Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och bevare oss Gud ifrån allt nyhetskrämeri och detsammas predikanter; ifrån alla förändringar, som icke äro fullt erkända förbättringar, samt således äfven ifrån det af Const.Utsk. nu framlagda förslag till national-representationens ombildning!
Det har visserligen någon svårighet med sig att två dagar sednare besvara anmärfen.-r, som blifvit gjorda i ett föregående plenum; ty dels äro icke de tillstädes, hvilka gjort anmärkntna, och dels hafva icke alla de svaromål, som afgåfvos på föregående anföranden, Den 19 April f. in. stannat i R. o. Ad:s minne; men jag måste underkasta mig detta, och anhålla att med några ord få bemöta de inkast, som blifvit gjorda mot det förslag jag framställde i början af föregående plenum.
Flere värde talare fästade sig hufvudsakligen vid sjelfva grunden, hvarpå jag stödde min öfvertygelse, nemi. att 56 §:n Reg.Ftn mäste äga gällande kraft.
Deremot anfördes emot dess betydelse i allmänhet, rörtde Const.Utskts förslag, sådana som de vanligen inkomma, att R.
St. hafva genom praxis af föreg:de riksdagar och genom Const.- Utsk:s dertill gifna bifall afgjort den frågan, att R.
St. kunna, bredvid och med förbigående af ordalagen i 56 §:n Reg.F:n, förkasta frågan vid första riksdagen.
Jag vill icke ånyo upprifva den många gånger genomförda striden.
Jag vill blott hafva äran nämna, att för min öfvertygelse kan ingen praxis blifva gällande emot hvad grundlagen bestämmer.
Jag tror att hela vårt samhällsskick beror derpå, att grundlagens bud orubbligen efterlefvas, så länge grundlagen finnes qvar; så att icke någon af partiers öfverlägsenhet åstadkommen praxis bredvid grundlagen må göra sig gällande, emedan sådant småningom kunde leda derhän, att vi ägde en grundlag på papperet, som vore af ingen betydelse, och en annan i praxis, tolkad efter partiåsigter och opinionens vindkast för dagen.
Till stöd för deras åsigt, som hyste olika tanke rörtde betydelsen af 56 §:n Reg.Ftn, anförde Hr von Hartmansdorff flera exempel för att bevisa till hvilka absurditeter det skulle leda, om R.
St. vore tvungneatt, sedan det i Const.Utsk. var antaget, bordlägga ett betänk., som innehöll de största orimligheter.
Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att frågan nu är annorlunda; ty här är en casus, som af ingen praxis varit bestämd, nemi. att R.
St. velat tillvälla sig makten att vid första riksdagen förkasta äfven hvad som af förstärkta Const.Utsk. blifvit bifallet och antaget.
Det kan icke nekas, att förstärkta Const.- Utsk. antagit tvänne hufvudgrunder för betänk., och att dessa hufvudgrunder således äga kraft af R.
Horn anförde visserligen, att det endast var ad notitiam eller för att slita frågorna preliminariter, som dessa hufvudgrunder afgjordes.
Jag anhåller blott att få veta hvar det står skrifvet.
Uti en så vigtig sak som denna, borde väl Stånden hafva förbehållit sig rättighet att förkasta de principer, om hvilka förstärkta Const.Utsk. kunde förena sig, derest samtliga Stånden icke kunde blifva ense om de särskilda detaljbestämmelser, hvilka erfordras för principernas tillämpning, såvida icke dessa principer skulle anses som R.
St.‘s orubbliga beslut.
Jag medgifver att, om jag har orätt i denna åsigt, så har jag orätt i hela mitt anförande.
Jag har haft den godtrogenheten och varit nog en fa 1
Id ig att tro det formen måste äga samma kraft, antingen den behagar en viss majoritet eller icke.
Om formerna äro att beti akta såsom vaxet i konstnärens hand , eller såsom ormen, hvilken D c n i y A [) r i 1 f. in. slingrar sig kring alla föremål, så har jag orätt; men är <iet icke så, beror liela sambälhts lugn derpå, att den af oss besvurna grundlagen skall till punkt och pricka följas, sådan den i bokstafven lyder; så bar jag rätt, oell ännu är jag icke öfvertygad om motsatsen.
Hr von Hartmansdorff bar sagt, att Coust.Utsk:s ledamöter af delta Stånd, och äfven jag, skulle hafva förklarat, att Stånden äro förbundne att antaga detta betänk, sådant det är, äfven i sina detaljer, derföre alt grunderna äro af förstärkta Coust.Utsk. fastställda.
