Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter långvariga, under flera dagar pågå - Den 15 Februari e. m. 101 ende debatter vid 1840 års Riksdag, beslöt R. o. Ad. alt val inom Ståndet skulle antagas såsom grund för dess representationsrätt vid en blifvande reform.
De män, hvilka hufvudsakligen bidrogo till det beslut, R. o. Ad. då fattade, hvilka då ledde Ståndets öfver - läggningar, voro lika på erfarenhet, hade grånat under parlamentariska strider, och voro lifvade af en varm fosterlandskärlek.
De hyste -den fasta förhoppning, att den grundval, de då lade, skulle blifva beståndande, samt alt deras efterkomlingar icke skulle vägra alt infria det löfte, som R. o. Ad. med stor pluralitet då afgaf.
Med smärtsam förundran har jag funnit, att en af dessa män numera i frågan ändrat åsigt, men jag för min del kan icke svika det en gång gifna ordet.
Ehuru 2:ne
Stånd redan förkastat det förslag, som nu utgör föremålet för R. o. Adis öfverläggning, och det således med skäl kan anses icke löna mödan att ingå i pröfning af dess detaljbestämmelser, så är det måhända icke olämpligt alt söka fästa R. o. Adis upmärksamhet på vigten af det beslut, R. o.
Ad. går-alt falla.
Delta beslut är nemi. af ganska stor betydenhet, icke allenast såsom ett uttryck deraf, att R. o. Ad. fortfarande vidblifver sin vid 1840 års Riksdag uttalade afsigt, att, för tillvägabringande af ett förbältradt representationssätt, upoffra den personliga sjelfskrifvenheten, ulan äfven derföre, alt ett annat RiksStånd, hvilket under föregide Riksdagar hyllat åsigler i denna fråga, som äro i fullkomlig strid med dem R. o. Ad. förfäktat, genom sitt beslut öfver ifrågavide förslag visat, att Ståndet slutligen medgifvit alt detsamma medför en icke obetydlig allmän förbättring af det nnvaride tillståndet.
Att förhållandet verkligen är sådant, anser jag vara ådagalagdt genom de sakrika anföranden, hvilka ä detta rum -för förslagets befrämjande blifvit afgifna, och att förändringen äfven skulle medföra en väsendtlig förbättring af R. o. Ad:s representationssätt, tror jag äfven vara påtagligt, om man opartiskt tager i betraktande de följder, förslagets antagande i detta hänseende skulle hafva.
Behofvet af en förbättring i delta Stånds organisation vore visserligen icke så trängande, om Riddarhusets bänkar alltid vore så upfyllda, som de i närvarande stund äro, men sådant kan icke begäras.
Om några månader kommer Riddarhuset enl. all sannolikhet att härutinnan förete elt helt olika utseende.
Under sådana förhållanden är det väl af största vigt, all en koncentration af de kunskaper och talanger samt den erfarenhet, som alltid funnits inom delta Stånd, till vägabringas, och att således R. o. Ad. representeras genom ett urval af Ståndets ledamöter, hvilka äga både förmåga och tid alt egna en oafbruten upmärksamhet åt de allmänna ärendena, samt sålunda bibehålla och, i min tanke, ytterligare förhöja det anseende, hvaraf Ståndet ännu så rättvist är i åtnjutande.
Tidpunkten är inne alt visa, det R. o. Ad. ännu alltjemt är villigt att när fäderneslandets bästa fordrar göra eftergift af lagliga rättigheter.
Andra, mera stormiga, tider kunna snart nog inträffa, och då skall man måhända ångra, att man icke genom att i tid eftergifva något, afvärjt faran af att förlora delta tillfälle lill befrämjande af allmänt bästa.
Förslaget har visserligen redan fallit, men, såsom jag förut yttrat, det är bf stor vigt att R. o. Ad. 102 Den 15 Februari e. m. genom sitt beslut deröfver förklarar sig vidhålla det en gång gifna ordet, på det att elt nytt förslag, hviiande på samma grunder, men i åtskilliga delar mera fullkomnadt, mätte blifva för R.
