Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då, i anledning af Lindesbergs Stads Taxeringsmäns underdåniga klagan deröfver, att KammarRälten förordnat, det de borde uttaxera en af dem alldeles utesluten bevillningsafgift, Kongl. Maj:t den i4 Aug. 1821, förklarat Sig i Nåder hafva funnit, att KammarRätten ägt en i sjelfva BevillningsFörordningen stadgad pröfningsrätt öfver Taxeringsmännens åtgärder, ehuru Den 5 Januarii. desse, (Taxeringsmännen) enligt 113 §.
Regeringsformen, icke kunna till något ansvar ställas; så hemställer jag, om jag saknat giltigt stöd för mitt påstående.
I afseende på hvad Grefven yttrat, alt det vore Kammar-Rättens åliggande, om ej efter lag, åtminstone efter moralisk pligt, att aflemna en Promemoria med anmärkningar emot BevillningsFörordningen; får jag äran upplysa, att en sådan ganska vidlyftig Promemoria verkligen blifvit af KammarRätten författad och till FinanceExpeditionen ingifven, för att genom dess försorg till BevillningsUtskottet öfverlemnas.
Den utlåtelse Grefven fällt angående Domare-eden, då han omtalat dess bortnötning, hade jag i sanning icke väntat, och aldrig skulle jag kunnat tillåta mig ett så svårt tillmäle emot DomareCorpsen.
Man bortnöter icke sin ed, Herr Grefve!
Den är lika helig, lika förbindande, om den aflagts i går eller för 5o år tillbaka.
Det af Grefven anförde skäl för sitt tvifvelsmål om tillvaron af den utaf mig åberopa de 1741 års Författning, att nemligen samma Författning icke finnes uti den Lagbok, Grefven har hemma hos sig, är verkligen eget i sitt slag.
Jag beklagar, alt Grefvens Lagbok icke utgör archiv för alla Författningar.
Den blefve då i sanning något för volumineus, särdeles om den tillika skulle innehålla hela vår oeconomiska lagstiftning.
Men denna ofullständighet uti Grefvens Den 5 Januari i.
Lagbok lärer väl icke kunna antagas såsom bevis hvarken mot Författningens tillvarelse eller mot dess ännu gällande kraft.
Beträffande reservationskrafvet, som den ädle Grefven jemväl omtalat, så vet jag i sanning ej, huru dermed skall kunna tillgå på annat sätt, än alt en viss tid bestämmes för dess anställande, och en viss lid för besluten öfver anmärkningarne; hvarefter det på vederbörande Executor ankommer, att de fattade besluten verkställa.
Grefven bar väl nu förklarat, det han ej velat ensamt påbörda KammarRätten den långsamhet, hvarpå han uti sin ena Motion anfört exempel; och jag lemnar detta yttrande derhän; men jag får påminna, att i motionen ej finnes yttradt ett ord om den executiva magten, och andra, som möjligen kunna uppehålla saken, utan KammarRätten allena har utgjort föremålet för klander.
Grefven hade likväl bordt besinna, att sedan denna, likasom hvarje annan ÖfverDomstol, afgjort ett mål, så är dess befattning med detta mål också i och med detsamma slutad.
Den executiva magtens åliggande vidtager här, genom att lemna handräckning för verkställigheten af beslutet; och denna magts underlåtenhet att fullgöra sin pligt lärer väl icke hvarken med billighet eller rättvisa kunna skrifvas på KamrnarRättens räkning.
Uti Grefvens yttrande, att det är Riksens Ständers ratt att jemka beskattningen instämmer jag fullkomligen; och jag Den 5 Janna ri i. io5 delar äfven med honom den tanka, att det är en bland nationens skönaste rättigheter att sig sjelf beskatta.
Men annat är att beskatta, och annat, att en Domstol vakar öfver beskattnings-lagarnes tillämpning.
