Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa skäl gjorde sig inom Utsk. gällande, och jag hoppas att så äfven skall skejhos R. o. Ad., och detta dessutom enhälligt.
Jag ämnar icke uptaga Frih.
Raabs yttrande, rörande vår politik, men jag anser mig, så - 382 Den 24 Mars. sorn ledamot af StatsUtsk., till en del vara utsatt för den förebråelse Utsk. fått upbära, derföre att man icke ingått i någon kri tik öfver de belopp sorn i denna punkt blifvit föreslagna.
Haab har sagt, att anslagen på 3:dje HufvudTiteln äro förtroendeanslag för Konungen.
Jag är af motsatt tanka och jag har redan sagt, att Konungens Rådgifvare skola för sina åtgärder bedömas af Constit.Utsk., men alldeles icke af StatsUtsk.
Vi veta också, att Constit.Utsk. vid denna Riksdag fått emottaga alla de handlingar, som under sista Riksdagen blefvo Heml.
Utsk. förevisade.
Coust.- Utsk. har fått sig tillställde handlingarna, rörande så väl det s. k.
Sundska Tullföredraget som ock November-traktaten m. m.
När således Const.Utsk. inkommer med sitt DechargeBetänk. får Frih.
Raab ett mera lämpligt tillfälle att yttra sig om Regeringens yttre politik, hvilken på sätt jag redan visat, nu icke kan blifva föremål för något bedömande härstädes.
Dessutom åligger det StatsUtsk., enl. 30 § Riksd.Ordmn att föreslå de utgifter, som erfordras för att StatsDepartme skola kunna fungera på det för Staten nyttigaste sätt, och detta måste ovilkorligen ske äfven om enskildta representanter finna för godt att icke gilla Regeringens politik.
Man har talat om grunden för fördelningen af de förenade Rikenas gemensamma utgifter, och, så vidt detta har afseende på nu förevar:de punkt, får jag ånyo tiprepa att det icke rimligen kan komma i fråga att en Svensk embetsman skall åtnjuta aflöning från Norrska Statsverket.
Utsk. har icke heller ingått i någon pröfning af delningsgrunden och icke heller har Utsk. tillåtit sig en sådan pröfning af denna delningsgrund i fråga om Usta HufvudTiteln.
Tvänne sätt finnas att bedöma denna fråga, det ena, upgifvit af Frih. Stael von Holstein, att lika politiska rättigheter medföra lika skyldigheter, och att således Norrska folket skall betala lika mycket som det Svenska, men om man än utsträcker denna sats sfi, att alla innebyggare i Sverige och Norrige böra till denna lTnfvudTitel bidraga lika mycket, så tror jag, att man kommer till det resultat som Regeringen i sitt förslag upgifvit, åtminstone skulle jag tro, att Svenska folket är i fråga om Skattebördorne icke i sämre ställning än Norrska folket.
Om man således går något längre och ser till huru ställningen är i Norrige, tror jag att man skall finna och erkänna, att Regeringen följt den riktiga principen, då den föreslagit att folkmängden inom de båda Rikena såsom fördelningsgrund.
Dessutom är här blott fråga om den föreslagna siffran, och då denna icke har gemenskap med hvarken den yttre politiken celi en Svensk embetsmans aflöning af Norrige, anser jag den upkomna discussionen fullkomligt onödig.
Det är mot min vana att söka drifva en sats, ty sedan jag en gång yttrat mig, har jag ansett detta vara nog och lemnat åt andra att bestrida mina åsigter.
.Tåg anhåller emellertid om ursäkt, att jag vid detta tillfälle gör ett afsteg från denna min vana.
En värd talare har sagt, att jag begär, ehuru olämpligt, att Norrige skall bidraga till en Svensk embetsmans aflöning.
Jag har aldrig begärt
Den 24 Mars. 383 något sådant utan endast frågat, om alla utgifterna för Utrikes ärendernas bestridande skola bekostas af de förenade Rikena gemensamt.
