Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä härwid fräga upkom om antalet af LeLamöterne i detta Utskott, yttrade sig Grefwe klörner, Larl Oabriel, at dä wid sista Riksdag blott et hemligt Utskott, bestäende af Aderton Ledamöter för Ridderffapet och Adeln, men ej något Stats-Utskott warit förordnadt, hade ban sig ej bekant det brukliga antalet af Ledamöter i sistnämnde Utskott.
Friherre Uo8onbg,n6, 8cberinZ, uplyste, at wid 177L och 1786 ärö Riksdag, et Stats UL« - 1Z8 Den 13 Maj.
Utskott bsstäende af Tolf Ledamöter för Ridderffapet och Adein warit förordnadt.
Efter nykommen fräga, huruwida det nu äsiade Utskott skulle särsstlt befatta sig med Financernas vswerseende eller wara at anse säsom et HemLrgt Utskott, lemnade Herr Laron och Landtmarskalken den uplpsning, at detta Utskott, atnnndstone för det narwarande more at anse säsom er särffUdt Ut kott, emedan Hans Kongl. Höghet
Rttsföreständarcn icke ansett sig kunna asia et Hemligt Utskott förr än den npa (kouLcicu^ouen wvre antagen.
Härefter och uppä gjord kro^o8ition bifölls, at för Moderskap, t och Adeln 12 Ledamöter til Stats-Utskottet skulle förordnas; och skulle de öfrige respccttve
Sländen härom underrättas genom en ldeputacon, som afwen agde, at til Bonde-^tandet framföra de förledne gårdag af Ridderffapet och Adeln fattade beslut, och bwilken genast under Grefwe Ue laOaräleL anförande afgick.
Larl Stellan, utbad sig såsom wald til Ordförande i Bewillnings Utlkottet, at erhälla underrättelse, huru snart Utskottet skulle begynna sina göromäl, och hwar desi sammanträden skulle hällas.
Herr Laron och Landtmarskalken lofwade, at härom aftala med de öfrige Talemännen. Grefwe Den 18 Mai. 159 Grefwe kossk-, Arvill birie, hade ingiflvlt et ^Lmorial, hwilket nu uplästes, sä lydande:
I den öfwertpgelsen, at all befästad
Lag äger bestånd och bor lydas och efterlefwas rutil dest, at Lagstiftande Magten genom en ny
Lag antingen förkastat eller förändrat dea förra, har jag för min del trott, at ej nägra ?rox>08itioner om Lagfcrändringar i allmänna Lagen och nu warande författningar lunna göras til Rikets Högloft.
Ständer, utom Regenkens samtycke och bifall; af denna anledning har jag äfwen innehållit med flere Lagfrägor, som torde wara nödwändiga at yppa; men dä Herr Häradshöfdingen He^onseoixs til Högloft.
Nidderflapets och Adelns klenum gjort en proposition, hwilken icke allenast störcr wärt i La aarne grundade Rättegångssätt, utan ocksä anförer skäl, som kasta skugga sä wäl pä Domareförwaltningen i allmänhet, som äfwen vä euflalia personer, utan at de nämnas; sä anser jag som en pligt, at korteligen beswara denna nu yppade staga.
— Amuel, i och för sig sjelf bctraktadt, kan efter min tanka icke tildora dionsriluckons Mflottet eller Grundlagarne utan bör hänwisas til et Lag-Mflolt i händelse något sädgnt blir ansett nödigt och kommer denna Riksdag at sattas.
Inrättningen af de sa kallade Freds- och Förliknings
Domstolarne och deras bebos och nytta torde lättast beswaras igenom de af Ledamoten i Högsta Domstolen, Hofrätts-Rädet och Häradshöfdingen Wälborne Herr lllenwng ckmoipll von 8trokircks igenom trycket utgifne anmärkningar och 160 Den 17 Maj. sivar pä Herr Häradshöfdingen Oe^onstolps» anförde af hwilkct iag anhäller ödmjukast at hosfogade exemplar mätte fä biläggas Herr Häradshöfdingen l^^onstoi^es anförande.
