Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man säger: våra förhandlingar läsas föga eller intet; vi hafva" offentlighet vid våra öfverläggningar, och om denna, emot all förmodan, skulle inskränkas, så finnas otvifvelaktigt Ledamöter af Ståndet, som gå TidningsRedactionerna tillhanda; och slutligen förmenas en hvar, enligt det nya förslaget, äga rätt att in extenso till trycket utbekomma, huru stor del af protocollct han begär.
Jag vill i korthet upptaga dessa skäl emot tryckningens bibehållande.
Det är sannt, RiksStåndens förhandlingar läsas nu föga eller intet; men de kunna det dock, så länge de tryckas.
Er, controll är ofta verklig derföre, att den är möjlig; och jag är viss, att mången, som annars kanske vore frestad att utbreda sig i onyttiga ord eller till och med yrka förderfliga läror, återhålles af den tankan, att hans fåvitskhet eller skalkhet kan blifva allmänt känd.
Correctivet häremot finnes visserligen i offentligheten vid Ståndens öfverläggningar.
Men på hvilken lös grund står icke denna, då det t. ex. hos R. o. Ad. beror på Ordföranden att, utan anförande af skäl, förklara ett helt Plenum eller en dol deraf slutet, d. v. s. då han äger i sin magt att blott genom en befallning till Ridd.-Fiscalen stänga R. o.
Ad:s sessioner.
Detta händer icke med nu varande Ordförande, vi äro derom alla öfvertygade, men det kan dock i en framtid inträffa: och, mina Herrar! vi stifta icke lagar för ögonblicket; vi behöfva ej controller mot rättsinnets, frihetens och. fosterlandets Vänner; men vi behöfva dem, för att icke gifva sjoelrum åt dess möjliga fiender.
Har icke erfarenheten äfven inom vår egen constitutionella historia sedan 180g visat, huru svårt det är att tillkämpa sig en frihet, som man lättsinnigt bortskänkt, i godtroget förlitande att snart återfå densamma.
Eller behöfver jag väl erinra om det sätt, hvarpå indragningsmagten tillkom 1812.
Må vi derföre akta oss att bortkasta en controll, innan vi äga en annan lika säker i dess ställe, innan lagen om offentlighet upphöjts till grundlag, och göres oberoende af alla hugskott, så att folket icke förlorar rättigheten att bevaka sina ombuds steg, för att spara en summa, som mångdubbelt bortkastas för icke blott onyttiga, utan till och med skadliga föremål.
Dessutom, mina Herrar! böra vi besinna, att de tryckta protocollen tillhöra Historien, att de äro ett för benne oumbärligt document.
Tidningarnes refereringar äro ännu, åtminstone i vårt Land, så ofullständiga och, nekom det ej, någon gång äfven impregnerade af de olika opinioner, hvilka finnas hos referenten, att något historiskt tillförlitligt deraf ej torde kunna med säkerhet påräknas.
Och huru många, som studera sitt lands historia, hafva tillfälle att i 100 Den 10 Februarii f. m.
Archiverna uppsöka gamla protocolls-luntor i manuscript?
Och hvad är orsaken , att man i allmänhet känner så föga af Svenska Riksdagarnafs historia under frihetstiden, om ej, att
Representationens förhandlingar då begrofvos i Archiverna.
Sannt är, att vi ännu icke läsa hvarken denna eller de föregående Riksdagarnas protocoll; men vi läsa dock begärligt dem, sorn äro 4o ä 5o år gamla, och många torde ett halft sekel härefter med begärlighet eftersöka vår tids visserligen voluminösa och tråkiga, men dock för en eftertid historiskt märkvärdiga Riksdagsak ter.
De äro, om ock föga instruetiva, dock en trogen spegel för den allmänna tankegången och bildningen.
Och om äfven protocollen äro såsom leeture föga roande eller interesserande, så blifva de dock nästan oumbärliga för Representanten sjelf, helst under vår nuvarande sammansättning och den långa tiden mellan Riksdagarna.
Huru nyttigt och upplysande, ja nästan oundvikligt är det ej för en Representant, som kommer oftast främmande in i 11 iksdags-ärenderna, att utur de föregående Riksdags-protocollen inhemta, huru ärenderna då debatterades och behandlades, huru de skiljda opinionerna sammandrabbade med hvarandra.
Hvart skulle då den vända sig, som icke hade håg att gräfva i Archiverna, förutsatt, att protocollen, om de endast skulle tryckas i sammandrag, alltid blefvo fullständigt uppsatta eller dechiffrerade, så att de voro tillgängliga, -— en sak, hvari all controll, ja till och med föreskrift saknas.
