Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vore derföre hög tid att krigsartiklarne omarbetades i sin helhet och ställdes i öfverensstämmelse med tidens fordringar och mensklighetens och tidehvarfvets anda, på det att krigaren inom sitt yrke i likhet med hvarje annan samhällsmedlem inom sitt, måtte blifva värnad emot egenmäktighet och förtryck!
Då icke något prot.-utdr. ankommit från Preste- och BorgareStm i denna fråga anhåller jag att få förena mig i det förslag
Hr Stjernsvärd afgifvit med den förändring att E. o. Ad. inbjuder dessa 2:ne ltiksSt. att förena sig i ett så beskaffadt beslut.
Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af StatsEådet Frih. Curt Gustaf af Ugglas, som å K.
M:s höga vägnar aflemnade 3 Dess Nåd.
Proposn- och en Dess Nåd.
Skrifvelse till E. St:r.
Hr Montgommerie, Eob. Nils Germ.:
Hr Stjernsvärd började med att säga att han ausåg dessa båda Betänk, behäftade med en mängd fel; likväl var det mig omöjligt att upfatta mer än 2:ne anmärkmr som af honom gjordes.
Den ena var med afseende på Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s yttrande att K. M. i en den 12 Jan.
185 6 utfärdad ny instruktion meddelat nödige föreskrifter för de vid Arméen i fält tjenstgörande läkare i afseende å den militära sjukvården.
Hr Stjernsvärd ansåg nemi. att denna instruktion icke kunde betraktas såsom ett reglemente för den militära sjukvården, och jag skulle tro att han härutinnan har rätt.
Vidare gjordes den anmärkn. vid Stats- och Ekon.Utsk:s Betänk, att det sammandrag af kamerala, ekonomiska och administrativa författmr, hvarom E. St:r hos E. M. anhållit, icke har någon gemenskap med militärförfattningssamlingen.
Jag får likväl nämna att detta yttrades af Utsk. till svar på en motion af en riksdagsfullmäktig i BondeSt., hvilken motion hufvudsakligen afsåg utgifvandet af en författning, som lemnade uplysning om förhållandet mellan rotehållare och Arméen, och i så fäll är det väl gifvet att det är fråga om Arméens boställen och dylika förhållanden, hvadan de böra omförmälas i sammandrag öfver kamerala, administrativa och ekonomiska förlättmr.
Om man således ser saken ur sådan synpunkt och icke blott ur rent militärisk, tror jag att det ifrågav:de sammandraget kommer att innehålla de af motionären begärde uplysningar.
Den 14 Oktober. 77 Vidare har Hr Stjernsvärd gjort anmärkn. mot den öfverensstämmelse som egt rum inom de båda Utskrn eller att de åberopat hvarandras skäl, oaktadt Betänlene äro daterade från samma dag.
Het hindrar likväl icke att besluten äro fattade förut, ehuru de icke blifvit justerade, och då är en sådan öfverensstämmelse icke så förunderlig.
Hvad sjelfva hufvudsaken för öfrigt beträffar så har man vid 1850-—51 och 1853 — 54 firens Biksdagar kommit till samma resultat som Utsk.
Med afseende på utgifvandet af mililärförfattnings-samlingen hafva här blifvit anförda de skäl på hvilka K.
M. ansett att densammas utgifvande icke skulle fortfara längre än till 1849, hvarefter handlingarne borde återlemnas till KrigsCollegium, sora fått befallning att vara betänkt på utvägar att fortsätta utgifvandet.
Man har således icke bestridt att det kunde vara nyttigt att fortsätta detta utgifvande af militär-författningssamlingen, och efter hvad jag hört, har under detta år blifvit till Hr Stjernsvärd utbetalad en summa såsom ersättning för de förarbeten och materialier som af honom egdes för att sedermera fortsätta samlingen.
