Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föreställer mig att ett sådant beslut från R. o. Ad:s sida, utgånget från enahanda motiv som BorgareSt:s, skulle hafva icke blott höjt R. o. Ad:s anseende inför den starka och enhälliga opinion, som utanför Riksdagen råder i landet, ang:de behofvet af ett ornbildadt representationssätt, utan äfven bringat representationsfrågan i allmänhet ett ganska långt slycke framåt och deråt gifvit en bred basis, då den haft att stödja sig på en förenad mening hos det första och medlerst» Ståndet.
Jag kan således icke nog uttrycka min förvåning, icke allenast deröfver att ledamöter inom detta Ständ, som försäkra sig önska en representationsförändring och betyga, att de äro färdiga att åt nationen göra offret af sin sjelfskrifvenhet, icke inse, att den enda utvägen att ernå ett sådant ändamål, eller alt låta Stånden sammansmälta och ingå i nationen, måste sökas just i eli sådant förslag, som på eli rum till gemensamma öfverläggningar och beslut sammanförer de särskilda Stånden och samhällsklasserna, samt derigenom allt mer och mer amalgamerar dem med hvarandra, utan ock öfver den frånvaro af politisk insigt och förutseende, sorn utmärker de konservativas hårdnackade motstånd i denna fråga, och den inkonseqvens, de ådagalagt genom de sinsemellan motsägande omröstningar derutinnan, såväl vid en föreg:de Riksdag redan för 14 år tillbaka, då R. o. Ad. med | pluralitet eftergaf den tomma och skenbara fördelen af 126 Den IG Februari. den s. k. sjelfskrifveuhelen, som vid förl.
Riksdag, da R. o. Ad. antog det nu förkastade förslaget, att hvila till grundlagsenlig behandling.
För min del har jag utur liberal åsigt gillat det nu förkastade förslaget, såsom en helt naturlig öfvergång till en enklare representationsreform, såsom i det hela vida mera betryggande än den nuvarande organisationen och såsom i sig innebärande ett verksamt frö till förbättringar, och slutligen en möjlighet, som nu nära nog saknas, till ett successivt framåtskridande både i materiel och politisk riktning, genom fatta'ndet af sådana beslut, hvilka verkligen uttrycka majoritetens mening och uttalandet af sådana opinioner, hvilka kunna inför timonen uttrycka det allmänna tänkesättet.
Med den ställning, representationsfrågan, genom R. o. Ad:s votum och, jag tillägger det, de liberalas okloka beteende, vid denna Riksdag intagit, befarar jag, att denna vigtiga reform är på den lugna disenssionens väg vida längre tillbakaskjuten, än den var måhända för 40 år sedan, och jag vill åtminstone uttryckligen hafva fritagit mig ifrån att genom min röst hafva bidragit lill ett för fosterlandet så sorgligt förhållande.
Besv. o. Ekori.Utsk. d. 28 sisth Januari och d. 8 dennnes på bordet lagda Betänk.
M 22, i ani. af väckt motion om förtydligande af 5 § i K. M:s Nåd.
Förordn. om Sockenstämmor i Riket d. 29 Augusti 1843.
Enl. motionärens åsigt skulle sockenstämmo- och fattigvårdsförordmne vara otydliga i så måtto, alt, om någon bar en mantal åsatt fastighet och derjemte erlägger bevilln. för rörelse, hans rösträtt* i sockenstämmor kunde beräknas endast efter fastighetens mantal utan afseende på den bevilln. för rörelse han erlägger, efter hvilken beräkningsgrund fattigvårdsafgiflerne jemväl då skulle utgå.
Härpå har Ulsk. svarat, alt förordnme äro i detta hänseende fullkomligt tydliga.
Man skulle väl dä tro, att Utsk. afslagit motionen.