Den som med noggranhet will läsa anmärkningar torde snart med owäldighet kunna dömma, hwilkendera af detze Herrar, som anförer det rätta, och jag tror at hwar och en som läser och förskär ärs
Lagbok stall snarligen finna, att' alla wära ordinarie Domstolar äro werkeliga Freds- och Förliknings-Domstolar och erfaren, heten torde wisa, att alla goda Domare förlika äfwen sa stort antal Rättegångar, som de afdö» ma wid de nedre insmlitierne.
Hwad äler angär Herr Häradsböfdingens anförande, at sällan nägon sak kan afgöras pä mindre än s:ne är och ofta derutöfwer, sä är det en beskyllning, som i min tanka är desto mera ohemul, som jag provocerar Herr Häradshöfdingen, at lagligen bcwisa hwilka mäl som öfwer tiden.»och utom lagliga stät blifwit uppebällnc, dä ej parterne sjelfwe lagt hinder r wägen för sakernes afgörande, och mätte Herr Häradshöfdingen gensäga den sanning, som styr» kcs af HosRätternes til Kongl.
Maj t i underdånighet aflemnade Arbets-förteckningar, att tre fjerdedelar af inom äret inkomne mäl altid blifwit afgjorde; fag medger, at lagwadda mäl sällan fortare, än inom äret kunna afgöras, dock hander äfwen detta ofta; men deremot beswärsmäl wägar jag pästä, afgöras med den skyndsamhet, at ofta parten och alltid sakdrifwaren finner det gä fort.
Och at detta är sant, samt at Götha Hofrätt wid hwarje sessions stut har gan.
Den 17 Mas. 16L gansta fä mäl oafgjorda och ej andra än dem Parten sjelf uppehåller kan lätteligen wisas.
Herr Häradshöfdrngens klagan öfwer
Domares förfarande med sakers uppchällande och widlyftighet, kan ej beswaras annorlunda, äw jag önffar det Herr häradshöfdingen wille framfora med lagliga skäl och bewis, at nägon Domare, som blifwit öfwertygad om laastridigk förhållande och orätt uppförande, blifwrt befriad, ffonad eller onäpst.
Det är lätt at kasta stuggor pä Embetsmän, men det wore lyckligt om den straffbars blcfwe yppad, och den rättfärdige ffonad, at ertan anledning klandras och för en allmänhet be. fläckas.
Sluteligcn fär jag ödmjukt anföra. at om något Lag-Utffott blifwer satt och den mr yppade frägan dit wisad, ställningen högre ärr jag önsta, at sättet mätte upfinnas, hwariqenöm
Domare i allmänhet ännu mera förbundes, at bringa twistande til förening i mäl der det tillätes och föreningar mä fä mera bestånd än de hitintills haft, igenom twisters yppande onr föreningars rätta förstånd och mening.
Lric kos5s.
Derefter upplästes följande af Herr vo» 6reill, soban L.uäviZ, inlemnade DictLinen: Riksens Ständer hafwa wäl updragit äk Hans Kongl.
Riksföreständaren full rättighet och förmåga uti allt, som kan bidraga tit si af» 162 Den 17 Maj. afsiutandet af freden saint landets befriande rfrän fiender.
Uti det förra afseendet lemnar jag omsorgen ät dem, som, begäfwade med djupare Statömanna insigter än jag, förmä at inse hwad uti wär ställning kan räddas, ochtilse at sa förmonlige willor matte erballas, som omständigheterna kunna medgifwa, men i det senare afseendet eller hwad kriget angär, intages witt sinne af en oro, som endast kan lättas af den förtröstan jag hyser, at Ridderffapet och Adeln stola bäde dela mitt bekymmer, och genom Lesia djupare insigter utfinna tjenliga utwagac til afböjande af Fäderneslandets undergång.
Dä wi befinna Rikets belägenhet kan man -j neka at den är i högsta mätto critist och utomordentlig.
Det urgamla Sweriges gränser äro beträdde af fiender, och dest kuster synas pä siere puncter hotade af en mägtig fiende; at afwärja denna wäda mätte utomordentliga medel och utwägar wara af nöden.
Wi hafwa räckt hwm andra banden uppä, at ej Sweriges urgamla område skulle lemnäs fienden til rof.