Het synes således vara skäl förmoda att KrigsColhm kommer, på sätt det finner lämpligt, att fortsätta med samlingens utgifvande, och att man bör bifalla Utsk:s Utlåt., hvarom jag anhåller om propos.
Frih. Klinkowström, Budolf:
Hå man afhört den di scussion som blifvit förd öfver nu ifrågav:de Betänk, skulle man vara frestad tro att den rörer sig om helt andra saker än som nu verkligen är förhållandet
Af nämnde Betänk, finner man nemi. att der icke är fråga om annat än att K. St:r skulle aflåta till K. M. en underd. skrifvelse med anhållan det K.
M. täcktes draga försorg om utförande af de i motionen N:o 1 uptagne reglementen och författmr nemi. »nya krigsartiklar, tjenstgörings-reglemente för Arméen, fältförvaltnings-reglemente och reglemente för ordnandet af den militära sjukvården samt för fullbordandet af den påbörjade men afbrutna militär-författnings-samlingen».
Jag har mig bekant att krigsstyrelsen på grund af K. M:s Nåd befallning redan flera år med den trägnaste flit haft alla dessa ifrågakomne arbeten under händer dels genom särskilde Kornitéer dels genom enskilde personer, som haft i updrag att desamma ombesörja.
He vigtigaste af dem, krigsartiklarne, tjenstgörings-reglementet för Arméen och förvaltnings-reglemeutet äro nu så nära färdiga att dervid fordras, så att säga, endast att lägga sista handen eller lägga den under pressen.
Krigsartiklarne äro f. n. i KrigsHofBätten under granskning och skola derifrån remitteras till Högsta Bomstolen för att underkastas dess bepröfvande, hvarefter de utkomma.
Tjenstgörings-reglementet för
Arméen är så nära fullbordadt att det endast tarfvar den sista redaktionen, för att läggas under pressen, hvilket med säkerhet kan väntas inträffa under loppet af nästkommande år.
Fältförvaltningsreglementet är, på sätt Utsk. i sitt Betänk, uplyst, inlemnadt till LandtförsvarsBepartitet, sedan det blifvit af KrigsColhm fullfärdigadt med alla dit hörande tabeller och formulärer.
Om man har någon insigt i de ämnen som dessa författmr beröra, finner man 78 De n 14 Oktober. att det icke är ett hastverk att genomgå dem och vid omarbetningen införa alla de förändringar och rättelser, som upkommit i följd af under tidernas lopp utfärdade författningar och general-ordres, eller att redigera dem i öfverensstämmelse med nutidens fordringar och mångfalldiga förändringar i krigs-organisationen.
Att styrelsen haft all tid och möda ospard för att verkställa detta tror jag att man bör finna af de förklaringar, som tid efter annan blifvit till K.
St:r aflätne i anseende till enahanda motioner under föregående Riksdag.
Jag anser således att hvarje motion i dessa hänseenden om utgifvandet af krigsartiklar, fältlörvaltnings-reglemente, eller ordnande af sjukvården är obehöflig, så mycket mera som detta sednare ämnet hvilket är ett af de vigtigaste för en Armé i fält att hafva på förhand ordnadt och bestämdt, icke kan definitivt bestämmas förrän fältförvaltnings-reglementet för Arméen blifvit fullbordadt, i hvilket reglemente en mängd af bestämmelserne ronde sjukförvaltningen i fält ingå.
Hvad åter beträffar fullbordandet af den påbörjade militär-författnings-samlingen är jag lika med den värde talaren, som började discussionen, ense om, att det vore af yttersta vigt för Arméen att hafva densamma fullbordad efter den princip som en gång varit afsedd.
Den som haft något att göra med Arméens organisation i fält, vet nogsamt, hvilken stor nytta detta arbete äfven i dess ofulliindade skick medfört såsom ett ledstyre hvilket vid sådana förhållanden är af det yttersta behof påkalladt.