Utsk. har tvertom sagt, att som motioner både vid denna och föreg:de Riksdagar blifvit i ämnet väckte, vore det cn möjlighet, att någon otydlighet kunde förefinnas, och denna otydlighet har Utsk. föreställt sig ligga deruti, alt, i motsats till hvad motionären tror, den, som har fastighet och tillika erlägger bevillning för rörelse, kan få rösträtt och betala fattigvårdsafgifler först efter den mantal åsätta fastigheten, och sedermera äfven efter den bevillning han så väl för samma fastighet som för rörelsen crlägger, hvilket vore orimligt, hvarföre Utsk. föreslagit att R.
St:r måtte bos K. M. i underd:hct anhålla om ett förtydligande af 2:a Mom. 5 § i Kongl. Förordn. om Sockenstämmor i Riket d. 29 Äng. 1843.
Mig synes likväl att det är mindre värdigt.
Sl:r att besvära K.
M. med en skrifvelse angule afbjelpande af en otydlighet, som man icke en gång anser finnas utan endast efter stort bemödande försökt att till möjligheten utfundera.
Den 10 Februari. 127 Frih. Raab, Adam Christian:
Jag kan icke neka att jag vid ett hastigt påseende af detta Betänk, kommit till samma resultat som Gr.
Lagerbjelke nemi. att man lämpligen borde afslå Betänk.
Det förekommer mig ock att, äfven om man gillar det resultat, Utsk. åsyftar, enklare uttryck dertill skulle kunnat väljas, än att snart sagdt genomgå quatuor species i föreskriften om rösternas beräkning.
Uppå härefter af Ilr Gr. o. Landtm, framställd propos. blef förev:de Betänk, af R. o. Ad. afslaget.
Ekon.Utsk:s d. 28 sistl.
Jan. och 8 dennes pä bordet lagda Betänk. JW 24, i ani. af väckt motion om uphörande af mätare-penningar för stenkol, stenkolsstybb och coakes, som lill riket införas.
Besv. o. Ekon.Utsk. d. 4 och 8 dennes på bordet lagda Betänk.
JYs 27, i anledn. af vackt motion om ändring i sältet för folkskole-afgiftens öfverlemnande till vederbörande skolstyrelser.
Ehuru det är sanno likt, att, i fall så icke redan skett, detta Betänk, blir godkändt inom de öfriga Stånden, der kommunerna torde hafva varmare förspråkare än inom detta Stånd i det hänseende Betänk, omfattar, finner jag mig likväl upmanad, att yrka afslag derå och skall anse såsom en fördel, alt betänk, icke vinner R. o.
Ad:s bifall.
Jag upträder nu likasom jag alltid skall göra mot hvarje försök, att, der icke landets fördel sådant kräfver, pålägga Länsslyrelserne, Landsstaten eller Kronobetjeningen onödiga bestyr.
Det torde för livar och en af husets ledamöter icke vara obekant, alt Länsstyrelserne i denna stund utgöras af samma personal som för ett par 100 år sedan.
De hafva hvarken flere eller färre tjenstemän och äro i allmänhet icke bättre lönade än då för tiden och hvad kronofogdarne beträffar, hafva i sednare tider flere fögderier blifvit sanrmanslagne.
Så är åtminstone förhållandet inom Stockholms län, der under sednare åren 2 fögderier sammanslagits till ett, hvarigegehom fogden nu har lika mycket alt göra som 2 före denna tid.
Bestyret, som här är i fråga, är visserligen ringa, men jag anser del olämpligt, alt påbörda kronofogdarne något, som icke är af behofvet påkalladt.
Koramunerne hafva fått ett olyckligt begär att vilja begagna kronobetjeningen till sina uppassare.
Bär i landet äflas man och talar om vigten att inrätta kommunalstyrelser, och när sådane i en eller annan riglning kommit till stånd, är vanligen förhållandet alt endast med svårighet man erhåller personer, som vilja åtaga sig bestyret, och då utfinner man alla möjliga skäl för att öfverflytta dessa besvärliga bestyr på kronobetjeningen, men om fråga väckes att aflöna den så, att den må hafva sin lifsbergning, lages aldrig i betraktande, att lifsförnödenheterna fördyras och att kronobetjeningens biträden årligen blefve allt mera dyrlegda. 128 Den 16 Februari. någen alt belasta deni med bestyr är icke destomindre rastlös.
