Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver visserligen alt detta är ratt, sä ntyckel mera, som jag blifvit ordf., ej på grund af skicklighet, utan genom electorernes val; men nu innehåller Förslaget, i afseende på valet till fullmäktige i Banken och Biksg.cont., ”hvilka dock skola efter hvarje urs förlopp nytt val företaga.”
Der slår ingalunda omlaladt, att man kan välja om samme personer; således skulle en strid kunna uppstå, huruvida med orden ”nytt var icke verkligen menas, att äfven ny person skall blifva vald; ty eljest är det blott en bekräftelse af ett föregtde val.
Det skulle sålunda möjligen äfven kunna hända, att den skickligaste icke linge fortfara, utan skulle då, just på grund af denna förändring, herrar fullmäktige vara tvungnc att välja en annan, som ingalunda vore den skickligaste.
I e'n fråga af så föga vigt i det stora statslifvet, som den nu förevar., torde icke öfverläggningen böra utgöra bidrag till tvister ronde aristocraliska och democraliska förhållanden inom vår verldsdel.
Jag har derföre endast uppträdt, för att bestrida några andra skäl, som blifvit anförde för afslag å betänk.
Man har nemi. sagt, att bifall till detta förslag skulle rubba Ståndets grundvalar.
Ståndets grundvalar äro, efter min förmening, den nytta som
Ståndet redan gjort samhället, och den nytta det hädanefter kommer att tillskynda detsamma.
En sådan nytta kan jag likväl ej finna bestå deruti, alt man äflas att bibehålla ett företräde eller en utmärkelse, såvida densamma ej lemnäs till följd af förtroende.
Ståndets medlemmar äro säkerligen ofta mellan riksdagarne i tillfälle att såsom ledamöter deltaga uti diverse bestyr, såsom comiteer etc., och finna sig dä troligen icke särade af ali öfvervara deras sammanträden under personers ordförandeskap, som, om än af ofrälse ständ, äro skickligare än de sjelfva.
Man har äfven sagt, att förslaget borde afsläs, derföre att detta Stånd borde vara det första i allo; men just derföre bordel äfven, enligt min åsigt, vara det första, alt erkänna utrymme ät förtjensten hvarhelst den kan finnas; och jag kan för min del icke fatta, hurusom ett sådant partisinne skulle kunna göra sig gällande, att om någon af Ståndets ledamöter vore den skickligaste uti det i fråga var. fallet, han då icke skulle dertill blifva vald, lika så väl som någon af de andra.
Ehuru ämnet redan tyckes vara väl ulredt, utbeder jag mig dock att fä yttra några ord, i afsigt att något närmare skärskåda de skäl, som blifvit anförda mot förslaget.
Så vidt jag har kunnat sammanfatta dessa skäl, torde de kunna resumeras till följande: att Utskm vore mindre competenta att bedömma sina ledamöters lämplighet till ordf:deplatsen än R. o. Ad:s electorer; att om ordf. valdes, så skulle detta leda till valens förnyande åtskilliga gånger, och slutligen kanske dagligen ; alt förändringen vore partiel och isolerad och derföre olämplig; att något behof af förändringar icke förefinnes; och slutligen att densamma innebure en concession å R. o. Ad:s sida, som vore hvarken skälig eller rättvis.
Den 25 September. 461 Jag utbeder mig att få granska dessa momenter särskildt.
Det första, eller att Ulsk:n icke skulle vara nog bekanta med sina ledamöter, har, som mig synes, sä tillfyllest och så segrande blifvit vederlagdt af Gr.
Cronhjelm, att jag ej vet huru man derom vidare kan hysa mer än en tanka; ty solklart måste det vara, att de personer, som kunna komma i fråga till Utsk:s-ordf. icke äro alldeles okända nykomlingar, utan sådane personer som redan förut genom vana och erfarenhet förvärfva! sig skicklighet, och derigenom äfven anseende i det allmänna.
