Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föremålet för Särskilta Utskottets tillsättande är icke nytt; det framställdes redan ]8o<), och föranledde då till Riksens Ständers underdåniga önskan, hvilken sedermera vid flere Riksdagar blifvit •förnyad; men hvilken aldrig åsyftat någon rubbning af våra Grundlagar, utan endast en förbättrad arbetsmethod, och, om möjligt vore, indragning af vissa Embeten och Tjenster.
— Om 562 Den 27 Maji. nu Riksens Sländer lios Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att de,, enär något resultat af deras förra önskningar ännu ej visat sig, vid denna Riksdag utsett ett Särskildt Utskott, sorn försökt uppgifva ett förslag i ämnet; om de i underdånighet anhålla, att, på sätt Friherre Anckarsvärd hemställt, en Committé måtte nedsättas, för att, genast och verksamt börja arbetet, så att det vid nästa Riksdag kan för Ständerna framläggas; och om de j förening med denna önskan till Kongl. Maj:t aflemna det Betänkande Utskottet nu meddelt, jemte alla dervid gjorde anmärkningar, utan att Riksens
Ständer hvarken yttra sig för det £na eller andra, så förmodar och hoppas jag, att alla scrupler skola vara undanröjde, äfvensom alt ändamålet, så vidt möjligt är, skall vinnas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, innan Hans Excellence framställde proposition i förevarande ämne, ville Hans Excellence hemställa, om icke Friherre Boije och Herr Munck af Rosenschöld behagade afstå från deras begäran om återremiss af Särskilta Utskottets Betänkande.
Då jag får den äran yttra mig i anledning af den anmaning, som Deras Excellencer, Herr Grefven ochLandtMarskalken, samt Herr Friherre af Wetterstedt behagat göra mig, är jag glad att kunna fritaga mig från att vålla något uppehåll, hvars förekommande utgör Deras Excellencers Den 2 'j Maji. 363 ändamål.
Det Särskilta Utskottet laar intet annat ämne till sin handläggning, än blott detta, och något uppehåll för deni förorsakas således icke genom återremiss.
Det ligger mig obeskrifligt örn hjertat, att vinna Deras Excellencers bifall för min öfvertygelse; och jag vågar alltså till Deras Excellencers äfvensom till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns eget upplysta berömmande ödmjukast öfverlemna, hurudan min öfvertygelse skulle vara, om den kunde svigta för en personlig anmaning lill min begifvenhet.
Jag tror mig alltså snarast vinna Deras Excellencers goda bifall, då jag härmed har äran ödmjukast förnya min anhållan om återremiss.
Jag afstår gerna ifrån den begärda återremissen af Betänkandet, så framt detsamma, på sätt Friherravne Anckarsvärd och af Wetterstedt föreslagit, varder till Kongl. Majrt öfverlemnadt, men kan likväl ej frångå mitt yrkande, att den blifvande Commilteen må till en del utgöras af Riksens Ständers valde Deputerade.
Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då Friherre
Boije ej ville afstå från sin begäran om återremiss, finge Hans Escellence hemställa, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Särskilta Utskottets Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf.
Jag respecterar hvarje annan öfvertygelse, men blir trogen min egen.
— Jag tror det vara så godt, att votera nu, som framdeles, och ehuru Riksdagsordningen föreskrifver, att, då anmärkningar vid ett Betänkande göras, som förhindra dess antagande, detsamma då till Utskottet jemte anmärkningarne bör återgå, tror jag dock, att det är Ståndet och icke den enskilte Ledamoten, som äger pröfva huruvida dessa anmärkningar äro nog vigtiga, för att föranleda till återremiss.
Om jag skulle sluta af discussionen, så måste jag nödvändigt falla på den tanken, att pluraliteten vill afgöra frågan, på sätt Friherre Anckarsvärd föreslagit, hvadan jag yrkar, alt Betänkandet måtte vinna den behandling
Friherren och flere med honom begärt, och icke den en enda Ledamot Den 27 Maji. g6g påstått; men om denna min begäran ej bifalles, kan jag ej undgå att, för min del, anhålla örn votering.
Den enda möjlighet att undvika votering, vore att bifalla Betänkandet; men då af alla de värde Ledamöter, hvilka talat i ämnet, icke någon enda synes hafva tillstyrkt bifall af Betänkandet i bela dess vidd; så vågar jag för min del föreslå, att Betänkandet måtte i anledning af de dervid gjorda anmärkningar till Utskottet återremitteras.