Man talar om att trycka i sammandrag.
Nå väll låtom oss eftertänka, huru dermed komme att tillgå.
Antingen blefve de tryckta protocollen blott en föredragningsoch expeditions-lista, eller ock skulle discussionerna sammandragas.
Hvem skulle då verkställa denna operation?
Hos hvem skulle magten ligga att afgöra, hvad som vore riktigt eller oriktigt, hvad som borde uteslutas eller ej?
Skulle detta hero af den segrande majoriteten, hvem vet huru mycket af minoritetens mening som finge ett rum i protocollet?
Huru skulle, bland de inom en rådslående församling oundvikliga olikheter i tänkesätt, någon kunna göra ett[ sammandrag så, att det blefve opartiskt, ännu mer, att det af alla så ansåges?
Hvar skulle i Sverige fyra så stora skriftställare-talenter fås?
Och hvad skulle det kosta att engagera dem till det obehagliga arbetet?
Om en talare tyckte sin mening vara ofullständigt eller orätt uppfattad, hvilken autoritet skulle då afgöra frågan emellan talaren och sammandragsförfattaren?
Utan tvifvel Ståndet.
Men då uppstode ju en dubbel protocollsföring och en dubbel justering; och att den ena blefve lättare eller mindre kostsam än den andra, skall man ej tro.
Lägger man denna fördubblade skrifvaremöda till tidsutdrägten och grälet vid sammandrags-justeringarna, och så ylterli - Den 10 Februarii f. m. rot gare dertill adderar kostnaden för sammandrags-tryckningen, så torde kanske en ökning i stället för minskning i kostnader blifva följden.
Dagligen skulle hända, att någon ansåge sina yttranden vanställda i sammandraget; och då klefve följden, att han uttoge och läte trycka dem in extenso.
Sålunda finge man troligen en samling af lösryckta brochurer, i stället för ett i sammanhang tillgängligt protocoll, deri man visste, att och hvar man kunde söka hvarje diseussion.
På dessa i korthet utvecklade skäl afstyrker jag således den föreslagna Grundlags-förändringen, hvarvid jag slutligen får foga den upplysning, att tryckningen afRiksSt:s protocoll vid det sista, 17 månader långvariga, Riksmötet utgjorde f\6,ooo Rd., hvilken summa dock torde, kunna betydligt nedsättas.
Nå väl! våra Landtmts-soireer kostade ju ända till 38,000 R:dr.
Hr Mont gom erie:
De farhågor, hvartill den värde Ledamot, som sednast talat, synes se så många anledningar uti det föreslagna tryckningssättet, synas mig vara så mycket mer förunderliga, som han, i fall lag-förslaget blifvit af honom genomläst, horde erinra sig, att der står, det tryckningen kan ske antingen fullständigt eller i juste rädt sammandrag.
För öfrigt och hvad angår samme värde talares erinran om de missbruk, sorn kunde blifva möjliga i anseende dertill, att våra öfverläggningar icke alltid äro offentliga, så ligger ju correctivet emot dessa missbruk deruti, att våra protocoll alltid kunna begäras till trycket, enligt det uti nu ifrågavarande §. intagna stadgande, att ”hvarje enskild må äga att, efter derom gjord ”anmälan, utan hinder eller författare-ansvar, till trycket 'utbekomma större eller mindre delar af samma protocoll, ”med undantag blott af sådant, som Ståndens enskilda ceco”nomie beträffar.”
Så tyckas alla möjliga missbruk af godtycket vara undanröjda.
Talaren har jemväl åberopat intcresset af de protocoll, som blifvit förda för So ä 60 år tillbaka, men dessa protocoll äro tryckta, såsom nu är föreslaget, nemligen blott i sammandrag och största korthet, och sådant är äfven förhållandet med prötocollerna för 'w' 1719 års Riksdag.
Det har i öfrigt varit oväntadt att af en Litteratör få höra dessa yttranden, isynnerhet som Frankrike och England blifvit framställde såsom exempel.
I dessa länder är yttrande rätten visserligen icke mindre . fri än hos oss, men likväl tryckas der inga protocoll vid Representationens sammanträden.
Den kostnad af 4°i0oo R:dr, man anser så ringa,- borde dock icke kallas så, i synnerhet som den stiger hvarje Riksdag och således i tidernas längd kommer att utgöra en oerhörd summa.
