Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så mycket mer år jig den vårda Talaren förbunden, då han väckt uppmärksamheten på ett ämne, som förtjenar att allvarsamt begrundas; jag behöfver nu blott för min del tillägga den innerliga öfvertygelse jag hyser, att enighet och sammanlänkning emellan Statsmagterna, aldrig varit önskvärdare ån under nu varande allmänna förhållanden.
Djupt känner jag vigten af denna sanning, men finner ganska Den lo Julii f, m, 369 ganska vål, att den icke år af det slag som med logisk argumentation låmpeligast kan styrkas.
Mycket, ganska mycket, måste i detta fall öfverlemnas åt hvars och ens känsla, upplysning och erfarenhet.
Den alltför ofta omnämnda §;n med sina directa slutföljder, och dem, som indirecte kunna åsyftas, denna stödjande sig både på Lagen och Opinionen, förekommer mig i detta dubbla hänseende såsom ett tveåggadt svärd.
Vare långt ifrån mig att våga föreslå detsammas nedläggande eller förvisande till något vapenhus af föråldrade Lagar!
Måtte det endast aldrig blottas af otidigt förhastande, aldrig utan tvingande nödvändighet, aldrig utan sammanståmmelser af allas öfvertygelse!
En ostridig och obestridd rått förlamas icke derföre, att den af fri vilja lemnäs obegagnad.
Tvärtom, ju varsammare man år att tillgripa medlet, ju grannlagare i valet af utöfningens ögonblick, ju starkare blefve kraften, ju säkrare verkning garna, då det nödtvungit anlitades.
Herr Grejven och Landt-Marslcctlkon till-* kännagaf,, att Plenum komme kl. 6 i eftermid^ dag att fortsättas.
Friherre Rudbeck, Alexander, upplåste följj jande:
(Se Bilagan N:o 4.) Ridd. 0. Ad.- Prot, VI, Band. lien i o Julii f m.
Herr Rofenblad, Bernhard, anförde skriftligen ; (Se Bilagan N:o 5.) Herr Cederfchjöld, Pehr Gu/taft I anledning af de anmärkningar som blifvit gjorde vid ConstitutionsUtskottets nu upplåste Utlåtande, får jag, såsom Utskottets Ledamot, först och främst tillkännagifva, att jag vid åtskilige tillfällen varit med Utskottets pluralitet af skiljaktig mening, och reserverat mig emot dess beslut, så väl derutinnan, att jag ansett flera af de an_ märkningar, som Utskottet hänfört under 107 hafva bort blifva föremål för RiksRått, som äfven derutinnan, att Utskottet förklarat flera mål böra förfalla, hvilka jag ansett vara af allra yttersta vigt, och vida mer anmärkningsvärda, ån något af dem Utskottet till Riksens Ständer anmält.
Efter detta förklarande anhåller jag att till besvarande få upptaga Herr Grefve von Schwe. rins särskilta anmärkning vid ett uttryck i Utskottets Utlåtande.
Herr Grefven har nemligen förment, att
Utjkottets förklarat en fråga förfallen derföre, att inom Utjkottet två Stånd ftannat emot två.
Jag anser denna omständighet vara af så stor vigt, att jag utbeder mig få något utförligare genomgå historien om dylika frågors behandlingssätt inom Utskottet.
Den första gången som två Stånd synas i dylika frågor hafva inom ConstitutionsUtskottet stannat emot två, va t nemligen uti Memorialet N;o u, Den 10 Julli J, m. 3? t af den 3 April 1818, i frågan om anmärkningar emot GeneralAdjutanten för Flottorna.
Utskottet fann då ”den enda utvåg återstå, att anmäla voterings-resultatet, med förklarande, att
Utskottet anfer ofvanberörde anmärkning bora förfalla.” Mårken vål, mine Herrar! att Utskottet anfåg anmärkningen håra förfalla.
Den andra gången två Stånd stannade emot två, var i Memorialet Nds 5o och 5l, under den 528 i samma månad, i frågan om tryckning af Utskottets Protoeoll i ett anmärkningsmål.