En annan olägenhet af begäret alt i delta fall påbörda kronobetjeningen bestyr består äfven deri, alt t. ex. inom åtskilliga fögderier af Stockholms län upgå skolmedlen lill 2000 ä 3000 R:dr b:ko och dessa medel kordina då att qvarblifva hos fogdarne en ganska lång tid, ty skolstyrelserne brådska ej att uttaga dem.
Fogdarne få således ett nytt ansvar för betydliga belopp.
Vi känna alla att fogden stundom måste vara flere dagar aflägsnad från sin bostad, hvarigenom han är i fara att blifva bestulen, och om så skulle inträffa, hvem skall gälda de förkomne medlen.
Af fögderierne inom Stockholms län, omgifva tre hufvndstaden och af de öfrige tre, gör händelsen ätt inom två af dem kronofogdarnes boställen äro belägne i ena hörnet af fögderierne, så att medlen kunna med lika lätthet afhämtas i Ränteriet.
Förhållandet kan visserligen vara olika inom andra län, men jag tror dock icke att Utsk:s upgifna skäl äro af den beskaffenhet, att R. o. Ad. bör bifalla betänk, och derigenom erkänna rigtigheten deraf att kronobeljeningen ouphörligen belastas med nya updrag.
Då ifrågavar:de motion förevar inom Utsk., yttrade somliga ledamöter samma skrupler som den siste talaren nu andragit, men af de 4 Landshöfdingar, som äro ledamöter i Utsk., fanns ingen sorn ansåg föreslagna åtgärden mola svårigheter och Hr Bergenstråle föreslog Utsk., betänk, sådant det befinnes.
Jag tror äfven, att inom Westerås län vederbörande skolstyrelser upbäre medlen af kronofogdarne.
Huruvida ett dylikt förfaringssätt är möjligt inom öfriga länen lemnar jag derhän, men jag har emedlertid ansett mig böra meddela dessa uplysningar.
Afven jag delar Gr.
Liljencrantz’s åsigt att man origtigt söker påbörda kronobetjeningen alla möjliga bestyr och jag hör till dem, hvilka önska rättelse härutinnan.
Kronobergs län utlagas folkskolemedlen på landtränteriet utan att jag ännu försport något missnöje dermed.
Dessa medel behöfva icke ögonblickligen lyftas utan man väntar till dess några ledamöter af skolstyrelserne eller församlingarne inresa till residencestaden i andra ändamål, då de vanligen i ränteriet uttaga medlen emot qvitto, sorn ingår i räkenskapen och redovisas.
Jag anser föreslagna stadgandet onödigt och tror alt det vore vida lämpligare, att hvarje Stifts Consistorium ombesörjer upbörden af dessa medel, eller åtminstone alt de af vederbörande må lyftas å ränteriet.
Liljencrantz är jag öfvertygad att de öfriga Stånden bifallit betänk., hvarigenom det knapt torde löna mödan att vidare orda härutinnan.
Men med afseende på principen torde det vara af vigt, att uttala sin åsigt i ämnet och jag får då förklara att jag instämmer med Gr:n deruti, att kronobetjeningen redan är så öfverhopad af bestyr, alt vidare tillökning deri icke bör ske, så mycket mindre som deras aflöning ingalunda står i något jemförligt förhållande till mängden af de göromål
139 göromål, sora redan för närvarande dem åligga.
Liljencrantz har dock förbigått en omständighet, hvarpå jag önskar fästa upmärksamhelen nemi. luiru medlen skola tillställas
Fogdarne för alt vederbörande tillhandahållas.
Skola de af K. Befh.-de tillsändas Fogdarne på fribrefspost?
Statens skyldighet är dock icke att bekosta postporto för sådant ändamål.
Om likväl medlen på detta sätt skola fogdarna tillställas, men medlen under vägen antingen genom rån eller stöld förkomma, hvem skall ersätta deni.?
