Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De synas emedlertid ostridigt ega ett nära sammanhang med den, enligt nu gällande Grundlag, Rikets Ständer tillhörande reglering af embets- och tjenstemäns aflöning jemte hvad dertill hörer, dels emedan de egentligen angå samma ämnen och föremål, sorn vid nämnde reglering afses, dels ock emedan på denna reglering i flera delar kan bero, om och huruvida de förra böra tillämpas.
I följd häraf och om man å ena sidan antager, att de icke kunna af Lagstiftande makten, till inskränkning i de rättigheter, hvilka genom desamma äro embets och tjenstemän tillförsäkrade, ändras eller upphäfvas med retroaktiv verken, d. v. s. till efterrättelse för deni, som då redan i Rikets tjenst ingått, utan sådana förändringar först blifva gällande i afseende å dem, hvilka sedermera i tjenst inträda, måtte man äfven, å andra sidan, medgifva, att dessa Författningar icke utan 33 254 bifall af den Statsmakt, åt hvilken Statsverkets reglering i allmänhet är uppdragen, kunna förändras till förmån för embets och tjenstemän, vare sig i allmänhet eller blott för vissa fall.
Den i förklaringen yttrade allmänna sats, att i annan ordning undantag ifrån speciela författningar finge göras, måtte fördenskull å de ifrågavarande icke ega tillämpning.
Yid sådana omständigheter, hvarå de fleste Herrar Ledamöter af StatsRådet, hvilka afstyrkt den af Herr Friherre Lagerbjelke sökta förmån, tvifvelsutan haft afseende, kan jag ej heller underlåta att betrakta den tillstyrkande åtgärden såsom en erkänd öfverträdelse af hvad Rikets Lagar rörande detta ämne till iakttagande stadga.
I anledning af min anmärkning dervid, att, genom denna rådgifvande åtgärd, 62 och 64 §§.
Regeringsformen äfven blifvit öfverträdda, enär den åt Herr Friherre
Lagerbjelke tillstyrkta aflöningsförmån föreslagits till anordning å fjerde hufvudtiteln, invändes i förklaringen, att anvisning på denna hufvudtitel för en StatsRådsLedamot, som dock fortfor att vara Amiral och sålunda tillhörande Flottan, icke vore för titeln främmande.
Men om det icke kan bestridas, att Herr Friherre Lagerbjelkes serskilda aflöning afsåg, icke hans egenskap af Amiralsperson, utan det nya embete han tillträdde; att detta embete hvarken med Amiralsembetet eller med de för fjerde hufvudtitelns anslag åsyftade ändamål har någon gemenskap; och att bemälde Herr Friherre, som lagligen egde att bibehålla sitt förut innehafda KontreAmiralsembete jemte dermed åtföljande lön, deremot icke var lagligen berättigad att fortfarande tillgodonjuta den serskilda aflöning, utöfver Stat, som han dittills innehaft i egenskap af Befälhafvande Amiral i Carlskrona, men hvilken, då han lemnat denna befattning, äfven skolat upphöra, så torde detta tillräckligen ådagalägga behörigheten af min anmärkning i denna del; hvarföre den härmed vördsamt fullföljes och anmärkta öfverträdelsen äfven under Regeringsformens 65 §. hänföres.
Sedan jag, på detta sätt, genomgått och till bemötande upptagit hvad förklaringen i denna sak innehåller, och derunder äfven egt tillfälle att min talan vidare utveckla, allt detta i öfverensstämmelse med de af Rikets Ständers Konstitutionsutskott, till stöd för anmärkningsfrågorna, uppgifna grunder, samt härvid befunnits, att dessa icke blifvit i något fall genom svaromålet vederlagda, och att således de i mitt förra memorial anförda anmärkningar utan förändring qvarstå; åligger det mig nu att göra den slutliga tillämpning af detta förhållande, som i Grundlagarna bestämmes.
