Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uttrycket, att rättvisa och billighet fordra att lika bröder vederfares lika rätt inom samma land och under samma lagar, är välljudande och obestridligen riktigt, men jag kan icke begripa hvad sammanhang det har med Hr Grefvens anmärkn. mot de tunga grundskatterne, ty ägaren af skallejord är lika inför lagen och lika skyddad till person och egendom, sora ägaren af skattefri jord, och längre kan väl Hr Grefven icke sträcka deras anspråk på lika rätt, så vida Hr Grefvens mening icke är att deras olika förmögenhet bör genom statens mellankomst jernnäs lill likhet.
Om nyssnämnde uttryck skall äga någon betydelse i Hr Grefvens framställning, så innebär det äfven en anklagelse för orättvisa af Försynen, som låter den ena jordbrukaren skörda ymnig gröda, då den andra får vidkännas missväxt.
Jag öfvergår nu till Hr Grefvens speciella anmärkn:r, och finner dervid först att Hr Grefven ansett anmärkningsvärdt att Konungens rådgifvare icke funnit betänkligt att tillstyrka ett anslag af 100,000 r:dr b:co för H. K. H.
Kronprinsens hofhållning; och jag bör derföre upplysa derom, att någon betänklighet i detI H. 4 50 Den 30 November f. m. ta afseende icke kunnat hos rådgifvarne uppslå, då de äro fullt öfverlygade att närande summa, som är densamma vår nuvar.
Konung uppbar såsom ogift Kronprins, icke öfverstiger hvad för behofvet ovillkorligen fordras, helst någon jemförelse emellan en Kunglig persons och en enskilds utgifter ej endast i fråga om lefnadskostnad och representation, utan äfven i många andra afseenden icke kan äga rum, hvarpå jag som bevis må nämna att de pensioner och gratifikationer, som af H. M.
Konungen samt Konungarne Carl XIII och Carl XIV Johan blifvit åt fattige beviljade och hvilka alla nu utgå af H.
M:s egna medel, utgöra, sammanräknade med afgifterne till nyttiga och milda stiftelser icke mindre än omkring 150,000 r:dr b:co eller mer än -y af anslaget till H. M:s hofhållning.
Hr Grefvens yttrande i denna del är i öfrigt af flera ledamöter inom detta Ständ i förra plenum så fullständigt besvaradt, att jag dervid icke hör tillägga något annat, än att Hr Grefvens anvisning på beloppet af anslaget till H. K. H. Kronprinsen Carl
Augusts hofhållning synes mig förlora all verkan, då man erinrar sig dels att 36,000 r:dr gähle 1810 vida mer än'nu, och dels att tillräckligheten af detta anslag i anseende till H. K.
H:s tidiga och beklagliga frånfälle icke blef pröfvad eller bevisad.
Med Hr Grefven instämmer jag deri, att det är bedröfligt att andra hufvudliteln skall behöfva fordra ett anslag af 600,000 r:dr till fångars underhåll; men då utgifterna uppgått icke endast till denna summa, utan äfven vida derutöfver, sä lärer deraf vara en följd, att mindre belopp icke bordt i förslaget till statsreglering upptagas.
Fråga är dessutom icke om någon tillökning, ty anslaget år och kan icke vara annat än eli förslagsanslag, som utgår till erforderligt belopp antingen det är högt eller lågt beräknadt.
Om Hr Grefven bade uppgifvit huru besparingar i denna utgiftstitel kunde åstadkommas, skulle jag och alla de, som med detta ärende hafva att skaffa, med tacksamhet hafva emottagit en sådan anvisning; men fåfängt letar jag derefter i Hr Grefvens anförande, ty såsom sådan kan jag icke anse den lösligen yttrade förmodan, alt fångkosten skulle vara öfverflödig.
Denna förmodan är likväl, enligt hvad jag numera erfarit, temligen allmän, och jag bör derföre icke underlåta att begagna detta tillfälle för att upplysa derom, att det är ett misstag om någon tror att den fångutspisningsstat, mot hvilken så väl R.
