Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet erkänner visserligen riktigheten af den åsigt, att
Bankens samtlige embets- och tjenstemän måste anses vara pligtige att, utan serskild ersättning, lemna det biträde vid Bankens brandanstalter, som skäligen kan fordras; men då i afseende å Bankens brand-chef förekommer det serskilda förhållande att, utom det alt bemälde chef är skyldig att bo i Bankens granskap och följaktligen underkastad den drygare kostnad, som dermed är förenad, honom, enligt Brand-reglementet, åligger, flerfaldiga både ansvarsfulla och serdeles besvärliga bestyr; så och enär det till brand-chefen för närvarande utgående anslag, efter hvad ofvan blifvit visadt, icke kan anses lemna ringaste ersättning för berörde, under sednare tiden i icke obetydlig mån ökade göromål, har Utskottet, instämmande i Bankofullmäktiges förslag, skolat vördsamt tillstyrka, att ersättningen till Bankens brand-chef måtte, från och med den 1 Oktober nästlidet år samt tills vidare, utgå med ett årligt belopp af 400 r:dr banko.
Doktor Sandberg reserverade sig häremot under förmälan det han ansåg några ytterligare talande skäl icke vara anförda, som kunde föranleda förhöjning uti brand-chefens arfvode utöfver det belopp, som utgått ifrån 1834 till närvarande tid.
Med herr Doktor Sandberg instämde:
Riksdagsfullmäktige Lars Olsson från Stora Kopparbergs län, Henrik Andersson från Örebro län, Anders Eriksson från Elfsborgs län samt Nils Andersson från Christianstads län. 4 Banko-Utskottets Utlåtande, A.-o /S.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Mars 1851 , kl. 1 e. m.
Utlåtande, i fråga om förhöjning i de åt Bankens kassörer anslagna missräkning shenning ar.
Hos Utskottet hafva Bankens kassörer, uti ingifven skrift, anhållit om årlig tillökning med 200 r:dr uti de för hvar och en af dem anslagne roissräkningspenningar, samt till stöd för denna anhållan, hufvudsakligen åberopat icke allenast de ökade tillfällen till missräkningar och deraf härrörande förluster, hvarför Lnnchafvarlie af kassörstjensterne i Banken, till följd af de, genom den sednaste organisationen, inträffade förändringar i afseende å sedelmyntet m. m. blifvit blottställde, utan äfven att kassören i Kongl.
Krigs-kollegium skall uppbära i årliga inkomster 2000 r:dr; att flere kassörer hos enskilda personer aflönas med berörde belopp och derutöfver, oaktadt de penninge-summor, de om händer hafva, vanligen för året ojemförligt understiga det belopp, hvarför Bankens kassörer under samma tid, hvar för sig, äro redovisnings-skyldige, samt att de förre kunna med större beqvämlighet verkställa sina utbetalningar, än kassörerne i Banken, hvilka oftast voro öfverlupne af en mängd personer, som alla fordrade skyndsam expedition.
Uti häröfver afgifvet utlåtande, har bankens understyrelse anfört: att, då all vexling, samt till största delen all insättning och utbetalning af penningar i banken besörjas af kassörerne, hvilka under expeditionstiden ega att, för bankens räkning, emottaga, och likaledes för dagens rörelse, uppå reqvisition utbekomma penningesummor till huru höga belopp som helst, kunde kassörerne svårligen undvika missräkningar, hvadan ock billigheten syntes påkalla, att desse tjenstemän blefvo försedda så väl med löneförmåner, fullt motsvarande deras befattningars högst trägna och ansvarsfulla beskaffenhet, som ock med anslag, tillräcklige att betäcka möjfgen Banko-Ulskollels Utlåtande, iV:o 18. 5 inträffande missräkningar; att kassörerne, jemlikt sednast verkställda lönereglering inom Banko-verket åtnjuta en årlig inkomst af 1,800 rdr, hvaraf 1,200 rdr i lön, HK) r:dr i serskildt arfvode, och 500 r:dr såsom missräknings-penningar och ersättning för mistade sportler; men enär, före organisationens tillvägabringande, i Bankens kassor emottogos endast sedlar ä 3 r:drs valör och derunder, då deremot nu dit ingå alla Bankens gångbara sedlar, en del å brutna tal, äfvensom silfvermynt oell dukater, hvilket otvifvelaktig! i betydlig mån ökat möjligheterne af förluster för kassörerne, samt härtill komme, att deras göromål under de sednare åren tillväxt, dels derigenom att personer, som önska att skyndsamt utbekomma kontanta medel för på Banken ställde assignatiouer, nu mera ega att genast få de från Depositions-afdelningen expedierade kassa-invisningarne i kassorne inlöste, dels i följd af Rikets Ständers vid sednaste