Och emedan, såsom här ofvan utredt är, de dels inför Konungen i StatsRådet afgifna rådslag, dels uti 255 Kongl. Regeringen yttrade meningar angående de mål, och vid alla de tillfällen, hvilka, uti serskilda punkterna af mitt förra memorial, finnas uppgifna och såsom föremål för åtal anmärkta, måste anses innefatta åsidosättande eller öfverträdelse af hvad Regeringsformens 65 §. till iakttagande föreskrifver; såsom ock det under 13:de punkten anmärkta rådslag tillika finnes stridande emot 77 §. samma Grundlag, samt genom det i 16:de punkten omförmälda tillstyrkande andra Lagar jemväl blifvit öfverträdda; föranlåtes jag vördsamt påstå, att samtlige Herrar före detta och ännu varande StatsRådsLedamöter samt ibland de förstnämnde äfven Herrar f. d.
Statssekreterare och t. f. Föredragande, hvilka i denna sak äro svarande, måtte, för deras deltagande i sådana rådslag och yttranden, anses och dömas enligt 5 och 10 §§. af den för Konungens Rådgifvare fastställda AnsvarighetsLag den 10 Februari 1810; i sammanhang hvarmed och då bifogade handlingar ådagalägga, att, i likhet med sådana rådslag och yttranden, verkställighetsåtgärder genom Kongl. Majrts derom meddelade förordnanden följt, jag vördsamt yrkar, att Svaranderne måtte, i mån af hvarderas deltagande i dessa åtgärder, förklaras skyldige att ersätta hvad sålunda af Statens medel utgått eller blifvit användt.
C. L. LANDIN.
Lit. F. Vördsamt Memorial.
Uti den sak, hvilken, hos Höga RiksRätten anhängig i följd af min, å Embetes vägnar, gjorda ansökning Lit. F., blifvit vidare utförd genom det af mig redan inlemnade anmärkningsmemorial, afhandlas, under trenne serskilda punkter, de af Rikets Höglofl.
Ständers Konstitutionsutskott, vid sistförlidna Riksdag, till åtal förvisla, serdeles vigtiga ärenden, angående hvilka, enligt Utskottets tanka, åtskillige Herrar Ledamöters af Hans Majit Konungens StatsRåd vidtagna embetsåtgärder befunnits stridande emot Regeringsformens 76 §. och i vissa delar äfven emot 64 och 58 §§.
Efter granskning af de å svarande sidan häröfver inkomna förklaringar, med hvad ytterligare angående 3:dje anmärkningspunkten vid det inför Höga RiksRätten hållna förhör blifvit utredt, är jag nu i tillfälle att afgifva det slutliga yttrande i denna sak, som med 256 KonstitutionsUtskottets, till stöd för anmärkningen i hvarje punkt åberopade, grunder öfvcrensstännner.
Beträffande i:sta punkten, sorn innefattar åtal emot de Konungens Rådgifvare, hvilka dels tillstyrkt beviljande af ett i 25 år fortfarande anslag af 60,000 R:dr årligen ifrån Handels och sjöfartsfonden för ombyggnad af Trollhätte Kanal och Slussverk, dels ock, vid serskilda tillfällen, föreslagit bemyndigande för KonvoyKominissariatet att meddela accepter till betalning af det för utförande af nämnde arbete bildade Bolags anvisningar å beviljade ' anslaget för hela tiden; bör jag väl, till exr början, fästa uppmärksamhet derå, att uti svaroskriften, vid uppgift af de Herrar StatsRådsLedamöter, hvilka åberopa förklaringen i denna punkt, H. E. Herr StatsRådet Grefve Löwenhjelms namn saknas.
Men sådant oaktadt och då, efter hvad StatsRådsProtokollen angående omförmälda ärende upplysa, Hans Excellens vid flera tillfällen deltagit i rådslagen derom, hvarför äfven emot honom åtal föres, anser jag mig kunna för otvifvelaktigt antaga, att H. E. Herr Grefven och StatsRådet, som slutligen, jemte öfriga till Höga RiksRätten inkallade Herrar StatsRådsLedamöter, undertecknat svaroskriften, biträder den förklaring, sorn i förevarande punkt är afgifven.