Hvad åter beträffar den förespeglade vådan och olägenheteu af valens beständiga förnyelse, så ani äller jag att man täckes hålla sig till hvad som är föreslaget, oell icke till sina egna fantasier.
Förslaget talar blott om e.tt val och allt hvad som ordas om andra supponerade förhållanden hör således alldeles icke till saken, utan är, såsom argument betraktadl, blott och hart ett sofisteri, hvarmed man säkerligen icke vinner någons öfvertygelse, och hvars hela värde torde inskränka sig till att fä en pretext mera för sitt afslag.
Man har klandrat förslaget emedan det vore partielt, isoleradt, och derföre yrkat dess förkastande; men jag frågar eder, mine Hrr, huru man väl skall bete sig för att göra alla till viljes.
Om någon större, mera genomgripande förändring föreslås, hvad händer då?
Jo, då ropas öfverljudt, om omstörtningsförsök, om det gamlas upprifvande från grunden, om brist på sans och mätta o. s. v. och förslaget duger ej, emedan man måste gå varligt till väga.
Nä väl! nu förekommer ett annat förslag, der dessa principer blifvit följda; man har skonat det kära gamla till sina grunder och föreslår blott en partiel förändring; detta borde väl då vara en förtjenst.
Nej! nu är förhållandet omvändt, och förslagets egenskap att endast delvis söka närma sig ett bättre blir klandradt och blir ett skäl till dess förkastande.
Ar väl detta förfarande billigt?
Ar det väl conseqvens i dessa arguraenter?
Jag hemställer detta till eder sjelfva, mina Hrr.
Man har talat om obilliga concessioner.
Jag påstår deremot, att rättvisa här ligger till grund för förslaget, derföre att principen i vår Ståndsförfaltning är den, att Stånden skola vara jemlika i rättigheter, och denna jemlikhet kan väl ej anses äga rum, om det ena Ståndet besitter ett prerogativ framför de andra?
Man har sagt, att en dylik förändring ej behöfves, och för alt bevisa detta, har man talat om de utmärkta personligheter, som för närvar, fylla ordföraudeplatserna i Utskm.
En annan talare har derjemte talat om upphofvet af denna motion och gjort en föga passande sammanställning af personligheter.
Jag lemnar derhän 0111 det skett för att discreditera förslaget eller personer eller båda delarna, men jag hemställer i allmänhet, om det är tillbörligt att så gå till väga, om det kan kallas fair play, att på detta sätt liksom draga en ring omkring sig, hvarinom grannlagenhetskänslan förbjuder motståndaren att gä.
Vore det deremot lillständigt att citera personligheternas egenskaper såsom stöd för sina meningar, sä skulle jag måhända pä denna väg äfven komma lika långt, som de
Hrr, hvilka begagnat sig af ett sådant stridssätt.
— I korthet hafva nu alla de anmärkmr blifvit upptagne, 462 Den 25 September. sorn utgöra sjelfva qvinlessencen af motsidans argunienter, och jag öfverlemna!1 åt en hvar att bedomina huru pass bevisningskraft de äga.
De positiva skälen för förslagets antagande äro redan så fullkomligt utredde, att jag har föga att tillägga.
Likväl skulle jag vilja fästa R. o. Adis synnerliga uppmärksamhet derpå, alt den föreslagna åtgärden otvifvelaktigt skulle höja Ståndets anseende, både genom den förtröstan på sin egen duglighet, som en sådan fri täflan om ordförandeplatserna skulle tillkännagifva, och ännu mera genom det factiska erkännandet af öfverlägsen skicklighet bland R. o. Adis ledamöter, hvarje gång en sådan kallades till ordf. hvilket efter min öfvertygelse oftast skulle blifva händelsen.
Jag anser derföre, att förslaget är rättvist till sin grund, nyttigt lill sina följder, och alt det för närvar, vore särdeles klokt och värdigt om R. o. Ad. dertill lemnade sitt bifall.
