Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ur den moraliska synpunkten betraktad, tror jag äfven att den nu föreslagna författningen är bältie än den förra, såsom lemnande ett större utrymme åt omlankan att kunna föda sig sjelf; och för att slutligen tala om billigheten, så, för att menniskor ej alltför mycket skulle falla andra till last, vore det billigt alt tillfälle till arbetsförtjenst alltid vore tillgängligt, hvarföre jag tror att allmänna arbetsinrättningar vore nödvändiga och välgörande, der icke allenast den, som ville arbeta men saknar arbete, kunde hafva den tillfredsställelsen att sjelf förvärfva sig sitt bröd, utan der äfven den lättsinnige för sin utkomst obekymrade kunde hållas till verksamhet.
Jag röstar således för bifall till Utskms förslag.
Då flere talare redan sökt 431 Den i3 Mars f. m. visa, alt ii §:n är af beskaffenhet att icke kunna bifallas, får jag blott förena mig med deni i yrkandet om afslag å densamma.
Jag yttrade, då det första betänk, i denna fråga var före, min öfvertygelse, alt alla restrietioner, sorn hindrade personer att flytta från en ort till annan , såsom medel till en lättare arbetsförtjenst, just skulle föranleda till fattighjonens förökande, — någonting som borde sorgfälligt undvikas.
— Jag öfvergar nu att yttra mig öfver Frih.
Sprengtportcns förslag till eli nytt stadgande, nemi alt ålägga vissa personer en större skyldighet alt deltaga i fattigvårdsafgifterna än andra.
Om jag rätt uppfattat detta förslag, så innehåller det 2Cne cathegorier: den ena för sådana inrättningar, hvartill ett större antal arbetsfolk användes, och den andia, afseende dem, som så drifva sin näring, att fattigvården komme att betungas.
För att omdömet ej matte missledas, torde det vara nödvändigt att bestämma huru stort det d is t rict bör vara, på hvilket tungan skall fördelas.
Föreställer man sig det litet, blott innefattande en enda socken, då kan man säga, att en inrättning, der mycket arbetsfolk användes, ökar personalen inom socknen och således äfven antalet af fattighjon i sin mån, mera än om inrättningen icke fanns.
Om distrietet deremot är stort, så är det gifvet, alt de personer, sorn koinmo till en sådan inrättning för att arbeta, de voro förut districtets innevånare, och ehvad de blefvo fallighjon der de förut varit eller sedan de kommit till inrättningen, så kunde det vara likgiltigt; tvertom skulle jag tro, alt 0111 inrättningen icke funnits, hade desse personer förr blifvit fatighjon, just i brist af den arbetsförtjenst, som de likväl der funnit.
En inrättning, som använder mycket arbetsfolk, måtte äfven producera mycket, äga ett högt värde och således äfven komma att till högre belopp deltaga i utgifterna lill fattigvården, så att denna progression i afgifter redan existerar i följd af detta förhållande, utan att man behöfver stadga den i följd af arbetsfolkets antal; ty det kan vara tvifvelaktigt hvilket antal arbetsfolk kan anses utgöra en stor mängd.
Detta uttryck stor mängd eller stort antal, är alltför obestämdt; den ena inrättningen sysselsätter 3o, en annan 4° h 5o, den tredje ända till hundratals ai betare, — hvar är väl gränsen?
Sprengtporlens sednaste förklarande finner jag att skyldigheten för en inrättning att öka bidragen till fattigförsörjningen icke vidtager förr, än sig visat att inrättningen lemna! flera fattighjon lill communens underhåll, än som motsvaras af dess bidrag till communens fattigvård.
Detta undanrödjer visserligen en betänklighet, som jag hade emot förslaget, nemi den att det gifves inrättningar, som aldrig lemnat någon af sina arbetare till den allmänna fattigvården; men äfven 0111 man antager Hr Frihtns förslag, så uppstår den frågan: skola personerne komma di recte - Dan 13 31 a r s f. ra. 433 recte ifrån inrättningen för alt kunna erhålla understöd af fattigvården?
Det kunde ju hända, att en person, sorn ett eller annat år arbetat vid denna inrättning, sedermera koinmit derifrån; skulle då inrättningen anses hafva bidragit till fattigvårdens ökande eller icke, derföre att en af inrättningens förre arbetare nu vore i det tillstånd att behöfva hjelp af fattigvården?
