Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 1 juli 1824 Vid senaste riksdagen beslöts att svenska ångfartyg, som seglar på in- och utrikes ort, må betala hälften i Lots- och Båtavgift mot andra svenska fartyg, som är lika djupgående.
Stockholm den 1 juli 1824 CARL af WIRSÉN
Universal angående tiden för fullföljd av mål som blivit avdömda vid domstol i Hälsingland.
Stockholm den 22 juli 1824 Felskrivning i propositionen till ändring av Rättegångs Balkens 25 kapitel 9 §, där Hälsingland blivit utelämnat.
Kongl Maj: t har befallt att Hälsingland borde som förut stadgat är finna med i nämnda §.
Stockholm den 22 juli 1824 H A v STROKIRCH
Kungörelse angående tillstånd för Sjöfarande, att begagna Norra Segelleden till Uddevalla.
Stockholm 2 augusti 1824 Från den 15 innevarande månad är det tillåtet att använda norra segelleden till Uddevalla och Lysekil.
Den södra leden får begagnas av sjötrafik till Hättan och i stället för Askerö vara inloppsställe till de mellan utrikes ort och Uddevalla gående fartyg.
Stockholm den 2 augusti 1824 C af KLINTBERG
Kungörelse att den, under Kongl Maj: ts frånvaro, i Nåder tillförordnade Regering kommer att upphöra.
Stockholm den 12 augusti 1824.
Sedan vi nu lyckligen anlänt till huvudstaden, så kommer den tillförordnade Regeringen att upphöra.
Stockholm den 12 augusti 1824 CARL JOHAN
Wid hwarje Riksdag skola Riksens Ständer wälja Tolf Ledamöter af hwartdera Ståndet till en Nämnd, som ege att döma, huruwida Högsta Domstolens samtelige Ledamöter gjort sig förtjente att i deras wigtiga kall bibehållas, eller om wisse af dem, utan bewisligen begångna fel och brott, hwarom föregående §.
handlar, likwäl kunde anses böra ifrån utöfningen af Konungens Domsrätt skiljas.
Denna Nämnd träde, samma dag, den blifwit wald, tillsammans.
I den ordning 69. och 97.
föreskrifwa, röste samtlige Ledamöterne, man för man, med slutna sedlar, öfwer den frågan: skall omröstning anställas till uteslutande af någon bland Högsta Domstolens Ledamöter?
Beswaras derefter denna frågan enhälligt eller af de flesta rösterna med Nej, blifwe då Högsta Domstolens samtlige Ledamöter bibehållne.
Beswaras den åter med Ja, så uppgöre hwar och en af Nämnden en sluten Lista på dem af Högsta Domstolens Ledamöter, flere eller färre, som han anser böra endtledigas.
De trenne ibland desse, som då fått det största antal af röster emot sig, ställes hwar efter annan under en ny omröstning, hwarwid twå tredjedelar af rösterna fordras, emot den eller dem, som skola anses wara ifrån Riksens Ständers förtroende uteslutna.
§ 60.
1809: Til desse sednare räknas Sjö- och Landt-Tulls- samt Accis-afgifterne, Postmedlen, Chartä Sigillatä afgiften, Husbehofs-Bränneri-medlen samt hwad Riksens Ständer desutom serskildt hwarje Riksdag såsom Bewillning sig åtaga.
Ej må några allmänna afgifter, af hwad namn och beskaffenhet som helst, utan Riksens Ständers samtycke kunna förhöjas, Stora Sjö-Tullen å inkommande och utgående spannemål allena undantagen.
1: o. Konungen äger att i Stats-Rådet utnämna och befordra infödde Swenske män till alla de Embeten och Tjenster inom Riket, högre och lägre, hwilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra wederbörande förut med förslag hafwa inkommit, der sådana hittills ägt rum.
Konungen ware likwäl obetaget, att, efter wederbörandes hörande, eller uppå deras framställning, till lärare-befattningar wid Universiteterna, de theologiska lärare-tjensterna likwäl undantagna, såsom ock till lärare och andra beställningar wid andra Inrättningar för wetenskap, slöjd eller skön konst, äfwensom till Läkare-befattningar, kalla och befordra äfwen utländske män af utmärkt förtjenst, de der den rena Evangeliska läran bekänna.