Nu är endast fråga om, huruvida en Svensk embetsman bör kunna få någon aflöning från Norrige eller ieke.
Det är olyckligt, ja besynnerligt mine Hrr, att något dylikt ännu kan ifrågasättas, ty jag kan icke förneka, att jag anser UtrikesStatsMinistern vara lika mycket Norrsk som Svensk embetsman, änskönt lian icke står i något ansvarsförhållande till Norrska folket, men han står likväl i spetsen för Norriges alla Utrikes angelägenheter.
Det är icke Sveriges fel att så är, och det är blott dervid jag fästat mig.
Jag tillåter mig ingalunda att ingå i något betraktande af det mer eller mindre rigtiga i beräknings-grunden.
Jag har endast velat nedlägga en protest mot det sätt, hvarpå den nu är framskjuten för att icke säga något annat, och under förutsättning, att den just på detta sätt kan blifva gällande tor framtiden.
Det är detta, sorn jag anser oförenligt med representantens värdighet att godkänna.
Jag tror mig veta, att i alla dessa åsidolagde KomitéBetänkm måste finnas någon utväg upgifven, för att kunna bringa saken derhän, att UtrikesMinistern skall komma att anses såsom Minister för båda Rikena, och att han efter sådan grund skall blifva aflönad.
Jag ingår icke i frågan om den yttre politiken.
Här är fråga om våra förhållanden till Norrige och våra inre förhållanden, och på grund häraf har jag framställt mina anmärkmr.
Jag skulle kunna sträcka mina pretentioner mycket längre, men då jag föreslagit nedsättning i Ministerns lön med 4000
Rdr såsom en påminnelse, att man för framtiden må vara betänkt på att undanrödja förhållanden, som kunna gifva representationen anledn. till anmärkmr, fortfar jag att yrka såsom kontra-propos. att, enl. minoritetens reservation emot Utsk:s Betänk., ifrågavande anslag måtte bestämmas till 20,000 Rdr. Gr. Frölich, David:
Jag skulle icke begärt ordet i denna fråga, om jag icke ansett nödigt att framhålla det faktum, att nu för andra gången det visar sig, att- man äfven i Sverige börjar finna, huru ofullständig föreningen med Norrige är.
Af ingressen till Gr.
Anckarsvärds yttrande tyckte jag mig finna, att han icke gjort särdeles beräkning på att få någon nedsättning uti ifrågav:de anslag.
I anledn. häraf får jag äfven förklara, att jag icke heller skulle reflekterat på beloppet af anslaget, om jag icke funnit, att Gr:ti likasom alla, hvilka insett det ofullständiga i Unionsverket, funnit, att enda medlet att hämma det onda, som vi kanske haft och måhända äfven framdeles få, dä vi allt mer och mer börja bemärka, huru obelåten man är med det ofullständiga i Unionsverket, består just deri, att man söker nedsätta ifrågavande anslag, just för att lemna en kraftig påminnelse om nödvändigheten att afhjelpa denna ofullständighet.
Då-vi här afhandlade frågan om naturalisations-rätten, framhöll jag denna ofullständighet, men man trodde sig då kunna afvisa mina anmärkmr dermed, att hvad som fattades, hvilket man icke bestridde, skulle kunna afhjelpas genom en civil lag utan afseende på stadgandet i de båda Rikenas Grundlagar. 384 Den 24 Mars.
I afseende på denna fråga kan man icke bestrida, att Utsk:s Ordf:de jemte den ledamot, som här yttrat sig, hafva i tekniskt afseende varit fullständiga.
Det har nemi. visat sig, att då fråga var att anslå medel åt en Svensk embetsman, de svårligen kunnat förfara annorlunda.
Nu har jag begärt ordet endast för att få antecknadt det faktum, att missbelåtenheten börjar visa sig, såsom Gr.