Vid detta tillfälle gjorde ConstitutionsUtskottet, uppmuntradt af den första blygsammare framställningens lyckliga utgång, redan ett försök att vinna en större myndighet, genom följande förklaring: *’och som vid omröstningen två Stånd stannat emot två, i följd hvaraf frågan förfallit, får Utskottet sådant härigenom vörclsamligen anmäla.
” Nu hade således ConstitutionsUtskottet redan sökt tillvälla sig magten, att sjelf kunna förklara ett mål vara förfallet, derföre att två Stånd hade inom Utskottet stannat emot två:
Och af denna myndighet syntes Utskottet vilja bibehålla sig uti evärdelig besittning, genom en dylik förklaring i ett likartadt mål, innefattadt i Memorialet N:o 54, af den 5 Maj, hvarest Utskottet likaledes säger; J’och sorn, vid omröstningen , två Stånd stannat emot två, i följd hvaraf frågan förfallit, får Utskottet sådant härigenom till svar vördsammeligen anmäla.”
Äfven vid innevarande Riksdag gjordes visserligen uti ConstitutionsUtskottet af flera värda Ledamöter ganska kraftiga försök att bibehålla 37* Den [o Julii /. ntl Utskottet vid den myndighet, som det i detta afseende hade vid sistlidne Riksdag tagit sig; men genom långvariga discussioner och mångfaldiga voteringar, lyckades det omsider, att åstadkomma det beslut, att i alla sådane frågor, hvaruti svar borde till Riksens Stånder aflåtas, skulle, om två Stånd stannade inom Utskottet emot två, voterings-resultatet helt enkelt tillkännagifvas, utan något slags förklaring, huruvida frågan borde förfalla eller icke.
Sådan har äfven vid detta tillfälle varit Utskottets mening; och jag anser mig böra undanrödja det missförstånd, som tyckes hafva vållat Herr Grefve von Sehwerins anmärkning.
Herr Grefven synes nemligen hafva fäst sig vid det stället uti Utskottets Memorial, rörande rådgifvande åtgårderne i Handels- och FinanceExpeditionen, i afseende på lyftningen af mindre Creditivet, hvarest det heter: ”och sorn dervid två Stånd stannat emot två, får Utskottet blott vördsamligen anmäla omröstnings-resultatet, med tillägg, att, vid så beskaffad utgång, någon till ansvar ledande anmärkning mot Stats-Rådets öfrige Ledamöter icke ägt rum.” Jag torde derföre få upplysa, att Utskottet, efter att hafva Bynts stadga sitt omdöme derom, att ansvaret i dylika fall i synnerhet borde ligga på Föredra« gauden, företog votering först öfver den frågan, huruvida anmärkning skulle emot honom äga rum, med förbehåll, att i händelse han blifvit fälld, sedan votera om StatsRädets öfriga Ledamöter.
Men når nu vid första voteringen, två Stånd stannade emot två, nemligen l)en io Julii /. m. 37$ i frågan oin den mest ansvarige, så ansågs anmärkningen utan votering
I böra förfalla emot StatsRadets öfriga Ledamöter.
Detta år åtminstone den mening, som Utskottet velat med de anförde orden uttrycka.
Friherre Löfenskjöld, Salomon, anförde skrifteligen; (Se Bilagan N:o 6.)
Herr Munck af Rofenskjöld, Eberhard:
Jag borde kan hända hafva försyn, att uppehålla Ridderskapets och Adelns tid sedan flere värde Talare yttrat sig, men jag skall åtminstone icke missbruka den till loftal öfver de Styrelsers åtgärder, hvilka nu åro under granskning.
Som medlem af ConstitutionsUtskottet under de 2:ne senaste Riksdagar , har jag äfven en särkildt anledning, att yttra mig, då jag hört af Herr Grefve von Schwerin jemförelse göras emellan detta Utskottets handlingssätt vid nuvarande Riksdag och vid de föregående.
