Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom torde sockennämnden redan hafva i sin hand aldeles tillräcklig makt och tillräckliga korrektiver för att hvar och en inom sin ort på lämpligt och tillfredsställande sätt ordna denna angelägenhet, då g 15 säger, att sockennämnden eger förkasta de af spekulanter gjorda anbuden, om densamma finner dem för låga, i hvilket fall ingen bränvinsutskänkning alls blefve tillåten.
Man må ifra hur mycket som helst för nykterheten, så måste man dock taga personer och saker sådana de i verkligheten äro; och då man unnar sig sjelf förströelser och férfriskningar af allehanda slag, så bör man icke helier vara sträng till öfverdrift emot andra.
Man synes nu vilja belt och hållet betaga allmänheten å landet möjligheten att få sig en sup bränvin, ehuru en arbetare, som ofta måste vara ute på resor eller andra arbets-förrättningar under oblid väderlek, väl understundom kan vara i behof af ett dylikt stärkande medel.
Saknaden af möjligheten dertill skall dock troligen föranleda dertill att detta blefve ersatt genom någon annan likör, som vore föga mindre skadlig, och det kan vara likgiltigt, om den kallas bränvin eller Hoffmans droppar eller hvad som helst.
Jag är i allmänhet ingen vän af öfverdrifter, och anhåller derföre oro bifall till Utsk:ts framställning i denna punkt.
Jag har visserl. mycken akt ning för de motiver, som föranledt begäran om återremiss af denna punkt, men i likhet med Gr.
Mörner kan jag icke annat än finna den åsyftade förändringen obillig och orättvis.
Jag har i KammarRätten varit i tillfälle att se et» mängd besvärsskrifter öfver beskattning, som åsatts gästgifveriet, och der komitéerna icke i sina prot. intagit de skäl, som verkat till förhöjning af densamma.
Vid sådant förh:de måste naturl.
Öfverdomstolen inskränka
Den 1 Angusti f. m. sig till atl döma på god tro och har ej tillräcklig grund för sitt omdöme.
Detta kan ingalunda vara lämpligt eller angenämt, och jag vågar derföre hos de här närv:de Hrr Landshöfdingar anhålla att de ville i sina resp. län tillse, det pröfningskomitéerna fullständigare uptaga i sina prot. anledn. till den förhöjning i skatt, som nämnda komitéer pålägga.
I annat fall ser det ut, som hade man för afsigt att h. o. h. förtrycka bränvinsutskänkningen.
Beträffande den svårighet, som Gr.
Mörner trott skulle komma att ega rum, emedan krögaren icke skulle få förrän det följande året veta beloppet af den skatt, han hade att erlägga, vill jag fästa uppmärksamheten derpå att § 14 föreskrifver, att vederb:de skola anmäla sig i god tid på våren till den ifrågavrde rättighetens erhållande.
Hvad åter angår den satsen , att redan ali nödig garanti finnes deruti, att sockennämnden eger pröfva de gjorda anbuden och förkasta dem, om de befinnas för låga, så har erfarenheten Visat, att på de flesta ställen å landet betalas endast minimum.
Slutl. har Gr.
Mörner trott sig spåra en hemlig afsigt att utrota all bränvinsulskänkning; men någon sådan afsigt förefinnes ingalunda, utan man önskar endast åstadkomma jemnhet och rättvisa i beskattningen, så att utskänkningsställena å landet ej må komma ifrån försäljningsskatten för vida bättre pris än R.
St. vid lagens antagande afsett.
Jag tror att resultatet blir ej aldeles sådant, som den siste värde talaren framställt det.
Först 3 veckor efter
Maj månads utgång skall nemi. sockenstämmoprolrt vara insändt till Landshöfdingen, som sedan skall deröfver höra Kronofogden, fatta sitt beslut och meddela detsamma till allmänhetens kännedom.
Innan alla dessa åtgärder hinna vidtagas, äro säkerl.
taxeringskomitéens sammanträden för året slutade.
Genom det ifrågasatta systemets tillämpning tror jag dessutom man skulle komma till något vida sämre, än det nuv:de förh:det.
Det kunde nemi. hända att en eller annan protegé finge sig af komitcen utskänkningsrälten uplåteu; och om sockennämnden sålunda funnit sig böra antaga ett gjordt anbud, är det väl föga att antaga, det taxeringskomitéen, som vanl. till stor del utgöres af samma personer som sockennämnden, skulle förfara strängare än denna.