Anckarsvärd samt Frih.
Raab ådagalagt.
Förekomma ytterligare sådana tillfällen, så förmodar jag, att det icke är ur vägen, att . en hvar, som uptecknar sådana fall, begagnar sin yttrande rätt utan afseende på voterings-repaetaterne.
Hvad angår de föreslagna summorna, anser jag det icke löna mödan att förlänga discussionen, utan, sedan vi fått ett StatsUtsk., som går tekniskt tillväga, troget följande förfädrens sedan år 1809 följda tabulatur, blifver väl icke annat resultat, än att den ena posten efter den andra bifalles, och att då taga bort eller tillägga ett jota, dermed vill jag icke befatta mig.
En talare bredvid mig här på bänken har sagt, att StatsUtsk. icke har att göra med politiken, att den icke hör hit, och att StatsUtsk. endast har att pröfva behöfligheten af de anslag, som för olika ändamål begäras.
På den politiska ståndpunkt, denne talare innehar, anser jag detta tillräckligt för honom, men från den ståndpunkt jag intagit, kan det icke vara nog för mig.
Enl. min föreställning måste StatsUtsk. vid pröfningen af hvarjehanda anslag taga i öfvervägande de omständigheter som tala för eller emot beviljandet af dessa anslag, och jag frågar härvarande ledamöter af StatsUtsk., huru de kunna pröfva de omständigheter, sorn påkalla beviljandet af anslag för uprätthållande af, som det heter, Rikets värdighet, så vida icke i sammanhang dermed jemväl tages den yttre politiken.
Hvilka fel våra grundlagar än må hafva, hafva de åtminstone icke det att förbjuda en sådan pröfning, såvidt jag har mig bekant.
Intet synes mig således hafva hindrat Utsk. att fördröja sitt Utlåt, intilldess DecliargeBetänk. från Const.Utsk. inkommit till R.
St:r, och om så skett, hade Utsk. och R.
St:r haft mera ledning vid beviljandet af ifrågavar.de anslag.
Under sådana förhållanden tror jag, att den blick jag tillåtit mig kasta på den yttre och inre politiken varit mera än väl befogad.
Jag har begärt ordet för att besvara Hr Bildts yttrande.
Visserligen är det en sanning, att man kan säga. att hvad jag yttrat om delningsgrunden, icke hör till förevar:de ämne, men jag tror, att Hr Bildt äfven yttrade sig derom.
Jag vill emellertid icke vidare tvista med honom i denna fråga.
Han har äfven sagt, att StatsUtsk. icke har att göra med den politik Regeringen föijer, utan att det endast äger att yttra sig om behöfligheten af begärda anslag, och att man bort upskjuta med yttranden häröfver intill dess DecbargeBetänk. inkommit.
Jag tror tvertom, att det just är StatsUtsk., som dragit försorg om, att Ken 24 Mars. 385 att hvar och en ledamot af Ståndet, som önskar yttra sig öfver denna politik, icke behöfver dermed dröja så länge, utan kan redan denna afton få tillfälle dertill, nemi. när nästa punkt af Betänk:t förekommer.
För min del har jag ej förr än i går genomläst denna punkt, och ämnar derföre icke nu ingå i några politiska betraktelser deröfver.
Jag har begärt ordet för att fästa upmärksamhelen på ett förhållande, som några talare under denna discussion synas hafva förbisett.
Man har på ena sidan yrkat, att det af K. M. begärdta och af StatsUtsk. tillstyrkta löne-anslaget för Utrikes StntsMinistern skulle nedsättas derföre, att man äfven borde kunna påräkna bidrag dertill från Norrska Statsverket.
A andra sidan har man ansett Utrikes StatsMinistern såsom uteslutande
Svensk embetsman böra aflönas ensamt af Sverige, och någon nedsättning af sådan orsak icke bör ifrågakomma.