Jag får då erinra, hvad de tryckta Protocollen kunna intyga, att jag vid dessa Riksdagar flere gånger, och äfven i afseende på frågan oin ett anmårknings-måls förfallande, når 2 Stånd inom Utskottet stadnat emot 2, reserverat mig emot Utskottets beslut, äfvensom emot dess åtgärd, att efter 107 ;§:n RegeringsFormen behandla mål, som tillhöra granskningen efter 106 §:n.
Jag går nu att granska ConstitutionsUtskotteta Betänkande, och får anmäla, att jag håller 374 Den io Julli /, ni. tnig endast vid det nu upplåsta, ty de öfriga på bordet liggande Betånkanden af samma Utskott bär jag ännu ej hört, och liksom det förevarande , icke låst.
Jag tror att resultatet af Utskottets arbete har blifvit helt annat, ån det Riksens Stånder hade våntat, och Nationen haft skål att fordra.
En mångd anmärkningar hafva af Utskottet blifvit gjorde och som det tyckes , icke utan grund , men de åro till största delen framställde på ett inconstitutionelt sätt, så att de inåste blifva utan påföljd.
Detta (konstitutionsutskott har nemligen oriktigt anvåndt 106 och 107 §§. af Regeringsformen.
Det har efter 107 §. till Riksens Stånders afgörande pröfning framstållt anmärkte åtgärder, hvilka, äfven enligt Utskottets egen uppgift varit stridande mot Grundlagen eller andra gällande Lagar.
Desse åtgärder borde således behandlas efter 106 § , och hånskjutas under RiksRått.
Endast sådane, sam åro stridande mot Rikets sannskyldiga nyt. ta, eljer som utmärka brist på nit, skicklighet och drift, böra kamma under Riksens Stånders afgörande pröfning eller QpinionsDomstal, Föredragandens för krigs-årenderne anmärkta förfarande, i afseende på ett med enskilt person uppråttadt Contract om casseradt gjutgods, år framstålldt till vår pröfning, men borde såsom stridande mot 27 §.
RegeringsFormen, underkastas RiksRått.
I Ebersteinska Testaments-frågan’, tyckas ej grånsorne emellan administrativa och Domare-magteme vara iakttagne; arn således ett fel år begånget, så år det emot RegeringsFormen, I afseende på beslutet, att Den 10 Julii f, nu 37 i Konungen härefter sjelf tillsätter LandtRäntmåstare, KronoFogdar och Postförvaltare, anmärker Utskottet, att det ej synes förenligt med 28 §.
RegaringsFormen.
Om åtgärden varit stridande emot denna så måste den behandlas enligt 106 §:n och hörer ovillkorligen under RiksRått.
Utskottet anmäler ytterligare, att StatsSecreteraren för KrigsÄrenderne utfärdat kallelse till obehörig person att vara Ledamot i RiksRätten.
Då en sådan åtgärd år stridande emot 102 jjj. RegeringsFormen, borde den hafva blifvit ansedd efter 106 § , och således äfven tillhöra RiksRått.
Samma Föredragande såges äfven hafva försummat, att i StatsRådet föredraga en meddelad föreskrift , att ej föreslå till SurnumerairCornet någon, som ej har en bestämd säker inkomst af minst 4oo Riksdaler årligen.
Felet år då, att målet i Commando-våg blifvit behandladt, och hörer likaledes under RiksRåtts pröfning.
För detta StatsSecreteraren Ehrenborgs åtgärd , som skall haft till påföljd en ny skattläggning af Qvarnar, år, om felaktig, stridande mot allmän Lag, som i MissgerningsBalken förbjudes , att lägga skatt och tunga på Rikets invånare; den borde således hånskjutits till RiksRått, och kan ej hår komma under behörig pröfning.
