Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således, att Utsk:t förfarit rätt, då det ansett att de i detta ämne väckta motioner f. n. böra lemnäs utan afseende.
Det är möjligt, att i en framtid åsigterna, kanske äfven mina egna, skola förändras, om sådane undervisningsmethoder kunna åstadkommas, hvarigenom den ifrågasatta förändringen kan genomföras, men för närvarande, med afseende å den fot, hvarpå bildningen här är ordnad, äfvensom på grund af eko - 394 Den 1/ Mars f. m. nomiska skäl kan jag ej annat än biträda Utskrts hemställan, och får jag således hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på bifall till densamma.
Med afseende å frågan, huruvida det är skäl att diskutera detta ärende, sedan det redan blifvit genom 3 Stånds beslut afgjordt, instämmer jag helt och hållet i hvad den siste värde talaren derom yttrat.
Ärendet är nemligen al den stora vigt, att, om rikets första
Stånd deråt egnar några minuters tid, dessa ingalunda kunna anses lörspillda.
Likaledes delar jag i allmänhet de åsigter, samme värde talare i sjelfva saken uttalat.
Jag ifrar varmt för folkskolan och önskar af innersta hjerta, att den måtte erhålla den största utveckling, som utan allt för stora praktiska svårigheter kan gifvas ät densamma; men just derföre att jag känner dessa praktiska svårigheter, har jag begärt ordet, för att närmare utveckla de här mycket omnämnda förhållanden, som icke för närvarande medgifva någon rubbning af folkskolans schema och verksamhet.
Dessa förhållanden äro då först, att vi hafva ett alldeles otillräckligt antal folkskolor.
Deras antal utgör för det närva rande endast 3,391 och det är lyckligt, om man kan påräkna, att det finnes en folkskola för hvart tusental af innevånare, men, som på 1000 menniskor i allmänhet finnas 200 barn i skolåldern, har det redan under folkskolans nuvarande organisation visat sig vara för en lärare omöjligt att meddela dem alla undervisning.
Ehuru man på många orter har, för att afhjelpa dessa olägenheter, börjat inrätta småbarnsskolor, i hvilka ungefär | al barnen erhålla undervisning, återstå dock 160 barnjjlör folkskolan.
Tyvärr hafva derjemte, sedan folkskolor blifvit inrättade, mödrarne mer än skäligt upphört att läsa med sina barn, så att de aldra flesta af dem komma till folkskolan fullkomligt okunniga till och med i enklaste innanläsning, och den olycklige folkskoleläraren måste använda lång tid, innan han ens kan lära dem att tänka så mycket, att de kunna inhemta första elementerna af undervisningen.
För att det icke skall för folkskoleläraren blifva en omöjlighet att uppfylla sitt kall, borde det finnas en skola på 500 innevånare samt lärjungarnes antal icke öfverstiga 80 och ändå fördelas i 2 serskilta klasser.
Då man, såsom jag, försökt att inrätta en skola i en socken, som just icke kan anses vara fattig, och man dervid funnit, hvilka stora svårigheter mola för erhållande af bidrag till lokals anskaffande och lärarens aflöning i dessa tider, då allmogen har ondt om penningar och kommunalutskylderna flerdubblats, mot hvad de utgjorde för 4 å 5 år sedan, inser man dock lätt, att man måste vara nöjd, om en skola kan upprättas för hvar tusende innevånare.
Det egentligaste felet hos folkskolorna har hittills icke legat deruti, att i dem läses för litet, utan deri att undervisningen i innanläsning tager bort så mycken tid, att den tid som återstår för de andra läroämnena, blir otillräcklig, hvaraf följer, att de kunskaper, barnen inhemta, icke ens motsvara det ringa mini - Deu 17 Mars f. m. 395 muni af bildningsgrad, folkskolestadgan afser.
Det mäste anses tillfyllestgörande, om barnen under sin skolgång lära sig att läsa och hjelplig! skrifva elter förskrift, ty sfi mycken öfning i skrifkonsten, att de med lätthet och beqvämhet kunna deraf under lifvet begagna sig, rnedgifver icke tiden, samt räkna, hvilket de vanligen lättare lära sig, emedan de tro sig deraf hafva mera nytta under hela lifvet.
Åldra svårast är religionsundervisningen, ty barnen sakna förmåga att fatta katekesens innehåll, och, om man frågar dem snart sagdt om begreppet af hvad som helst de lärt sig i densamma, står deras förstånd stilla.
