Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt min åsigt, var denna summa af 700,000 r:dr beräknelig, hvaremot Utsk. dervid förbisett, hvad som af räkenskaperna är synbart, att nemi. statens nuvar. utgift till fångarnes underhåll årligen ökas med betydliga summor.
Väl vet jag, att K. M. i Sin propos. om Stats-verkets tillstånd och behof icke begärt såsom förslagsanslag för fångars vård och underhåll mer än 600,000 r:dr, ehuru förslags-staten för året till detta ändamål öfverstiger 800,000 r:dr, men detta äro kända säker som, då Stats-Utsk:s betänk, öfver stats-regleringen en gång till il.
St. inkommer, lärer blifva ådagalagdt.
Förhållandet är nu emellertid, att fångarne kosta staten öfver 800,000 r:dr och man kan vara förvissad, att, om man bifallit mitt förslag, en stor behållning för staten skulle uppkommit från och med det är, då fångarne till väganläggningarne och kolonisation blifvit till de Norrska fjällarne uppsände.
Den första frågan, som jag förmodat Utsk. bordt hafva tagit i skärskådande, hade varit att anvisa de 12,000 r:dr, som jag begärt för undersökning m. m. af de lokaler, der jernvägar borde anläggas, för att kunna uppkomma (ill Kölen, der högst rika malmfält finnas af olika slag? ty om ock R.
St. icke funnit skäl, att der kolonisera samtlige korrektionister och andra arbetslöse svenskar, så skulle i allt fall de omätliga mineralii-rikedomarne, derigenom kunnat blifva åtkomliga.
Jag anser nyttan obestridlig för samhället, att få tillgänglige dessa rikedomar, som äro samhällets gemensamma tillgångar och dem enskilde ännu icke mäktat åtkomma.
Jag här bifogat handlingar, som visa, att Schangeli bolag, som för närvar, finnas inom denna ort, brutit åtskilliga SkS> koppar-malm, men icke kunnat till koppar förvandla ett enda; de hafva således nedlagt sina kapitaler utan 320 Den 5 Februari. att erhålla ringaste inkomst af deras arbete, hvilket uppgifves hafva uppgått till 90,000 r:dr ngds.
Det faller af sig sjelf, att de mutsedlar, som delta bolag, äfvensom enskilda uttagit, måste efter en kort tids förlopp förfalla, enär bolagen icke kunna fortsätta grufvornes bearbetning i händelse förbud emot mutsedlars utfärdande eller för grufvebrytning hvilostund meddelades.
Det blefve då utom allt tvifvel, att dessa malmfält skulle snart ensamt tillböra staten, som omöjligen kunde beredas förluster eller opåräknad kostnad i och för inlösningen af dessa inrättningar; men skulle likväl några återstå af enskilda bearbetande, så är det naturligt att, så länge ägarne sjelfva vilja bearbeta dem, kunna icke deras lagliga rätt rubbas, utan mäste blifva oförkränkt och Olifver i intet afseende hinderlig för kolonisation.
Nu frågar jag, hvarföre har Utsk. afstyrkt undersökning om möjligheten att anlägga jernvägar från Norrska fjordarna till Svenska lappmarkerna?
Jo! derföre, att, enligt Utsk:s yttrande, våra lagar för närvar, icke skall innehålla något om brottslingars förvisning, hvilket jag redan vederlagt; och att kolonisation skulle medföra oberäkneliga kostnader är äfven vederlagdt.
Jag hade trott, alt det förhållande, som varit en följd af fångvården i Sverige, den våda för enskild och allmän säkerhet, som uppstår genom det närvar, systemet och som inom hela landet är erkänd, skulle hafva gifvit Utsk. ledning för omdömet om behofvet af andra utvägar för fångvården än de nuvar., och andra utvägar, än att skaffa tillfälle för dessa förbrytare att på ett sådant sätt kunna lemna samhället ersättning för hvad det för dem påkostat, finnas icke.