St:r framlagdt; i hvilken händelse ett bifall till ett föreg:de förslag isamma syftning, afgifvet af 2:ne
Stånd med så skilda politiska åsigter, som R. o. Ad. och BorgareSt., mäste lägga en icke obetydlig vigt i vågskålen.
Jag vill icke taga R. o.
Ad:s tid i vidare anspråk, utan slutar med förklarande, att jag ämnar rösta för förslaget, samt med uttryckande af den önskan, alt alla de, hvilka äro måna om R. o. Ad:s ära och sjelfbestånd, måtte handla pä samma sätt.
Gr. Kalling, Pehr Adolf Fredr.:
Jag har redan blifvit förekommen af flera talare, hvilka pä ett öfvertygande sätt ådagalagt förslagets destrucliva beskaffenhet.
Adeln skulle derigenom upliäfvas i verkligheten och endast qvarstå i inbillningen.
Ty med
Adel förslås ju eli visst Stånd i samhället, skildt från de öfriga genom pä börd grundade rättigheter.
Men hvarigenom existerar
Adeln i verkligheten såsom ett sådant särskildt
Stånd?
Jo, endast genom sina samtliga medlemmar och den bördsrätt, som enskildt tillkommer hvarje sådan, hvarje familj eller caput.
Adeln tänkt in abstracto, kan ju ej hafva några rättigheter för sig, utöfver medlemmarnas.
Uphäfves nu capitis på börd grundade, sjelfskrifna representationsrätt, uphäfves äfven härmed Adelns rätt alt representera och att existera 1 Staten, ty en grund för hvarje rått måste gifvas och om bördsgrunden underkännes af Staten, kan han ej heller erkänna, hvad deruppå är byggdt.
För öfrigt, då Adelskapet blifvit gifvet af Konungen såsom en ersättning för i det allmännas tjenst upoffrade krafter, kan ej heller rättsenlig t, så länge åtminstone den styrelseform står uprätt, som sanctionerat de Adliga rättigheterna, dessa flufvudrnannen, utan hans eget särskildta begifvande, afhändas.
Men dertill äger denne återigen ej makt.
Ty en sådan handling vore ett obehörigt ingrepp i efterkommandes rätt; och Adelskapet är ett arf eller ett fideikomiss, hvilket såsom hvarje sådant icke kan af innehalvaren föryttras.
Utaf dessa skäl: för det första, emedan förslagets antagande skulle uphäfva Adeln i verkligheten; och för det andra, emedan dess antagande innebure en rättskränkning, af samma beskaffenhet, som våld emot äganderätten, får jag yrka på förslagets förkastande; men, i händelse det skulle antagas, protestera mot giltigheten af ett sådant beslut.
Då frågan de facto är af gjord och öfverläggningarne redan allt för länge tagit Edert tålamod i anspråk, skulle jag icke ytterligare satt det på prof, om jag icke lofvat att framföra några ord frän en frånvarande sjuk Ledamot af detta Stånd, som med utmärkt nit, sakkännedom och skicklighet upfyllt representantkallet vid alla Riksdagar sedan 1818.
Det är Hr Rosenblad, Bernhard, som gifvit mig detta updrag.
Vid början af denna Riksdag förmådde han ännu att låta föra sig hit Den 15 Februari e. m. 103 till Riddarhuset och. uttaga sin polett, men, numera sängliggande, afvaktar han med det lugn, mod och hopp, som endast medvetandet af rena afsigter och redligt upfyllda pligter kunna ingifva, förlossningens timma.
Det var en af hans få återstående jordiska önskningar alt han skulle kunnat förmå, såsom han sjelf yttrat sig, alt vid afgörande af representationsförslagets öde, ”sjunga sin svanesång” från det politiska lifvet.