Härvid tror jag att man å ömse sidor förbisett de uplysningar, sora innefattas i de StatsRåds-prot:t bifogade handlingar, som åtföljde den K.
Proposm ronde 3:dje HufvudTiteln.
I dessa handlingar finnas nemi. den åsigt uttalad, att Utrikes StntsMinistern i sjelfva verket bör betraktas såsom en gemensam embetsman för båda Eikena, och att hans aflöning följaktligen bör, liksom alla öfriga utgifter för UtrikesDepart., bekostas i ett visst förhållande af båda Eikcna gemensamt, ehuru något bidrag härtill från Norriges sida icke nu kunnat tagas i beräkning i den K.
Proposm, der fråga endast var att bestämma det belopp, som borde från Svenska statsverket tillkomma Utrikes StntsMinistern i hans egenskap af Svensk embetsman.
Förhållandet är härutinnan enahanda äfven för öfriga embets- och tjenstemän i UtrikesDepart:s expedition, hvilka, oaktadt i total-beloppet af de utgifter, som för expeditionen erfordras, ingår ett påräknadt bidrag från Norrige, likväl blifvit på Svenska statsverket uptagna till full lön, för att icke i afseende på sin aflöning såsom Svenska embetsman göras beroende af de beslut, som i Norrige kunna fattas.
Då nu hela summan för UtrikesDepart. blifvit beräknad till 080,000 Bdr, deraf enl. en fördelningsgrund, som i andra afseenden antagits såsom den mest lämpliga, 200,000 Edr belöpa på Norrige och 480,000 Rdr på Sverige, har vid bestämmandet af UtrikesStatsMinisterns aflöning till 24,000 Edr, det tilllika blifvit antydt, att häruti ej vore inbegripet hvad som borde tillkomma honom ifrån Norrige, och att med ett sådant bidrag lönebeloppet vore afsedt att blifva motsvarande hvad Norrska StatsMinistern i Stockholm nu åtnjuter.
Jag har velat erinra om hvad de StatsEåds-prot:t åtföljande handlingarne i detta afseende innehåller, för att man ej må misstaga sig om hvad för framtiden varit afsedt, och för att derigenom visa, att äfven med erkännande af den åsigt, som anser UtrikesStatsMinistern böra betraktas såsom en för båda Eikena gemensam embetsman, derifrån dock icke kan hämtas skäl till nedsättning i det föreslagna löne anslaget.
Jag har begärt ordet i anledn. af några här gjorda anmärkmr emot StatsUtsk., för det att det icke IV H. 25 386
Den 24 Mars. tagit utländska förhållanden i öfvervägande och huruvida i en framtid icke UtrikesMinisterns lön kunde förhöjas genom bidrag från Norrige.
Jag skall alltid, som jag hittills gjort, motsätta mig, att Norrige skall bidraga till aflöningen åt dem, som sitta i Konungens ltådkammare.
I fråga örn UtrikesDepart. kan det vara billigt, men jag tror det icke vara öfverensstämmande med Grundlagen att någon utländsk makt lemnar dylikt bidrag.
Man säger att Norrige står vid sidan af Sverige.
Om jag iin erkänner detta, vill jag dock icke, att detta land skall bidraga till aflöning åt Konungens Rådgifvare.
Hvarje gång jag hör denna sats framställas, ernar jag bestrida den.
I öfrigt är jag förekommen af Hr Bildt och yrkar bifall till förevar:de punkt.
Jag tillåter mig att fästa upmärksam heten på de uplysningar II.
Exc. Hr Gunther lemnat, och emot hvilka en ledamot sedermera protesterat, nemi. att Norrige skall bidraga till UtrikesStatsMinisterns aflöning.
Orsaken, hvarföre denne Minister skall åtnjuta högre lön än öfrige Depart:sCheferne, upgifves vara den, att med hans embete åtföljer större representations-skyldighet, enär han måste vara i beröring med utländske Diplomater.
