Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström begärt målets behandling i sin helhet, lomme det icke att punktvis föredragas, såvida icke någon af Ståndet det begärde, i hvilket fall åter Hr Landtm, ansåg det böra punktvis pröfvas.
Såvida jag ej genast kan erhålla propos. lill bifall.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt utan all tvifvel den första propos., som korinne att framställas, nu som alltid vanligt blefve till bifall å hvad Utsk. föreslagit.
Frölich begärde, att första punkten först måtte blifva uppläst och föredragen.
Då det ifrågavar. betänk, innefattar flera punkter, hvilka med hvarandra icke äga särdeles sammanhang, så att det lätt låter sig göra, alt den ena punkten bi fa
I les och den andra afslås, så synes ordningen fordra, att detsamma punktvis afgöres; och vågar jag hemställa, huruvida ej R. o. Ad. skulle finna lämpligt alt betänk, punktvis afgöres.
Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, då tvänne ledamöter begärt målets föredragning punktvis, att sådant icke borde förvägras; hemställande alltså, örn R. o. Ad. ansåg StalsOlsk:s nu förevar, utlåt, böra punktvis föredragas.
Ropades ja. i:sta punkten.
Secret, tillkännagaf, att BorgareStåndet godkänt Utsk:s i denna punkt gifna afstyrkande utlåt., samt att BondeSt. vidhållit sitt, vid föredragningen af utlåt.
N:o 170, lill denna puukt lemnade bifall.
CJtsk. har i betänk.
N:o 170 re dogjort för de väckta motionerna rör:de undanrödjande af olägenheterna i beskattningen af grundräntor, och den conclusiou, som deraf följt, har R. o. Ad. numera hört sig föreläsas och kan bedömma hvad värde den äger.
Utsk. har erkänt olägenheternes menliga inverkan på samhället, och Utsk. har erkänt, alt 0111 de bortköpas af den onererade jorden, och 0111 den icke onererade jorden fick ful! ersättning i stället; så vore icke ägande-rätten rubbad utan allas belåtenhet befrämjad; men Utsk. har tyckt sig böra afslyr - Den 4 November e. m. ka hela åtgärden.
Detta innefattar ett förbiseende af Statens ratt att komma till en förbättrad framtid, hvilket Utsk. icke kunnat motivera på något grundligt skäl.
Jag skulle visserligen under andra förhållanden föreslå, alt Ständerne måtte anslå nödiga medel för alt aflöna 4^5 personer, hvilka lill nästa riksdag skulle hafva upprättat en tableau öfver dessa ränlors verkliga välde och den ersättning, som den icke onererade jorden skulle tilllkomma för den högre beskattning denna komme alt utgöra; men efter de beslut, som före detta blifvit faltade i samtliga Stånden vid första föredragningen af betänk., så kan man icke komma någon hvart med hopp om framgång vid denna riksdag, hvarföre det tjenligasle numera är att låta dervid bero lista punkten biel' af R. o.
Ad. bifallen. lidra punkten, tn om. litt. a) Underl.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att BorgareSt. bifallit detta morn. i utlåt.
Nio 170, med det tillägg, sorn härvid blifvit gjordt i motsvarande morn. af utlåt.
Nio 5a6, samt att BondeSl. bifallit de i delta mom. af utlät.
Nio 3a6 gjorda förändringar och förklaringar, men föi blifvit i öfrigt viddess förut genom bifall till utlät.
Nio 170 fattade beslut.
För min del måste jag tillstyrka afslag å hvad Utsk. i detta inom. föreslagit.
Det innefattar en rubbning i indelningsverket, utan att vederbör, indelningshafvures ratt alt dertill samtycka blifvit iakttagen.
Dispositionsrätten hafva Konung oell
Ständer icke att befatta sig med annorlunda, än i mån af afgång; ty tjensteman, hvilka enligt fullmakter innehafva tjenster, dertill räntor äro anslagna, kunna alldeles icke kännas skyldige att underkasta sig förändringar i afseende på de rättigheter och förmåner, som deras fullmakter detn tillägga.