Jag fortfar således, att tillstyrka det nya förslagets antagande, och på det en onödig diseussion ej må förlängas, anhåller jag om votering. 103 Den’ io Februarii f. m.
Jag ämnar icke uppehålla tiden med att yttra inig i sjelfva hufvudsaken; men i anledning af hvad Hr Montgomerie yttrat om den stigande kostnaden, tager jag mig friheten gifva tillkänna, huru progressivt våra protocoll blifva vidlyftigare.
För 1815 års
Riksdag utgjordes de af 7 tunna band, år 1818 gjorde de 18 torner, något drygare, och vid 1823 års Riksdag blefvo tomerne 27.
Ehuruväl alla protocoll för sista Riksdagen icke ännu äro tryckta, komma de dock, efter säker beräkning, att utgöra 68 volumer, säger 68 sådana tryckta vohlmer.
Jag hemställer, örn någon slutlig gräns finnes härför, och skulle tio, att uti ett sådant förhållande ligger ett skäl för tryckningen i sammandrag.
Jag får jemväl nu, såsom förra gången då detta ämne förevar, hemställa, örn icke en tillräcklig controll ligger i ordet justerad t, hvarmed jag förstår, att den, som icke anser sammandraget nog upplysande, kan deremot göra anmärkning.
Frih. Rantzou, Joh. Al b., anförde till protocollet följande:
Då jag begärt ytterligare på bordet det till afgörande hvilande förslaget till grundlags-förändring, rörande tryckningen af RiksSt:s protocoll, anser jag mig skvldigatt i ett bestämdt yttrande instämma med de Ledamöter, som anse en stympad tryckning af protocollen icke böra för närvarande bifallas.
Detta vore, enligt min tanka, att betaga folket en af de säkraste controllerna öfver våra förhandlingar, och kunde, helst besluten om offentlighet vid Ståndens öfverläggningar, i deras nuvarande skick, kunna af majoriteten godtyckligt upphäfvas, eller åtminstone eluderas, föranleda till missbruk, som, ehuru ej troliga, likväl både varit och äro möjliga.
Jag behjertar äfven en fortsatt tryckning af protopollen såsom vigtig för Historien; ty detta är dock den källa, der en eftertid med full opartiskhet torde kunna inhemta den sanna andan hos Representanterna, och der en Minoritets-åsigt, som måhända eljest kunde komma att begrafvas i de af sthenographer förda antecknings-protocollen, för blifvande Representanter kunde göra sig kraftigare gällande och sprida ett helt annat ljus öfver beslutens art och tillkomst.
Mån om besparingar i alla riktningar, der de med skäl kunna och böra göras, och om hvilka tänkesätt jag vid detta Riksmöte troligen finner flera tillfällen att lemna bevis, kan jag dock icke' låta mitt sparsamhetsbegär komma mig att glömma vigten deraf alt bibehålla en constitutionel controll, intilldess vi hafva en annan i dess ställe.
Spens, Carl Gust.:"
I denna sak är visserligen redan så mycket talad!, att jag endast vill utbe mig att i korthet få anmärka ett skäl, sorn på mig skulle influera att bestrida antagandet af Cons!it.-Utsk:s földag till förändrad redaciion af ifrågavarande grundlags-paragraph.— Den io Fcbruarii f. m.
Skiljd från elen öfvertygelse, hvarpå förslaget grundats, att det åt Ståndens eget godtfinnande lemnade fria val att trycka protocollen in extenso eller i justeradt sammandrag skulle leda till kostnadsbesparing, tror jag tvärtom, att kostnaden just derigenom skall förökas; ty om Ståndet, i händelse Grundlags-förslaget antages, sedermera beslutar, att tryckningen stall ske i sammandrag, månne då icke vidlyftiga debatter vid hvarje
Plenum skola föranledas af olika meningar om den större eller mindre vidd, sammandraget bör äga, och månne icke vidlyftiga protocoll, tidsutdrägt och Riksdagens förlängande samt följaktligen ökade kostnader skola blifva påtagliga följder deraf; och då således, efter min öfvertygelse, ingen nytta, men mångfaldigt större skada är förenad med ifrågavarande grundlags-förslag, än med det gamla stadgandet, så, ehuru jag inser nödvändigheten af en nyttig förändring af det sistnämnda, finner jag mig likväl böra afstyrka antagandet af det hvilande förslaget, äfven af det skäl, att då, å ena sidan, den i Grundlagen uttryckta controll icke bör försvinna, som åt hvar och en förvarar hans rättighet alt i protocollet få införd! hvad han behagar, bör, å andra sidan, denna rättighet icke kunna begränsas af en debatt, som möjligen kunde blifva vidlyftigare, än den ifrågaställde.