Riksdag fattade beslut om meddelande af kassakrediliv åt enskilda personer, dels ock, i anseende lill den inom hufvudstaden allt— jemnt tilltagande uppbörden, som lill större delen till Banken ingår, hade understvrelsen, under erkännande att. det i allmänhet vore med flere svårigheter förenadt, att kunna med någorlunda tillförlitlighet bestämma, huruvida ett, såsom missräkningspenningar anslaget belopp må vara för ändamålet tillräckligt, trott sig, med hänsigt till mängden af de utbetalningar och inkasseringar, ofta slutande sig på skillingar och runstycken, som dagligen af kassörerne besörjes, och hvarvid den största möjliga skyndsamhet måste iakttagas, kunna uttala den öfvertygelse, att de för närvarande åt kassörerne anslagna missräknings-penningar, icke utgöra full ersättning för de missräkningar och förluster, som, oansedt ali använd uppmärksamhet, inträffa; hvadan ock understyrelsen tillstyrkte bifall å den gjorda ansökningen, uti hvilket tillstyrkande Banko-fullmäktige sig förenat.
Efter öfvervägande af hvad sålunda förekommit, får Utskottet anföra att, sorn det lärer vara obestridligt att Bankens kassörer, oaktadt användande af alf möjlig uppmärksamhet och noggrannhet, icke kunna lindan förluster i följd af förefallande missräkningar vid de högst betydliga in- och utbetalningar, som af dem besörjas, samt understyrelsen, med den närmare kännedom om förhållandet, bemälde styrelse måste anses ega, för Utskottet uttalat den öfvertygelse, att de åt kassörerne för närvarande anslagna missräknings-penningar ej äro tillräckliga för betäckande af dylika förluster; så och då angeläget är, att innehafvare af uppbörds - 6 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 19.
Ijcnster förses med en för deras anständiga bergning erforderlig inkomst, samt det belopp af 2000 r:dr, hvar och en af Bankens kassörer, genom beviljande af nu sökta förhöjning i missräkniägs-penningarne, skulle komma att årligen åtnjuta, äfven om förlust något år kan undvikas, likväl med afseende icke allenast å befattningarnes synnerliga vigt och ansvarsfullhet, utan ock å lefnads-kostuadens dyrhet inom hufvudstadens ej torde få anses vara för högt beräknadt, har Utskottet desto heldre insett billigheten af kassörernes, utaf både understyrelsen och Banko-fullmäktige tillstyrkta ofvanberörda begäran, som ifrågavarande tjenstemän, före Banko-verkets sednaste organisation, åtnjöto 200 r:dr i missräknings-penningar, ehuru den genom kassorne i vexling förekommande högsta sedelvalören då inskränkte sig till 3 r:dr, hvarigenom någon betydligare missräkning icke gerna kunde ega ruin; och Utskottet hemställer alltså' vördsamt, att det såsom ersättning ej mindre för förluster, i följd af möjligen förefallande missräkningar, än äfven för mistade sportler på aflöuings staten till Bankens 7 kassörer utgående anslag, 500r:dr, måtte för hvar dera af dem förhöjas med 200 r:dr banko, efter år räknadt.
Reservation af herr doktor Sandberg:
„Jag vill icke bestrida att den föreslagna löneiill ökningen kan vara behöflig för en embetsman med familj här i Stockholm.
Det beror dock ganska mycket på de lefnads-vanor man följer.
De ifrågavarande sju Banko-kassörerne åtnjuta för närvarande hvardera 1,200 r:dr i lön, 100 r:dr i arfvode, samt 500 r:dr för sportler och missräknings-penningar, eller tillsammans 1,800 r:dr banko årligen.
Nu är en förhöjning föreslagen, så att missräknings-penningarne skulle utgöra 700 r:dr banko årligen och hela årliga lönen uppgå till 2000 r:dr banko.