StatsSecreteraren af Klintbergs anmärkta åtgärd, att tillstyrka en ny organisation af MagazinsDirectionen, och entledigande af en dess Ledamot som hade Kongl. Fullmagt, synes vål strida emot RegeringsFormen, men det år ej derföre sagdt att den egentligen varit stridande mot Rikets sannskyldiga nytta} och tillkommer således icke 37« Den 10 Julii J. m. Ständernes, utan RiksRåttens afdömande.
Den framställde, ehuru icke till ansvars påföljd anmälts åtgärden, att StatsSecreterare och JustitiseCanzler i senare åren varit merendels blott tillförordnade, kan likaledes icke efter 107, utan blott efter 106 §, behandlas.
Åtgärden, rörande Giftermåls-dhpencer, som Utskottet anmärkt, synes strida emot Lag, men derföre icke egenteligen emot Rikets nytta, och hörer således icke heller till Riksens Ständers pröfning.
Disposition »f mötes-passevolance-medlen till främmande ändamål är rakt stridande emot RegeringsFornen , men kan möjligen vara påkallad af nyttan, och kan derföre ej beifras efter 107, utanefter 106 det vill såga underställas RiksRått.
Sådant är ock förhållandet med det utfärdade nya Reglementet för Brandförsäkringsverket, hvilket tillhörer enskilte perscaner.
RegeringsFormen förbjuder en sådan åtgärd.
Att i commandovåg föredraga en uniforms-förändring, är äfven stridande emot Grundlagarne , och utomdess emot KrigsArtiklarne , och hörer derföre ej till Ständernes, utan till RiksRåttens afdömande.
I alla dessa fall har ConstilutionsUtskottet användt 107 (jj. i stället för den 106, framställt till Ständernes afgörande, hvad som bordt och behöft Lagligen undersökas af en RiksRått, och derigenom förvandlat rätts-frågor till opinionsfrågor.
I ännu flere fall har samma Utskott underlåtit att till någon slags pröfning hänskjuta de af StatsUtskottet och af enskilta Riksdagsmän till detsamma ingifna anmärkningar.
Men det år icke Riksens Ständers rätt, att förändra Den 10 Julii f. m. 377 hål’, hvad ConstitutionsUtskottet oriktigt framställt, eller tillägga hvad det uraktlåtit, att framställa.
Det må dock tillåtas mig anmärka, att då Utskottet till Riksens Ständers OpinionsDomstol, och icke till RiksRått hånskjutit de af detsamma anmärkte åtgärder, har det betagit de personer, emot hvilka anmärkningarne åro ställde, tillfället att försvara och förklara sig, ty målen åro i allmänhet af den beskaffenhet, att de fordra en laglig och noggrann undersökning, samt åro ej af Utskottet nog utredde, för att hår böra kunna bestämma opinionen.
Desse personer hade derföre varit mer belåtne med anmårkningarnes hänvisning till RiksRått, om icke ConstitutionsUtskottet genom den oriktiga hånvisningen till Riksens Ständer betagit ej blott de anklagade utvägen att förklara sig, utan äfven Riksens Ständer deras lagliga rått, att beifra dess anmärkte åtgärder.
Så mycket jag kunnat under Betänkandets uppläsning inhämta, har Utskottet haft skäl till sina anmärkningar, men framställt deni inför obehörigt forum.
För öfrigt har Utskottet derigenom gifvit anledning till både lindrigare och strängare ansvar, ån sorn genom RiksRåtten hade kunnat följa.
Enligt behandlingen efter 107 §. gifves hvarken hårdare eller lindrigare påföljd, ån anmälan till entledigande; men i AnsvarighetsLagen, som RiksRåtten skall dömrna efter, finnas många gradationer af ansvar.
Således synas genom Utskottets förhållande hvarken Konungens Rådgifvare och de Föredragande hafva blifvit tjente, eller Nationens interesse bevakadt.
Vål synes det som Utskottet velat gagna de inför Stån - 378 Den io Julii f. m. derna ansvarige Embetsmån i allmänhet genom att framställa amnårkningarne på ett sätt, att Ständerne ej äga rätt på dem använda den ansvarighets-påföljd, som 107 §;n föreskrifver.