Likaledes må Konungen kunna uti militära embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, men icke till Kommendanter i fästningarne.
Konungen fäste, wid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd.
Till civile Embetsmän inom Riket och till Domare må sådane män endast nämnas, som äro af den rena Evangeliska läran.
Hwarje Departements-Chef skall föredraga och expediera alla ärenden, rörande befordringar, förordnanden, tjenstledighet och afsked, till och ifrån Embeten och Tjenster, wid de Werk och Stater, som under Departementet höra.
2: o. Konungen äger att genom naturalisation till Swensk medborgare upptaga utländsk man i den ordning och under de wilkor, som uti särskild derom af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmas.
Ingen Riksdagsman må kunna under tilltal ställas eller sin frihet beröfwas för dess gerningar och yttranden uti Riks-Stånden, dessas gemensamma sammanträden eller något Riksens Ständers Utskott, utan att det Stånd, till hwilket han hörer, sådant tillåtit genom ett uttryckligt beslut, deruti fem sjettedelar af Ståndets wid omröstningen in Pleno tillstädeswarande Ledamöter instämt.
Ej eller skall någon Riksdagsman kunna förwisas från den ort, der Riksdag hålles.
§ 69.
1809: Upstå, antingen hos Riksens Ständers Plena gemensamt eller uti något af Riks-Stånden, betänkligheter at antaga hwad Stats-Utskottet tilstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande eller Bewillningens derefter lämpade hela belopp, eller hwad til Riksgälds-Contoirets Utgifter och Inkomster hörer, eller grunderne för Riksgälds-Contoirets styrelse och förwaltning, då böra de skäl anföras, på hwilka sådane betänkligheter sig stödja samt meddelas Stats-Utskottet, som derefter tage Ärendet under ytterligare öfwerwägande.
Anser Stats-Utskottet sig icke kunna afwika ifrån des redan afgifne yttrande eller instämma uti Riksens Ständers eller et serskildt Stånds tankar, utnämne då Utskottet Deputerade, som uti det eller de Stånd, der betänkligheter upkommit, företräda och närmare uplysa förhållandet.
Förblifwer något Stånd ändock wid den mening, det förut fattat, afgöres saken efter tre Stånds beslut.
Stanna twå Stånd emot twå, då skal Stats-Utskottet förökas med så många Ledamöter utaf Riks-Stånden, i wanlig ordning walde, at de blifwa tretio af hwarje Stånd.
§ 75.
§ 96.
1809: Riksens Ständer skola wid hwarje Riksdag förordna en för lag-kunskap och utmärkt redlighet känd Man, at, såsom Deras Ombud, efter den Instruction de för honom komma at utfärda, hafwa tilsyn öfwer Lagarnes efterlefnad af Domare och Embetsmän samt at wid wederbörliga Domstolar i laga ordning tiltala dem, som uti sine Embetens utöfning af wäld, mannamon eller annan orsak någon olaglighet begå, eller underlåta at sine Embetspligter behörigen fullgöra.
Tre ledamöter av högsta domstolen och en av regeringsrättens lagfarna ledamöter skola tillsammans utgöra Konungens lagråd.
Lagrådet tillkommer att avgiva utlåtande över de förslag till stiftande, upphävande, ändring eller förklaring av lagar eller författningar, vilka för sådant ändamål bliva av Konungen överlämnade.
Där så prövas nödigt, må Konungen för visst ärende till ledamot av lagrådet ytterligare förordna en för insikt, erfarenhet och redlighet känd person.
Denna regeringsform samt rikets övriga grundlagar kunna icke ändras eller upphävas, utan genom Konungens och två riksdagars beslut.
Då riksdagen hos Konungen anmält sitt beslut i grundlagsfråga, skall Konungen, därest beslutet innefattar bifall till ett av Honom framlagt förslag, förrän riksdagen åtskilts, låta sålunda beslutad grundlagsändring genom allmän kungörelse utfärda; och skall Konungens beslut härom meddelas riksdagen genom öppet brev, som i vardera kammaren samtidigt uppläses av en statsrådets ledamot, den Konungen därtill förordnat.