Således är jag af olika tanke med Hr Stjernsvärd som säger att arbetet i dess ofulländade skick är utan nytta; det har tvertom varit till stor fördel för Arméen, hvilken är tacksam för den ledning och det gagn den deraf skördat.
Det hade således varit ömkligt om Utsk. vid behandlingen af Hr Stjernsvärds motion visat sin goda vilja att fortsätta detta arbete genom att tillstyrka ett anslag dertill, hvilket numera icke behöfver blifva så betydande sedan förarbetena redan äro fulländade och ganska vidlyftiga materialier för dess fortsättande finnas samlade och till KrigsColhm inlösta; och jag är öfvertygad om att sjelfva arbetet en gång färdigtryckt, skall inbringa icke så obetydlig inkomst, hvarmed man skulle kunna bestrida en del af kostnaden.
De skäl som Utsk. anfört för afslag af motionen tyckas äfven vara haltande och besynnerliga, ty derföre att R.
St:r bifallit en underd. skrifvelse till K.
M. med anhållan om utarbetande af ett fullständigt sammandrag af kameral, ekonomiska och administrativa författmr aflåtits, så är det alldeles icke liktydigt med eller af samma värde som författmnes fullföljande efter den fullständiga plan, hvarefter de blifvit påbörjade.
Jag tror att oafsedt det författms sammandrag som här är ifråga, borde författnings-samlingen utvidgas och jag är öfvertygad om att styrelsen ämnar fortsätta dem om medel dertill kunna finnas. Jag vill icke uptaga R. o. Ad:s tid med att vidröra den massa af ämnen som blifvit inblandade af den talare hvilken först öpnade discussionen; jag har redan i början af mitt anförande yttrat att de icke alls hörde till föremålet för öfverläggningen.
Synnerligen kunde vid Hr Frih.
Creutz’ recension af krigsartiklarne vara mycket att anmärka, men jag vill, som sagdt är, icke fästa mig dervid då det Den 14 0 Ut ober. 7 ii icke allt länder till afgörande af nu ifrågav:de ärende, vid hvilket jag icke anser andra åtgärder kunna vidtagas än att bifalla hvad Utsk. föreslagit.
Det kan visserligen synas såsom hade Utsk. uti sin historik öfver de i ifrågav:de motioner berörde ämnens handläggning af de administrativa auktoriteterne förstedt något skäl för sitt afstyrkande af nämnde motioner, och troligen skall en och annan af härv:de ledamöter finna sig ytterligare böjd för att hålla med Utsk., på grund af den siste talarens lemnade up lysning, specielt med afseende på krigslagarne, att de snart skulle blifva färdiga.
Jag ber likväl att få fästa upmärksamheten på den upgift rörande samma krigsartiklar, som den värde talaren gjorde, eller att de ännu ligga i KrigsHofratten, hvadan det således återstår deras handläggning både vid Högsta Domstolen och hos K. M.
Vid sådant förhållande bör det i ett ämne, som rörer en så betydlig medborgareklass, ligga It.
St:r oro hjertat icke blott att en författning utkommer, utan äfven hurudan denna författning blir.
Frågan måste således vara: har den motionär, som yrkat på förändring af krigsartiklarne, andragit några giltiga skäl för detta sitt yrkande, eller icke?
Jag får tillstå, att både af hvad jag inhemtat genom den uplästa motionen och af hvad Frih.
Creutz i dag framställt, anser jag de största skäl vara för handen att E.
St:r beakta det föråldrade skick, hvari våra krigsartiklar befinna sig, och genom en underd. skrifvelse sätta K. M. i tillfälle att erfara hvilka åsigter i detta afseende inom representationen gjort sig gällande.
Det är visserligen sannt att routinen och vanan äfven hos de mest respektable personer inom ett fack kan förleda dem att förbise till och med ganska skärande missförhållanden (den dagbga erfarenheten visar detta inom alla samhällssphserer); men blott nian ett ögonblick vill abstrahera från eller sätta sig utom den magiska kretsen af denna routine, vågar jag påstå att man icke kan annat än anse de omständigheter som Frih.