I denna förklaring har emot åtalet blifvit anfördt, att den lära, som, under åberopande af KonstitutionsUtskottets föreskrifter, skulle vara i amnärkningsmemorialet framställd, att nemligen ”beslut om anslag af allmänna medel icke kunde vara ovilkor/igt för längre tid än till nästpäfoljande Riksdag, ” vore lika ny, som den vore förderflig för samhällets bestånd och förkofran, utom det att den äfven stöde i strid med hvad Rikets Ständer vid åtskilliga tillfällen beslutat: att det vore besynnerligt, om Rikets Ständer skulle, i afseende på medel, som af dem disponeras, hafva vidsträcktare rätt, än Konungen för de medel, sorn stå under
Dess disposition: att, hvad anginge den anmärkta anvisningen å Handels och sjöfartsfonden, Kongl. Maj:t, sedan längre tid tillbaka och äfven efter antagandet af 1809 års Regeringsform, egt fri dispositionsrätt öfver denna, under de i 3 §.
Ansvarighetslagen uppräknade afgifter inbegripna, fond, eller KonvoyKassan, såsom den förut benämndes, hvilken dispositionsrätt äfven vid flera tillfällen blifvit af Kongl. Maj:t utöfvad, utan att någon anmärkning deremot från Rikets Ständers sida skall skett; samt alt Kongl.
Maj:ts dispositionsrätt öfver förrberörde fond jemväl blifvit af Rikets Ständer uttryckligen erkänd uti Deras serskilda underdåniga skrifvelser den 13 och 23 Februari 1835, uti hvilken sednare skrifvelse, sorn angick bidrag af Staten för att bringa Trollhätte Kanal och Slussverk till lika dimen - 257 sioner med dem, Götha Kanal eger, någon inskränkning till belopp eller tid icke skall blifvit ifrågasatt.
Häremot får jag vördsamt erinra, att en lära i den allmänna syftning, förklaringen antyder, icke blifvit framställd af Konstitutionsutskottet och ej heller återfinnes i anmärkningsmemorialet, som, i anledning af rådgifvande åtgärden den 25 Augusti 1837, då ett i 25 år fortfarande anslag af Handels och sjöfartsfonden för ofvannämnda ändamål tillstyrktes, uppfattar den sats, att, i anseende till egenskapen af denna fond och rättigheten att derom disponera, en å dess vägnar af Regeringen ensam ingången förbindelse endast för tiden till nästinfallande Riksdag kan vara ovilkorlig; och denna sats eller lära, hvilken icke förnekar, utan fastmera förutsätter, att en sådan disposition för längre tid kan ega rum, om nemligen dervid iakttages den ordning, gällande Grundlagar föreskrifva, befiunes hvarken ny eller för vårt närvarande Statsskick främmande.
Enligt 1 §. i RikdagsOrduingen, äro Rikets Ständer Svenska Folkets representanter och kunna i utöfningen af deras Riksdagsmannabefattning icke bindas af andra föreskrifter, än Rikets Grundlagar.
Dessa lagar, hvilka, jemlikt 83 §.
Regeringsformen, skola i hvarje serskildt fall efter deras ordalydelse tillämpas, innehålla bland annat de stadganden: i Regeringsformens 64 §., att så väl Rikets ordinarie Statsmedel och inkomster, som hvad under namn af extraordinarie utlagor eller bevillningar till StatsVerket af Rikets Ständer anslås, skola vara under Konungens disposition, att till de af Rikets Ständer pröfvade behof och efter den upprättade Staten anordnas; samt uti 76 §., att, utan Rikets Ständers samtycke, Konungen icke kan lån in- eller utrikes göra eller Riket med ny gäld belasta; hvaremot uti Grundlagarne icke lärer kunna uppletas någon föreskrift, innefattande inskränkning för Rikets
Ständer i afseende på medels anordnande eller skuldsättning.