Antager riksdagen ett inom densamma väckt grundlagsförslag, inhämte Konungen hela statsrådets tankar i ämnet och låte, där Han till förslaget samtycker, det tillkännagiva genom kungörelse och öppet brev inom tid och på sätt nyss sagts.
Lagtima Riksdag kan ej utan egen begäran upplösas förr än den varit fyra månader tillsammans, derest icke Konungen, såsom i riksdagsordningen sägs, förordnar om nya val till båda Kamrarne eller den ena af dem, i hvilka fall Riksdagen skall, med bibehållande af sin egenskap utaf lagtima, sammanträda å den tid inom tre månader från det Riksdagen blef upplöst, som Konungen bestämmer, samt må ej vidare af Konungen upplösas förr än efter fyra månader från det senare sammanträdets början.
Urtima Riksdag eger Konungen, när Han för godt finner, åtskilja, och vare urtima Riksdag alltid upplöst innan tid för lagtima Riksdags sammanträde infaller.
Der så oförmodadt skulle hända, att Riksdag, när den afslutas, icke hade staten reglerat eller någon ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, fortfare den förra statsregleringen och bevillningen intill nästa riksdag.
Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hwilket Arfsrätten till Riket räknas, på manliga sidan utginge, då förwalte äfwen Stats-Rådet Regeringen med Konungslig magt och myndighet, intill dess Riksens Ständer hinna sammankomma, ett nytt Konungahus utkora och den walde Konungen Regeringen tillträdt.
Uti alla de fall, hwarom föregående fyra §.
Svensk författningssamling 1822 Låssa kyrkas arkiv
Kungörelse angående förbud för glas- och porslinsförare samt smideshandlare att, i ändamål av dylika varors försäljning, i landsorten kringresa.
samt om vad vid handel med dessa varor på landet hädanefter bör iakttagas.
Stockholm den 9 januari 1822 Rikets Ständer har hos Oss anmält, att den tillåtelse för glas- och porslinsförare och smideshandlare att kringresa och sälja sina varor, är både moraliskt och ekonomiskt skadligt och för allmogen betungande.
Man har därför anhållit om ett ovillkorligt förbud för sådana handelsresor.
För att bereda erforderlig tillgång på dessa varor för allmogen och lättare avsättning för tillverkarna må Befallningshavande på tillverkarens begäran upplåta ställen i någon stad där försäljning får ske.
Dessa ställen får inte ligga för nära varandra.
Under lång tid har klagomål över de olägenheter som dessa handlandes kringresande tillfogat allmogen.
Därför har Vi funnit skäl att bifalla förslaget och förordnar följande:
§ 1 Den tillåtelse, som glas- och porslinsförare och smideshandlande haft, att under resor från gård till gård försälja dylika tillverkningar upphör den 1 november i år.
Till dess har de personer, som kringrest med handel möjlighet att skaffa sig annan försörjning.
§ 2 Befallningshavanden skall efter denna tid, när ortens behov eller maunfakturverkens innehavare så önskar, utse tjänliga av allmogen vanligen besökta ställen där sådan försäljning får ske.
De får inte ligga i grannskap av varandra och förestås av välfrejdade och med goda bevis försedda personer, vilka bör vara bosatta på platsen.
§ 3 Glas-, porslins- och smideshandlare som är bosatta i städerna, har inte rätt att sälja sina varor på landet eller besöka andra marknader än dem som är särskilt anslagna för den stad där de är bosatta.
De på landet antagna säljarna må i intet fall med sina varor till marknader kringresa.
§ 4 Under resorna från tillverkningsorten till försäljningsorten skall de alltid har Befallningshavarens pass.
Hustrur och barn får inte medfölja och ingen försäljning av varulagret får ske.