Då en högre vil|a nekade honom detta, har han likväl från sitt sjukläger dikterat några ord, deni han önskar och beder att haris värde Ståndskamrater ville egna någon upmärksamhet.
Flan har hedt mig framföra dem lill
Eder och jag villfar sä mycket hellre denna hans begäran, som det resultat, hvartill han kommit öfvererensstämmer med min egen åsigt, hvarföre jag ansett mig kunna uptaga hans anförande såsom mitt eget.
Det ifrågavarule Hr Rosenblads sannolikt sista anförande på Riddarhuset lyder som följer: ”Vid sisla Riksdagens slut fann jag så många betänkligheter vid det hvilande Grundlagsförslaget, alt jag var fast besluten om jag bevistade den blifvande Riksdagen att votera nej till detsamma.
Men under mellantiden bar jag egnat det en noggrann pröfning; betänkligheterna hafva visserligen icke försvunnit, jag tror att intet förslag kan framställas, vid hvilket inga giltiga anmärkmr kunna förekomma.
Jag tror också att ingen grundlag kan linnas som icke gör vägen lill representant-kallet osäker för mången, som för ett sådant kunde vara nyttig.
Hufvudsaken är att den öpnas för många med förmåga oell vilja alt verka för fäderneslandet och att sältet och medlen lill deras verksamhet underlättas.
Det hvilande förslaget har tvenne utmärkta förljensler.
Det ena är Arbetsordningen.
', vår närvarande är otvifvelaktig! det sämsta i hela vår Grundlag och otvifvelaktig! en hufvndorsak lill de brister, som man med skäl kan tillägga vära Riksdagar, och jag tillstår att ibland alla de Constitutionella författningar som jag känner, finnes ingen som har en sämre.” ”Vår ulskoltssammansätlning, vår motionsrätt, behofvet af våra återremisser och våra förstärkta Utsk. förlänga offentligt Riksdagsarbetet trots all flit, och göra utgången tvifvelaktig.
Genom nya förslaget kunna Riksdagarne lätteligen till en fjerdedel förkortas; de motioner, som icke äga tillräckliga sympatier för att vinna en slutlig framgång, behöfva icke mer borttaga tiden för Ulsk:sbehandling.
De olyckliga förstärkta Hiskin, sorn ofta göra utgången af de vigligaste frågor lill ett lotterispel försvinna; de oformliga sammansatte litslen (vid 1829 års Riksdag egde ett sådant af 5 Utsk. och 120 personer rum) nphöra och minst tre fjerdedelar af Riksdagstiden kan sparas.” ”Den andra stora vinsten äf Riksståndens gemensamma öfverläggning.
Den måste lemna åt de olika åsigterne och intressena ett tillfälle till pröfning och jemkning, som ej annat kan än underlätta sakernas slutliga afgörande och bereda möjligheten för verkligen nyttiga beslut.
Jag hemställer till de Hrr, som af verklig öfvertygelse
Sro nitiska anhängare af en Representationsreform, 104 Den 15 Februari e. ra. sältet för delina, må vara för dem luiru olika och motsatt sorn helst, om de kunna vänta sig ali deras förslager kunna under närvarande förhållanden frivilligt antagas af alla RiksStånd och på något • annat sätt vilja de väl icke befordra ett sådant.
Jag hemställer till dem om det icke är troligt ali vigten och värdet af deras olika förslag skulle blifva mera erkänd, och således framgången af deras förslag vida möjligare, än nu är förhållandet, om, genom antagande af nu föreslagne grundlag, den oväldiga pröfningen fick göra sig gällande.” ”För egen del, och efter alt hafva under mer än 30 års
Riksdagsraannaverksamhet deråt egnat allt det nit, som slått i min förmåga, skulle jag vid slutet af min bana med sann glädje och framtids hopp för ett älskadt fädernesland, se en Grundlag antagen som beredde tillfälle för enig och fördomsfri pröfning alt tillvägabringa för fäderneslandets ära, välstånd och framsteg, välgörande beslut.”
