Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skulle väl lyckas sorn det tillhört Tyskarne, och egentligen Sachsarue att uppresa ett dylikt Monument, men dä det ej skedt, må ej Sverige längre vänta derpå, utan snarare bestrida hvarje annan Nation rättigheten att göra det.
Den så kallade Schwedenstein, en vid stora landsvägen emellan Leipzig och Liitzen upprest sten, utvisar stället, der Hjelten fallit, men minnet och fosterlandskänslan fordra en värdigare Minnesvård åt den på Svenska Thronen siste manliga afkomlingen af Wasa stam.
I början af Junii månad innevarande år, besökte jag detta för hvarje Svenskt hjerta heliga runi, och jag försattes straxt till den lid, då Svenska Hären här manligt kämpade i den mörka November-natten.
Äfven hos Sachsaren lefver ännu minnet af detta i häfderna namnkunniga fältslag, och af den Kung, som der föll.
Han vårdar ännu med omsorg den plats, der Gustaf Adolph stupade, och har återplanterat de Popplar, sorn fordom omslöto den, men afhöggos i sista kriget med fransmännen år 1813.
Växande, ehuru redan stora, äro visserligen Statens utgifter, men icke endast åt det för nyttan beräknade, åt minnena, de ärofulla, må man ock något offra.
Jag hvarken kan eller 640 Den 28 November e. m. bör uppgifva kostnaden till ifrågavarande Monument; det lärer ej kunna blifva en Trajani Colonn, eller Sesostris Obelisk, men en enkel Granit-vård ur Nordens berg är lika skön, och erinringen af den Hjelte, som här stridde och föll, är lika kär för alla folkslag af Germanisk stam.
Om, sedan min Motion blifvit till vederbörligt Utskott remitterad, Rikets Höglofl.
Ständer skulle derå göra något afseende, så torde underdånig anhållan böra göras hos Kongl. Maj:t, att genom Dess Minister vid Kongl.
Preussiska och Sachsiska Hofven få upplyst, huru och på hvad sätt verkställigheten häraf må kunna bringas.
Jag är af Herr Hallencreutz förekommen i den Motion, han nu väckt och som jag eljest skulle ansett såsom min pligt att göra, då jag under flere år i Kongl. Majrts och Rikets tjenst vistats i ett land, der Gustaf Adolph för den ädlaste sak offrat det högsta menniskan äger att gifva.
Med innerlig tillfredsställelse har jag under denna tid funnit, icke endast med hvilken vördnad hans namn i folkets minne förvaras, utan äfven huru från hans tid tillbaka traditionen vid Svenska namnet fästat begreppet af sansad, alfvarlig och varm känsla för samvetets, hjer - Don 28 November e. na. hjertats och samhälls-förhållandernes fordringar.
Jag anhåller att få tillägga några ord om den så kallade Schwedenstein.
Upprest af folket på det ställe, der traditionen säger, att den store Konungen uppgifvit andan, ligger den nu på Preussisk grund.
Det är en enkel, vanlig gråsten, som varit orngifven af planterade träd.
Dessa kullhöggos till större delen af Fransoserne under sista kriget, och stenen kullkastades.
En numera i Tyskland vistande Svensk, GeneralLöjtnanten von Hellvig, har sedermera åter låtit uppsätta stenen, och plantera nya träd, sorn dock, af hrist på hägn och vård, ej haft trefnad.
Då troligen den T6y November i8Ö2 före nästa Riksmöte inträffar, skulle jag anse lämpligt om närvarande
Ständer beslöto att fira den andra sekularfästen af denna dag, genom uppresandet af •en enkel minnesvård (af Svensk granit eller Porfyr) på det ställe, der/en stor Svea Konung fallit för den religiösa och borgerliga Friheten.
Kostnaden behöfde ej blifva stol’.
Den kunde lämpas efter den för Minnesvården på Qvidinge-hed åt Kronprinsen Cari August, som ej lärer kostat öfver i5,ooo R:dr.
