten hafva utgått från den nyare tidens anda, från ett behof af en större utveckling.
Sverige är det enda land, som icke bidrager till dessa sammankomster.
Orsaken är den, att anslag för berörde ändamål icke finnas.
Månne Sverige verkligen är ett så fattigt land, att en summa af 5,333 r:dr 16 sk. icke kan bifallas lill ändamål af nämnde beskaffenhet?
På dessa grunder, hvilkas närmare utveckling inför R. o. Ad. visserligen vore öfverflödig, yrkar jag afslag på betänk, samt att R. o. Ad. må förena sig i PresteStts beslut.
Jag utber mig att med min röst få understödja motionen.
Ändamålet är af stor vigt och mycket vackert.
Det är icke blott materiella förhållanden, hvarvid vi böra fästa oss; äfven de intellectuella måste vi vårda.
Jag förenar mig med Gr. Gyldenstolpe.
Jag hör icke till dem, som gerna tillstyrka anslag; men det nu ifrågavar. är af högsta vigt.
Denna har ock af Utsk. blifvit medgifven; men skälet för Utsk:s afslag finnes i svårigheten att hafva kunnat skaffa medel för påståenden från alla håll.
Denna fråga hade dock förtjenat ett undantag.
Jag tror, att vetenskaperna komme att skörda rika frukter af denna, relativt så obetydliga summa, som utan känbar förlust för de skattdragande kan utgå, att jag icke kan annat än instämma i Gr.
Gyldenstolpes yrkande. R. o.
Ad. afslog i3:de punkten och beslöt lika med PresteSt., att ett anslag af 5,333 r:dr 16 sk. skulle beviljas till reseunderstöd åt utmärkta vetenskapsmän.
Till pröfning företogos i ett sammanhang såväl StatsTJtsk:s utlåt.
N:o 8g, ang:de utgifter å allmänna indragtiingsstaten, som samma Utsk:s d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda utlåt.
A:o 222 i anledn. af erhållen återremiss å förstnämnde utlåt. lista punkten bifölls. 2:d r a punkten 1 m o m. i utlåt.
N:o 222 (an g:d e föreslagen pensions regie ring för Landtstatens tjenstemän och betjente).
Den i5 Augusti e. m. 67 Hr von Holl en lia lisen, Mich.
Det har väl i afseende å länsmän uti hetänk. blifvit anfördt: "att då II.
St. vid sista riksdag för dessa tjenstemän bestämt deras aflöning till ett minimibelopp af 100 r:dr, det torde finnas mindre lämpligt alt, enligt livad det framställda förslaget innehåller, tilldela dem en högre pension.”
Men jäg får fästa uppmärksamheten derå, att länsmannens inkomst består till större delen af sportler, och jag ser icke skäl att icke gifva dem lika pension som deras vederlikar, nemi. i5o r:dr, enär de ingå i pensionscassan.
Ri d d. S ecre t.:
PresfeSt. har bifallit 2:dra punkten i betänk.
]\:o 222.
BorgareSt:s beslut derom lyder sålunda: ”Betänk.
N:o 89, angrde landtstatens tjenstemäns ”och betjentes pensionsrätt, med tillägg af 100 r:drs pension för länsmän, bifölls.” Från BondeSt. liar någon underrättelse i detta afseende icke ankommit.
Då det icke för närvar, kan fullständigt upplysas, huru de öfriga Stånden afgjort frågan, anhåller jag om propos., att länsmän må tillgodonjuta 1 10 rtdrs pension.
Jag är likväl ganska öfvertygad, att endast få sådana pensioner komma i fråga.
Jag kan ej instämma deri, att länsmännen må tillgodonjuta större pension, än Utsk. föreslagit.
Om nian jemnför detta belopp med hvad vederlikar inom andra stater åtnjuta, finnes det fullt motsvarande graden.
Det strider emot alla grundsatser att anslå högre pensioner, än lönen på stat utgör.
Min enskilda {tanka är, alt länsmän aldrig borde få pension; ty det ger dem en anledn. alt qvarstadna längre, än de, med den tjensteutöfning de äga, kunna vara fullt dugliga, enär de först vid 65 års ålder äro pensionsberättigade.
Om de sålunda hade hopp om högre pension, än de åtnjuta lön, skulle de säkerligen icke kunna förmås afgå förr än vid denna ålder.