Jag anhåller om propos. till afslag å detta moment.
Jag väntade i sanning icke, alt det motstånd , som skulle framkallas mot denna punkt, skulle vara af den beskaffenhet, som jag hört af Frih.
Det talar för sig sjelf och jag förbigår alt upptaga detsamma lill besvarande.
I öfrigt kan jag ej underlåta att gifva tillkänna, då jag hvarken är räntegifvare och aldrig varit räntetagare och således är i detta fall ganska opartisk, ett omdöme om hvad jag under ao år sett, att del vore högst besynnerligt, om R. o Ad. skulle motsätta sig en sådan förändiing vid räntornas utgörande, som man föreslagit, — en förändring, sorn lange varit på tal, men icke kunnat gå i verkställighet.
Nu är likväl förhållandet, att vid räntornas utgörande in natura under svåra år, kan det icke undvikas, att många af räntegifvarne få sitta förskräckligt emellan.
Det kan visserligen sägas å ena sidan, att det kan vara på det ena eller andra stället svårt att skaffa penningarne för att betala skatterna med contanler; men det finnes ä den andra I 10 Den 4 November e. m. sidan knappt något ställe, der den, som beliöfver låna och har credit, icke kan få låna penningar; men att få låna säd att betala med häfver sig något svårt på många ställen.
När nu det Stånd, nemi. BondeSt., som frågan närmast rörer och som ej kan sägas icke förstå sitt intresse, bifallit Utsk:s betänk., som synes välgrundad! samt BorgareSt. upptagit och besvarat alla inkast, som dervid blifvit gjorda, så kan jag ej annat än tillstyrka R. o. Ad. att förena sig med de i Stånd, som redan godkänt denna del af betänk., och skulle högeligen beklaga, om någon åsigt eller något intresse vore sådant, alt det kunde göra om intet delta StatsUtskrs arbete.
Det kan visserligen sägas i allmänhet och med skäl, att skatterna böra utgöras i penningar, emedan detta liqvidations—sätt är lättast.
Men inom vårt land förekomma så många särskilda, deremot stridande, omständigheter, att de hittills hafva hindrat ett sådant förhållandes utsträckning till alla utskylder.
Jag tror icke att dessa omständigheter nu hafva upphört, utan att de fortfarande äga den gilllighet, att utskyldernas erläggande på samma sätt måste ännu en längre tid fortfara.
Dea olägenhet, som räntornas erläggande in natnia medför, är den allmänt bekanta, sorn väsendtligen anföres, nemi. de prejerier, sorn kunna af räuletagarne utöfvas mot räntegifvai ne.
Att dessa missbruk äga rum, måste erkännas; men om de äro så stora, att de uppväga de olägenheter, som förändringen skulle medföra, det måste jag betvifla.
En talare har yttrat att BondeSt. bifallit betänk.; och emedan dess fleste medlemmar äro räntegifvare, så borde deraf följa, att äfven R. o. Ad. skulle i bifallet instämma.
Jag tror alt hvarje
Stånd, emedan det utgör en del af Svenska folkets representanter, bör sjelfständigt för sig öfverväga icke blott räntegifvares utan äfven räntetagares rätt och bästa, således icke se saken blott på den ena partens sirla.
Om vi börja med alt betrakta ränlegifvarnes ställning, så linna vi många ställen i Riket, särdeles i de orter, der de största räntorna utgöras i säd, hvarpå ränlegifvarne sjelfve icke vilja i stället betala penningar, oaktadt BondeSt., om jag icke orätt minnes, äfven vid sista riksdagen så beslöt.
Då denna fråga förra gången här förevar upplyste Frih.
Cederström, Jacob, att om minnet ej felar, räntegifvai ne i 8 eller to särskildta län ingingo till Konungen och förklarade deras oförmåga att anskaffa så mycket penningar, som skulle erfordras för att betala räntesäden.
