Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gripenstedt har visserligen sagt, alt 4 rikets städer redan äga en sådan nederlagsrätt, som nu är i fråga för Slitö, och att ingen olägenhet deraf befunnits; men förhållandet är mycket olika med dessa städer.
Stockholm och Götheborg t. ex. äro stora, folkrika och betydliga handelsplatser.
Der är nederlagsrätt af behofvet påkallad.
Slitö deremot är ingen handelsplats, der äro endast några få personer boende, och stället kan således ej äga anspråk på att få nederlagsrätt.
Det är skäl, som en värd ledamot yttrat sig, alt vänta med ifrågavar. nederlagsrätt för Slitö till dess det får handlande, blir bebodt och får rörelse; då först torde det blifva tillfälle att Dvn 12 Februari f. m. 433 att nogare öfverväga huruvida fördelarne eller olägenheterna af nerlerlagsfriheten der kunna motsvara eller uppväga hvarandra.
Hr Rosenblad har ansett att nederlagsrätt pä
Slitö vore angelägen i synnerhet för de norra orternas trädvaruhandel.
Deruti kan jag ej se det ringaste skäl; ty hvad hindrar för närvar, dem, som drifva trädvaruhandel i Sverige, att lägga upp sina varor i Slitö eller på någon annan ort.
Jag känner ingen författning som skulle kunna hindra dem, som idka denna handel, att för närvar, göra upplag af trädvaror på Slitö, om de deruti funne någon slags fördel.
För öfrigt i hvad angår den af Frih.
Hamilton i förbig:de vidrörda frågan huruvida det beslut, som fattas i denna fråga, skulle äga någon betydelse på dem som önska fri handel eller åtminstone pä deni som motsätta sig frihandelssystemets framgång, det vill jag lemna derhän.
Jag skulle ej tro att detta har någon den ringaste betydelse derpå.
Det är en strid som i alla fall måste utkämpas pä detta rum då Ulsk. inkommer med sitt utlåt., utan att man 1111 behöfver väcka den, eller alt den bör inverka något i afseende på afgörandet af denna fråga.
Cederström har, såsom skäl för bifall lill Ulsk:s betänk., anfört att, då hamnen vid Slitö vore längst af alla öppen 0111 vintern, så blefve der tillfälle för fartyg att varda vinterliggare.
För denna orsaks skull behöfves ej nederlagsrätt; ty vinterliggare kan ett fartyg dessförutan blifva, om så behöfves; men skilnaden är att det, utan nederlagsrätt pä stället, ej får der lossa och lägga upp sin laddning.
Cederström har omförmält huruledes en befästning blefve nödig på stället, i händelse nederlagsrätt der vore beviljad.
Om så förhåller sig, så lärer väl ock deraf följa, att denna fästning ej kart lemnäs tom, utan att hon skulle hafva en garnison.
I sådant fall skulle ju riket jemt underhålla en ny garnison, som förut icke funnits?
kan man antaga att den vinst riket gjorde på nederlagsrälten, Skulle betäcka garnisonens underhåll och alla andra kostnader, som i sammanhang med nederlagsfriheten skulle uppkomma?
Jag betvifla!* det.
— Så är det väl t. ex. äfven nödvändigt, att, der nederlagsrätt finnes, en tullbevakning anställes och en domstol upprättas för att afgöra der förekommande tvister och konflskationsmål.
För att få en sådan, der ingen stad finnes, måste väl staten betala underhållskostnaden ?
Gr. Anckarsvärd har sagt, att
Gottlänningarne måtte väl sjeifve bäst veta hvad som är dem nyttigt eller ej.
För min del tror jag att de veta mycket väl hvad de önska, men att de ej gjort sig så noga reda för följderna af denna önskans uppfyllelse, alldeles så sorn åtskillige värde talare härstädes.