Huru mången med familj begåfvad tjensteman, både i staten, i skolan och i kyrkan, får icke åtnöja sig med vida mindre löneförmåner?
exempelvis må nämnas, utom många andra, Häradsskrifvare■, som med 800 r:drs lön måste hålla biträde för att kunna medhinna sina göromål.
Dessutom: huru ofta hörer man icke skarpa anmärk - Banko-Utskottets Utlåtande, N:is iS och 19. 7 »ingar emot Bankens dryga förvaltnings-kostnad! för min del kan jag icke instämma i utskottets tillstyrkan.* Häruti hafva instämt: Riksdags-fullmäktige Olaus Ericsson från Götheborgs och Bolms län, Lars Olsson från Stora Kopparbergs län, Henrik Amtersson från örebro län, Anders Ericsson från Elfsborgs län, Johan Westermark från Westerbottens län, samt Nils Andersson från Christianstads län.
Utlåtande, i anledning af Kamercraren A. W. W ässtrÖms ansökning om erhållande af fullmakt å ett lönebelopp af i,200 B: dr.
Sedan kamereraren i Bankens Depositions-afdelning A. W. Wasström, hvilken vid sednast verkställda löne-reglering inom banko-verket bibehölls vid den i då varande stat bestämda kamererare-lön, 1,080 r:dr, af orsak, att den kamereraresyssla, hvartill han transporterades och hvilken han ännu innehar, skulle, vid hans afgång, förvandlas till bokhållare-tjenst, hos Banko-utskottet vid sistförflutna riksdag anhållit att varda tillagd enahanda löne-inkomst, som bankens öfrige kamererare, dier 1,200 r:dr banko, och att å detta löne-belopp undfå fullmakt; men Rikets Ständer, med gillande af Utskottets häröfver afgifna utlåtande N:o 16, endast i så måtto bifallit berörde anhållan, att Wäsström berättigades att från och med 1848 års början och så länge han i verkets tjenst qvarstår, på indragnings-stat uppbära ett årligt arfvode af 120 r:dr; så har Wäsström, uti en till Utskottet nu ingifven skrift, begärt att omförmäida, honom beviljade arfvode måtte under hans återstående lifstid fortfarande få beräknas och tilläggas hans innehafvande lön, så att han, i likhet med de vid Banko-verket anställde öfrige kamererare, må erhålla fullmakt å full kamererare-lön, hvarigenom han, vid framdeles skeende förflyttning på Bankens pensionsstat, kunde såsom årlig pension undfå ett belopp af 1,200 r:dr banko. 8 Banko-Utskottets Utlåtande, Nu> 19. öfver denna ansökning hörd, har Bankens understyrelse anfört, att, ehuru Wäsström, enligt understyrelsens åsigt, icke egde grundade anspråk att erhålla fullmakt å högre lön, än som åtföljde hans nu innehafvande tjenst, eller 1,080 r:dr; likväl och som Wäsström uppnått en lefnadsålder al 64 år, hvarunder han uti mera än 46 år med nit och redbarhet tjenat Banken, och således den tidpunkt icke syutes kunna vara aflägsen, då han, i anseende till aftynande krafter och försvagad helsa, måste lemna Bankens tjenst, hvarigenom han skulle gå i mistning af det årliga arfvode, som för omkring 3:ne år sedau åt honom å iudragningsstat anslogs, men hvaraf han vore i verkligt behof, för att kunna försörja sig sjelf, jemte en talrik familj, ansåge understyrelsen sig desto heldre böra tillstyrka, det någon utväg måtte beredas för Wäsström att, vid afskedstagandet, få bibehålla berörde årliga arfvode, 120 r:dr, som Wäsströms nu varande tjenst, vid hans afgång, komrae att förändras till bokhållare-syssla med endast 800 r:drs lön och 100 r.drs arfvode om året,
så att icke någon tillökning, utan tvärtom en besparing i Bankens lönestat då skulle uppkomma.
Med afseende å hvad understyrelsen sålunda yttrat, och då Banko-fullmälötige, uti jemväl afgifvet utlåtande, förmält sig anse det vara med Banko-verkets fördel närmast öfverensstämmande, att Wäsström, sedan aftagande hälsa och krafter gjort honom oförmögen till tjenstgöring, ej må för sin tarlliga utkomst tvingas att vidare qvarstå i verkets tjenst, har Utskottet, vid betraktande tillika af de ömmande skäl och omständigheter, hvilka i förevarande fall sig förete, funnit sig föranlåtet att, i enlighet med fullmäktiges förslag, hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrka, att kamererareu Wäsström må, efter uppnådda, och i Banko-reglementet föreskrifua, lefnads- och tjenste-år, såsom pension under sin öfriga lifstid undfå t,200 ndr bauko årligen.