Sl:s revisorer som pressen framställt aumärkntr, tillkommit under sednare tider, ty den antogs att tillämpas vedan år 1831, således för mer än 16 år sedan.
Före 1842 kostade fångförplägningen vid pionier-corpsen, efter 10 års medelpris . . . . 9 sk. 10 r:st. och efter 5 års medelpris vid Långholmen. . . 8 „ 1 „ vid Kungsholmen 7 „ 2 „ vid Carlskrona arbetskompani 6 „ 3 „ i Malmö 5 n — „ för ransakningsfånge 5 „ 3 „ och för fästningsfånge 6 „ 5 „ Detta förhållande väckte K.
M:s uppmärksamhet och derföre blef - bon 30 No vem ber f. iu. S! vo il. 14 Maj 1842 fyra särskildta ulspisningsslater af K.
M. fastställde alt lil lämpas från böljan af ar 1843, och hvilka stater utvisa att dagporlionen för en arbetsfånge, efter då gångbara priser, beräknats till något iner än 6 sk.; men i November samma år 1842 inkom Fångvårdsstyrelsen med und. hemställan att med fångarnes förplägning' mätte tills vidare fä förhållas på sätt förut öIligt varit, emedan liera vigliga skäl blifvit af vederb. auktoriteter anförde mot utspisningsstaternes tillämpning, hufvudsakligen grundande sig pä otillräckligheten af den i staterne bestämda föda för fångar, sysselsatte med tungt arbete; och K.
M. fann sig derföre föranlåten alt d. 29 December 1842 medgifva, att vid de fängelser, der verkliga binder mötte för tillämpning af de nya fångutspisningsstaterne, fångarnes förplägning finge lill 1843 års slut besörjas på sätt förut ölligt varit; äfvensom K., M. i anledn. af Fångvårdsstyrelsens förnyade framställning i ämnet d. 13 Nov. 1843 beslöt, att med fångars förplägning i rikets särskilda fängelser samt under transporter skulle ytterligare fortfara på enahanda sätt som före d. 14 Maj 1842 varit ölligt.
Sedan denna tid har icke någon tillökning i fångarnes föda blifvit beviljad, utan endast blifvit medgifven sådan förändring i födoämnenas beskaffenhet, som varit af nöden för all förekomma den skörbjuggs-sjukdom, sorn pä flera ställen yppats äfven bland arbetande fångar.
För de nya länsfängelserne och några fästningar äro väl fångulspisningsstaler under sednare åren uppgjorda och pä försök tillämpade, men ali dessa stater icke öfverstiga hvad som under långliga tider utgjort fångförplägning, visar sig bäst deraf, att fångportionerne vid länshäktet här i staden uppgår, enligt de pris, hvarföre matvarorne blifvit vid Långholmen inköpte, endast till 5 sk. r:st.
Emellertid och då det är af största vigt alt fångvårdskoslnaden inskränkes till möjligaste minsta belopp, är det mig angenämt alt kunna vitsorda alt
Fångvårdsstyrelsen oafbrutet bemödar sig om att, genom tillämpning af olika utspisningsstater och genom inhemtande af upplysningar från sakkunnige personer och från andra länder, komma i tillfälle att uppgöra en stat sådan att fångarne njuta föda af den mest larfiiga och minst kostsamma beskaffenhet, men tillika sådant underhåll att deras helsa icke genom födoämnenas ringhet eller otjenlighet äfventyras.
Hr Grefvens anmärkmr emot 4:de och 5:te titlarne förbigår jag, emedan desamma säkerligen blifva besvarade af dem som vederbör; men deremot ber jag att i anledn. af Hr Grefvens yttrande ang:de fide titeln få fästa uppmärksamheten derå, att Bergsoch Commerce-Colhnas nya organisation icke, på sätt Hr Grefven påstår, skett efter mönstret af länsstyrelsen, ty man har, enligt hvad i propos-.n uttryckligen är nämndt, åsyftat likformighet med general-tullstyrelsen och styrelsen för allm. väg- och vattenbyggnader.