Ilr Lefre'n, Johan Pehri Jag anhåller vördsamt om ursäkt, att en så nybakad adelsman som jag vågar begära ordet röride ett privilegium, som är lika gammalt som Riddarhuset.
Här är sagdt, att denna fråga är för obetydlig, för att föranleda en tvist om aristocratiska och democraliska förhållanden i Europa under närvar, tid.
Nåväl, denna fråga är då för liten; men vi känna, alt i närvar, tid i värt fädernesland finnas bemödanden af vida större natur.
Det är oss kändt, med hvilken välvilja R. o. Ad. såsom RiksSt. blifvit behandladt såväl af pressen som af de öfrige RiksSt. R. o. Ad. har med lugn, med ett R. o. Ad. ganska värdigt och tillständigt lugn, betraktat dessa utfall.
De säga likväl dessa utfall, att R. o. Ad., ehuru grundlagen tillägger detta Stånd ^ i representationen, skulle besitta denna sin rättighet på grund af usurpation och att det vore med våld, som R. o. Ad. borde drifvas derifrån.
Så talar ögonblicket pösande och gäsande, utan att betänka, att lagen derigenom vanvördas.
Att nu vilja genom denna concession, som talarne sjelfva sagt vara liten, likasom muta sig till en välvilja, dertill tror jag icke vara rätta liden; det skulle se ut, som man ville tigga om sina rättigheter.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axeli Jag börjar med att aflägsna allt hvad som rörer den Europeiska politiken och förhållanden i andra länder, icke derföre att desamma ej kunna vara värdiga R. o. Ad. och hvarje statsmans beaktande, utan derföre att de i denna stund skulle föra oss alltför långt från vårt ämne, dä vi likväl inom vårt eget sköte hafva tillräckliga ämnen att vårda, utan att behöfva bekymra oss om det öfriga Europa.
Jag erkänner allt det sköna i de theorier, som af flere värde talare här blifvit uttryckte; deribland förnämligast en som är så ädel och så skön, att den snart sagdt skulle förleda hvar och en att deruti instämma.
Det är nemi. en skön theori att antaga, att då ett Utsk. får rättighet att välja sin ordf., det då alltid skulle välja den skickligaste och bästa, utan afseende på ståndsskilnad.
Men, mine Hrr, låtom oss lemna theorierna derhän, och se pä prakti - Ben 25 September. 463 ken'; vi; hafva den ej långt borta, vi hafva den under ögonen vid denna riksdag.
Månne det verkligen är dessa sköna theorier, som ledt representationens 4 Stånd?
Kunna dessa theorier uppställas såsom verkliga facta?
Utgöra de icke facta, så är detta ett bevis derpå, att de ej äro att lita på.
Ugglas uti hvad han yttrat samt tviflar derpå, att dessa theorier någonsin i praktiken finna sin tillämpning.
Jag vill icke upprepa den osäkerhet, som skulle uppstå genom de täta valen af ordf. och huru de skulle störa arbetenas gång; men, mine Hrr, jag kan icke underlåta att betrakta denna fråga ur en annan och måhända vigtigare synpunkt.
Vi befinna oss nemi. i en tid, då efter det förkastade reformförslaget en täflan har uppstått inom alla Stånden att, jemte erkännande af bristerna uti vår nuvar. representation, söka afskaffa densamma.
Det är lätt att förutse, att dylika försök icke kunna aflöpa utan betydliga concessioner, hvarförutan den s. k. förmedlingen emellan de olika åsigterna icke torde vara att förvänta; men just derföre anser jag det vara en vådlig anticipation alt nu framkasta ett project, som i sin princip redan ingriper i de möjligen blifvande förändringarne.
Jag anser det ej rädligt att nu antaga denna princip.