Jag kommer ock väl ihåg, att under förra riksdagen var här från den del af Östergöthland, hvilken anses bland de bördigaste och bästa trakterna, nemi.
Wikbolandet, en riksdagsman, som bestred räntornas erläggande i penningar, sägande: om vi samtlige räntegifvare skulle vid afrads-tiden inlära vår räntespanmål på torgen i Norrköping, Linköping och Söderköping, så skulle sä - Den 4 November e, m. 111 den i hast falla så mycket, att vi, om penningar i stället Loide erläggas, blefvo betydligt lidande på det förändrade uppbördssätlet.
Samma förhållande, som han befarade på den orten, skulle naturligtvis af samma skäl inträffa pä många andra, särdeles som spanmålshandel hos oss dels är sfi oviss, der hon äger rum, och dels så till sägandes icke finnes för mera än dagen.
Så länge delta förhållande icke är förändradt, och det kan ej ske genom maktspråk, så måste man rätta sig efter omständigheterna och icke begära det omöjliga.
Jag anser således förändringen medföra en bestämd förlust och olägenhet för räntegifvarne i de orter, der den mesta räntesäden erlägges eller just der, hvarest förändringen skulle vara behöfligast.
Dernäst komma frågorna: hnrudant blifver förhållandet på enskilde räntelagares sida och på Kronans?
Jo, att förluster drabba beggedera.
Svårligen lärer förändringen kunna beslutas, ulan med bibehållen rätt för dem, sora betala till Kronan, att fortfarande kunna göra det in natura, eller utan tillstånd för dem, som nu betala lill indelningshafvare, att under låga pris få leverera åtminstone någon del af säden till Kronan.
Om hon då nödgas emottaga ett större qvantum säd än hittills, så är det gifvet alt hon mäste hålla större och flera magnziner, följaktligen en talrikare betjening än förut, således äfven vidkännas drygare affönings-kostnad.
Den andra förlusten skulle uppkomma derigenom, att då Kronan nu icke sällan förlorar på den spanmål hon in natura emottager, d. v. s. måste sälja den under markegången: så skulle detta ännu mera hända, då Kronan nödgades emottaga och föryttra ett större belopp af spanmål.
Vidare förekommer att i det ögonblick räntorne skulle ingå lill Kronan, så, och enär hon väl mot de tillkommande räntegifvarne skulle iakttaga samma förhållande som emot dem, hvilka för närvarande till henne betala sina utskylder, nemi. att efterskänka forsellönen, för hvilken hon dock utan tvifvel finge godtgöra räntetagarne, som nu uppbära den ; så blefve detta den tredje förlusten.
Hvad räntetagarne beträffar, så är det gifvet, att om de få i ond som i god tid lika inkomster, skall den ersättning, de nu vid det ena tillfället erhålla i det högre försäljningspriset, för den förlust de under motsatta omständigheter göra , vara för framliden förlorad.
De Lunde väl icke sägas hafva lidit någon egentlig förlust på förändringen om markegångssätiningen vore tillförlitlig; men hvilken borgen bafve vi derför?
Låtom oss dock antaga att så vore, så finnes likväl en annan möjlighet lill förlust, den fruktansvärdaste af alla, den nemi., att om indelta löner upphörde och Kronan i stället betalade contant, sä skulle statsregleringen för dem blifva vid hvarje riksdag beroende på StatsUlsk. och på de majoriteter, som då kunde finnas rådande.
Skulle det då hända, att någon riksdags StatsUtsk. ansåge sig böra lia Den 4 November e. m. uppställa sina betanien så, att de "gjorde det dåvar. statsskicket omöjligt" så leinnades tillfälle för hvarje StatsUlsk. att söka skaka detta Rike i sina grundvalar, så vidt det på ett StatsLJtsk. kunde bero.
