Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
J3g vågar göra mig förvissad, att Högloflige Riderskapet och Adeln ej skall draga i betänkande, att på detta sätt förekomma den redan tryckande Bevillningens ytterligare förhöjning; i synnerhet som
Banken derigenom ej på minsta sätt kan blifva lidande, emedan han blir i alla fall till fullo betald, blott med den skillnad, att af. betalningarne, som eljest skolat upphöra 1829, komma att fortfara omkring 6 är längre.
Vid öfversigten af de tittlar, under hvilka Bankens inkomster böra, enligt Utskottens förslag, åter utgå, finner man, att somliga äro af den beskaffenhet, att de, såsom grundade på redan fattade beslut, ej kunna förändras, t. ex. Fastighet6LåneFonden, bygnadsbiträdet till Götha Canal, Lånebiträdet till Hjelmare Slussverk, SöderTelje Canal och senare beviljade understöd till Skoihusbyggnader, och dylikt.
Andra tittlar åter äro sådana, att de till äfventyrs ej böra ändras, såsom’t. ex. MagazinsDirectionens Credit! v, och kan hända OdlingsLåneFortden m. m.
I min‘ tanka borde derföre den föreslagne minskningen i Bankans inkomster lämpeligast kunna afskrifvas på MetallLåneFonderna, och i synnerhet på Fonden för uppköp af Silfver.
\ Dm &
Junii /, ni.
Men emedlertid anser jag nödigt, att in? nan man företager den speciella fördelningen af de medel, som böra från Banken årligen utgå, man först bör komma öfverens om, huru mycket Banken egentligen kan få att disponera; och huruvida den summa, som Utskotten påräknat, skall förblifva oförändrad, elier, såsom jag löreslagit, minskas med 250,000 Riksdaler årligen.
Härpå vågar jag vördsammast anhålla om proposition Herr Stråle, Nils Wilhelm :
Då man nu företagit sig, att med en slags förmyndarevård omfatta näringarne, så bör man , i fråga om att bereda lånetillgångar för dem, noga tillse icke blott, hvilka näringar, sorn behöfva lån, utan ock, hurudant man kan antaga att näringens tillstånd är, när penningarne skoi la återbetalas; ty gifvit är, att, om näringen, dä lånet återbetalas, icke blifvit synnerligen förbättrad, utan snarare tilläfventyrs kommit i sämre skick, har näringen af lånebiträdet icke haft någon fördel.
Jag tror, att detta är förhållandet med OdlingsLåneFonden.
Man har påstått, att genom ökad produetion Sedelmyntet skulle förbättras.
Om man antager, att varuproduetionen stigit 20 proCent, så är det en gifven följd, att, då penningestockens nurnerair är lika som förut, varuprisen i samma mohn 6kola hafva fallit, så att Landtmannen genom försäljningen af de ökade produc-' terne icke erhåller större numerair i sedlar, än han förut erhöll för den mindre qvantiteten vid högre varupris5 och när nu lånet skall 546 Den 8 Junii f m. sitt fulla belopp jemte ränta återbetalas,hvad har då näringen i sjelfva verket vunnit?
Denna följd skall alltid uppkomma, så länge icke den tilltagande productionen följes af en ökad penningestock.
Jernhacdtericgen deremot är i behof af ständiga förlag, och Bruksägare nödgas ofta hos enskilte Förlagsman söka lån mot dryg provision.
Det synes mig således vara bättre, att låta MetallLåneFonderne behålla det till dem bestämda anslag Hvad Sil'fiskerierne åter angår, så, enär denna Näring visserligen förtjenar både uppmärksamhet och understöd, och enskilde personer svårligen kunna hålla de förlager i beredskap, sorn vid en hastig inträffande tillgång på sill erfordras, för att begagna densamma, hemställer jag, att, på sätt Grefve von Platen tillstyrkt, en del af OdlingsLåneFondens anslag må härtill afsättas.
