Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man behöfver icke länge fortgå på den banan, förr än Riksbanken skall vara förhindrad att fullgöra sin pligt att upprätthålla realisationen och myntvärdet.
Jag vill icke utbreda mig uti en skildring af de oredor och förvecklingar, de rubbningar i alla kredit-och egendomsförhållanden, sorn uppkomma genom osäkerheti myntvärdet.
Detta ämne har nemi. förut så ofta varit afhandladt, att jag kan spara R. o. Ad. denna skildring, hvilken jag i öfrigt icke skulle kunna åstadkomma med nog vältalighet.
Men då förslaget framställts för att tillgodose jordbruket, ber jag att få erinra, att om ock alla samhällsklasser och näringar lida af osäkerhet och förändringar i myntvärdet, är detta dock företrädesvis händelsen med jordbruket, som framför alla andra näringar fordrar kredit på längre tid, eller just den, som kapitalisten under dylika förhållanden minst är hugad att lemna, enär han dervid utsättes för att, utom den vid all utlåning förekommande risk, kanske 480 Den 26 Maj e. m. göra ansenliga förluster, endast och allenast genom myntvärdets sjunkande.
På grund häraf, och under åberopande af de reservationer, som finnas bifogade Utsk:ts Betänk., anhåller jag, att R. o. Ad., med afslag å den föredragna punkten, måtte besluta, att motsvarande del af 4:de §:n utaf nu gällande banko-reglemente bibehålles oförändrad, eller, med andra ord, att den del af mom:t, som börjar med ordet »börande» och slutar med »tio år», måtte ur mom:t utgå; och anhåller jag att Hr Gr. o.
Landtm, behagade härå framställa propos.
Stjernstedt, August Wilhelm: Detta Betänk.
, som vid första påseendet förefaller ganska oskyldigt, åsyftar dock ett beträdande af en bana, som i en framtid kan blifva af de största vådor, ty om
Banken komme att inlåta sig på den föreslagna affärsverksamheten, skulle derigenom Bankens förmåga att upprätthålla myntvärdet kunna äfventyras.
Utsk:t synes mig icke hafva fullständigt redogjort för de förhållanden, hvarpå dess förslag hvilar, och jag ber derföre att till en början få uppläsa en del af det utlåtande, som Bankofullmäktige afgifvit i anledning af förfrågan från Utskotts-afdelningen, huruvida medel voro för det afsedda ändamålet disponibla.
När frågan första gången förevar inom Utsk:t, ansåg man, att medel funnos tillgängliga, och det var på den grund Utsk:t i Betänk:t N:o 10 yttrade sig hafva för afsigt att afgifva förslag om användande utaf någon del af Bankens tillgångar till uppköp af obligationer, som, ställda på en icke allt för lång amorteringstid och i öfrigt af sådan beskaffenhet, att de med någon sannolikhet kunde blifva begärliga för placering af kapital inom landet, utgåfvos af allmänna hypoteksbanken.
Emellertid upplyses nu af Bankofullmäktiges utlåtande, att sedan Bankofullmäktige med Riksg.- kontoret ingått transaktion att öfvertaga en del af jernvägslånet, till belopp af 2,600,000 rdr, de tillgångar, Utsk:t förut påräknat för förbättrande af landtbrukets ställning, blifvit sålunda på annat sätt använda; vid hvilket förhållande och då förutsättningarne för Utsk:ts förslag icke inträffat, TTtskff synts mig icke hafva bort på ifrågav:de konstlade sätt söka genomdrifva nämnde inom Utsk:t väckta förslag, helst derigenom skulle kunna uppstå våda för Riksbanken att under en kritisk tid upprätthålla myntvärdet.
Efter en kort inledning fortsätta Bankofullmäktige sålunda: »Bankens reservfond, som utgör skilnaden emellan beloppet af högsta tillåtna sedelutgifning och beloppet af beräknad
Den 1*0 Maj e. 111. 481 beräknad sedelstock, angifver således hvad som kan i sedia)' ytterligare utsläppas, utan att högsta tillåtna sedelutgifning, .bestämd i 27 § af bankoreglementet, öfverskrides; men af reservfondens ställning, sådan den för dagen visar sig, bör ej dragas ovilkorlig slutföljd om möjligheten att kunna för aflägsen tid använda medel till föremål, hvarifrån dessa medel, då bankens ställning sådant krafvel', icke kunna lätt och skyndsamt till reservfonden återföras, såvida icke anvisningen är eller blir ersatt af inflytande medel.