Jag tror, att länsstyrelserna då skulle blifva behäftade med flera äldre länsmän, som icke skulle sköta sina tjenster.
Sjelfva den egentliga rätten för pension åt länsman skulle blifva ganska problematisk, om man ginge till ursprungliga orsakerna för åtnjutandet af pensioner.
Staten anslår nemi. sådana för den, som under en lång tjenstetid väl uppfyllt sina åligganden, dem han nu på äldre dagar icke kan nog driftigt sköta, på det tjenstemannen likväl på sin ålderdom icke skall sakna dagligt bröd.
Jag hemställer nu, om en länsman, som tjenar till 65 års ålder, kan sägas ända dertill hafva väl skölt sin tjenst.
Hade det varit händelsen, hade befordran inom 65 års ålder ej heller uteblifvit, och han ej allt dertill qvarstått vid en tjenst, som fordrar hela ungdomens verksamhet.
Jag tror, att Utsk. gått så långt som möjligt 68 Den i5 Augusti c. ra. i berörde afseende, och måhända något längre.
Jag yrkar bifall till Utskrs sednare utlåt.
Om det, såsom Frih.
Palmstjerna förmenar, vore att befara, att länsmännen stadnade qvar utöfver den tid, deras år tilläte dem att med drift sköta sina tjenster, i fall pensionen för dem förhöjdes, hemställer jag, om man hellre skulle önska, att de, under den tid de tjena, utöfvade sin tjenst så, att de kunde taga afsked förr och lefva utan pension.
Jag har yttrat min tanka; R. o. Ad. äger att besluta.
Jag kan endast med min röst bidraga till hvad jag anser vara rättvist och billigt.
2:dra punkten 2 mom. i utlåt.
N:o 222 (ang:d e verkställigheten af pensions regie ringen för 1 a ndtstatstje uste männen) samt 3:dje mom. i samma utlåt, (angtde landshöfdinge-pensionen för framtiden.
) Biföllos. aldra punkten 4 morn. i utlåt.
N:o 222 (ang:de pension för f. d. Landshöfd. Frih. Fock.) Frih.
Då det är bekant, att detta förslag är af de öfriga Stånden antaget, är det utan ändamål att begära ändring deri.
Min enskilda tanka är dock, att då Frih.
Fock fått vidkännas olägenheterna af K.
Carl XI:s pensionsstat, och då författningarna äro så otydliga, att förklaring erfordras, så är det icke
Ständerna värdigt att begagna sig af sin förklaringsrätt öfver otydligheten, till enskild persons förfång, helst ingenting varit lättare för Frih.
Fock, än att uppsjuta sitt afskedstagande i5 månader, då han sålunda vid sin afgång haft 70 år fyllda.
Jag kan icke vara så eftergifven som den siste talaren.
Jag har tagit reda på förbållandet och öfvertygat mig om, att en orättvisa mot Frih.
Fock blifvit begången, då honom icke tillerkänts den högre pensionen; och då jag icke kan bifalla en orättvisa derföre, att de andra Stånden gjort det, yrkar jag afslag å betänk.
Förhållandet är, att Frih.
Fock, då han 1811 mot accord blef landshöfding, var berättigad att vid afskedstagande!, om han då var pensionsmessig, behålla sin lön i pension.
År i8;8 befanns, att pensionerna för landshöfdingar, ehuru lägre embetsman, voro högre än för statssecreterare.
Då förklarade R.
St., att landshöfdingar skulle åtnjuta lika pensioner med statssecret.-lönen.
Denne, lön var då lägre än nu.
Men då Frih. Fock tog afsked, begärde ban lika pension som statssecret.-lönen då var.
Fråga om ■otydlighet uppstod; men de verk, hvilka tillämpningen af iR.
St:s beslut närmast tillhörde, förklarade, deröfver hör - Den i5 Augusti c. in. g9 de, att Frih..
Fock yar berättigad tiil elen högre pensionen.
Jag är fullkomligt af samma tanka, helst Frih.
Fock utaf den förmenta otydligheten var narrad att taga afsked, innan han var 70 år.
Jag anhåller om afslag på Utskrs betänk.
, samt att Frih.
Fock må förklaras berättigad att åtnjuta så stor pension, som statssecret.-lönerj nu utgör.