Jag kati således ej annat finna, än alt förslagets bestämmelser i detta fall blifva så arbitrura, att de i tillämpningen skulle befinnas ganska obilliga och orättvisa.
Än mera obestämdt finnér jag uttrycket: ”sköta sin rörelse på sådant sätt, att derigenom fattigvården betungas.
” Jag kan ej föreställa mig alt någon kan drifva en näring så, alt man derigenom bildar fattighjon; vore förhållandet sådant, så kunde man säga, att den som har ett sådant arbete för sig, hvarigenom han vore vållande att hans arbetsfolk fölle fattigvården lill last, han skulle afstå derifrån; men detta förutsatte ett intrång i den enskilda hushållningen genom att tillse huru den bedrefs, hvilket intrång likväl torde befinnas något betänkligt och kunde gifva anledning till anspråk, lika obestämda sorn föreskrifterna i lagen.
,Jag kan alltså icke tillstyrka antagande af ett lagförslag, sorn är så obestämdt uttryckt som det ifrågavarande.
För min del har jag föreställt mig, att, för att lemna de fattiga all möjlig utväg att skaffa sig arbete, bör man aldrig hindra dem alt flytta från ett ställe till ett annat.
Den enda omständighet, som man dervid bör betrakta, är den, att en person, som flyttar ifrån en ort, icke genast bör falla fattigförsörjningen tili last i den ort, dit han kommer: han må genom sedermera inträffade förhållanden blifva försatt i det tillstånd att af fattigvården böra försörjas, men ej genast vid ankomsten; hvarföre man torde kunna antaga som ett correctiv mot sådana fall, att en person, sorn inom ett års tid sedan han inflyttat i en församling vore i det tillstånd att falla fattigförsörjningen till last, skulle kunna återsändas liil den socken, hvarifrån han kommit.
Med ett sådant stadgande tror jag allt vara gjordt, som behöfdes för att hindra att den ena communen blefve af fattiga mera betungad än den andra.
Frågan om ett sådant stadgande hörer väl egentligen till den 24 §:n; men jag hemställer likväl nu, att bestämmas mätte, att, om en person, som från ett district inflyttar till annat, eller dess hustru och barn inom ett år efter inflyttningen skulle komma i det tillstånd att falla fattigförsörjningen till last, de må kunna återsändas tili det fattigvårdsdistrict, hvarifrån de kommit.
Jag tillstyrker antagandet häraf, och tror att communerne derigenom kunna fredas från den omständigheten, alt personer, som i en församling inflytta, genast falla henne till last. 21 H. 55 434 Den 13 Mars f. rn.
Hr Räfelt, Anton:
Jag anhåller endast att få instäm-» ma i Hr Arvid Ribbings viii motiverade anförande.
Till hvad den siste talaren utvecklat med afseende å Frill Sprengtporten; föislag, ber jag alt fä tillägga ett skäl, som erfarenheten lios dem, som äga fastighet på landet och bevistat sockenstämmor, torde besanna, nemi. alt om bönderne kunna linna en möjlig utväg att lägga tyngder på herregårdarna, så göra de det gerna.
Här tyckes för mycket vara lemnadt åt deras arbitrage, åt deras omdöme, och jag kan således ej antaga Frih.
Sprengtporlens förslag, utan kommer alt rösta deremot i händelse af votering.
Hvad Hr Stråles förslag angår om återsändande af en person till den församling, hvarifrån han kommit, om han genom sjukdom eller annan tillfällighet inom ett år skulle falla fattigförsörjningen till last i den socken, der han nedsatt sig, så förmodar jag att denna framställning må anses som en ny motion, som nu ej kan komma under pröfning eller inblandas med den förevarande frågan.
Jag begär propos. på afslag å den ii §:n.
Jag har begärt ordet, emedan jag blifvit missförstådd af Hr Gripenstedt.
Jag har talat om sådana husbönder, som icke kunna få godt folk i sin tjenst inom de församlingar der de bo, utan som äro tvungne att söka sig tjenstefolk från andra församlingar, och när de ej häri lyckas taga correctionisfer.
Sådan var mia mening.
Hr von Hohenhausen: Frihtne Cederström och Boye hafva förklarat, att det systeme jag velat följa icke vore conseqvent, men att deremot deras åsigter hade conseqvensen på sin sida med afseende på de principer, som blifvit stadgade då betänk, om hemmansklyfning och jordafsöndring förevar.