Beviset härpå liger just i sjelfva den återförvisning, som man klandrat, ty deri, som återförvisar ett bevillningsmål, kan väl icke sägas verkställa någon beskattning, enär han genom en sådan åtgärd -öfverlemnar åt Nationens Ombud att afgiften bestämma.
Grefvens förklarande, att det visserligen vore ett farligt prejudicat, om man kunde till Rikets Ständer inkomma med petitioner om skatters afskrifning, men att den fråga han i sådant afseende väckt, icke egentligen vore någon petition; så hemställer jag, huruvida den Motion, hvari Grefven uppträdt, i sjelfva verket kan betraktas annorlunda än såsom en petition om skatters afskrifning, då skillnaden blott består deri, att Grefven, men icke sakägarne sjelfve, i ämnet fört talan.
Det stöd Grefven för en motsatt mening velat hämta deraf, att de Beslut, hvarigenom de nu ifrågasatte afgifterne blifvit ålagde, tillkommit i följd af mot hvarandra stridande Författningar, och att det således vore tvetydigt, huruvida nämnde afgifter borde utgå eller icke, förfaller, då man besinnar, att Bevillnings- och BränvinsFörordningarne io6 Den 5 Januarii. äro 2:ne från hvarandra bestämdt skiljde Be skattningsLagar, som sins emellan icke tiga annat sammanhang, än att de båda uppgöras af Riksens Ständer.
Denna skillnad visar sig äfven deruti, att de afgifter, sorn erläggas enligt sistnämnde förordning, ingå directe till Statsverket, hvaremot de medel, som utgå efter BevillniagsStadgan och utgöra den så kallade allmänna bevillningen till Statsbristens fyllande, redovisas i RiksgäldsContoiret; och jag ser således intet hinder, att ju den ena af dessa Författningar gerna kan upptaga en afgift, som i den andra icke finnes omnämnd, utan att Författningarne derföre kunna sägas stå i strid med hvarandra.
Jag anhåller, att blott få säga några ord i afseende på hvad den siste värde Talaren anfört.
Han bar yttrat, att KammarRätten icke velat upphäfva sig till Domstol öfver Pröfnings-och TaxeringsComiteerne; att lian icke så ansett den; utan att den blott vore en domstol öfver deras gerningar.
Innan jag medgifver, att den kan vara en domstol öfver deras gerningar, för hvilka det tydligen är sagt, att de äga ingen ansvarighet, så måste ett sådant stadgande stå i BevillningsFörordningen.
Det skall icke vara mig emot, om det deruti införes, men intill dess är det icke lag.
Der står, att KammarRätten skall granska Taxeringslängder - Den 5 Januari!. ne oell får afdömrna i andra inslantien mål rörande beskattningen; men der står ingenstädes, att KammarRätten får återförvisa må 1.
Det fi nnes ej någon den minsta anledning dertill.
För öfrigt får jag tacka Talaren, som upplyst mig derom, att KammarRätten sammanfattat anmärkningar vid BevillningsFörordningen; det är i sanning mycket tillfredsställande för en medborgare, sorn lemnat någon lid åt granskningen af densamma, oell som sjelf sökt att fästa uppmärksamheten vid bristerne deruti.
Jag hoppas i sanning vida större resultater af KammarRättens anmärkningar, än af mina egna; ty KammarRätten, hos hvilken liela Uppbördsverket sammanflyter, kan bättre se, hvilka ändringar som behöfvas, än den enskilte mannen.
Talaren har, till stöd för sin mening om återförvisning citerat Konungens beslut af den i4 Augusti 1821.
För detsamma liar jag lika undersåtlig vördnad, som den värde Talaren sjelf.
Jag önskar blott, att stadgandet deruti mätte inflyta i BevillningsFörordningen; då bladet ock för mig lag, när jag tillämpar den, men icke förr; ty Riksens Ständer hafva ensamme Lagstiftningsrätten i beskattningsmål, och uppgöra sjelfva sin BevillningsFörordning, samt ega följaktligen ensamme rätt att förklara andan och meningen med BevillningsFörordningen, aldralielst då förklaringarne öfvergå till alldeles nya stadganden.