Följden skulle för Gottlänningarne förmodligen blifva den, att de nödgades utgöra garnisonen i den nya fästningen; ty om de förnämligast vinna på nederlagsrälten, så böra de väl icke kunna begära att vi fördenskull skicka 2 H. 28 434 Den 12 Februari f. m. trupper ditöfver.
Få Gotllänningarne alltså vela att någon del af deras beväring skall ligga året om i Slitö, och att hvarje socken skall i sin ordning drabbas af detta besvär, så lärer förslaget ej blifva angenämare för dem särskildt, än det som blifvit gjort att förlänga beväringsexersisen till 30 dagar, varit för BondeSt. öfverhufvud.
De torde sålunda vakna upp lill andra meningar då de en gång komma att tänka icke blott på de behagliga, utan äfven på de besvärliga följderna af delta förelag.
Hr Grefven har omförmält huruledes det af åtskilliga myndigheter blifvit tillstyrkt.
Jag anför deremot, att den högsta myndigheten i liket, nemi.
Regeringen, har, oaktadt alla dessa tillstyrkanden och R.
St:s skrifvelse, likväl ingenting gjort för saken sedan 1840.
Detta bevisar, enligt min tanka, mycket mera emot förslaget.
Anckarsvärd tyckes ej hafva något särdeles emot lurendrejeri och tullförsnillning hos andra, om derpå något kan vinnas af vära, och om någon skada för vårt eget land deraf icke uppkommer.
Men jag tänker, för min del, att man bör ihågkomma den gamla regeln: hvad J ej viljen att andra skola göra eder, det görer J ej dem.
Vare detta äfven svaret på frågan om Bornholm. — Hr Grefven har slutligen sagt, alt osäkerheten för godsägarne om deras varors bibehållande stadnade för deras räkning.
Om så är, kunne vi väl icke taga någon nederlagsafgift, hvilken plägar anses icke blott för magasinshyra, utan äfven såsom borgen för varornas säkerhet.
Vill, å ena sidan, staten vinna något på denna afgift, sä måste hon lemna en motsvarande säkerhet på den andra.
Hr Gripenstedt och andra talare hafva omförmält huruledes till Slitö skulle komma fartyg norr ifrån och möjligen äfven från andra båll, för alt der ligga öfver.
När denna sak förra gången afhandlades 1840, så var dävar. amiralen Frih.
Nordenskjöld tillstädes och afgaf ett ganska omständligt yttrande, för alt bevisa misstaget i en sådan förmodan, samt all det skulle blifva högst få, för att ej säga inga farlyg, som komme att der söka en hamn.
— Hr Gripenstedt har vidare sagt, att nederlagsrätt för Slitö ej borde vara farligare än i de 4 omförmälda Svenska städerna, som redan hafva den.
Men skilnaden är den, att på dessa 4 ställen finnas städer och större befolkning,der finnas magistrater och tullbevakning, under det att allt sådant i Slitö saknas.
Afven jag har varit i del förlofvade landel, och sett Slitö; men har alldeles ej funnit det vara ett ställe, hvaraf man i hast kan göra så mycket.
Det är möjligt att sådant kan ske i en framlid; men att det nu för tiden utgöres af en naken strand, omkring hvars svarta kalk-klippor få boningar äro strödda, det är hvad jag sett och kan bevittna.
Hr Rosenblad har ansett sig, såsom referent i commerce-colhm, af dess tillstyrkande å förslaget, böra förnya det inför R. o. Ad.
Det är klart att com.-colhm skall vara för kommersen, det vill att der skall vara rummel och rörelse i verden.
Men det borde också se, på följderna deraf, ej på ett öga allena, då det gifver sin und. tillstyrkan till K. M.
Hade referenten iakttagit denna Den 12 Februari f. m 435 försigtighet vid sin tillstyrkan, så hade han förmodligen kommit till samma betänkligheter i afseende på saken, lill hvilka K.
M. kommit honom förutan.
Man har talat om Bornholm, och Frih.
Hamilton har nämnt huru denna lilla ö kommit sig förträffligt före.