Jag torde få återföra i desse herrars minne den skilnad, som förefanns mellan de tvänne Frih:nes åsigter.
Boye stannade vid hemmansklyfningen och ville hafva en gräns för den, men fästade sig icke vid jordafsöndringen.
Cederström var i afseende å hemmansklyfningen af samma tanke med Frih. Boye, men i fråga om jordafsöndring af den mening, att man kunde upplåta jord af hemman till huru liten rymd deraf som helst, blott man kunde derpå uppsätta en stuga med en jordlapp tillhörande densamma, om än ej större än att man nätt och jemnt kunde få rum att der ligga och sola sig.
Skilnaden mellan de begge Friherrarnes åsigter var då den, att den ene ville förekomma backstugusystemet, den audre åter gifva det yttersta tillfälle till backslugusilteri.
Hvad 1788 års författning angår, så kan det vara tid att tala om den när vi komma till 24 §:n; och beträffande Frih.
Sprengtporten förslag, så är jag nöjd med den princip, som der uttalas.
Hr Ribbi n g, B e ng t:
De grunder, som Hr Stråle an - Don s3 Mors f. m. 435 fört emot Frih.
Sprengt portens förslug, kan jag icke annat än gilla; men jag tror det vara omöjligt alt vid alla tillfällen så strängt följa en princip, att icke någon gång undantag måste aga rum.
Boye har varnat oss för antagande af Frih.
Sprengtporlens förslag, äfven på den grund att man af erfarenheten känner huru allmogen gerna vill pålägga herregårdarna så många utgifter som möjligt, för att sjelfve Blifva dem qvitt.
Oiri erfarenheten på många orter gifver delta vid handen, så tror jag dock att ägarne till dessa herregårdar ofta retat allmogen till ett sådant handlingssätt.
Då man sålunda Betraktar saken ifrån 2:ne sidor, och då otvifvelakligt, på sätt Hr von Hartmansdorff anfört, ett enkelt afslag å denna § skulle tydas som Bevis på pur egennytta hos detta Stånd, så tror j^g att det vore väl, om man kunde förekomma det en sådan opinion rotfäster sig hos folket.
Jag underkastar mig hellre en arbiträr tillämpning af Frih.
Sprengtporten förslag, än att gifva en ytterligare näring till den tro, alt vi här icke hade annat syftemål än egennyttan.
Vi Böra komma ihåg, ali det möjligen arbiträra i detta förslag inskränkes af t mom. i 28 §:n, oell alt det således icke är så farligt, som man förmodar, och i alla händelser Blir det väl riksdag 0111 igen, då inan efter vunnen erfarenhet kan ändra hvad man finner vara orätt.
Jag tillstyrker antagande af Frih.
Sp re ngt portens förslag, med de modificationer Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Långsamhet föder ledsamhet säger ordspråket, och detta kan tillämpas på förevar. discussion.
Jag skall icke vara vidlyftig, utan inskränker mig lill att yrka afslag å den 1 1 §:n, och skulle Önska att vi med detsamma kunde afstå den 12, i3 och 2/ji men då man icke kan Bortrycka hela principen sf 1788 års olyckliga författning, så mäste väl, intill dess sådant kan ske, något annat sättas 1 stället för de §§, som afslås.
I detta hänseende hafva tvänne förslag Blifvit framställda, det ena af Frih. Sprengtporten och det andra af Hr Stråle; i valet mellan dessa Begge tvekar jag icke alt antaga Frih. Sprengtporten.
Hr Stråle har föreslagit en Bestämmelse, hvarigenom de personer, som flyttat från ett fattigvårdssamhälle till annat, och hvilka inom första året föllo det samhälles fattigförsörjning dit de kommit till last, ålades alt återflytta lill det samhälle, hvarifrån de kommit, litt sådant stadgande tror jag skulle kunna leda till obillighet och omensklighet.
Om t. ex. en orklös far eller mor, »om Bodde i en församling, ville flytta till en annan, der en anhörig lill den orklöse hade sin bostad, så skulle sådant kunna, på grund af detta förslag, vägras, hvilket vore obilligt och omenskligt.
Sprengtporten» förslag har deremot den förtjensten att icke förhindra den fria flyttningen, erne - 436 D e o >3 Mars f. ro. dan den högre beskattning, som skulle kunna efter arbitrage åläggas en husbonde, som i mer eller mindre mån genom sina tjenstehjon betungade fattigvården, drabbade lika, antingen han toge sitt tjenstefolk från andra församlingar eller ifrån den, hvarest han sjelf hade sin bostad.