Vid sådant förhållande och enär begreppet Rikets Ständer, efter Grundlagens uppfattning, äfven torde få betraktas såsom liktydigt med Svenska folket, måste det äfven ligga i sakens natur, att, på lika sätt, som fullmyndige personer i allmänhet äro berättigade att sluta giltiga förbindelser om sin egendom, Rikets Ständer ega rättighet att gifva anordningar och ingå förbindelser af den beskaffenhet, att, utan afseende ä lid, Svenska folket med sin egendom derför i legalt hänseende blifver ansvarigt.
Men då således uppenbarligen, enligt både Grundlagens föreskrift och sakens egen natur, Rikets Ständers behörighet i afseende å skuldsättning och anordning af medel är af annan egenskap och omfattning, än den, som i dessa hänseenden tillkommer Regeringsmakten, kan icke heller från den omständigheten, att Rikets Ständer vid åtskilliga tillfällen meddelat beslut om anslag af 258 allmänna medel eller förordnande härom för längre tid än till nästpåföljande Riksdag, dragas någon slutföljd om beskaffenheten af den dispositionsrätt, Regeringsmakten grundlagenligt tillkommer öfver medel, som genom bidrag från allmänheten influtit eller skola samlas.
Jemte det 5'7 §.
Regeringsformen uttryckligen förmår, att Svenska folkets urgamla rättighet, att sig beskatta, utöfvas af Rikets Ständer allena, är i de efterföljande §§. till och med 65 §. vidare utredt, hvad som förstås med denna rättighet och huru beskattningen verkställes, så ock huruledes Konungen eller Regeringsmakten eger att Statens behof uppgifva samt till disposition och anordning alla Statsmedel innehafva; men hvarken i dessa stadganden eller annorstädes i Grundlagarne göres undantag eller inskränkning för något fall, der beskattningsrätten skulle af någon annan än Rikets Ständer utöfvas.
Under denna Rikets
Ständer förbehållna rätt måste följaktligen vara inbegripna alla utgifter, som ifrån Folket för dess eller Statens gemensamma nytta utgöras, och således jemväl afgifterna till Handels och sjöfartsfonden, hvilken, tillförne benämnd KonvoyKassan, allt sedan år 1839, då fråga derom af Rikets Ständer väcktes, varit och ännu är underkastad Rikets Ständers StatsUtskotts och Deras Revisorers granskning.
Det är ock nogsamt bekant, att dessa afgifters utgörande, såsom fondens eller kassans fordna benämning antyder, i början härledt sig ifrån behofvet att med väpnad makt skydda handeln och sjöfarten, men att, sedan detta behof åtminstone till större delen upphört, deras fortfarande utgående åsyftar andra medel till befrämjande af nämnde vigtiga näringsgrenar; hvarföre äfven, enligt Rikets Ständers år 1835 gjorda framställning, den fordna benämningen af KonvoyKassa utbyttes emot den, afgifternas föremål närmare motsvarande, af Handels och sjöfartsfond. Hvad i 3 §.
Ansvarighetslagen för Konungens Rådgifvare af den 10 Februari 1810 förmäles rörande afgifter, hvilkas föremål äro inrättningar till enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet, kan destomindre hafva afseende å afgifterna till Handels och sjöfartsfonden, som ändamålet med de sistnämnda, hvilka utgå efter enahanda beräkningsgrund öfver hela Riket, ostridigt är befordrande af Folkets eller Statens, men icke blott enskildes eller vissa korporationers, fördel och bästa; hvadan ock samma afgifter blifvit ställda omedelbart under Regeringens förvaltning, då de förra åter, för att kunna befordra de dermed afsedda ändamål, icke ingå till Regeringens disposition.
Det torde således få anses ådagalagdt, att Rikets Ständer hafva grundlagenlig rätt att, på lika sätt, som i afseende å andra allmänna afgifter eger rum, besluta angående afgifternas till Handels och sjöfartsfonden utgörande och användande, äfvensom att pröfva desammas behöflighet.