Ett stort steg hade då varit uttaget till förbättring af dessa brottslingar, som blifva större förbrytare med hvarje gång de återkomma till fängelset.
Efter några års arbete vid kolonierna kunde deremot fångarne beredas tillfälle att, genom användning af deras besparade medel, än återgå till samhället såsom oberoende, vid arbete erfarne personer.
Dessa frågor äro så vigtiga att, om Utsk. litet mera hade betänkt saken, hade det sannolikt icke afgifvit sitt nu ifrågavar. betänk., helst om man jemför de nu af mig uppgifne obestridliga fördelar med de kostnader, fångvården i riket för närvar, och i framtiden medför; kostnaderne för närvar, äro möjligen beräkneliga; men efter några års förlopp icke så.
Jag för min del anhåller om återremiss af detta betänk., och att Utsk. måtte tillstyrka R.
St. att anvisa 12,000 r:dr till den undersökning, som skall ske i och för jernvägsanläggningarna.
Det är tids nog att bereda de förändringar i kriminallagen, som erfordras i och för kolonisationen, sedan det visat sig att den med lätthet kan anläggas.
Hr G r. o. Landtm, hcmstälde, om R. o. Ad. ansåge de emot StatsUtsk:s nu föredragna utlåt, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande, samt förklarade, sedan denna propos. blifvit besvarad med ja och nej, det han trott sig finna, att ja dervid varit öfvervägande.
Salomon-; Då betänk, ronde helgonskylden afgjordes, begärdes votering.
Jag ansåg således, att den borde bestämma, huruvida betänk, skulle bifallas eller återremitteras; men Den 5 Februari* 321 men som denna begäran sedermera återkallades, får jag vördsamt till prot. nedlägga min reservation mot R. o. Ad:s i ämnet fattade beslut.
Hr Tornerhjel m, Rudolf, instämde i denna reservation.
Föredrogs LagUtsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 14, i anledn. af väckta motioner om rättighet för fordringsägare, att hos K. bef:de erhålla s. k. promotorial i lagsökningsmål.
LagUtsk. har här sagt, att om motionen vunne bifall, skulle utvägen för borgenärer, att få sina fordringar indrifne, blifva underlättad.
Sedermera åberopar
Utsk. några skäl för sjelfva afslaget, nemi. att K. bef:de skulle blifva besvärade med enskilde bestyr.
Jag kan icke fatta huru Utsk. kunnat anse dessa promotorialmål vara enskildta bestyr.
Utsk. har sedermera sagt, att det vore stridande emot grundsatserne i vår lagstiftning, att K. bef:de skulle ombesörja alla de åtgärder, som äro oskiljaktiga från utsökningsmål.
Jag kan icke fatta detta, ty här äro många embetsverk, dit handlingar direkte insändas och jag vet icke hvarföre de ej äfven skulle kunna omedelbart inlemnas lill K. bef:de och då K.
M. och kronan äger denna rättighet, ser jag icke hvarföre enskilde böra densamma, betagas.
Jag häller mig egentligen dervid, att som praxis nu är, sä är det en rättighet för K. bef:de att mottaga promotorialmålen, utan att dertill äga någon skyldighet.
Om någon härutaf skulle hafva någon olägenhet, så måste den af K. bef:de kunna afhjelpas pä samma sätt som om det vore ett K. l)ef:des åliggande att promotorialmålen upptaga; ty om man anser K. bef:de i dessa mål handla såsom ombud och hvilken framställning jag i allmänhet finner olämplig, så måste K. bef:de i denna sin egenskap icke hafva andra rättigheter, än att fullgöra sina skyldigheter.
Kan jag göra det för den ena parten, så bör jag också göra det för den andra.
Härförutan kan det hända, att praxis blifver, att jag hjelper kära bror, men gunstig herrn får hjelpa sig sjelf.
En K. befide mottager, en annan återskickar och en 3:dje hänvisar till en kommissionär.
