Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
RiksScn såsom classer erhålla hvardera sin billiga, och för förslagets sluteliga antagande i alla fall oafvisliga andel i lagstiftningen; alt den öfre kammaren hildas sä, alt den ej blott lill namnet, utan till sina verkliga beståndsdelar, lemnar tillräcklig trygghet för alla vigtiga samhällsfrågors behandling med oöfverilad sans och med återhållande kraft mot partiernes sirocco-vindar; och alt framför allt vår mer än 1000-äriga monarkiska slyrelsegrund, likt C<i/lila//i irrefragabile saxum, och såsom ett palladium för rikets sjelfbestånd, snarare genom nya och fastare hörnstenar må bevaras, än genom falska löuugropar uudergräfvas.
Men aldrig skall min röst bidraga till en sådan omstörtning af lagstiftande makten, ali öfvervigten kunde tillfalla oupplysta massor med endast 10 r:drs fastighetsvärde, och stridsfältet derigenom öppnas för valintriger, saint inbördes jäsning och nedsjunkning af sedligt värde förberedas; aldrig skall den lemnäs ät ett grundlagsförslag, der man just med förkärlek synes vilja utesluta all högre bildning och embetsmannaerfarenhet, för att sä mycket friare kunna öfverlemna ledningen af allmänna ärenden ät lid— ■tingsskrifvare och folktribuner; ät ett förslag, under hvars vida och konstigt virkade mantel en undangömd röd mössa synbarligen framsticker.
Uppriktigt beklagande dröjsmålet med den efterlängtade förbättringen i värt statsskick, yrkar jag förkastande af det sedan sista riksdag hvilande förslaget till nationalrepresentationens ombildning.
Bifallsrop från åtskilliga ledamöter följde på detta anförande.
Den 28 Augusti. 07 Hr von Hartmansdorff, Aug., anförde skriftligen:
Afven jag uppträder emot det hvilande rejnVsentaIionsförslaget.
Jag gör det, icke för alt vederlägga en eller annan af föreg:de talare, eller derföre alt jag anser milt tal beliöfligt för detta förslags ogillande af eder, mine Hrr.
Det skulle vara illa bevändt med nrskillningen hos delta H.
Stånd, om tal nu behöfdes.
Men Ståndet har mäktiga förtalare, som till hvarje ort, för afl icke säga lill hvarje hus, sprida osanning och vrängvisa.
De skulle, om förslaget ogillades, ulan att man gäfve skäl derföre, otvifvelaktig! säga, alt man tegat af brist på sådana, och att
Ståndet förkastat förslaget, ej för fäderneslandets bestånd, utan för sitt eget.
Mitt tal skall icke afvärja dessa beskyllningar; jag vet det ganska väl; men min tystnad skulle uttydas ännu värre.
Jag yttrar mig dock icke för dem, som finna beqvämligast alt låta våra belackare länka för sig, och som, genom mångårig vana att missledas, endast anse smädaren vara sannfärdig, och följaktligen icke vilja höra någon annan.
Men jag vill tala af aktning för de medborgare, som både hafva nog urskilning för att laga skäl, och nog rättsinnighet för att utsäga ett oväldigt omdöme.
Att många sädane linnas, oaktadt alla bemödanden att nedtysta dem, del bevisa de många väl sagda ord i den storn frågan, hvilka det hvilande förslaget framkallat i tryck.
Sädane män skola ej eller hädanefter saknas i Sverige.
För dem och det stora antal, som nu, ehuru tigande, dock tänker lika med dem, vill jag öfver denna fråga rösta, ej blott med sluten sedel, ulan äfven med oförtäckta ord.
Då jag följaktligen anser mig böra uppgifva grunderna för mitt afslag, sker del likväl ulan anspråk att säga något. nytt, än mindre alt upprepa ens det hufvudsakligaste af förslagets ändlösa brister.
Jag vill blott säga huru jag i allmänhet betraktar frågan.