Och då detta beskattningsärende icke till sin egenskap 259 förändras, om än Rikets Ständer hittills, helt och hållet eller till någon del, eftergifvit de dem i förrberörde hänseenden tillkommande rättigheter, helst emot Grundlagens bestämda föreskrift hvarken någon häfd eller äldre bruk lärer kunna åberopas; måtte Rikets Ständer äfven, i den mån de vilja göra Deras nyssnämnda rättigheter gällande, dertill vara grundlagenligt befogade.
Med dessa ifrån Regeringsformen hämtade åsigter om beskaffenheten af ifrågavarande ärende, hvilka Rikets Ständer synas hafva gillat, då De, på sätt redan förmäldt är, tagit befattning med och granskat den förr så kallade KonvoyKassan och den nu varande Handels och sjöfartsfonden, bör man jemväl betrakta denna fonds tillvaro såsom beroende af Rikets Ständers vid hvarje Riksdag fattade beslut, ehuru Rikets Ständer, enligt hvad Deras tvänne serskilda, under den 23 Februari 1835, till Kongl.
Maj:t aflåtna skrifvelser utmärka, vid detta tillfälle icke begagnat sin beslutande rätt i vidsträcktare måtto, än hvad angår frågan om användande af de å nämnde fond beräknade öfverskott.
Jemte den sålunda Kongl. Maj:t i allmänhet medgijna dispositionsrätt, öfverlemnade ock Rikets Ständer till Kongl. Maj:t att, såsom orden lyda ”af öfverskotten på afgiften till
Handels och sjöfartsfonden anvisa medel för befrämjande af Trollhätte Kanals och Slussverks bringande till lika dimensioner med Götha Kanal, så vida Kongl. Maj:t skulle finna ett sådant bidrag från Statens sida erforderligt och kunna meddelas, utan att lägga hinder i vägen för andra för handelns och sjöfartens betryggande oundgängligen nödiga åtgärder.
” Dessa vilkor för bidragets meddelande måtte innefatta en serdeles vigtig inskränkning hvad beloppet angår, helst detsamma, såsom beroende af disponibel tillgång å fondens öf verskott, ej kunde af Rikets Ständer närmare eller till siffran bestämmas.
Någon inskränkning till tiden behöfde deremot icke ifrågasättas, så vida serskilda anvisningar å tillgångar, som äro underkastade förändring, vanligen, enligt Regeringsformen, anses inskränkta till nästefterföljande Riksdagen, om icke uttryckligen annorlunda stadgas; men ett sådant uttryckligt stadgande bar vid detta tillfälle ej blifvit meddeladt.
Att Rikets Ständers mening varit, alt bidraget till Kanalens ombyggnad icke skulle i obestämd eller längre tid fortfara, ulan kunde, åtminstone till en början, begränsas inom tidrymden intill nästföljande Riksdag, synes nog uppenbart äfven deraf, alt Rikets Ständer, såsom en möjlig tillgång för bidragets utgörande, egentligen afsett
Handels och sjöfartsfondens dittills öjverskjutande behållning, hvilken kunde fortfarande påräknas endast så länge de till fonden ingående afgifter förblefvo oförändrade.
Sådana partiella, om än otillräckliga, bidrag hafva tillförne vid åtskilliga tillfällen blifvit af Rikets Ständer meddelade; och det är ännu i minne, huruledes, vid flera Riksdagar, anslag succes - 260 sive beviljades för anläggning och utförande af Götha Kanal, som likväl utgjorde ett vida större företag, än det ifrågavarande.
För öfrigt och om än framställning till Rikets Ständer gjordes i afseende å de för Trollhätte Kanals ombyggnad erforderliga kostnader, mätte ändock ej kunna med fog påstås, alt Rikets Ständer, genom Deras yttrande om ett bidrag dertill, åsyftat, att detta arbete, sorn ett enskildt bolag erbjudit sig att utföra och för hvilket kostnaderna beräknades till 1,620,000 R:dr, utom inlösen al gamla Kanalverket, skulle till betydligare del bekostas af allmänna medel, oaktadt Staten ej erhölle någon deleganderätt i Kanal- och Slussverket.