Jag kan icke fatta, att i något land en sådan skiljaktighet i lagskipningen förefinnes, och jag upprepar hvad jag yttrade, då målet förra gängen förevar, nemi. att antingen skall K. befide mottaga promotorial-mål eller, om man befarar några olägenheter derutaf, så bör det förbjudas enskildta att i dylika mål anlita K. bef:de.
Man har sagt, att genom åläggande för K. befide att upptaga promotorialmålen, skulle göromålen ökas och K. bef:de sålunda öfver höfvan betungas.
Detta kan vara möjligt; men jag vet ock, att om det är min skyldighet, måste jag äfven fullgöra den.
Utsk. har i öfrigt resonnerat på ett högst besynnerligt sätt, såsom att en slik skyldighet för K. bef:de skulle hafva ett menligt inflytande på krediten.
Då motion i detta ämne väcktes på Riddarhuset, yttrade jag mig med förordande af hvad motionären föreslagit.
Sedan jag nu tagit kännedom om LagUtsk:s betänk, i anledn. deraf, har jag, oaktadt Utsk. slutat med att afstyrka saken, likväl af betänk:s innehåll blifvit styrkt i min första 2 H. 21 322 Den 5 Februari. åsigt af dess nytta.
Ytterligare styrka för min öfvertygelse att motionen till sin grund var god, har jag fått af den talares anförande, som näst före mig haft ordet.
Jag skall söka närmare utveckla hvarföre.
Utsk. har nemi. börjat sin motivering med att förklara, attpromotorialrättens utsträckande ”skulle lätta utvägarne för borgenärer vid fordringars indrifuing och såmedelst hafva ett välgörande inflytande på kreditväsendet i allmänhet”.
Nu bör man besinna, hvilken betydlig fördel vunnes med ett lagstadgande, som hade den af Utsk. förutsatta verkan, eller ett välgörande inflytande på kreditväsendet i allmänhet.
Men oaktadt delta ampla vitsord, har Utsk. dock icke velat befrämja landet denna fördel utan, såsom det står i betänk.
, tvekal att tillstyrka antagandet af en lag i den syftning motionären föreslagit, d. v. s.
Utsk. har, efter att hafva vägt skälen för och emot, kommit till det resultat att afstyrka den.
Men hvilka äro då dessa skäl?
Jo, för det första, ”att K. lief:de skulle blifva besvärade med enskilda bestyr”.
Dessa bestyr äro dock icke särdeles betungande, det har Utsk. sjelf erkänt längre fram i betänk., der det heter, att ”proceduren vid dylika mål är temligen enkel”.
Hela proceduren inskränker sig dertill, att den ena länsstyrelsen emottager och till en annan öfversänder inlemnade handlingar, samt att den sednare auktoriteten lemnar utslag och penningar.
Det bestyr som är ifråga, torde man således finna vara föga besvärligt för vederbör.
För min del är jag också öfvertygad att ingen af landssekreterarne, hvilka nu engentligen dermed hafva att skaffa, skulle vägra att åtaga sig detta bestyr, om de blott derföre finge ersättning, och det anser jag billigtvis böra lemnäs dem, efter bestämd taxa.
Men äfven om det vore ett lönlöst besvär, så bör man erinra sig alt det åsyftade ändamålets vigt är större än att det bör stå tillbaka för embetsmännens beqvämlighet och att samhället just lönar sina embetsman på det de skola hafva besvär för enskilda.
Det andra skälet var att ”K. befidc skulle underkastas en olämplig ansvarighet för medel”.
Jag tror denna invändning bäst besvaras genom att erinra om hvad K. M. Sjelf medgifvit i Sitt afslag å R.
St:s und. skrifvelse i detta ämne vid 1841 års riksdag.
Det heter nemi. i det nåd. svaret: ”Jag anser rättigheten lill erhållande af promotorial ej böra i allmänhet stadgas vidsträcktare, än för de fall då verkställighet sökes för dom, eller utslag, som vunnit laga kraft, eller å annan exekutiv handling”.