Då representationen skall ombildas, så är föremålet ej att betaga de representerade sina innehafvande urgamla rättigheter, ännu mindre att inskränka Konungens makt.
Frågan är blott alt förskaffa representation ät de medborgare, sorn sakna benne, och att syftesenligt inrätta hela hennes sammansättning
Men det förslag till hennes ombildning, som är fram lagd t, bör vara ogillad!, innan vi företage oss alt uppgöra något nyare.
Jag skall således bemöda mig att undvika de afvägar, hvarpå vi skulle komma, om några andra förslag nu jemväl loges i betraktande.
Under allt klander af vår gamla representation, är del blott tvenne brister, som man väsendtligen kunnat lägga henne lill last, nemi: l-.o att ofrälse ståndspersoner sakna representationsrätt, och 2:o att arbetsordningen särskildt, i Stånden är alltför splittrad och samfäldt i Utsk:n, alltför trög.
Begge dessa brister erkändes vid förra riksdagen, äfven af de trenne Stånd, som ogillade Ulsk:s förslag, och gemensamt ville afhjelpa dem, om de än dertill valde olika sätt.
Rättelse hade således bort och kunnat vinnas, utan att nedrifva den gamla författningens grundvalar. 68 Den 28 Augusti.
Hennes förtjenster synas mig hufvudsakligen vara följande: l:o.
Att ingen duss af medborgare, sorn bör äga representation, är orepresenterad, icke ens de nyssnämnde ofrälse ståndspersonerne.
Aro de i allmän tjenst, så vårdas deras angelägenheter af Adeln och PresleSt., hvilka för det mesta bestå af embets- och tjenstemän, samt jemväl af BorgareSt., der sådane äfven finnas.
Aro de ofrälse ståndspersonerna blott faslighelsägare, så iakttages deras bästa åtminstone af de tvenne Stånd, hvarest sådana förnämligast finnas.
Felet hos vår gamla författning är således icke, att ofrälse ståndspersoners angelägenheter äfventyra att vanvårdas, ulan det, att skickligheten och den goda viljan hos dessa medborgare icke komma representationen omedelbart till godo.
Detta fel är dock icke ringa, ty jag vet, att vi bafve ofrälse ståndspersoners kunskaper och fosterlandskärlek alt tacka för några af de hästa utredningar, som i tryck blifvit gjorda öfver den föreslagna representationens förkastlighet.
Och likväl är det denna, som skulle gifva dem representationsrätt, under det alt den gamla utestänger dem derifrån.
Ett sådant förhållande, när fäderneslandet hotas, visar huru väl de förtjena ett närmare inflytande på dess öden, och ålägger oss, att, sedan det hvilande förslaget är förkastad!, söka inrymma dem i lagstiftningen, likasom de redan deltaga i beskattningens tillämpning. 2:o. /lif intet
Stand han utestängas, eller af de öfriga förtryckas.
Stånd har i representationen åtminstone sin fjerdedel, och ingen kan beröfva det hvarken denne, eller sin särskilda författning, emedan det, emot hennes upphäfvande, eller privilegiernas rubbning, kan begagna sitt veto.
Dessutom (inner fastighetsägaren medbroder, ej blott hos Adelil, utan hos alla de öfriga Stånden; varuförädlaren och den handlande finna sådane åtminstone i 2 Stånd.
Själsodlaren finner sina medbroder icke blott hos Prester och Adel; äfven vetenskapsidkare hafva suttit i BorgareSt., och Bonden har hos oss en bildning, som han vanligen saknar i andra länder.
Stalsförvaltare af alla grenar och grader finna sina medbroder i trenne Stånd.
Enär alla således äro representerade, när ingen kan förnärmas, men en hvar, hos flera eller färre af de öfrige, kan påräkna bistånd för gemensamma intressen; så gifver vår gamla författning åt representationen ett lugn, både vid val och öfverläggningar, hvilket i andra representativa samhällen är ovanligt, och hvilket våra kortsynta förbättrare anse för likgiltighet.