Hvad åter beträffar pröfningskomitén, så lärer den väl icke kunna mycket vid saken åtgöra, ty dertill inträffa dess sammanträden aldeles för sent.
Jag tror det vara en ganska god och nyttig sak att nu förändra författmn i det angifna syftet, och så mycket rättvisare som gästgifverierna redan äro underkastade beskattning af taxeringskomitén.
Man har sagt, att densamma skulle blifva alltför mycket och orättvist updrifven, men så tror jag ej är fallet.
Man behöfver blott se till huru förh:det är nu, i jemförelse med hvad det var för några år sedan.
Vi hafva af tidningarne erfarit, att nyligen hölls- här i Stockholm en auktion, hvarvid 17 ut - 10 Den 1 Augusti f. m. skänkningsrättigheter inropades, ingen under 3 å 4,000 kannor.
För några år tillbaka skattade dessa krogar efter utskänkning af 800 kannor, och ingen kunde då hafva anat, att en sådan förhöjning skulle kunna inträffa.
Då jag sål. tror, att det leder till en väsendtlig förbättring, om beskattningen kommer att bestämmas af taxeringskomitén, kan jag icke annat än instämma med dem, som yrkat återremiss.
Jag vet icke -någon § i förf:n, som så brydde min hjerna, då jag var ledamot i Särsk. Utsk:t, som just den förev:de.
Jag befarar dock, att de olägenheter, som skulle upkomma genom antagande af det påyrkade nya systemet, icke blefve mindre än de, som man derigenom vill undvika.
En af dessa diden ojemnhet, som skulle komma att ega rum i ännu högre mått än hittills, ehuru den redan nu är ganska stor.
Jag vet t. ex. ett gästgifveri, som får betala för 4,000 kannors minutering, under det ett annat, som är af de aldrastörsta i landet, nemi.
Fitja nära Stockholm, skattar endast efter 400.
Jag anser det bättre att bibehålla ett stadgande, som allmänheten redan är van vid och hvars följder man känner, än att införa nya och anställa experimenter, sorn man icke vet huru de kunna slå ut; hvarföre jag slufer mig till dem, som yrka bifall till Utslcts framställning.
Jag kan omöjligen inse de stora svårigheter, som man säger skulle blifva en följd af det af Gr.
Den som i en kommun å landet vill erhålla rättighet att utminutera spirituosa, hade nemi. att vända sig i god tid till K. M-.ts Befh:de, som deröfver skulle höra sockennämnden, hvarefter taxerings-och pröfningsnämnderna finge bestämma beskattningen.
Sedan egde naturl. vederb:de rätt att, i händelse af missnöje, afsäga sig den meddelade tillåtelsen.
Denna procedure synes mig ingalunda så krånglig som man vill låta påskina, och då jag ganska väl vet, att en stor del af de klagomål, som blifvit hos Kammar-Rätten anförda öfver för hög beskatt ning i detta afseende, hafva sin grund i den olikhet och ojemnhet, som upkommer genom dess bestämmande å ena sidan för gästgifverierna genom taxeringskomitén och å den andra för krogarne genom sken-auktioner, utgör detta för mig ett ytterligare skäl att biträda Gr.
Lagerbjelkes framställning, hvarigenom säkerl. skulle vinnas större enhet och rättvisa.
Jag har, till följe af det embete jag bekläder, varit i tillfälle att taga kännedom af de besvär, om hvilka Frih.
Skjöldebrand nyss nämnt, och om äfven en eller annan klagan grundar sig derpå, att den klagande ansett sig för högt beskattad i jemförelse med andra, så härflyta dock besvären mestadels deraf, att pröfningskomitén höjt skatten utöfver det belopp, sockennämnden och taxeringsmännen bestämt.
Det har för KammarRätten varit omöjligt att bedöma det mer eller mindre rigtiga i detta förfarande, emedan intet annat skäl dertill finnes
Den 1 Augusti f. m. 11 i prot. intaget än helt enkelt, att pröfn.komilén ansåg krogen kunna afsätta så eller så mycket bränvin.
Hvad jag minst af allt älskar, är godtycke.
Pröfn.komitéerna hafva redan en obegränsad makt, och de behöfva blott säga sitt »sic volo, sic jubeo», hvarmed man mäste låta sig nöja, såvida man icke kan fullständigt ådagalägga det oriktiga i deras förfarande.
Att ytterligare utvidga denna diktatoriska makt anser jag ingalunda lämpligt, utan tvärtom tror jag man kommer till det bästa och rättvisaste resultatet genom att tillåta fri täflan och konkurrens.