Talaren har sagt, att lian säle - Den 5
Ja nu ar i i. des icke saknat authoritet.
Jag viii ej bestrida sådant; det beror på hvars och ens eget bedömmande, hvad sorn är authoritet eller icke.
Det kan åtminstone blifva gällande intill nästa Riksdag, men icke längre.
Annars är det BevillningsFörordningen, som är den egentliga authoriteten för de taxerande.
Derå finnes icke ens Konungens namn, men det nämnde stadgandet kail deruti införas, om det vinner Ständernas bifall, hvilket jag dock betviflar.
Om också den för Landet lyckliga och högst sällsamma omständighet verkligen nu skulle äga rum, hvarom jag dock från min sida utesluter allt bedömmande, att nemligen den högsta upplysningen är concentrerad inom Konungens Conseil, en sals som skulle göra Ministrarnes ansvarighet och Ständernas öfverläggningar nästan öfverflödige, så får dock denna högsta upplysning ej sig något befatta med lagstiftning i Beskattningsväg.
Det har blifvit yttradt, att det vore illa, om min lagbok skulle blifva normen för bedömmandet af vårt Lagverk.
Jag tror, att då vårt Lagverk är af den beskaffenhet, att det behöfves ett halft rum att hysa alla Författningar och Förklaringar öfver Författningar, ligger det utom gränsen af de flesta juristers egen förmåga att känna dem alla, och lemnar skälig anledning till klagan öfver Lagverket. —•
Talaren har yttrat sig om reservationskrafven, och alt det är en viss tid bestämd \
109 inora hvilken de skola vara gjorde.
Jag har ej heller bestridt, att KammarRätten tagit sitt beslut i rätter tid, men jag har sagt, att ändock år kunnat åtgå, innan målet var afslutadt.
Då måste formerne vara oriktige, och i formernas labyrinth kan och vill jag ej ingå.
•— Hvad det angår, att hufvudmotivet för min framställning skulle vara att tadla KammarRätten; så ber jag talaren ånyo läsa igenom mina motioner och se, om något sådant finnes deri.
Jag har blott sagt, att brister finnas och böra afhjelpas.
— Talaren har yttrat, att KammarRätten såsom Domstol ej beskattar.
Den bör det ej, och gör det ej eller, efterBevillningsFörordningen; men den skall pröfva mål, som i klagoväg komma till densamma, och den skall afdömma dem.
Detta är redan en ganska vidsträckt rätt.
I hufvudsaken skall jag bedja blott få tillägga, att som jag icke ansett nödigt undersöka, hos hvilken eller, hvilka authoriteter felen ligga dertill, att de skattdragandes reslprocesser understundom så många år utdragas på tiden; så är jag så mycket mera böjd tro den värde Talarens satts, att icke KammarRätten dömt för sent i målen.
Men detta bör icke verka i hufvudsaken hos Utskottet och Ständerna, ty här är blott frågan: är det sannt, att restprocesser kunnat utdragas 10, i5 ja ända till och med a3 år ifrån det år bevillningen I IO Den 5 J a n 11 a r i i. bordt utgå, och till det år den genom exeeuliva magten uttagits?
Detta är sant oell ej af Talaren bestridt.
Nåväl! då så äij, så måste det också, när de skattdragande sjelfva aldrig dertill äro orsaken, söka förekommas.
KammarRätten fördröjer tiden med domarnes fällande, eller om KammarRätten besluter lagstridiga återförvisningar, mot hvilka Pröfnings- och TaxeringsComiteerna måste protestera, och genom denna tvists dragande under Konungen, fördröjer hufvudsaken, som är, att de skattdragande snart få veta, om och hvad de skola betala; om säger jag detta händer, eller om de executiva myndigheterna, oaktadt dem förelagda vitén, draga ut långt på tiden med målen; så måste alla dessa omständigheter vara af den natur, att de skattdragande, som ej rå derföre, ej heller derföre böra lida.