Det är likväl möjligt, att äfven jag skall med min röst biträda densamma, när tiden kommer att afväga de förändrade förhållanden, som
Stånden samfäldt kunna anse vara vigtiga; men att nu på förhand bita på kroken, dertill har jag icke någon lust; ty halfva concessionen skulle då vara gjord att gå in på hela kedjan af de principer, hvaraf detta blott utgjorde första länken.
En värd ledamot, Hr Lefren, har yttrat, att då R. o. Ad. såsom Stånd enligt hans förmodan blifvit så illa behandladt ej mindre af pressen än af de öfrige RiksStm, så skulle ett bifall till förslaget i detta ögonblick vara att anse såsom ett försök att vilja muta eller tigga sig till deras välvilja; andre talare hafva afstyrkt detsamma af fruktanför de intriguer och de vådort som de förmena genom dess antagande vara att befara.
Men då jag är öfvertygad derom, att de öfrige Stånden, vid bifallandet af detta förslag, endast dermed afsett fäderneslandets sanna intresse, hvilket bör gälla lika för alla, och då dessutom, hvad sjelfva saken beträffar, man kan vara fullt förvissad derom, att Utskm, om fria händer dem lemnäs i afseende pä tillsättande af deras ordf., af omtanka både för sitt eget anseende och för fäderneslandets väl, icke skola underlåta att välja dem som äro mest tjenliga att leda öfverläggningarna; så tror jag att R. o. Ad., såsom de öfriga Stånden redan gjort, äfven borde bifalla förslaget; och jag hemställer till Hr Lefren, om man icke vid hvarje förekommande fråga, i st. f. att låta leda sig af biafsigter och considerationer, bör följa den gamla riddersmannagrundsatsen: fais ce que dois, advienne que pourra.
Hr Rosenqvist, Anton:
Sedan jag kommit i tillfälle att höra och öfverväga de grunder, på hvilka Hr von Hartmansdorff, Gr.
Björnstjerna och Hr Rääf m. fl. afstyrkt förslaget, får jag af 464 Den 25 September. särskildt anlcdn. vördsamt tillkännagifva, alt jag uti i frivar» sak delar deras åsigter.
Afven jag delar de ledamöters tänkesätt, hvilka afstyrkt förslaget.
Jag vill ej uppehålla R. o. Ad. med att anföra några ytterligare skäl, än de som redan blifvit i R. o. Ad:s prot. nedlagde, utan vill jag blott, såsom bevis huru pluraliteter kunna inom Utsk-.n bildas, hvilket således äfven vid ordf:s tillsättande kan blifva händelsen, upplysa, att inom det Utsk., der jag har äran vara ledamot, 13 ledamöter af 48 tillsatt åtskilliga tjenstemän inom Utsk.; öfverlemnandes jag til) den värde ordf:n af detta Utsk., som talat för bifall till förslaget, att afgöra huruvida förtjensten vid dessa val gjort sig gällande.
Jag hade verkligen icke ämnat yttra mig i denna fråga, då jag såg till hvilken grad R. o. Ad:s majoritet var stämd emot densamma; men sedan en värd ledamot haft den godheten att framkalla mitt namn till R. o. Ad:s uppmärksamhet, möjligen af en känsla af behof alt äfven vid samma tillfälle få framställa och ådagalägga sitt begrepp om sympathier, så har jag trott mig föranlåten att äfven redogöra för de åsigter, hvilka föranledt mig att väcka denna fråga.
Jag har nemi. under en längre riksdagsmannabana alltid funnit de svårigheter, som mött R. o. Ad:s electorer vid Utskrns sammansättning, just i följd af den considerationen, att Utsk:s ordf. måst i första rummet väljas, och hurusom, sedan behörigt afseende varit gjordt vid electorernas begrepp om den största skickligheten för ordförandeskapet, många andra skickligheter måst åsidosättas, i afseende på deras högre nummer inom Riddarhuset framför den till Utsk:s ordf. utkorade.