Jag skall utbe mig att få erinra om anledningen till den motion, sorn Const.-Utsk. vid sista Riksdag gjorde, angående ändring af 59 §. Riksd.-Ordn.
Man hade nemligen i många år hört genom Publicitetens organer klagas öfver de ofantliga protocolls-massor, som endast voro ämnade åt snusbodarna, emedan deras vidlyftighet afskräckte från att läsa dem.
Man hade erfarenhet af 1809 års protocoll, hvilka i början omfattades med allmänt intresse, men mot slutet af Riksdagen icke mer kunde säljas, utan måste vid i8i5 års Riksdag afyttras som maculatur, med undantag af exemplar, som förvarades för allmänheten, och hvilka förmodligen alla ännu äro i behåll.
Sedermera har man knappt bjudit till att sälja R. o. Ad:s protocoll, hvilka i stället blifvit utdelade till Ståndets Ledamöter.
Det torde vara osäkert, om alla uttagit sina exemplar; åtminstone lära ganska få hafva läst dem.
Vid 18a i års Riksdag fann derföre Constit.-Utsk. sig föranlåtet att afgifva ett förslag till ändring i 5g §.
Riksd.-Ordn. om rättighet att trycka i sammandrag, dock med uttryckt villkor att endast gälla för de Stånd, som öppnade sina dörrar för allmänheten.
Detta förslag blef vid sisth Riksdag förkastadt; men då förhållandet med protocollens vidlyftighet och deraf följande olägenheter, hvilkas afhjelpande det ogillade grundlags-förslaget afsett, oförändradt fortfor, fann Utsk. sig böra förnya förslaget, blott med uteslutande af villko - Den io Februarii f. nt. ret för dess tillämpning, eftersom möjligheten af publicitet vid RiksStåndens öfverlaggningar redan var medgifven.
Min afsigt med motionen om detta förslags snara företagande till afgörande var mindre att ifrigt söka vinna bifall till förslaget, än att i tid få afgjordt, i livad skick, protocolls-tryckningen borde ske, på det icke en dubbel protocolls-tryck ning tilläfventyrs måtte äga rum.
Hvad sjelfva saken beträffar, så anser jag flera af de skäl, som blifvit anförda till försvar för protocolls-tryckningen in extenso, af beskaffenhet att förtjena föga afseende.
Man har såväl i ett föregående som i detta plenum påstått, att tryckning i sammandrag vore vådlig, så länge Landtm, eller tre
Ståndsledamöter ägde rätt att genom åhörarnes utvisning förvandla Plenum till slutet.
Men häruti ser jag ingen våda, emedan man ju till tryckning kunde utbegära protocollen för de öfverlaggningar, hvilka allmänheten icke fått afhöra.
Man har likaledes ansett protocolls-tryckningen in extenso vara behöflig äfven derföre, att Tidningar ne äro mindre tillförlitliga.
Sjelfva detta sednare förhållande är en sanning, som jag länge insett; hvarföre jag också önskar, att den värde talarens ord måtte finna ett genljud i hvarje Tidnings-Redactörs sinne.
Sedan jag nu på ena sidan sökt vederlägga några af de skäl, som blifvit framställda emot förslaget, vill jag äfven betrakta saken från andra sidan; ty frågan är för vigtig, för att icke böra noga begrundas.
Lag-förslaget innehåller nemligen två ord, sorn öro lätt uttalade, nemi.: ”just er ad t sammandrag,” men som torde möta stora svårigheter vid tillämpningen.
En värd talare har antydt svårigheten att åstadkomma ett justeradt sammandrag, och detta ämne förtjenar att närmare skärskådas.
Om justeringen skulle förrättas in Pleno, böra vi be Gud bevara oss från sammandrag; ty då skulle man kan hända aldrig komma till något slut.
Jag anser derföre nödvändigt att Ståndet deputerade t. ex. fyra personer att tillika med Ridd.-Secreteraren utgöra en Committé, inför hvilken justeringen skulle äga rum; och på det att denna Committé icke måtte af majoriteten ensam tillsättas, utan äfven minoritetens röst dervid blifva gällande, kunde votering in Pleno anställas på blott två, men de fyra, som erhöllo flesta rösterna, anses hafva blifvit utsedde, och då meniugarne inom Comrnitte'en vore delade, borde Ridd.-Secreteraren iiga votum decisivum.