I Norrige äger inom statsförvaltningen fullständig departemental-styrelse rum.
Då en sådan icke i allmänhet ansetts böra införas i Sverige, blefve det en anomali alt sålunda forma 4* 52 Den 30 JVo ve ml) er f. m. vissa förvaltningsgrenar partielt inom ett departement.
Olämpligt vore väl ock att åt en departementsbyrå uppdraga t. ex. förvaltningen af manufaktur-diskontfonden.
Någon jemförelse finnes dessutom icke mellan bergverks- oell fabriks-näringarne i Norrige och dem i Sverige.
När således de ifrågavar. embetsverken måste fortfarande inom departementet förblifva fristående, kunna de icke undvara särskilde chefer.
Förut presidenter, skulle de hädanefter benämnas general-direktörer, med betydligt lägre rang.
Sådant kan väl icke heta att skapa höga chefs-platser.
Samhället kan ingen båtnad hafva vid att de tjenare, som det har af nöden, sakna en för deras bergning tillräcklig aflöning.
Alt lönevillkoren för de hittills varande
Colbnes embels- och tjenstemän voro otillräcklige, derest man ville påräkna att de skulle odeladt egna deras tid åt statens tjenst, utgjorde alltså ett missförhållande, som vid detta tillfälle borde rättas.
I propostn förmäles ock uttryckligen, hurusom K. M. afsell, ”att antalet af tjenstemän icke skulle vara större än göromålen fordra, utan hvar och en hafva full sysselsättning af sin tjenst,” men ”alt hvar och en i förhållande till tjenstens mödosamhet och vigt samt ansvaret dervid tillräckligen lönas”.
Afven mot anslaget till styrelsen för allm. väg- och vattenbyggnader har Hr Grefven gjort anmärkn., men Hr Grefven båticke tagit i betraktande att de allm. väg- och vattenbyggnadsarbetena, med den utsträckning de numera fått, fordra, för undersökningars verkställande samt arbetsplaners upprättande och granskning, en större personal, äfvensom högre anslag lill reseoch undersökningskostnader m. fl. expenser, än som vid första organisationen kunde afses.
Just för en rätt hushållning med de allm. medel, som för berörde arbeten användas, är det af stor vigt att duglige ingeniörer icke saknas för kostnadsförslagers uppgörande och tillsyn på de arbeten, som skola utföras.
För den häraf föranledda tillökning i slaten för allm. väg- och vattenbyggnadsstyrelsen (2800 r:dr årligen) lemnäs fullständig redogörelse i Civil-depart:s vid propos:n fogade prot. och styrelsens deri åberopade betänk.
Hr Grefven yttrar, att ”önskligt hade varit, om den K. propostn ibland de af styrelsen föreslagna väg- och vattenbyggnadsarbetena upptagit sådane, hvilka kunna med skäl förordats såsom företrädesvis inverkande på den inhemska industriens utveckling”.
Genom en förnyad blick å propostn skall del visa sig, att en sådan klassifikation af dessa arbeten der verkligen förekommer.
K. M. har icke, såsom Gr.
Anckarsvärd anförcr, föreslagit R.
St. att beträda statslånebanan, ty K.
M. har äskat anslag endast till sådane allm. arbeten, som K.
M. funnit vara af största nytta och för hvilka kostnaden kan bestridas med tillgångar som utan upplåning äro för R.
St. tillgänglige; och då K.
M. tillika underrättat R.
St. om de öfriga allm. arbeten, hvartill statsbidrag blifvit begärde, samt öfverlemnat till R.
St:s bepröfvande huruvida genom lån eller på annat sätt medel till anslag
Den 30 November f. in. 53 för dessa arbeten kunde och borde beredas, bar K.
M. afsett den ulväg, sora manga gånger tillförene blifvit vidlagen, nemi. att Riksgälds-conlorel af R.
St. bemyndigats att mot obligationer anskaffa medel för vissa bestämda ändamål.
Anser R.