Slaten som sådant åligger?
Men om icke utredas kan huru medlen förkommit, hvem skall då gälda skadan eller skall kommunen förlora medlen?
Härom säger Utsk. intet och möjligen kan ersättningsskyldigheten drabba Staten, i hvars kassor medlen en gång varit redovisad.
Mig synes, att sedan medlen till ränleriet inkommit, må de efter K.
Befludes anordningar derifrån af vederbörande sjelfve uttagas, hvarigenom Staten och dess upbördsmän äro från allt ansvar frie.
Pä grund af alla dessa skäl förenar jag mig med Gr. Liljencrantz.
Gr. Lewenhaupt, Patrik Adolf:
I hufyndsaken förenar jag mig med Gr.
Liljencrantz och Hr Printzensköld.
Kronofogdar och Länsmän utgöra nära nog den enda polis, som finnes inom länen och fordrar man, alt de skola upfylla sina åligganden bör man väl icke belasta deni med flera bestyr än de hafva.
De äro redan dermed för mycket belastade och jag yrkar alltså afslag å Betänk.
I anledn. af en talares anmärkn., att inom Utsk. finnas 4 Landshöfdingar får jag nämna, att jag ingalunda saknar kännedom derom, men ehuru ingen af dem bifogat Betänk, någon reservation, följer deraf dock icke, att de delat Utsk:s åsigt.
Under en föreg:de Riksdag har jag varit ledamot af Ekon.Utsk. och funnit att i frågor sådane som denna, hvari de öfrige Ståndens ledamöter varit ense, och hvilket förmodligen äfven varit fallet här, det föga lönar mödan att spilla ord, ty det är då bättre alt låta frågan komma till Stånden, der man kan hafva hopp, att hon på ett mera praktiskt sätt behandlas.
Jag fortfar i min anhållan, att Betänk, mätte afslås.
En fördel innehåller dock Betänk. nemi. att man lemnat skolstyrelserne åtminstone öppet, alt icke hos Kronofogdarne nödgas afhämta medlen, ty då hade dessa styrelser påbördats en verklig tunga.
Nu händer ofta alt en eller annan ledamot af skolstyrelserne besöka residencestäderne, der de alltid finna ränleriet för medlens lyftande,-men besöka de Fogdarne, är det icke alltid gifvet, att de träffa dem, ty med kännedom om beskaffenheten af deras bestyr måste man äfven medgifva att de kanske lika ofta äro i tjensteärenden från sina hem än i dessa tillstädes.
En talare har gjort den anmärkn. huru, i händelse Kronofogdarne skola upbära ifrågavarule medel, desse skola komma dem tillhanda.
Jag medgifver, att å denna del af frågan, eller alt å fribrefs post afsända medlen till Fogdarne, jag icke kommit alt tänka 4 H. 9 130 Den 16 Februari. på, men jag skulle dock tro, att K.
Befh:de måste äga denna rätt, enär medlen måste anses såsom allmänna, helst de ingå till landtränteriet och der uptagas i kronoupbörden samt redovisas, derförutan folkskoleundervisningen måste hänföras till det, som angår det allmänna.
Emedlertid får jag förklara, att jag icke ansåg nödigt uptaga det förhållande, att icke alla Fogdar åtminstone inom Stockholms län hafva postgång utan mäste personligen inställa sig å ränteriet för afhämtande af de penningeposler dem tillkomma.
Jag finner ganska natur ligt, att Hrr Landshöfdingar söka att befria sine underordnade tjenstemän från bestyr, som dessa sednare sjelfve vilja undandraga sig, och jag kan icke heller neka, att, der länteriet ligger i midten af länet och länet icke är af för stort omfång, besväret för skolstyrelsen att afhämta ifrågavar:de medel icke kan vara stort större, om afhämtningen sker i residensstaden eller hos Kronofogdarne.