Vidare anför Utsk. det skälet, att K. befide redan hafva nog mycket att göra, för att man icke bör besvära dem med detta.
Jag har redan tagit mig friheten visa, huru ringa detta besvär i sjelfva verket är; och sannolikt skall det aldrig blifva större, än att det kan verkställas af vederbör, landssekreterare med biträde af en renskrifvare, hvarföre riklig ersättning naturligtvis skulle erhållas.
Slutligen har man kommit till ett skäl, som möjligen kunde förtjena något afseende.
Det står nemi.:
”Att då fråga är om att upphöja en sedvänja till lag, måste i betraktande tagas, huruvida en sådan lag står tillsammans med de grundsatser, som genomgå den redan stiftade lagen” etc.
Nu erinrar jag mig att när vi här för några dagar sedan diskuterade om en med lagverket sammanhang ägande fråga, yrkades från flere håll att en lag
Den 5 Februari. 323 icke boicle byggas pä rationella, utan endast pä nationella grunder.
Här har vi nu en sedvänja, som man vill upphöja till lag; den mätte väl vara nationel, och derjemte är den enligt Utsk:s eget vittnesbörd nyttig och välgörande; den har ock erfarenheten för sig att icke hittills hafva medfört några olägenheter.
Jag frågar då, om ej denna sedvänja förtjenar att blifva lag?
Härtill kommer, hvad Utsk. äfven erkänt, eller att saken ännu praktiseras vid de flesta landsh.- embeten.
Det är endast några få som sagt nej dertill.
Enär saken således är af ganska stor nytta och vigt för allmänheten, får jag derföre på det varmaste förorda bifall dertill.
Detta kunde visserligen ske genom beslut nu genast, enligt 49 § Riksd.-ordn.; men då jag för min del åtminstone icke är i tillfälle att föreslå sjelfva redaktionen af lagstadgandet, inskränker jag mig till att lika med föreg:de talare yrka återremiss af betänk.
Frih. Cederström, Jakob: Hvad Hr Berg von Linde i sin reservation anfört ronde ifrägavar. promotorialrätt, synes mig inne fatta tillräckligt motiv för LagUtsk., att närmare betänka följderne af att låta ärendet qvarstå i dess närvar, outredda skick, dä den ena landsh. emoltager promotorial-mål men icke den andre.
Detta förhållande nödgar, såsom bekant är, mången att i landsorterne skaffa sig kommissionärer för bevakande af sin talan, hvarigenom honom förorsakas onödiga kostnader och mången gång förlust af hela eller en del af fordringsbeloppet.
Det är svårt alt förstå hvarifrån den, så väl af Hr Berg von Linde, som af LagUtsk:s öfrige ledamöter yttrade farhåga, egentligen kommit; farhåga nemi. för den uppbörd och redovisningsskyldighet, som härigenom skulle komma att drabba K. bef:de.
Mensaken är ju ganska enkel'och klar.
När målet blifvit utredt och utslag fallit samt vunnit laga kraft emot gäldenären, skic kas handlingarne till kronofogden med förständigande att verkställa utslaget, hvarefter fogden sedan i sinom tid redovisar detsamma.
Jag kan ej inse, att denne eller landsh. derigenom får vidsträcktare ansvar, än de hafva i andra exsekutionsmål.
Skulle fogden i det fallet försumma sig, lärer nog den, hvars rätt derpå är beroende, derom påminna.
Den siste värde talaren har ifrågasatt, att, med afslag å förevar, betänk., genast besluta bifall till det gjorda förslaget.
Men då skulle vi också här genast på stående fot uppgöra sjelfva redaktionen deraf, hvilket torde vara vanskligt.
Jag förenar mig således med de Hrr, som begärt återremiss af betänk, och anhåller hos Utsk. att detsamma ville, ehvad det vidblifver sin tanke eller icke, uppgöra förslag till författning i ämnet, till ledning för R.