Men om det förhåller sig med dervar. öboers förkofran såsom åtskillige talare omnämnt, att den härrörer endast från oloflig handel på Sverige, så är det genom slem vinning de kommit lill välstånd.
Ar det denna, som R.St. skola hafva i sigle, när de fatta sina beslut?
Jag tror det ej, ulan afskyr ett sådant sätt alt gå till väga, och hoppas att II. o. Ad. gör sammaledes.
— Brill.
Hamilton har äfven trott, alt ju mera Sverige blefve indraget i verldshandeln, ju bättre vore det, ju mera skulle man intressera sig för oss.
Jag tror deremot, att ju mer vi kunna undvika all inblandning i det stora verldsgrälet, ju klokare är det; och att Sverige gör bäst, att bålla sig inom sina egna landamären och lita på sig sjelft, i stället att kasta sig in uti vidt utseende omständigheter och förlita sig på andras hjelp.
Jag gör nu så, som Hr Munck af Rosenschöld erinrat mig om att jag gjort 1840, och aftryrker på del högsta Uisk:s betänk.
För ali bedöma lämpligheten deraf, att R.
St. vid denna riksdag ingå lill K.
M. med anhållan om nederlagsrätt för Slitö, anser jag att man ej behöf ver ingå i så djupa betraktelser, som här skett så väl i denna frågas politiska, som commerciella del.
Det är nemi. kändt att R.
St. vid 1840 års riksdag ingingo till K.
M. med rind. skrifvelse i ämnet.
Det är ock kändt all denna fråga ej ännu är af K.
M. afgjord, utan beror på Hans pröfning.
Jag anser att R.
St. böra i allmänhet akta sig för att i oträngt mål ingå lill K.
M. med und. skrifvelse!-; och som denna fråga redan varit föremål för II.
St:s behandling förr en gång, och und. skrifvelse derom är afgången, så tror jag, för min del, all en ytterligare påminnelse derom kan vara ganska obehöflig, synnerligen som det visar sig att tankarne äro ganska delade om nyttan deraf.
Jag skulle derföre, för min del, tro, att detta betänk, lämpligast behandlades om Ståndet stannade i det beslut, alt icke aflåta någon und. skrifvelse i ämnet och att betänk, lägges lill handlingarna; hvarom jag får anhålla.
Mot min åsigt i detta ämne har Hr Gripenstedt anfört, att, då nederlagsrätt funnes förut i 4 städer i Sverige, det naturligtvis skulle gå an att öka denna rättighet med en ort till.
Inkastet har redan af Hr von Hartmansdorff blifvit till en del upptaget; men jag vill tillägga det, att dessa hamnar, Stockholm och de öfrige, hafva det läge att de belasta handeln med omkostnader, hvilka ej komme alt drabba den rörelse, som inrättades på Slitö.
Häraf drager jag den slutsats, att dessa städers nederlagsrätt icke på långt när kan blifva af den betydenhet, som i händelse nederlagsrätt beviljades och begagnades i 28* 436 Den IV Februari f. m.
Slilö.
Detta skäl anser jag vara tillräckligt för att motverka IIr Gripenstedts anmärka, i detta hänseende.
— I öfrigt har jag af Frill.
Tersmeden blifvit förekommen.
Jag vill blott tillägga några fä ord.
Jag anser det ej vara någon lycklig tanka för Sverige, alt, genom inbjudning, så lill sägandes, till andra makter, öfvertala dem, att inom Sveriges landa.mären nedlägga en betydlig qvantitet af varuvärden.
En sådan inbjudning är åtminstone öfverflödig; och utan att ingå i några vidare politiska betraktelser, så anser jag det vara vida bättre för Sverige, att icke inora sitt område anlägga några sådana etablissementer, än att äga dem.