Creutz påpekat, vara värda afseende; och allra minst kan jag förena mig i eller finna skäl till det påstående att Frih.
Creutz’ yttrande i förev:de fall icke alls skulle höra till saken d. v. s. att hvad Frilen ur krigsartiklarne reciterat alldeles icke skulle höra till krigsartiklarne.
Det sistnämnda är en gåta som skulle vara intressant att få löst.
Jag skall nu be att få i E. o. Ad:s minne återkalla en liten historik öfver den del af detta ämne som rörer prygelstrafifets afskaffande. E. o.
Ad. torde påminna sig att vid 1840 års Eiksdag väckte Major Mannerskantz en motion om prygelstraffets afskaffande, hvilken då emottogs med ett allmänt och sällsynt stormande bifall.
Denna motion mötte väl opposition från några män af facket, ehuru jag tror att den ledde till en E.
St:rs underd. skrifvelse; men vid derpåföljande Eiksdag, tog jag mig friheten enskildt hemställa till Hr Mannerskantz huruvida han icke ansåg det vara skäl att förnya sin motion, emedan det stora bifall den vid föregående Eiksdag rönt syntes lemna hopp om dess framgång heldst tiden då äfven framskridit och uplysningen i bredd dermed, samt 80 Den 14 Oktober. tillika liberalare grundsatser gifvit sig tillkänna på samhällets höjder.
Major Mannerskantz svarade då: att han visserligen icke glömt bort sin motion, men han hade blifvit underrättad om att man -å högre ort vore betänkt på att ofördröjligen tillfredsställa de önskningar som vid 1840 års Riksdag från It.
St:r utgått, och att han således ansåg såsom en gärd af grannlagenhet att icke en ny påstötning från hans sida skedde.
Hvari bestod nu detta tillfredsställande?
Ja! det bestod, efter hvad man af Utsk:s recit kan inhemta, uti påbörjande af arbeten sorn sedan räckt i 13 år.
Jag vill icke gå i förväg och säga huru länge detta arbete ännu kan komma att draga ut, men åtminstone förmodar jag att det drager om någon tid, innan det blir fullbordadt.
I en så vigtig fråga är det dock ett förhållande som jag anser att man icke bör hålla så noga på om det skulle draga ut 2, 3 eller 4 år till; hufvudsaken är att vi erhålla en god lag och i detta afseende tror jag att det icke skulle skada om en underd. skrifvelse till K.
M. afläts, på det att Han sjelf måtte få kännedom om och äfven de myndigheter, hvilka handlägga eller komma att handlägga ärendet, få sig meddelade de önskningar som i detta afseende inom representationen gjort sig gällande.
Detta ger mig anledn. att förena mig i det yttrande som Frih. Creutz afgifvit.
Jag skall endast med få ord uptaga några anmärkmr som här blifvit gjorda samt meddela några uplysningar.
Förhållandet är, såsom äfven af Betänk, uplyses, att en »OrdningsStadga för krigsmakten», afseende ändring i vissa delar af nu gällande krigsartiklar eller dithörande författmr, är öfverlemnad till KrigsHofRättens granskning.
Jag får uplysa att denna granskning redan är af KrigsHofRätten verkställd och att Stadgan rörer alla sådana mål, som böra extrajudicialiter bestraffas, och för att lugna dem, som ifra mot prygelstraffet, får jag nämna att
Stadgan föreslår ett utbyte af prygelstraffet i de flesta fall mot vatten och bröd eller mörk arrest, och att det endast är undantagsvis som prygelstraffet får användas.
Denne stadga torde vara att förvänta med det snaraste.
Hvad omarbetningen af krigslagarne i sin helhet beträffar, så är ett förslag till nya sådana lagar upgjordt, men jag tror att det kommer att möta nära nog oöfverstigliga svårigheter att utarbeta krigslagar innan den civila brottmålslagen i sin helhet blifvit fullbordad, och det system för straffbestämmelser, som der skall göra sig gällande, blir bestämdt.