Frih erre Anckarsvärd:
Jag anser mig så mycket mindre bora bestrida Friherre Boije den af honom begärda återremiss, soni detta bestridande skulle innefatta en motsägelse emot hvad under Riksdagen förut varit vanligt; men jag anhåller att få underställa, hvad verkan en återremiss skall kunna medföra.
Jag tror att samma förhållande och behandling skall komma att inträffa, med de nya grunderne, sorn med de nu uppgifne, emedan jag åtmindstone icke vågar antaga eller förkasta några grunder tili 366
Den 27 Maji. förändring af de nu varande StyrelseVerkens organisation, med mindre dessa grunder äro alldeles påtaglige, och klart ledande till ett förbättradt mål. Haiis Excellence, Herr Gref ven och LandtMarskalken förklarade, att då betänkandet nu första gången vore under pröfning, och någon förändring deruti således ej kunde äga rum, ansåge Hans Excellence, att då anmärkningar vid Betänkandet blifvit framställde, en votering angående återremiss deraf icke vore af någon särdeles nytta, utan hemställde, om ej lämpligast vore, att Ridderskapet och Adeln utan votering behagade återremissen bifalla.
Så ganska grundadt Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkens yttrande är, så rätt bar likväl Herr Påhlman deri, att det är Ståndet, som äger magt att bifalla eller afslå min begäran om återremiss.
I öfrigt anhåller jag att få anmärka, att, då jag nämnde ordet votering, hade det ensamt afseende på det vilkor, det förbehåll jag begärde skulle fästas vid Betänkandets öfverlemnande lill Konungen; men ingalunda på frågan om återremiss.
Jag anhåller hos Hans Excellence Herr Grefven och Land (Marskalken om proposition till återremiss; ochskidle, emot hvad jag förmodar, denna proposition besvaras med nej, så skall jag icke begära Den 27 Maji. 367 votering.
Det är ej svårt att förese, det Gemmi teen skall, om den får sig öfverlemnadt, detta Betänkande, tro sig äga full anledning, att på dess inconstitutionella grunder uppföra en ineonstitutionel byggnad; och följden skall då, enär Committens arbete till Ständernes afgörande inkommer, ovilkorligen blifva ett af två, antingen det ena, att vi ogilla både grunder och byggnad, såsom oförenliga med vår Regeringsform; i hvilket fall Committe^ns arbete varit fåfäng möda, och kostnaderne, som till Committeen åtgått, varit onödigt bortkastade; eller också det andra, ändå vida värre, att våra constitutionella former skola brytas, som vill säga, att vår Regeringsform skall brytas.
Så snart saken ses ur samma synpunkt, som den Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställt, att nemligen någon förändring i Betänkandet icke kan göras, förr än återremiss ägt rum, är det lika litet värdt, att nu anställa någon votering, som möjligt, att genast till Kongl. Maj:t Betänkandet öfverlemna.
Det är ett stort misstag om man anser g68 Den 27 Maji. anmärkningar ovilkorligen föranleda till återremiss.
— Jag afstår så mycket heldre från min anhållan om votering, som den endast var grundad på min nyss yttrade öfvertygelse, och jag äfven anser diet vara lag-enligt, att Betänkandet till Utskottet återgår.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyad Proposition , blef Särskilta Utskottets Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitterad t.
Föredrogs å nyo ConstitutionsUtskottets den 12 dennes afgifne, samt den 23 i samma månad på bordet lagde, Memorial, innefattande förslag till en förbättrad National-representation.
Närvarande högst vigtiga fråga väcktes redan genom åtskilliga Memorialer under loppet af 1809 ^iS Riksdag; men då man besinnar frågans vigt, då på beskaffenheten af det på densamma gifna svar ett Ökadt lifgifvande, eller en fullkomlig paralysering af Statskroppen beror, är det skäl i att man icke förhastat sig med dess besvarande.
Deremot då man Den 27 Maji. 369 man besinnar angelägenheten af att detta ämne måtte riktigt bringas till tals, på det att begreppen derom, med och mot, måtte inför allmänheten få rådrum alt beriktigas, anser jag det äfven förtjenstfull! af Högloflige ConstitutionsUtskottet, att det ändteligen i rättan tid frambo m med ett project härutinnan till offentligt discuterande.