I afseende å den af en värd Ledamot föreslagne minskning af Bankens ränta, och deraf följande Bevillningens nedsättning, får jag förklara , att , då jag icke anser det med^ föra någon fördel, att, genom ökade lånetillgångar bereda tillfälle till skuldsättning, det hufvudsakliga ändamålet eller bevillningens minskning lättan skulle vinnas, om en viss afkortning skedde proportionaliter på alla Lånefonderne.
Herr von Hausswolff, Carl Gustaf Reini hold:
Jag har iakttagit en djup tystnad under det fråg3n om finanserna utgjort föremål för Högloflige Ridderskapets och Adelns pröfning, dels emedan jag icke ansett mig äga er-i Din 8 Junii j. m. forderlig insigt i detta ämne, dels emedan fler re värde Talare tillräckligen utvecklat det. samma j m n då frågan nu uppstått om unders stöd åt Jordbruket, uti hvilket ämne jag tilla äfventyrs icke saknar all upplysning, nödgas jag bryta denna tystnad, och utbedja mig Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod lör några ögonblick.
Man har visserligen ta-t lat både mycket och vackert om näringarnes uppmuntrande, och om productionens befrämjande, men då man slutligen skolat bestämma beloppet af det allmänna understöd, man ämnat ät Jordbruket, synes mig känslan för Jord* brukets intresse hafva varit ganska svag.
Man har anslagit åt Jernhandteringen en million, men åt OdlingsLåneFonden endast något öfver 300,000 R;dr Jag frågar , om denna proposition kan anses lämpelig.
Inga tillskott åt någon näring lemna snarare ersättning, än de, hvilka meddelas åt Landtbruket.
En värd Ledamot Herr Påhlman har yttrat, att Odlingar icke böra företagas i stort, utan endast så småningom, samt hälst med egna tillgångar.
Få äro de lycklige, som blifvit födde med penningar.
Desse behöfva visst icke låna understöd inen den stora mängd Jordbrukare, som icke är vorden född till penningar, och således icke har förmåga, att, der localen medj gifver, ingå i odlingsföretag, bör af S^ten underhjelpas genom allmänna Låneanstalter.
Att endast vända spaden kan icke kallas att odla.
Dermed förstås, att omskapa mossor, tufvor och mader till en fruktbärande 'mark.
Denna odling kan icke gerna företagas i smått. 5 4'3 Den 8 Junti J. m. utan mäste ske i det hela.
Jag anser således," att OdlingsLånefonden bör ökas, älven på bekostnad af det åt Jernhandteringen bestämda anslag, men jag hemställer, att en viss reglering af OdlingsLåneFonden må ske emellan alla Län, så att, sedan vederbörande Landshöfdingar blifvit hörde, hvarje Län må erhålla sin bestämda och tillständiga andel uti denna Fond.
Detta är så mycket nödigare, sorn vi nyligen erfarit/ att uti Disconterne i Götheborg och Malmö någre vissa personer, hvilka varit Disconterne närmast, erhållit lån till belopp af flere 100,000 R;dr, då deremot aflägsnare orter icke bekommit något.
Då Riksens Ständer nu göra anslag till Näringarne, och deras afsigt otvifvelagtigt måste vara , att förnämligast understödja dem, som för landet äro af största nytta, ibland dem hvilka Sillfisket intager ett högst betydligt rum, kan jag ej annat än förena mig med Grefve von Platen och de flere värde Ledamöter, som yrkat, att för sistnämnde Näring en LåneFond måtte bestämmas.
För öfrigt tror jag, att Betänkandet i förevarande punkt kan bifallas, med til-J lägg allenast af berörde anslag för Sillfisket.
En värd Ledamot, Grefve Rosen har väl ansett en summa af 200,000 Riksdaler i detta ändamål böra beviljas, men den är kanske för stor, och torde böra modifieras.
Då detta är svårt, om icke omöjligt för Den 8 Junii j. m. f 349 Riksens Ständer, att på förhand bestämma hvad för Silifiskets behof kan erfordras, ghemställer jsg, att fråg3n derom må till Kongl, Maj;ts Nådiga pröfning öfverlemnas.