Jag fruktar ingalunda för Sveriges sjelfbestånd, jag hade önskat att en sådan tanka hade uteblifvit, men jag älskar ingalunda att
Sverige skall inkastas i det stora verldshvimlet onödigtvis, och inledas i tvister som aldrig uppkomma utan tillvaron af främmande nationers varor inom Sveriges gränsor, och uti omkostnader och ersätinings-anspråk, hvilka, under invecklade diplomatiska förhållanden, och måhända alltid, del är en lycka alt vara fri ifrån.
De merkantila fördelarna för allmänheten af en nederlagsplats i Slilö tror jag, lika med Frih. Palmstjerna, vara ganska problematiska.
Den egentliga nyttan deraf, att hafva en nederlagsplats emellan Vesterhafvet och Östersjön, är redan afsedd genom den existerande allmänna nederlagsrättigheten i Landskrona, der onekligen en vida fördelaktigare hamn finnes än i Slitö.
Då vi nu redan hafva denna nederlagsplats, så tror jag ej att fördelarna af att få en annan sådan skulle vara särdeles betydliga.
Man har nämnt att del skulle vara en stor fördel för trädvaruhandeln från hamnarna vid Bottniska Viken.
Deremot tror jag, alt om denna handel skulle belastas med omkostnaderna af vinterlag vid Slitö, sä skulle dessa kostnader nära nog uppväga den omtaldla vinsten af en något tidigare framkomst lill destinationsorten.
Landskrona hamn erbjuder, i alla händelser, redan tillfälle härtill, om man skulle finna fördel af att sig deraf begagna, ty som från Slilö, kan man från Landskrona löpa ut till Öslersjöhamnarna, tidigare frän Landskrona till Atlantiska hamnarna, än från Slitö.
Jag anser sålunda ej fördelarna af en frihamn på Slitö särdeles stora.
Farhågorna i afseende på smuggling från Slitö, om der blefve nederlagsplats, äro ej af särdeles vigt; ty det är ej från de ställen, der tullbevakning och andra auktoriteter finnas, som man har att befara smuggling.
Ön Bornholm och Seeländska kusten äro i detta fall farligare nederlagsplatser, än Slitö skulle blifva det.
Det är deremot den merkantila nyttan jag anser obestyrkt; men jag antager äfven alt de merkantila fördelarna vore sannolika, och borde afses; man har ju då redan tillfredsställt denna åsigt, då vid en föreg:de riksdag en und. skrifvelse lill K. M. i sådant hänseende afgick.
Men af Regeringen måste så väl de politiska, som de commerciella förhållandena tagas i betraktande.
Den 12 Februari f. m. •437
De förra vill jag ej vidröra, men jag tror alt uti dem anlednm kan igenfinnas, hvarföre någon åtgärd ännu icke från Regeringens sida är vidtagen.
Tror man att någon påminnelse skulle verka någon påföljd i denna sak, så anser jag likväl icke den nu böra komma från R.
St.; ty då de redan yttrat sig deröfver, bör man vara öf vertygad om att K.
M. deråt lernnar allt det afseende, som ärendet förtjenar.
Skulle deremot de enskilda intressen, som äro så angelägna att befordra sakens fortgång, anse en påminnelse nödvändig; så, hvad hindrar dem, alt gå in till K.
M. med en lind. skrifvelse i ämnet för alt derpå ytterligare fästa K.
Man bör ej glömma att de auktoriteter, som tillstyrkte att Slitö borde blifva en allmän nederlagsplats, afgåfvo sina ullål:n för 10 år sedan.
Jag har väl hört att dåvar. föredraganden i com.- colhm, som då tillstyrkte saken, ännu vidhåller sina äsigler; men jag anser troligt att så väl K. com.-collegii som general-tullstyrelsens och K. befcdes på Gottland äsigter nu kunna vara förändrade, efter det under de sedan förflutna åren utvecklade skick, hvari saken sig nu befinner, och kan således ej hemta skäl för bifall till betänk, af nämnde auktoriteters åberopade äldre utlåtin.
Då jag likväl icke heller vill begära ett bestämdt afslag, hvilket Frih.
Hamilton befarar skulle uttrycka en önskan alt hela frågan borde förfalla, delar jag Frih.
