Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad vidkommer talarens anmärkning om tyskans slägtskap med svenskan, så ber jag få begagna mig häraf till bevis för min åsigt, att hon ej bör för tidigt lemnäs herravälde öfver gossens öra.
Hr Huss har anklagat mig för öfverdrift i mitt förmenta påstående, alt folkskolan ej vore någon verklighet.
Så ha ej mina ord fallit.
Folkskolestadgan är ännu icke någon verklighet, har jag sagt, och detta har hitintills ej blifvit af någon bestridt.
Härmed sammanhänger nära talarens klander för de förändringar, jag skulle vilja i folkskolan införa: jag vill inga andra förändringar, än de, som en hvar måste vilja, nemligen: att det, som är gällande lag, må bringas till verkställighetI Hr von Koch hembär jag min vördnadsfull tacksägelse för det understöd, han lemnat mig.
Det är af vigt för den, som är ung och derför känner sig svag, att stödjas af den äldres mognare erfarenhet.
Sprengtporten har på ett sätt, för hvilket jag betygar honom min erkänsla, framhållit hemmets värde: äfven jag anser det såsom en hufvudsaklig fördel, att gossen genom den föreslagna förändringen skuile beredas tillfälle att ett år längre inandas hemmets helsosamma luft.
Ehuru jag erfarit, det en återremiss ej skulle föra till något praktiskt resultat för tillfället, fortfar jag doek i mitt y rkande på en sådan, såsom ett uttryck af Adelns ogillande öfver det resultat, hvartill Utsk:t i denna fråga kommit, och ett uttalande af dess åsigt, att önskligt varit, det en fullständigare utredning inom Utsk:t kommit detta vigtiga ärende tili del.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad saint Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utslcts hemställan i den förevarande punkten och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr:n o. Landtm, propos. på bifall till densamma och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
2:dra, 3:dje och 4:de punkterna.
Utskds hemställanden biföllos.
Den 17 Mars f. m. 103 5:te punkten.
Då vid denna punkt någon reservation icke blifvit afgilven, skulle man kunna tro, att icke olika tankar inom Utsk:l gjort sig gällande.
När ärendet behandlades i Utsk:ts plenum, var jag icke närvarande och kunde således icke der framställa nåeot yrkande, men, då frågan förevar å afdelningen, hyste jag en med Utskds majoritet olika mening, hvilken biträddes af såväl Utsk:ts ordförande som al Hr af Klint.
Jag föreställer mig nemligen, alt man, utan alt behöfva misstänkas för att vilja utskjuta studiet af latin ur våra elementarläroverk, skulle kunna uppflytta det till en högre klass, icke, såsom Hr Hjerta föreslagit, till sjette klassen, men väl till den femte, och hemtar jag stöd för denna min åsigt, icke ur egen insigt, utan från verkliga fakta.
Förhållandet är nemligen, att medeltalet af de lärjungar, som utgått från nya elementarskolan, i hvilken undervisningen i latin icke börjas förr än i 5:te klassen, erhållit högre betyg i nämnde språk än de, som genomgått andra läroverk, der latin läses redan i 3:dje klassen.
Detta torde väl bevisa, att detta svåra språk är mera mottagligt för lärjungarne, då de uppnått en mera framskriden ålder, än i deras yngre år.
Då jag vid lörra riksdagen var ledamot al
Ekon -IJtskd, hade jag förskaffat mig noggranna uppgifter om förhållandet med latin-läsningen vid såväl nya elementarskolan som gymnasium i Stockholm.
De utvisade, att vid Stockholms gymnasium, som utgör de två öfversta klasserna af ett fullständigt elementarläroverk och således endast får jemföras med de två klasserna af nya elementarskolan, af 100 lärjungar 88 läste latin emot vid nya elementarskolan al 25, 22 som läste detta språk; latin-läsarne utgjorde således inom nämnde klasser vid båda läroverken samma procent af hela antalet.
Gymnasium utgjorde derjemte de 2 öfversta klasserna för 8 skolor med 1,058 lärjungar; jemföres då förhållandet, mellan hela lärjungeantalet och latinläsarne från och med 5:te klassen inom detta fullständiga läroverk å ena sidan och inom nya elementarskolan å andra erhålla vi talen:
Stockholms gymnasium med sina 8 skolor 1,058: 153- Nya elementarskolan 208: 34. eller circa hvar sjunde lärjunge inom de olika läroverken.