Icke heller bör man hafva till hemligt syfte att. aldeles utrota all bränvinsförsäljning å landet, emedan det vore orätt att förmena den stora allmänheten en njutning, så länge den ej öfverskrider tillbörlighetens gränser.
Då dessutom pröfn.komitén sammanträder först i Oktober, men krögaren måste vidtaga åtskilliga förberedande åtgärder för sin rörelses bedrifvande, så vore det ju en uppenbar orättvisa att så länge dröja med bestämmande af skattens belopp.
Jag fortfar säl. att anhålla om bifall till Utskrts hemställan.
Den siste värde talarens anförande kunde hafva någon giltighet, om det varit ifrågasatt att uphäfva auktionsväsendet i städerna, ty der finnes verld, konkurrens, då deremot på landsbygden sådan icke gerna kan förekomma.
Det är nemi. redan flere gånger påpekadt, huruledes å landet vanligen blott en enda lägenhet inom socknen är tjenlig för bedrifvande af krogrörelse: och då blir det naturligtvis ett monopolium för innehafvaren af denna lägenhet.
Den värde talaren har äfven åberopat mängden af klagomål, som anförts af gästgifvare öfver pröfningskomitéernas förfarande.
Afven i det län, som blifvit mig i Nåder anförtrodt, hafva många sådana klagomål försports, men de hafva allesammans utan undantag blifvit af K.
Kammar-Itätten lemnade utan afseende, hvilket sål. bevisar motsatsen af hvad Hr Printzensköld åsyftat.
Slutligen har han äfven sagt att en krögare icke skulle kunna, i händelse han funne sig för högt beskattad, afsäga sig rättigheten till bränvinsutskänkning, emedan pröfningskomitén arbetar i Oktober månad.
Detta torde dock icke i allmänhet vara fallet, utan den sammanträder vanl. i Sept., eller samma månad som enligt det nuvrde stadgandet auktion skulle hållas.
Således går det lika bra att afsäga sig i det ena fallet sorn i det andra.
Jag måste, med ani. af Hr Printzenskölds anf:de, göra några anmärkningar.
Han förmenar, det prflfningskomitéernas arbete skulle gå ut derpå att genom en hög och orimlig beskattning tillintetgöra all bränvinsförsäljning.
En flerårig erfarenhet gifver mig rätt att bestrida detta påstående.
Pröfningskomitéerna, åtminstone i Calmar län, hafva alltid gått tillväga med största samvetsgrannhet.
Hvad beträffar gästgifverierna, så försökte komitéerna, för att åstadkomma jemnhet och rättvisa i beskattningen, att taga reda på huru mycket bränvin som verkl. gick åt vid hvarje gästgifveri inom länet, och jag sökte äfven i min mån dertill medverka, Man fann då, att vid ett gästgifveri, 12 Den 1 Angnst! f. ni. som var taxeradt efter 800 kannors utskänkning, hade under tiden från l:sta Nov. till l:sta Febr. åtgått 3,000 kannor, till följd hvaraf komitén höjde taxeringsbeloppet från 800 k:r till 2,500, säl. något mindre än hvad som verkl. blifvit försaIdt under 4 månader Gästgifvaren skrek då öfver våld och förtryck, och klagade hos KammarRätten, men utan resultat.
På samma sätt taxerades alla de andra gästgifverierna i länet, dock intet enda till hola det belopp, som enl. vunna uplysningar der blifvit under årets lopp utminuteradt, utan vanligen blott till hälften deraf eller ännu mindre.
Hr Printzensköld har äfven klandrat att pröfn.komitéerna icke anföra skälen till sitt förfarande, till följd hvaraf KammarRätten skulle sakna ledning för sitt omdöme.
Jag är dock säker att, om KammarRätten återremitterade klagomålen till vederb.
Landshöfding, denne icke skulle undandraga sig att inkomma med noggranna och fullständiga uplysningar i målet, hvilket deremot, icke torde vara af nöden att på förhand göra.
Genom den föreslagna åtgärd, som Hr Printzensköld här bestrider, skulle utan tvifvel vinnas den jemnhet och likhet i denna art af beskattning, som är möjlig att åstadkomma, nemi. inom hvarje län, och jag hoppas, det lt. o. Ad. ville, utan afs. å Hr Printzenskölds inkast, som jag tror mig nu hafva Vederlaggt, skänka Gr.
Lagerbjelkes förslag sitt bifall.