Reservfonden utvisar visserligen den 14 nasti.
April ett belopp på det hela af 8,668,466: 58, hvaraf dock 555,628: 32 äro afsedda för bestridande af löpande förvaltningsutgifter och således icke ännu till reservfonden öfverförda, men att äfven beloppet på det hela icke fullt betäcker den del af bankens ansvarighet, som när som helst kan göras gällande och uteslutande från reservfonden har att hemta den nödiga hjelpen, inhemtas lätt af ett sammandrag af berörda ansvarighet för sistnämnde dag.
Då utgjorde i banken och lånekontoren: obegagnade andelar af kreditiv .... 5,285,639: 41. på upp- oell afskrifningsräkning innestående medel 5,235,491: 73. S ä ge r
Rdr 10j5 21,131:14. hvarifrån afgå kassabehållningarne i diskont- och lånekontoren 1,619,749: 81. återstoden Rdr 8,901,381: 33. utvisar ansvarigheten, som med .... 232,914: 75. öfverstiger reservfonden på det hela . . 8,668,466: 58.
Rdr Rint 8,901,381: .3.3.
Väl må det medgifvas att beviljade kreditiv till hela beloppet icke någonsin anlitats, äfvensom att å upp- och afskrifningsräkningarne alltid funnits behållning, och just deraf förklaras, att Fullmägtige kunnat hålla reservfonden under ansvarigheten; men erfarenheten har ock visat att största försigtighet är i berörda hänseende af nöden, enär, hvad kreditiven angå, i obegagnade andelar deraf ingår Riksgälds-kontorets till belopp af 1,500,000 rdr, som vissa tider varit till fullo begagnadt, och beträffande åter uppoch afskrifningsräkningarne, hufvudsakligaste behållningen derå tillhör enskilda bankinrättningar, hvilka ofta samtidigt, om ock blott för kort tid, uttaga tillgodohafvande behållning.
Om fråga nu vore att endast tillfälligtvis af reservfonden använda ett betydligare belopp, synes svaret böra hemtas hufvudsakligen från metalliska kassans ställning; men då anvisningen torde afse medlens undanhållande från reservfonden till en tid, hvars aflägsenhet ej H. V. 31 485* Deu 26
Maj e. la - kan på förhand med någon afgjord sannolikhet beräknas: åligger det Fullmägtige att fästa Höglofl.
Afdelningens uppmärksamhet derå, att, sedan numera Riksbankens sedlar lätt utträngas ur allmänna rörelsen af de enskilde bankernas sedlar, hvilka kunna användas vid nästan alla liqvider man och man emellan, nödig försigtighet ovilkorligen bjuder att bankens reservfond bibehålies vid ett belopp, som under alla förhållanden är tillräckligt stort att kunna motstå uttagen å kreditiv samt upp- och afskrifningsräkningar och fullgöra öfriga från reservfonden anvisade utbetalningar.
Det är på reservfonden dessa rörelsegrenar i väsendtlig män äro grundade och den är icke overksam i bankens rörelse; likasom ock banken sålunda af densamma hemtar en, om än nedsatt inkomst.
I afseende på de förändringar i reservfonden, som under den närmaste tiden kunna vara att motse, så vidt de bero af inkomster, som skola fonden tillgodoföras, eller af utbetalningar, hvilka derifrån skola utgå, förekommer: att vinsten för det löpande året kan beräknas till 1,800,000: att å den 15 Januari nästa år från Allmänna Hypotheksbanken ingår i vidare afräkning å liqviden för öfvertagna fastighetslån . . 400,000: att af filialbanker, som detta år upphöra, äro att påräkna omkring 1,200,000: 3,400.000.
Deremot skall, till följd af R.
St:rs redan fattade beslut, före årets utgång till Riksg.- kontoret utbetalas 1,700,000 rdr, som, efter afdrag af den liqvid, banken å äldre kapitalfordran af samma kontor erhåller med 132,000 rdr, föranleder en utgift af 1,568,000: hvadan reservfonden under första månaderna af nästkommande år skulle kunna anses erhålla en tillökning af 1,832,000: beroende dock deraf att icke andra utbetalningar, än den ofvannämnda, komma att ega rum.
Men i detta hänseende förekommer, att Fullmägtige funnit sig föranlåtna vidtaga en åtgärd, som medför anvisningar å reservfonden till ett belopp, hvilket med omkring 800,000 rdr rmt öfverstiger sagda tillökningar, så att reservfondens behållningar komma att med nämnda belopp minskas.