Detta förhållande synes likväl, genom anmärkta rådgifvande åtgärderna, hafva tillkommit, då bidraget, efter 60,000
R:dr årligen i 25 års tid, i det hela utgjorde ett sammanlagdt belopp af 1,500,000 R:dr, men Bolaget icke destomindre skulle försäkras att, under full eganderätt, besitta Kanal- och Slussverket samt tillgodonjuta inkomsten deraf, jemte andra förmåner, endast med förbindelse, dels att kanalen framgent underhålla, hvilket dessutom Bolagets egen fördel kräfde, dels att, efter tjugufem års förlopp ifrån arbetets början, om kostnaderna icke med 200,000 R:dr öfverstego den för arbetet beräknade summa, till Kongl. Majrt och Kronan erlägga en, i jemförelse med bidraget ringa, afgift af 10,000 R:dr årligen samt, i allt fall, allt hvad * be hålin a inkomsten öfvcrstege 100,000 R:dr; en summa, hvilken således, vid samma tid, kunde såsom behållen inkomst påräknas och årligen skulle Bolagets delägare, för deras emedlertid räntegifvande bidrag, tillfalla.
Vid betraktande af dessa omständigheter torde ej heller Konungens Rådgifvares tillstyrkande kunna ifrån Pvikels Ständers ofvanberörde yttrande härledas.
Å svarande sidan äro emedlertid äfven uppgifna åtskilliga andra fall, der anslag, likartade med det nu ifrågaställda, skola blifvit beviljade å Handels och sjöfartsfonden, utan att Konungens Rådgifvares åtgärder dervid blifvit af Konstitutionsutskottet anmärkta.
Men som förhållandet med dessa åtgärder, hvilka ej utgöra föremål för min embetstalan, icke lärer kunna i någon mån inverka på frågan, huruvida de i förevarande mål anmärkta och åtalade rådslag må betraktas såsom grundlagsvidriga eller icke, synes, å min sida, något bemötande af nyssberörde framställning ej heller vara erforderligt.
Då jag vidare anmärkt, att det under den 25 Augusti 1837 till nya Trollhätte KanalBolag gifna löfte om ett bidrag ifrån Handels och sjöfartsfonden under 25 års tid finnes så ställdt, att anspråk på dess uppfyllande, utan samband med egande rätten till kanalen, kunde öfverlåtas, oell att dylika öfverlåtelser jemväl blifvit befordrade genom accepter, som icke innehöllo annat vilkor 261 vilkor, än att Bolaget skulle uppfylla silia förbindelser; har deremot i förklaringen, med åberopande af hvad StatsRådsProtokollet den 23 Mars 1838 innehåller, sökt visas, att Statens tillbörliga säkerhet blifvit iakttagen; i sammanhang hvarmed invändes, att på egentliga föremålet för anmärkning och åtal, nemligen anvisandet af ett anslag för längre tid än till nästa Riksdagen, anslagets lyftning af sjelfva Bolaget eller af dess rätts innehafvare ej hade något inflytande.