Af dessa skäl ar det jag anhållit och anhåller, att Riksens Ständer måste fastställa en viss tid, hvarefter inga skatter få af de skattdragande utkräfvas.
Låter det ej verkställa sig, att hos Kongl. Maj:t begära föreläggande af tid för Domstolarne och de executiva myndigheterna till målens behandling, så måste dock Ständerne äga rätt till och finna billigheten uti, att säga: efter så och så lång tid från uppbördsårets slut få ej skatter utkräfvas af de skattdragande, så vida ej dessa genom undanhållande sjelfve fördröjt skatternas uttagande.
En framställning kun - D e 11 5 J a n u a r i i.
111 de åtminstone i önskningsväg göras bos Kongl. Maj:t, att Kongl Maj:t täcktes på det strängaste anbefalla alla Authoriteter, sorn beskattningsmål handlägga, att vid högt ansvar dessa mål så hastigt som möjligt afgöra.
Jag bar ej bestridt, att min motion ej vore en petition, men jag bar sagt i öfverläggningen deröfver, att en sådan som denna ej borde inträffa hvarje halft sekel.
Talaren bar trott mig vara ombud för dem, som blifvit beskattade.
Jag försäkrar, vid min beder, att jag ej sett eller vet namnet på en enda person af dem, som det gäller; jag har blott sett, att saken är af en ömmande beskaffenhet, och tyckt mig finna att Riksens Ständer borde behjerta den.
Talaren har sagt, att Förfaltningarne ej voro stridande mot hvarandra.
Jag anhåller derföre att få uppläsa dem.
BränvinsFörfattningen säger i 8 momentet af 3 §.
Gästgifverier komma att för salu af brånvin, utom den allmänna Bevillningen, erlägger Trej, Fern, Tio, Femton, Tjugo, Tjugofem till Trettio Riksdaler samt Krogar och Näringsställen, der de tillåtas, Tio, Femton, Tjugo, Tjugofem till och med Trettio Riksdaler, BevillningsFörordningen stadgar i 2 År t. 2 §. i morn.:
Borgare taxeras och utgöra Bevillning i förhållande till deras vilkor och rörelse, med fem för hundrade 111 Den 5 Jann a r i i. af den inkomst de under nästföregående äret njutit.
När nu Tracteurer och Vinskänkar, hvilkas egentliga rörelse består i försäljning af bränvin, äro Borgare, och sålunda betala fern procent till staten för inkomsten af sin rörelse d. v. s. bränvinsförsäljningen, så skulle ju dessa personer skatta 2 gånger för samma rörelse, om de skattade både efter BevillningsFörordningen 5 procent och efter BränvinsFörordningen.
Jern förer man nu de begge af mig citerade Författningarne med BevillningsFörordningens II \.rt. 2 §. 7 morn. derdel står:
Krögare, Krögerskor, samt de sorn hålla Likörkammare , jemte de Spisqvartersldkare och Tracteurer, som ej äro Borgare, oberäknadt bevillning för bränvinsminutering, &c. betala ■ så finner man tydligt och klart, att de, som ej äro Borgare, skola betala för bränvins-minutering, men att- Borgare ej skola derföre betala.
Nu skattar ju den af mig citerade Borgareklass på detta sätt 2 gångor, (för det alt Författningarne äro i strid med hvarannan.
Den, som ej är Borgare, betalar deremot ej mera än minuterings-afgift.
Det är detta ojemna förhållande jag velat förekomma.
Detta förhållande har af alla den executiva magtens personer, som jag talat vid, blifvit ansedt såsom oriktigt; men då begge de motsatta Förordningarne blifvit af Domstolarne tillämpade, och de dubbla af gif - Den 5 Januari i. gifterna i högsta instantien fastställde; så måste maa kalla dessa dubbla afgifter lagliga, ehuru i högsta grad obilliga; synnerligen då de för flera år på en gång uttagas hos enkor och barn, för hvilka ett års afgift redan utgör öfver hvad deras förmåga kan med beqvämlighet tillåta.