Ehuru från mig är långt skild den förmätenheten, att tilltro mig kunna tillfredsställande utreda denna legislationens högsta och svåraste problem, eller ens att deröfver kunna lemna någon ny och högvigtig upplysning, skulle jag dock anse mig, såsom Riksdagsman, handla alldeles pligt vid rigt, om jag bibehöll tystnaden öfver denna fråga.
Den kunskap jag genom Historien, så om vår, som om andra Stater, kunnat förvärfva mig, har grundat den öfvertygelsen för min tanke, att en Stats representativa författning, lika så litet som dess språk, kan efter god tyck o förbytas och omväxlas, lika sorn man förändrar moder och klädedrägler.
Båda, språket och representationen, äro de ovilkorligen nödvändiga uttrycken af dess högsta väsendtlighet och individuella lif; formen, så för det ena som den andra, måste således, i det hufvudsakliga, allt jemt förblifva enahanda, så länge Stats-medlemmarne förblifva samma folk.
Yl B.
II Afd. 47 > 4^'
Den 27 Maj!. ledes alt närvarande project högeligen förtjenar gillas derföre, att det i allt det hufvudsakliga bibehåller samma representation sorn.
Svenska Folket hos sig utbildat allt ifrån den tid det började tala Svenskt mål, och blef en Europeisk Christen Nation.
Det kan nemligen för ingen, som någorlunda sett sig om i fäderneslandets häfder, vara obekant, att från uråldriga tider öfverlade Konungen med Riddare och Svenar, Clerkerij, menige Köpstadsmän och Allmoge om Rikets angelägenheter och bästa.
Men det hufvudsakligen väsendtliga, den innersta roten och stammen måste alltid förblifva densamma, emedan den är national, emedan den som Svenskar tillhör oss och caracteriserar vår Stats individualitet.
Dock icke blott för det Svenska Folket, af ålder, blifvit representeradt af Bönder, Borgare, Presterskap och Adel anser jag det vådligt att vidröra denna författning, utan i dubbelt mått derföre, att jag tror att denna construction af Ständerna i Stats-theorien är fast grundad.
Statens inre lif utgöres af inbyggarnes arbete och inbyggarnes personliga värde, och då det nu är ideen af detta Statens inre lif, som Ständerna skola representera, måste dessa båda principer i deras legislativa författning
Den 2 'j Maji. 571 nltala sig.
Men arbetet ian oell mäste ses under tvänne synpunkter: antingen går det ut på production af rudimaterier, eller på dessa 'rudimateriers omsättning och förädling.
Det förra verkställes genom den egentliga Jordbrukaren, det andra af Handlande och Manufacturister.
På samma sätt är det personliga värdet af tvänne slag, beroende antingen på inre egenskaper: lärdom och upplyft anda, eller på yttre: tapperhet, upplyst nit i statsrådslagen o. s. v. — Dessa fyra utgöra Slatslifvets elementer, kunna omöjligen vara hvarken flere eller färre, och äro således det, sorn genom Ständerne måste representeras.
Att bos oss det varit meningen att, med våra fyra Stånd, representera dessa Elementer, då BondeStåndet skulle föreställa Statens production; BorgareStåndet, Statens förädling af sin production; Preste-Ståndet, Statens lärdom; och Adeln Statens ära, är lika påtagligt, som alt de nu mera, till följe af vissa utaf tiden framkallade förändringar, icke alldeles adequat och fullständigt uttrycka den idee de skulle uttrycka.
Jag upprepar således ännu en gång, att jag, för mili del, anser det högst berömligt af Höglo fl i gc ConstitutionsUtskottet, att det icke föreslagit någon förändring i det grund väsend tliga af våra Slåndsförhållanden och således alldeles lemnat utan uppmärksamhet de framställningar om en omstöpt organisation hvilka då och då låtit förnimma sig.
Ilufvudsakligast vända sig dessa framställningar omkring tvänne åsigter.
Enligt den ena, önskas att till de redan varande fyra, skulle läggas ännu ett 372 Den 27 Maji. femte Stånd, hvilket enligt några skulle utgöras af jordägande så kallade Ståndspersoner, enligt andra åter af ofrälse Militaira och Civila embetsman.