Stockholm den 28 Februari 185L Reservation af herr doktor Sandberg.
„Enligt Banko-utskottets utlåtande N:o 16 vid sisth riksdag afstyrkte Utskottet, på de, både af understyrelsen och af Banko-fullmäktige anförde, skäl, kamercraren Wäsströms ansökan att få sin då varande lön 1,080 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 19. 9 1,080 r:dr banko förhöjd till 1,200 r:dr, hvilket afslag äfven af riksstånden bifölls.
Såsom skäl för afslag på den gjorde ansökan, anfördes då, att de tjensteåligganden, som tit.
Wäsström bestrider, äro af den enkla beskaffenhet, att de ansågos tillhöra bokhållaregraden med endast 800 r:drs lön, samt att således Wäsström redan var i åtnjutande af högre löneförmåner, än som motsvarade hans göromål.
Men af särskildt ömmande omständigheter tillstyrkte Utskottet och Ständerna medgåfvo då åt honom ett arfvode på indragningsstat af 120 r:dr banko årligen utöfver hans innchafvande lön.
Nu förnyar Wäsström sin förra ansökan att erhålla fullmakt på stat å ordinarie kamererare-lön, eller 1,200 r:dr banko.
De anledningar och ömmande omständigheter, som nu andragas för bifall, voro bekanta vid förra riksdagen och några ytterligare gällande skäl synas mig icke hafva blifvit anförda, som böra föranleda upphäfvande af föregående Ständers beslut.*
Uti denna reservation hafva Hiksdags-fullmäktige Lars Olsson från’ Stora Kopparbergs län, Henrik Åndersson från Örebro län, Anders Eriksson från Elfsborgs län, Joli. Westermark från Westerbotten, Anders Pehrsson från Östergöthlands län, samt Nils Andersson från Christianstads län, instämt.
IS50 $ ISSI.
C Sami.
I Aid. 6 Höft. STOCKHOLM, f. d. Schultze^ Boktryckeri, 1851. Banko-Utskottets Memorial, JV:o 20. 1 N:o 20.
Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Mars 1851, kl. 2 e. m.
Memorial} med hemställan om afskrifning af 2:ne Odling slån.
Hos Utskottet har Bankens Fiskals-embete, uti dess afgifne berättelse, angående de af bemälda embete handlagda mål och ärender, hemställt, att följande från Banken utgifna och såsom osäkre inom linien förde 2:ne odlingslån, för hvilka någon vidare godtgörelse ej vore att påräkna, måtte få afskrifvas, nemligen: l:o lånet n:o 795 å 352 r:dr, upptaget åren 1823 och 1824 af bonden J. O. Aronsson i Hult, mot borgen af Anders Aronsson i Rud och L. M. Wikström i Barud; och 2:o lånet 11:0 992 å 633 r:dr 16 sk., upptaget åren 1827 och 1828 af bonden Nils Nilsson i Barud, mot borgen af förbemälde J. O.
Aronsson och L. M. Wikström.
I afseende å dessa lån är vordet hos Utskottet upplyst, beträffande lånet n:o 795, att, sedan så väl låntagare som löftesmän den 11 Augusti 1828 blifvit lagsökte för då återstående kapital 286 r:dr 38 sk. 8 rst. med ränta, samt genom försäljning af deras egendom till Banken influtit år 1831 68 r:dr 22 sk. och år 1833 144 r:dr 29 sk. 9 rst, hade de, vid år 1839 begärd och anställd ytterligare undersökning, befunnits sakna all tillgång, hvarefter de samtelige i utfattigt tillstånd aflidit; samt, hvad åter angår lånet n:o 992, att efter lagsökning emot låntagare och löftesmän derå blifvit år 1833 inbetaldt ett belopp af268 r:dr 42 sk.; att i anseende till undcr-exekutorns, kronofogden, assessoren A. II.
Lagerlöfs underlåtenhet att i behörig tid och ordning vidtaga utsökningsåtgärder till lånets indrifvaude, ansvarsoch ersättnings-påståenden emot honom framställts och haft till följd, att Kongl.