Grefve von Rosen; Axel'.
Då jag nyligen tagit mig frihet hemställa, att en Fond af Tvåhundradetusende Riksdaler jmåtte afsättas till understöd för Silltiskeriern» i Riket, var denna summa väl icke föranledd af denna nä; rings närvarande belägenhet, ty nu finnes blott en fjerdedel qvar af de i den briljanta perioden befintelige salterier och fiskerier.
Jag hoppas dock, att, om sillen återkommer, näringen i framtiden skall kunna uppdrifvas, om den förses med nödigt understöd.
Under förklarande af min synnerliga tacksamhet för Herr Påhlmans och Grefve Mörners rörande Sillfiskeriernes understödjande afgifne yttranden, torde mig likväl tillåtas försäkra, att en summa af endast 100,000 Riksdaler är för ändamålet otillräcklig.
Det är nödvändigt, att till Kongl. Maj:ts
Nådiga disposition i detta afseende öfverlämna minst 200,000 Riksdaler, eller mera, om det vore möjligt; hvaremot låneunderstöd från denna fond icke behöfva, att för längre tid än sju månader om året siUfiskerierne tilldelas.
Med den erfarenhet framfarne händelser lemnat mig, tror jag mig ytterligare böra omröra några förhållanden, som tjena till att säkrare leda omdömet uti förevarande ämne.
Den 8 Junii f mi Sillfisket, då det var i flor, har till och med på en höst lemnat 50,010 fat Tran, och några år derutöfver, hvartill minst kan räknas hafva åtgått En och en half Million tunnor Sill, hvarförutan en annan half Million tunnor kan anses vara använd till saltning och inrikes förbrukning.
Priset var vid början ofta 4 R;dr, vid slutet af fisket 16 sk. och derunder.
Man kan alltså med mycken säkerhet antaga medelpriset, att efter närvarande myntvärde motsvara minst En R;dr.
Häraf kan bedömas, huru betydliga Fonder behöfvas, om en så vidsträckt Näring åter skall kunna komma i gång.
Att vid en så lycklig händelse genast se allt åter i full fart, kan ej äga rum, men om fisket återkommer, vore det olyckligt, att ej kunna draga nytta deraf, i brist på Fonder.
Vidare bör härvid den omständighet komma i betragtande, att Sillfiskets behof är ganska korrt.
Stundom ligger det Fartyg, som skeppar den saltade Sillen, redan på den ena sidan af Bryggan, der den färska Sillen tages ur Båten på den andra; ofta är
Sillen inom Tre månader, efter det han är fiskad, redan i Utländsk hamn, och stundom inom el många veckor.
Den bästa tiden för denna rörelse inträffar emellan Michaeli och Jul, då andra Näringar minst behöfva förlag; af sådan art får jag nämna Jetnhandteringen, som vanligen tar sina förlagslån vid Marknaderne i Mars månad, då ej Sillfisket börjar förrän emellan September och Jul.
Vidare hvad af OdlingsLån användes, skei under den vackra årstiden.
På samma Den 8 Juna f. m. 55i sätt äfven de medel hvilka användas till Ström* rensning.
Under sådane förhållanden torde jemväl till en del kunna räknas Magazinslnrättningen, hvilken ej alltid behöfver sin fond.
En värd Ledamot har nämnt om frihet i Näringar, såsom hufvudsakligt medel till Nationalförkofran.
Jag instämmer så mycket häl. dre deruti, som den nyss af mig omnämnde Näringsgren ger härför det kraftigaste bevis.
Ingen Näringsgren är så fri sorn Sillfisket.
Ingen klippa, ingen vik i hela Bohus Läns Skärgård är fredlyst, eller stängd för Fiskaren j också här ser man Svenska Nationens kraft och idoghet utveckla sig till en förvånande grad.