Derjemte borde omkring Minnesvården ett stycke jord inköpas, som kunde öfverlemnas åt en Svensk Invalid, mot skyldighet att vårda Minnesvården.
Att Preussiska Regeringen härföre ej skulle lägga några svårigheter i vägen, derom är jag med visshet öfveidygad. 1 H. " 4* Den 28 November e. m.
Jag skulle likaledes anse passande och värdigt Nationens Representanter, alt, då invigningen af ifrågavarande Minnesvård komme att försiggå, den November ]83a, eu Deputation af Rikets Ständer vore närvarande, då ett främmande Folk, som sjelf ännu ej glömt hvad det är skyldig en Svea Konung, finge se att icke tvänne århundraden förmå ur Svenska Folkets bröst utplåna minnet af en stor Konung, — en af de största och ädlaste, som tideböckerne kunna uppvisa.
Friherre Anckarswärd, Carl Henrik, hade inlemnat följande, som upplästes:
För att till en verksam tillfredsställelse kunna befordra den vigtiga underrättelsen om en, genom det noggrannare och utförligare räkenskaps-sätt, sorn Riks-HufvudBoken beredt, vunnen tillgång af omkring fern Millioner Riksdaler, anser jag nödigt, att Rikets Ständers Stats-TJtskott anmodas, att till Rikets Ständer ofördröjligen afgifva en specifique uppsats å det belopp, som dels i allmänna Cassör, dels i ännu icke influtne skatter, eller i utestående fordringar under denna summa innefattas.
Jag anser äfven nödigt, aLt uti en så, dan uppsats, de särskilda Cassornas mera Den 28 November e. in. 643 dier mindre disponibla egenskaper angifvas; äfvensom, att för de ännu icke influtne skatter och utestående fordringar, * utsättas de terminer, inom hvilka hvarje sådan penninge-post kan beräkningsvis anses för Rikets Ständer disponibel.
Rikets Ständers Stats-IJtskott lärer utan tvifvel finna nödvändigheten för Rikets Ständer, att så tidigt före Motionstidens utgång, få inhämta en nödig vägledning för den enskilde Motionairens derå möjligtvis beroende utväg, att i detta afseende göra sine åsigter gällande, och gör jag inig således det hopp, att då, så snart möjligt ske kan, komma att emotse uppfyllandet af denna önskan, om den vinner Ridderskapets och Adelns, samt de öfrige Riks-Ståndens bifall.
Jag anhåller om Remiss till Statsutskottet, samt Motionens meddelande med de öfrige Riks-Stånden.
Herr ReuterswärdPehr Adam ^ hade inlemnat ett så lydande Memorial:
I sammanhang med hvad Herr Ribbing, uti Ridderskapets och Adelns Plenum den 22 sisth November anmärkt och föreslagit, rörande Expeditionslösen för Domare, får jag vördsammast fästa Ilöglofl.
Ridderska - Den 2S November e. m. pets edli Adelns uppmärksamhet på en Artikel i Kongl.
Maj:ts förnyade Nådiga Taxa på Expeditions-1 osen, af den iSMaji 1821, som fordrar tydning och rättelse, nemligen angående vetler'häftighets-bevis , hvarom orden sålanda lyda: '*vederhäftighets-bevis, 24 skiJlingar.”
Härmed bestämmes dock icke, huruvida, då ett sådant Bevis innefattar flere personers vederhäftighet, afgiften 24 sk., bör vara för hela Beviset eller för hvarje person särskildt.
Jag har ofta haft tillfälle alt se, det Domare och vederbörande vid Landshöfdinge-Embetena olika tyda och tillämpa Taxan i denna punkt: en del med 24 sk. för hvarje person, sorn Beviset innefattar, andra med 24 sk. för hela Beviset, det må innefatta en eller flere personer och åter andra hafva låtit betala sig med 32 sk., såsom en medelväg.