Annars skulle man möjligen, om krigslagens utarbetande föreginge, komma att der uptaga straffbestämmelser, som icke stöde i harmoni med den civila lagens straffbestämmelser, och då finge man ånyo omarbeta krigsartiklarne.
Här har yttrats att förslag till krigslagarnes ändring i sin helhet blifvit öfverlemnadt till KrigsHofRättens granskning; det tror jag är ett misstag, emedan Utsk. uplyser att detta förslag tills vidare är hvilande.
Jag har ansett mig af åtskilliga yttranden upmanad att ånyo begära ordet.
Hr Montgommerie har velat rättfärdiga - Den 14 Oktober. 81 färdiga såsom motiv för Utsk:s afslag å fortsättande af militär-författnings-samlingen att Riksdagsmannen
Dahlgren skulle hafva väckt en motion som afsåg förhållandet mellan rotehållare och soldater.
Deri har Hr Montgommerie begått ett misstag, ty denna motion går ut på helt annat, och föreskrifterne ang:de rotehållare och soldater är ett arbete som för flere år sedan blef fulländadt.
Montgommerie har äfven såsom skäl för uteblifvande af alla stadganden ang:de militär-författnings-samiingens fortsatta utgifning anfört att en sådan påminnelse verkligen förefinnes i K. M:s Nåd.
Bref den 11 Dec. 1849, hvari KrigsColl.m anbefalles att vid tillfälle föranstalta om arbetets fortsatta utgifvande.
Det är 7 år sedan denna påminnelse gafs utan att KrigsColhm ännu ställt sig den till efterrättelse.
Jag kan äfven uplysa att Depart:tsChefen har aflåtit 3 om icke 4 särskilda påminnelser i samma väg till Colhm.
Häraf skönjer man å ena sidan en ganska god vilja hos KrigsMinistern; men å andra den svårighet han har att blifva åtlydd i sina upmaningar.
Vid sådant förhållande tror jag icke att det vore oriktigt om den andra statsmakten toge iniativet, då jag har skäl att hoppas att det icke med samma liknöjdhet från Colhm skall blifva bemött.
Hvad vidare beträffar ett yttrande af Frih.
Klinkowström, ber jag att få fästa Frihrs upraärksamhet derpå att enahanda uplysning ang:de tjenstgörings-reglementet lemnades äfven vid föregående Riksdag om att endast granskningen skulle återstå af arbetet.
Det är således här frågan om huruvida den nu pågående granskningen är den sista, och jag tror mig hafva kännedom om att saken är i goda händer, så att vi snart skulle kunna motse arbetets utgifvande, men det hindrar icke att påminnelser kunna vara på sin plats, emedan en mängd förändringar, som iföljd af tidernas lopp naturligtvis komma att inträffa, hafva gjort det svårt att utgifva arbetet, hvilka förändringar till stor del skulle kunna baseras på fältförvaltningen.
Hr Frih:n har yttrat sig om ett arbete, i hvilket jag har en viss delaktighet, på ett sätt som gör mig honom förbunden; men har förevitat mig att jag förklarat detta arbete i sitt ofullständiga skick vara utan nytta.
Jag skulle dock tro att Frilen, som efter de yttranden han haft, förmodligen begagnat de utgifne delarne af militär-författnings samlingen, icke kunnat undgå bemärka att det finnes hänvisningar från den ena delen till den andra och i följd häraf äfven till delar som icke äro utgifne; och detta är orsaken till mitt påstående att arbetet icke hade någon nytta.
Om jag nu tar tillbaka detta yttrande så får jag åtminstone säga att arbetet icke medför den fullständiga nytta som det skalle kunna göra, i händelse det vore komplett.