Fördelen af detta femte Stånd, menar man, skulle visa sig deri, att aldrig mera två Stånd skulle stanna mot två, emedan det egenteligen, om det kom att bestå af jordägande Ståndspersoner, skulle i alla vigtigare fall, hafva samma interesse med Adeln och BondeStåndel och med dessa rösta lika.
Först måste jag förklara, att jag icke kan inse någon slags fördel af ett sådant förhållande, som skulle gifva jordägandet och produetionen en oproportionerad öfvervigt i Stats-vågskålen, mot productions-förädlingen och insigter, som den icke tillkommer.
Deremot förebygges alla olägenheter af dessa paria vota genom constitutionens föreskrift orri en nämnd till målens afgörande.
Hvad idee skulle väl detta femte Stånd representera?
Jag har ofvanföre visat att StatsElementerne äro fyra och kunna icke vara flere; lör ett femte Stånd gifves således, ingenting att föreställa.
Skulle det bestå af Jordägare, så blefve det blott en fördubbling af ett Stånd sorn vi förut äga; och skulle det åter sammansättas af ofrälse Embetsmän, så drog man derigenom in i Lagstiftningen en Den 27 Maji. 373 dass, som alldeles icke hör dit.
Det liar alltid ansetts som en nödvändig fordran, alt de Lagskipande icke må hopblandas med de Lagstiftande, och mot denna regel skulle vi ju alldeles bryta, örn vi bland Ständerne upptoge dem, hvilka skola verkställa Ständernas beslut.
Dessutom är det gifvit, att Embetsmännerna, såsom Regeringens omedelbara organer, icke hafva den oafhängighet, som är en nödvändig fordran af den fria Nationens Representanter.
— Enligt den andra åsigten, skulle Ständernes antal förminskas, och Presterskapet ur Representationen uteslutas.
Man har härför såsom skäl åberopat att det utgöres af Embetsman, men härvid icke besinnat, att dess Ledamöter icke äro Statens tjenare, på samma sätt som de civila embetsmännen.
De äro nemligen icke Regeringens omedelbara organer, af hvilken de hvarken tillsättas eller aflönas, utan Kyrkans och Lärdomens Representanter, hvilkas nödvändighet i Stats-constructionen jag ofvanföre antydt och flere redan bevisat.
”Det sanna medelståndet, säger en ypperlig och allmänt ansedd Svensk Författare, är det Stånd, som under det menniskorna beständigt äro utsatta för att förhärda sig i Statens konstiga former, ej upphör att föra dem deras mensklighet till sinnes, deras naturliga likhet och deras förhållande till Gud.
Detta Stånd är det Presteriiga, hvilkets absoluta nödvändighet för Staten, blott som Stat betraktad, häraf kan inses.
Det är i sjelfva verket det Stånd, sorn tempererar de öfriga, och utom hvilket de skulle nödvändigt snart befinna sig i krigstill - 274 27 Maji. stånd med hvarandra och derigenom upplösa samhället.”
Men med detta erkännande af ConstitutionsUtskottets visa betänksamhet, att icke lyssna till de röster, som yrkat ett förryckande af Representationens urgamla construction bland oss, måste man äfven gilla, att det inlåtit sig i de modificationer, dem tidsförhållandena gjort nödvändiga, och jag skulle alltså, för min del, tillstyrka bifall lill projectet, när perioden dertill inträffar,— om mot dessa modificationer lika litet kunde invändas, som mot grundideen för det hela.
Då BondeStåndet nu mera icke ensamt är det Jordägande, och då den privilegierade jorden ej mera uteslutande är förbehållen en viss dass af Stats-medlemmar, hvilken redan ingått i Representationen, utan likväl att vara det i egenskap af Jordägande, utan, som ofvanföre är nämnt, till följe af en annan princip; föreställa Ägarne af Kronoskattehemman icke mera fullständigt Statsproductionen.
Deri 2 7 Maji. 375
Af det skälet tror jag också, att Bruksägare egentligen icke höra till Odal eller Jordägande Ståndet, eller hur man vill kalla det, då de snarare än producenter äro förädlare af productionen, och således höra hop med BorgareStåndet.
Enligt den uppgift jag ofvanföre haft äran lemna öfver PresteStåndets idee, torde en hvar inse, till hvad grad man måste gilla Utskottets förslag, att i detta Stånd upptaga Representanter från Rikets håda Universiteter.