Om nu K. M. får från Norrige en viss summa i ett för allt i och för UtrikesDepart., så, då man vet, att de utländska diplomaterne vistas i landet så väl för Sveriges som Norriges skull, finnes intet hinder för Regeringen, att af denna summa anslå en del åt UtrikesMinistern, dock icke högre än hvad Norrige i allmänhet deltager i de öfriga gemensamma stats-utgifterne.
Detta kan icke kompromettera, då det icke är en lön till den, som sitter vid Konungens rådsbord, utan det är helt simpelt och enkelt för det han är nödgad att bjuda gäster till sitt bord.
Jag kan således icke finna, att några ömma samveten behöfva klämmas af den saken.
Hvad åter angår den åsigt, som här söker göra sig gällande, nemi. att beviljandet af ifrågavande anslag skulle innebära ett förtroende-votum för Regeringen, så måste jag bekänna, att jag alldeles icke på det sättet upfaltat politikens inflytande på denna fråga, men man kan dock icke neka, att politiken på visst sätt häri ingår, då nemi.
Regeringen på det upriktigaste sätt anfört, »att de förenade
Rikena i följd af de sednare årens händelser åter intagit bland Europas stater den plats, som dem med rätta tillkommer, men på hvilken de intill år 1848 icke aktat nödigt att göra anspråk», såsom Hr Björck i sin reservation citerat.
När nu detta upgifves såsom skäl för de begärda anslagen, och hvilket bör tagas i betraktande vid beviljandet af desamma, så måste just detta skäl komma under R.
Detta är således en politisk synpunkt, från hvilken Hr Bildt äfven betraktat frågan, utan att han ingått i något bedömande af Regeringens politik, hvilket, enl. hans åsigt, kunde komma i fråga först, då Const.Utsk:s DechargeBetänk. blifver föremål för R.
Jag vill nu upläsa ett stycke ur Hr Björks reservation.
Jag förmodar, att R. o. Ad. deri icke vill instämma, men denna del af reservationen utreder saken ganska väl.
Det är en fråga, som en hvar mäste göra sig, så vida man vill lägga något bestämdt
Den 54 Mara 387 skäl för sitt omdöme uti förevande fråga.
Hr Björk säger nemi.:
»Om svaret på den första frågan bör eftergifvas, för att icke såra national-stoltlieten och fosterlandskänslan, sA är det icke lika lämpligt att afstå från utredande af den andra.
Landets ställning till andra makter måste vara klar och nationen vill känna både hvad som blifvit gjordt i dess namn och den ställning, hvari den verkligen sig befinner.
Tiden före 1848 är icke mera aflägsen, än att en livar nogsamt erinrar sig, att hvad som dA gjordes kunnigt om
Sveriges förhållande till utrikes makter i ingen mån innebär något erkännande, att landet icke bland Staterne intog den den plats, som vederborde.
Då detta deremot nu medgifves, i afsigt att upliöja den närvarande ställning, och man önskar förtroende till sina ord, så har man särskild anledning att visa, det de ega verklig grund, Det är icke nog att hänvisa till allmänt kända förhållanden.
Det behöfves dessutom en vägledning för att inse hvad dessa innebära eller dölja; och föga har någon tidpunkt funnits, då anspråken i detta hänseende varit rättvisare än nu.»
Jag behöfver icke fortsätta längre för att visa, att det är en politisk ståndpunkt, som bör blifva föremål för E.
St:rs pröfning, utan att man derföre bör inlåta sig i detaljer af politiska handlingar, hvilka varit delegerade af E. St:r förvisade.
Man behöfver endast fråga: hvilka politiska förhållanden göra det nödvändigt, att Chefen för UtrikesDepartementet skall erhålla högre anslag än förut.
Detta i afseende på denna punkt, och då man vidrört politiken, har jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten härpå och afstår för närvande från allt vidare ordande härom.
Efter de intressanta uplysningar H.