Då Allmogen i vissa Landsorter numera olyckligtvis fått vana på att tillita Banco-Diskonten, utgör påteckningen, af vederhäftighets-bevis å Diskont-reversaler, hvilka erfordras nya hvarje halfår vid omsättningarne, en icke ringa ■inkomst-källa för -Domare m. fl., hvartill de icke ens påkosta papper och icke heller stadna i något synnerligt ansvar för sina betyg, enär en persons vederhäftighet oftast är en opinions-sak.
Ett Diskont-lån t. ex. å 3oo R:dr utgör vid sista omsättningen endast 60 R:dr och räntan härföre 1 R:dr 24 sk. samt vederhäftighets-påteckningen för 3 personer, enligt den först anförde lyd - $cn 28 Noveni Ler c. in. 645 ningen, äfven 1 R:dr 24 sk., hvarigenom den arme Låntagaren får betala lika mycket för Beviset, som i,ränta, eller tillsammans 10 procent, efter år beräknadt.
Uppå flere förnyade förfrågningar i denna del från Landsorterne, och för att erfara det rätta härutinnan, vände jag mig, för några åt sedan , först till Stats-Secreteraren för Kammarärenderne, som contrasignerat ifrågavarande Expeditions-Taxa, och derefter lill JustitieCancelleren, hvilka Herrar äfven funno att Taxan i denna del var tvetydig, men ansågo att meningen borde vara 24 sk- för ett vederhäflighets-bevis, såsom endast utgörande Ett Bevis, fastän innefattande flere personers vederhäftighet.
Till följd häraf, får jag ödmjukeligen föreslå, att rättelse härutinnan måtte vinnas, och afgiften för ett vederhäftighetsLevis, det må upptaga och angå en eller flere personer, bestämmas lill Tjugufyra(b4) skillingar Banco; med anhållan alt detta mitt vördsamma anförande varder till vederbörande Utskott remitteradt, för att, i sammanhang med Herr Bibbings omförmälta Memorial, blifva liandlagdt.
Upplästes BancoUtskottels den 26 dennes under N:o 1 aflåtne Memorial, i fråga om formulaire till den Ed, sorn Ledamc - 646 Den 28 November e. m. terne af samma Utskott och de vid dess Cancelli anställde Tjenstemän under nuvarande Riksmöte böra aflägga.
Jag tror mig böra vördsamt tillkännagifva, att då detta ämne förevar i BancoUtskottet, väckte jag fråga, huruvida icke Rikets Ständers bepröfvande borde underställas, om ej den tysthetsed, som hittills ägt rum, kunde afskaffas, och det sista spåret af den så kallade secretessen dermed utplånas, helst denna ed, ehuru i Riksdagsordningen nämnd, ingenstädes är i Grundlagen föreskrifven, och numera efter publicitetens införande synes öfverflödig.
Hvad enskilde personers förhållande till Banken beträffar, bör man väl förvänta af ett Utskotts Ledamöter, att de äfven utan ed ej skulle omtala dem.
Men då denna mening ej af Utskottets pluralitet bifölls, förenade jag mig i den nu gjorde hemställan, i afseende på enskilte personers förhållande till Banken.
Herr Hjertaj Gustafa förenade sig med Herr Hegardt.
Bankens publicitet är visserligen af Rikets Ständer decreterad, och således få inga hemligheter finnas, hvad sjelfva BankoVerket angår; men vid samma tillfälle publiciteten decreterades, beslöts afven, att enskilde perso - Den 28 November c. m. 6/17 ners räkningar roed Banken ej skulle publiceras.
Detta föranleder således behofvet af att bibehålla ed, hvilken bör afläggas, i den fonn och ordning, sorn förr öflige varit.
Upplästes BancoUtskottels, den 27 dennes under N:o 2, aflåtne Memorial, om tillåtelse att antaga Notarier till besörjande af Protocolls-föringen vid Utskottets fördelningar.
Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard j bade inlemnat följande, som upplästes: Att Högfärd och Luxe vanligen äro säkra bevis på en förderfvad moralite, oell tillika förebud till Staters fall, det torde icke med öfvertygelse kunna bestridas af den, som någorlunda anmärkt lidshändelserrie; och skulle han vilja med sin forskning gå tillbaka, så kan han af häfderna derom få ett klart begrepp, isynnerhet om de gamle Romares och Forn-Grekernes urkunder rådfrågas.