Jag känner pä mig sjelf och är säker pä mina wedbröder, pä hela Swensta folket, at de wilja bälta lif och blod osparde til upfyllande af Let löfte, lwarutom allt hwad man redan wägert och företagit til Fäderneslandets räddning wore en fäfänga.
Sädant kan aldrig werkställas utan antagandet af den grundsats, at hwarje wapenför Swenst man nu mäste bälta sig redo och anse sig skyldig at wäqa sitt lif til Fäderneslandets förswar, när och öwar det kan päfordras, samt at alt det goda r penningar och waror som i Den 17 Maj. i6ö landet sinnes bör hällas i beredskap til detta ändamäl.
Nu hafwa wäl Riksens Ständer updragit Riksföreståndaren widtaga nidige mätt til Rikets förswar; men om mari ock medgifwer at detta underdäniga förtroende stall och hör tydas wrdsträcktare an til anwändandet af krigsmakten och de wanlige förswarsmedlen; sä wet man nogsamt den granlagenhet werkställande magten/hälft i en öm och mild Furstes hand, alltid har, dä af folket stall fordras hwad som kan falla det tungt och tryckande.
Men pä des fienden icke ma draga nägon fordel, eller
Fäderneslandet sättas pä wägspel för stikå csn8ille-- rycioi^r. och werkställande manten undgä bekymret at kräfwa hwad Rikets nöd och kärleken til Fosterlandet äska, at wi friwilligt och i förhand erbjuda; sä anser jag mig böra proponera, at et Utstött af Riksens Stander genast bör ut« wäljas, med hwilket Hans Kongl. Höghet
RikSföreständaren rnä kunna samräda och befluta angående alla de utomordentliga matt och steg, som til Rikets förswar kunna blifwa nödiga at widtaga; och för detta Utstött önstade jag för min del att ingen annan in8trucUcm matte behöfwas, än den principen.- at hwarje utgift, som i et eller annat afseende göres och ej 0- unhwikeligen tarfwas är en syndpenning; men at deremot al! besparing as lif eller egenbom som Rikets förswar päforhrat är et brott emot medborgerligheten och hwarje Svensk mans önskan, som häldre wagar lifwet än lefwer under utländskt ok och förtryck.
Om widare instruction behöfs, önstar jag blott, at Utskottets werksamhet ej härigenom hindras och at denna utwäg dymedelst blir mer för M spn ffuld än en werklighet. 164 Den itz Maj.
Om jag ej bedrager mig, skulle Nationens LnLi-gie, bärigenom wäckt och med klokhet ledd och begagnad i betydlig mon lätta det angelägna fredswerket.
Friherre 8ilkver8kjölä, dlils, upläste til krococollet följande:
Under Gärdagens Llennm lärer Riddcrskapet och Adeln, i anledning af en Hans Kongl.
Riksföreständarens nädiga skrifwelw, rörande penningars anskaffande til Rikets Förswarswerk, beslutat, at af Lanco Utskottet inhämta, huruwida llangu^n är i den författning, at kunna understödja Stats-Werket med nägot Penninglån.
Denna anstalt är wisierligen god, men omwägen, fruktar jag, wällar en altför käng tidens utdrägt.
Riksens Ständer hafwa updragit til Hans Kongl. Höghet RikSförestänLaren, at med all Konungslig magt öpna fredsLleAociationc;, - med Rikets fiender; och man bör kunna hoppas, om fienderne annars wilja göra fred, at de numera ej lägga dylika hinder swägen, som tilförene warit uämda.
Men alla tiders erfarenhet har lärt, at Freds-dlegociatioDLi gä fortast och ärorikare fred lättare winnes, när 'man är färdig at fortsätta kriget.
Det är således högst angelägit, at Rikets Förswarswerk sättes skyndsammast i bästa möjliga ständ.
Detta kan ej ske utan penningar.
AL Stats-Werkct är rttblottadt, är beklagcligen nogsamt känt, således kan ingen hjelp deraf wäntas, annan mäste pätänkas, och männe nog hastig finnes utom i Lanken?
Jag fruktar at den ej gifwes, anser derföre nödwändigt, at Lanken, i hwad författning - Den 18 Maj. 165 ning den också mä wara, mätte för momenten biträda med en summa, som kan fylla Slatswerkcts mest skyndande behofwer.