Hr von E h r e n h e i m, P e r Jakob:
Lika med 3 föregående talare anhåller jag om återremiss, på det taxerings-och pröfningskomitéerna måtte få updraget att bestämma afgifterna för bränvinsutskänkning å landet.
Det synes mig nemi. klart, att endast på detta sätt jemnhet och rättvisa i beskattningen kunna vinnas; och syftemålet kan naturl. ingalunda vara att hindra eller utrota all bränvinsförsäljning, utan endast att den ene försäljaren icke må gynnas framför den andre.
Belägenheten å landet bestämmer nemi. så uteslutande möjligheten att hålla krog, att ingen täflan der kan ega rum.
För öfrigt bestämmer ju författnm, att både sockennämnden och K, M:ts Bef:hde skola yttra sig derom, huruvida krog får finnas eller icke, och det är då desto lämpligare att taxerings- och pröfningskomitéerna, som till stor del utgöras af samma personer som sockennämndon, få bestämma skatten.
I vårt land saknas dessutom icke tillfälle att anföra klagomål, och om dertill finnas veiki, grundade skäl, torde det icke böra vara vederb:de omöjligt eller svårt att sådant bevisa.
Om man vore i tillfälle att erhålla säkra uplysningar om huru mycket bränvin som kommer isynnerhet sjöstäderna och äfven landtkommunerna till godo samt der konsumeras, skulle man på det högsta förvånas öfver skilnaden mellan det belopp, som verkl. åtgår, och det för hvilket skatt erlägges.
Jag kan ej annat än förena mig i begä ran om återremiss.
Äfven jag kan icke annat finna, än att återremiss bör ega rum, på det att taxerings- och pröfnings-komi téerna må komma att hestämma skatten inom landtkommunerna.
Den 1 Angnsti f. m. 13 I städerna, der konkurrens kan och mäste ega rum, är visserligen auktionering det rätta sättet; men på landet kan ingen täflan finnas, emedan det endast är vid vissa stationer, såsom t. ex. der allmänna, större landsvägar sammanstöta, vid båthamnar o. s. v., som det kan komma i fråga att med fördel hålla krog.
Icke heller bör man till de nämnda komitéerna hysa det misstroende, att de skulle beskatta öfver höfvan högt; tvärtom torde det vara att befara, att skatten fortfarande kommer att sättas väl lågt,. ehuru naturligt någon förhöjning kommer att ega rum.
Hr Ca r 1 h e i m-G y 11 e n s k j ö ld, Henrik Adolf Oscar:
I likhet med flere talare, som redan yttrat sig i enlighet med Gr.
Lagerbjelkes förslag, anhåller äfven jag om återremiss.
Det är af erfarenheten nogsamt bevisadt, att å landet endast undantagsvis förefinnes någon konkurrens i afs:de å rättigheten att hålla krog, hvadan denna rörelse derstädes efter ali sannolikhet aldrig komme att draga högre skatt än för minimum af kantal, sfi framt icke åt taxerings- och pröfnings-komitéerna medgifves rättighet att derutöfver höja skatten, då de finna skäl dertill förefinnas.
Det synes mig vara endast på detta sätt, som man kan hoppas nfigon jemnhet och rättvisa i detta afs:de.
En talare har sagt, att man vid detta tillfälle har till hemligt syfte att försvåra och efterhand hämma bränvins-utskänkningen.
Detta är dock ingalunda något »hemligt syfte», ty alltsedan 1851 har detta varit af R.
St:r antaget såsom ändamålet med all lagstiftning i detta ämne.
St:r skulle vilja nu göra ett steg tillbaka i detta afs:de, utan meningen måtte väl fortfarande vara att få krogarnes antal så ringa som möjligt.
Den stora massan behöfver derföre icke betagas alla njutningar eller förfriskningar.
Afven om man anser förtärandet af bränvin såsom en tillåten njutning, innebär dock sjelfva kroglifvet något sfi demoraliserande, att det bör genom alla lämpliga medel inskränkas.
Jag hoppas också att Utslct vid den återremiss, som redan blifvit af så manga talare begärd, må i sin mån, genom ett förslag i öfverensstämmelse med Gr.
Lagerbjelkes, härtill bidraga.
Jag har redan förut tillkännagifva, att jag icke hyser någon förkärlek för den gamla författn:n, emedan jag ganska väl inser dess brister; men jag måste dock framhålla olägenheterna å andra sidan.