St. denna utväg i närvar, fall icke böra begagnas, innebär sådant ingalunda ett afslag å K. M:s propos. i ämnet.
Slutligen anhåller jag att för ett ögonblick få återgå till början af Ur Grefvens anförande, ty der förekommer, enligt hvad jag nu erinrar mig, ett yttrande, som jag hittills icke besvarat; Hr Grefven säger nemi.: att han anser sig föranlåten begära StatsUtsk:s synnerliga uppmärksamhet på allt som kan och bör å de begärda anslagen minskas, för att i sammanhang dermed om möjligt fä lanken vänd till behofvet af en framställning om nödvändigheten att företaga något i afseende å grundskalternes nedsättning.
För mig är det obegripligt huru Hr Grefven kan föreställa sig, alt det af Hr Grefven åsyftade ändamål skall kunna vinnas på den väg Hr Grefven antydt; ty det är ju klart att i samma mån, som K. M. finnér, att R.
St. vägra bifall till de af Honom gjorda framställningar om statsanslag, som af Honom anses nyttiga och behöfliga, i samma mån skall Konungen blifva öfvertygad om nödvändigheten att bibehålla oförändrade de statsinkomster, som icke utan Hans medgifvande kunna minskas.
Då Konungen af R.
St. äskar statsbidrag, alser Han naturligtvis icke Sin enskilda fördel, utan upprätthållandet af rikets sjelfständighet och befordrandet af samhällets förkofran.
Och sedan Konungen fästat R.
St:s uppmärksamhet å hvad i dessa afseenden är erforderligt samt äskat anslag dertill, så har Han ock uppfyllt Sin Konungsliga pligt, och kan — visst icke med likgiltighet, men med lugn och egen tillfredsställelse motse de beslut R.
St. gå att fatta, de må nu innehålla bifall eller afslag.
Lika säker, som jag är att Konungen alltid med nöje fäster uppmärksamhet å R.
St:s framställningar, de må göras i hvad ämne som helst, samt gerna, så vidt möjligt är, uppfyller Sländernes önskningar, lika förvissad är jag ock, alt hvarken ett eller många afslag å Konungens fordringar af statsbidrag kan inverka på Hans öfvertygelse om hvad för riket är bäst och nyttigast, eller rubba de grundsatser, hvarefter Ilan anser sig böra utöfva
Sitt höga regeringskall.
Jag tror derföre att man handlar klokast och rättast, om man vid pröfningen af anslagsfrågorna åsidosätter de önskningar, man kan hafva i andra ämnen, samt afgör dessa frågor med afseende endast å anslagens mer eller mindre nytta och befintlighet, samt möjligheten att utan statsverkets alltför myckna betungande bereda nödiga tillgångar till sådana anslag.
Peyron, Gust. Abr., anförde skriftligen: Gr. Anckarsvärds å K.
M:s nåd. propos. gjorda anmärkmr i afseende å 4:de hufvudtitelns reglering påkalla nödiga upplysningar, sorn jag nu skall försöka framställa.
Grefven yttrar, att propropos. n tillkännagifver, hurusom arméen blifvit indelad på 5 militärdistrikt, i st. f. 6, och, i och med detsamma, att den förra 54 Den 30 No v eili ber f. in. indelningen varit förhastad eller oriktig.
M. funnit att riket kunde indelas i 5 i st. f. 6 militärdistrikt, kan af denna åtgärd ingalunda den slutsats dragas, att den förra indelningen skulle, såsom Grefven yttrat, vara förhastad; den ägde tvertom flera fördelar oell tiar blifvit frånträdd, blott för att bereda nödiga pensioner åt arméens högre befäl, hvilket äfven synes tiafva varit R.
Sl:s önskan.
Vid 1840 års riksdag äskade nemi. K. M. af R.
St. flere pensionsrum för Generalitetet än de nuvar.; oaktadt R.
St. medgåfvo att sådant icke allenast vore nyttigt, utan för arméens tjenstbarhet af behofvet påkalladt, så, i brist af medel, beviljades det icke, utan R.