Så långt den än vid grafvens brädd för sitt fäderneslands väl så varma ädlingen.
Ingen lärer kunna beskylla honom alt, under sin långa och verksamma Riksdagsmannabana hafva hyst afvoga tänkesätt emot detta Stånd, som han af själ och hjerta tillhört, och som så ofta visat honom dyrbara prof af aktning och förtroende.
Han har likväl funnit att fäderneslandets välförslådda intresse klöfver den nu ifrågavule npoffringen af Adelns sjelfskrifvenhet.
För egen del har jag föga alt tillägga:
Jag anhåller endast få förklara, att jag med hvarje Riksdag blifvit mer och mer öfverlygad att de förbättringar, den förkofran i socialt och ekonomiskt hänse ende, som vi alla önska alt befrämja i vårt land, och hvartill det ock eger större resourser än många andra länder, som länge sedan gått oss förbi, motarbetas och lillbakahällas icke allenast af de olycksaliga, under den förelupna discusionen ofta berörda ståndsintressena, hvilkas inbördes strider nu alstra den produkt, som får gå och gälla för uttrycket af Svenska folkets tänkesätt, utan ock af de odrägligt otympliga och tunga former, hvarunder vi arbeta.
Derföre, och oaktadt jag för min del skulle ansett det hafva varit bättre om förslaget varit bygdi på samma grunder, som det af K. M. 1848 föreslagna, håller jag del för en pligt, — en samvetssak, alt tillegna sig de verkliga förbättringar i afseende på arbetsordningen som nu erbjudas och hvilka skulle underlätta ernåendet af ett ändamålsenligare representationssätt.
Ty jag tillhör ingalunda det antal som antingen vilja hafva allt eller intet, ej heller deras, som, ofta i en enfaldig välmening, tro det vara för ernående af en önskad reform nyttigt att ställningen bringas på spetsen.
Jag anser dem fara vilse vid skenet af farliga irrbloss.
Den elden är farlig att leka med, den kan förstöra mer, än man vill, mer än man väntat.
Mörner, Joli. Au g.:
Om raan äfven skulle medgifva, att förevaride förslag till en del utgör en förbättring af det nuvande representationsskieket, så äro likväl dess fel och brister af så betydande art, alt det, enl. mili tanke, år oantagligt.
Då jag på f. m.
Den 15 Februari e. m 105 anmälte mig för att erhålla ordet, skedde det i afsigt alt underkasta förslaget en närmare granskning, men den långt framskridna tiden bjuder mig att ej missbruka R. o. Ad:s tålamod.
Jag utbeder mig endast alt få, för discussionens fullständighets skull, vidröra en omständighet, hvarå upmärksamhelen ännu ej blifvit fästad.
Den rörer Ordförandeskapet inom RiksSlin och dess delegationer.
Af förslagets 24 § finna vi, att Konungen skulle utnämna Ordför:de så väl i Riksnämnden som de 4 Stånden.
29 § säger, att Ordför:de i de Utskott, hvilka Riksnämnden för ärendenas behandling förordnar, skola utses genom val, på sätt i Riksdagens arbetsordning stadgas, samt 34 § föreskrifter, att uti alla R.
Stms Nämnder, med undantag af Riksnämnden, skall ordet föras af den bland R. o. Ad:s fullmäktige, som, enl.
Riddarh.Ordn. dertill berättigad är.
Således finnes det icke mindre än 3:ne olika stadganden i afseende på Ordförandeskapet och jag hemställer huruvida sådant kan vara lämpligt.
För öfrigt får jag förklara, alt jag instämmer uti de yttranden, Hr von Hartmansdorff och Gr.