Således anser jag, att alla de 1111 för folkskolan disponibla lärarekrafter behöfvas mer än väl.
Om man nu, såsom föreslaget är, skulle till folkskolan öfverflytta lägsta klassen af elem.-läroverket, och ålägga folkskoleläraren, att meddela undervisning i ännu flera ämnen på den tid, som redan visat sig otillräcklig för de nu bestämda läroämnena, så skulle man öfver hufvan betunga lärarne och rubba schemat för undervisningen i folkskolorna på ett sätt, sorn, enligt min tanke, vore högst betänkligt.
Man kan väl icke billigtvis af en person, som ejäraflönad stort bättre än en statkarl, d. v. s. som bar 400 rdrs lön, ved och husrum, fordra några grundligare kunskaper, eller begära, att han, hvilken under hela dagen är upptagen af undervisning, skall kunna underhålla och utveckla sin själsbildning så mycket som han behöfver för att kunna på fullt tillfredsställande sätt bestrida undervisningen; visserligen finnas dp, som i Seminarierna förvätfvat sig serdeles goda kunskaper och äfven sedan på ett berömvärdt sätt underhålla dessa, men dessa personer utgöra dock undantag.
1 elem.-läroverken finnes, i allmänhet taget, en lärare på 20 lärjungar, så att elem.-läroverkens lärare äro i tillfälle att hilja hvarje lärjunges undervisning med större noggrannhet och uppmärksamhet än det är möjligt för folkskoleläraren, hvilken skall meddela barnen de första grunderna af kunskaper, och derföre måste tillvägagå på ett helt annat sätt och mera samtalsvis och populärt bibringa sina lärjungar den undervisning, som fordras för att deras tankeförmåga skall vakna och lifvas.
Man har här sagt, att ganska ofta från folkskolan utgå elever, som komma in i l:sta eller 2:dra klassen af elemläroverken; detta är visserligen sannt, men man bör dock bemärka, att det icke inträffat med andra barn än dem, som antingen varit af naturen ovanligt rikt utrustade och af läraren erhållit serskild undervisning, emedan han deruti funnit en slags uppfriskning i sin enformiga verksamhet, eller ock af honom åtnjutit serskild undervisning mot godtgörelse derför af föräldrarne.
Hvad angår det anförda förhållandet med Finspongs skola, så passar icke detta exempel för denna fråga, ty Finspong är rätt så godt en stad som många af våra småstäder.
Dervarande barn kunna derföre vida flitigare besöka skolan, deras föräldrar, mera och mindre val afiönade fabriksarbetare, kunna 3% Den 17 Mars f. m. bättre förse dem med skodon och föda, än fallet är på en mindre tätt befolkad landsort.
Men, äfven om inga andra hinder mötte för öfverflyttningen af folkskolans lägsta klass till elem.-läroverket, huru kan man begära, att de fattiga löräldrarne skola kunna hålla sina barn med matsäck hela året om, och alt barnen i djup snö och svårt väglag, samt ofta utan lörsvarliga skodon skola kunna dagligen besöka skolan?
Det är omöjligt, och för öfrigt, äfven om, såsom förhållandet är i den socken der jag bor, socknen förser barnen med mat och skodon, behöfva föräldrarne sina barn ibland till hjelp vid arbetet hemma och hafva icke råd att vara af med dem under långa tider.
Af alla dessa skäl och dessutom emedan jag tror, att allt för täta rubbningar i folkskolestadgan icke äro nyttiga, anhåller jag om bifall till Utskzts hemställan i denna punkt.
Hvad särskildt beträffar undervisningen i tyska språket, så är detta språk det, som är närmast beslägtad! med vårt, och jag har sjelf sett, att det roar barnen och att de ganska lätt lära sig det, då de göras uppmärksamma på slägtskapen mellan svenska och tyska ord.
Då man aflägsnade latinet från [örsta klassen af elementarläroverken, emedan det var för främmande för barnen, valde man i stället tyskan, som låg närmast vårt språk, och hvars grammatik var framför andra språk mest formelt utbildad, för att derigenom bibringa barnen begrepp om språkens väsende och grammatika.
Om man nu äfven borttoge tyskan, skulle man verkligen begå ett brott mot undervisningen.
Cederström, ber jag att få nämna, att man i Finland för en tid sedan vidtagit en åtgärd, likartad med den inotionärerne föreslagit, men sedan funnit sig föranlåten alt frångå densamma.