Jag kau väl ej nied den siste talaren finna, att Frih.
Fock är berättigad att beräkna pension efter den nya statssecret.-löuen.
Tvärtom är jag öfvertygad, att il.
Stts mening, då de höjde statsseeret.-lönen, icke var att höja pensionerna för landshöfdingarna, och jag linner Styrelsen hafva gjort rätt uti att höra Ständerna i frågan.
Men dä en otydlighet verkligen linnes, är det Ständernas pligt att vid förklaringen deröfver fatta sådana beslut, att ingen enskild derpå blir narrad.
Men Ulsk:s förhållande är från mer än eu sida besynnerligt.
I förra betänk, säger Utsk., att det för prejudicatets skull ieke kan tillstyrka en sådan tolkning, sorn Frih.
Fock påyrkat.
Nu i det sednare utlåtandet har Utsk. tillstyrkt förhöjning till 3,000 r:dr för alla landshöfdingar i deras pensioner.
Likväl har Utsk. vidblifvit sitt beslut, hvad Frih. Fock beträffar.
Detta förhållande är alldeles oförklarligt.
Jag tror, att det är rättvist, att de landshöfdtr, som taga afsked, sedan nuvar. statssecret. -lönen tillkommit, erhålla 3,000 rtdrs pension.
Jag anhåller således om propos. derå, att II.
St:s beslut i afseende å pensioner för de Jandshöfdrr, hvilka hädanefter taga afsked, jemväl tnå tillämpas på dem, sora sedan 183o algått.
Jag skall förklara den besynnerlighet, som Hr v. Troil funnit uti det ifrågavar. afseendet.
Det har nemi. handt, att afdelningen tillstyrkt, det Frih.
Focks pension måtte beräknas till 4,000 r:dr, svarande emot uuvar. statssecret.-lönen.
Deröfver voterades i Utsk:s plenum.
Afdelningens tillstyrkande blef då ja-propos. emot UJtskts förra tillstyrkande.
Contra-propos. vann, och endast 2,700 r:dr blefvo alisa tillstyrkta.
Jag begärde ordet för att lämpa mig ■efter Hr v. Troils propos., hvarigenom Frih.
Fock linge åtminstone något mer, ehuru jag anser honom hafva rätt erhålla den summa i pension, pä hvilken liau gjorde anspråk, då han tog afsked.
Nu kan del icke aimat än förundra mig, att den fått minst, som var berättigad alt få mest.
Jag instämmer med Hr v. Troils förslag.
Äfven jag begär att få förena mig om det förslag Ilr v. Troil framställt.
Hr Rothlieb, Axel Fredr., förenade sig äfven osed Hr v. Troil.
I fall man skulle hysa förhoppning att göra beslutet gällande hos de öfriga Staude,u., hem - -J o
Den iä Augusti e. m. ställer jag, om icke det rättaste vore att, på sätt Gr.
Cronlijelm först proponerat, summan af 4)°o° i"dr må antagas.
Med afslag å hvad Utsk. rörrde f. d. Landsh.
Focks pensionsrätt yttrat, beslöt R. o. Ad., att hvad Utsk. tillstyrkt, rörtde beloppet af landsfyöfdingspension för framtiden, äfven kommer att gälla för de landshöfdingar, hvilka fr. o. m. början af år i8Jo tagit afsked.
Det beslut, R. o. Ad. nu fattat, slår ingalunda i strid med de öfriga Ståndens.
Dessa sednares beslut angå endast Frih.
Fock och förklara blott, huru den lag, som fanns vid hans afskedstagande, bör tillämpas.
Men 33. o. Ad:s nu fattade beslut innefattar, att beslutet om 3,ooo r:drs pension för hädanefter afskedtagande landshöfd:r må gälla retroactivt för alla sådana embetsman, hvilka sedan i83o tagit afsked.
Dessa frågor äro icke desamma; och jag anhåller, att Medstånden må erhålla del af vårt nyss fattade beslut.
Äfven jag tror, att R. o. Ad:s nu fattade beslut innehåller en ny fråga.
På denna grund, oell då de öfriga Stånden icke beslutat i strid dermed, instämmer jag i Hr v. Troils sednare framställning.
Jag vill icke bestrida den föreslagna inbjudningen, men får endast erinra Gr.