Björnstjerna afgifvit, hufvudsakligast i hvad «de angå val-ordningarnes outredd» skick, hvilket jag anser vara ett hufvudfel bos Förslaget, samt stadganderna. ang:de Riksnämnden, hvilka leda till ett beslöjadt enkammar-system, hvarföre jag äfven kommer alt rösta emot förslaget. o Frih. Åkerhjelm, Carl:
I anseende lill den långt fram skridna tiden och den vidlyftiga discussion i ämnet, som redan ägt rum, anser jag mig böra inskränka mig med att endast förklara det jag röstar för förslaget, derföre att detsamma i min tanka innefattar väsendlliga förbättringar af den nuvande representationens så väl sammansättning som arbetsordning.
Ropen på Proposm förnyades. o Hr Akerman, Fredr.:
Mot det förslag, som i dag utgjort föremål för R. o. Ad;s pröfning, hafva mänga anmärkmr ifrån skiljda politiska läger blifvit gjorda.
Flere af dem synas mig vara af den beskaffenhet, alt de vid närmare påseende af sig sjelfva förfalla; andra åter äro af den art, att jag uti dem instämmer, och jag sökte äfven alt, så vidt i min ringa förmåga stod, vid förra Riksdagen i de felaktiga delarne skaffa rättelse, medan tid dertill ännu var.
För det närvarde anser jag mig, för bestämmandet af min öfvertygelse i saken, endast böra till besvarande framställa 2:ne frågor, nemi. 1). är en förändring i värt representationsskick nödvändig? och 2) har förslaget sådana förtjenster, att de öfverväga felen, och bör det således, såsom utgörande en förbättring af det nuvarande tillståndet, antagas?
hvad första frågan beträffar, så har jag under den långa tid jag vid Riksdagarne deltagit i allmänna ärendens behandling, knappast hört någon enda röst höjas emot nödvändigheten af en representationsreform.
Man tror att intresset för denna sak afsvalnat hos nationen, derföre att detta intresse på sednare tider mindre lifligt gifvit sig tillkänna.
Jag för min del tror icke alt så år förhål - 106
Den 15 Februari e. m. landet, utan jag tror, att den likgiltighet, hvarmed frågan om en representationsförändring på sednare tider betraktats, härledt sig ifrån trötthet, ifrån en slags förtviflans misströstan, hvilken merändels inställer sig, dä hoppet att komma från ett olyckligt lill ett bättre tillstånd nästan är utslocknadt.
En sådan sinnesstämning är olycksbringande så väl hos den enskildte som hos en nation, ty förtviflan leder lätteligen till utbrott af den mest förderfliga art.
Vidkommande den sednare frågan, så tror jag att det förevande förslaget har åtskilliga ganska stora förtjenster framför det nuvande representationssättet.
Jag vill icke, vid betraktande af den sena timman, ingå i någon utförlig redogörelse för denna min åsigt; jag vill blott i korthet nämna, alt förslagets företräden hufvudsakligast framträda i den förenklade arbetsordning, uti nya medborgareklassers inrymmande i representationen och uti samtlige representanternas sammanförande på ett rum till gemensamma öfverläggningar och beslut, genom hvilket sistnämnde stadgande man för framtiden skulle undvika att upföra ett sådant spektakel, som nu hos oss pågår, eller att förspilla ord och isynnerhet lid på en fråga, sorn redan förfallit.
Genom förslagets antagande, tror jag äfven, att R. o. Ad. skulle komma alt förhältra sin ställning såsom en integrerande del af Svenska representationen.
Jag har vid en föregtde behandling af denna fråga yttrat, att ett adligt element är af högsta vigt i ett monarkiskt samhälle och jag vidblifver fortfarande denna åsigt.
Här är icke tillfälle att ingå i någon deduction af satsens riktighet och derom har del äfven blifvit mycket ordadl.
Alltnog, jag anser fortvaron af ett adligt element med andel i representationen vara af vigt för Sveriges politiska existens, men jag anser att denna andel bättre bevaras genom val bland Ståndets ledamöter än,genom sjelfskrifvenhetens bibehållande.