Denna erfarenhet från ett land med förhållanden så lika våra, tror jag jemte många andra vara ett tillräckligt skäl att bifalla denna punkt.
Jag anhåller vördsamt om propos. på bifall.
Jag anser mig förekommen af Gr.
Sparre och Frih. Hamilton, hvilkas åsigter i denna fråga jag fullkomligt delar.
Den förste värde talaren begär, efter min tanke, allt för mycket af folkskolan, då han anser den redan vara fullkomligt färdigbildad.
Det är dock icke mera än något öfver 20 år sedan den första folkskolestadgan utkom; anslagen till folkskoleundervisningen hafva väl ständigt ökats och folkskolan har varit och är i successiv utveckling samt närmar sig allt mera de lägre läroverken, men ännu är den dock icke mogen för sammansättning med elementarläroverken, utan skulle en sådan åtgärd vara, såsom Utslct säger, »ett brådstörtadt steg, som för visso icke skulle lända till undervisningens fromma.»
Dtu 17 Mars f. m. 397 Hvad angår de svårigheter, som äro förbundna med en förening af folkskolan och elementarläroverket, så hafva dessa dels förut dels nu blifvit utvecklade.
Föremålen för dessa olika bildningsanstalter kunna ju aldrig blifva desamma, ty deras uppgift är ju så olika; folkskolans ändamål är att mottaga barnen och lemna dem snart, vanligast för att utgå i det praktiska lifvet, under det att deremot elementarläroverket skall utbilda dem till något högre, således behålla dem en längre tid, tills de erhållit insigter motsvarande den lefnadsbana, de erna egna sig åt.
Läroämnena äro ej desamma, så länge som tyska språket ingår uti undervisningen i elementarläroverkens lägsta klass, men ej tillhör hvarken den högre eller lägre folkskolan.
Rimligtvis kan ock detta språk ej lörläggas till folkskolan, utan bör tillhöra elementarläroverken, derföre att erfarenheten visat att ett tidigt studium af tyskan hetydligt underlättar studiet sedermera af så väl döda som lefvande språk.
Vidare måste man sätta olika fordringar på förmågan hos en folkskolelärare och en lärare vid ett elementarläroverk; de behöfva nemligen olika kunskaper och böra till en del använda olika undervisningssätt.
Den utmärkt skicklige folkskoleläraren torde i många fall komma att vara en medelmåttig lärare vid ett elementarläroverk eller rättare uti de ämnen, som tillhöra elementarläroverket.
Vare detta sagdt utan att vilja nedsätta de nuv:de folkskolelärarnes värde; flertatet af de under sednare och sednaste åren vid Seminarierna bildade, äro utom allt tvifvel fullt vuxna sitt kall, men låtom oss ej glömma att det ännu finnes ett ej obetydligt antal folkskolelärare, särdeles uti rikets norra del, som tillhör den, om jag så får uttrycka mig, gamla stammen, och dessas förmåga att fullgöra en undervisning, som skulle equivalera med elementarläroverkets lägsta klass, kan ej annat än med fog sättas i fråga.
Slutligen får jag fästa uppmärksamhet vid, att den föreslagna och af en talare förordade flyttningen al elementarläroverkets lägsta klass till folkskolan skulle komma att orsaka ej beräkneliga högre utgifter, så för kommunen som för staten.
För kommunen genom nödvändigheten att anskaffa större och utvidgade skollokaler för ännu en klass, då de nuv:de lokalerna ej äro beräknade för mera utrymme än folkskolan, såsom den nu är organiserad, fordrar; för Staten till aflönande af ett större antal lärare, emedan med all sannolikhet ett betydiigt störro antal folkskolor med en ny klass skulle uppstå än som motsvarar de nuv:de elementarläroverkens lägsta klass, hvilkas lärare skulle indragas.
Skulle åter stadgas att dessa nya lärare uti folkskolan aflönades af kommunen, lära väl få kommuner vilja åtaga sig en dylik tunga.
Af hvad jag sålunda yttrat, följer att jag anser, att
Utslct kommit till ett särdeles välbetänkt resultat, då Utslct, utan att förneka giltigheten af den föreslagna föreningen af folkskola och elementarläroverk i framtiden, ansett deri för närv:de icke böra verkställas.
Vi böra, Mine Hrr! låta folkskolan icke undergå förän - 398 Den 17 Mars f. m. dringar, innan den är mosen att mottaga elementarläroverkets första klass, oell besinna, att ingenting är för undervisningen menligare än ständiga förändringar.