Svea Hof-rätt, genom utslag den 24 April 1838, förpliglat honom att godtgöra lånets Bill. till R.
Prot. iS50 $ 1S51. 6 Samt. i A/d.
T Höft. 1 2 Banko-Utskottets Utlåtande, IS:o 21. hela återstod tili kapital och ränta, honom öppet lemnadt att hos Nils Nilsson, J. O. Aronsson och Wikström i laga ordning söka sitt åter,, om tillgång till betalning hos någon af dem skulle yppas, hvaruppå af Lagerlöf år 1839 erlagts i afl åkning 376 r.dr 24 sk., men att Rikets Ständer derefter vid 1841 års riksdag, på gjord ansökning, förunnat
Lagerlöf befrielse från vidare betalningsskyldighet; att begge Iöftesmännpn sedermera, enligt hvad ofvan uppgifves, i utfattigt tillstånd med döden algått, och att låntagaren Nils Nilsson, vid sednast anställd undersökning, befunnits utan all tillgång, vare sig i lös eller fast egendom.
Vid dessa förhållanden och då alla vidare undersökningar för utbekommande af Bankens fordran hos Nils Nilsson synas vara utan ändamål och endast komma att tillskynda Banken ytterligare kostnader, har Utskottet, med bifall till Fiskalsembetets förslag, skolat vördsamt tillstyrka, att ifrågavarande 2:ne odlingslån måtte så väl till återstående kapital,, som uppkomna lånepåkostnader, få i vederbörlig ordning utur Bankens, räkenskaper afskrifvas.
7 Mars 1851.
N:o 21, Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Mars 1851, kl. 2 e. m.
Utlåtande öfoer gjorda ansökningar om ersättning för förlorad inkomst i följd af de s. k. småsedlarnes upphörande.
Med föranledande af Rikets sednast församlade Ständers beslut om upphostande af ali utgifning från Banken af sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk,. Banko-Vtekottets Utlåtande, N:o 21. 3 kopparmynt, hafva åtskilige Bankoverket tillhörande personer hos Utskottet sökt ersättning för förlorad inkomst i följd af berörde sedlars indragning; och får Utskottet härmed afgifva yttrande öfver de af dessa ansökningar, som Utskottet ansett sig böra till Rikets Ständers bifall anmäla.
Ifrågavarande ansökningar äro följande: l:o af Bankens samtelige nu varande kommissarier, hvilka, med åberopande af ett utaf vederbörande tjensteman meddeldt bevis, att arfvodet för bestyret med granskningen, uppräkningen, öfverkorsningen och förseglingen af omförmälda slags sedlar under åren 1845 — 1849, för hvarje kommissarie i medeltal utgjort 233 r:dr 3*2 sk. 9 rst. banko, anhållit, att från och med innevarande års början till fulla beloppet, enligt detta medeltal, undfå ersättning för den förlust, som, genom upphörande af nämnda bestyr, dem tillskyndas, dock att från ersättningsbeloppet afräknas det arfvode, som årligen belöper på hvar och en af kommissarierne för granskningen m. m. af de förslitna sedlar å förberörde valörer, som från och med nyss uppgifna tid till Banken ingå.