Lagerbjelke har sagt, att ingen konkurrens vore möjlig fi landet; men detta yttrande torde dock icke vara sfi helt med, ty hvar finnas fi. landet krogar, om icke vid köpingar och lastageplatsen, och der torde väl täflan kunna ega rum?t
— Man har också sagt hufvudsaken vara, att inom samma län samma principer tillämpades, men ett län har gränser, oeh om då på ena sidan gränsen gäller ett system, och på den andra ett annat, sfi är ju saken ingalunda hjelpt.
Jag hoppas att, med bibe - 14 Den 1 Augusti f. m. hållande af det gamla stadgandet, konkurrensen måtte tilltaga, och tror någon förändring i den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna riktning icke vara nödvändig, hvadan jag anhåller om bifall till Utsk:ts framställning.
Jag vill ingalunda bestrida det nit, som pröfnings-komitéerna kunna inlägga; men jag hemställer, — när t. ex. sockennämnden enhälligt förklarat, att det eller det beloppet är det högsta, som kan på den bestämda platsen utskänkas, och när sedan taxerings-komitén förklarat, att det rätta beloppet måste antagas vara 2 å 3 gånger större än det af sockennämnden uppgifna, — när man sålunda har tvenne olika myndigheter af aldeles olika tanka, — och när sedan pröfnings-komitén, utan att i sitt prot. intaga något enda skäl, ännu 2 å 3-dubbelt förhöjer det af taxerings-komitén uppgifna beloppet, — så hemställer jag, om icke den, som är öfverdomare i frågan, kan någon gång draga i tvifvelsmål, huruvida ej nitet må hafva sträckt sig längre än skäligt varit.
Det vore derföre väl, om Hrr Landshöfdingar ville fillse, att i pröfnings-komitéernas protir intoges de skäl, som föranleda till höjande af beskattningen, ty eljest får KammarRätten icke något objektivt skäl att grunda sin fastställelse på.
Skjöldebrand har påstått, att den, som ansåg sig för högt beskattad, skulle inom en månad efter pröfnings-komiténs utlåtande kunna afsäga sig utskänkningsrätten; men sådant torde blifva svårt, emedan författningen icke medgifver någon afsägelse i följd af pröfnings-komiténs beslut, utan endast att den må kunna ske inom en månad efter det taxeringskoiniténs förrättning blifvit slutad, så att praescriptionstiden för en sådan afsägelse redan är förbi när pröfnings-komitén beslutat den förhöjda beskattningen.
Jag anhåller att Utsk:t, då förmodligen återremiss nu kommer att ega rum, ville föreslå något stadgande för att afhjelpa denna svårighet.
Då så många talare redan yrkat återremiss på denna punkt, föreställer jag mig att sådan kommer att ega rum; men man må dock ej anse dem, som motsatt sig densamma, för gynnare af blomstrande bränvinsförsäijning och superi: detta torde också komma att blifva lika starkt hädanefter som hittills.
Vi veta hvilka ansträngningar, som göras på utskänkningsställena här i staden t. ex., för att ditlocka kunder: det finnes knappt något enda sådant, der icke om aftnarne några sångerskor eller b i i filare uppstämma sin musik, och detta sätt att draga folk till sig, är i viss mån för utskänkaren nödvändigt för att kunna genom en tillräckligt stor afsättning erhålla medel att betala den dryga skatten och derutöfver bereda sig någon behållning.
Man gör också allt möjligt för att vinna tillstånd att hålla krogen öppen så länge som möjligt om aftonen.
Jag tror det således vara bättre om auktoriteterne vinnläde sig om att, så vidt sig göra låter, inskränka krogarnes antal och tillika noga vaka öfver iakttagande af sådana föreskrifter, som kunna förekomma missbruk af utskänk - Den 1 Augusti f. m. 15 nings-rättigheten, än att updrifva afgifterna till omättligt belopp, och jag anhäller att Utsk:t, då ärendet troligen nu dit återkommer, ville taga äfven dessa skäl i betraktande.
Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts förevarande hemställan, framställde H.
Exc. först propos. å bifall till densamma, dervid svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många ja, blandade med åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Utsk:ts under §§ 13—15 afgifna sednare hemställan i anledning af ett utaf Anders Gudmundsson väckt förslag.
Utsk:ts hemställanden rörande §§ 17 och 20.
Utsk:ts hemställan ang:de § 23.
Onekligen hafva motionärerne haft goda skäl att söka framkalla en lagstiftningsåtgärd till förekommande af de missbruk, som stundom inträffat å passagerare- ångbåtar, med utskänkning af bränvin.