Om detta förslag åsyftar att förbereda möjligheten till alt framdeles indraga den indelta armeen och båtsmanshåll^, likasom mannu försökt att indraga gardes-reg:tena och 0111 vi genom samtycke dertill satte alla indelningshnfvande em bets- och tjenstemän i samma beroende af StatsUtsk., sorn de penningelöntagande; då frågar jag: hvad säkerhet hafva de samtlige om sin tillvaro, hvad trygghet liar Riket för beståndet af sitt försvarsverk?
Någon rättelse i Rikets grundlagar, ledande derhän att Statens sönderryekande och det helas förderfvande ilia kunna af Konungen förekomma» genom ett veto, anser jag böra vidtagas, innan vi samtycke till en förändring, som skulle gifva ett egenmäktigt StatsUtsk. än mera utrymme för sin verksamhet.
Hvad PresteSl. beträffar, så har det vid flera riksdagar yrkat att få behålla sina inkomster in natura, eni. sina privilegier.
Om man bestrider att denna fråga rörer deni, så är jag färdig att uppläsa den 4 §!n deraf.
Slutligen anser jag detta betänk, vara oriktigt derutinnan, att det icke försvarar de rättigheter, som ägas af frälseräntors innehafvare, hvilka på dem äga fasta.
Huru kunna då Ständerne besluta att undandraga dem deras inkomster in natura för att i stället gifva dem penningar?
Utsk. började med att föreslå, det innehafvare af augmentsräntor också skulle laga lösen i penningar och det vore öfverensstämmande med den allmänna grundsatsen.
Men Utsk. har likväl gatt derifrån i sitt sednare betänkande.
Hvarföre har Utsk. så handlat?
Troligen derföre att nugments-räntornas innehafvare vanligen äro bönder.
Hvarföre har då Utsk. icke gjort detsamma för att behaga frälse-ränleinnehafvare ?
Troligen derföre att desse vanligen äro herrar.
Så oväldigt är saken behandlad.
Den siste värde talaren bar en särdeles förmåga alt tala länge och väl, men som gör del omöjligt för dem, sorn icke hafva samma förmåga att tala väl , att besvara honom på allt hvad han sagt.
Jag skall dock efter min ringi förmåga söka upptaga till besvarande en del åtminstone af hans argumenter.
Då den värde talaren haft godheten att besvara milt sisla yttrande, har han gjort hvad man kallar ett hopp, då han säger, det jag yllrat mig på ett sätt, som ville jag bevisa riktigheten at StatsUtsl:s betänk. endast ined BondeSt:s bifall dertill, eller att BondeScs bifall skulle ådagalägga att rättvisan blifvit skiftad lika åt begge parterna.
Jag anförde deremot Bonde.St;s bifall blott derföre, att ledamöter inom detsamma äfven funnos, som icke ansågo för sin fördel att få denna förändring i span måls - Den 4 November e. m. målsräntornn.
Den värde (almen sjelf hav sedermera ingått i undersökning derom och anförde exempel på bönder ifrån Östergöthland o. s. v. Ku är påtagligt, att provinser finnas, iler i allmänhet en större, förmögenhet råder, der missvexler sällan inträffa och der spaninåhprisen äro för det mesta stahla; i en sådan provins kan det för räntegifvarne vara indifferent alt betala med spanmål, isynnerhet om de hafva tillfälle att få aflemna sin säd, då vägume äro goda, och en tillfällig penningebrist gör att de hellre vilja lemna spanmål än säd.
Detta bevisar dock icke, att ju olägenheterne pä andia orter kunna vara större, och jag har blott velat ådagalägga genom anförandet af BondeStts beslut, att äfven bönder från det län, som Hr von Hartmansdorff åberopat, icke yttrat eller vidblifvit den satsen, att det vore en större fördel alt bibehålla leverering in natura, efter de bifallit betänkandet.