Jag måste derföre erkänna, alt jag aldrig kunnat för mig redogöra, hvaruti fördelarne för R. o. Ad. bestått, genom denna dess ledamöter lemnade rättighet att bestämdt i Ulskrn vara ordf., då jag åtminstone, af den lilla erfarenhet jag sjelf kunnat samla, funnit en vida större tunga af ett så beskaffad! företräde än någon dermed förenad fördel.
Jag har trott och är öfvertygad om, att inom de Utsk., der någon större skicklighet till ordförandeskapet hos någon bland R. o. Ad:s ledamöter skulle förefinnas, denne dertill otvifvelaktig! skulle blifva vald och kanske få mera besvär att befria sig från ett så beskaffadt uppdrag, än han haft för att erhålla detsamma.
På denna grund, och då jag anser att ett bibehållande af denna rättighet icke kan finna sitt försvar i någonting annat än fåfängan, som af mig aldrig blifvit hyllad, har jag trott, att det snarare skulle vara för R. o. Ad. fördelaktigt att denna rättighet frånträda än densamma fortfarande besitta.
Då jag kom något sent upp i Huset, och således icke varit i tillfälle att afhöra de afhandlingar, som jag af sednare svar erfarit hafva varit förhanden om denna frågas mer eller mindre sammanhang med den stora Europeiska politiken, så torde det ursäktas mig, om jag icke kan göra mig något begrepp om ett dylikt sammanhang, äfvensom jag på grund häraf nödgas erkänna, Ben 25 September. na, att jag cj ät' i tillfälle att begrunda och till besvarande upptaga de talande skäl, som pä denna väg möjligen blifvit mot förslaget anförde.
Jag anser ingalunda såsom någon nödvändig hyllning åt de andra Stånden, att 11. o.
Ad. skulle frånträda en sä beskaffad rättighet, men jag bär föreställt mig, att II. o. Ad. gjorde sig dermed sjelfva den största tjensten; ty oftast, mine Hrr, är ordförandeskapet förenadt med en ansvarighet, som alldeles icke inom Ulsk. motväges af några en ordf:s rättigheter.
En Ulsk:sordf. är, efter milt begrepp, blott en nppfatlningsmachin, och lian har sannerligen tillräckligt att göra, om han skall uppfatta alla de understundom alltför mycket divergerande meningarne, för att slutligen kunna gruppera dem till det möjliga resultatet att deröfver framställa en propos.; sjelf är han, snart sagdt, helt och hållet paralysciad.
Jag anser för min del, att 11. o. Ad. genom ordförandeskapet i Utsk:n nära nog derstädes äga en röst mindre än de öfriga Stånden, ty en ordf. som fördjupar sig i discussioneu, förfelar i min tanka hela sin bestämmelse och kan sannerligen ej deruti deltaga och inverka på besluten, såsom hvarje annan ledamot af ett Utsk. kan det göra.
Det är på dessa grunder, raine Hrr, som jag trott mig böra framställa motionen; naturligtvis besluta flrr:ne efter deras sätt att se saken och det säkerligen raognare omdöme öfver förhållanden, som kommer att dictera beslutet.
Att jag röstar för förslaget är ganska gifvet.
Jag ber om ursäkt för den händelse, att jag skulle afvika något från ämnet; men man har sagt mig, att en fråga blifvit till mig under discussionen ställd, och om denna fråga går utom ämnet, sä torde svaret äfven fä komma att göra det.
En värd ledamot lärer hafva lillsport eller åtminstone menat mig med sin fråga, huruvida jag ej hade kännedom derom, att inora det Utsk., der vi båda åro ledamöter, betjeningen till större delen blifvit tillsatt genom 13 ledamöters förenade bemödanden.
Jag torde fä erinra den värde ledamoten, att secret. i samma Utsk. äfvensom de 4 hittills tjenstgörande cancellisterna blefvo tillsatte på tillstyrkande af Utsk:s ordf. gemensamt med en för sådant ändamål anmodad aldeln. af Utsk.