1 nya elementarskolan läses latin circa 4^ år; vid elementarläroverken deremot: 3:ne tvååriga klasser 6 år; vid det förra läroverket 8,500 timmar och i de sednare 9,500.
När latinläsandet med samma lärare började vid nya elementarskolan i 3:dje klassen, absolverades vid undergåendet af studentexamen sämre betyg än sedan latinet blifvit framflyttadt till 5:te klassen, och om man beräknar proc. af betyg, som erhållits af alumnerna från nya elementarskolan, visar sig att dessa lått högre sådane än hvad de som, utgående från elementarläroverken, vid tagandel af studentexamen erhållit, Sådane talande exempel 404 Den 17 Mars f. m. måtte bevisa att ingen våda förefinnes att, för inheintande af samma kunskapsmått uti nämnde språk, börja studiet deraf i högre klass!
En annan vigtig omständighet är den, att de flesta lärjungar lemna skolan, medan de äro i 4:de klassen, för att utgå i det praktiska lifvet.
Dessa kunna naturligtvis icke hafva någon nytta af det lalin, de inhemtat i 3:dje och 4:de klasserna, men skulle deremot haft stor fördel af, att de fått egna den tid, de anväridt på latin, till studier af naturvetenskaperna och främmande språk.
Detta utgör det vigtigaste skälet för latinstudiets framflyttande till en högre klass, oell såväl pä grund deraf som i stöd af de af mig förut omnämnda faktiska förhållanden hade jag ämnat hos Utsk:t framställa yrkande om enahanda beslut i denna fråga, som Utsk:t lättade vid förra riksdagen eller latinets framskjutande till 5:te klassen, ehuru jag icke tror, att yrkandet derom skulle hafva nu ländt lill samma lyckliga resultat som vid förra riksdagen.
Som emedlertid frågan redan är afgjord genom 3 Stånds beslut, anser jag det icke vara skäl att hos Ii. o.
Ad. nu framställa något yrkande om ogillande af den hemställan, Utsk:t gjort, men jag har ansett mig böra för R. o. Ad. tillkännagifva, att icke hela [Jtsk:t biträdt det beslut, detsamma fattat.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl.
C e. m. Gr.
Som den siste värde talaren icke framställde något bestämdt yrkande, vill jag icke framkalla diskussion öfver den nu föredragna punkten, utan anhåller endast om bifall till Utsk:ts hemställan.
Jag afstår, likasom den föregående värde talaren, från vidare yttrande, dock under yrkande om bifall till Utsk:ts hemställan i nu föredragne punkt.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos , blef lJtsk:ts förevarande hemställan af R. o. Ad. bifallen.
Det är i denna punkt fråga om de vilkor, enligt hvilka lärjunge på elementarläroverkets klassiska linie bör befrias från grekiska språkets läsning, äfvensom om den ersättning i studier, sorn bör beredas sålunda dispenserad lärjunge.
På sätt Ekon.-Utsk:t i sitt Betänk, erinrat, ingingo R.
St:r på grund af väckt motion vid sista riksdagen till K.
M:t med und. anhållan, att K. M:t, med upplifvande al 12 § i 1856 års läroverkssladga, ville förordna, att lärjunge, som begagnar sig af undervisningen i latin, må, på målsmans anhållan, frikallas från grekiska språkets läsning och i stället under de lärotimmar, sådan befrielse eger rum, på sätt rektor
Den 17 Mars f. m. 405 och lärare finna lämpligt, undervisas inom den afdelning, der latinska språket icke läses, eller ock utom skolau njuta sådan undervisning, som af rektor godkänries. K. M:t fann dock icke skäl att i vidsträcktare mån gå denna R.
St:rs anhållan till mötes, än att K. M:t i Kung. k2 1865 förordnade, att »för yngling på elementarläroverkets klassiska linie, som befinnes icke ulan svårighet kunna följa undervisningen, må framställning om hans befrielse från läsningen af grekiska språket göras af vederbörande målsman och må, efter det läroverkskollegium yttrande afgifvit, på Ephorus bero alt den äskade befrielsen bevilja; börande den sålunda dispenserade, på de åt grekiska språket anslagna lärotimmar, i stället under vederbörande lärares tillsyn sysselsättas med skriftliga arbeten på lärorummet.» Frågan bar nu vid denna riksdag ånyo upptagits och gifvit anledning till det förslag, som här nyss blifvit föredraget.