§ 5 Om en till försäljning av ovanstående varor antagen person säljer andra varor, om han färdas till marknader eller säljer under transporten mellan tillverkningsorten och försäljningsorten, underkastas han det ansvar som lagen kan drabba honom och dessutom förlorar han sin rättighet att sälja § 6 Det nu stadgade förbudet att sälja glas och porslin och smidesvaror genom kringresande i landsorten gäller inte allmogen.
De har som tidigare rätt att försälja sina egna handaslöjder var som helst i riket.
Stockholm den 9 januari 1822 CARL JOHAN
Cirkulärbrev angående rätta tillämpningen av Kongl Kammar Kollegie Kungörelse den 31 maj 1820, rörande förhöjning av 1799 års lantmäteritaxa.
Stockholm den 14 januari 1822 På förekommen anledning tillkännager Kongl Maj: t i Nådigt Brev att lantmäteritaxan inte skall förstås så att någon tillökning av hästar vid tjänsteförrättningar är beviljad.
Stockholm den 14 januari 1822 SALOMON LÖFVENSKIÖLD.
Kungörelse angående beräkningsgrunden för posthemmans befrielse från båtsmans rotering.
Stockholm den 15 februari 1822 Det behövs en grund för hur man skall mäta roteringsfriheten för posthemman.
1811 förklarades att 8 mils postförande i veckan borde ge rotering för en hel rote.
Detta gäller i 15 uppräknade län.
Denna beräkning slår ojämnt, då båtsmansrotarna ofta är större.
Ny beräkning med olika grunder för olika län redovisas Stockholm den 15 februari 1822 L von ENGSTRÖM G von WETTERSTEDT
Kungörelse angående förändring i terminerna för underhållsutdelningen till Vadstenas Krigsmanshusgratialier.
Stockholm den 16 februari 1822 Den tredje april gjordes en förändring av utdelningen av Vadstena krigsmanshusgratialer, så att de skulle utbetalas två gånger om året istället för vid kompanilikvidationsmöten i januari.
Detta medförde att både regementsskrivaren och kompaniofficeren vidkändes högre resekostnader, som togs av deras knappa löneanslag.
Kongl Maj: t har bifallit att underhållsutdelning i landsorten verkställs till hälften för det löpande året i juni och hälften påföljande januari vid de vanliga likvidationsmötena.
Stockholm den 16 februari 1822 CARL AXEL LÖWENHIELM
Kungörelse angående förändring i tiden för utstämpling av vrakekar för enskildas behov: Stockholm den 17 januari 1822 Den 28 december sistlidet år har Kongl Maj: t förordnat: 1: o Stämpling av vrakekar skall för enskildas behov göras i början av savtiden och fällning göras så fort sig som möjligt.
Befallningshavaren skall sist i början på februari insända bevillningsresolution till förvaltningen av sjöärenden 2: o Dessa resolutioner skall föreskriva att ekarna bör avbarkas i savtiden, sedan de förut blivit fällda.
Stockholm den 17 januari 1822 VICTOR von STEDINGK
Reglemente för allmänna brandförsäkringsverket.
Stockholm den 27 februari 1822.
Sedan den 15 april 1782 har allmän brandförsäkring av hus och byggnader varit inrättad i riket utom i Stockholms stad.
Därigenom har en utväg öppnats för Våra kära undersåtar att mildra följderna av eldens härjningar.
Detta påräknade ändamål har vunnits och verkets tillgångar har efter hand betydligt vuxit.
Dock har en del oförutsedda omständigheter fordrat förändringar och förklaringar i reglementet, varför verkets styrelse anmält nödvändigheten av ett nytt.
Då Vi anse att denna inrättning är av största vikt, har Vi efter att ha hört verkets delägare och direktion upphävt det gamla reglementet och förordnar följande att gälla från den 1 november 1822.
Artikel I Om allmänna brandförsäkringsverkets föremål och inrättning.
§ 1 Allmänna Brandförsäkringsverket är inrättat för att försäkra hus och byggnader på landet och i städerna, utom Stockholms stad, mot skada genom eld och brand.
§ 2 Fonderna, varur ersättning för brandskador utbetalas, insamlas genom avgifter och räntor på utlånade medel.
Alla medel sätts in i Rikets Ständers Bank mot attest.