Under den oblidaste årstiden på ett svallande haf och under de häftigaste stormar, tänka de blott på sin handtering, och trotsa med härdade kroppar alla väder i öppna Båtar.
Jag kan ej utan tillfredsställelse tänka tillbaka på de tider, då jag, i jemförelse med hvad jag sett å något annat ställe på jorden , såg den lifligaste rörelse omkring Bohus
Läns mera än någorstädes kala klippor.
Alla dessa förenade omständigheter bringa mig att åter föreslå, det understöd för Sillfisket måtte tagas af nämnde Artiklar, nemligen Fastighetsoch OdlingsLån, Jernlån och MagazinsFond efter omständigheterne, utan att uppgifva en viss summa för någon j ty annars kunde hända, att anslaget funnes för stort, om ej fisket inträffar, men för litet, om det inträffar, dä; om ej tillräcklig Fond finnes, man på någon 302 Den 8 Juni i J. m. annan Näringsgren ej kan göra så stor Nationalförlust.
Jag medgifver allt för gerna, att fördelningen af Bana kens tillgångar emellan näringarne är ett grannlaga ämne.
Jag instämmer i hvad Herr Påhl - man yttrat om ett nödigt samband emellan näringarne, äfvensom angående mindre vigten af de företag, sorn genom odlingslån beredas.
Hvad en annan värd Ledamot framställt om fördelning af lånetillgångarne emellan Provincerne, frugtar jag skulle leda oss in i detaljer, hvilkas granskning i«ke skulle kunna af Ständerne verkställas.
I afseende åter å frågan, att af det till Strömrensuingar bestämda anslag afsätta en del till sillfangstens understöd, anhåller jag, att få fästa Ridderskapete och Adelns uppmärksamhet derpå, att strömrensningar innefatta ett företag, som långsamt verkställes, och hvars förlag ej återkommer, om ej företaget fortsattes och fullbordas.
Genom en disposition af en del utaf Strömrensningsanslaget åt Sillfiskerierne, kunde man skada det förra; jag tror således, att afdrag å den till MetallLåneFonderne föreslagne summa hellre bör äga rum, helst om icke Riksdag nu inträffat, och BergsHandteringen dervid erhållit det nu ifrågaställde understöd, denna näring dock fortgått.
Om vi taga från Metall-i LåneFonderne 200,000 R:dr till Sillfiskeriernes upphjelpande, torde detta ändamål full. komligen kunna vinnas j och Bergshanteringen uti iietl 2 /nnu /, hi.
Uti det återstående beloppet'af 460,000
R;dr likväl äga tillräckeligt
Och erforderligt understöd, helft vi torde påminna oss, att ost sist— ledoe vår uti Fastiögs marknad ffieddeldte understöd af blott loo.öoo R:d? bsredds it Bruksrörelsen ett stort och verksamt biträde.)
Jag begagnar tillfället att få förena mig med Herr Påhlman, i hvad angår hans yttrande Om Näringsfriheten; jag är aldeles af den tanka, att besiutét derom vöre den verksammaste finance-pianen.
Jjg anhåller tillika, att, i anledning af hvad nyligen blifvit yttradt, få förändra mitt förslag så, att Creditivet
För jernContoiret må anslås till förökning af y.de Hufvudtiteln, Och derigenom kunna användas till alla slagg nyttiga productior. er, äfvenväl Sillfisket.
Jag vidtager med största nöje hvarje utväg, att frångå dén skråmässiga fördelningen af RörelseCspitalet emellan Näringarne.
Jag yrkar endast, att det til* lägg må göras, att vid användandet af anslag} på det för y:de Hufvudtiteln stadgade sätt, de
Provincers behof må framför andra tagas i bsräkning, der Disconterna blifvit indragne.
Friherre Cederjirom, Jacob; I anledning af den sist förefallne disCussionen, anhåller jsg fä göra ett tillägg till hvad jag förut yttrat.
Den till Fastighets-Jånen föresiagne fond’ kan nu mera icke ändras.