Jag wägar derföre til Högloft.
Riddcrskapets och Adelns närmare granskning hemställa, om det icke more bäst til en dyrbar tids' minnande, at tilen början foreskrifwa en wist summa den liängen mäste försträcka; jag förestär 2 millioner Riksdaler.
Denna Summa ar wifterligen obetydlig för Staten, och bör äfmen wara det för ts!>nk.cm.
Kan biträdet, som jag hoppas, utwidgas framdeles, sä är det wäl, men jag fruktar likwäl at n-rn hjelp ej blir tilräcklig för alt hwad som erfordras, bwarföre jag anser det waraangelägit, at påtänka annan utwäq til penningars erhållande, hälst en framdeles blifvande Bewillniug kommer noa sent, och torde desiutom i det olyckliga tilstand de fleste Rikets Jnnewänare nu befinnas, äfwcn blifwa otilräcklig.
Jag skulle tro, at om Riksens Ständer updroge til Stats Lonioiret at uptaga Län, emot 6 procone och Ständers g-n-IntiS, för sä wäl ärliga räntan som Lasiitalets framdeles betalning, med den heliga försäkran tillika, at om än Riksens
Ständer framdeles finna nödigt belägga utlauta dllipiwlm- med nägon ärlig afgift , sa skal dock ej den penninghjclv, som nu i nödens tid lemnäs
Staten, med sädan afgift betungas; sä kan en Förmyndare ej med mindre answar plaeera fine kupUlers LLpinckor, än mot sädan säkerhet, och de som lefwa af räntor, lära ock-- sä anse för en förmän, at hos Statswerket nedsätta sina Penningar.
Hwad jag nu haft den äran föreflä wägar jag med sä mycket mera wifthel hoppas winner
Hög - 166
Den 13 Maj.
Ridderstapcts och Adelns bifall, som säkerligen ingen Ledamot sinnes, hwilken icke inser faran i tidens utdrägt och således icke önskar at sätta Regeringen i det ständ, at kraftigt kumm urwerka hwad Nationen allmänt önstar:
Fred, och den sä ärorik som händelserna medgifva.
Ingen mä stylta mig at jag häintar angelägenhet af Statens understödjande utaf de fykten som kringlopa: at är särad; at Lsterrikare besegrat Fransmännen; at Polackar sträckt gewär; at Preusare mot sin Lfwerhets wilja öfwergätt til österrikare för at understödja dem, med flere dylike mindre trolige berättelser.
Jag är fast wid den tanken, at, edwad som händer, bör en redlig Swenst man oförändrad, sä länge fienden ej med bajonetten honom tystar, tala och werka til Fäderneslandets räddning, och ej förwillas af berättelser.
Jag crindrar mig hwad en Författare nyligen sagt: Bäfwer
I alle, som föden menniskjor med lögner.
En dag skolén I dömas.
Det är hwarje medlems af Höglofl.
Ridderffapet och Adeln ostridiga rättighet,' at lägga en wäckt ny fräga pä bordet.
Hwad jag nu tagit mig den friheten förestå kan således undergä et lika öde; men dä denna fräga är af största wigt, och Höglofl.
Ridderstapet och Adeln icke dermed afgör nägot hufwudsakligt för fram tida bestånd, sä underställer jag ödmjukast, om icke Höglofl.
Ridderstapet och Adeln genast skulle behaga deröfwer afgifwa sin tanka.
I sädan förhoppning anhäller jag ödmjukast at Högwälborne Herr Laron och Landtmarskalken täcktes göra xroposltlou, först 0M icke Lanco-Ut stok'- - Den 13 Majk.
L67 skottet bor underrättas, at Statswerket mäste understödjas sä fort ske kan med 2 miUioner R:dr t^-anco, och at
Utskottet derföre har at skyndsamt inkomma med berättelse huru snart utbetalningen af berörde summa kan taga sin början.
För det andra, örn icke Stats-^omolrec fär updragas, at med första söka uptaga privata läll mot 6 procents ränta och Ständers garantie af betalningen, samt försäkran, at desie län aldrig skola belastas med afgift til Kongl.