Men om Utskottet då tjent StatsRådet i allmänhet, har det dock gjort enskilte Ledamöter sf dem orätt, de nemligen mot hvilka anmärkningarne varit riktade, ty de hade inför RiksRått fått tillfälle, att försvara sig, det de ej hafva inför Riksens Ständer.
Det åligger ConstitutionsUtskottet, att äfven granska, huruvida de Föredragande med ovåld sitt förtroende Embete utöfvat, och det har derigenom en ökad anledning, att sjelf icke visa våld.
Huruvida blott den ene eller andre af de ansvarige Embetmånnen haft del uti de anmärkte åtgärder och rådslag, synes merendels ej af Utskottets Betänkande, men man har skål, att tro, att de mot hvilka Utskottet ställt sina anmärkningar ej ensamme deruti deltagit.
Efter min tanka kunna af de i Betänkans det framställde anmärkningar blott tvenne tillhöra Riksens Ständers afgörande, och behandlas efter 107 §.
Den ene angår indragningen af Tidningar, hvilka Utskottet ganska riktigt yttrat icke hafva funnits vara vådliga för allmän säkerhet, eller förnärmande enskilt rätt, icke heller af fortfarande smädlig egenskap.
Första grunden till denna åtgärd lade Riksens Ständer sjelfve år 1812, då de icke sjelfve uppfylde deras plikt emot Svenska Folket, utan åt Regeringen öfverlemnade den godtyckliga magten till Den 10 Julii /. rn. 379 Tidningars indragande.
Jag medgifver, att tonen i dessa ej alltid varit blott granskande, titan äfven någon gång bitter, och jag dömmer mer från det vidriga intryck deraf på mig, äfven då jag gillat klandret, till det intryck, som de måste göra på de personer, som blifvit angripne.
Men äfven derföre bör man inse, att det år desto farligare att åt godtycket öfverlemna en sådan magt, ty den sorn tror sig vara förolämpad frestas då lått, att uppoffra nyttan af saken, för det obehagliga skull af formen.
Den andra åtgärden, som kan tillhöra Ständernes afdönamande, är, att Stats-Secreteraren Qviding tillstyrkt uppköp af ekevirke genom enskilt contract, och således utan entreprenad-auction eller förseglade anbud.
Dessa tvänne anmärkningar äro de enda af alla dem, hvilka ConstitutionsUtskottet till Riksens Ständers pröfning framlagt, som höra till deras afgörande.
För öfrigt har samma Utskott ej gjort någon anmärkning tnot Konungens Rådgifvare, i afseende på allmänna mått och steg i Stats- oeconomiska ärenden.
Utskottet har derigenom indirecte lemnat ett stort loford åt den Stats-oeconomiska styrelsen i det hela, ty när man finner, att under 5 års förvaltning intet anmärkningsvärd! misstag skett, så skall den som blott dömmer efter Utskottets Betänkande, tro, att förvaltningen varit förträfflig.
De deremot, som i dessa allmänna åtgärder finna stora felsteg och försummelser, få af Utskottets uraktlåtenhet att dervid göra anmärkning, anledning
Ven 10 Julii J, m. ätt tro StatsRåd och Föredraganden hafva afstyrka de vidtagne skadliga åtgärder,J och tillstyrkt de uteblifne nyttiga, samt att skjuta skulden på Regentens Person.
En värd Ledamot har velat undskylla Rikets belägenhet i Statsoeconomiskt hänseende med det långvariga krigstillstånd, som i senare tider hemsökt Europa.
Deruti kan jag ej instämma, ty då krigs-tillståndet ådragit andra Länder krigs-contributioner, utprässningar, hämmad handel och aftynande näringar m rn., hade det för Sverige en nära motsatt verkan.
Sverige blef genom det sista kriget befriadt från sin utländska Stats-skuld, fick ej vidkännas några krigs-omkostnader, eller någon stockning i handel och allmänna rörelsen, utan fick genom det anledning till utvidgade handelsförhållanden.