St:s beslut, ifall majoriteten inom RiksStm skulle anse promotorialrälten böra medgifvas.
Sparre, Erik: Såsom ledamot af LagUtsk. anser jagmin pligt fordra, att taga Utsk:s förevar, betänk, i försvar emot de anmärkrnr, som här förekommit.
Uti sin motivering har Ulsk. samvetsgrant upptagit skälen för och emot frågan om promotorial rättens allmännare medgifvande.
De talare som hittills yttrat sig, hafva alla fästat sig vid och framhållit de af Utsk. anförda skäl som tala för 21* 324 Den 5 Februari. saken, men ingen har gjort afseende på de olägenheter ifrågavar. rättighet kunde medföra.
Jag anhåller derföre, att få fästa mig vid de sednare.
Utsk. har visserligen börjat med att säga, att promotorialrätten skulle medföra vissa fördelar; men längre fram säger Utsk. att K. bef:de derigenom skulle besväras med enskilda bestyr, främmande för deras egentliga embetsbefattning.
Detta var således det första och är tillika det förnämsta skälet för Utsk:s afstyrkande af bifall till motionärernes framställning.
Ty detta är ett för K. befule lika fremmande bestyr, som örn man i allmänhet ålade berörde embetsmyndighet alt kommunicera ingifne ansökningar med vederparten.
K. bef:de äro redan förut så öfverhopade af embetsgöromål, alt man icke skäligen bör ålägga dem ett bestyr, som tillkommer den enskilde parten.
Dessutom skulle deraf den anomali uppstå, att K. bef:de skulle komma att agera såsom kommissionär för vissa parter, men icke för andra, hvaraf dessa sednare kunde taga sig anledn. att klaga öfver väld.
Det är visserligen icke möjligt att hindra K. bef:de frän att sjelfvilligt åtaga sig ett sådant ombudsmannaskap för enskilde; men att ålägga dem det såsom en pligt, det har LagUtsk. dragit i betänkande att göra.
Utsk. har således ansett, att högst menliga följder skulle åtfölja medgifvandet af ifrågakomne rättighet, och att dessa olägenheter följaktligen öfvervägde de fördelar den möjligen kunde för kreditväsendet i allmänhet medföra.
Man har sagt att promotorialerne vore en sedvänja, som nu borde genom lag stadfästas.
Men det är alldeles icke någon sedvänja att K befule emottaga promotorial-mål under egen ansvarighet, ty under diskussionen, då frågan första gången förevar vid denna riksdag, upplystes af flere landsh:r att vederbör, på de flesta ställen, der promotorial-mål emottagas, öfverlemna åt vissa personer, — vanligtvis någon af landtstatens tjenstemän — de öfversända handlingarne, och att desse då såsom kommissionärer ombesörja målets fullföljd.
Det är äfven tydligt, att K. befule, som redan hafva en ganska stor uppbörd, icke böra belastas med ansvaret för den högst betydliga tillökning i uppbörden, som skulle blifva en följd af promotorialrättens allmännare medgifvande.
Det är sannt, att denna embetsmyndighet för närvar, har ett dylikt åliggande i och för vissa allmänna verk; men delta kan, efter min öfvertygelse, icke antagas såsom ett skäl att ålägga dem samma bestyr för alla enskilde personer, som dermed skulle vilja besvära dem.
Också höjde sig inom LagUtsk. icke en enda röst för den åsiglen.
Visserligen har Hr Berg von Linde föreslagit en modifikation uti hvad motionärerne påyrkat, i så måtto, att han vill ålägga K. befule att emottaga och lill vederbör, exsekutionssäte öfversända de ingifna handlingar, hvarefter K. befule å det sednare stället skulle ombesörja sjelfva lagsöknings-proceduren, men deremot helt och hållet vara befriade från uppbörds- och redovisnings-skyldigheten.