En sådan minskning synes reservfonden kunna tåla, då utbetalningarne ske å lämpliga tider, men derutöfver anse Fullmägtige för sin del någon ytterligare anvisning å reservfonden icke vara rådlig eller böra ega rum, i annat fall, än att mot - Den 26 Maj e. m.
483 svarande indragningar pröfvas tjenliga samt kunna med visshet och lätthet anordnas.» etc. etc.
När nu Fullmägtige, som måste anses ega fullständig kännedom om
Bankens förmåga att använda medel för ett eller annat ändamål, enhälligt förklarat, att medel icke finnas tillgängliga för det ifrågavarande syftemålet, då synes det mig vara mindre välbetänkt, ja rent af oförsigtigt, att det oaktadt föreslå ett användande af 1.1 million utaf reservfonden till uppköp af Hypotheksbankens obligationer.
Uti den Betänkt bifogade reservationen af Professor Agardh påpekas det jemväl i formelt hänseende oriktiga i Utsk.-ts förslag, då han yttrar: »Det torde varit så mycket angelägnare, att om den disponerade fondens användande gifva noggranna föreskrifter, som de obligationer, hvilkas omsättning skulle befrämjas, ännu icke finnas till.
Fullmägtige synas kunna hafva anspråk på att få veta af hvad beskaffenhet obligationerna måste vara i afseende på säkerhet, ränta, uppsägningstid, myntslag o. s. v. Utan att veta huru snart och på hvilka tider obligationerna komma att utgifvas, torde det vara svårt att utan förlust för banken afsätta medel till deras inlösen.»
Att nu, i en mellanmening i bankoreglementet, intaga en bestämmelse, som skulle inkasta Banken i en alldeles ny rörelsegren, synes mig vara ganska vådligt och oriktigt.
Man säger, att det möjligen kan inträffa, att icke ens obligationerna komma till stånd, samt att detta stadgande sål. icke skulle få någon tillämpning.
Men, i sådant fall, hvartill tjenar det då att intaga denna bestämmelse i bankoreglementet!
För min del tror jag, i likhet med den siste värde talaren, att, om man blott tagit det första steget att inblanda banken i de föreslagna transaktionerna, blifver man snart tvungen att gå vidare och sålunda kan banken snart nog vara inblandad till högst betydliga belopp uti en affärsverksamhet, som, genom sin långa utsträckning till tiden, nu föreslagen till tio år, under en måhända icke långt aflägsen kritisk penningeställning, torde komma att i väsendtlig mån försvåra, om icke omöjliggöra bankens förmåga att fullgöra sitt förnämsta åliggande, nemi. att upprätthålla vårt myntvärde, i jemförelse hvarmed jag anser hvarje annan bankens bestämmelse vara af en ganska underordnad vigt.
På grund häraf instämmer jag i den siste värde talarens yrkande, att den förslaget motsvarande §:n af nuvarande bankoreglementet måtte bibehållas oförändrad, samt att således Utskrts förslag måtte afslås.
Den 26 Mai e. m.
Frih. v. Schwerin, Jules:
Den värde talare, som började diskussionen, påstod, att det föreliggande förslaget skulle antyda, att man vore ångerköpt öfver att hafva upphäft Bankens fastighetslånefond.
Att så skulle vara fallet, vågar jag högeligen bestrida, ty det måste hafva varit rätt, att banken blef fritagen från en lånerörelse, som fastläste bankens fonder för 20-tal af år.
Den nu föreslagna åtgärden står icke i något samband med bankens förra fastighetsbelåning, ty frågan afser endast uppköp af obligationer, men icke belåning, af inteckningar, och hvar och en, som inhemtat a-b-c af affärer, vet nogsamt, att det är lättare att på börsen sälja en obligation än en inteckning.
Riksbanken skulle tillförbindas att upprätthålla priset på obligationerna.
Hvarje stat har, i min tanke, icke blott rättighet, utan skyldighet, att upprätthålla priset på sina obligationer.
Hvarföre stå t. ex. de Norska obligationerna i högre pris än de Svenska?
Jo, helt enkelt derföre, att norrmännen hafva finansielt förstånd, då vi deremot äro komplett renons derpå.
Från första stunden anslogo norrmännen en summa för inköp af landets obligationer och för att sedermera hålla dem i pris; vi deremot hafva låtit våra obligationer sköta sig sjelfva, så godt de kunnat.
Nu är fråga om afsättandet af en summa af 1,500,000 rdr för att derigenom bringa Hypotheksbankens obligationer i omlopp.