Jag ber dock Hrr Landshöfdingar betänka, att i län såsom t. ex. Calmar län, der afståndet emellan länsgränsen och residenset utgör några och 20 mil, del blir serdeles svårt för skolslyrelserne att i residensstaden afhämta medlen, och, om än distanserne inom öfriga länen icke i allmänhet äro lika långa, (ehuru de likväl mångenstädes äm långa nog), synes mig Utsk. icke hafva saknat allt skäl för sitt tillstyrkande.
Under discnssionen bär har man sagt mig, att inom Bevilln.Utsk. fråga är å bane, att hela Bev.-afgiften efter 1 art. skulle tillfalla kommunerne, och vinner ett sådant förslag R.
St:rs bifall, kan det blifva skäl att kommunerne sjelfva uplaga och behålla alla dessa afgifter, hvarigenom man undviker allt det trassel, som upkommer genom medlens flyttning fram och tillbaka.
Blefve nu förhållandet sådant, skulle det inverka på denna fråga, och jag anhåller derföre om propos. på återremiss.
Då detta ämne förevar inom Ekon.Utsk. upstod derom en ganska liflig discussion.
Många och kanske de fleste af Utsk. önskade icke allenast att dessa medel skulle få afhämtas hos Kronofogdarne, utan äfven att desse genast efter upbörden borde öfversända medlen lill skolslyrelserne.
Inom Jönköpings län förfares sålunda, att medlen afsändas till Fogdarne, hos hvilka skolslyrelserne sedermera få afhämta dem.
Jag behöfver icke ingå i någon vidlyftig uplysning i delta ämne, men vill dock nämna, att inom länet en del socknar äro belägne 14 mil från residenset, och för att underlätta möjligheten för dem alt få medlen sig tillsände, har den åtgärden blifvit vidtagen.
Vid sådant förhållande ansåg jag mig icke böra motverka det beslut, hvartill Utsk. slutligen kom.
Såsom ordförande i Ekon.Utsk. följer jag den principen, att såvidt möjligt är undvika reservationer i frågor, som inom Stånden kunna vinna bättre utredning än jag i en reservation är mägtig att åstadkomma.
Vanligen växa aDspråken med eftergifterne.
Så har det gått i denna fråga.
Om man, när desse bidrag till skolorna först begärdes, hade svarat: J skolén få Den 16 Fekruari. 131 medlen mot vilkor, att J afhämten dem hos K.
Befh:de, så hade vederbörande otvifvelaktigt tackat aldra ödmjukast; men sedan man nu väl fått medlen, är man dermed icke nöjd, ulan nu fordras, att medlen skola tillhandahållas vederbörande i närmaste granskap.
Jag erkänner visserligen det betydliga afstånd som i åtskilliga län är till residensstaden, samt att medlens afhämtning derstädes kan vara något besvärlig, men då man är säker att erhålla penningar, plägar man icke vara sä nogräknad med besväret serdeles i ett land som vårt, der fordringsägaren gemenligen icke en utan flere gånger måste vända sig till gäldenären för att utbekomma hvad han skall hafva.
Utom hvad ätskillige
Landshöfdingar här redan omförmält rörtde svårigheten för K.
Befhrde och deras underordnade tjenstemän att medhinna alla de nya åligganden, hvarmed de vid hvar Riksdag betungas, förekommer äfven en omständighet, som icke blifvit omnämnd nemi. den mot god redogörelse-ordning stridande åtgärden ali bilda kassor hos upbördsmännen, Kronofogdarne.
Man söker städse förekomma, att han skall hafva flere slags medel om händer, så att han ej med det ena må kunna betäcka åsamkad balance i ett annat hänseende.
Ar alltså meningen, att göra kronofogdekontoren lill serskilda ränterier, så är Betänk, rigtigt, men om en sådan mening är felaktig bör Betänk, icke bifallas.
Till hvad här redan blifvit yllradt anhåller jag att fä lägga ännu ett skäl nemi. att om medlen skola stanna hos Kronofogden, komma de troligen att blifva qvarliggande der en längre tid och den ansvarighet, som Kronofogdarnes löftesmän sig iklädt, blir i så måtto förökad, som, i händelse medlen på ett eller annat sätt gå förlorade och Kronofogdarne kännas skyldiga att medlen återgälda, löftesmännen i sista hand stanna i ansvar derför.