De till Strömrensningaf bestämde 100,000
Rsdr aro att anse såsom Ridd, o. Ad, Prot, VII B.
I Afd. 23. 354 Den 8 Juni i j. m. ett direct understöd för alia slags Näringar.
Hvad åter angår Odiiogslåne-fonden, instämmer jag för min del deruti, att den bör fördelas emellan alla Rikets provincer, så att ej endast ds personer, som först inkomma med ansökningar, må anses framför andre berättigade till erhållande af silke lån.
Det till Metall-låne-fonderne bestämda anslag af 600,000 R:dr synes lämpeligen kunna, på sätt Grefve Spens tillstyrkt, öfverföras till 9tde Hufvudtitelo, för att användas till understöd åt alla slags Näringar, dervid likväl sillfiskerierne torde böra nämnas i första rummet.
Ständer böra inskränka deras beslut endast till bestämmande af hufvudgrunderne, samt öfverlemna tillämpningen af dessa grunder åt verkställande magten.
I annat fall kunna Riksens Ständer lätteligen komma att begå misstag, hvilka för det allmänna torde bereda svåra följder.
Friherre B.oije: Lika med en värd Leda mot, tror jag, att vi i allmänhet böra, utan afseende på hvad de andra Stånden göra, följa vår eg«n öfvertygelse?
men jag finner likväl, att om detta alltid gäller i frågor, där de egenteligen så kallade rättsbegreppen ingå, så fordrar dock klokheten, i oeconomiske frågor, stundom af det eea Ståndet, att sedan 2 Stånd förenat sig, icke så alldeles skilja sig ifrån det tredje, att gifven pluralitet derigenom skänkes åt de två.
Jag delar gerna den förmodan, att BondeStåndet torde jemka sig till oss; och det var också i den förmodan, som jag framställ » - Den 8 Juni i /, m, 35 5 de en mening, hvilken ännu ej varit BondeStåndets, men som kan blifva det.
I öfrigt tror jag mig aldrig böra sammanblanda begrepp af olika natur.
Det gör man likväl, då man räknar till lånetillgångar för jordbruket det Creditiv MagazinsDirectionen har.
MagazingDirectionens uppköp af Spannemål lättar afsättningen; men annat är att få låna, och annat är, att ej sakna afsättning.
Hvilken af våra hufvudnäringar saknar afsättning?
och om det ofta händer, i de mäst sädesrika Provincer, att äfven denna så högt prisade afsättning brister, så har man väl, i alla fall, ingen rätt att särskilt räkna jordbruket till fördel, att den icke alldeles eller alltid saknar afsättning; ty afsättning är ingen annsn fördel, än en så oumbärlig för alla Näringar, att den alltid måste förutsättas såsom gifven, så framt Näringen icke skall rent af falla.
För att icke sammanblanda begreppen, torde man vidare böra påminna sig, att för uppräkningen af allmänna låne—tillgångar är det alldeles likgiltigt, huru dessa tillkommit.
Vi känna, att i JernContoret har Brukspatronen en gifven rätt till lån, och när fråga blott är, om hvilka lånetillgångar Brukspatronen har, är detta nog; äfvensom det är, för jemförelsen med jordbrukarena tillgångar, alldeles nog att känna, det jordbrukaren har ingenting svarande deremot.
Huru JernContorets fond tillkommit, är mig i denna pröfning alldeles likgiltigt; nog af, att den lernnar lån åt Brukspatronen, icke åt jordbrukaren.
Jag tror mig deremot böra erhicdra, att om ifrågavarande anslag lemnäs åt Jordbruket 356 Den 8 Junti j. m. tili Odlingslån, så har Brukshandteriogen, i andra hand, nytta deraf, ty då genom en större odling, mera spannemål produceras, så faller spantiemålen i pris, och derpå vinner Brukspatronen förnämligast, emedan det är han, sorn mest behöfver köpa spannemål.