De äro derföre, i allo, i samma predicament som innehafvaren af Regala Pastorater, hvilka endast slå i det förhållande till Styrande Magten, att de af den utnämnas.
Då jag år 1809 här på Riddarhuset framställde förslaget om PresteStåndets förökande 37 6 Den 27 Maji. medelst Representanter från Universiteterna, föreslog jag, att de borde härtill lemna en Ledamot från hvarje Facultet.
Jag såg då endast på fördelen af att få Representationen förökad med åtta kunnige män, utan att erinra det vissa af dessa Faculteter äga ett alltför inskränkt personal, att, utan mehn för undervisningen , kunna från sig bortlemna Ledamöter, och utan att besinna åtskilliga andra svårigheter, sorn nödvändigheten att skicka ett så stort antal Representanter, skulle för Universiteterna medföra.
Jag gillar således till alla delar Högloflige Utskottets förslag, att bestämma Universiteternas Representanter till tvänne från hvardera.
Deremot är jag icke i stånd att inse, med hvari skäl VettenskapsAcademien kommit till Representations-rätt.
Dylika lärda corporationer uttrycka ju uppenbarligen endast en slags dilletantism för Litteraturen, icke någon fri och uteslutande sysselsättning med dithörande ämnen, hvadan Ledarnotskap i dylika Academier vinnes och äges bredvid och jemte helt andra befattningar, och kan således icke vara af den natur; att det på något sätt betecknar
Dessutom då en sådan rätt lemnäs åt en Acadernie, är det visserligen högst ensidigt, att en sådan icke äfven förunnats åt alla de öfriga, såsom Vitterhets-, Historie- och Antiqvitets*, Svenska, Krigs- Vettenskaps-, Fria Konsternas, Musikaliska- och LandtbruksAcademien, liksom alla andra hvilka möjligen framdeles kunna blifva stiftade.
Minst tror jag för min del, alt bifall kan lämnas åt Högloflige Utskottets förslag om Ridderskapets och Adelns framtida organisation.
Adelns Ledamöter såsom spridda öfver hela riket, bo dertill alltför aflägset från hvarandra för att äga den inbördes kännedom om hvarje individue, sora härtill erfordras.
Det skulle således af denna författning möjligen kunna hända, att corruption infördes just i det stånd, från hvilket den till följd af detta Ståndets grundidee, såsom Nationalärans representativ borde vara mäst aflägse, och den skulle således föra dertill, att detta Ståndet, de facto, upphäfde sig sjelf.
Jag medger visserligen, att Riddarhuset är nästan alltför talrikt, men denna olägenhet tror jag kan på ett vida princip-enligare sätt förekommas.
Till följe af hvad jag ofva 11 före erinrat mot de egentliga Embetsmännens representations-rätt, såsom ett eget Stånd, kan det icke anses rigtigare, att de adelige Embetsmännen deltaga i Representationen.
Om än, som det år 1809 anmärktes, det skulle kunna medgifvas, att det för Representanterne mäste vara af vigt, att erhålla de upplysningar om Statens tillstånd, som Regeringens högste organer endast kunna lemna, och de högste
Embetsmännen således böra hafva tillfälle att yttra sig i de allmänna 578 Den 27 Maji. frågorna af lagstiftningen, är det deremot mig icke möjligt att inse hvad gagn vi subalterne tjenstemän kunna göra Representationen.
Deremot visar nogsamt erfarenheten allt det onda, som Subalternernes röster på Riddarhuset, der de gälla lika mycket, som den mest förfarnes, kunna åstadkomma; man erinre sig blott de så kallade frihets-tiderna och vissa obehagligheter vid 178g års Riksdag.
Det är nemligen naturligt, att Subalternen står i ett dubbelt beroende, dels af högsta raagten, som lönar honom, dels af sina förmän, af hvilka hans befordran af hänger, och han kan således omöjligen yttra sig med den frihet, som det en National-representant tillkommer, helst då äfven det är fråga om, att granska dessa hans förmäns åtgärder.
Också enligt Adelns ursprungliga idee, är den, som ännu innehafver blott ett lägre embete, som ställer honom under en annan medborgares vilkorliga befallning, endast Adelsman in potentia men icke de facto, hvilket endast inträffar med dem, som efter fulländandet af en hederlig bana för Statens bästa blifvit sin egen bestämmare, eller under odlandet af Rikets jord skaffat sig erfarenhet om dess behof och dess tillgångar.