Frilen har vidare vidrört frågan om anslag, men jag får uplysa om att de delar af militärförfattningssamlingen, som utkommit, icke erfordrat något särskildt anslag och jag tror således att lika litet som hittills skola de hädanefter utkommande tarfva något sådant.
En annan talare har som skäl för afslag af ifrågav:de skrifvelse rör:de krigsartiklarne anmärkt att don s. k. OrdningsStadgan ix h. e 82 Den 14 Oktober. finnes nu till granskning hos KrigsHofRätten.
Jag får då uplysa samme talare att äfven 1828 års förslag till nya krigsartiklar blifvit af KrigsHofRätten granskadt, men det hindrar icke att det alldrig kom till utgifning.
Krigsartiklarnes fördröjda omarbetande intilldess nya civillagen hunnit antagas vore enl. min åsigt alldeles oriktigt, ty åtminstone borde de viii så redigeras, att de kunde förstås, men nu äro de så beskaffade att de icke kunna tillämpas efter ordalydelsen, hvilket väl iir nödvändigt, heldst man vet att befälet, vid all tillämpning af krigsartiklarne, måste upläsa vissa kapitel derur.
Hur vill man då gifva truppen en verklig åsigt om dess innehåll när det står annat än som egentligen menas?
För Öfrigt medför denna omarbetning högst ringa kostnad.
Jag slutar med anhållan att R. o. Ad. täcktes afslå dessa båda Betänk:n och besluta den skrifvelse som i motionen blifvit påyrkad.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han i ani. af detta yttrande finge göra en hemställan till Hr Stjernsvärd, i sitt första yttrande hade Hr Stjernsvärd yrkat, att en enskild underdånig skrifvelse af Ståndet måtte beslutas, innehållande bifall till Hr Stjernsvärds ifrågav:de motion, samt framstält detta förslag i ani. af den utgång frågan om Allm.
Besv- och Ekon.Ut,sk:s Betänk.
N:o 112 erhållit i de andra Stånden.
Sedermera hade Frih.
Creutz och äfven Hr Hjerta förenat sig med Hr Stjernsvärd, men med det tillägg att Preste- och BondeStm skulle inbjudas att förena sig i det beslut, Hr Stjernsvärd föreslagit.
Hr Gr. o. Landtm hade ämnat längre fram fästa Frih. Creutz’s och Hr Hjertås upmärksamhet derpå att man ej kunde inbjuda andra Stånd att förena sig i en af Ståndet enskildt beslutad skrifvelse och då nu Hr Stjernsvärd yrkat, att R. o. Ad. måtte, med afslag å förev:de Betänk, och Utlåt., besluta en skrifvelse, sådan som i motionen ä.r yrkad, nemi. en skrifvelse af R.
St:r, önskade Hr Gr. o. Landtm, veta hvilketdera af dessa yrkanden Hr Stjernsvärd vidhölle.
Då jag gjorde mitt första yrkande, utgick jag från den förutsättning att saken i de öfriga Stånden var afgjord; men sedermera har Riddarh.Sekret, uplyst att Ekon.Utsk:s Betänk., som afser egentligen en skrifvelse om ena eller andra arbetet, ännu ieke blifvit i mer än ett Ståud behandladt, hvarföre jag anhåller att få ändra mitt yrkande så att R. o. Ad. ville afslå nämnde Betänk, samt besluta den skrifvelse som motionen afser.
Det har väckt min förundran att en ledamot så kunskapsrik och med den erfarenhet om hvad författmne innehålla oell huru vid lagstiftning tillgår, som Hr Hjerta, kunnat tillåta sig förklara, såsom högst besynnerligt yttradt af Frih. Klinkowström, att hvad Frih.
Creutz’ anfört till bevis för krigslagens oduglighet icke hörde till saken.