Deri värde ledamoten torde tillåta mig få erinra, att jag icke hört någon påstå sådant, äfvensom jag icke heller sjelf sagt det; ty jag sade, att när hufvudgrunderna äro okullkastliga, ehuru de icke af mig personligen gillas, så ville jag antaga så gerna delta som något annat förslag lill grundlagsenlig behandling vid nasta riksdag, efter jag olyckligtvis nu icke kunde få förkasta någotdera i sin helhet.
Det är visserligen ganska vigt och beqvämt, alt på det sättet låta talare till bevis för sina åsigter hafva anfört skäl, sorn de aldrig yttrat, och derefter uppställa de anmärkmr man anser lampliga; men det är svårt för deni, som icke yttrat sig i sådan anda, att ingå uti motbevisning och vederläggning af skäl, som icke stå i något förhållande till de verkliga grunder, hvarpå man byggt sin bevisning.
Slutligen anhåller jag att för milt eget rättfärdigande få bemöta ett yttrande af en värd ledamot, på hvars omdöme jag sätter den högsta vigt.
Spens anmärkte nemi., all det förslag, som jag afgifvit att i sin helhet bordlägga Coust.CJtsk.-s betänk, på de af mig afgifna skäl, vore något för lättsinnigt uti en så vigtig fråga som denna.
Dertill lager jag mig friheten svara, att, när det sker med det öppna tillkännagifvande, som jag gjort, alt bordläggningen skedde endast för att iakttaga grundlagens helgd, emedan jag finner mig bunden vid de antagna grunderna för detta betänk., hvilka jag dock för min del icke kan godkänna ; så tror jag att det vore mera lättsinnigt att gå in uti en vidlyftig conversation om saken, alt deröfver utlåta sig i ett rikt ordsvall än att uppfylla formen, samt öppet och ärligt säga: jag kan icke antaga betänk., men jag nödgas dock för formernas skull bordlägga detsamma.
Detta sätt att tillvägagå är åtminstone icke förenadt med den lättsinnigheten att utan allt gagn upptaga en dyrbar tid.
Jag har velat säga detta blott för att visa alt jag icke sett saken så lättsinnigt, sorn det måhända kan synas.
Att förnya min anhållan om den propos. jag första gången begärt, nemi. till bifall på detta betänk., torde vara alldeles öfverflödigt eller åtminstone utan gagn, sedan inom tvänne Stånd grundlagen blifvit så förklarad som majoriteten anser sig äga rättighet alt förstå densamma.
De äro visserligen auetoriteter, som jag borde erkänna vara öfvervägande min enskilda öfvertygelse; men uti en så vigtig fråga som denna, kan jag så mycket mindre Den i g April f. m. frångå min åsigt, som den vunnit understöd af erfarne män inom detta
Hus; och nödgas jag derföre, på de af mig anförda skäl, ånyo anhålla om propos. till antagande af detta betänk., att hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Jag erkänner vigten deraf att icke förspilla Ståndets tid, och jag bestrider icke någons rättighet alt såsom tidsspillande bedomina djerfheten of mig att åter uppträda; men detta förelag grundar sig i den enkla öfvertygelse!), alt yttranden blifvit fällda, tjetiliga att förvilla, oell alt förlusten af några ögonblick är vida mindre än förlusten skulle blifva, om denna förvillelse finge göra sig gällande.
Jag anhåller således vördnadsfullt alt ännu en gång få yttra något.
Då jag begärde ordet, var mitt ändamål att tora Gr.
Anckarsvärd till erkännande af otillbörligheten alt så lill sägandes smyga bort en § i grundlagen, hvilken omfattar mångfalldiga andra ämnen än representationsförändringen, och hvilka alla ämnen skulle så der lyst och stilla försvinna.
Jag ber honom icke taga illa upp, alt jag, på de skäl Frih.
Cederström anfört, ännu qvarstår vid den tanken, att det sannerligen ligger mycken djerfhet uti sältet att gå till väga, om också icke i sjelfva saken.
En annan ledamot har sagt, att det vore afvita att förvandla Sverige lill republik.
Jag skulle önska alt han hade tillagt några ord; all hans yttrande hade varit afifatladt i följande ordalag: det är afvita att förvandla Sverige till republik på annat än det sätt, som nu dagligen sker.
Revolutioner, som göras af folket, måste fördelas i tvänne slag.