Hvem har icke af bortresande riksdagsmän fått det svaret: ”Sakerna gå nog ändock, mig förutan”.
Hvad är grundtanken deri, om ej den: fäderneslandet tager ingen skada i allmänhet, och mig enskildt sker ingen orätt, fastän jag är frånvar.
Månne denna trygghet, om än ofta menlig, dock icke, äfven i sin öfverdrift, är vida lyckligare, än den spänning, som nu gör, att nästan ingen utehlifver hvarken från Utsk. eller Stånd.
Skulle, under det andra representativa samhällen förgäfves anstränga sig att förvärfva vårt vanliga lugn, vi sjelfve lättsinnigt bortkasta medlen dertill? 8:0.
Att vår gamlu representation hvilan på historisk Den 28 Augusti.
G9 grund.
Hon är ett verk af Svenska folkets öden, sammanvuxen med dem, och med oss, mera än vi vete eller föreställe oss.
Det är ej blott hos den ärftliga Adeln, som minnen och företräden fortlefva från hedenåldern.
Denna tid återspeglar sig ännu, äfven i de andra Stånden, och längst tillbaka i BondeSl.
Hvarföre sitter ej, närmast Talemannen, riksdagsmannen från det härad, inom hvilket Gamla Upsala är beläget, utan den, som representerar
Håbo härad?
Utan tvifvel derföre, att det var inom dess område, som Oden, vid sin hitkomst, i Fornsigluna bosatte sig och uppbyggde
Åsarnes första tempel, innan en af hans efterträdare uppförde ett annat vid Gamla Upsala?
Häradets riksdagsman och alla andra vederbörande känna, ali första rummet tillkommer honom, genom gammal häfd.
Men alt denna grundar sig på en stor historisk tilldragelse, för 2090 år tillbaka, det torde hvarken han eller de hafva betänkt.
Hvilken gällande föreskrift är så gammal i Sverige?
— Om således häfden är det ruttna i samhället, eller om hon är det, sorn lefver längre och kraftfullare än beskrifven lag, det borde betänkas af dem, som förmena sig vara härolder för dagens vishet.
Det är med våra förhållanden till vår gamla författning, som med dem till en tystlåten moder.
Vi känna lika litet hennes förtjensler om oss, alldraminst under vår barndom, som vi vete eller vanligen erkänne hvad vi äre våra medfödda egenskaper skyldige.
Så är det äfven med vår gamla författnings brister.
Vi hafva ej riktig reda derpå.
Oftast märke vi dem äfvenså föga, som våra medfödda fel, och om dessa yppas, äro de ojemnförligt lättare att fördraga, än de lyten, som tillfogas oss, sedan vi hunnit till mogna är, och genom andras förvållande.
Icke en gång den ofärdige tillåter, alt man med honom företager operationer, som möjligen kosta hans lif.
Han lefver hellre frisk, sådan han är, än han låter sina lefvande lemmar skäras efter någon lära om fullkomlighet, vore det än efter den Belvederske Apollos bild.
Den, som djerfves vilja i ett samhälle införa en författning, hvilken ej utgår från bibehållandet af de medborgareclasser eller Stånd, hvilka der redan lefva och äro med rättigheter begåfvade, den måste anse sig sjelf för en Gud; ty endast för Allmakten är det möjligt att åt en sådan författning gifva lif och bestånd.
Hvad skole vi då säga om det förslag, som hvilar på Ståndens bord?
Hafva dess skapare deri inblåst en lefvande anda, som kan upprätthålla det, oaktadt dess brister?
Dessa, hvilka åtskilliga författare och talare i så många hänseenden och så ovedersägligt ådagalagt, äro dock visserligen ännu flera.