Hr Hjerta torde erkänna, att om man här för vinnande af förändring i den allmänna brottmålslag-stiftuingen börjar omtala, huruledes 1734 års lag i vissa fall stadgar de mest barbariska straff, hvilka för många år tillbaka
Den 14 Oktober. 83 blifvit afskaffade; så skulle livar och en till svar på de bevis, som Hr Hjerta härifrån velat hemta för odugligheten af 1734 års lag, förklara, att denna bevisning alldeles icke hör till saken.
När man vill stifta en ny lag, plägar man hålla sig till de delar af den gamla lagen som äro gällande, men alldeles icke tala om föråldrade sladganden, som redan blifvit uphäfda.
Följaktligen måste Hr Hjerta liksom Frih.
Creutz tro, att K. o. Ad:s ledamöter äro så okunniga, att de icke känna till detta förhållande, utan anse de gamla stadganderne gällande derföre att de råka ännu qvarstå i krigslagen.
Slår man upp den sista uplagan af nu gällande allmänna lag, skall man finna att de stadganden, som för 100 år sedan afskaffades, ännu der qvarstå, emedan de icke kunna uteslutas, förrän alla de nya lagstadganden, som blifvit antagne i stället, hunnit kodifieras.
När man klandrar en lag, skall man göra det med sådana skäl, som inför det allmänna vettets domstol gälla, men icke använda sådana, som äro baserade på förmodan att den krassaste okunnighet skall hos åhörarne förefinnas.
Vidkommande sjelfva saken så synes det besynnerligt att man är så angelägen om aflåtandet af denna skrifvelse.
Det ser ut som ansåge man Regeringen vara till den grad liknöjd i lagstiftningsväg, alt man, efter hvad Hr Hjerta insinuerat, behöfver påstöta densamma, för att bringa den i verksamhet.
Mig deremot synes det, efter de uplysningar, Frih. Klinkowström meddelat, som hade i alla de delar vare sig af krigsförvaltningen eller krigslagstiftningen, hvarom man nu önskar att en skrifvelse till K.
M. skulle afgå, åtgärder redan blifvit vidtagne, så att arbetena äro, till och med i alla deras grenar, i det närmaste fullbordade.
Derföre borde man åtnöja sig härmed och icke jägta Regeringen med ständiga skrifvelser i saker hvarom den redan fogat anstalter.
Man klagar öfver långsamhet i krigslagstiftningen och Hr Hjerta företrädesvis har besvärat sig häröfver, men jag hemställer till en hvar, om icke hvarje lagstiftning, som är ämnad att ej vara efemerisk, också bör grundligen behandlas.
Man skrifver icke lagar lika fort som tidningsartiklar, ty de förra skola hafva helt andra ändamål, och just derföre är det klokast att långsamt och med betänksamhet gå till väga, så att icke opinionens vindkast här må kunna utöfva något inflytande.
Man har här sökt gendrifva Hr Liljehöks anmärkn. att man icke skulle kunna fullborda redaktionen af krigslagen, förrän den allmänna brottmålslagen blifvit så fulländad, att den åtminstone för en längre tid kunde anses komma att ega bestånd, enär, om en krigslag förut stiftades, det kunde hända, att den innehöll bestämmelser, som stöde i strid med allmänna brottsmålslagen, hvarigenom den förra ånyo blefve underkastad förändring.
Detta är väl en så riktig anmärkn. att jag sannerligen icke förmår inse huru den kan bestridas.
Någon nödvändighet att utfärda ny krigslag, sedan de straffbestämmelser, som icke voro öfverensstämmande med tidens fordringar, redan blifvit afskaffade, förefinnes naturligtvis icke.
En hvar som skall tillämpa dessa lagar, lärer icke underlåta att taga kännedom om de allmänna författn:r och föreskrifter, som innehålla ändringar och tillägg till den kodifierade 84 Den 14 Oktober. allmänt antagna lagen.
Blott man således ger sig tid, kan man få både den allmänna brottmålslagen och krigslagen öfverensstämmande med hvarandra, och derigenom vinna målet som eljest torde vara svårt nog att upnå.