Att uppgifva alla de olika och vidunderliga skepnader, hvarunder högfärdsandan manifesterar sig, anser jag lika omöjligt, som onyttigt.
Nog af, att den finnes äfven i vårt Fädernesland, och 648 28 November e. m. derstädes stigit till sådan höjd, att åtminstone ett försök tili dess partiella qväfvande hör kunna vågas; och jag skulle vilja tro, ått en god början dermed kunde göras, om de håde i moraliskt och medborgerligt afseende ändamålslösa CaractersFullmagterne afskalFades.
Hvilken menniska med sundt förnuft och grundligt omdöme kan påstå det vara rätt eller ens billigtatt till exempel, en Länsman skall kallas Economie-Directeur, en liten Regements-Skrifvare, Kammar-Råd, en KronoFogde, Assessor, en Major, Öfverste o. s. v. Men icke nog dermed, att denna Betitlingsech Caracters-sjuka sträckt sig till dem , som innehafva högre eller lägre Embeten eller Tjenster i Staten; den har äfven angripit sådana personer, som alldrig variit eller, i anseende till deras yrken, någonsin kunna blifva Kronans Embets- eller Tjenstemän; oeh då tyckes en Titel vara nästan ännu mera umbärlig, emedan den förnuftigare menniskan ändock icke värderar eller bedömer en person efter hvad lian kallas utan efter hvad han är , och huru han i sin verkningskrets handlar.
Det enda resultat, som den högre Titeln emedlertid åstadkommer, “ar att den öfver sin rätta plats uppsatte personen yfvar sig och inbillar sig vara lika berättigad till aktning, som en i verklig tjenst varande Embetsman, med lika Fullmagt på det Embete, hvartill han med möda och besvär hunnit, och Den 28 November e. m. 649 hvaruti han uppoffrar sin hela tiel.
Detta anspråk på aktning måste ock underhållas genom ett mera kostsamt lefnadssätt, än som eljest påtänktes; och om härvid jemväl får komma i beräkning, att en betitlad person hvarken genom eget arbete eller egen skicklighet förvärfvat eller tjenat sig upp till den högre värdighet, han antingen aldrig eller ock först med tiden kunnat uppnå, hvadan han ock gått den verkliga förljensten i förväg, samt att en sådan verklig förtjenst illuderas och borrtskymmes af personer, som, genom en Caracters-Fullmagt, blifvit ställde vid den anspråkslösa förtjenstens och talangens sida, och mången gång till och med öfver den; så får, med fästadt afseende på det icke likgiltiga missförhållandet emellan Fullmagt på verkligt Embete eller Tjenst, och en blott Titel-Fullrnagt, samt enär det rättsbegreppet ändock står fast, att hvarje god Medborgare, som gagnar och är nyttig på den plats, der Försynen honom satt, säkert förer med sig sitt eget värde, han må föröfrigt kallas hvad som hälst, jag härmed vördsamt föreslå, att Rikets Höglofl.
Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet måtte göra framställning om det ifrågavarande ganska granlaga ämnet, samt anhålla, att bruket med Titel— eller Caracters-Fullmagters utfärdande kunde hädanefter upphöra.
Men om Rikets Ständer icke finna godt, att understödja denna min Motion, utan anse Caracters ■/T - 65o Den 28 November e. nv Fullmagter så väsendteligen nödige, nyttige och gagnelige, att det vore skada med deras afskaffande; så torde åtminstone den grundsatts kunna antagas, att den, som genom en Caracters-Fullmagt, vare sig med eller utan befordrings-rätt, förskaffat sig Titel på ett Embete eller Tjenst, som lian alldeles icke bekläder eller innehar, bör derföre skatta till Staten; och jag föreslår att årliga Bevillnings-afgiften derföre må blifva hälften så stor, som 'valeuren å det stämplade papper, hvarmed Fullmakten är försedd.