Ingen revolution kan äga rum af folket förr, än folket ar öfvertygadt att revolutionen är nödig, att det närvar, statsskicket icke duger, och förrän folket blifvit öfvertygadt örn den himmelska sällheten af den gränslösa republikanska friheten.
Nå väl, mine herrar! arbetar man icke hvarje dag på att bibi inga folket den öfvertygelse)!, alt allt annat är bättre än vi hafva, och alt vi således böra förändra oss.
Jag lior mig icke bedomina orätt, då jag betraktar Hr Hjertås framställning i detta fall hafva annat ändamål än det: mine herrar, sitten slilla medan jag republikanisera)' tänkesättet; rören eder icke; tagen icke förskräckelse lill eder af följderna, förrän de inträffa; men då är det för sent alt hejda dem.
Jag kan icke förstå Hr Hjertås flanista Ilning på annat sätt.
Jag ställer till Frih.
Cederström och Frih.
Hamilton den anhållan , att de ville förunna Riddarhusets större pluralitet samma rättighet som pluraliteten icke skall göra dem stridig, nemi. att, vid begreppens uppfattning i fråga om förståndet af våra grundlagar, lå följa värt eget förnuft.
Jag menai' härmed, alt de ville tillåta oss, sedan de uppgifvit sina motiver, hvarför de förslå RegF:s föreskrifter på ett sätt, att de då ville tillåta oss, säde jag, få hysa 15a Den 19 April f. ra. en annan tanke oell framför allt icke lägga hinder i vägen för fullbordandet af emancipationen undan det autocratiska välde, som Const.Utsk. gifvit sig.
Jag är skyldig förklara Frill.
Hamilton, då jag angifven lians framställning, att om lians grunder äro falska, så är äfven hans conclusion falsk.
Jag anser hans grunder falska; men jag är skyldig att redogöra, hvarföre jag anser deni sådana.
Jag kan icke misstaga mig derom, att hvarje ledamot af detta Hus skall, vid granskning, vid den nogaste afvägning af grundlagens ord, finna att grundlagsstiftaren aldrig föreställt sig det fall, som nu inträffat, nemi. fråga om nationalrepresentationens totala ombildning, och att i fråga om en så genomgripande förändring alla fyra Stånden skulle vara bundna af hvad en obetydlig delegation utaf representationen uti några principfrågor beslutat emot ett eller annat Stånds åsigt, så att pluraliteten af dessa få delegerade skulle kunna anses uttrycka hela folkets vilja ända derhän alt, derföre att några principer blifvit af denna pluralitet godkända uti ett vidt omfattande förslag, hela representationen, och således äfven de
Stånd, som icke godkänt dessa principer, skulle vara förplig— tade alt antaga ett förslag, som livart
Stånd för sig i vissa delar kunde godkänna men i de öfriga förkastade.
Jag anhåller att vi snart måtte komma till voteringslapparna, för alt genom dem slita de olika meningarna.
Ehuru långvarig discussionen i detta ämne varit, har R. o. Ad. likväl icke kommit tilt något bestämdt beslut, huruvida Utsk:s förslag skall behandlas i sin helhet eller punktvis föredragas; men jag torde icke misstaga mig deruti, att pluraliteten är höjd för att behandla saken i sin helhet.
T detta fall gifves det 3:ne förslag till beslut, efter den uppfattning jag gjort af discussionen.
Det ena, att förklara förslaget oantagligt; det andra, att förklara, att detsamma, sådant det är, måste, i följd af grundlagens föreskrift, hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; och det 3:dje, att återremittera detsamma till Utsk., på det att flera sådana stadganden, som man nu anser icke vara lagliga, måtte borttagas.
Hvad angår första frågan, huruvida grundlagen bestämdt föreskrifver att Const.Utsk:s förslag skola hvila till kommande riksdagen, så torde det vara nödigt att erinra oss, att 1809 års grundlag innehöll ett alldeles bestämdt stadgande i detta afseende.
RiksSt:n kunde icke på något sätt förändra ett förslag från Const.Utsk. till grundlagsförändring, utan sådant det var af Utsk. framlagdt skulle detsamma ovillkorligen hvila till den kommande riksdagen.
Landtm, och talmän kunde då icke göra annan framställning, än att förslaget, i följd af grundlagens föreskrift, skulle blifva hvilande.
Detta stadgande var conseqvent och riktigt och förekom de svårigheter och olika tankar, som nu Den 19 A p r i 1 f. m. 153 nu uppstått i detta ämne; men man tänkte sig äfven alt det kunde vara möjligt alt man vid ett förslag al Coust.