Hvad sjelfva sammandraget beträffar, anser jag det böra omfatta icke blott sjelfva motionerna och besluten, icke heller blott med tillägg af uppgift på dem, som talat för, mot eller öfver ämnet; utan samtliga talarnes yttranden borde framställas i korthet, nemi. i tredje personen, Den io Febr u ar i i f. m. io5 eller såsom en berättelse om hvad de sagt, och endast innefattande sjelfva substansen af talet, med uteslutande, om jag så får saga, af saucen, t. ex. i enlighet med det sammandrag, sorn jag gjort af Itiksdageu 1719.
Härigenom skulle protocollen tilläfventyrs kunna förminskas till -J:del af deras utförliga volum, utan att förlora till innehåll, men deremot med den vinst att blifva läsbara och att kunna läsas med nöje.
Men äfven härvid företer sig en omständighet, som icke bör lemnäs oanmärkt.
Detta sammandrag kunde icke utarbetas för mindre arfvode, än 100 R:dr i månaden.
Om jag nu vill förutsätta, att protocollen kunnat vara färdiga två månader efter förra Riksdagens slut, skulle sammandraget i alla fall icke kunnat fulländas förr än minst fem månader derefter, för hvilken tid af tvenne år arfvodet sålunda skulle uppgått till 2,400 R:dr.
Då man nu besinnar, att förra Riksdagens protocoll hos R. o. Ad. hade kunnat tryckas med ofantlig besparing blott genom begagnande af mindre stilar, större format, compactare tryck och mångfaldiga abreviationer,så att kostnaden säkerligen kunnat inskränkas från i3,8oo kanhända till 7,000 R:dr; så följer häraf, att sammandraget, som skolat kosta 2,400
R:dr att få författadt och -£:del af 7,000 eller t,4oo R:dr att trycka, hade uppgått till en kostnad af nära 4,000 R:dr, och sålunda endast lemnat en besparing af 3,000 R:dr.
På denna besparing gör jag intet afseende, utan sätter värde endast på den större möjligheten att få protocollen lästa.
Men då det är osäkert, huruvida Ståndet denna gång skulle vilja besluta tryckningen i så beskaffadt sammandrag, som jag föreslagit, och ännu osäkrare, huruvida det iakttoges i framtiden; så anser jag det verkligen vara betänkligt att uppoffra den historiska urkund, som ligger i de utförligt tryckta protocollen.
Detta har jag ansett mig böra anmäla, på det saken må beskådas från alla håll; och då jag för min enskilda del önskar, att protocollen måtte kunna få tryckas i sammandrag, är det blett i förhoppning, att sammandraget måtte göras på det sätt, jag antydt.
Jag känner i medborgerligt afseende ingenting mera heligt än folkets rätt, och följaktligen ingenting mera dyrbart, än omtankan för garantierna deråt.
I en tid, sådan som denna, då ropet 0111 folkets rätt inblandas i alla frågor och beständigt ljuder i våra öron, utan urskilning, om det äger, eller icke äger, något sammanhang med folkets väl eller folkets nytta; i en sådan tid anser jag vår skyldighet vara, att också använda förnuftets undersökning, för att komma till öfvertygelse, i hvad mån anledning funnits att åberopa folkets rätt. 1 H. . 14 Den 10 Februarii f. m.
Uti förevarande fråga säger mig mitt förnuft, att folkets rätt fordrar, det vära förhandlingar icke hållas hemliga; men jag frågar: äro de hemliga, då en fri tillgång är lemnad åt en hvar att läsa protocollen, och rättighet är gifven åt hvem, som det önskar, att af protocollen utbekomma och till trycket befordra huru mycket han behagar?
Eller trädes någon folkets rättighet för nära, om Grundlagsförslaget antages?
Jag har ännu icke kunnat finna det; ty jag inser ej hvad nytta folket skördar deraf, att massan af de tryckta protocollen flyttas från boktryckaren till Riddarhusets vind, der de nedtynga bjelkarna och förvaras, Jästa af ingen, tills de multna; men att tryckningen gagnar boktryckaren och honom ensamt, det inser jag.
Discussionen i detta ämne synes mig hafva något skridit utom sjelfva frågan; ty då grundlagsförslaget uttryckligen innehåller: '"att Ståndet är medgifvet att, pä sätt del lämpligast pro/var, låta dess protocoll, antingen fullständigt, eller i justeradt sammandrag, till trycket befordra f så blir det ju Ståndet alldeles icke betaget alt vid hvarje Riksdag låta trycka protocollet in extenso, om det så nödigt finner.