Pä grund häraf och öfrige af föreg:de talare anförda skäl, anhåller jag om afslag å Betänk.
Raabs begäran om återremiss anhåller jag, att Riddarh.Sekrelm mätte uplysa, huru ifrågtde ärende blifvit afgjordt iuora de öfriga Stånden.
Afven mig, som under några fä år fungerat såsom Landshöfding, må del tillåtas få tillägga några få ord.
Med dem, som yrkat afslag pä Betänk, förenar jag mig hufvudsakligen på de af Gr.
Liljencrantz anförda skäl.
Olägenheterna deraf, att år från är, åtminstone Riksdag frän Riksdag, kronobetjeningens bestyr och tjensleåligganden förökas utan motsvarande löneförbättringar, äro sä i ögonen fallande, alt det förundrar mig, hurusom man ens vili fortsätta härmed, och hvarthän skall della slutligen leda?
Jag anhåller, alt få fästa Ståndets upmärksamhel på denna mera vigliga omständighet än man föreställer sig.
Vårt lands styrelse åstadkommes i administrativ väz hufvudsakligen genom K.
Beflude i länen.
Ingen, han må hafva huru fast vilja och goda egenskaper i öfrigt som helst, förmår något utan biträden.
Dessa utgöras i första rummet af dem, som fungera i residensen, och i andra af Kronofogdar och 9* 132 Den 16 Februari.
Länsmän.
Ju flere beslyr man leranar desse, ju mera man försvårar deras verksamhet, ju mindre anspråk på dem kan en Landshöfding hafva.
Det är således en princip, som möjligen synes mången ringa, men som dock icke är utan sin vigt nemi. att lagstiftande församlingar i allmänhet böra underlätta desse tjenstemåns åligganden i stället för alt förtynga dem.
Yi skola ihågkomma, att Kronofogden och Länsmannen utgöra första länken emellan Konungen och folket.
Om desse således öfverhopas med för många bestyr, och omsorgen om deras utkomst uptager deras tid och verksamhet, må man förgäfves vänta upfyllande af deras pligter, nitet, egenskaperne och den goda viljan må vara huru som helst.
En talare före mig har sagt, att man icke genom bifall till Betänk, bör påbörda desse tjenstemän flere bestyr än de hafva.
Jag instämmer häri så mycket heldre, som jag anser det onödigt, ja rent af skadligt, och förnyar mitt påstående, att allt hvad lagstiftande makten kan åstadkomma till lindring i administrationen är till ren nytta.
Jag får således lika med föreg:de talare yrka afslag på Betänk.
Ridd arli.-Sekret, haft äran tillkännagifva, att prot.utdr. ankommit, som utvisade att Allm.
EkonUtskis förevaride Betänk, blifvit af samtlige de öfriga RiksStm bifallet, anmälde sig och yttrade: Gr. Liljencrantz:
Sedan nu uplyst blifvit, att öfrige RiksSt:n bifallit Betänk., torde Frih.
Raab finna att en återremiss gagnar till intet.
Då emedlertid Frih:n omnämnt, att inom Bevilln.- Utsk. fråga blifvit väckt, att hela personliga skyddsafgiften skall öfverlemnas till kommnnerne, får jag fästa hans upmärksamhet derpå, att, om detta förslag vinner R.
Stms bifall, samma förhållande inträffar som med skolmedlen nemi. att kronobetjeningen får ombesörja indrifningen deraf.
Kommunerne lära icke underlåta, att utskrifva långa restlängder, som öfverlemnas till kronobetjeningen och den får då nöjet att indrifva hvad som är obetaldt, eller med andra ord, det blir en förökning i dess beslyr.
Detta är den vinst, som tillskyndas kronobetjeningen och genom den af Frih:n yrkade återremiss beredes benne i sanning icke någon upmuntran.