Detta förslag innehåller väsendtligen detsamma, som R.
Stms anhållan vid förra riksdagen, med blott den skillnad i afseende å ersättningen, att då denna enligt den förra framställningen ovilkorligen skulle lemnäs den dispenserade lärjungen å den afdelning, der klassiska språk icke läses, har nu Utsk:t i anledning af de med detta stadgande förknippade olägenheter öfverlemnat åt rektor och lärare att lösa denna svårighet.
Deremot är det en väsendtlig olikhet mellan detta förslag och nu gällande förhållanden, sådane de genom den ofvannämnda Kungörelsen blifvit bestämda, och detta både i afseende å vilkoren och ersättningen.
Enligt Utsk:ts förslag skulle det endast bero på målsmans framställning, om dispens skulle medgifvas, hvaremot nu för dispens fordras såväl att lärjunge icke utan svårighet kan följa undervisningen, som ock läroverkskollegii utlåtande och Ephori bifall.
Enligt min uppfattning har K.
M:t genom stadgandet af dessa vilkor på ett särdeles tillfredsställande sätt löst tvisten om grekiska språkets läsning.
Då jag sålunda är nöjd med nu bestämda föreskrifter och måste, så föga tidsenligt det än kan synas, uppträda mot förslaget att låta grekiska språket upphöra att vara ett till principen obligatoriskt läroämne, vill jag först anföra, att orsaken, hvarföre jag anser att K.
M:t på ett särdeles lyckligt sätt löst denna tvistefråga, är den, att K.
M:t å ena sidan tillmötesgått ett obestridligt behof, då möjlighet beredts en lärjunge, som icke utan svårighet kan medfölja undervisningen, att vinna dispens och derigenom undslippa vådan af öfveransträngning, och å andra sidan häfda t grekiska språkets rätt och lemnat undervisningens ordning och gång orubbad.
Innan jag emellertid försöker att, hufvudsakligen på de af reservanterna anförda skäl, närmare bevisa denna min åsigt, vill jag, då jag väl vet att hvarje uppträdande till förmån lör^de klassiska språken af många, i synnerhet af vissa tidningar, anses härröra från en förut fattad sympati för föråldrade förhållanden, på det bestämdaste förklara, att jag icke hyser någon förkärlek för språkstudiets i allmänhet intrång på de reala studiernas, och ännu mindre för en ensidigt klassisk bildnings utveckling på den moderna språkbildningars bekostnad.
Jag er - 40(> Deu 17 Mais f. m. kanner, att språkkunskap, strängt taget, icke är annat än fornikunskap och således måste vara mindre bildande än sakkunskap; jag erkänner, att man icke utan bekymmer kan se våra lärjungar och ännu mera våra lärjunginnor ständigt sysselsatta med explikation o. d., under det de lefva i fullkomlig okunnighet om det, sorn näst Christendomen bör vara det vigtigaste, t. ex. om beståndsdelarne af den jord, på hvilken de vandra, om deras eget fosterlands häfder och — jag tvekar ej att. tillägga, ehuru mången anser en sådan kunskap misskläda qvinnan — fäderneslandets författning.
Jag bekänner att jag aldrig kunnat latta påståendet, att studiet af de klassiska språken skulle i och för sig ega ett så oändligt bildande inflytande framför hvarje annat kunskapsämne, och jag tror tvärtom att den läroverksreform, hvarigenom den reala linien upphöjts till full jemnlikhet med den gamla klassiska, varit fullt berättigad, samt att denna reform varit en bland de få, som icke i sin reaktion mot föråldrade förhållanden slagit öfver till motsatt ytterlighet.
Erfarenheten jäfvar ock detta påstående om de klassiska studiernas nödvändighet för bildningen; vi finna att män, som fått sin hufvudSakliga underbyggnad vid våra tekniska läroverk, våra militära tillämpningsskolor, vid hvilka dessa studier icke alls idkas, ingalunda hvarken i tankegångens skärpa eller dictionens klarhet stå efter dem, som från barndomen sysselsatt sig med studiet af de gamla språken.
Den bildande inverkan eri kunskap utöfvar, beror, enligt min åsigt, icke så mycket på sjelfva kunskapens art, utan på den grad af grundlighet och omfattning, hvarmed kunskapen är inhemtad.