St. föreslogo, alt militär-distriklens antal skulle nedsättas från 6 till 5, för att genom såmedelst indragna Generalbefälhafvare-lönen bereda tillgång lill pensioner åt Generaler som vid 60 års ålder icke ägde de krafter, tjensten kräfver, Pensions-beloppet för hvarje afskedad, var af R.
St. beräknadt till 3,000 r:dr b:co.
Angide de begärde 20 arfvodena för reserv-läkare, yttrar anmärkaren, att ifrågavar. anslag, under en långvarig fred, ofta skulle komma alt förökas; detta synes mig vara en irring af Grefven. 20 arfvoden å 300 r:dr b:eo äro äskade, och derigenom vinnes ändamålet fullkomligt.
Jag inser ock för min del ingen möjlighet ali anslaget knnde ökas.
I den mån reg:ts-läkare be(innas icke äga den ålder och rörlighet som erfordras för att de må kunna åtfölja sina corpser, bör väl ock antagas att pensionerade reservläkare afgå och deras vakanser fyllas af pensionsberättigade, som erhålla nåd. tillåtelse att uti fältläkare-corpsens reserv ingå.
1 delta för arméen vigtiga afseende anhåller jag vördsammast, att StatsUtsk. täcktes noga begrunda såväl livad den är 1842 nedsatta comité ronde arméens sjukvård yttrat, som hvad prot., hvilket åtföljer den K. proposm, i ämnet innehåller.
Jag skall hafva äran lemna StatsUtsk. en i della afseende uppgjord memoire, som utreder hela förhållandet.
Grefven klandrar att 3177 r:dr blifvit äskade i följe af Lifgardets lill häst nya organisation; anmodande Grefven StatsUtsk. undersöka huruvida summan varit af någon ändamålsenlig nödvändighet påkallad.
Den har varit alldeles nödvändig och synes betydlig vinst deraf härflyta.
Före den berörda organisationen hade flera Officers-beslällningar blifvit lediga, emedan den inskränkta utsigten till befordran, afhöll sökande till desamma.
Nu äger reg:!el surnumeraire, och secund-chefcn samt majorerne äro skiljde frän squadronerne, hvilket är högst nödvändigt i afseende å den tillsyn, som åligger regits-befälet att öfver underlydande utöfva; —före reorganisalionen, var Lifgardet lill häst det enda cavalleri-regde, der detta förhållande ännu ägde rum.
De sedan är 1841 skedda organisationer, hafva tillvägabragt en minskning i det hela af närmare 20,000 r:dr årligen i kostnaden för regitet, på sätt det proposm bifogade prot. utvisar.
Den 30 November f. m. 53
För fourageringen af cavalleriets och artilleriets hästar, anmärker Hr Grefven att utöfver förslagsanslaget en tillökning begäres af 5,923 r.dr, under det foderprisen, särdeles på hö, synas hafva betydligt fallit.
Förändradt åkerbrukssält i Skåne har vållat, att prisen å alla foder-artiklar betydligt stegrats, så alt rationen der, i år, för Wendes artilleri-reg:les hästar kostat 204 r:dr 17 sk., oell förlidet år 196 r:dr 28 sk. 10 r.st. Sqvadrons-cheferne vid Kronprinsens hussar-reg:te hafva blott begärt 12 r;dr 12 sk. tillökning i nu sedan 1816 gällande rations-pris, så att deras rationel' skulle belöpa sig till blott 89 r:dr 44 sk., och skulle denna tillökning för deras 537 nummerhästar uppgå lill r:dr 6,578, fastän man blott uppfört den af Grefven uppgifna summa, för att få förslagsanslaget till en rund summa af 132,000 r:dr.
Samma anslag har är 1840 öfverskridits med 17,359: 11. 11.
Under 15 års tid, eller åren 1830 t. o. m. 1844, hafva bristerna å detta anslag i medeltal uppgått till 18,777 r:dr 18 sk.