CJtsk.
, då i allmänhet framställningen kunde innefatta åtskilliga krister, kunde vilja jemka ord eller vidtaga några förändringar deruti, och man ansåg derföre nyttigt att vid första riksdagen sådana jemkningar mätte kunna få göras.
Det var på denna grund som man 1812 föreslog och i8i5 antog det tillägg i grundlagen, att Const.Utskts förslag vid första riksdagen kunde undergå förändringar derigenom, att RiksSltn hvart för sig såsom gemensamma tankar framställde anmärkare vid dylika förslag.
Men genom denna tillsats i grundlagens ursprungliga stadgande har en verklig inconseqvens i lagen uppstått; ty då 81 §:n Reg.Frn innehåller, att R.
St. icke må vid första riksdagen besluta öfver Const.- Utsk-.s förslag, så har man likväl, genom tillägget uti 56 §:n af samma grundlag, att gemensamma tankar kunna afgifva*, medgifvit att R.
St. kunna fatta beslut i frågan; ty den sorn beslutar anmärknrr och gemensamma tankar, fattar verkligen beslut i frågan; och det är denna inconseqvens, som (innes i sjelfva grundlagen, sorn gifvit anledn. till de olika tankar, hvilka i detta ämne uppstått.
Jag tycker mig således deruti finna en grund, huru man, med fullkomlig öfvertygelse om stöd af grundlagen, kan hysa olika åsigter i saken.
Såsom följd af det medgifvande, att anmärkn:r i form af Ståndens gemensamma tanke kunna göras vid Coust.Utsk:s förslag, har tillämpningen blifvit sådan både vid denna och föregående riksdagar, att Const.Utsk:s förslag förfallit och icke blifvit livilande till kommande riksdag.
Likväl måste jag medgifva, att efter ordalydelsen skulle sådant icke äga rum.
I detta fall kan jag således icke annat än instämma med Frih. Cederström och Frih.
Hamilton; men det är en annan omständighet, som måste tagas i betraktande.
När Ulskts förslag, i följd af gjorda anmärkntr, återkommit till Stånden, så måste första frågan vara den: är Utskts förslag lagenligt tillkommet?
Denna fråga måste man göra och bestämma sig uti, innan man kommer till slutliga pröfningen omförslaget skall förkastas eller antagas.
Nu frågar jag: tillkommer den preliminära pröfningen om förslaget är lagligt eller icke den första riksdagens Ständer, eller är det den andra riksdagen, som derom skall besluta?
Anser man denna pröfning icke tillkbmina första riksdagen, så böra Ständerne vid första riksdagen icke ingå i den frågan; men jag skulle tro att pröfningen bör tillkomma första riksdagens Ständer, hvilka, derest de finna förslaget olagligt, icke böra låta detsamma hvila; emedan den kommande riksdagens Ständer böra kunna vänta, alt det förslag, som hvilan, ur lagenligt tillkommet.
Ingår man i denna pröfning af förslaget, så tror jag att de anmärkir.r, som af flera talare blifvit gjorda, verkligen äro grundade.
Ty då förstarkta Coust.Utsk. antagit allmän val24 11. 20 Den ig April f. m. princip, men Const.Utsk., sådant oansedt, sedermera gjort skilnad emellan städerna och landet, så är denna sednare åtgärden stridande emot det förut fattade beslutet och följaktligen i denna del icke lagligen tillkommet.
Äfvenså torde den anmärkn:n icke sakna, grund, att när tre Stånd antagit classval, hvarigenom all fråga om valcensus förföll, och det 4‘de Ståndet, som antagit allmänna val, äfven vidtagit ett beslut, i följd hvaraf fråga om valcensus skulle förfalla, och följaktligen alla fyra Ståndens beslut instämma deruti, att fråga om valcensus icke skall äga rum; så måtte Const.- Utsk. icke hafva ägt rättighet att framkomma med ett förslag, som innehåller valcensus.
Jag har hört någon påstå, alt Const.Utskts rättighet att framställa nya förslag sträcker sig derhän, att Utsk. skulle äga föreslå stadganden, sorn vore i strid med de af RiksShn såsom deras gemensamma tanke afgifna anmärkntr.
Om förhållandet är sådant att förslaget icke är i fullkomlig laglig väg tillkommet, så måste deraf följa att detsamma icke bör godkännas lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Man är således i den besynnerliga ställningen, alt hvilketdera man beslutar, så blir det icke fullkomligen grundlagsenlig!, utan man måste på ett eller annat sätt stöta emot det lagliga.