Då rättighet härtill kan, enligt g 23 i gällande författning, af vederbörande myndighet medgilvas, har dermed naturligtvis varit afsedt endast att sörja för passagerares behof, icke att dessa ångfartyg skulle blifva flytande krogar.
Erfarenheten har dock visat, att så stundom blifvit förhållandet, isynnerhet vid lustfärder; att sedan fartyget framkommit till sin bestämmelseort och passagerare lemnat detsamma, ortens drängar strömmat dit, och der hållits verklig krogrörelse, som urartat till slagsmål och annat oskick.
Utskff har icke ansett sig kunna tillstyrka bifall till förslaget, emedan passagerarne böra ega rätt att erhålla förfriskningar och fartygen att lemna dem; men jag tror att denna betänklighet förfaller och att ändamålet fullständigt vinnes, om man vid slutet af mom.
1 § 23 gör följande tillägg: »Utskänkning å fartyg till andra än dess passagerare vare dock förbjuden»; då §:n icke behöfver i öfrigt förändras.
Jag får äran anhålla om propos. å detta tillägg.
För att undvika omvägen af en återremiss, förenar jag mig med Frih.
Skjöldebrand om hans förslag, till hvilket man torde kunna genom inbjudning till MedSt:n vinna äfven deras bifall.
Jag är förekommen af Frih. Skjöldebrand och förenar mig med honom.
Jag skulle visserligen vara benägen att 10 Den 1 A ngn s ti f. ro. ingå på det af Frih.
Skjöldebrand gjorda förslag, men tror att det i tillämpningen stöter på stora svårigheter att bestämma hvilka som äro passagerare eller ej, emedan det enda intyg derom, eller biljetten, ofta icke köpes förr 8n just då man skall stiga af.
Till följe af praktiska skäl måste jag derföre anhålla om bifall till Utslcts hemställan.
Just på grund af de svårigheter, som den förre talaren påpekat, och som skulle kunna mycket lätt leda till lagbrott utan afsigt, hemställer jag om icke Frih.
Skjöldebrand ville i st. f. sitt särskilda förslug förena sig i en anhållan om återremiss, så att Utslct finge tillfälle uttänka en annan redaktion af det ifrågav:de stadgandet.
I h e i m - Gy 11 e n s k j ö 1 d:
De både föreg:de talarne hafva motsatt sig Frih.
Skjöldebrands förslag på den grund att det skulle vara så svårt att veta hvem som är passagerare eller icke; men denna svårighet torde väl icke vara större än det var åren 1734—1853 att veta hvem som var resande på gästgifvaregårdarne, der under hela nämnda tid bränvin icke fick till andra utskänkas.
Jag anhåller om bifall till det häraf Frih.
Skjöldebrand framställda förslaget.
Utom den svårighet, som Frih.
Raab anmärkt emot Frih.
Skjöldebrands förslag, tillkommer äfven, att ett sådant stadgande blir omöjligt att kontrollera, såvida man icke vill sätta en polisman vid disken, hvilket dock icke torde vara lämpligt.
Så vackert än ändamålet må vara, kan jag derföre icke annat än yrka, det författningen måtte förblifva oförändrad.
De svårigheter, man påpekat, synas mig icke så särdeles stora.
Då fartyget lägger i land, kunde ju t. ex. hvarje passagerare förses med en polett, som utvisade hans egenskap att tillhöra fartyget.
Ostridig är deremot den stora olägenheten, äfven för passagerarna sjelfva, deraf att fartyget, vid sin ankomst till hamn, öfversvämmas af personer, som vilja förtära starka drycker, och då jag anser Frih.
Skjöldebrands förslag för ett ganska verksamt medel deremot, tvekar jag icke att anhålla om bifall dertill.
Jag måste ännu en gång upprepa, att man bör icke stifta andra lagar än sådana, hvilkas efterlefnad kan öfvervakas, och detta är icke fallet med det nu ifrågav:de stadgandet.
För öfrigt skulle det leda till sådana orimligheter som att, om jag med ett fartyg läge i land, och en slägting eller vän komme ombord för att helsa på mig, jag skulle ega rätt att sjelf taga mig ett glas spirituosum, men icke att bjuda honom ett dylikt.
Skjöldebrands förslag.
Hr Den 1 Augusti f. m. 17 Hr Cederschiöld:
Kontrollen torde blifva ganska lätt att utöfva, då hvarje passagerare ombord är en naturlig kontrollant.
Det ligger nemi. i deras intresse, att ej deras frid störes af personer, som öfverlasta sig med starka drycker.