Dessutom fordrar rättvisan mot de öfrige Ofrälse Tjenstemännen, att, då deni nekas representations-rätt, den ej må utöfvas af Subalterner inom Riddarhuset eller af Borgmästare i Borgare-Ståndet.
Den 27 Maji. 379
Dessa mina tankar och åsigter af ämnet öfverlemnas till Högloflige Ridderskapets och Adelns bepröfvande, i det hopp, alt om de äfven skulle alldeles förkastas, de dock torde väcka någon att se sa^en från en annan sida än han hittills betraktat den, och derigenom måste ju det hela vinna.
Och det är ju förnämligast detta måste vi eftersträfva, icke att våla egna meningar må gå igenom.
Sedan Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken härefter tillkännagifva, att Plenum konune kl. half till 5 i eftermiddag, att fortsättas, yttrade sig Friherre Boije, Ludvig:
På no års erfarenhet grundar jag den högaktning jag hyser för den förträfflige man, som författat förslaget till detta Betänkande.
Jag kan således icke tillåta mig glömma den liberalitet i tänkesätt, för hvilken denne
Herre gjorde sig känd och värderad, äfven under den långa tid han var Ledamot af för detta Konungens Conseille; och då jag visserligen äfven bär det mestjaktningsfulla förlitande till ConstitutionsUtskottets öfrige Ledamöters fördragsamhet, så vågar jag hoppas, att Utskottet icke misstycker, att jag framställer några omständigheter, endast såsom ämnen för oss alla, ätt närmare eftersinna intill nästa Riksdag, då denna stora och vigtiga fråga bör afgÖras.
•Jag hade så hjertligen önskat mitt Fäder - 380
Den 27 Maji. nesland en upplyst, oberoende ocb till tänkesätt sjelfständig representation, hvars Ledamöter, mindre talrike, hade samlats under ett tak, till gemensamma öfverläggningar, och hade samlats för en kort tid, men en gång om året.
Likväl och då jag nu ej finnér detta i Betänkandet, så vägrar jag icke att godkänna det skäl, som torde hafva varit orsaken; ett skäl, som äfven jag respecterar, och som troligen legat i den billiga regeln, att, då tiden icke tillåter, att göra allt hvad man ville och borde, så gör man hvad man kan.
Jag utbeder mig att nu också få följa samma regel, då jag går att betrakta det förslag Betänkandet ger oss.
I Rikets första Stånd har Nationen varit vand att -äga en förmur för sin frihet.
Nationens väl begär att detta fortfar: och dertill fordras framför allt, att, vid grundläggning af vår nya Representation, vi väl söka, oberoendet och sjelfständigheten i tänkesätt; hvarvid vi likväl böra erinra oss, att dessa egenskaper icke alltid vinnas genom val.
Något annat sätt att söka dessa dyrbara egenskaper, tror jag likväl icke finnes, än blott att, så mycket möjligt är, utestänga allt hvad sorn kan verka emot dem; allt hvad som kan verka till förvillelse, försämring och svaghet i tänkesätt, hvilket allt jag ville kalla corruption.
Denna består ej blott i egennyttans och fåfän - Den 37 Maji. 331 gans svaghet; utan består kan hända vida farligare i böjligheten för en falsk opinion, hvilken åter så lätt beredes genom en falsk Litteratur: och detta slag af corruption är, som jag tror, starkast i passionernes ålder, samt har aldrig i någon tid visat sig mera verksam än just nu.
De fleste Adelige Familjer 382 Den 27 Maji. äro fattiga, oell deras unga medlemmar äro nödsakade att på tjenstebanan söka deras bergning och deras förhoppningar för framtiden.
Det är icke svårt att förutse, det vid valen de fleste skulle söka protecteurer, genom hvilkas faveur och inflytande fördelar på tjenstebanan vore att hoppas; och följden af dessa val skulle troligen blifva, att Ilof- faveuren blefve den egenskap, som förde, framför allt annat, till säte på Riddarhuset.
Jag tviflar icke att ju Hof-faveurens föremål kunna tänka rätt val för Fäderneslandet; men intet kunna vi just begära, att Nationen skulle med fullkomlig trygghet göra dem till depositairer af National-friheten; och då all faveur är af natur att gerna behållas, så kan man ej heller undgå att inse det
Hof-faveurens föremål vanligen äro mindre oberoende än alla andra.