I händelse desie Lropositioner af Högloft.
Ridderskapet och Adeln beswaras med Ja, sä torde sädant genast böra meddelas wära Med-Ständer.
Herr Laron och Landtmarskalken gjorde proposition til bifall pä de begge af Friherre 8iUversKö!ä föreflagne punkter, hwilkcn ge» nast med et enstämmigt I a beswarades.
Han§LxceiienceHerrGrefwe^Vacklt. meister, Liaes, föreflog, at de försträckningar til Statsverket, som under Rikets nuwarande trängande behof hade blifwit gjorda och för hwilka Stats-OkliAationer med 6 procents ränta hade blifwit utgifna, mätte inbegripas under samma garantie och försäkran, sorn de af Friherre 8iitversNölä til uptagande föreflagne xrU vata Län.
Herr von 8trok.ircb, bkenniNA ^.äolnb, pttrade sig, enligt sedermera inlemnadt striftligt anförgnde: - Herr i3A
Den r3 Maj.
Herr Friherre Liifversköills ^lvmorlLl innehäller 2:ne icke frän hwarannan offiljaktiga ämnen - först, at 2:ne mttiionEt- R:dr mätte af genast utbetalas til förswarswerket och dernäst, at Stats-^omoiiet borde inga uti författning om Lans erhällande mot 6 procenis ränta, för at dermed öka tilgängarne til bestridande af nödiga utgifter.
Hwad det förra beträffar, sä kan ingen undgä at finna den fara, hwaruti Riket och foljakteligen hwar och en medborgare är stadd, samt at alt dröjsmäl bör förekommas, som hindrar eller upffjutcr et nödigt förswar, och hwarföre jag, om wänlig ordning ej kan följas, jemwäl förenar mig dermed» at Larifen mä igenom Riksens Ständers örncoUtffott ingä uti behörig författning, at deste medel mä kunna ffyndfammeligen wara at tilgä; men äter hwad upläningar angä emot 6 proc^nt8 ranta» anser jag denna fräga tarfwa närmare öfwerläggning / och denna utwäg ej widtagas, sä länge andra medel möjligen äro at päräkna» hwilka jag hoppas kunna utses.
Det är ostridigt, at 6 procent ränta belastar Staten och förswärar skuldens re^U^tion.
Jag tror at förra tiders händelser, det wil saga erfarenheten , bör uplpsa och werka pä beflutet. Wid i73g ärS Riksdag skulle Riksgäldssedlarne göras begärlige med ränta, men det warade icke länge förr än man fann räntan för tung, och huru hufwudstolen afkortades behöfwer ej anmärkas.
Med riktiga , hwarä ej saknas tillgångar, kan Statsverket utgifwa si» na förbindelser, hwilka kunna blifwa bäde begärliga och gällande, och den penningstock ffm sä wäl tarfwas för enffilte Medborgares rörelser, icke dem til en oundrviklig undergäng in ffrän» - Den 18 Mas. t6g ffränkas eller undanhällas; men härom är nu ej hwarken tilfälle eller tiden, at nägot widarS utföra, utan hemställer jag til Högloft.
Ridderskapets och Adelns närmare uplysta pröfning, om icke denna del af Herr Friherre iiilkversLoias ^lemo!
ILI mä til wederbörligt Utskott wardö förwisad.
Grefwe borner, Lärl (iLbrielr.
Jaä har nyligen hört med et attmäm
Ja, och utan föregängen öfwerläggning, beswaras en propoi kinon, at ULNl^uen skulle til Kronan försträcka Tchä Ivlillioner Riksdaler.
Dä ändamälet med denna försträckning är sä wigtigt och Rikets behof för det närwarande sä trängande, är det ej urin mening, at bestrida detta redan fattade beslut.
Jag utbeder mig endast ödmjukeligen fä anmärka, at detsamma är i sig sjelft alldeles stridande mot Nanco Författningarne, foch uttrpckeligen stadga, at nägra utgifter af kLn^uens fong icke kunna beslutas.
Utan förut inhächtadt yttrande af danco Utskottet.