För min del tillstyrker jag lagförslagets antagande, men vill blott tillägga, att af personer, som ifra för folkets rätt, är det ovanligt att höra någon frihetens inskränkning påyrkas.
Detta förslag ger ju tvenne alternativ och är ju dä en frihet mera.
Jag har med tillfredsställelse afhört Hr Cederschjölds yttrande och de skäl, han i ena och andra afseendet anfört; men jag har funnit åtskilligt af den beskaffenhet, att jag icke kan deruti instämma.
För min del är jag af den öfvertygelse, att, om alla R. o. Ad:s Ledamöter alltid, nu och framdeles, vore af lika tänkesätt med Hr Cederschjöld, så väl i afseende på sättet att sammandraga protocollen som i öfriga afseenden, så vore farhågan för borttagandet af den garanti, som nu finnes, visserligen öfverflödig, och vi behöfde icke frukta att äfventyra något vid förslagets antagande; men ännu äger jag i denna del ingen visshet och således ej heller någon anledning att frångå den öfvertygelse, jag i allmänhet hyser, och för hvilken jag hemtar stöd från Historiens vittnesbörd, att en controll för den frihet, man äger, aldrig bör handlöst bortskänkas.
Detta anser jag för en grundregel i det constitutionella samhället.
Om någon läser våra protocoll, eller de icke läsas, det kan vara likgiltigt, blott möjligheten gifves att kunna få läsa dem; men denna möjlighet skulle måhända helt och hållet tillintetgöras, om protocollstryckningen försvunne.
Sthenographien har nemligen äfven i vårt land börjat göra sig gällande och användes vid protocolls-föringen inom Ståndet.
Inträffar nu elen tillfälliga händelsen, att Proto - Den io Februari i f. m.
I07 collisterna sjukna eller dö, så skulle protocollen bli ©uppsatta, då anteckningarne af ingen annan an dem, som gjort desamma, kunde dechiffreras; och det är äfven derföre jag finner protocollstryckningen vara nödvändig, emedan, då den skall ske skyndsamt, den således måste påskynda uppsättningen.
Garantien för protocollens fullständighet ligger visserligen äfven deruti, att de kunna utbekommas till tryckning; inen det gifves tusende undanflykter att fördröja detta utlemnande, och då det ligger i majoritetens skön att bestämma, huru protocollen skola vara beskaffade , så ligger det äfven i majoritetens skön att ur protocollen utesluta sådana minoritetens yttranden, som för majoriteten kunna vara obehagliga.
Jag anser visserligen icke så synnerligen vigtigt, att protocollen tryckas in extenso; men jag lägger vigt på den rättighet dertill, som Allmänheten har sig i Grundlagen förvarad, i synnerhet så länge den medgifna publiciteten vid våra öfverläggningar ännu icke har sitt stöd i Grundlagen, derom jag icke skall underlåta väcka motion i Constit.-lJtsk.
Yi synas just icke i andra hänseenden hafva synnerligen brådtom på reformernas bana, och jag ser således ej, hvarföre vi ej kunna vänta med denna s. k. reform, till dess en slik garanti för publiciteten vunnits.
Hr Cederschjöld har anmärkt, att våra protocolls vidlyftighet är orsaken dertill, att de läsas af så få.
— För min del kan jag ej tro, att de skulle begärligare läsas, om de innefattade ett kort och torrt register.
Någon har befarat, att i tidens längd särskilda hus skulle behöfva inköpas för att inrymma dessa vidlyftiga protocolIsmassor.
Jag frågar, om icke de skriftliga massorna skola blifva voluminösare och fordra ännu mera utrymme?
Man har åberopat exemplet af Frankrike och England.
Det vore väl, om vi i något afseende kunde jemföra oss med dessa Länder.
Och då vi först och främst genom en ändamålsenligare Representation närma oss i constitutionel utveckling till den punkt, der de befinna sig, kunna visserligen sådana garantier som den ifrågavarande vara öfverflödiga; men intill dess tror jag, att vi icke böra skänka bort något af den frihet, som är oss i Grundlagen lemnad.
Ilr Cederschjöld har på ett grannlaga sätt, som jag alltid skall värdera, låtit återfalla på mig anmärkningen, att Tidningarne, vid anförande af yttranden, någon gång bära stämpel af den opinion, som hyses af referenten.
Detta är ett menskligt fel, som jag visst icke vill frånsäga mig, men det är åtminstone alltid ofrivilligt.