Att återremittera förslaget till Utsk. kunde visserligen gå an, ifall Ståndet kunde taga bestämdt beslut dérom, att Utsk. skall förändra sitt förslag; men jag har aldrig kunnat föreställa mig möjligheten deraf eller lagligheten deruti, att Stånden föreskrifva Utsk:n huru de skola ställa sina förslag.
Utsk. äger nemi. rättighet att afgifva förslaget, sådant Utsk. anser detsamma böra vara.
Kär nu förhållandet är sådant, så skulle, derest förslaget blefve till Utsk. återsändt och Utsk. qvarblefve vid sin mening, saken befinna sig i samma skick som den nu är, och genom återremissen således ingenting vara vunnet.
Nu återstår således endast att emellan 2:ne onda ting välja det minst onda, och det minst onda är att förklara förslaget oantagligt.
Derigenom har man icke uttryckt något bestämdt förkastande deraf, utan blott förklarat att detsamma, i anseende till de orsaker, som jag nu haft äran utveckla, icke kunnat antagas; och då är äfven Const.Utsk. obetaget att, om det så lämpligt finner, utarbeta och inkomma med ett nytt förslag.
Man säger, att om Stånden icke till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag godkänna något förslag, så skulle de i förstärkta Const.Utsk. med RiksSt:ns afgörande-rätt fattande beslut blifva tillintetgjorda.
Det kan jag icke föreställa mig; ty om resultatet blir alt intet förslag kommer att hvila, skulle jag dock tro, att i riksdagsbeslutet kommer att inflyta en § af innehåll, att vid denna riksdag fråga om nationalrepresentationens ombildning förevarit; att genom beslut i förstärkta Const.Utsk. 2:ne hufvudgrunder i sådant ändamål blifvit antagna, men att
RiksStm icke kunnat föiena sig om något på dessa huf - Den i g April f. m. 155 vudgrtinder utarbetadt fullständigt förslag till antagande eller förkastande vid nästa riksdag.
Ingenting hindrar kommande Ständer att då upptaga dessa liufvudgrunder och, om de så för godt finna, godkänna desamma samt framställa dem till Konungens sanction.
Det är dock föga tänkbart, att vid en kommande riksdag så skall tillgå, enär pluraliteten inom a:ne RiksStånd antagit annan grund för valsättet än Const.- Utsk. föreslagit.
Man kan nemi. icke gerna vänta sig, att pluraliteten inom dessa Stånd skall kunna undergå sådan förändring i tänkesätt, att annat beslut skulle kunna fattas då än nu; men om jag antager möjligheten deraf att frågan om dessa principer blef af kommande Ständer godkänd och af Konungen sanctionerad, så ägde man ett i grundlagsenlig väg tillkommet beslut om de grunder, på hvilka representationsförändringen skulle byggas, och då återstod således endast att på dessa grunder uppgöra förslaget till representationens ombildning, hvilket förslag, i händelse det af samtliga Stånden antoges, blefve hvilande lill grundlagsenlig behandling vid derpåföljande riksdag.
Innan samtliga Stånden jemte Konungen beslutat om principerna, kan jag således icke anse absolut nödvändigt, att Const.Utsk. skall uppgöra ett detaljeradt förslag i ämnet.
Först sedan Konung och Ständer beslutat om principerna, är det Coust.Utskts åliggande att uppgöra ett sådant förslag för att i grundlagsenlig väg behandlas; men intilldess så skett, skulle jag tro att man, ulan att bryta mot grundlagens bud, kan låta dessa 2tne principer hvila lill den vederbörliga behandling, som vid kommande riksdagen öfverensstäromer med plurnlitetens åsigt.
Derigenom bar man iakttagit grundlagens föreskrift och tillika förekommit att icke ett definitivt och detaljeradt förslag, på olaglig väg tillkommet, blefve hvilande till antagande eller förkastande vid kommande riksdagen.
På denna grund bar jag bestämt min öfvertygelse, enl. hvilken jag röstar för den åsigt, att förklara förslaget oantagligt.
Af en långvarig sjuklighet har jag varit hindrad att deltaga uti R. o. Ad:s öfverläggningar ang:de icke blott denna vigtiga fråga utan äfven nästan alla öfriga ärenden.
I början af sisth Augusti månad nödgades jag taga afsked från Const.Utsk., och kort derpå nästan alldeles upphöra med alla riksdagsgöromål.