Bland de bekanta vill jag blott fästa mig vid följande: l:o
Jtt det största inflytandet är lemnadt ät de minsta fastighetsägarne, åt dem, som stå fattighjon och lösdrifvare närmast i förmögenhet och upplysning, som hvarje ögonblick äfventyra att, genom en missväxt, eller förlusten af några kreatur, öfvergå till classen af de förra, och som derföre befinna sig i en ständig frestelse att från denna olycka värja sig sjelfva, på det allmännas, d. v. s. på bättre lottade medborgares, bekostnad.
Hvar - 70 l)e n 2 8 Augusti ifrån moralisk styrka att motstå en sådan frestelse skulle ingifvas dem, är icke visadt.
Man måste inom ett samhälle med sådan inrättning desto mer befara en öfvervägande dragningskraft alt, efter hand, göra alla jemnlika i andeligt och lekamligt armod, som den nya författningen utgår frän en så fullkomlig jemnlikhet, alt brottslingar icke synas vara undantagne från beräkningen af den folkmängd, som skall representeras.
De orter, hvarest correctionsinrättningar äro förlagda, lära alltså, för deras skull, få flere representanter, än som skolat falla på deras lott, om de varit befriade frän denna samfunds-ohyra. 2:o
Att ingen viss andel i representationen är någon samhällsclass förbehållen.
Det kan således hända att ingen adelsman, ingen prest, ingen ofrälse ståndsperson blefve riksdagsman.
Men det är, å andra sidan, lika möjligt, ali alla riksdagsmän blefve bara ståndspersoner, eller bara borgare eller bönder.
Månne något yrke för sig, eller fäderneslandet i det hela, vore tjent med en sådan ensidighet, att några alldeles uteslötes, eller, med en sådan öfvervigt, att deras bästa kunde åsidosättas och de sjelfve förtryckas?
I författningen ligger likväl möjligheten för hvarje samhällsclass, att vid hvarje riksdag kunna förlora eller vinna allt.
I stället för den stilla säkerhet hos en hvar om sin bestämda del, hvilken den nnvar. författningen medförer, så skulle dä, för hvarje riksförsamling, spela rens oro och feberlika sinnesstämning öfverspänna lemmarne i Sveriges statskropp.
Håfve vi, vid förliden riksdag, betagit de ringare folkclasserne deras lilla lotteri, för all 1111 i stället göra riksförsamlingen till spelare i stort?
Att man ej väljer efter Stånd, utan ejler egendom, ej omedelbart inom sin ort, utan genom valmän och öfver hela riket.
Egenskapen att tillhöra eli.
Stånd är, om den rätt bestämmes, så väsendtlig för den sjelfständiga duglighetens framhafvande, att! ägandet af en viss förmögenhet ej kan jern förås dermed Bestämmandet af en valcensus har, antingen han sättes hög eller låg, den olägenheten, att det blott är ägandet af en stöfvelknekt eller af ett runstycke, mindre än en annan, som utestänger från utöfningen af den dyrbaraste bland alla medborgerliga rättigheter.
Delta runstycke är derföre eli ständigt ämne för prutning och en uppdragen gräns kan aldrig bibehållas, förr än man sjunkit sä lågt att intet mera finnes att pruta pä.
Det är derföre som statsmän i andra länder prisat oss lycklige, att hafva ståndsinrättningen till grund för våra val.
Likväl är det denna, som fördömmes, som man vill truga oss lill alt förkasta.
Det vore så mycket oförsigtigare, som valen endast då kunna göras med kännedom af personer och följaktligen med nit och egen urskillning, när de ske omedelbart inom det yrke och den ort, dit väljaren sjelf hörer.
Blott derigenom kan en vald representation äga den rot i folkets sinne, och den fullständiga kännedom af behof och möjligheter, hvilka hon så väl behöfver.
Då man väljer inom sitt Stånd och sin ort, ske valen mera lugnt, emedan de, som ej hafva med dem att göra, svårligen kunna förskaffa sig inflytande derpå, och, i alla fall, icke komma längre, Ben 28 Augusti. 71 än att en af samma Stånd, i samma ort, väljes i stället för en annan.