Att detta må lill vederbörligt Utskott varda remitteradt, samt med de öfrige Stånden cömmuniceradt, derom anhåller jag vördsamt.
Upplästes Irenne från RiddarhusUtskotlet inkomne så lydande Memorial: Hörsamste Memorial!
Ilos RiddarhusUtskottet har Capitainen J. A. von Pfaler, uti ingifven skrift, anhållit, att som han ernade utgifva en Resumé af Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll, § för §, jemte bifogande af reflexioner öfver vigtigare Riksdags-frågor, hvilket företag Sökanden förmodade kunna leda till en betydlig lättnad för den som önskade att af berörde Protocoll hafva en Den 28 November e. m. hastig öfversigt; RiddarhusUtskottet alltså mätte meddela Sökanden tillåtelse, att, antingen mot ersättning för utskrifningskostnaden, till tryckning utbekomma hvad af honom kunde åstundas, af Högloft.
Ridderskapets och Adelns Protocoll, eller ock i RiddarhusCanzliets Vaktmästare-rum genom pålitlig Renskrifvare få låLa desamma afskrifva.
Då likväl TryckfrihetsLagen, uti 2 § 4 Morn., för rättigheten att utbekomma RiksStåndens Protocoll, stadgat det vilkor, att "Vederbörandes” tillstånd dertill måste förut sökas och erhållas, samt den auctorite, sorn uti ifrågavarande fall eger att berörde tillstånd meddela icke torde vara RiddarliusUlskottet, utan Högloft.
Ridderskapet och Adeln sjelfve; har Utskottet trott sig böra Capitaine!) von Pfalers anhållan hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln härigenom vördsamt anmäla, under anförande, för egen del, att Utskottet, i fullkomlig öfverensstämmelse med de af RiddarliusUtskoltet vid 1823 års
Riksdag i enahanda fråga yttrade tänkesätt om nyttan af offentlighet i allmänna ärender, samt spridandet af en tillförlitlig kännedom angående Folk-representationens förhandlingar, icke tvekar, att den begärde tillåtelsen vördsamt tillstyrka; hvarvid likväl, enär alla rummen å Riddarhuset äro under Riksdag för serskildta ändamål så upp - 65a Den i8 November e. m. tagne, att tillträde derstädes för främmande personer icke i allmänhet kan, utan betydliga olägenheter, medgifvas, den inskränkning torde böra ega rum, att det må ankomma på RiddarhusSecreteraren, att, efter Protocoliens förutgångna justering, bestämma, huruvida afskrifter eller utdrag derutur må tagas af Sökanden sjelf, eller om sådant, för bans räkning, dock endast emot godtgörande af renskrifnings-och collationeringskostnaden, må af någon dertill’utaf RiddarhusSecreteraren utsedd Person verkstadlas, så skyndsamt, som med Protocoliens begagnande för Expeditionen inom RiddarhusCanzliet står att förenas; och torde, derest Högloft.
Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att ett så beskaffadt tillstånd meddela, detsamma få gälla äfven för de Tidningsutgifvare eiler andra personer utom Ståndet, hvilka under innevarande Riksdag åstunda del af Ridderskapets och Adelns Protokoll.
Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt öfverlemna».
Stockholm den a5 November 1828.
På RiddarhusUtskottets vägnar, CARL MÖRNER. W. F.
Dalman* Hör sa mate Memorial!
Till RiddarhusUtskottet har RiddarhusDirectionen låtit öfverlemna ett så lydande Memorial:
Den 28 November e. in. ”Tili följd af den uti 12 § af 1 Art. ”RiddarhusDirectionens Instruction, Direc”tionen raeddeldte föreskrift, att vid början ”af hvarje Riksdag;, genom RiddarhusUt' ”skottet, tili Högloft.
Ridderskapet och Adeln ”inkomma med Förslag, huru tryckningen ”af Ridderskapets och Adelns Protocoll må ”lämpligast och med största skyndsamhet ”kunna verkställas, har Directionen härme”delst skolat ett så heskaffadt förslag vördsam! framställa. ”Under sista Riksdag blefvo, enligt ”Höglofl.