Slutligen oell då Frih. Sprengtporten på Hr von HartmansdorfFs framställning öfvergatt från första förslaget, som var af underhållskostnaden, till ^ deraf; så tror jag att han gått för långt, helst Utsktn endast föreslagit för 5 år, och man således komme att betala hälften mera än man i proportion skulle betala.
Jag hemställer alltså, om ej det vore skäl att återgå till det första förslaget, som var och hvilket synes mig vara tillräckligt.
Det vore visserligen ganska lyckligt, om man kunde i lagstiftning alltid vara så bestämd, att man ej behöfde lemna åt domaren någon latitud för dess omdöme; men då detta är omöjligt, äfven i frågor, som mera röra menniskors lif och välfärd, så kan det så mycket mindre synas klandervärd!, att denna pröfningsrätt finnes i tillämpningen af en lagstiftning, sorn närmar sig de förhållanden, hvilka angå utöfningen af de christliga pl ig ter, som snart sagdt ligga inom familjens område.
Hr Stråle har trott sig finna tvänne särskilda cathegorier i mitt förslag; der finnes likväl icke mer än en, nemi. huru förhållas bör, när en person i högre mån, än sorn anses motsvara hans bidrag till densamma, betungar fattigförsörjningen ; allt det öfriga innehåller blott en beskrifning, som torde böra qvarstå; ty en person kunde ju betunga fattigvården, som icke sysselsatte sina arbetare, eller som antog redan orklöse, hvilka endast högst kort tid förrättat något arbete, men sedan folio fattigvården till last.
I afseende på den befarade arbitragen får jag fästa uppmärksamheten dervid, att besvärsrätten är öppen, om fattigvårdsstyrelsen skulle missbruka sin rättighet.
Hr Stråle: Frih.
Sprengtporten nämnde, alt vid en inrättning kunde antagas dem som vore orklöse eller ålderstigne, och att desse således snart folie fattigvården till last.
I stället för att betunga en sådan inrättning, som gaf tillfälle till arbetsförtjenst äfven åt den mindre arbetsföre, borde densamma lofordas , och jag kan ej finna skäl att högre taxera ägaren till en sådan inrättning, som gifver sysselsättning åt många.
I öfrigt afsåg mitt förslag den omständigheten, att icke en person borde få inflytta i en församling och der genast falla fattigvården till last.
Ordet "genast” har sin svårighet att använda, och derföre har jag framställt sorn maximum ett år, sorn en person skulle hafva tillloragt inom en församling, innan han finge falla fattigförsörjningen derstädes till last.
För öfrigt skall jag icke vara envis att påyrka mitt förslag, ehuru jag tror att det innefattar ett Den 13 Murs f. in. nödigt correctiv emot fattigvårdens alltför stränga betungande.
Föremålet för mitt yttrande ur endast alt anhålla, det Hr Frill. o. Landtm, först täcktes gifva oss propos. på ir och 12 §§:na.
Sedan dessa, sorn jag hoppas, blifvit afslagna, tolde turen komma till Frill.
Sprengtportens förslag, hvars bifallande jag tillstyrker.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga Ulsktns förslag till i i §:n.
Ropades starka nej, blandade med ja, hvarefter HrLandtm. förklarade sig hafva funnit nej öfvervägande.
I anledn. af Hr Rosenblads begäran ali propos.
å 12 §:n måtte framställas innan Frih.
Sprengtporten? förslag till pröfning företoges, erinrade
Hr Landtm., att denna § ännu icke blifvit föredragen, hvarföre beslut derom icke nu kunde fattas; och efter uppläsning af Frih.
Sprengtporten? förslag, innehållande:
Då någon medlem af ett fattigvår d s s a m hä11e sysselsätter ett större antal arbetsfolk, eller i allmänhet utöfvar sin näring på ett sådant sätt, att derigenom fattigvården ur betungad i en högre mån, än som må anses motsvaras af de bidrag, som af honom erläggas, må en särskild fattigvän dsafgift kunna honom af fattigvårdsstyrelsen åläggas, icke öfverstiga n de hälften af hans andel i de allmänna fattigvårdsbidragen, — framställde Hr Landtm, propos. till antagande af della förslag.