Men dä valen ej äro inskränkta lill något Stånd eller någon ort, så kan en hvar försöka att låta välja sig sjelf eller någon af sina vänner, för hvilken ort' som helst.
Hvilka röslvärfningar och hvilka valstrider skulle ej uppkomma?
Huru skulle de ringaste fastighetsägarne, som hade de flesta rösterna, kunna känna alla dem, som erbjöde sig till deras representanter?
Huru emotstå de frestelser, eller undgå de bedrägerier, för hvilka de blottställdes?
Troligen gåfve mången sin röst ål dem, som lånade honom penningar eller födoämnen, eller lemuade anstånd med auctionsskulders eller annan gälds betalning, eller berusade eller rent af mutade honom.
Om tlere likväl hade styrka nog att emotstå allt sådant; sä gåfve de enfaldige troligen företrädet åt dem, som bestucke dem med fagra ord, eller genom smicker droge dem vid näsan.
Hvilket inflytande skulle icke dä de stora tidningarne utöfva, och huru skulle de begagna det?
Man har redan, under annalkandet af innevar. riksmöte, sett huru de utfärdat recommendationsbref för vissa riksdagsmän och förkastelsedomar öfver andra, oaktadt ståndsinrättningen fans qvar.
Huru skulle icke, sedan denna vore undanröjd, dagbladens välde stiga, och huru skulle icke en hvar, hvilkens inträde i representationen liduingsskrifvarne befarade, blifva förskottsvis genomhäcklad och beljugen ?
Hellre än att blottställa sig för ett sådant missöde, skulle de stilla i landena, eller just de, som man företrädesvis borde önska sig till riksdagsmän, söka undvika att blifva det.
Dagblads-contoren hlefve utan tvifvel de commissions-contor, pä hvilka hugade speculanter skulle, med hopp om största framgång, kunna, genom förseglade eller öppna anbud, beställa sig medborgerligt förtroende.
Fruktansvärd! är, att det företrädesvis tilldelades tidningarnes blinda verktyg eller dem, sorn genom stora ord förvärfvat sig patrioters namn, eller ät lycksökande pioject-makare, m. fl. hos hvilka hvarjehanda moralisk röta torde öfverskylas af djerfheten i deras språk, eller förförelsen af deras löften, alt i Sverige vid hvarje riksmöte införa guld- eller åtminstone silfvcr-åldern.
Dessa och deras vederlikar, förnämligast i hufvudsladen, kunde måhända taga Sveriges nationalrepresentation pä entrepenad, och den hurde icke löna sig illa, med den maktfullkomlighet, som det hvilande förslaget tillägger riksförsamlingen.
Att hon, sä sammansatt, saknade den kännedom af orter och folk, hvilken, i vårt vidsträckta, olika och glest bebodda land, är nödigare än pä mänga andra ställen, vore utan tvifvel den minsta af hennes brister.
Det enda en redlig medborgare, under sä förtviflad belägenhet, kunde hoppas, vore att anarkien blott skulle vara en liten tid; men alltid återstod dock faran, att omstörtandet af sakernas nya ordning kunde medföra frihetens förlust, antingen påstötningen komme frän det ena eller andra hållet. 4:o
Att ingen återkallande kraft finnes i den föreslagna nija representationen.
Då den öfre kammaren endast är ett utskott af den nedre, och väljes af den, sä är det klart, att de som der råda, tillsätta personalen i sin anda.
Öfre kamma - 72 l)en 28 Augusti. ren blefve följaktligen ett echo af den nedre, endast nied den skillnaden frän vanligt echo, att det ifrågavar. vore synligt.
An värre är, att de häda kanirarne skulle äga i åtskilliga mål sammanträda och gemensamt rösta öfver frågor, hvarom de stannat i olika beslut.