Grefven anmärker vidare, att ett anslag begäres för ett sappör-kompani af 60 man.
Egentligen skulle den ärliga kostnaden för sappör-kompaniet blott blifva 9,621 r:dr 42 sk. och icke 18,616 r:dr, ty den begärda uppsätlningskostnaden 8,995 r:dr är ju blott behöflig för en gång.
Grefven säger:
Svenska soldaten är, visserligen mera än de fleste nationers, väl bekant med yxans och spadens begagnande.
Att Svenska soldaten både i följd af arbelsvana och ihärdighet är ett ypperligt biträde vid utförandet af i fält förekommande krigsarbeten och förrättningar, är högt och allmänt erkändt; likväl fordra dessa arbetens utförande såväl kunskap om det, som skall åstadkommas, som en viss handtverksfärdighet hos arbetaren, hvilka soldaten endast genom undervisning och öfning kan inhemta, men utan hvilka han endast är eli villigt, men otympligt biträde, som oftast gör mera skada än gagn.
Det är derföre nödvändigt, för att i fält kunna draga nytta af Svenska soldatens allmänna arbetsfärdighet, att han vid de för honom derunder förefallande ovanliga byggnader och arbeten ledes af arbetsförmän, hvilka genom dem förut bibringad kunskap och öfning äro i tillfälle att under sjelfva arbetets verkställande meddela arbetarne den dertill nödiga undervisningen.
Det är såväl för detta ändamål, hvarigenom ett stort antal vanliga och mindre kunniga arbetare kan under ledning af sådane arbetsförman med fördel sättas i hastig verksamhet, som för alt under fiendens eld utföra konstigare och svårare byggnader, såsom sapper, minor och gallerier, hvartill hvar och en vet, att både mod och stor konstskicklighet erfordras, som i alla länder ingeniör-trupper blifvit inrättade.
Det är endast i Sverige sådana nu saknas, ehuru de här 1841 1842 1843 1844 99 2,613: 9. 2. 2,151: 16. 5. 23,536: 37. 10. 37,629:31. 1. 56
Den 30 November f. m. förut under olika benämningar och mer och mindre dugliga uppställningssätt funnits.
Såväl de sednaste som äldre krigens historia vet omtala det gagn krigshärarne hemtat af dessa slags truppers skicklighet, sora icke får inskränka sig till att mer och mindre väl kunna dika, rothugga eller slöjda.
Vid hvarje landtbruk, der arbetarne hafva både vana och kunskap vid de arbeten de. skola förrätta, är man dock angelägen att äga dugliga rättare till ledare och förgångsman, och för dessa alldagliga arbetens handläggare inrättas derföre skolor och praktiska undervisningsanstalter; huru mycket mera är det icke då nödigt att bilda dugliga arbetsledare för de ovanliga arbeten och förrättningar sora i kriget förekomma, och af hvilka alltid soldatens dyrbara lif och.stundom krigets vigligaste företag kunna bero.
Man tänke sig t. ex. när 1 eller 2 Ingeniör-officerare med kanske en Under-officer (och flera medgifver sällan tillgången på dem för hvarje arbetsställe) skola utan några slags arbetsledare eller duglige förgångsman till sina ställen fördela och till arbetet undervisa 600 till 700 man, samt deras arbete tillse, huru mycken dyrbar tid dervid går förlorad, och huru mycket onödigt eller odugligt arbete får göras om.
Och likväl är detta den enda förlusten, då sådant får verkställas vid dager och i allt lugn, utom fiendens åsyn.
Skall det äter ske i mörkret och under fiendens eld, huru kan det då vara möjligt alt undgå oordning, eller något uträtta.
Den i krig så vigtiga tiden, hvarpå oftast allt beror, går dervid förlorad och oordningaroe betalas med dyrbart blod, som kunnat sparas om man under freden icke oförståndigt sparat på några man inöfvade sappörer.