För att ej missförstås, får jag tillägga, att jag är varm för folkskolan och dess utveckling, ja, att jag anser den för fäderneslandets vigt igaste och ädlaste planta, som omsorgsfullt bör omhuldas; men jag vet derjemte alt hvarje planta, som drifves för hastigt, står i fara att brådinogna och aftyna; jag anser derföre att folkskolan nu bör lemnäs att lungt och natureniigt utveckla sig till den mognad, att dess utvidgning till något högre blir med dess eget och det allmännas sanna fördel förenligt.
Jag anser mig hafva goda skäl att yrka bifall till Utsk:ts hemställan.
Ehuru, enligt hvad till kännagifvet blifvit, denna fråga redan är afgjord af de tre öfriga Stånden och det beslut R. o. Ad. kan komma att fatta, såleledes icke inverkar på frågans utgång, anser jag dock, såsom flera föreg:de talare redan anmärkt, att det icke saknar sin betydelse, hvilken opinion, R. o. Ad. uttalar i detta ärende.
Afven jag vill derföre uttrycka min tanke härom, och kan så mycket mera fatta mig kort, som de åsigter, jag hyser, hufvudsakligen äro uttalade af eri föreg:de talare.
Jag måste först hembära Utsk:t min tacksamhet derför, att, ehuru Utsk:t ansett sig böra afstyrka de ifrågavarande motionerna Otsk:t dock i motiveringen af sin hemställan yttrat: »Utsk:t vill dock icke hafva påstått, att hvad anfördt blifvit fortfarande skall ega giltighet, och att icke framtiden kan medföra behofvet af den föreslagna anordningen.»
På detta uttryck vill jag nu taga fasta, på det att detsamma icke må alltid blifva en tom fras, deraf man ej drager någon följd.
I likhet med den förste värde talaren anser jag, att elementarläroverkets första klass bör indragas.
Folkskolan borde dock i sådant fall kanske kallas på annat sätt, ty benämningen »folkskola» synes antyda att denna bildningsanstalt icke är al sedd lör hela svenska folket, utan endast för »folket» i speciel bemärkelse, eller såsom Frih.
Gederström nyss utlät sig, ut göra en skola endast för »allmoge.» Folkskolan kan, efter min tanke, aldrig blifva väl ordnad eller blifva hvad den bör vara, förr än den sättes i sammanband med det högre läroverket och äfven de bildade klasserna skicka sina barn till denna skola.
Nitet för och tillsynen vid den första af de offentliga skolorna blifver aldrig hvad behofvet kräfver, förr än detta sker.
Detta mål bör man aldrig lemna ur sigte, men för att komma derhän, är det nödvändigt att i de lägre skolorna meddelas sådan undervisning, att lärjungarna derifrån kunna öfvergå till elementarläroverken, eller, om jag så må säga, andra gradens skolor.
En annan vigtig omständighet, som bör medverka till den föreslagna öfverflyttningen till folkskolan af elementarläroverkets lägsta klass, är, att de barn, som icke kunna erhålla under - Den 17 Mars f. m. 399 visning i hemorten, och nu vanligen insändas till småstäderna och der inackorderas hos gamla madamer, och andra obildade personer, åtminstone ett år längre finge qvarstanna uti hemmen.
Sådant skulle otvifvelaktigt vara nyttigt lör barnens fysiska och sedliga utveckling.
Till folkskolornas förbättring skulle dessutom i hög grad bidraga, om till lärare i dem mera allmänt än hittills användes qvinnor.
För de ringa löner man ännu kan bestå, är svårt att erhålla sedliga och bildade män.
Qvinnor, i alla afseende!) väl qvalificerade lill lärarinnor, stå deremot oftast till buds äfven mot små löner.
I folkskole lärarebefattningar hafva qvinnor inom Stockholm ganska ofta blifvit använda, och dessa hafva nästan alltid fullgjort sina åligganden särdeles väl och till fullkomlig belåtenhet.
Om det verkligen förhåller sig så, som Gr.
Sparre här antydt, och jag äfven trott mig märka, att den grammatikaliska undervisningen meddelas bättre af personer som känna mer än ett språk, och till barnen samtidigt med undervisning i ett främmande språk, skulle dessutom barnen erhålla bättre sådan, om fruntimmer anställdes i folkskolorna, ty fruntimmer med någon bildning äro vanligen hemmastadda i främmande språk, hvilket deremot nästan aldrig inträffar med de män, sorn söka anställning vid folkskolorna.