Ar den föreslagna representationen i det hela sä dålig, som jag föreställer mig; sä kan det vara likgilltigt om den öfre kammarens sammansättning är sämre än det öfriga.
Men för dem, som till någon del gilla förslaget, bör denna brist vara i ögonen fallande, särdeles dä man jemförer den med segheten af vära gamla Sländsinrättningar, hvilken hittills, oaktadt de svåraste skiften, upprätthållit Sveriges fria författning, och, måhända ännu i dag, frälsar oss från öfverilningens fara. 5:o
Att det hvilunde förslaget försvagar Konungamakten: a) Emedan riksförsamlingen allena skulle bestämma grunderna för den uppskattning af egendomsvärdet, enligt hvilken rösträtt till riksdagsmannaval beräknas.
Bestämmandet af valcensus blefve alltså väsendtligen oberoende af Konungen. b) Emedan rättigheten att utse Talmän blefve honom betagen; och c) Emedan nya val till urtima riksdag icke skola, såsom för närvar, anställas.
Hvad som i andra representativa samhällen kallas vädjandet till folkets röst, när Konungen anser representationen icke uttrycka den, och derföre upplöser benne, det skulle i det nya Sverige blifva Konungen betaget; emedan han, efter upplösningen af en lagtima riksförsamling, (inge vid en urtima samma riksdagsmän tillbaka, om än deras förra förfarande aldrig så mycket ogillades af deras hufvudman.
Den urtima riksförsamlingen linge lika oinskränkt motionsrätt, som den lagtima, och Konungen skulle lika litet kunna upplösa den förra, som den sednare, förr än (5 månader förflutit.
Men jag vill ej uppehålla eder längre, mine Hrr, med hvad bedröfligt ar, Låtom oss öfvergå frän ord lill handling.
En författare har nyligen sagt, att Adeln kummer id'44 rädda Sverige frän upplösning.
Nu är ögonblicket inne att göra dessa ord till en sanning.
Dertill hörer likväl, att vi ej låta förekomma oss af det Stånd, som ännu, oss förutan, ej fattat sitt beslut.
Rikets grundlagar hafva ställt oss främst bland Svenska medborgare, utan tvifvel derföre, att vära förfäder gatt främst när fäderneslandet varit i fara.
Lätom oss nu göra likaså och vara de förste att förkasta det hvilande förslaget.
Starka bifallsrop äfvensom rop på propos. hördes efter detta anförande.
Dä redan så många talare, och flere med förtjent bifall, yttrat sig i det ämne, som till öfverläggning föreligger, skulle det väl tyckas vara förmätet af mig, som snart sagdt för första gängen yttrar mig inom detta Hus, att äfven uppträda på bänken.
Om ändock det sker, är det visst icke i förmodan att förmå inverka pä någon annans mening; en hvar har tvifvelsutan stadgat sin; men emedan den fråga, som nu sysselsätter oss, är af en oberäknelig vigt, anser äfven jag mig böra i sammanträngd korthet öppet uppgifva de väsendtligaste hufvudskål, Den 28 Augusti. 73 skäl, på hvilka min öfvertygelse hvilar.
Att fullständigt utveckla ulla skälen, skulle erfordra mer än en utarbetad afhandling.
Härefter uppläste Frih.
Jag skall rösta nej, icke derföre att jag förnekar behofvet af starka jemkningar och rättelser, i Ständernes arbetssätt ej blott, ulan ock i deras sammansättning — tvertom.
Men aldrig skall jag rösta för ändring ulan verklig förbättring; aldrig för ett förslag i detta ämne, som icke företer pregeln af kraftig statsmannahand; som icke bibehåller grundvalen af Sveriges urgamla statsförfattning; som icke är uppgjordt med en omtanka, varskodd af erfarenheten.
Det nu föreliggande förslag innebär icke en förbättring, fastmer en omstörtning.
I rak motsats mot all theori, ännu mer mot alla erfarenheter, om än sä näraliggande, om än så varnande, åsyftar det att bortkasta det i århundraden vordna, i st. f. all derutur utveckla ett bättre.