De ledamöter af Huset, som förfäkta Utsk:s förslag, hafva utgått från den vackra lankan, att om valen vore fria, sä skulle den skickligaste blifva vald och riket deraf hafva den största nytta.
Hr Printzenskjöld har nyss omnämnt, huru det går med de skickligastes utnämning, lill tjenstemän i Ulsk:n då valet är fritt.
Kanske torde från andra Utsk. exempel kunna anföras, huruledes det endast är genom loltdrag ning, som man kan få en skicklig secreterare.
Fordom, när Utskni öfverlemnade åt sina ordf. att välja secret., tror jag att man var bättre belåten.
Vilja vi tänka tillbaka på våra forna riksdags- eller tvedrägtstider, då Stånden valde sina talmän, så frågas, om det dä var den utmärktaste skickligheten eller om det var hörandet till något visst parti, som förde till Landtnns- och Talmansslolar2 II. 59 460 Den 25 September. ne?
Huru 5r det med de valde ordfirne pä andra ställen i de högre och högsta befattningarna, t. ex. i presidentskapen, der hvarest regenten heter så?
Jo, han väljes af det mäktigaste partiet bland alla dem, hvilka långa tider förut bearbeta allmänna tänkesättet, för att bringa valet till önskad utgång.
När någon slutligen blifvit vald till president, så måste han, för att blifva återvald, eller bibehålla sig sjelf, buga sig än för det ena, och än för det andra partiet, hvilkeldera som kan vara det mäktigaste.
Jag är ingen älskare af val, utan_ värderar vida mera att såsom sjelfskrifven äga min rösträtt.
Ar jag sjelfskrifven, så äger ingen något anspråk att jag skall tala i bans mening, mitt ord är fritt.
Ar jag åter vald, så fordra de väljande, mer eller mindre, att jag skall tala och yttra mig i deras tanka.
Friheten från detta beroende eller åtminstone från anspråken derpå, är för en representant eller åtminstone för min känsla så angenäm, och för riksdagsmäns oafhängighet så nyttig, att ju mera man kan undvika val ju bättre är det.
Det torde nu tillåtas mig att tala om den andra frågan, eller huruvida det framlagda förslaget är nyttigt för R. o.
Ad. särskildt.
Sådant vill jag öfverhufvud åsidosätta; emedan förslaget, efter min tanka, är onyttigt för riket och derföre bör bestridas.
En talare, motionären sjelf, har nyss sagt, att ordförandet i Utsk:n ingalunda vore ett gagn för Adeln, emedan det för Ståndet ofta medförde förlusten af en röst.
I sådant fall skulle jag tro, det böra höra till samme ledamots ädelmod, att rösta mot förslaget, på det att Adeln fortfarande måtte vara det försakande Ståndet.
En talare har erinrat R. o. Ad., huruledes det vid förliden riksdag afsade sig sin sjelfskrifvenhet till riksdagsmannakall, och att i öfverensstämmelse dermed borde Ståndet nu äfven afsäga sig sin sjelfskrifvenhet till ordförandeskapet.
Jag får i minnet återkalla skillnaden i dessa förhållanden.
Då lt. o. Ad. afsade sig sin sjelfskrifvenhet till riksdagsmannakall i allmänhet, så skedde det derföre, att antalet af Ståndets många ledamöter måste nedsättas så att det, då man skulle sammanträda på 2:ne kamrar, ej skulle blifva talrikare än något annat Stånd.
Men R. o. Ad. afsade sig likväl ej sin ärftliga rätt, att såsom adelsmän vara sjelfskrifne valmän inom sitt Stånd.
Om nu val till ordf. skulle ske inom Utsk:n, och partier der gjorde sig gällande; hvad blefve följden?
Jo, utan tvifvel den, att ordf. inom ett Utsk. alltid skulle tillhöra det partiet, som der vore rådande.