Detta är Svenska Ingeniör-corpsens erfarenhet från sednaste krig; detta blef också den Engelska arméens under belägringarne i Spanien, der, såsom en dess historieskrifvare yttrar sig, bristen på ingeniör-trupper och utredning tvang till ett slöseri med de tappre soldaternes blod, som mången gång framkallade förbannelse öfver dem, hvilkas njugghet eller bristande förutseende icke fyllt detta nödvändiga behof.
Grefven säger vidare: beväringsmanskapets vapenöfning inlager i anseende till sin stora syftning, ett ganska vigtigt rum inom den K. proposra; men det är egentligen uti den vidfogade försvarsplanen, man påträffar förslaget till en ny organisation för beväringen.
Då Gr. tyckes hafva tagit kännedom af den uppgjorda planeu till försvars-verkets ordnande, som af K.
M. blifvit nådigst gillad, sä känner Gr. den, och anser jag mig icke behöfva i detta afseende gifva någon ytterligare upplysning.
Dock får jag äran tillkännagifva, att egentligen ingen tillökning blifvit begärd i afseende å sjelfva vapenöfningarne, ty år 1846 kostade vapenöfningarne öfver 151,000 r:dr och i år säkert mera, fastän räkenskaperna icke blifvit slutligen granskade.
Det politiska ändamålet hade kunnat uppfyllas, säger Gr., genom 4 dagars sammankallande, för ali med egna kläder öfvas uti första grunderna att lära stå och gå; den stora syftningen med försvarsplanen, såsom Gr. behagat yttra, vore ju sålunda förstörd; 1) c u 30 N o v e ni b e r. f. m. och i afseende på nyttan af egna kläder, torde det tillåtas mig anföra följande: R.
St. hade lili und. skrifvelse till K.
M. den 6 November 1834 hemställt att till de beväringsskyldiges fria val kunde öfverlemnas, alt, emot en afpassad lämplig vedergällning, sjelfve förse sig med rockar och byxor.
I anledning häraf förklarade K. M. i nådiga Brefvet lill Krigs-Colhm af d. 24 Januari 1835, att, enär en slik förändring i sättet för beväringsmanskapets förseende med beklädnad är stridande emot beväringsstadgan, som bjuder att beväringsmanskapet skall klädas lika med kronans manskap, berörde und. hemställan ej kunde bifallas.
Ytterligare skäl emot detta förslag äro: l:o alt om äfven beväringsmanskapet kunde sjelfve hålla sig med rock, byxor och lägermössa, lill modellen så lika med slamreg:tenas motsvar. persedlar, ali manskapet kunde tjcnslgöra tillsammans i led oell rote, detta svårligen lärer kunna blifva lia lidelsen med kapott, kask, remtyg, tross och utredningspersedlar, hvaraf förråder ändock alltid borde vid mötesplatserne af kronan underhållas. 2:o
All kronans contauta utgift tift manskapet för underhållet af ofvannämude deras egna persedlar, tvifvelsutan skulle blifva lika hög om ej högre än nu, helst då i betraktande tages, att genom kronans försorg nu sländigt underhålles eli betydligt antal brukbara munderingar vid aila mötesplatser, en valuta för de utbctaldte medlen, hvilken då, hvad rockar, byxor och mössor angår, skulle upphöra. 3:o
Att genom kronans skyldighet att underhålla beklädnad för det ärligen exerserande beväringsmanskapet, en nödvändig omsättning bcredes uti det till krigsbruk afsedde reserv-upplaget.
Hr Gr. hoppas att StatsUlsk. säkerligen torde göra sig underrättad! om med hufvudbonader för beväringsmanskapet förstås de för arméen införda dyra kaskarne.
Af innevar. års riksmarkegångstariff å soldatmunderingen, hvilken, såsom bekant, är uppgjord af Krigs- och Kammar-colhne gemensamt, samt grundad på länens markegångslaxor och gällande priser, inheralas att riksmarkegängspriset å hufvudbonader (som i år beräknats å kask) är lägre än någonsin tillförene under de sednast förflutne 25 åren.
Denna uppgift kan med lätthet kontrolleras i Svensk författningssamling och årslrycket.