Tersmedens åsigt, att betänk, må läggas till handlingarne, men med den förklaring att R. o. Ad. anser någon ny framställning i ämnet till K. M. ej behöflig.
IJr Gripenstedt:
Då jag tydligen hör att R. o. Ad. börjar blifva otålig, så skall jag blott med några få ord förlänga diskussionen.
Jag vill blott uppläsa hvad amiral Nordenskjöld vid 1840 års riksdag sade till vederläggning deraf, att icke denna hamn skulle passa till nederlagsplats.
Han har nemi. sagt: ”Frih.
Cederström nämnde i förmiddags, att fartyg sent pä året kunna hinna lill Slitö, i st. f. att öfvervintra i Köpenhamn, då lasterna vidare i smärre båtar kunna försändas till Finland, eller andra kustländer.
Detta medgifver jag, men får endast observera alt det ej sker i ändamål af alt handla öppet, utan endast i smugglingsväg.”
Hr von Hartmansdorff anmärkte, att den af honom åberopade framställning af amiralen Nordenskjöld icke innefattades i det anförande, Hr Gripenstedt nu lill en del uppläst, ulan uti ett annat under samma diskussion afgifvet yttrande, hvaraf Hr von Hartmansdorff nu uppläste följande: ”Ett annat ofta upprepadt skäl för frihamnen är, att handefeeffekter från våra Norrländska provinser skola uppläggas på Slitö för att derifrån alla tider på året kunna utskeppas; men rättvisligen, tyckes mig, hafva Carlskrona och Carlshamns handelssocieteter anmärkt, att detta förslag ej kan hafva framgång, om rörelsen i Slitö endast skulle erhålla lif ifrån inhemska kapitaler eller varuupplag.
Hvar och en söker hellre i första handen sin vara, eller utskeppar den direkte med egna fartyg från de^Norrländska hamnarna.
Ingen Svensk har kapitaler att våga på dessa upplagsförsök, 438 Den 12 Februari f. ni. och ingen upplägger sin vara (ler på egen risk, ty den blir för dyr i handeln.
I detta fall således är frihamnsinrättning högst oskyldig.
” Hr Gripenstedt:
Jag vill blott säga att det 1111 upplästa stycket står i ett helt annat anförande, än det som jag citerat.
Det måtte vara från förmiddagens plenum; och jag har tagit mitt från eftermiddagens.
Dessutom får jag påminna derom, att detta yttrande angår en helt annan sak än den jag talat om, nemi. trädvaruhandeln från Norrland i st. f. den vanliga skeppsfarten med varor från främmande länder, hvilka anlända så sent, att de ej kunna inlöpa i sina destinationsorter; och att sådana fartyg då med fördel skulle kunna lägga upp sina laster i Slilö, för att återvända till vidare frakthandel, måtte vara äfven af Frih.
Nordenskjöld intygadt genom hvad jag uppläst af hans anförande.
Jag skulle visserligen hafva mycket annat att säga; men vill blott i afsende pä platsens befästning tillägga, att jag för min del tvertom anser en sådan åtgärd i politiskt hänseende föranleda till större vådor, än örn platsen lemnäs obefästad; ty skulle det någon gång hända, alt en främmande makt ditsände någon vapenstyrka, så är det tydligt att, om platsen är obefästad, så finnes ej samma anledn. eller intresse att bibehålla den, som om densamma förut genom formligt anfall blifvit eröfrad.
Man har för öfrigt talat om folkets okunnighet i detta fall, m. m., hvarom åtskilligt skulle kunna sägas, men, som jag förut yttrat, jag vill, ehuru ogerna, afstå från all vidare fortsättning, blott för att ej missbruka R. 0. Ad:s tålamod, då tiden är så långt framskriden.
Frih. Cederström, Jakob:
Mina yttranden i frågan hafva blifvit oriktigt upptagna.