Nu kan deremot hända, att ordf. inom ett Utsk. hörer till minoriteten inom Utsk.
Hvilken skada uppkommer deraf?
Må icke minoriteten på något sätt göra sig gällande bredvid majoriteten.
Det vore efter min tanka sann liberalism; motsatsen deremot en falsk.
Man säger, att de öfrige Stånden böra känna en hvar af oss, och vi tvertom känna de öfrige Ståndens medlemmar.
Ehuru jag varit riksdagsman alltsedan 1823, tillstår jag dock, alt när jag vid denna riksdag inträdde i Utsk., så voro en mängd af dess ledamöter mig alldeles obekante.
Sådant lärer väl äfven inträffa å ömse sidor.
Ar någon bekant för de öfrige Stånden, så är det troligen genom tidningarne.
Har han då det missödet att icke vara af dem om - Den 25 September. 467 tyckt, så blifver han bekant på ett sådant sätt, att troligen varder han aldrig vald till någon förtroendebefattning inom Utsk.
Man säger vidare, att Adeln här skulle yttra sig i egen sak ; men. jag frågar eder, mine Hrr, hvad samtlige lagstiftare göra, när de stifta lag för Svenska folket?
Yttra sig de i egen sak eller i någon annans?
Hvad göra Ständerna, dä de beskatta sig sjelfva?
Yttra de sig i egen sak eller i Danmarks, eller någon annans?
Man åberopar åter, att 3 Stånd redan bifallit det förslag som är i fråga, och man vill på denna grund nödga II. o. Ad. att icke fritt besluta.
Hvad är rättigheten att äga veto, om hon ej kan begagnas utan att oupphörligt påminnas derom, att man bör efterskänka henne?
Man talar om frihet, men man vill ej medgifva hennes begagnande när det utfaller mot ens mening.
Det må synat frikostigt af Hrr grefvar och baroner, att vilja personligen efterskänka den rättighet lill ordförandeskap, hvilken de på grund af börd innehafva; men frikostigheten går ej på deras utan på det helas bekostnad, emedan hon skulle tillintetgöra den stadga i våra förhandlingar, som är af värde och ej bör bortkastas; personerna äro alldeles likgilltiga.
En talare omnämnde den jemlikhet, som äger rum Stånden emellan, och att hon fordrar, att jemväl ordförandeplatserna måtte i enlighet dermed kunna omskifta eller fördelas.
Jemlikhet i rätt att inom Utsk:n rösta har livar och en, men jemlikhet i anspråk att föra ordet kan icke en hvar äga.
Sannolikt är, att inom R. o. Ad., hvars ledamöter till större delen äro tjenstemän, såsom landshöfdingar, chefer eller ledamöter i hvarjehanda verk, skall skickligheten att föra ordet mera vara till finnandes än hos ledamöter af de andra Stånden, der mången kanske aldrig fört ordet eller tillförene deltagit i någon allmän öfverläggning.
Det är väl såledas skickligheten och ej någon tom jemlikhetsgrund som skulle tagas i betraktande.
Man har här åberopat Spanien och Portugal, för att visa den aristocratiska grundsatsens oriktighet och hans skadliga verkningar.
Skulle vi gå till sådana exempel, så frågar jag, huru det lyckats med den demoeratiska valgrundsatsen i södra Americas stater, på Hayti och andra ställen.
Det är visst och sant, att här kommer man ibland i erfarenhet af saker, som man aldrig någonsin skulle kunnat ana; man har nemi. här gjort en jemförelse emellan ett presidentval i Förenta Staterna och ett val till ordf. i ett af våra Utsk.
Jag bekännner uppriktigt, att om ordförandeskapet i våra Utsk. hade varit eller kunnat framställas så vigtigt, som en värd talare det sökt, så skulle det visst icke fallit mig in att vilja försöka att rubba en så, för allt politiskt bestånd inom vårt land, beskaffad grundval.