Med den Ledamot, som trodde, att 200,000 R:dr voro för mycket åt Sillfsngst-näringen, kan jag ej förena mig; utan önskar deremot hjerteligen, att denna summa snart må blifva för liten, hvilket också här blir fa 1 let, om och när Sillfångsten uppginge ti!! den lyckliga höjd, som den i förra tider ägde, hvilkas återkomst man hoppas att kunna ernå.
Att dertill taga en styfver från Strömrensningsfondeo, kan jag ej tillstyrka.
Ändamålet lör denna fond är lika angeläget, som Sillfångstens, [nD?n 1809 års
Ständer åtskiljdes, visste de, att Finland var för alltid förloradt för Sverige; men hvarken då eller vid de flere Riksdagar, som sedermera ägt rum, hat man brytt sig om att göra något, för att umbära Finland.
Med obeskriflig glädje har jag nu sett första steget tagit dertill, genom anslag till Strömrensningar j Norrland; och det skulle mycket smärta mig, om man återtog eller förminskade det, innan det ännu fått någon verkställighet.
Genom Strömrensningar vinnes <*j allenast, att ved till Stockholm kan fås ifrån Norrland, och alltså ej be^ höfves från Finland , utan genom skogarnes bättre begagnande, vinnes äfven förbättring i Norlands climst.
Derigenom beredas åter till fälle lör förökning i produetion och pojjula - Den B Junii /. m. 2S? tion; och endast derigenom kan en sann, en redbar, ersättning vinnas för förlusten af Finland.
Denna eröfring återstår oss att göra; och om vi redan för länge dröjt dermed; så böra vi åtminstone ej aflägsna det hopp man ändteligen vid denna Riksdag gifvit oss, att långsamt komma dertill.
Sluteligen får jag förena mig med de Herrar, som tillstyrkt anslagets flyttande på gide Hufvudtitela; men dervid bör jag erhindra, att fördelningen tillhör grunderne, hvilka åter tillkomma Ständerne att bestämma; och således böra stadgas af oss.
Jag vill för min del gerna medgifva åt Sillfisket den förmon flere värda Ledamöter synes vilja åt det bereda.
Jag gör det, af öfvertygelse om vigten och nyttan af åtgärders vidtagande till denna Näringsgrens förkofran; men jag bestrider, att ett sådant bidrag må ske på Jernhandteringens bekostnad , eller att det biträde af Metall-Lånefonderne Utskotten för JernContoret tillstyrkt, derigenom må till större eller mindre del dess bestämda ändamål frånryckas.
Om det är en nu mera erkänd sanning , att jordbruket utgör den förnämsta grundvalen lör ett lands styrks och sjelfbestånd, och att denna Näring, såsom andra Näringars moder, bör i främsta rummet skyddas, sä lärer Het ock ej kunna bestridas, att Bruks- och Bergvcrksrörelsen dernäst intager det mest utmärkt* rum bland Näringar, som gagna Samhället.
Man torde böta besinaa de stora och verkliga skat - 358 Den 8 Junii f. m, ter denna Näring upptager ur jorden, den rigtande export hon alstrar, att det är hon, sorn emottager och betalar Jordbrukets och andra Näringars producter, samt rigtar StatsCassan med säkra och betydliga inkomster.
Det är efter min öfvertygelse, hvarken klokt eller rättvist, att icke j möjligaste måtto söka uppmuntra och understödja en Näring, hvars tillvarelse och förkofran utgör en vigtig beståndsdel af Statens styrka och lif.
Under åberopande för öfrigt af hvad Herr Heijkensköld härutitsnan anfört, får jag för min del tillstyrka, att det Creditiv för JernContoret Utskotten föreslagit, matte med de vilkor BancoUtskottets i ämnet afgifne serskilta Betänkande innehåller, till det uppgifna beloppet af 600,000 R:dr oafkortad! utgå; hvarå jag anhåller om Eders Excellences Herr Grefvens och LandtMatskalkens proposition.