Denna min uppfattning af språkkunskapens och särskildt de klassiska språkstudiernas betydelse är orsaken, hvarföre jag ej kan tillmäta mycken vigt åt de skäl för grekiska språkets bibehållande såsom obligatoriskt läroämne en af reservanterna inom Utsk:t anfört, då han (Belänkit s. 18) yttrat, att grekiska språket i anseende till sitt inflytande på »tankarnas smidighet m. m.» svårligen skulle kunna af något annat ersättas,och att det vore svårt för de från grekiskan dispenserade lärjungarne att i det latinska språkets studium hålla jemna steg med de lärjungar, som tillika läsa grekiskan.
Jag erkänner visserligen alt grekiska språket kan i och för sig utöfva stort inflytande på bildningen, äfvensom att insigten i det romerska språket lörökas genom kännedom af det grekiska, och jag vill sedermera upptaga dessa skäl såsom sekundära, men jag fruktar, att den al mig sä högt värderade reservanten låtit af förkärlek för sina egna grundliga klassiska studier hänföra sig väl långt, då lian kunnat påstå, alt studiet af grekiska språket icke kan af något annat studium ersättas, samt att det latinska språket icke kari grundligt inhemtas utan kunskap a( det grekiska.
Bevis, som äro öfverdrifna, verka just motsatsen af hvad som åsyftas.
Icke i dessa omständigheter, utan i andra af reservanterna anförda skäl finnér jag det hufvudsakligaste hindret för bifall
Den 17 Mars f. m. 407 till Utsk:ts nu föreliggande förslag.
Det första af dessa skäl är alt det under nuvule förhållanden, då vi endast med knapp nöd kunna anskaffa tillräckliga lärarekrafter åt de tvenne bildningslinier vi redan ega, skulle vara alldeles omöjligt att inrätta och med lärare förse en tredje linie.
Det andra är att det enskilda godtycket skulle få ingripa i undervisningens ordning och gång samt inverka förderfligt på densamma, om, såsom af Utsk:t föreslås, målsmannen skulle få bestämma, huruvida dispens borde meddelas.
Detta skäl är med så mycken reda och klarhet framställdt al den af mig förut omnämnde reservanten, att jag tillåter mig uppläsa hans ord.
Man säger: »Att sysselsätta de dispenserade inom skolan möter ock stora svårigheter och torde med nu varande tillgång på lärarekrafter vara rent omöjligt till verkligt gagn för de dispenserade.
Endast den, som alls icke känner svårigheterna vid uppgörande af läseöfning inom ett större läroverk, kan hoppas att denna läseöfning skall så kunna upprättas, att de dispenserade i allmänhet blefve sysselsatte inom klasser, med hvilkas lärjungar de stå ungefärligen på samma bildningsgrad.
De måste ofta inskjutas, der de alls icke passa, till skada både för dem sjelfva och den klass, vare sig på real- eller latinlinien, hvilken får dem sig påtrugade.
Detta missförhållande blir större i den mån målsmännens önskningar sannolikt komma att, om icke lägga hinder i vägen för, dock försvåra de dispenserades sysselsättning med skriföfningar på lärorummet under lärares tillsyn, — det enda sätt, hvarigenom dispensväsendet kan förhindras att blifva för läroverket och bildningen en rent af förstörande kräfta.
Staten har lemnat den enskilde valet emellan tvenne bildningslinier.
Detta synes mig vara det längsta Staten, utan särskildt nödfall, bör gå i afseende på enskildas önskan, att ifrån skoltidens början bestämma gossens vitas genus, om de examina lian fördenskull skall genomgå, samt derefter anlägga hans studier.
Att i allmänhet och utöfver nyssnämnda mått lemna enskildas önskningar och tycken rätt att bestämma öfver undervisningens gång, är, enligt min öfvertygelse, ett uppoffrande al det allmänna bästa, just derigenom att det är ett förderf för sjelfva skolan och skolundervisningen.»
En annan reservant, Hr Lektor Bergman, har ock på ett särdeles öfvertygande sätt framhållit dessa svårigheter.
Då jag emellertid ej vill trötta lt. o. Ad. med några vidare citater, får jag hänvisa till hans Betänk:t vidfogade reservation och särskildt till de tänkvärda ord han (Betänk:t s. 25) anfört ur 1858 års skolkomitées utlåt.
Jag har nu sökt visa, att den af Utsk:t föreslagna förändring skulle inverka förderfligt på skolundervisningen.
Ett annat hufvudsakligt skäl mot bifall till denna förändring är att den skulle lända till skada för lärjungen sjelf.