Friherre Ridderstolpe: Herr Printzensköld har sagt, i en om mig gjord citation, att jag skulle hafva yttrat, det jag befallt, att Häradsskrifvarne skulle beskatta landtman för spannmålshandel.
Jag tror mig hafva hört, det han sagt skulle beskatta.
Om han ej medgifver det, så anhåller jag, att den delen af hans anförande måtte uppläsas.
Hvad hufvudsaken angår, att jag skulle anmodat Häradsskrifvarne att låta TaxeringsComiteerne debitera personer för försåld säd af egen äring, så är utlåtandet falskt i så måtto, som denna Spanncmål ej var af Hemmansägarnes egen production, utan de hade, såsom jag visat, tillhand lat sig den, och försålde den sedan till allmogen.
Det är icke för att yttra mig öfver ämnet, som jag begärt ordet, utan blott för att erinra, att en annan Ledamot begärt saken på bordet.
Då det torde behöfvas 2 personer, som göra det, får jag deruti förena mig. 9 H. 8 Den 5 Januari!.
Således om de 2:ne Ledamöter, hvilka nästan uteslutande deltagit i denna debatt, skulle vilja uppskjuta allt discuterande, tills frågan åter förekommer, kunde man få öfvergå till andra ämnen.
Jag vill visserligen ej förlänga discussionen, men anser mig likväl pligtig nämna några ord.
Grefve Cronhjelm liar sagt, att det Kongl. Maj:ls Beslut, som af mig blifvit citeradt, skulle vara en lag uti beskattningsväg.
Med ordet lag kan jag ej förstå annat än en a priori meddelad allmän föreskrift, som vid förekommande fall bör tjena till efterrättelse.
Men då det nu ifrågavarande beslutet icke innefattar annat än blott tillämpning af förut gällande författningar, så inser jag ej, huru det skall kunna tilläggas en sådan egenskap, som den Grefven deråt velat gifva.
Tillika liar Grefven yttrat den förmodan, att formerne måtte vara oriktiga, efter de medföra så lång tidsutdrägt.
Jag hemställer i anledning häraf till Grefven sjelf att bedöma, om man väl kan tillskrifva formerne såsom ett fel, att Embetsman icke fullgöra deras skyldighet.
Jag tror det åtminstone icke; och det torde tillåtas mig fråga, hurudana former man väl möjligen skulle kunna uppställa, som voro ti 11- räcklige att förekomma dröjsmål hos den Den 5 Januari i.
Embetsman, hvars egen pligtkänsla ej utgör förnämsta driffjädern för hans verksamhet.
— Jag anhåller äfven, att nu få yttra några ord angående den af Grefven omnämnde qvittning, hvilket jag glömde förra gången.—Att med behörigt tillstånd, grundädt på gammal praxis, få öfver en enda dag hemlåna en på bordet liggande handling, tror jag icke vara någon Öfverträdelse af gällande former, hälst en så beskaffad utlåning alldeles icke finnes i Riddarhusordningen förbuden, ännu mindre tror jag den kunna jemföras med Grefvens dröjsmål att icke på i4 dagar aflemna sina motioner, hvilket dröjsmål åter rakt strider emot den af mig citerade §. i RiddarhusOrdningen.
Dessutom får jag förklara, det jag aldrig skolat sätta i fråga att låna motionerne, om jag ej roed visshet känt, att plenum skulle fortfara Måndagseftermiddagen och hela Tisdagen; hvaraf jag styrktes i den öfvertygelsen, att desse motioner, såsom först om Måndagsförmiddagen aflemnade, icke skulle så hastigt, som skedt, komma att remitteras. — Huruvida Grefvens och mitt förfarande då är qvittningsgildt, lemnar jag derhän.