Fastän jag ej reserverat mig emot Betänk., röstar jag dock för afslag.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. till bifall å Allm.
Besv. o. EkonUlsk. förevande Betänk., men denna popos. besvarades med starka
Nej, jemte några Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad:n behagade afslå samma Betänk., samt, sedan härvid svaren utfallit med starka Ja, jemte ett eller annat
Som jag under gårdagens plenum icke deltog i öfverläggningen om Const.Utsk:s mern.
M 2 med förslag till representationens ombildning, anhåller jag alt till prot. få nedlägga min protest eller reservation emot det af Ståndet Den 16 Februari. 133 fattade beslut, hvilket enl. min fullkomliga öfvertygelse icke är båtande för fäderneslandet eller R. o. Ad:s eget anseende och sanna fördel.
Jl? 28 i ani. af väckt motion om ändring i K. M:s Nåd.
Förorda, om sockenstämmor i Riket d. 29 Aug. 1843 och K. M:s Nåd.
Förordn. om sockenstämmor i Stockholms stad d. 16 Mars 1847, i hvad dessa författningar röra ordförandeskapet i sockenstämma.
Sedan uppå förfrågan af Hr Adelborg, Anders Otto, underl.
R iddarh.-Sekret. uplyst, alt ifrågavar:de Betänk., enl. ankomne prot.utdr., blifvit bifallet af Preste- och BondeStm, men återremitteradt af BorgareSt., yttrade sig Hr Adelborg:
Då således en återremiss icke är omöjlig, tager jag mig friheten göra erinringar i anledn. af detta Betänk.
Den andliga verksamheten på landet är förknippad med många olägenheter eller svårigheter i följd af de många olikartade bestyr, hvilka åligga Kyrkoberdarne, men det oaktadt vill jag likväl icke föreslå att derstädes ordförandeskapet i sockenstämmor må alterneras af lekmän.
Helt annorlunda är dock förhållandet inom städerne.
Med en större folkmängd derinom fordras
Kyrkoherdens trägnare sysselsättning med själavården hvarföre han ock har föga eller ingen tid öfrig lill upoffring för kommunalärender.
Dessa ärender äro också i städerne mera vidlyftiga än på landet och medtaga allt för mycken lid för Kyrkoherden.
Jag tager mig alltså friheten, alt på de af Hr Stenberg i dess reservation anförda skäl anhålla om återremiss å Betänk, i den afsigt, alt Utsk. må föreslå R.
Sl:r att i underd. skrifvelse hos K.
M. anhålla, att städernes innevånare må lemnäs rätt, att inom sig för viss tid utse ordfide i sockenstämma för behandling af ärender, hvilka icke äro af ecklesiastik beskaffenhet.
Genom en dylik förändring betages icke en för kommunalärenden varm och nitisk Kyrkoherde, alt, om hans tid det medgifver, egna sin upmärksamhet åt kommunalärender, men han sättes deremot i tillfälle, alt, då hans verksamhet såsom prest blir af behofvet mera påkallad, kunna öfverlemna kommuualärenderne till en annan person.
Ehuru jag under andra förhållanden visserligen icke skulle hafva motsatt mig den af siste talaren begärde återremiss, och utan alt nu ingå i sjelfva hufvudfrågan, tager jag mig friheten hemställa, huruvida, sedan Riddarh.- Sekretin uplyst, att Betänk, blifvit bifallet af 2:ne Stånd, det kan löna mödan, alt besluta en återremiss.
Vi kunna ganska lätt föreställa oss det Betänk.
Utsk. såsom svar på återremissen kommer att afgifva nemi. att, sedan nu förevaride Betänk, blifvit af 2 Stånd bifallet, den af R. o. Ad. beslutade återremiss icke kan till någon åtgärd föranleda.
Mig synes åtminstone, att vi icke böra besvära Utsk. med att skrifva ett sådant Betänk.
På grund af de uplysningar Riddar!).
-Sekret. meddelat och af hvad Gr.