För öfrigt kan jag ej undgå att fästa Husets uppmärksamhet derpå, att det vore af stor vigt, alt genom denna åtgärd söka att inleda en större Stabilitet i spantnåhhandcln, hvarigenom den alltför skadliga större variationen i sudesprisén kunde upphöra, och hvilken till stor del förorsakar att skatterna kännas så tryckande.
Jag vill icke ingå i bevisning härom, då jag tror, alt en hvar» ulan all bevisning kan derom öfvertyga sig.
Det är i förevar. betänk, ådagalagdt, alt StalsUtsk. föreslagit ett sätt, hvarigenom Riksg.corit. skulle med om händer hafvande medel förskjuta den första betalningen, eller att, genom den tillgång nämnda conior äger, skulle allmogen slippa att göra sin inbetalning al räntorna lill dess den fatt tid på sig att försälja siri spanmål.
Under sådana förhållanden är räntegifvarnes fördel alsedd, och således förfaller skälet att de skulle vara tvnngne att på en gång fara in med sin spanmål på torget för att sälja den.
Hr von Hartmansdorff talar för resten om olägenheterna för landet genom en förändring i del närvar., som hade hon derom en så noga kännedom; jag vill ej bestrida, att han känner förhållandena, men jag känner dem också, och troligen har jag haft något bättre tillfälle att förvärfva mig denna kännedom, än en embetsman bär i Stockholm, sorn någon gång gör en visile till landsorten, hvarföre jag vågar sälta mitt vittnesbörd i bredd med Ilr von Hartinansdorlfs.
Då jag förra gången yttrade mig, ansåg jag det icke vara tillständig! att för R. o. Ad. upprepa hvad jag vid föredragningen af betänk.
N:o 170 anförde som bevis på det oförståndiga i SlatsU tsk:s förslag, såsom alldeles förbiseende allmogens rätt och bästa.
Jag visade då jemväl genom aulhentika handlingar tydligen, alt vid förra riksdagen protester inom sjelfva BondeSt. vid ex 16 H. i5 Den 4 November e. m. peditionen af beslutet lill Konungen afgåfvos; men efter nian icke vill minnas ifrån den ena öfvei läggning! n lill den andra livad som fötehafts, så anhåller jag att (å läsa upp den protest, hvarom jag nämnde, och som lyder så här:
''Och hafva jemväl riksdagsfullmäktige för allmogen i Östergöthlands län, Botvid Jönsson, Andeis Andersson, Anders Nilsson, Lars Jönsson, Anders Andersson, Anders Nilsson och Cail Gabrielsson, jemte Andeis Johansson, Erik Pehrsson, Anders Jansson, Johan Andersson och Anders Larsson såsom fullmäktige från Upsala län, samt Anders Andersson och Erik Eriksson från Westerås län, i underdånighet sökt visa, att R.
St:s beslut i den del, hvarå PresteSCs protest har afseende, skulle uti verkställigheten blifva särdeles menlig! för deras och dera* committenters rätt och bästa, till iakttagande hvaraf bemälde fullmäktige alltså i underdånighet anhållit, alt, om än berörde beslut, sådant det innefattas uti 5:te punkten, mom. litt. a, b, e, skulle finnas i allmänhet antagligt, E. K.
M. likväl nådigst måtte täckas från tillämpning deraf förskona de orter, för hvilka sökanderne föra talan och låta dem vara bibehållne vid rättighet att skattespanmålen in natura leverera, under de villkor, som i nu gällande författningar derom finnas stadgade och föreskrifna.’’
Det vore att upptaga tiden med 2 å 3 timmars läsning, om jag punktvis skulle läsa upp hvad jag anförde vid återremissen af N:o 170, men det anser jag ej tjenligt.
I anledning af hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, får jag dervid anmärka ett misstag, alt 0111 än Ulskrs betänk, bifalles, blir naturligtvis ingen större spanmåls-uppbörd för Staten, enär Utsk. bestämdt förklarat, att all spanmålen skulle lösas efter markegångspris.