Jag anhäller säledes at det tillägg mätte göras, at intet annat än sakens wigt och Rikets närwarande belägenhet kunnat föranleda til detta hastiga beslut, och det förbehäll uttrpckeliqen stadgas, at detsamma ej mä kunna gälla säsom xrejullicar wid framtida tilfällen, dä öanouens biträde kunde synas af nöden.
Hade Högloft Ridderstapet och Ädelst icke sä fort fattat,,sit beslut,, skulle jag hafwa wägat för Utstottet begära nägon gansta korttid, för at med stt utlätande i förewärande ämne inkomma.
Uppä gjord proposition af Herr ULron och Landtmarstalken blef det af Grefwe körner» L2 "
L»r1 Den LZ MaH.
Larl gabriel. tillagde förbehäll af Ridderffapek och Adeln bifallit.
Anmältes och infördes en Deputation ifrån Let Wällofl.
Borgare-Ständet, anförd af Riksdagsmannen ifrän Wisby, Borgmästaren och Riddaren af Kongl. Wasa-OrNen (Urevesmubl, som tilkännagaf, at Borgare-Ständet bifallit Hans Kongl. Högbets RiksföreständarenS yttrade Åstundan, om förordnande af et Stats-Utffott, jhwartil Borgare-Ständet bestulit wäija ek antal, swarande mot hälften af Ledamöterne för Ridderstapet och Adeln.
DexutLtionen afträdde.
Sedan den af Hans Lxceiisnce Herr Grefwe ^Vachtmeister, Claes, wäckta fräga VM garantis för de redan gjorda försträckningar til Kronan äter blifwit, med begifvande af Herr <-rixenvvalc!t, ^acod Lric, som begärt densamma pä bordet, uptagen, och tydligen bestämdt, pt dermed ej j?ulle förstas annat än contant» försträckmngar, och icke förffott i waror, blef, iUppä gjord proposition af Herr Laron och Landtmarssalken det af Hans Lxcellence Herr Grefwe VVschtmeister föreslagne tillägg bifallit.
Derefter upropades och afgeck under ansökande af Friherre Rosenhane, LcherinZ, en De.
xutation för at underrätta de andre respectivs G Länden om de i dag, i anledning och följd af Fri - Den 13 Maj.
L7I Friherre Lilkvei8cböl<ls Oictamsn fattade be» slut.
Grefwe De Is. 6aräie, facol), 1 äterkom med dell af honom anförda Deput^LioiiLu, och tilkännagaf, at Preste- och Borgare-Ständen, r likhet med Ridderskapet och Adela , bifallit förordnandet af et Stats Utskott.
Bonde-SLändeL hade lofwat taga de dem meddelta ämnen i öfwerwägande, och om sina beslut deröfwer Ridderffapet och Adeln underrätta.
Herr ^Vin^Lrcl, Larl I^reöric, fom hade anmält sig at tala, upropades, men i betraktande deraf/ at tiden redan war längt liden och wänge af Ridderffapets och Adelns Ledamöter fränwarande, afstod ifrån sin rättighet at nu tala, under förbehäll, at äga sig densamma i nästa lUei-um förwarad.
Grefwe Ick amilton, 6u8tLk ^Ltbier, Up« läste til laotncollee följande: Wid 1800 ärs Riksdag wäcktes cn fräga, hwarä jag wisierligen icke skulle waga a nho fästa Högloft.
Ridderffapets och Adelns upmärksambet under et Riksmöte, med ffäl helgadt ät högst angelägna öfwerläggningar, om jag icke more öfwertpgad, at äfwen det ärende jag ämnar widröra, wore af mycken wigt.
Sedan Bewillnings-Utffottet nu blifwit vrganiseradt, anser jag högst nödigt, at detta Ut» Z72 Den 13 Maj.
Utskott med en Instructjon förses,, deruti Utskottet borde gläggas, at genast utarbeta och se, dan til Riksens Ständers pröfning öfwerlemnä de allmänna grunder, hwarefter den npa Bewillvingen til Riksffuldens afbördande bör utgä.
Orsaken bwarföre detta Förslag förra Riksdagen ej antogs, eMerar ej nu.