I afseende härå bör jag vördsamt erinra, att, utom det ovanliga deri, att ett af Statsmedel för visst ändamål och till viss person utlofvadt årligt anslag skulle, på sätt tillstyrkt blifvit, icke blott iklädas egenskapen af en i hvar mans hand gällande förbindelse, utan äfven, genom meddelande af serskilda accepter på en gång för hela tiden, ytterligare bekräftas, i närvarande fall först torde förtjena uppmärksamhet, att kontrakt med ofvannämnda Bolag om kanalarbetet var afslutadt, utan att den sednare åtgärden dervid betingades eller utfästes, hvilken följaktligen ej heller kunde å Bolagets sida fordras eller behöfde å Statens sida medgifvas: att, i all händelse, begge omförmälda förhållanden destoheldre måtte finnas anmärkningsvärda, som, oansedt det vid accepterna fästade vilkor, att nemligen Bolaget skulle noggrant uppfylla sina i erhållet privilegium uttryckta åligganden, i detta hänseende betryggade Statens rätt och säkerhet, andra dervid icke förutsedda eller då icke för handen varande omständigheter möjligen kunde yppas eller under en längre tidrymd inträffa, hvilka tillintetgjorde eller inskränkte Bolagets anspråk att anslaget fortfarande tillgodonjuta, men hvilka, sedan accepterna å anslagets utbetalning, med behörigt tillstånd, blifvit ifrån Bolaget till annan ägare öfverlåtna, en främmande innehafvare deraf tilläfventyrs kunde vägra att såsom laga hinder för sin betalningsrätt erkänna; och att, så vida tvist derom blefve oundviklig, Lagens stadganden i 4 Kap. 4 och 5 §§.
Utsökningsbalken, hvilka utmärka den skillnad i fråga om betalningsrätten, som äger rum emellan en till viss person utgifven förbindelse och den, som till innehafvarén är utställd och i hvar mans hand gällande, ej skulle lemna serdeles stöd åt den föreställning, att Statens eller det allmännas säkerhet blifvit genom ofvannämnda åtgärder tillräckligen förvarad.
På sätt anmärkningsmemorialet och ett sedermera den 25 sistlidna Januari afgifvet skriftligt anförande utvisa, har StatsRådets den 25 Augusti 1837 närvarande Herrar Ledamöters inför Hans Maj:t Konungen gjorda uppgift, att Handelshuset Schön &
Komp:s anbud angående utförande af kanalens ombyggnad icke väsentligen afvek från de i detta afseende uti Kongl. Kungörelsen 34 262 den 9 December 1836 fastställda åligganden och förmåner, gifvit anledning till den anmärkning å min sida, att omförmälda uppgift varit mot verkliga förhållandet stridande i så målto, som det till Schön &
Komp. utlofvade bidrag af 60,000 R:dr årligen under en lid af 25 år skulle utgöra, för hela tiden af 25 år, 250,000 R:dr större bidrag, än det i Kungörelsen omförmälda vilkorliga bidrag af 50,000 R:dr årligen, förutsatt att äfven detta skulle i 25 år men icke längre behöfvas.
Sedan riktigheten af denna beräkning blifvit bestridd och med företedda uträkningar äfven sökt vederläggas, har jag uppgjort bilagde specifika kalkyl med iakttagande dels af de grunder, som Rikets Ständers Statsutskott uti Memorial till Rikets Ständer den 19 Mars innevarande år, N:o 481, följt vid beräkning af kostnaden för Trollhätte kanals och slussverks ombyggnad, jemte gamla aktiernas i nämnde kanal inlösen, samt årliga inkomsterna af kanalen och slussverket, dels ock af de föreskrifter, som uti ofvanberörda Kungörelse lemnäs rörande aktieägarnes fördelar i afseende å anslag från Statens sida samt utdelning å aktierna; utvisande denna kalkyl, att det i Kungörelsen utlofvade Statsbidrag af 50,000
R:dr årligen skulle efter det 20:de året icke vidare vara behöfligt för amortering, till kapital och fem procents ränta, af hvad Bolaget inom ett maximum af En million
R:dr för företaget successive tillskjutit eller upplånat utöfver 700,000 R:dr och de tillgångar, som öfverskott å inkomsten af farten genom Trollhättan och Götha eif lemna; hvarföre ock, jemlikt föreskriften i den Kongl. Kungörelsen, nyssberörda Statsbidrag borde vid ofvannämnda tid, eller 20:de året, hafva upphört.
Och då häraf inhämtas, att det bidrag från Statens sida, som ovilkorligen, enligt Handelshuset Schön &