Deremot förekommer en förlust för Staten af 16 sk. per Ca; ty forsel-löu kan icke af Staten erhållas, emedan Staten på sina behållna räntor icke äger att en sådan forsel-lön uppbära, eller skall man inrätta en särskild cathegori för de till statsverket öfvei låtna räntor emot dem, sorn förut äro statsverket behållna — det lärer ej vara StatsUtskrs mening.
Frölich har sagt, att räntegifvai ne skulle äga fördel deraf att, efter Sta!sUtsk:s förslag, Riksg.cont. komme att förskjuta första årets contanta behof mot ersättning vid vänteårets slut.
Den värde Grefven har förmodligen menat räntelagai ne, sorn denna fördel skulle tillkomma, genom att de lingö sina löner qvartalsvis, men icke räntegifvarne, som den 25 Februari, vid afradsdag, äro skyldige att sina räntor liqvidera och måste på dagen sälja sin spanrnål.
Jag trodde i sanning, att de föregrde öfverläggningarne skulle hafva så fullständigt ntredt förhållandet i detta ämne, att all vidaie utveckling deraf varit öfverflödig och tror del ännu.
Jag anhåller derföre, med afseende å hvad jag anfört, om afslag å mom. lil. a. Den 4 November c. tn.
Mörner, Carl: Otvifvelaktig! vore det för alla stater oell corpsen fördelaktigt alt i contant få uppbära sina löner, om dessa kunde sättas i öfverensstämmelse med livad de verkligen borde vara och med livad de nu möjligen äro, såvida mai krgången i landet är rättvis oell mellan räntetagare och räntegifvare billigheten följes å ömse sidor; men jag fruktar, att den utväg Utsk. föreslagit medför alla de olägenheter, som Hr von Hartmansdorff och Frih.
Ibland annat torde varn gifvet, att då alla kronoskattehemman och den kronotionde, som till regementernas aflöning är anslagen, indrages lill Stuten, skola regementena och boslälls-directionerna få vidkännas mycken föi lust.
Jag tror alt förhållandet mellan räntegifvare och räntetagare är bäst, sorn det för närvar, befinnes, och instämmer med de herrar, som yrkat afslag.
Jemte det all flere anmärka:!' blifvit gjorda mot hvad SlatsUlsk. tillåtit sig tillstyrka, hafva äfven anmärknrr förekommit mot hvad Utsk. icke föreslagit.
I sednare afseendet är det naturligtvis öfverflödigt att söka försvara Utskottet.
Likväl vill jag i förbigående nämna ett misstag, som, derest det lemnades utan observation, måhända skulle hos en eller annan kunna väcka en gilltig nnledn. att förkasta betänkandet.
DA Frih.
Cederström yrkat den sats, som efter hans förmenande äfven skulle vara SlatsUtsk:s åsigt, nemi. att indelningshafvare skulle komma alt Iida, derest ränlepersedlarne komma att ingå lill Kronan, så får jag förklara, att uti StatsUtskts betänk, bestämdt undantag är gjordt för närvar, innehafvare af alla indelningar.
SlatsUtsk. har icke ett ögonblick tänkt sig möjligheten att intränga på deras rätt eller att ti11- slyika något, som kunde stå i strid med deras rättighet.
Det är först vid närvar, indelningshafvares afgång, som del kan komma i fråga att Staten t i IIöser sig dessa räntor, och att aflöningen utgår i contant från statsverket till efterlrädarne.
Jag finner således icke, att Frih.
Cederström ägt skäl att anse StatsUlsk. vilja tillstyrka något steg, som vore stridande mot lagarna för indelningsverket, hvars hufvudgrunder likväl kunna ändras genom Pi. St:s och Konungens sammanstämmande beslut uti allt som rör militiae-verket.
Det synes mig, som om man icke alltid varit så örn 0111 det fullt rätlsenliga i delta fall, då man sett att ena Statsmakten ensam sökt tillvälla sig den rätt, som icke tillkommer densamma.