Utffottct ivar dä redan satt i werksambet innan öfwerläggnrnq härom >u p-leuo företogs, — man ansäg betänkligt, at genom en-nstruLrion lägga hinder i wägen för Utskottets redan längt avanLLraUe arbete, och Riksens Stander ätnöjde sig med at lemna Bewillnings-Utffottct den föreskrift, at någon rsp-uciciou af Bewillningen ej finge företagas, utan blott desi grunder, intil desi Hemliga Utskottet upgifwit och Riksens Ständers ^lena fastställt en bestämd Bewillnings-Summa.
Jag tror at 1800 ärs Bewillnings-Förordying blifwit fullkomligare, at man haft mindre skät at klaga öfwer obillighet i grunderne för beskattningen och deraf följande ojämnhet i fördelningen af Bewillningssumman, om desie grunder blifwit granffade och fastställde, innan fördelningen företogs.
De olägenheter, som eljest ofelbart upkommo deraf, at Bewillnings-Utskottets Ledamöter i flere fall kunna wara af olika ofwertpgelse och icke ens med säkerhet arbeta efter de fleste deras principalers önskan, förekommas genom en Instruction.
Den blir ej nägot binder för Utskottets arbete, utan desi ledare; Riksens Ständer blifwa genom den bibehällne wid deras rätt, at sjelfwe förordna om grunderne för beskattningen, och en stor del af de stridigheter, som eljest skulle kunna upstä dä Utskottets utarbetade bro^ecter lu plena ventileras.
Den 18 Maj. 17L forekommas.
Af drsta len blifwit anförde och, efter min tanke, icke wederlagdc da frägan härom förra Riksdagen hos Ridderffapet och Adeln förewar, får jag ödmjukast hemställa om icke Bewillnings Utffottet kunde förses nred en rn8nmcllou af den beffaffenhet jag redan nämnt.
I händelse af bifall härtil amer jag den, som 1R0 föreslogs, äftven nu wara til ändanEet tjenlig, samt förbehäller mig i sädant fall at fä densamma upläsa.
Häruppå begärdes af mänga tlloxo^uon.
Grefwe I)e la 6aräie, ^acod, yttrade sig, at ehuru grundligt han funné Grefwe illamilcons i)ictLlNl?ll författadt, wägade han dock hemställa, om det ej kunde fä hwila pä bordet intil desi at Lon5titutlon8 Utskottet med sit arbete inksmrnit.
Grefwe kllamilton förklarade sin mening icke hafwa warit annan, an at Bewillnings Utflottet sjelf endast mätte til Riksens Ständers illena upgifwa grunderna til Bewillningens fördelning.
Herr Laron och Landt marskalken erindrade, at frägan wore begärd pä bordet.
Hamilton utbad sig i sädant fall allenast fä upläsa följande uti hans victamHir omnämnde Illo^ect til en Instruction: ? ro iec t til Instruction för Bewillnings-Ut skottek wid 1809 ärs Riksdag. 1 §. 174 Der, 18 Maj. i §- Intil dest Riksens Stander ester erhållen kunskap om Riksgälds Werkets närwarande tilständ och Riksstuldens belopp, i olena faststalt den summa de wilja bewilja
Lil densammas afbördande, och bestämt de '.vilkor och förbebäll, hwarmed de kunna ataga siq densamma, äger det af Riksens Ständer satte Bewillirings- Utskott at öfwerlägga om de allmänna grunder, hwarefter en sadan ny Bewillning bor emellan Rikets inbyggare fördelas, i hwilket afseende Bewillnings-Utstottet, jemwäl äliggcr, at gransta de af Riksens Ständer wid u«o ars Riksdag antagne grunder för fördelningen af den dä fastställde Bewillningssumma, och utreda hwilka deraf kunna med rättwisa bibehällas, eller hwilkaböra såsom obilliga förkastas eller förändras. 2 §. Bewillnings
Utskottet bor, sä snart det sig gora later, med sit Betänkande öfwer förrberörde ämne til Riksens Ständers blena, inkomma. 3 §.
Med fördelningen af nägon Bewillni..gssumma mä Utstottet ej befatta sig, innan Riksens Ständers blena, hwilka allena det tilkomrner, at bestämma Bewillningens belopp, genom särskildt förordnande uttrystligen updragit
ULstöttet et sädant göromål.
Ankom Den 18 Maj. i?