Han skulle alltför tidigt få bestämma öfver sin framtid, och mången yngling skulle säkerligen af ögonblickets intryck eller af motvilja mot den första grammatikaliska undervisningen låta förleda sig att söka dispens från grekiska språkets läsning, och derigenom för \ 408 Den 17 Mars f. m. sig slänga många banor, på hvilka han sedermera vid mognare besinning skulle vilja inträda.
Så är den presterliga vägen, der förstärkning så väl behöfves, för alltid stängd för honom genom en sådan dispens.
I)e skadliga följderna af dispensväsendet äfven i detta fall visace sig bäst under de år, det egde ruin.
Annu ett hufvudsakligt skäl mot bifall till Utsk:ts förslag är den olä genhet, det skulle medföra lör målsmännen.
Det är redan en svår sak för deni att vid barnets inträde i tredje klassen välja mellan den klassiska oell den reala linien, och det blefve sannerligen icke någon fördel för dem att nödgas göra ett sådant vigtig! val ännu en gång.
Jag öfvergår nu till de sekundära skälen.
Jag vill här erinra om en omständighet, som är något be rörd af en reservant, Kyrkoherden Ekelundh, nemi. att, i följd af grekiska språkets omätliga inflytande på vår nyare bildning, detta språk lemnat stamord till alla våra terminologier, hvilka vi svårligen kunna undvara.
Jag vill blott erinra om att vi dagligen begagna sådana ord som Aristocrat, Democrat, Ther rnoineter, Barometer m. fl.; och de mycket tidsenliga orden Kosmopolitik, Fotografi m. fl.
Inom vetenskaperna återfinna vi samma förhållande; der hafva vi först de vetenskapliga be närnningarne Filosofi, Teologi o. s. v.; äfven inom de olika grenome af vetenskapen återfinna vi de grekiska benämningarne.
Så talar man inom Mathematiken om Diameter, Diagonal, Hypotenusa, Periferi; inom Medecinen om Allopati och Homöopati; inom Botaniken återfinna vi namnen Monocotyledoner, Cryptogamer o. s. v.; med ett ord, grekiskan har lemnat oss en mängd uttryck, som vi icke kunna undvara.
Jag hemställer nu, om det kan vara förenligt med de anspråk man har på en person med bildning, att icke veta hvad dessa ord betyda, som han dagligen använder.
Om vi Iråga oss hvilketdera språket ur denna synpunkt är för den bildade mannen behöfligast, det latinska eller det grekiska, så tvekar jag icke att tilldöma företrädet åt det sednare, och skulle således, om man endast ville taga terminologierna i betraktande, snarare vilja utsträcka grekiska språkets läsning lill real-linien än borttaga det från den klassiska.
Deri moderna språkbildade mannen liar nemi. i detta hänseende en ersättning i det fransyska språket; och man får således af personer med modern språkbildning sällan höra missbrukas ord af romersk stans, under det att man visserligen får höra personer, som sakna äfven modern språkbildning, förvända äfven de latinska orden, såsom »moderationv i stället för »modifikation», »proposition» lör »proportion» o. s. v. Mot sådant missbruk af latinska ord har den modernt språkbildade en garanti i de nyare, med de latinska närbeslägtade språken; men deremot bevara dessa honom icke från det orätta användandet af de långt mera, och icke minst inom det reala området förekommande grekiska orden, hvarföre man ock får höra en i öfrigt bildad man säga »tereostvp» i stället för »stereotyp» o. s. v. Då säkerhet i detta fall gifver valuta för den tid, som användts på grekiska språkets
Den 17 Mars f. m. första eleinenter, och man tillika måste erkänna språkets bildande egenskap i och för sig sjelf och dess egenskap att fullständiga och sprida ljus äfven öfver den romerska litteraturen, så synes älven dessa visserligen mera sekundära skäl tala emot det framställda förslaget.
Då härtill ytterligare kommer att man torde kunna med skäl ifrågasätta, huruvida, då R.
St:r vid sednaste riksdag till K.
M:t inkommit med enahanda framställning och K.
M:t i enlighet nied läroverkskollegiernas utlåtanden derpå afgifvit de svar och lättat det beslut som K.
M:t funnit under närvtde förhållanden böra fattas, det kan anses fullt tillständigt att nu förnya samma framställning och derigenom liksom vilja forcera K.