Jag tror icke alt sökanden med denna modifikation skulle vara särdeles belåten, ty det är icke så mycket sjelfva utslaget, som icke mera fordringsbeloppets utkräfvande af gäldenären, som han eftersträfvar.
Således torde föga vara vunnet med denna modifikations antagande, hvadan jag förmodar att den icke vinner bifall.
För öfrigt har denna fråga vid flere föregule liksdrr varit föremål för R.
Deli 5 Februari. 325 St:s öfverläggningar och endast vid en enda lyckats vinna framgång hos dem, ehuru K.
M. till det uppgjorda förslaget vägrade Sitt bifall.
Således torde väl något skäl linnas, som talar förbifall till Utsk:s åsigt i ämnet, oaktadt Frih.
Raab förklarat alt den saknade alla skäl.
Slutligen har Frih.
Cederström påyrkal återremiss samt att Utsk. skulle åläggas att, ehvad det vidblefve sin mening eller icke, inkomma lill Stånden med ett förslag, uppgjord t i den syftning, som motionärerne utpekat.
Delta är eli sätt alt tillvägagå, som jag icke hört talas om någonsin förut varit brukligt, och jag tviflar äfven alt Utsk., i händelse af älerremiss, linner lämpligt att i det afseendet uppfylla Frilus önskan.
Hr Ehrenborg, Rich.
Mich.:
Då jag icke kunnat (inna alt den siste värde talaren på något sätt vederlagt hvad föregå!e talare till stöd för saken och emot Ulsk:s betänk, andragit, anhåller jag att få instämma med dem.
Då på detta rum den 2 sisth December diskuterades öfver den fråga som nu är föremål för öfverläggning, uppträdde jemväl förstnämnde talare och förkunnade, såsom ledamot af LagUtsk., på förhand, att den af Hr Hammarberg väckta motion skulle af Utsk. förkastas.
Della väckte förundran, enär den värde ledamoten dock icke utgjorde mer än af Utsk.
Men hvad som mäste ännu mer förvåna är, att hans profetia gått i fullbordan, och alt Utsk. nu, på de skäl, som vid det omnämnda tillfället anfördes, afstyrkt motionen, ulan att ingå i minsta vederläggning af de argumenter, genom hvilka från motsatta sidan de framställda betänkligheterna fullkomligen undanröjdes.
Detta hade man så mycket mer bordt kunna påräkna, som Utsk. i sitt betänk., på sätt Frih.
Raab redan anmärkt, medgifvit att promotorialrätten skulle underlätta kreditväsendet i allmänhet.
Dessutom hade Utsk. bordt finna af den remissen i ämnet åtföljande diskussionen, att den mening inom detta Stånd allmänt gjort sig gällande, att man borde söka häfva de svårigheter som möter en borgenär, hvilken har en fordran att utsöka inom ett annat län, än der han sjelf är boende, så framt han ej vid exsekutionssälet lyckats förskaffa sig en pålitlig kommissionär.
Utsk. hade vidare bordt behjerta hvad Hr von Rosen vid ofvanberörde tillfälle anförde, eller att sedan del hos somlige.
K. bef:de blifvit praxis att ombesörja promotorialmål, men andra deremot vägra att emottaga dem, så kan det bända, att sedan den ene länsstyrelsen emotlagit och till en annan öfversändt handlingarne i ett sådant mål, sä får den första efter en längre lids förlopp handlingarne tillbaka, af det skäl att den sednare länsstyrelsen icke haft för sed alt emottaga dylika mål; och detta ofta så sent att fatalierne i saken kunnat vara förlorade.
Oaktadt, säger jag, alla de upplysningar, hvilka så väl Hr von Rosen som andre talare vid tillfället lemnade i ämnet, har Utsk. likväl icke funnit för godt all framställa något förslag, hvarigenom det omnämnda slota missförhållandet kunnat afhjelpas på samma gång, som man undveke de olägenheter, som Utsk. framhållit
Och påslått skola uppväga de 326 Den 5 F e b r u a ri. fördelar som man väntar sig af promotorialrällen.