Den scdnares uphörande skulle medföra den största förlusten för dem, hvilka befinna sig i samma ställning, som jag, eller att vara caput för ätten, men jag tror, att minsta antalet af R. o. Ad:s närvarande ledamöter befinna sig i denna ställning.
Hvad mig enskildt beträffar, så ansåg jag vid emottagandet af utmärkelsen att vara ledamot af delta Stånd tillika hafva emottagit förbindelsen att, när samhällets väl det kräfde, upoffra min enskildta fördel och dertill förklarar jag mig vara beredd genom att rösta ja till förslaget.
En stor del af de leda möter, hvilka tillhöra den fraktion, af delta hus, hvarifrån förslaget utgått, har redan upträdt för att förorda detsamma och taga det i försvar emot dess vedersakares anmärkmr.
Men det torde äfven vara af vigt, att en och annan af dem, som tillförene sökt genomdrifva förslag, byggda på helt andra grunder, än det ifrågavar:de, deröfver sig yttrar och motiverar det votum han ämnar afgifva.
Tvenne hufvudsakliga skäl hafva förmått mig, och dem, som tänka lika med mig, att alltid ifra för en representationsförändring, och fortfarande ihärdigt framhålla den satsen, alt en snar och ändamålsenlig lösning af denna fråga, utgör samhällets vigtigaste angelägenhet.
Dessa skäl äro: l:o att grunderna för sammansättningen af vår Den 15 Februari e. m. 107 nuvar:de representation, äro i hög grad felaktiga och 2:o alf formerna för denna representationsverksamhet, äro, om möjligt än mera felaktiga.
Hvad nu först beträffar representationens ombildning efter nya grunder, med uteslutande af de gamla ståndsindelningarne, sä bar jag och de med mig liktänkande vid ålskillige föregtde tillfällen linderstedt och förordat förslager hvarigenom man sökt att gifva frågan sin lösning i den riktning, sora vi ansett hafva varit för fäderneslandet nyttigast.
Dessa försök hafva likväl hittills strandat, emedan flertalet af dem, på hvilka afgörande! berodde, varit af olika tankar med oss och i följd häraf visar sig, för närvarande, föga förhoppning, alt med ombildning af den gamla grunden för representationens sammansättning, kunna snart genomföra den angelägna reformen.
Men då jag anser det nyss anförda 'andra skälet, hvarföre man alfvarligen bör arbeta på en representalions-reform, vara af sä stor vigt för fäderneslandet, tror jag, alten hvar bör låta sitt ideal för en folkrepresenlations sammansättning fara, och dä nu fråga är att åtminstone fä bättre former för representationens verksamhet, icke skjuta ifrån sig den erbjudna möjligheten härtill.
Representationen är nemi. den brännpunkt, inom hvilken nationens alla krafter böra samlas, till gemensamt arbete för den ekonomiska, sociala och polilska samhällsutvecklingens befrämjande, men är den formen för dess verksamhet felaktig, arbetar Representationen förgäfves att föra samhället framåt i berörde hänseenden.
Jag för min del har således ansett, alt man f. n. bör låta de betänkligheter, man hyser emot förslagets grunder, fara och ansluta sig till dem, som sökt att med bibehållande af den gamla af dem gillade grunden för vår representation göra formerna, hvari den skall lefva och verka, bättre och ändamålsenligare.
Betraktar jag förslaget blott ur en sådan synpunkt, så kan jag icke undgå att finna, alt det innefattar eli stort steg framåt lill ett bättre tillstånd än det närvarande; och är äfven af stor vigt under nuvarande för hållanden, då man lefver så fort i alla samhällen, att ej försumma tiden utan med alfvar gripa verket an. att skaffa oss en representation, som bättre än den n. v. kan fullgöra sina åligganden.