De skäl och omständigheter, hvarå sökanderne grundat denna deras begäran, åro hufvudsakligen: att arfvodet för bestyret med förslitna sedlars granskning och öfverkorsning m. m., i anseende dertill, att detta bestyr, på grund af gifna föreskrifter, alltid uteslutande tillhört och ännu tillhörer
Bankens ordinarie kommissarier ensamt och således fördelas på få händer, samt följaktligen kan på förhand med temlig noggranhet kalkyleras, serdeles då samma arfvode, likasom de bestämda lönerna, utgått och utgår qvartaliter, om också något varierande till beloppet, af gammal häfd tagit till sig egenskapen af för en hvar nästan lika säker och påräknelig inkomst som lönen; att berörde arfvode, tillsammans med det, som utgår för nya sedlars skrifning, utgjorde den enda extra inkomst, som Bankens kommissarier i allmänhet, såsom sådane, i och för tjensten hafva att påräkna; att hvad sistnämnde sportel, nemligen för sedel-skrifningen, serskildt angår, densamma, äfven om i beräkning toges den af Rikets sednast församlade
Ständer vilkorligt beviljade ersättning till en del af sökanderne för mistad inkomst genom upphörandet af skrifningsbestyret med de indragne sedlarne på ofärgadt papper, ändock i betydlig mån minskats, enär omförmälda ersättning bestämdes till endast |:delar af det medeltalsbelopp, hvartill arfvodet för nyssberörde bestyr årligen uppgått, hvadan denna sportefe 4 Banko-Utskottets Utlåtande, Avo 2f. minskning för dem ibland sökanderne, sorn icke äro delaktige af ens nämnde ersättning, varit och vore ännu vida kännbarare; att den invändning mot nu ifrågavarande framställning, som tilläfventyrs skulle stödja sig derpå, att, sedan sjelfva det arbete, för hvilket betalningen varit afsedd, upphört, sökanderncs anspråk på full godtgörelse saknade fog, emedan den till samma arbete förut erforderliga lid blefve ledig och disponibel til! någon lönande tjenstgöring i annan väg, egde blott en skenbar giltighet, samt förfölle helt och hållet, när man besinnade, att Bankokommissarierne, enligt Bankoreglementet, äro förbjudne att tillika innehafva annan tjenstebefattning och således derigenom alldeles urståndsatte att, i ersättning för förlorad inkomst i och för tjensten, kunna bereda sig någon motsvarig stadigvarande inkomst på annat håll, äfven om — hvilket icke vore antagligt och sannolikt — möjlighet och tillfälle dertill när sam helst funnes; att en Bankens embelsmans utsigt till vidare fortkomst och förbättring i vilkor kunde i och med hans utnämnando till kommissarie, hvilket vanligen inträffade först i en längre framskriden ålder, antagas hafva nått sin gräns; att, vid en oväldig pröfning, det, under sådana omständigheter, visade sig ovedersägligt, att de inkomster i tjensten, sorn för närvarande åtnjutas af en hvar bland Bankens så äldre sorn yngre kommissarier, ibland hvilka de fleste hafva familj att försörja, äro sådane, att de under alltjemt stigande utskylder och pris på lefnadsförnödenheter icke tåla den ringaste ytterligare minskning, derest de ens skola förslå till en dylik embetsmans med familj nödtorftiga utkomst i hufvudstaden; samt att sökandernes innehafvaride fullmakter gifvit dem full anledning till den vissa tillförsigt, att varda oförryckt bibehållne vid de förmåner i och för tjensten, som förefunnos, när de sökte och befordrades till kommissarier, deribland rättigheten till sedelkorsningen emot derför bestämd godtgörelse till väsendtlig del ingått, och hvilka förmåners säkra tillgodonjutande sökanderne alltså med skäl trott sig kunna fortfarande påräkna,
så länge de icke genom eget förvållande gjort sig dertill oberättigade; — och hafva sökanderne, som föreställde sig, att ifrågavarande ersättnings beviljande skulle finnas äfven öfverensstämma med Bankens verkliga och sanna intresse, hvaruti nödvändigt måste ingå, att åtminstone innehafvarne af så beskaffade förtroende-poster, som Banko-kominissarierne äro, under hvilkas personliga vård och ansvar rikets största och förnämsta penningeverks hela förråd af ädla metaller, mynt och öfriga redbarheter befinnes, icke för - Banko-Utskottets Utlåtande, JV:o 2i. 5 sättas i bekymmer för deras utkomst, härförutan erinrat, dels att ifrågasatta ersättning icke kunde anses förorsaka Banken någon egentligen ny utgift, då i betraktande toges den betydliga årliga vinst eller besparing i utgifter, som genom småsedlarnes indragning tillskyndas
Banken, utan föranledde endast till en på det hela föga märklig minskning af samma vinst eller besparing, dels ock att Rikets Ständer, på sätt flere förflutna riksdagars förhandlingar utvisade, städse följt den åsigt, att, i de fall, der den enskilde tjenstemannens inkomster, äfven då de varit af mera tillfällig natur, blifvit minskade eller afkortade i följd af Kongl.
Maj:ts och Rikets Ständers i hvarjehanda allmänna ärenden vidtagna beslut, godtgörelse derför bordo af staten meddelas, hvadan ock ersättningar för mistade sportler, tid efter annan, blifvit beviljade åt embets- och tjenstemän inom andra publika verk, såsom t. ex. inom Krigs-Hofrätlen, Tullverket, samt Hof- och Borgrätterne.