Detta ändamål tror jag likväl skulle kunnat vinnas, om Utsk. föreslagit R.
St. att genom lag stadga, det K. bef:de i hvarje län vore pligtige att upptaga och med andra länsstyrelser kommunicera dit inlemnade handlingar i promotorialmål; vidare att vid dylika handlingars inlemnande borde jemväl erläggas, på sätt Hr Gillberg föreslagit, utom lagsökningskoslnadei ne en viss procent af fordringarnes belopp, såsom ersättning för besväret; samt att K. bef:de ägde att lill handlingarnes emottagande och fortställande förordna länsbokhållaren eller länsnotarien.
Härigenom tror jag de omtalta olägenheterna skulle kunna undvikas. Hvad Utsk. äfven synnerligen fäst sig vid, är den förmenta kollisionen emellan domareembete och ombudsmannaskap hos landsbro vid dessa måls handläggning.
Jag kan icke inse huru han skulle kunna betraktas såsom ombud, då han endast hade en mekanisk åtgärd att verkställa, men det icke är ifrågasatt att han å borgenärens vägnar skulle afgifva någon förklaring.
Men om man äfven skulle fästa sig härvid, så vore anledn. till den förmenta kollisionen lätt häfd, om man såsom jag nyss föreslog öfverlemnade bestyret med kommunikation etc. åt någon underordnad tjensteman vid landscancelliet.
Vidare har Utsk. yttrat: att, ”emot grundsatserne i gällande lagstiftning skulle del strida alt ålägga K. befrde alt sjelf ombesörja alla de åtgärder, som åro oskilja k lige från ett lagsökningsmåls utförande, sedan borgenären genom handlingarnes inlemnande detsamma anhängiggjordt”.
K. bef:des åtgärd skulle dock, efter mitt förslag, inskränka sig helt enkelt dertill, alt förordna den tjensteman, lill hvilken handlingarne skulle lemnäs.
Vidare har Utsk. påstått att det skulle allt för mycket öka landtstats-tjenstemännens redan nog betydliga göromål.
Denna invändning tror jag dock icke vara af särdeles vigt; dessutom tror jag alt vederbör, sjelfve icke äro obenägne alt emot en billig ersättning åtaga sig besväret.
Dä flere landsh:r, förra gången dä saken var före, yttrade sig emot densamma, vill det synas som om den, hvilken såsom jag ej varit i tillfälle alt inhemta mycken sakkännedom härutinnan, ej eller borde derom yttra sig.
Likväl har jag sjelf varit utsatt för lidande, i anseende lill nuvar. ofullkomliga stadganden i detta hänseende.
Jag kan icke förklara dessa
Hrr landslnrs ovilja emot saken, om icke möjligen derutaf, att dessa Hrr, hvilka äro öfverhopade med många göromål, samt hafva en vidlyftig instruktion att följa, ogerna se hvarje rubbning i de former, hvarvid de en gång blifvit vande.
Jag instämmer med dem som yrkat äterremiss af betänk.
Den rättighet, som motionärerne föreslagit, skulle visserligen medföra mycken lättnad och vighet för affärsmän och jag undrar derföre alldeles icke på att förslaget derom lyckats tillvinna sig många anhängare.
Men jag anser att R. o. Ad. såsom lagstiftningscorps bör betrakta saken ur en högre synpunkt, och således se lill huruvida den ifrågavar. rättigheten kan stå tillsammans med de i lag härutinnan gällande grundsat - Den 5 Februari. 327 ser, ifråga om utsökningsmål.
Numera är, såsom bekant, K. bef:de viii behandlingen af lagsökningsmål att betrakta icke blott såsom exsekutor, på sätt meningen ursprungligen var, utan äfven såsom domare, och de misstag, liau möjligen kan begå, bedömas efter de grunder som för domare i allmänhet äro gällande.