Det var ej för att öfvervintra i Slitö, utan för att der kunna aflasta och lägga varorna på mindre fartyg, ej på små båtar till smuggling, sorn jag tillstyrkte nederlags-rätt för Slitö.
Löwenhjelm har yttrat ett afstyrkande till frågan, på grund af de politiska förhållandena.
Jag ville bedja II.
Ex. alt fä återföra i II.
Ex:s minne, dä vi begge voro ledamöter i en comité som utlät sig just i en fråga ronde detta ämne, och att 11.
Ex. ansåg denna befästning vida angelägnare än den vid Carlsborg, emedan man måste hafva utanverken först innan man gör sjelfva fästningen färdig.
Jag erinrar 0111 detta blott derföre, att då sågo vi denna sak lika.
Och hvad befästningsarbetena vidkommo, som voro i fråga, så voro de starka men mycket enkla; och just enkelheten deraf gör alt ritningarne dertill hafva försvunnit från Fortifikations-kontoret.
Här har blifvit yttrat, att nuyar. landshm på Gottland skulle vara af en annan tanka.
Det har jag svårt att förena dermed, att han, såsom ledamot af Ekon.Etsk., ej synes hafva reserverat sig mot Gtsk;s beslut.
Han är ej ibland de personer, som undertryckte sin mening, då beslut fattades i Etsk.; och jag vill taga på mitt ansvar, Den 12 Februari f. m. 439 alt lian ej kan vara emot denna sak, ty lian måste känna sitt läns intressen och dess behof af en sådan rättighet.
Alla de talare, som yttrat sig emot frågan, hafva framställt hu ruvida ej endast lnrendrejeri lage derunder.
Men, mine Hrr! endast ärlig handel ligger derunder.
Den funderar derpå, att, alldenstund Östersjön är besvärad af is, synnerligen de norrut angränsande orterna, så är det behöfligt att hafva en närmare nederlagsplats till dessa afsättningsorter eller debouchéer, än dem som finnas i Götheborg eller Landskrona, för att befara Östersjön, då de alltid skola dubblera Gottland för att komma till sina destinationsorter; under det alt de varor, som på Gottland äro lastade pä mindre fartyg, kunna afgå på kortare tid.
De äro väl ej lurendcejare för det, vill jag hoppas, utan de lära väl få komma in och förtulla dem i den hamn dit de skola ingå.
Dessutom finnes det i Sverige tullbevakning af alla grader, som skall tillse alt fartygen afgå med riktiga dokumentera Jag vill ej längre fortsätta diskussionen, utan skall blott, med några ord bemöta hvad som direkte blifvit mot mig ytlradt af Ilr von Hartmansdorff.
Man tror att Gottlänningarne, om de botades med att fä sin beväring till garnison i fästningen, skulle afstå ifrån hela saken.
Jag är litet mer bekant med Gottlands beväringsmanskap, än den värde ledamoten kan vara, och jag är fullkomligt öfvertygad, att jägarne, ty endast de kunna, enligt instruktionen för Gottlands beväring, kommenderas, skulle ingenting högre önska än att få några månader af äret turvis tjenstgöra på befästningen och hafva der traktamente och vällefnad.
Hvad åter frågan örn behöfligheten af befästning angar, så hörer den visserligen ej lill denna diskussion, ty betänk, talar ej derom; men att befästningen blir följden af god handel derstädes, är ganska säkert; ty eljest skulle t. ex. varor, sorn der uppläggas, ankomna om hösten med Engelska fartyg, hvilka ej kunnat fortgå till Petersburg, kunna af fiendtlig makt borttagas, hvilket ingalunda kan ingifva förtroende.
Det är derföre som, om nederlagsrätt bifalles, befästning ock måste göras.
Lika med den siste värde tataren, anhåller jag vördsamt hos en af våra värde motståndare Frih.
Palmstjerna om upplysning, när och hvar landsten på Gottland yttrat sig emot denna fråga.
Att han ej gjort det i Utsk:s betänk,, synes för en hvar, då han ej är reservant; men mig är det ej heller bekant att han officiell afstyrkt frågan hos Regeringen.