Då Hr Frih. o. Landtm, i anledning häraf förklarade att ja öfverrösta! nej, begärde Frih. Roye votering.
Landtm, föreslog R. o. Ad., att såsom contra-propos. till Frih.
Sprengtportens förslag antaga afslag å detta förslag.
Raab: Jag biträdde Frih.
Sprengtportens förslag, med begäran om den förändring deruti, att der skulle stå JL i stället för och frågar om ej detta kunde få inflyta i contra- propustn.
Hr Landtm, yttrade, att då Frih. Roye, som begärt voteringen, yrkat afslag, hade Hr Landtm, ansett sig böra i förslaget till contra-propostn intaga detta yrkande, beroende det likväl på R. o. Ad. alt efter godtfinnande antaga en sådan contra-propos., eller den af Frih.
Raab begärda; hvarföre Hr Landtm, nu först hemställde, om R. o. Ad. behagade till contra-propos. vid den blifvande voteringen antaga afslag ä dea af Frih.
Sprengtporten föreslagna §. 438 D c n i3 Mars f. ra.
Ropades ja, blandade med ett och annat nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade ja hafva öfverröstat nej.
Upplästes till justering och godkändes följande volertsproposition :
Sprengtportens förslag till § i den af Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskln föreslagna stadga 0111 fattigvården i Riket, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvanstående förslag.
Efter voteringens slut, hefunnos röslerne hafva utfallit, som följer: Ja — 65.
Nej — 24. § 12.
Sedan genom den nu slutade voteringen Frih.
Sprengtportens förslag blifvit antaget, så lärer denna § höra förfalla.
Jag ser icke att det ena är en följd af det andra.
Denna 12 § angår backslugusystemet; Frih.
Sprengtportens förslag åter, som genom voteringen blifvit antaget, angår det fall, då fattigvården belastas med arbetsfolk, som bo i baracker och caserner.
Jag tror alt denna § bör stå qvar, med undantag af orden ’’e 11 e r under andra villkor,” emedan dessa villkor betyda ingenting annat än att jordägaren tager in folk på sina ägor och söndrar sin jord; och huru lyda landshöfdingarnes berättelser i detta afseende?
Jo, ätt ägarne lill jorden sluta med alt sjelfve gå ifrån alltsammans.
Här står väl, att den, som upplåter sin jord under andra villkor un för jordafsöndringar är stadgadt, skall ansvara för den inrymde personens fattigförsörjning; men när han ingenting mera har att ansvara med, huru går det då?
Jag tillstyrker att §:n mätte få stå qvar med iakttagande af den förändring deruti, som jag nämnde, då den skulle erhålla följande lydelse:
Den som åt personer från annat fattigvårdssamhälle upplåter bostäder å sina ägor med mindre jordrymd än som för jordafsöndring är föreskrifvet, vare ansvarig för deri inrymde personers fattigförsörjning.
Orden ”under lifstids besittning” skulle således äfven utgå.
Jag får vördsamt anhålla om propos. till afslag fl ifrågavar. §.
Det torde vara öfverflödigt, elter den långa dbcussion, som denna f. m. ägt rum, att erinra R. o. Ad. om huru nära sammanhang denna § har med den som blifvit afslagen genom antagandet af Frih.
Sprengtportens förslag, och att således detta förslag icke har sam - Den i3 Mars f. ro. 43g manliang med denna §, hvars antagande alltså vore olämpligt.
Då jag nu tager mig friheten uppträda för alt yttra några ord med afseende å förevar. §, sker det icke för att begära afslag å densamma, utan tvertom för att den måtte bibehållas och skärpas i afsigt att kunna hindra det öfverhandtagande backstugusystemet, hvarigenom en dass menniskor tillskapas, sorn slutligen skall blifva herre öfver landet.
Jag vill framtaga ett exempel och anhåller att herrarne derpå ville fästa uppmärksamhet.
Uti Marks härad af Westergöthland, der jag bor, lefver allmogen af binäringar, såsom linne- och bomullsväfnader; detta härad utgör 1 1T'^ qvadratmil och är till större delen öfverhöljdt af berg, sjöar, skogrika kärr och myror, som ej lemna mycket tillfälle till odling, men icke destomindre föda sig der 2,6,000 menniskor, eller omkring 2,4oo menniskor på qvadralmilen, då deremot i det sädesrika Upland ej stort mer än i,5oo menniskor finnas på hvarje sådan mil.