Jag afstar gerna från den tanka jag förut yttrat, att det till Strömrensningar gjorde anslag äfven kunde till Sillfiskets befordrande användas, samt har icke något emot, att Ridderskapet och Adeln på Metall-Lånefondernes anslag afsätter 200,000 R:dr till Sillfiskets understöd.
Jag bör dock härvid hafva äran upplysa den skillnad, som emellan båda dess* anslag förefinnes, nemligen att det förra innefattar ett årligt Statsbidrag, som till Kongl, Maj:ts nådiga disposition öfverlämnäs, då det senare deremot endast är ett Creditiv på Banken, som måste återbetalts.
Den g Junii f. mi 359
För öfrigt får jag förklara, det jag för min del ansar Riksens Skändar ovilkorligen nu böra bestämma de grunder, efter hvilka Bankens inkomster skola i låneväg emellan Näringarne fördelas.
Herr Mann-erflam:
Discussiouen har blifvit inledd på ett föremål, sorn icke egenteligen hörer till ämnet.
Jag instämmer gerna uti tillstyrkande, att någon utväg må beredas för lån till Idkare af Sillfiske, om den lyckliga händelse skulle inträffa, att denna Näringsgren, sådan den fordom var, åter skulle komma i flor; men jag får härvid erhindra, att BancoUtskottet redan härom lemnat ett serskilt Betänkande, deruti blifvit föreslagit, att ett temporairt lån i Discontväg borde lemnäs*
Att åter för detta tillfälliga behof göra ett bestämdt anslag af Bankens årliga inkomst, hvilket nu är i fråga, anser jag i alla afseenden otjenligt.
Jag har i öfrigt förut både i dag och uti mitt vid Utskottens Betänkande bilagde anförande yttrat mina tankar om Bankens Låne-rörclse, och deruti äfven nämnt, att på sätt en värd Talare yrkat, afqvittning på Bevillnigen vore vida bättre, än utlåning af Batikens inkomster till Discont- creditiver; men då man nödvändigt vill utlånadessa inkomster ochsåledes fortfara att gifva Bevillning till utlåningar, har jag ansett dessa bäst använde på jordbrukets förbättring.
Jag har hört många skäl heremot anföras, och jag har förut besvarat en del deraf.
Jag önskar lifligt, alt den tid må komms, dl de fleste Jordbrukare af eget förlag kunna odla, men den är ännu aflägsen, och det tyckes vara en serdeles motsägelse, att då man allmänt öfverenskommer, att mången Jordbrukare är i våda au, i följd af förlägenhet och brist på låne-tiilgångar, sälja sin jord, man ändå yrkar, att Jordbrukare icke böra låna , ens tili odlingar.
Man tror, stt endast afsättning bereder Jordbrukets uppkomst, att denna bör genom Statens försorg lifvas, och man liksom befarar, att Jordbrukets uppkomst i brist på afsättning skall hämmas; denna farhåga bör i min tanka ännu länge lemna rum för den mera grundade, att vi sältan äga full tillgång inom Riket för vårt behof af Jordbrukets alster, och jag-skulle snarare önska, art våra allmänna anstalter till uppköp af spannemål icke funnos, efter som de, elier mitt omdöme, på det hela mera skada, än gagna, I anledning af Herr von Hauswolffs erindran om Odlingslånens fördelning emellan Provincerne, får jag nämna, att detta redan blifvit, så vidt denna fördelning , torde kunna beStämmas, iakttagit uti del af BmcoOiskottet föreslagne, och i det hufvudsakeiiga af Riksens Ständer redan antagne nya Reglemente för Odlingslån.
Jag anhåller fj| upplysa, att BancoUtskottefs
Betäckande angående Sillfiskets understöd, sorn varit återrea Den g Junit f, m, mitteradt, men från Utskottet återkommit, och för någon tid sedsn blifvit af Ridderska pet och Adeln bifallit, endast innefattade en hänvisning för Idkarne af Sillfiske, att i vanlig
Discontväg anmäla sig till låns erhållande.
Friherre Wirsen: Herr Mannerstam har förekommit mig.