En lördel deraf att inträdet i de s. k. elementarläroverken fördröjdes, vore äfven, att man icke redan under barnens späda år behöfde bestämma för dem något visst yrke.
Jag tror det icke vara riktigt att så tidigt predestinera barnen, hvarken för plogen eller predikstolen, utan anser det vara lämpligt att bibehålla dem under någon längre tid i de lägre skolorna, till dess det visat sig, om de verkligen passa för de högre skolorna, eller böra genast slå sig på mera praktiska yrken.
Nu verkar bördens slump alltför mycket på yrkesvalet.
För öfrigt instämmer jag i allo med den förste värde talaren, och vill derföre icke längre upptaga R. o. Ad:ns tid.
Jag finner mig hufvudsakligen förekommen af Gr.
Sparre och Frih. Hamilton; men anser mig dock i denna maktpåliggande fråga böra yttra några ord.
Jag aktar högt den tanken, som ligger till grund för så väl 1842 som 1853 årens folkskolelörfattning, att sprida upplysning till alla samhällsklasser; men tillåter migicke dessmindre uttala något tvifvel derom, huruvida de utvägar man valt för att komma till målet kunna till alla delar betraktas som praktiska, eller egande den ofelbarhet, som man i allmänhet synes benägen att skänka dem.
Sålunda skulle jag önska mig ett fördomsfritt och öppet svar på den frågan:
Om det med full visshet kan antagas att undervisningen för de späda barnen vinner så synnerligen mycket på, att förflyttas från föräldrakretsen och hemmet, der den, i alla tider, under modersvården och tillsynen af nitiska 400 Deu 17 Mars t', m. själasörjare visat sig så väl och burit så vackra Irukter, till (leii s. k. småskolan, och om en sådan reform, som möjligen kati utföras inom sammanträngda befolkningar, ens är verkställbar i våra mera glest befolkade landsbygder?
En annan fråga, som jag äfven bar gjort mig, är den, om det varit så alldeles nödvändigt att, med förkastande af vexelundervisningsmethoden och monitörsystemet, förvandla alla våra folkskolor til] pedagogier och sålunda mångdubbla beloppet af både skolor och lärare, och med detsamma mångfaldiga de materiella svårigheter, som, inom ett fattigt och svagt befolkadt land, alltid måste möta genomförandet af ett omfattande folkskole-system.
Emedlertid är det endast frågor jag tillåtit mig framkasta, för den händelse de skulle anses förtjena någon uppmärksamhet, ty att fälla något afgörande omdöme öfver den obligatoriska undervisningen, detta tidehvarfvets stora och, i många länder, ännu omtvistade problem, kan icke vara min afsigt.
Men en slutsats tillåter jag mig likväl att med bestämdhet draga af de förhållanden, som hos oss inlrädt och denna är: att om Staten vill göra det till sitt mål, att i sin fulla utsträckning genomföra sitt folkskolesystem, Statsverket då icke får spara på millionerna.
Vill man åter hvälfvatdet väsedtligaste af tyngden på kommunerna, hvilkas förmåga att bära afgiften nu är så olika och nästan alltid står i ett omvändt förhållande till det behof, som föranleder desamma; då måste jag yrka på, att man måtte gå framåt med varsamma steg och lemna kommunerna frihet att kunna tillämpa skollörfattningarne med de jemkningar, sorn i många fall är lika oundvikliga som billiga.
Andra vänner af folkbildningen hafva före mig yttrat den tanken, att af alla medel att befordra densamma, är tvånget det sämsta, och denna mening underskrifver jag obetingadt om ock med äfventyr att hafva uttalat en åsigt, som mången tilläfventyrs icke kunde finna populär.
Visserligen hvarken bör eller vill jag uttänja diskussionen, helst frågan redan är, såsom nu upplyst blifvit, genom 3 Stånds beslut afgjord.
Men då jag ej anser det öfverensstämmande med R. o. Ad:ns värdighet att lemna en fråga, som blifvit underställd dess bepröfvande, utan den utredning, hvaraf hon är förtjent, tillåter jag mig att med några ord bemöta de invändningar, hvilka blifvit mot mitt anförande gjorda.
Cederström har fäst uppmärksamhet derpå, att folkskolan utgör ett afslutadt helt, då deremot elementarskolans lägsta klass endast utgör början till ett sådant.
Det är sannt; men icke följer deraf, att de icke kunna hafva undervisningen gemensam.