Meningen är icke, att riksbanken skall för hela detta belopp köpa Hypotheksbankens obligationer, utan meningen är, att banken skall uppköpa obligationer för ett belopp, som ytterst kan uppgå till nämnde maximi-summa, och detta i ändamål att dermed drifva handel.
En reservant, för hvilken jag har den största högaktning, anmärker, att det fattas ett reglementariskt stadgande.
Detta kan vara sannt; men det är icke möjligt att i allo reglementera, och illa skulle jag bedöma Hrr Bankofullmäktige, om jag trodde, att de icke dessförutan skulle kunna reda sig, då saken är klar, nemi. att Riksbanken för det afsatta beloppet bör köpa obligationer för att derigenom underlätta deras fördelaktiga omsättning.
Om dessa obligationer i afseende å ränta och förfallotid inrättas på ett sätt, att enskilda personer dermed kunna vara belåtna, är jag öfvertygad, att saken skall ganska lätt gå för sig, och om Bankofullmäktige, hvars förmåga jag ingalunda misstror, gå rätt och, om jag så får säga, fiffigt till väga, kan en summa, som betydligt understiger 1A million, vara tillräcklig för det afsedda ändamålet, ty det är klart, att om jag har i cirkulation ett papper, som när som helst kan utbytas mot ett kapital, kan man med ett ganska långa belopp åstadkomma en stor omsättning.
Den 26 Maj e. re.
Genom förslagets antagande skulle ett inhemskt obligationssystem väckas till lif och, om vi inrätta oss på ett förståndigt sätt, tror jag, att vi, genom tillgodogörande af våra egna kapitaler och befordrande af deras hastiga omsättning, skulle kunna fylla det kapitalbehof, Sverige förnuftigtvis har.
Då nu en stor indragning af fastighetslånefonden egt rum och den rörelse, som besörjes med s. k. korta papper, dermed till godosetts, synes mig jordbruksnäringen vara berättigad att erhålla någon ersättning, och då genom den föreslagna åtgärden banken icke sättes i någon förlägenhet, enär det naturligtvis är banken obetaget att i alla händelser sälja de obligationer den köpt, anhåller jag, att Utsk:ts förslag måtte af R. o. Ad. bifallas. Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Den förste värde talaren började sitt anförande med att emot mig, såsom förutvarande ledamot af Finanskomitéen, rigta den beskyllningen, att jag skulle hafva ändrat åsigt sedan den tid, då jag deltog i Finanskomitéens arbeten och derunder föreslog fastighetslånefondens öfverflyttande från Riksbanken till Allmänna Hypotheksbanken.
I komitéen tillstyrkte jag visserligen att fastighetslånefonden skulle öfverflyttas till Hypotheksbanken, enär jag ansåg denna åtgärd nyttig och nödig för såväl Riksbanken som Hypotheksbanken, men jag förutsatte alltid, att detta icke skulle ske på ett sådant sätt, att den stora jordbruksnäringen derigenom blefve helt och hållet beröfvad de tillgångar, som till dess begagnande förut funnits i Riksbanken.
Jag förutsatte, att Riksbanken, så vidt dess egen säkerhet det medgåfve, skulle för framtiden använda en del af sina fonder till inköp af sådana Hypotheksföreningarnes obligationer, hvilka sedermera när som helst skulle kunna försäljas.
Om denna åsigt var jag icke ensam inom komitéen, hvars förslag också innehåller alldeles detsamma, som af mig och Banko-Utsk:ts majoritet blifvit påpekadt, att nemi.
Riksbanken skulle använda en del af sina fonder för inköp och återförsäljning af Hypotheksbankens obligationer.
Innan jag hade äran att vara ledamot af Finanskomitéen, hade jag under 6 förutgående riksdagar varit ledamot af Banko-Utsk:t.
Vid alla de riksdagarne hade fråga uppstått om fastighetslånefondens öfverflyttning från riksbanken; men dervid förutsatte man blott en förändring af formen från fastighetsbelåning till uppköp af Hypotheksföreningarnes obligationer.
Ingen föreställde sig, att en så betydande fond, som nära på i sekler kommit landets hufvudnäring till godo, skulle dragas derifrån till andra ändamål.
Först vid sistlidna riksdag, när öfverflyttningen Den 26 Maj e. ra. beslöts, kan det tyckas som om någon bestämmelse icke blifvit lemnad om inköp af obligationer.