Exc. Hr Gunther haft godheten meddela, anser jag mig försatt på en grund, som verkligen var mig oförväntad.
Jag finner deraf min åsigt vara i högsta måtto understödd, då jag nu erfarit, hurusom i K.
M:ts konselj varit fråga om att äfven från Norrige bidrag skulle komma UtrikesMinistern till godo.
Det är alldeles som det enl. min åsigt bör vara.
Mig gör det intet, att man ansett olämpligt att intaga något sådant i K. M:ts Propos, ehuru jag ingalunda kan inse att någon fara varit, förhanden, om E.
St:r undfått det af ett sådant förtroende, hvarför de säkerligen varit särdeles tacksamme, enär de på dessa uplysningar kunnat grunda sina beslut.
Frågan har emedlertid blifvit bragt i ett annat stadium.
Här inträder nu en granlagenhets-iaktagelse emot det Norrska folket
Då det är vi, som först skola besluta i denna fråga, tror jag icke. att vi böra bestämma anslaget så stort, att Norrige till följd af de, oftanämnda delningsgrunden kommer till UtrikesMinisterns aflöning bidraga mera än vederbör.
Under sådana förhållanden anser jag mig böra vidblifva mitt yrkande, att anslaget måtte bestämmas till 50,000 Rdr.
Liigges nu härtill det Norrska bidraget, sorn enl. fördelningsgrunden utgör 8,333£ Edr, så kommer UtrikesMinistern att åtnjuta 28,333^ Edr årligen, en lön, som säkerligen är den högsta, hvilken i mannaminne kunnat erbjudas Dagön Svensk embetsman och, äfven med erkännande af den högre representationskostnad m
Den 24 Mars denne embetman åligger, anser jag de förenade
Rikena ieke böra gå utöfver detta belopp.
Allt detta utgör grunden för mitt yrkande, från hvilket jag ieke kan afstå.
Hr Cederschiöld, llob. Theophron:
Jag har begärt ordet i anledning af de uplysuingar IJ.
Exc. Hr Gunther här lemnat, nemi. att afsedt vöre; att utom den af StatsUtsk. föreslagna lön för Utrikes Statsministern denne skulle erhålla bidrag äfven från Norrige.
Jag har ieke läst den K. Propos:n eller dermed åtföljande StatsEfids-protk:t, men att en sådan serskild aflöning från Norrige skulle vara påräknad, har väckt min stora förvåning och detta ännu mera, då jag hört Gr.
Ankarsvärd i början af discussionen ifrågasätta möjligheten häraf, och 2:ne ledamöter af Utsk. deremot förklarat, att meningen icke vore sådan.
Är det nu uti det den K.
Proposm åtföljande StatRåds protokit, såsom Hr Gunther upgifvit, bestämdt antydt, att Utrikes StatsMinistern skall af Norrska Statsverket erhålla bidrag till sin aflöning, så har denna mening icke blifvit så upfaltad af Ordföranden och andre ledamöter i Utsk., och under sådana förhållanden måste punkten återremitteras, på det att, innan R.
St:r besluta öfver anslagets belopp, Utsk. må blifva i tillfälle att uplysa, hvad meningen egentligen är.
Då Norrige skall bidraga med icke mindre än 33^ proc., är det klart, att detta mäste tagas i beräkning, innan man beslutar något i frågan.
När man skall bestämma en embetsmans lön, är det väl nödigt, att man först gör sig reda för lönens total-belopp, om han skall hafva t. ex. 40, 30 eller 24,000 Rdr, eller något mindre; sedan förekommer frågan om beloppets fördelning emellan de båda rikena.
Hvad den föreslagna delningsgrunden beträffar, kan jag ej instämma uti de emot densamma framställda anmärkmr, utan tvertom anser jag den vara den enda rätta, enär folkmängden i Norrige icke är en tredjedel så stor som i Sverige, och då kan man väl icke rimligen påstå att båda Eikena böra lika bidraga till gemensamma utgifter.