Detta Marks härad, som eljest af naturen är så vanlottadt jemförelsevis med många andra orter i Riket, har likväl den största populationen näst Malmöhus län.
Dess population, nemi.
Marks härads, har vät uppkommit genom den binäring, som der drifves; men hvilken har väl följden blifvit?
Jo, att backstugor uppstått öfverallt.
En karl och en qvinna, som gifta sig, skaffa sigen stuga, sätta upp 1 å 2 väfstolar, fa 6, 8 å 10 barn, hvilka under föräldrarnes kraftfulla ålder födas och vårdas; af arbetsvinsten kunna de likväl ej samla något för ålderdomen, tacka Gud att förtjensten räcker till för dagen; och de falla slutligen, vid en mera framskriden ålder, fattigvården till lnst.
Detta sysleme, efter de liberala ideerna än mera utvidgad!, skall omsider verka ytterst menligt på hela samhället.
Jag inskränker mig således icke till att endast yrka hvad §:n innehåller i afseende å inflyttningar från ett samhälle till ett annat, utan derutöfver, att flyttningar inom samhället måtte hafva samma påföljd, som i §:n är bestämd för de förra.
Derjemte påyrkar jag, icke allenast hvad den 1 1 §:n omtalar, att 4 af fattigvårdskostnaden utöfver de allmänna bidragen skall erläggas för 5 år af den som intager arbetsfolk från ett annat fattigvårdssamhälle, utan att halfva om ej fulla kostnaden må af honom gäldas under ofvannämnda tid; anseende jag, att ett sådant beslut vore enda medlet att motverka det riksförderfliga backstugusystcmet, som håller på att införas äfven på de stora egendomarna.
Det är förundransvärd! att finna, huru mån man är att vilja gifva politiska rättigheter åt personer, som icke förstå hvad dessa rättigheter betyda, men att man ej är lika mån att vårda dessa personer, då de ej mera äro i den ställning att kunna sig sjelfva försörja.
Jag anhåller alltså, icke blott att 44° Den i3 Mars f. m. denna § må äga bestånd, utan derjemte att den utvidgas på sätt jag föreslagit.
Innan jag lemnar denna plats , kan jag icke utan förvåning nämna, att då liberala grundsatser göra sig gällande, tänker man ej på följderna deraf.
Jag har funnit, att den fraction, som bär är rådande, haft enahanda tendens i fråga om näringarna.
Man liar sökt förekomma och qväfva all näringsflit, husflit och binäring i landet genom tillåtelsen att införa sådana utländska producter, hvilka äro föremål för allmogens handaslöjder, och jag emotser den pauperism, som skulle öfverallt i den ort, hvarom jag talat, uppstå, om man borttager möjligheten för husfliten att derstädes vara i verksamhet.
Jag tillstyrker bifall till den 12 §:n.
Skälet dertill är, att jag anser denna § stå i sammanhang eller vara ett ovillkorligen behöfligt tillägg till det af Frih.
Sprengtporten framställda och af R. o. Ad. antagna förslaget i stället för den 11 §:n.
Denna 12 § bestämmer förhållandet mellan husbönder och fattigföreståndare i afseende på dem, som sysselsättas med arbete.
Den i3 §:n åter behöfves derföre, att den framställer huru förhållandet bör vara i afseende på dem, som man icke sysselsätter med arbete.
Sådant är förhållandet efter min praktiska erfarenhet.
Tager en husbonde eller jordägare emot en person, som han anser vara arbetsför och kunna försörja sig sjelf, så må han upplåta den jordrymd åt honom, som författningen medgifver; men tager lian emot någon, som icke kan försörja sig sjelf med mindre han gifvet- arbete, så må han hafva den för bindelse, som §:n utsätter.
Jag anser det således vara of vigt att denna § qvarstår, och att den är vigtigare än den förra, ty den angick att sysselsätta med arbete; bär åter är fråga om villkoren för dem, som man icke gifvet- arbete.
Efter de erinringar, som blifvit gjorda, anser jag den 12 §:n äfvenledes böra qvarstå, men likväl förändras.
Jag tror nemi, alt orden '”från annat fa 11 ig v å r d ss a m h ä
I I e” böra utgå; ty det kali låta sig göra att från samma socken, till hvilken man hörer, emottaga personer såsom inhyseshjon eller backstugusittare.
De komma då just genom deras egenskap att göra samma skada åt fattigvården, som om de kommit från en annan församling.