Fullmäktige erhöllo dock ett bemyndigande att använda af de till bankens reservfond inflytande medel till inköp af obligationer, »så vidt allmänna rörelsen det påkallar.»
Då nu hufvudsakligen Hypotheksbankens obligationer torde blifva folden allmänna rörelsen af ett särdeles gagn, synes deraf, att företrädesvis sådana obligationer, som äro utställda af Hypotheksbanken, böra af Bankofullmäktige uppköpas.
Vid början af denna riksdag väcktes 40 ä 50 motioner, de flesta inom Bonde-Ståndet, men många äfven i de öfriga Stånden, alla skildrande jordbrukets betryckta ställning och behof af låneunderstöd.
I dessa motioner framställdes de mest olikartade förslag, såsom ökande af allmänna diskonten, inrättande af särskilda jordbruksbanker med understöd från riksbanken, m. m., m. m.
Hufvudsvftet var enahanda, fastän formerna vexlade.
Då dessa motioner förekommo till behandling inom Ut g k: t, uttalade jag den åsigt, att bästa sättet att hjelpa jordbruket och tillika använda bankens medel på ett sätt, att banken deraf skulle hafva fördel och dess säkerhet icke komma i någon fara, vore, att uppmuntra uppkomsten af obligationer, som kunde vara lätt omsättliga i den allmänna rörelsen.
När fråga var om hypotheksbankens bildande, sökte jag att efter bästa förmåga bidraga till dess åstadkommande, hufvudsakligen derföre, att jag ansåg det vara en utväg att kunna undvika att fortfarande nödgas söka nya lånetillgångar i utlandet och att deremot inom landet kunna erhålla lånetillgångar, som skulle sätta jordbrukaren i stånd att ostörd kunna företaga en mängd förbättringsarbeten, som för sitt fullbordande fordra längre tid och i öfverensstämmelse dermed afpassade lånevilkor.
Det har sedermera visat sig, att Hypotheksbankens
Styrelses försummelse att utsläppa obligationer af tjenlig beskaffenhet vållat, att hypotheksbanken varit tvungen att fortfarande gå öfver Östersjön för att anskaffa penningar till jordbrukets behof.
Man måste då finna, att det är af nöden, att ändra sättet för upplåningen för jordbruket, och att ställa den på kortare tid samt att obligationer böra utgifvas af sådan beskaffenhet, att de kunna tagas inom landet.
I sådant syfte afgafs det Betänk., sorn i förmiddagens plenum förevarit till behandling.
Om nu hypotheksbanken utgifver obligationer, löpande med gångbar ränta, och om tillgång alltid finnes att inköpa sådana obligationer, när de presenteras till inlösen, kan jag icke tinna annat, än att de skola blifva lätt afsättliga inom landet, och då är det goda målet vunnet.
Då emellertid allmänheten ännu icke är van att förskaffa sig sådana obligationer, och då handeln dermed ännu icke blifvit ut - Deu 26 Maj e. m. 487 bildad, fordras, att vid deras första uppkomst ställa så till, att någon finnes, sorn köper och säljer dem.
Detta kunna privatbankerna, ty de måste finna detta vara öfverensstämmande både med deras eget och ortens intresse.
Jag tror äfven, att K.
St:rs bank bör anses pligtig att medverka till den goda saken, att sätta landet i tillfälle att kunna förse jordbruket, landets hufvudnäring, med inhemskt kapital till undvikande af utländsk skuldsättning.
Härför påräknas icke ett sådant användande af bankens fonder, som kan bringa bankens säkerhet i fara, ty det erfordras blott en liten del af de fonder, som hittills användts till filialbankerna och i fastighetslånerörelsen; och då kan det icke sägas, att man vill taga något från den del af bankens fonder, som alltid bör vara tillgänglig, på det banken må kunna när som helst genom indragning af lånefonden utöfva en tryckning på rörelsen.
I de särskilda motionerna var föreslaget, att ett större eller mindre belopp af dels bankovinsten, dels handelsoch näringsdiskontfonden och dels öfriga medel skulle användas för att bispringa jordbruket.
En stor del af Utsk:ts ledamöter ansåg, att den inflytande bankovinsten borde för ändamålet användas, men då Statens behofansågos så stora, att Statsverket icke kunde undvara bankovinsten, blef majoriteten inom Utsk:t ense derom, att bankovinsten i sin helhet borde öfverlemnas till Statsverket.
I det Betänk., som med anledning häraf afgafs, yttrade emellertid Utsk:t sig hafva för afsigt, att föreslå anvisande af andra tillgångar för att dermed komma jordbruket till hjelp.