Cronhjelm, huru väl det går an att göra inbjudningar för beslut, hvilka utfallit efter hans önskan; hvaremot inbjudningarna i annan händelse förklaras olagliga.
Jag vill blott hafva påmint Hr v. Hartmansdorff, hurusom jag anser det olagligt att inbjuda de öfriga Stånden att förena sig i sådana beslut, som strida emot af dem redan fattade, men icke i sådana, som gälla frågor, deri beslut af de öfriga Stånden ännu icke blifvit tagna.
Sådant är det ifrågavar.
Stånden hafva väl beslutat, att Frih.
Fock icke borde tillgodonjuta pension, motsvarande nuvar. statssecret.-lönen, men icke, huru i allmänhet skall förfaras med pensionerandet af de landshöfd:r, hwilka tagit afsked sedan i83o.
Sådan är denna fråga, och genom bifall dertill kan Frih.
Fock aldrig komma att erhålla, det belopp, som genom 3 Stånds beslut redan blifvit honom vägradt.
Så snart Hr v. Hartmansdorff kan visa mig, att det förevar, beslutet strider emot det, de öfriga Stånden fattat, skall jag genast afstå från begäran om den ifrågaställa eommunieationen.
Jag förenar mig uti Hr v. Troils sednaste yttrande och yrkar propås, derå, att det fattade beslutet må communieeras Medstånden.
Det är gifvet, att Utsk. ansett en af de iundshöfd:r, som tagit afsked sedan i83o, Den i5 Augusti e. m. vara oberättigad till åtnjutande af den summa, Gr.
Cronhjelm för honom, jemte de öfriga i samma författning, nu yrkar.
Örn Ständerna äro consequenta, måste de väl vägra alla, hvad de vägrat en.
Cronhjelms motsatta förklaring är endast att likna vid lagläsarens, då han om samma sak påstod, att det var en annan.
Hr v. Hartmansdorff har citerat ett exempel emot mig, som han sjelf ofta tillämpat.
Jag förblifver dock dervid, att R.
St. icke fattat beslut i den fråga, som först nu här blifvit vackt.
Gyldenstolpe har upplyst, huru Utskrs tillstyrkande uppkom.
Ridd.Secret. har tillkännagifvit oss, huru de aine Stånd, hvilkas beslut äro kända, afgjort frågan; och jag kan härigenom icke bringas att fatta, det ifrågavarande af R. o. Ad. tagna beslut strider emot något annat Stånds, huru munga lag- eller andra läsare här än må uppträda för att visa motsatsen.
I likhet med det exempel, Gr.
Cronhjelm förut gifvit uti inbjudningsfrågor, får jag nu begära, att frågan blir hvilande på bordet.
Då endast en ledamot begärt frågan på .bordet, lärer denna begäran komma att förfalla; och jag hemställer, om väl 3:dje mans rätt bör sitta emellan för denna ena ledamots önskan. 3:dje punkten.
Bifölls. 4:de punkten i mom. i utlåt.
N:o 8q.
Bifölls. 4:de punkten i utlåt.
Bifölls. 5:te punkten i utlåt.
Då det är den största obillighet att vägra de högsta m i I i t ä r gra d e r n a, hvad man bifallit för alla civila, måste jag på det kraftigaste reservera 111ig emot det nu fattade beslutet.
Det är af en sednare erfarenhet besannadt, att inbjudningsfrågor erhålla sista rummet på nästkommande föredragningslista; men jag anhåller nu om propos. derå, att den 1111 ifrågaställda må erhålla sittrum näst efter den på f. m. bordlagda.
Uppå derom framställd propos. biföll R. o. Ad-, livad Frih. Boye föreslagit.
5:te punkten 2 mom. i utlåt.
K:o 8g.
Bifölls. 7* D c 11 15 Augusti c. m. 6:te, 7:de, 8:de, gtde, io:de, urte, I2:te och i3:de punkterna bifo'1 los. l4:de punkten.
Jag a nini Iler, att de emot denna punkt i Utsk. afgifna reservationer må uppläsas.
De vid denna punkt inom Utsk. afgifna reservationer upplästes. Fril).
Jag anhåller, att Ridd.Secret. må upplysa, huru de öfriga Stånden afgjort denna fråga, Underteckn, Ri dd.
Sec r e t.:
PresteSt. har bifallit ifrågavarande i/jtde punkt.