Om nationen underlåter att med kraft arbeta sig framåt i alla riktningar, så lemnäs den bakefter af de medtäflaude nationerna, hvilka raskare fortgå på bildningen och civilisationens väg.
Det är för att vi icke mätte stå tillbaka för andra nationer, utan med inom
Representationen samlad kraft kunna sträfva till samma gemensamma mål, som jag önskar alt man lemnade sitt bifall till detta förslag, som väl lemnar den gamla, af mig såsom felaktig ansedda Ståndsindelningen orubbad qvar, men likväl ger oss tillfälle att med större kraft arbeta för fäderneslandets väl.
Det är af detta skäl som jag gifvet' min röst ät förslaget.
Innan jag uti sjelfva hufvudfrågan ingår, anhåller jag, att med anledn. af åtskilliga talares yttranden om sjélfskrifvenbelen få säga några ord.
— Jag vill ej till pröfning uptaga, huruvida den förklaring är bindande, som för några Riksdagar sedan utaf R. o Ad. afgafs, den nemi., att, derest 105 Ben 15 Februari e. m. ett Representationsförslag betryggande fäderneslandets framtid kunde framläggas, R. o. Adis sjelfskrifna Representationsrätt ej för dess antagande skulle lägga hinder i vägen.
Jag vill endast tillkännagifva, alt jag sä anser dem, och att denna min åsigt äfven delats af de Const.Utsk. hvilka, sedan den liden, framlagt förslag till Representationens ombildning är gifvet, enär alla sådane förslags utarbetande eljest varit ett gagnlöst sträfvande, dä ingen Representationsförändring med sjelfskrifvenheten uti dess närvarande form bibehållen är tänkbar'.
Jag vill endast undersöka, huruvida denna form af sjelfskrifvenheten utaf flertalet af R. o.
Adis medlemmar med förkärlek omfattas eller ej.
Man ihågkomrae härvid, alt uti hvarje ordnadt samhälle, bredvid de rättigheter, hvilka åt individer eller korporationer tilldelats, samhället alltid ställt en skyldighet, och måste ställa en sådan, enär medgifvande af en rättighet utan motsvarande skyldighet, emellan samhället och den dermed begåfvade skulle -stadga ett fullkomligen abnormalt förhållande, ett förhållande hvilket endast med naturtillståndets godtycke kan sammanslå.
Den skyldighet, som bredvid sjelfskrifvenhelens rätt är nedlagd, bredvid rättigheten att handhafva och vårda samhällets angelägenheter, är naturligtvis den, alt till samhällets bästa, till dess betryggande, och till främjande utaf dess lugna utveckling, utöfva samma rättighet.
Huru handhafves nu denna skyldighet?
— En blick pä de i dag tätt besatta bänkarna, ett minne utaf deras, mot Riksdagarnas slut synnerligen inträdande tomhet, besvarar ovedersägligt denna fråga.
Det är ingen beskyllning, ingen förkaslelsedmn, jag med della mitt yttrande uttalar.
Förändrade förhållanden, Riksdagarnas fordom okända långvarighet, förändringen uti R. o. Adis egna ekonomiska ställning, hvilken oafvisligen tvingar de Hesta af dess medlemmar,alt för enskildla omsorger, för enskild bergning, frånträda Slalsvårdande värf, lemna för det af mig påpekade förhållandet fullständiga förklaringsgrunder.
Det är endast ett factura jag anförer.
Men då detta factum är obestridligt, då den åliggande skyldigheten icke utaf flertalet utaf R. o. Adis ledamöter kan utöfvas, då den för många ibland dem, hvilka med berömvärd ihärdighet egna sin tid åt Riksdagarnas värf, är en börda, då frågar jag, kan väl en rättighet med hvilken denna skyldighet oaflåtligen är förenad, af alla dessa många, jag uprepar mitt ord, med förkärlek omfattas?
— Svaret torde vara gifvet, och all vidare bevisning öfverflödig.