I afseende på hvad Friherre Ridderstolpe yttrat, får jag upplysa, det jag i mitt Memorial sagt ”alt Häradsskrifvarne ”skulle låta hos TaxeringsComiteerne be 8» - Den 5 Januari i. ”skatta landtman” &c.
Min mening har ej varit, alt Häradsskrifvarne skulle beskatta, ty det kan ej komma i fråga.
I plenum den 3o sisth Dec. e. m. remitterades till Ekonomiutskottet en motion af Herr af Geijerstam, Gustaf Emanuel, att StångJernverksägare, hvilkas tillverkning är grundad på eget Tackjern, må befrias från den tvungna tillverkningsskyldigheten deraf.
Jag anhåller, att i anledning deraf få nämna några enkla facta. —- Yid sista Riksdagen väcktes en dylik motion; liandlingarne inlemnades till Kongl. Maj:t tillika med Riksens Ständers utlåtande i ämnet.
Committerade, som deröfver sedermera blifvit hörde, afgåfvo sitt underdåniga utlåtande i Februari 1824.
Detta utlåtande tillstyrker, på anförde skäl, hufvudsakligen den friare tackjernsliandel, som Motionären föreslagit. 1824 den 11 Maji fattade Konungen det beslut att frågan skulle hvila, tills Committerades förslag i öfrigt komme under Konungens pröfning.
Jag anhåller blott, att dessa upplysningar måtte till Ekonomiutskottet få åtfölja Herr af Geijerstams motion.
Och fann Ridderskapet och Adeln för godt tillåta, att detta Herr Lagerhjelms Den 5 J a n u a r i i. anförande finge till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet åtfölja remissen af Herr af Geijerstams motion.
Hr Crusenstolpe har gjort en motion om tillökning i arfvodet för Fullmägtige i Riksgäldskontoret.
Jag var ej tillstädes hvarken då den upplästes, eller när den remitterades.
Då jag genom Ridderskapets och Adelns förtroende är en af dem, anser jag mig skyldig yttra, att jag anser det arfvode, som lemnäs dem, vara fullt ut svarande emot den möda, som de kunna hafva.
Huruvida under denna Riksdag så vidlyftiga förrättningar komma att Fullmägtige i RiksgäldsContoret åläggas, alt arfvodet hädanefter varder mindre tillfyllestgörande, är oss ännu obekant, och så länge anser jag motionen vara för tidig.
Imedlertid skulle jag önska, att Riksens Ständer ej hade angelägnare utgifter att bestrida, ån förhöjningen i dessa arfvoden.
Med motionen torde denna min anmärkning blifva till StatsUtskottet remitterad.
Remitterades till Stats- och BancoUtskotten, till hvilka Herr Crusenstolpes ofvannämnde Motion redan blifvit öfverlemnud.
Justerades tvenne Protocolls-Utdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i 113 Den 5 Ja nu a lii.
Plenum den 3o sisth December f. m. fattade beslut.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Höglofh Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm e. m. den 3o Dec. 1828.
S. D. Remitterades till RiddarhusUtskottet: 1:0 Grefve Bjelkes, Axel, den i5 dennes e. m. anmäldte, och den 17 derpå följde f. m. på bordet lagde, Motion, att RiddarhusSalen måtte få begagnas till Concerters uppförande; jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne denne dag afgifne yttranden. 2:0 Hans Excellence Herr Grefve iDe la Gardies, Jacob, denne dag väckte Motion, att den under Ridderskapets och Adelns Plena utanför RiddarhusSalen befintlige Vakt, bestående af 1 Underofficerare och 8 man, måtte af RiddarhusCassan för hvarje Plenum erhålla någon lämplig vedergällning; jemte de af Grefve Horn, Claes Fredrik, Friherre Klingspor, Fredrik och Herr Tham, Wollrath, i anledning deraf nu afgifne yttranden. 3:o Herr von IlartmansdorfTs, August, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Mo - Den 5 Januari i. * ‘0 tion, att Ridderskapets oell Adelns vid sista Riksdag fattade beslut om tvänne så kallade NäringsStipendiers anslående åt Adelige ynglingar måtte upphäfvas; jemte Herr Bråkenhjelms, Pehr Reinhold, i anledning deraf denne dag afgifne yttrande.