Ridderskapets oell, Adelns den a5 ”.Januarii r8å3‘fattade beslut, Ståndets Pro”tocoll vid tryckningen afdelta i måna”rfer och hvarje månad åter skiljd i så kallade Protocollj innefattande de muntliga ”Discussionerne jemte Besluten samt Bila*’gorj sorn utgjordes af de skriftliga Anfö”ränderna.
Den förstnämnde fördelningen 'i månader har likväl medfört den olägenhet, att hvarje ProtocollsBand vuxit till ”en allt för stor vidd, och mot den sedhare åtgärden att åtskilja de muntliga och "'skriftliga yttranderna, företer sig åter den ”besvärlighet, vid Protocollens läsning, att ”densamma icke kan ske i en följd, utan "”måste afbrytas, så snart ett skriftligt Me”morial förekommer, som man nödgas uppsleka bland Bilagorne, äfvensom sådant för”orsakar vidlyftighet och svårighet att igen”finna ämnet i det öfver Protocollen för"Taltade Register. 654 Den 28 No vern trer e. m. ”Då Directionen af dessa anledningar ”funnit nödvändigheten af en förändrad ”ordning, i afseende å tryckningen af Hög*’jofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll ”vid instundande Riksdag, har Directionen, ”för att icke allenast undanrödja ofvannäm”de olägenheter, utan ock tillvägabringa ”den möjligast största skyndsamhet vid ”tryckningen, trott sig höra föreslå, att ”ifrågavarande Protocoll, hvaraf upplagan, ”enligt hvad vid förutgående Riksdagar egt ”rum, torde böra bestämmas lill 5oo Exemplar, dels målte tryckas i en oafbru"ten följdj på sätt före sista Riksdag jemväl alltid varit vanligt, dels af delas i smär”re Häften af omkring 20 ark hvardera, ”dock så, att icke något Pleni-Protoeoll ”stympas, utan till slut inflyter i Häftet; ”äfven derest berörde arktal skulle min”skås eller öfverskjutas.
Genom en så beskaffad form för tryckningen af Protoco!- ”len åstadkommes så väl den fördel, att ”(lere Häften kunna tryckas på en gång, ”hvarmedelst skyndsamhet vid trycknin”gen i ansenlig nion vinnes, sorn ock beqvämlighet vid Protocollens läsning och ”de serskildta ämnenas uppsökande å Registret, , hvarförutan dylika Häften tilläfventyrs torde kunna med Posten afsändas och ”derigenom under Riksdagen befordra icke ”allenast ett hastigare meddelande i Lands”orterne af berörde Protocoll, utan ock ”desammas ökade afsättning; varande i allt Den 28 November e. 111.
655 ”fall den der sådant åslundar oförhindrad, ”att, framdeles vid inbindandet, i elt band ”sammanfoga flere Häften. ”1 sammanhang härmed, har
Directio”nen, som anser den hitlils följda ordning ”med de tryckta Exemplarens emottagande ”först å Riddarhuset och deras aflefvere”ring derifrån till Herrar Fnllmägtige i ”RiksgäldsContoiret leda till en onödig och ”besvärlig omgång, jemväl skolat hemställa, om icke vederbörande Boktryckare kun”11a erhålla föreskrift, att hädanefter afjemna de tryckta Exemplaren af Protokollen directe till vederbörande Tjensteman i RiksgäldsContoiret, hvilken borde ”anmodas, att draga försorg om desammas ”häftning, nödig utdelning deraf lill Riksstånden, samt utlemnande till försäljning ”i Bokhandeln, så alt RiddarhusSecretera”rens befattning med ifrågavarande Protokoll inskränkte sig dertill, att sedan Ma”nuscript till tryckning blifvit, medan Riksklag varade, under RiddarhusUtskottets, ”och efter dess slut under RiddarhusDirec”tionens tillsyn, i fullständigt skick, ut”lernnadt, bålla hand deröfver, att tryck”ningen varder skyndsamt och ordentligt ”verkställd, samt Jäsningen af Correcturet ”med noggrannhet besörjd.