Jag ber då att få anföra hvad jag hört, nemi. att han vore för saken, men ansåge en befästning nödvändig i fall en sådan rättighet skulle beviljas.
Man har sagt, att med beviljandet af nederlagsrätt borde väntas till dess att en större mängd handlande nedsatt sig vid Slitö.
Vi åter önska och tro att samma mål, eller stadens uppkomst, just skall vinnas genom den sökta nederlagsrätten, och att en ökad befolkning just derigenom skulle uppkomma och ditflytta så väl från sjelfva ön, sorn från andra orter.
För resten finnas der redan uppförda, ej några 440 Den 12 Februari f. ni. små kojor, som en värd talare yttrat, utan flera vackra stenhus.
Det har jag med mina egna ögon sett.
Att en handelsdomstol der skulle oundgängligt behöfvas, vägar jag bestrida, emedan en sådan finnes i Wisby och afståndet ej är längre deremellan, än att den kan tjenstgöra vid förefallande casus, intill dess att sjelfva Slitö blir så befolkadt, att en sådan der kan inrättas.
Yttranden hafva här slutligen blifvit fällde mot vederbör, myndigheters ullåt:n i denna fråga, som synes kräfva någon tillrättavisning.
Det är visserligen ej oväntadt, men dock besynnerligt, att se de ledamöter, som, då de finna stöd för sine åsigter i myndigheternas utlålrn, sälla dessa högst i landet, ja öfver sjelfva Regeringens proposrr, nu, då dessa myndigheters utlålrn någon gång ej behaga dem eller af dem ogillas, söka förlöjliga och nedsätta dem, sorn då man har sagt att com.-colhm är rogadt af rummel och mera sådant, som ej är just så särdeles passande sagdt om eli högt embetsverk, helst då det yttras af en man, som sjelf är hög embetsman.
De öfriga punkterna hafva af Frih. Cederström blifvit vidrörda, och jag instämmer deruti med honom.
Flere talare hafva här anmärkt hvad jag eljest skulle funnit mig befogad alt till besvarande upptaga, om ej tiden vore sä långt framskriden; men Hr von Hartmansdorff har mot mig personligen fällt ett yttrande, nemi. att jag skulle bekymra mig pm smuggleri och tullförsnillning.
Jag vill för ingen del tro alt Rivon Hartmansdorff afsigtligen lagt mig i detta hänseende till last ett förhållande, hvartill jag tror ali han ej hade den ringaste anledn.
Jag vet ej hvarifrån han hemtat, att jag skulle hafva någon biijelse för lurendrejeri eller något dylikt.
Mitt yttrande föll så, att jag säde mig tro, alt 0111 Slitö skulle, på de grunder Utsk. tillstyrkt, beviljas transito- och nederlagsrätt, så skulle det nödvändigt blifva försedt med tullbevakning, och att det förekomme mig naturligt att lurendrejeri vore mindre äfventvrligt på ett ställe, der ingen tullbevakning funjaes, än der den existerar.
Detta är dock, mine Hrr! en obetydlighet; men här har blifvit yttrad en sats, en tanka, som förekommit mig inom en konstitutionel rådplägande församling ganska äfventyrlig.
Man har nemi. sagt, att, på den grund att en und. anhållan hos K.
M. hvilade frän en riksdag att taga i öfvervägande en begärd fördel eller hvad som helst som sorterade under den ekonomiska lagstiftningen, att pä denna grund R.
St. skulle anse sig vara obefogade att upptaga frågan och anse sig ej böra för framtiden förnya en sådan begäran; det ber jag att få förklara, att jag för min del ej kan underskrifva.
Andra tider göra andra åsigter!
Det är således alldeles ingen omöjlighet att, hvad sorn för 6 å 7 år sedan kunde hafva betänklighet inom K.
M:s rådkammare, att sådant nu under förändrade omständigheter skulle kunna finna skäl för sig.