Att deltaga i öfverläggningarna har jag särskildt hindrats af en långvarig heshet, hvarifrån jag ännu icke är tillräckligen återställd för att ens nu kunna anföra allt hvad jag gerna skulle vilja.
Jag tog dessutom, då jag vid förra riksdagen sökt försvara vår nuvar. representation och bevisa, alt den icke var så dålig, som man påstod, det beslut, alt vid denna riksdagen, sedan jag i Const.Utsk. fått tillfälle att yttra min mening, öfverlemna åt dem, som baltie förstodo det, att pröfva och afgöra frågan.
Jag ville icke taga på milt 156
Den 19 April f. m. samvete att på något sätt verka på öfvertygelse!), hvarken för eller emot; men då opinionerna nu synas hafva stadgat sig i motsats mot den majoritets, som i Const.Utsk. dicterat besluten, så har jag icke kunnat underlåta att nu uppträda, för att, om jag så får säga, taga afsked af det förslag, som Const.Utsk. framlagt.
Jag har visserligen icke förmått i hela dess omfattning följa Const.Utskts förhandlingar i detta vigliga ämne.
Jag har derföre inskränkt mig blott till vallagen, och äfven den har jag endast flygtfgt genomgått.
Men dervid har jag tyckt mig firma hela förslaget bygdt på en felaktig princip, såsom varande alltför democratisk, eller med andra ord, jag har tyckt mig finna för mycken rörelse inlagd i hela systemet.
Jag tror nemi. att det vore betänkligt att ställa en stat på så rörlig fot; och såsom bevis för denna min åsigt anhåller jag att blott exempelvis få göra några få anmärknrr.
Utsk:s förslag skulle den, som ägde en ioo:dels röst, kunna blifva elector eller, såsom Utsk. kallar det, valman.
Men jag hemställer till en hvar, om icke detta skulle öppna en alltför lätt möjlighet till intriger.
Och månne icke möjligheten att intrigera ännu mera skulle befrämjas genom föreskriften att electorsvalet skulle ske muntligen, så att livar och en, som skaffat sig löfte om röster, kunde controllera att dessa löften uppfylldes?
Då man i England länge arbetat på att få representantvalen hemliga för att förekomma dylika oordningar, så skulle vi, efter en lång erfarenhet om nyttan i allmänhet af slutna val, öppna vägen för intriger och oordningar genom ett annat valsätt.
Vidare stadgas strängt ansvar för den tjensteman, som söker verka på valen, nemi. tjenstens förlust; men hvar är garantien mot alla andras olagliga inverkan på valen?
Jo, endast böter från 5o till 5oo r:dr.
Ytterligare äro innehafvare af förlroendeembelen uteslutne från valrätt.
Jag kan icke se hvarföre de icke äfven kunna få välja, eller hvarföre Regeringens förmodade vänner icke äfven skola få anses tillhöra fäderneslandet.
Eller skall hela inrättningen blott åsyfta möjligheten eller snart sagdt säkerheten att bilda en riksförsamling, som alltid skall vara i opposition mot Regeringen?
Ytterligare har man betagit
Konungen den maktpåliggande rättighet, som jag tror att monarken i alla andia länder äger, utom i Norrige, nemi. den att kunna vädja till en annan representantförsamling.
Häi- har man bibehållit den Norrska ideén, som jag anser vara ytterst oriktig, nemi. alt de redan valda riksdagsmännen ånyo skola sammanträda till urtima riksdag.
Såsom ett allmänt omdöme-får jag för öfrigt beklaga, att hela redactionen är rnisslvckad.
På många ställen fruktar jag att ingen skulle med säkerhet kunna förstå meningen.
Och om man också nu kan gissa dertill, i anledn. af allt hvad man derom hört ordas, så vågar jag dock påstå, alt det icke skulle dröja länge, innan kanhända ingen ville förstå de D c ii 19 April f. tn. i5j mörka orden på samma sätt, och man skulle snart få långa strider blott om tillämpningen af vissa §§.
Om jag derföre också ville medgifva, hvartill jag är ganska benägen, alt 'vårt nuvar. representationssätt tarfvar väsendtliga förbättringar eller t. o. m. en mer genomgripande förändring; så kan jag för min del likväl icke gilla det förslag, som Const.- Utsk. nu uppgifvit, oell vet ingen lämpligare åtgärd alt dermed vidtaga, än att förklara detsamma oantagligt.