För att nu slutligen yttra min mening i afseende på resultatet af Utskottets förevarande Betänkande, får jag förklara, att de der framställde anmärkningar väl synas mig kunna vara grundade; men blott tvänne af de anmärkte åtgärder kunna och böra pröfvas af Riksens Ständer, och då desse åtgärder icke egentligen höra till hvad 107 §.
RegeringsFormen kallar mått och steg, så föreslår jag, att Ridderskapet och Adeln måtte låta anmärkningarne vid dem förfalla, och tillstyrka sine MedStänder, att göra det samma, men blott på den grund, att
Rikets väl icke kräfver någon vidare åtgärd.
Härgenom anses dessa anmärkningar riktiga, men de anmärkte åtgärderne ej så grofva, att de denna gång böra medföra någon påföljd.
Älven T)en 19 Julii f. m. 381 tillstyrker jag, att Riksens Ständer måtte i underdånighet frambära den anhållan inför Konungatlironen, i) att vid sjg yppande anledningar till utöfvande af den år 1812 åt Konungen öfverlåtne arbitraira myndighet, att indraga Tidningar, den ej måtte användas, utan i högsta nödfall, men att i stället för denna visserligen ännu af Lag sanctionerade, men med sanna constitutionella principer och allmänna opinionen oförenlige, behandling, Domstolarnes åtgärder heldre matte användas; 2) att vid köps afslutande för Statens medel, alla personliga äsigter måtte undvikas, och allmän entreprenad-auction eller förseglade- anbud, i stället för enskilt contract alltid användas.
Om de sedermera förekommande Betänkanden af ConstitutionsUtskottet innefattaanledningar till flere anmärkningar, skall jag ej underlåta att deröfver yttra mina tankar.
Friherre Andar['vård, Carl Henric, uppläste följande:
(Se Bilagan N;o 7.) Friherre Boije, Ludvig:
Då, vid sista RiksJ dag, 107 §. i RegeringsFormen var till sitt rätta förstånd ifrågaställd, på ett sätt, som hotade att förminska den garantie för Svenska Folkets frihet, som denna §. dock innebär, hörde jag till antalet af garantiens kraftigaste försvarare inom Ridderskapet och Adeln, och jag förenade dermed det förklarande, att så angeläget det 382 Den t g Julii f. m. var, att icke medgifva ett hårsmons förminskning i Nationens rätt, lika så angeläget oell vigtigt vore det, att vid utöfningen af den magt 307 §. ger, alltid förfara med rättvisa och moderation.
Den grundsats jag då hyllade, skall jag också i dag efterkomma j och om, under det jag uttrycker mitt bästa begrepp, min afgjorda öfvertygelse, min lott blir, att ogillas å båda sidor, så skall det icke oroa mig.
För den magt §:n lemnar, och som Oss nu tillhör att utöfva, förutsätter § ns ordalydelse ett tydeligt vilkor; och detta vilkor ligger i sjelfva qualificationen af de fel, åt hvilka förmågan gafs att framkalla makten.
Felen måste vara af den svåra beskaffenhet, att, i anledning af dem, Ri~ hets val fordrar maktens användande.
Stiftarne af vår Constitution insågo, att ofelbarhet var aldrig menniskans lott, och ville alltså, att för denna magt skulle icke misstagen och icke andre fel än de svåraste blifva föremål.
Nå väl, mine Herrar!
Oss åligger då nu att granska felen, och tillse om de verkligen aro af natur att uppgå till den bestämda qualificationen.
De flere anmärkningar, som Utskottet förklarat icke vara af egenskap att fordra påföljd, förbigår jag gerna, Icke derföre, som skulle jag
Utan pröfning anse dem sakna grund, eller antaga, att Embetsmännens anmärkta handlingssätt varit i allo riktigt; men derföre, att jag tror allmänna opinionen om dem, vara, att de icke kunna hänföras till fel af svåraste natur, då å - t)r.n ro Julii f, m. 383 ter min pligt ar, att icke, med deras undersök, ning, onödigt här upptaga tiden.