Sådant försök, under likartade förhållanden, har ännu ej skett någorstädes eller någonsin.
Jag ogillar således förslaget, derföre att, i st. f. att rättvist upptaga bland Ständer de samhällets medlemmar, hvilkas anspråk kunna vara välgrundade, det alldeles upphäfver dessa Ständer, i verkligheten ej mindre än till namnet.
Jag afslår förslaget, derföre alt, antaget, skulle det oundvikligen och innan kort undergräfva Konungamakten, folkets rätta värn, nedsätta den till en betydelselös skuggbild och de facto lemna rikets öde i händerna ät de tilltagsnare bland demagoger, som, derest de ej förefunnes, skulle framkallas af en slik vallag, och deri finna rätta elementet för sin verksamhet.
I den ed, jag för icke längesedan svurit, den jag äfven, på min Konungs nåd. befallning, dä affordrat 300 Svenske män, har jag förbundit mig: ”alt med lif och blod försvara det Konungsliga väldet samt R.
St:s fri- och rättigheter.”
Jag kan med denna ed icke förena antagandet af en lag, som, för den erfarnare påtagligt, leder till upplösning af det Konungsliga väldet, och som med ens tillintetgör ända till namnet af de Ständer, hvilkas lagliga rätt jag svurit att med lif och blod försvara.
Jag förkastar förslaget, derföre att, om det antoges, skulle det göra Sverige till ett spott för det häpnande Europa, och slutliga följden, så framt icke underverk emellanträdde, efter en tidrymd af inre och yttre vanmakt, blifva milt fäderneslands undergång.
Palmstjerna tilläde derefter muntligen:
Men, mine Hrr, vore än detta förslag så felfritt som det är felaktigt; vore det än englars verk och, ifrån första bokstafven intill den sista, ett mönster af fullkomlighet: denna gång, om än med sorg, — skulle det ändock af mig förkastas.
Till vedergällning för 1S09 års frivilliga uppoffringar, har man smädat oss; — det må förlåtas, gerna, af allt hjerta och uppriktigt!
Men — icke nog: man har äfven tillåtit sig att hota!
Annu, likväl, står Gu2 H. - 10 74 Den 28 Augusti. slaf Wasas, elen Svenske riddersniannens, bild Jer, på platsen nära detta Hus; ännu prydas dessa murar af Lennart Torstensons, af Axel Oxenstjernas, af De la Gardies, af Johan Baners, af Wrangels oell Stenbocks sköldar, af sä många andra, med ära förvärfvade; ännu finnas bär män, som, utan ali känna pulsen klappa med ökad hastighet, skådat döden under hvarje skepnad rätt i ansigtet; ännu en talrik och ädel ungdom, sorn med begärlig längtan skulle gä hvarje fara till mötes, när äran och fosterbygden kallade; ännu så mången man, hvars yrke icke är vapnens, men som aldrig skulle förmås alt af feghet vika en härsbredd frän sanningen och rättrådigheten.
Ja, af sädane män består ännu det stora flertalet af detta Stånd; men förgäfves skolén J bland dem söka någon, som icke vet, som icke känner, att fäderneslandet är allt och att ärfd förtjenst är ingen, derest den icke uppbäres af egna värdet.
Och vi skulle vanhedra oss af usel rädsla för oförnuftets hotelser?!?
— J håfven missräknat eder: jag läser missräkningen på hvarje anlete rundt omkring mig: så djupt har Svea Ridderskap och Adel icke nedsjunkit!
Man andre detta språk, sorn utan åtal eller beifrande fått sprida gift öfver alla landsändar.
Mä lag stiftas, må lag bättras, enligt lag» uf förnuftet.
Dertill skolom vi linnas redubogne, en hvar efter bästa velt och samvete.
Ganska mänga ledamöter hördes härtill yttra bifall.