Sju ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 3o sisth December e. m. i öfrigt fattade beslut.
Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Från ConstitutionsUtskottet:
Af den 3 dennes: N:o 3.
Med uppgift å de från sista Riksdag hvilande Grundlags-ändrings-förslag.
Af den 3i sistlidne December: N:o 12.
I anledning af erhållen remiss i fråga om sättet för utfärdandet af ändringar eller tillägg i gällande Författningar.
Från LagUt skottet:
Om arfvode för en Cancellist. 120 Den 5 Januari i.
I anledning af väckte Motioner, dels om öfverseende af den för Rikets Ständers JustitiasOmbudsman utfärdade Instruction, och dels om tillägg deruti.
I anledning af väckt Motion, dels om ändring af Kongl. CommerceCollegii Kungörelse den 29 Julii i8o3, angående Läst-afgift för fartyg, som med Turkiska Pass förses, och dels om förslag lili allmänt stadgande om vitens bestämmande.
Af den 2 dennes: N:o 4.
Rörande yrkad inskränkning af dagar för Marknaders hållande, och att Auctioner ej må förrättas å dagar, som omedelbart föregå eller efterfölja en Predi kodag.
Rörande väckt fråga om förändradt sätt att insamla Stamboks- och Collectmedel.
I fråga om Åsele Lappmarks Församlingars skyldighet att deltaga uti Allmänna Beväringen.
Angående yrkad rättighet för BarnmorskeLärlingar på Gottland, att undervisas och examineras af någon Läkare derstädes.
Den 5 Jan uarii. 121 Från ExpeditionsXJtskottet:
Af elen 3 dennes:
N:o g. Angående ökadt Canzliebilräde för Correcturläsning.
Af den 5 dennes: N:o io.
Angående de öfrige
Utskottens förständigande om iakttagelser, i afseende på tryckningen af Bihanget till RiksSlåndens Protocoll ra. ra.
Upplästes ett från RiddarliusUIskottet inkommit så lydande Hörsa raste Memorial!
Sedan i anledning af Grefve Horns, Claes Fredrik, den 28 sistl.
November f. m. afgifne Memorial, Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, medelst ProtocollsUtdrag af den 4 i denna månad e. m. behagat anmoda RiddarhusUtskottet, att från RiddarliusDirectionen infordra, samt till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln afgifva upplysning om och hvilka åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit, i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande; så har RiddarhusUtskottet meddelat RiddarhusDirectioiien Höglofl.
Ridderskapets och Adelns förrberörde beslut, samt, till följd deraf, fått från
Directionen emottaga den upplys - 122 Den 5
J a n u a r i i. lysning i ofvannämnda afseende, som innefattas i det Utdrag af Directionens Protocoll för den 20 dennes, hvilket Utskottet härmed till Ridderskapet och Adeln vördsamt öfverlemnar.
Stockholm den 23 December 1828.
Utdrag af Protocollet hållit hos Högloft.
RiddarhusDirectionen i Stockholm den 20 December 1828. S. D. Föredrogs ett från Högloft.
RiddarhusUtskottet den 17 dennes ankommit ProtocollsUtdrag af den i3 i samma månad, deruti RiddarhusUtskottet anmodat RiddarhusDirectionen, att meddela upplysning, om, och hvilka åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit, i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande; och beslöt RiddarhusDirectionen, det skulle, i anledning deraf, den upplysning meddelas, att enär hvarken Rikets Grundlagar, eller den förra RiddarhusOrdningen, eller den af Högloft.