Stockholm den ”4 November 1828.” JACOB Deta GARDIE.
Ph. Klingspor.
Boije. C. Åkerhjelm. C. F. Carleson.
Georg Ulfsparre. H. G. af Alelin. O, J.
656 Den 28 November e. tn.
Då det af RiddarhusDirectionen, i afseende å tryckningen utaf Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll här ofvan framställda Förslag synes, utan några dermed i andra hänseenden förenade olägenheter, höra leda icke allenast till större skyndsamhet vid sjelfva tryckningen, utan ock till mera beqvämlighet vid läsningen af berörde Protocoll, äfvensom redighet vid deras begagnande för erforderlige upplysningar; hvarjemte Afdelningen i smärre Häften torde befordra desammas hastigare kringspridande och afsättning, får Utskottet, af dessa anledningar, hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vördsamt hemställa, om icke RiddarhusDirectionens förslag i denna del må varda af Ridderskapet och Adeln bifallet.
Hvad åter beträffar, frågan om en förändrad ordning med de tryckta Exemplarens aflefverering från Boktryckarne, finner Utskottet sig böra den af
Directionen gjorda framställning, på det sätt tillstyrka, att, i enlighet med hvad Högvördige PresteStåndet och Hedervärda BondeStåndet vid denna Riksdag redan lära beslutat, RiddarhusSecreteraren skulle anses hafva fullgjort sitt åliggande, i afseende på befattningen med tryckta upplagan af Ridderskapets och Adelns Protocoll, då han, i den nion tryckningen fortgår, aflemnar samma - Den 28 November e. m. 657 ma upplaga lill den Tjensteman vid Biles— gälds-Contoiret, som hitintills ombesörjt utdelning och försäljning af de vid Riksdagnrnes slut öfverblifne tryckta ProtocollsExemplar.
Hvilket dock allt till Höglofl. a Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt öfverlemnas.
På Riddarhus-Utskottets vägnar, CARL MÖRNER. W. F. Dalman.
Sedan Riddarhus-Direclionen, uti Memorial af förliden gårdag, hos RiddarhusUlskottet tillkännagifva, att Landshöfdingen öfver Södermanlands Län, Coramendeuren af Kongl. Svärds-Orden, Riddaren af Kejserliga Ryska S:t Wladimirs och S:t Ann* Ordens Andi’a Glass samt Riddaren af Kongl. Preussiska MeriteOrden Gustaf Abraham Peyron, som den 4 Julii 1825 blifvit af Kongl. Maj:t uti Adeligt1 Stånd upphöjd, samt derefter genom serskild Nådig Resolution af den 10 sisth September återfått de af honom i afseende å Introductions anmälan förlorade Fatalier, inom den uti Högstberörde Resolution stadgade ytterligare lid af sex månader hos Riddarhus-Directionen företett alla för
Introductions erhållande föreskrifne pr ses taur 1 II.
42 658 Drn 28 November e. ra. da, hvilka, efter behörig granskning, äro vordne af Directionen godkända; så hav Riddarhus-Utskottet, jemlikt 5o §. i RiddarlmsOrdningen af den i8:de
December 1823, skolat hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln anmäla Landshöfdingen m. m.
Peyron till Introduction å Riddarhuset under N:o 23o3 bland Ridders- och Adelsmän.
Stockholm den 2Ö November 1828.
På Riddarhus-Utskottets vägnar, . CARL MÖRNER W. F. Dalman.
Dcssetrenne Memorial lades på bordet.
Föredrogos ånyo och remitterades till StatsUtskottet: Herr Montgommeries, Gustaf, den 25 dennes på bordet lagde Motion, om Nummer-Lotteriets afskaffande; jemte de af Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf, samt Herrarne Rosenblad, Bernhard, och von Becker, Carl Johan, rörande samma ämne nyssnämnde dag afgifne yttranden.