Jag anser den omvårdnad, sorn nu är ifrågasatt, icke vara behöflig, då den icke är påkallad pf något förslag, som vill rubba rättsförhållandet.
Man har trott, att stora olägenheter för räntegifvarne skulle uppstå genom aLl lösa räntepersedlarna med penningar.
Det kan icke nekas, att Sverige uti närvar, stund måhända icke äger en sådan spanmålshandel, att priset på spantnålen kunde blifva rubbadt, i händelse denna handel tog en annan väg än den hittills haft, då icke köpmän ftin - D e n 4 November e. m. nos i tillräcklig mängd för att upphandla spanmnlen ; men detta är en olägenhet, som mäste afhjelpas, och kan dessutom icke vara så stor, enär span målens omsättning mäste äga mm, ehvad den går fdrst till indelningshafvaren och sedan till köpmannen eller från räntegiivarén direcl.e lill köpmannen.
Skilnaden måste blifva högst obetydlig
Deremot skall, derest räntepersedlarne lösas i contant, det sä allmänt öfverklagade prejeriel försvinna.
Jag troi; att JRegerjn sjelf varit uppmärksam derpå, och det var förrnodeligen derföre som R- St. från Regena ei hållit förslag i denna del.
Jag vill icke och kan icke här för R. o. Ad. framlägga hvad jag tror vara visst och hvad sorn verkligen bandt med detta förslag; nog af, det har blifvit lika fort förkastadt som det blifv it gjordt; men måhända ligger häri orsaken till den protest, sorn Frih.
Cederström nyss uppläste.
Jag har anleda, förmoda, att de flesta ledamöter af Bondest. yrka på antagande af det förslag, sorn SlatsUtsk, i denna punkt framställt.
Inom SlatsUtsk. hafva flerfalldiga bevis och exempel blifvit framställda på olögenheterne utaf närvar, räntebelalningssätt; och fördem, som äro räntegifvare eller räntetagare, är det icke obekant, huru dermed sig förhåller, och att en rättelse ar af nöden, samt att dermed icke bör uppskjutas, derest man önskar att se en stor anledn. undanröjd för den missbelåtenhet, sorn nu finnes emellan massan af folket och Reger:n eller dess organer; ty jag tror, att det slota missnöjet i landet, sorn numera icke kan döljas, till en stor del härleder sig från det olyckliga förhållandet med våra räntepersedlar.
Om, såsom Hi' von Hartmansdorff yttrat, fråga skulle vara att ytterligare belasta Kronans magaziner med spanmål; om någon anledn. dertill funnes i SlalsCJtskts betänk., så medgifves, att SlatsUtsk. haft mycket orätt uti sitt förslag; men just för att komma ifrån dessa magazins-inrät tningar så väl som fran all slags beröring emellan räntegifvare oell räntetagare eller Kronan i de sistnämndes ställe, är det sorn SlatsUtsk. framställt sitt förslag; och följaktligen måste Hr von Harlmansdoffs anmärka, att Staten på denna väg skulle inledas i depenser icke kunna anses förtjena åsyftadt afseende.
Vidare har Hr von Hartmansdorff misstagit sig uti sin förmodan att StatsUlsk. i någon mån skulle vilja betaga innehafvare af frälseräntnr rättighet att sina räntor in natura upptaga.
SlatsUtsk. har bestämdt förklarat sig icke kunna def, lika litet som StatsUtsk. uti framställda aninärknU' funnit anleda, att tillstyrka augmentsrnntornas förvandling, ehuru visserligen flera skal tala för den åsigt, att en sådan förvandling kunde vidtagas, utan att Slaten derigenom på ett lättsvridigt sätt förnärmade räntelagarna; men som ett sådant tillstyrkande icke ägt rum, så är det äfven öfverflödigt, alt derom ingå i någon förklaring.