Innan Utsk:t blef färdigt med sitt Betänk. , inträffade, att Bankofullmäktige med Riksg.-Kont. ingingo öfverenskommelse om öfvertagande af Riksg.- Kont:ts obligationer till ett belopp af närmare 3 millioner.
Denna öfverenskommelse må nu hafva varit föranledd af den brydsamma ställning, hvari Riksg.-Kont. befann sig, men obestridligt är, att derigenom undandrogos näringarne de fonder, som alltid varit för deras räkning disponerade.
Denna åtgärd kan icke ändras, men man må dock uttala den åsigt, att det varit orätt af Bankofullmäktige att utan R.
Stms hörande inlåta sig i en sådan operation, hvarigenom ett betydligt belopp blifvit undandraget lånerörelsen och fastläst i banken.
Det är i min tanke en särdeles vigtig grundsats, väl värd att vidhålla, att Fullmäktige icke böra företaga något sådant, utan att R.
St:r derom blifvit hörde och lemnat sitt samtycke.
Man har talat om faran af att använda medel på det sätt, som af Utsk:t i detta Betänk, blifvit föreslaget, men jag frågar, om icke Fullmäktiges ifrågav:de åtgärd, att utan R.
Stms hörande ingå aftal, hvarigenom Bankens fonder så fastläsas, att de icke mera kunna för landets 488 Den 21) Maj t. ni. rörelse användas, om, säger jag, icke denna åtgärd är ur synpunkten af landets behof af rörelsemedel ett vida farligare prejudikat än Utskits förev:de förslag.
Man säger, att Utsk:t bort afstå från sitt förslag, sedan det fått kännedom om Fullmäktiges åtgärd.
Jag medgifver detta, derest man icke kunnat förutse, att tillgångar skulle inflyta utöfver det belopp, som Fullmäktige tagit i beräkning.
Nu kan emellertid inträffa, att flera filialbanker, än Fullmäktige förmodat, komma att upphöra inom 1 1 år härefter, ty oktrojen för de flesta enskilda banker går vid den tiden till ända, och måhända blifver då en sådan omorganisation af de enskilda bankerna, att filialbankerna komma att upphöra.
Om då 2 å 3 millioner komma att från upphörda filialbanker inflyta till riksbanken, har det synts Utsk:t, att en del deraf kunde användas för det afsedda nyttiga ändamålet.
Jag får dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att den allra strängaste begränsning och försigtighet blifvit iakttagen, på det bankens säkerhet icke skulle åsidosättas, ty det heter uttryckligen, att banken bör företaga den ifrågav:de operationen »då bankens säkerhet det medgifver.
» Någon ovilkorligt bindande föreskrift är således icke lemnad, utan endast en anvisning, att Fullmäktige böra befrämja en omsättning af hypoteksbanken obligationer, derest denna kan åstadkommas inom de föreskrifna gränserna.
Otvifvelaktigt befinner sig landets förnämsta näringför det när v: de i en betryckt ställning.
Orsakerna dertill äro flerehanda, men den väsendtligaste är att söka i det sätt, hvarpå penningrörelsen inom landet under de sednare åren gestaltat sig, derigenom att kapitaltillgångarne mer och mer dragits ifrån jordbruket och ställts på en utlåning på så kort tid, att jordbruket dermed icke kunnat vara betjenadt.
Det onda kan möjligen hjelpas genom det föreslagna föga kostsamma sättet, allenast medlen klokt användas.
Då det nu obestridligen skulle vara till båtnad för hela samhället, om jordbruket erhölle en hjelp, och då denna näring till följd af den nuv:de banklagstiftningen och ändringarne i bestämmelserna om ränteaftal kommit i den svåra ställningen, kan jag icke finna annat, än att det skulle vara underligt, om man nekade de billiga fordringarne i sådant afseende, helst någon olägenhet icke skulle kunna uppstå för den anstalt, som skulle lemna hjelpen.
I min tanke är det högeligen af nödan att tillse, att anstalter finnas, som kunna betjena jordbruket med lån, och då den form för låneunderstödets lemnande, som här blifvit föreslagen, är serdeles lämplig, kan jag icke annat än tillstyrka bifall till Utsk:ts förev:de förslag.
Den 26 Maj e. iu. m Frih. Liljencrantz, Johan:
De tvenne talare, sorn yttrat sig för Utskrts ifrågav:de förslag, hafva framställt åtskilliga uppgifter, som jag tror tåla att närmare skärskådas.