Jag beger mig då till de fyra af Utskottet uppgifne, svårare anmärkningar: och beträffande den första af dem, nemligen den, att några Dagblad skola blifvit utan lagligt skäl indragne, så antager jag alldeles, att de i TryckfrihetsLagen bestämda vilkor för indragningsmakten icke förefunnits; men kan deremot för ingen del finna mig vid, att åt delta fel gifva en större vigt än det tillkommer.
Ännu äro vi i förvillelsen af en ultra liberalisme, Gudi lof, icke komne ända derhän, att vi skulle, för några indragne Dagblad, anmäla vårt hela StatsRåd till afsättning: och sannerligen något sådant skulle af Nationen gillas.
För min del anser jag Tryckfriheten högst nödvändig, emedan den utgör frihetens säkraste garantie; men lika nödvändige anser jag också de band vara, som lyckligtvis ännu håller denna frihet inom sina gränsor.
Och efter att hafva med all uppmärksamhet följt den förflutna tidens publicitet, kan jag icke finna annat, än att den offentliga yttrande-rätten varit omsorgsfullt bevarad.
Ja, om tillfället nu fordrade ett vidsträcktare yttrande, så skulle jag icke tveka att säga, att, om fel ägt rum i anseende till Tryckfriheten, så har det egentligen bestått deri, att för litet varit indraget, men visserligen icke för mycket.
Må man kalla detta obscurantisme; och må man fritt kalla skräckbilder, de farhågor en för långt utsträckt tryckfrihet hos mig ingifverj 384 Den to Julii /. m. men jag, som öfverlefva! en tidopunkt, under hvilken tryck-sjelfsvåldet verkat till skakningar i hela Europa; och sorn hår i Landet, redan någon gång, sett våra angelågnaste begrepp, i allmänt tryck, sönderslitne; skall alltid anse för min heligaste pligt, att, såsom Representant, vidmagthålla banden, sådane de åro.
Jag vefc att TidningsUtgifvarens Privilegium utgör hans egendom; men just derföre tror jag, att omsorgen för denna ägande rått åligger honom sjelf i första rummet; och når dertill icke fordras mera, ån måtta och varsamhet i hans penna, så må han också skylla sig sjelf, då han genom brist deri, ådrager sig skadan.
Det Allmännas vål år angelägnare ån Individens; och jag vet icke, hvarföre varsamhetens uppfyllande skulle vara mindre pligt hos en Tidningsutgifvare, ån uppmärksamheten år pligt hos den controllerande magten.
Till följe af desse tänkesätt anser jag, utur dubbla skål, ifrågavarande anmärkning böra förfalla.
I ordningen förekomma nu tvenne anmärk» ningar, om hvilkas råtta beskaffenhet jag tror mig åga en hel annan kännedom, ån den Utskottet lemnar.
I frågorne om Baggiska Målet och Ebersteinska Testaments-tvisten, hade jag, lika med hela Allmänheten, låst i allmänt tryck, sådane berättelser, som oroade mig; emedan jag försattes i den tro, att en verklig rubbning i Domaremagtens helgd hade ågt rum till parters lidande.
Sådan var äfven tankan i min Landsort; och då jag hitkom, samt erfor, att desse Den to Julli f. nu iåesse frågor blifvit föremål för ConstitutionsUtskottets uppmärksamhet, ansåg jag mig böra söka en närmare kännedom om desse mål, och med den jag nu mera åger, år min opiniorl helt annan ån den, hvartill Utskottets Betänkande föranleder.
Ifrån denna stora skillnad i opinionen, hämtar jag förbindelse för mig, att framlägga den kännedom, sorn utgör motivet för mitt omdöme; och jag nödgås derföre, pä förhand begära ursågt för. deri vidlyftighet jag icke kari undvika.