Om jag och en annan från samma utgångspunkt skola företaga hvar sin resa, jag en längre, han en kortare, så är det ju möjligt, att hans färd utgör just första stadiet af min.
Att detta verkligen eger tillämpning på folkskolan och elementarskolans - tarskolans lägsta klass, liar jag sökt, s, föregående anförande uppvisa.
Sparre har förebrått mig, att i ningen af Utskits Betänk., utan afslutat, jade.
Jag tar mig friheten fästa den ädle derpå, att just de af honom såsom förbigå $* blifvit af mig framhållna såsom ett af hufvu .fe sidtat, hvartill Utsk:t kommit, folkskolans och lägsta klassens i elementarskoi • melse, i det den förra har att dana lärjungar, framtida praktiska värf, den andra att dana der inhemtande af vidsträcktare kunskaper.
Sannt; just sökt ådagalägga, att dessa båda slags daning L samma sätt.
Alven har Hr Gr:n klandrat mig den skulle hafva förbisett elementarskolans vigt och värde det ej ligger något förbiseende af elementarläroverket o, man tillerkänner folkskolan en lika stor uppgift.
Ej heller ser jag mig träffad af Hr Gris anmärkning, att folkskolan va. äfven tillförene haft en stor uppgift; då jag endast sagt, att hennes uppgift isynnerhet nu vore stor.
Grin har påvisat vigten af att med ett främmande språks tillhjelp inlära den allmänna grammatiken och önskar derföre, att tyskan måtte tidigt upptagas såsom undervisningsämne i elementarskolan: tidigt, Hr Gr! det önskar äfven jag, men ej för tidigt.
Slutligen har denne samme talare ansett de ekonomiska uppoffringar, som en sådan förflyttning skulle medföra, utgöra ett oöfverstigligt hinder.
Jag deremot anser detta, lika litet som något annat hinder, få vara oöfvervinnerligt, der målet är ungdomens uppfostran.
Hamilton har påpekat nödvändigheten, att, om elementarskolans lägsta afdelning lörlades till folkskolan, vid denna inrätta särskilta klasser.
Till svar härpå får jag äran uppläsa 2 §:n af K.
Mits Nåd. cirkulär till Domkapitlen ang. folkundervisningen af den 22 April 1864, så lydande: »Att, så snart som detN på ofvan sagda sätt blifvit bestämdt, hvilka lärjungar under den ingångna terminen komma alt skolundervisningen begagna, skolbarnen, med afseende å deras olika framsteg, indelas i vissa klasser eller afdelningar, hvilka, så vidt möjligt är, af läraren omedelbart undervisas.» Förträffligt har Hr Frihm uppvisat, hurusom man ej bör fordra för mycket för inträde i elementarskolan, utan inskränka sig till det, som skulle kunna i hemmet eller folkskolan utan svårighet meddelas.
Jag tager mig friheten uppläsa lista klassens kurs: »Kristendom, Biblisk Historia, Första hufvudstycket af katechesen, Valda bibelspråk och psalmer, Modersmålet, Uppläsning och förklaring af valda stycken, Berättelser ur Nordiska Sagohistorien, muntligen framställda af läraren och med. egna ord återgifna af lärjungen, Språklärans första grunder, Ofningar i rättskrifning, Tyska, Läseöfningar och formlära; de grammatiska begreppen meddelade under jemförelse med modersmålet, Mathematik, Arithmetik: de fyra räknesätten i hela tal; öfning i hufvudräkning, GeomeH.
Hl. 26 Den 17 Mars f. m. iningslära, Naturvetenskap, Fysisk Geografi: det allom verldsdelarne, Sveriges, Norges och Danmarks Geografi, Historia och Geografi, Sveriges, Norges och ks politiska Geografi.» Jag frågar nu, om detta, med ag af tyskan, ej bör utan svårighet kunna i hemmet eller olan inhemtas?
Det eger sin fulla riktighet, hvad Hr :n anmärkt, att folkskoleläraren ofta ej undervisar på samsätt, som elementarlärare!! i lista klassen; men detta besår icke, att de ej höra undervisa lika.
Finspongs Brukskola utgör, säger Hr Frilen, ett undantag, som intet bevisar.
I många afseenden utgör hon visserligen ett undantag, men icke i det afseende, der jag (rån henne hemtade bevis: obestridligen sakna äfven denna skolas lärare samtligen den af Utsk:t såsom oundgänglig ansedda omfattande språkkunskap.