Det visar sig för mig högst olämpligt, att Norrige skall i ringaste mån bidraga till UtrikesMinisterns aflöning, ty med utgifvandet af denna aflöning följer äfven rättigheten att utkräfva ansvar af honom, och då skulle Norrige hafva rättighet att ställa Svenska UtrikesMinistern till ansvar, hvilket icke lägenh kan ske.
Deremot anser jag det ganska rätt, att Norrige efter antagna delningsgrunden lemnar bidrag till UtrikesDepart:tet men alldeles icke till Utrikes ministern.
Pör att emedlertid få frågan utredd, är väl nödvändigt att bestämma total-beloppet af hans lön, och då ledamöter af Utsk. här förklarat att afsigten icke är, att Norrige skall lemna något bidrag, synes mig behöfligt, att punkten återremitterades, på det att man må få veta, huru mycket UtrikesMinistern skall erhålla i lön.
Ar det mer än 24,000
Rdr så torde jag och andra möjligen icke vilja lemna bifall härtill.
Då man här sagt, att jag begått ett misstag, då jag på grund af de Utsk. meddelade och R, Sfer i tryck tillhandahållna handlingarna upgifvit, att UtrikesStatsMinisterns
Den 24 Mars 389 lön skulle upgå till 5-4,000 Rdr, anser jag mig böra redogöra för hvarest jag hämtat denna uppgift.
Uti det den K. Propos:n åtföljande StatsRåds-prot. finnes intaget följande yttrande af H.
»Då jag så nyligen tillträd t det embete jag nu har den nåden bekläda, kan jag naturligtvis icke sjelf ega någon bestämd erfarenhet om den större eller mindre otillräckligheten af den lön, som är anslagen åtdetsammas innehafvare, och jag skulle måhända äfven anses jäfvig att yttra mig i frågan om en förhöjning af densamma; men som de skäl, hvilka i allmänhet tala för en förbättring af embetsmännens lönevilkor, otvifvelaktigt ega full tillämplighet jemväl på den lön StatsMinistern för UtrikesArendena nu upbär, och det derjemte torde vara min grundlagsenliga pligt att yttra mig angående ej mindre denna än öfriga löner inom det Departement, till hvars Chef E. K.
M. behagat kalla mig, täcktes E. K.
M. finna att jag icke bör underlåta att uttala mina åsigter angående nödvändigheten af en förhöjning utaf denna lön. E. K.
M. har likväl redan åtgjort denna fråga då E. K.
M. anbefallt Chefen för FinansDepart:t att i den blifvande Statsregleringen upföra StatsEädets samtlige ledamöter till ökade löner, hvaribland UtrikesStatsMinistern till en lön af 54,000 Edr Ernt, som borde på Svenska RiksStat.en upföras.
Frågan huruvida någon tillökning jemväl borde af Norska Statsverket äskas, eller en del af den föreslagna lönen utgå af det Norska bidraget för diplomatiska utgifter, torde hafva ansetts böra för ögonblicket hvila och framdeles utgöra föremål för E. K.
M:ts höga pröfning, då UtrikesStatsMinisterns ställning såsom Chef för de förenade Rikenas gemensamma UtrikesDepart:t kommer att närmare bestämmas.
Jag tillåter mig endast vid detta tillfälle fästa upmärksamheten derpå att den som bekläder StatsMinisters-embetet för Utrikes ärendena, såsom kändt är, städse befinner sig i beröring med främmande makters härvarande sändebud, äfvensom med de utomordentliga beskickningar, som understundom hit ankomma.
Han bör såväl i sitt förhållande till dem, som i öfrigt, kunna upträda på ett sätt, som är värdigt elen höga samhällsställning han innehar och åtminstone icke alltför mycket underordnadt det, hvilket de åt dessa sändebud anvisade löner sätta dem i tillfälle att iakttaga.