M:t till en åtgärd, hvarigenom vi, efter täta för undervisningen icke gagnande omkastningar, återkomme tillsamma punkt som för tio år sedan, utan att ens hinna tillgodogöra oss erfarenheten af sednaste förändring, så finner jag allt tala för att den ifrågasatta skrifvelsen ej måtte afgå, och får således vördsammast yrka att denna punkt måtte afslås.
Hr Huss: Utsk:t har lili ingressen lill Betänk:t tillkännagifvit sin åsigt vara, watt på detta område af lagstiftningen täta lörändringar böra, om någonsin, undvikas,såsom onekligen ländande till skada för undervisningen, och att detaljer af deri beskaffenhet, att det icke utan svårighet, åtminstone icke utan speciel insigt i ämnet och betydlig pedagogisk erfarenhet, låter sig bedöma, i hvad mån rubbning i dem inverkar på undervisnings-planen i dess helhet, icke väl egna sig att utgöra föremål för R.
Strrs pröfning.»
Denna åsigt är sann och grundad; Utsk:t har ock med berömväd konseqvens löljt densamma ända till 6:te punkten; önskligl hade varit, om Utsk:t äfven i denna punkt ej föreslagit någon förändring från det bestående.
Allman och grundad är klagan öfver de under sednaste tiden skedda vexlingarne uti lagstiftningen rörande undervisningsväsendet, på det högre, som det lägre.
Innan någon tillförlitlig erfarenhet hunnit erhållas öfver lämpligheten af en rigtning, har en ny inslagits.
Dessa vexlingar hafva skadat och måste skada så lärare som lärjungar.
De hafva framkallats dels af R.
St:rs olika framställningar vid olika riksdagar, dels af de täta ombytena af föredraganden i undervisningsärenden inför K. M:t.
Vore det ej klokast att nu en gång stadna för att pröfva det som är, innan man tager något nytt?
Den nu löredragna 6:te punkten af Betänk:t tillstyrker, »att lärjunge må på målsmans anhållan frikallas från grekiska språkets läsning och i stället under de lärotimmar, då sådan befrielse eger rum, undervisas på sätt rektor och lärare, med billigt afseende på målmans uttryckta önskan, finna för honom lämpligt, eller ock utom skolan njuta sådan undervisuing, som af rektor godkännes.»
Innan jag ingår uti granskning af detta förslag, anser jag mig böra anföra en kort historik öfver grekiska språkets öden vid de högre elementar-läroverken under de sistlörflutna 10 åren.
1856 års skolordning medgaf dispens från gre - 410 Den 17 Mars f. m. kiskan uti enahanda ordalag, sorn IJtsk:t nu föreslår.
I följd af detta stadgande yppades för läroverken stora svårigheter; från rektorer, lärare, lärjungar och dessas målsmän, spordes allmänt klagomål.
Följden häraf hlef att R.
St:r 1858 afläto underd. skrifvelse, uti hvilken, hland annat, yttras, att genom den ölverdrifna valfriheten i språkstudier, läroverket kom att sönderfalla i så många bildningslinier, att det öfversteg rektors och lärares förmåga att besörja allas ändamålsenliga undervisning m. m., hvadan R.
St:r anhöllo om nedsättande af en komité, för att granska läroverkssladgan in. m.
Vid slutet af sistnämde år afgåfvo komiterade ett ensläinnigt Betänk., hvari all annan dispensering, än den af grekiska och latin på en gång, högligen afstvrktes.
Den på grund af detta Betänk, år 1859 utfärdade nya läroverks-stadgan rnedgaf icke åt studerande å den klassiska linien någon dispens från grekiskan.
1 motsats härtill beslöto R.
St:r under riksdagen 1802—63, att ingå till K.
M:t med underd. anhållan att yngling måtte kunna befrias från grekiskan.
Ofver denna anderd, skrifvelse infordrade K.
M:t utlåtande från rikets samtlige laroverks-kollegier.
Dessa kollegier afstyrkte enstämmigt — så vida jag derom kunnat förskaffa mig underrättelse — bifall till R.
St:rs framställning.
Med anledning häraf utfärdade K. M:l Kungörelse af den 12 Maj 1865, hvaruti bland annat stadgades, alt belrielse från läsning af grekiska språket må, efter iäroverks-koilegiets hörande, bero af Ephorus, och skall den dispenserade, på de åt detta språk anslagna lärotimmar, sysselsättas med skriftliga arbeten på lärorummet.