§ 3 Landets och städernas fonder får in sammanblandas.
Till landets fond inbetalas försäkringsavgifter för egendom på landet och den fonden svarar för ersättning för brandskador på landet.
Till städernas fond inbetalas avgifter för egendom i stad och därifrån utbetalas ersättning för skador inom stad.
Andra kostnader och utgifter betalas av den fond det angår.
Verkets samfällda utbetalningar bestrids av fonderna gemensamt.
§ 4 Fondernas behållning i kontanta medel och utestående lån utgör 1 % av brandförsäkringssumman på landet och 3 % i städerna.
§ 5 Skulle någondera fondens hela behållning gå åt, fyller delägarna bristen och får understöd av den andra fonden mot 4 % årlig ränta.
§ 6 Skulle så stor brandskada uppstå att medlen inte räcker att täcka ersättningen, uppsägs alla lån omedelbart.
Räcker medlen ändå inte upptas lån till minsta kostnad hos allmänt penningverk mot verkets skuldbrev.
Sådant lån återbetalas så fort som möjligt.
§ 7 För att ersättning för brandskador skall kunna ersättas så fort som möjligt finns ansvarssummor avsatta under namn av Verkets rörliga fonder.
§ 9 Verkets tillgångar utöver de rörliga benämns Landets allmänna fond och Städernas allmänna fond.
§ 10 De allmänna fonderna bestrider verkets utgifter.
I övrigt är dessa fonder till verkets förkovran och delägarnas förmån utlånade mot säkerhet i brandförsäkrade egendomar.
Dessa lån är till för dem som har del i fonden.
§ 11 Allmänna Brandförsäkringsverket förbliver under odelad vård och förvaltning av en direktion, med säte i Stockholm.
Direktionen består av 5 kronofullmäktige som Vi väljer och 5 ombud som delägarna väljer.
§ 12 Överintendenten är till följd av sitt ämbete alltid kronoombud tillsammans med en lagfaren man och tre ur rikets kollegier, kronofullmäktige, alla valda på 3 år.
§ 13 Delägarna väljer ombud som de har förtroende för och som själva är delägare, även de på 3 år.
§ 14 Verkets ämbetsmän är en assuranceintendent, en kamrer, en sekreterare och en ombudsman.
För övrigt anställer direktionen tjänstemän och vaktbetjäning enligt särskild stat.
§ 15 Verkets förvaltning och räkenskaper revideras det påföljande året.
Räkenskapsåret gäller från 1 / 11 till 31 / 10 året därpå.
§ 16 Vi förordnar 5 revisorer och delägarna 5.
Alla delägare har rätt att närvara vid revisionen och till protokollet anföra sina synpunkter.
Frånvarande deltagare har rätt att skriftligen meddela sina uppgifter.
§ 17 Anklagas direktionen, ledamöterna eller tjänstemännen för missbruk, som inte kan rannsakas av direktionen döms vid Svea Hovrätt.
Vaktbetjänt som beträds med förseelse döms enligt allmän lag.
Artikel II Om egendom, som till brandförsäkring antages.
§ 1 Till brandförsäkring antas hus och byggnader av sten, trä eller annat material, av vilket byggnadssätt som helst, publika eller enskilda boningshus eller uthus, på landet eller i städer, på fri eller ofri grund med undantag för Stockholm.
§ 2 Likaledes försäkras plank, staket, jordfasta träd i trädgårdar invid hus samt det som är väggfast eller inmurat i byggnader t ex altartavlor, predikstol, orgelverk, läktare, bänkar, ljuskronor och allehanda prydnader i kyrkor.
Katedrar, bänkar, läktare och hyllor i skolor.
Prydnader som speglar, tapeter, skåp och förvaringsrum i allmänna och enskilda hus.
Pannor och kittlar i brygg- och brännhus och färgerier.
Rännor, hjul, blåsverk och annan vid brand i inrättningar, som är svåra att flytta.
Inrättning i hyttor, smedjor, fabrikshus och verkstäder samt stora fastager av timmer i källare och dylikt.
§ 3 Tillbyggnad och förbättring får även försäkras.
Förbättring som sker med nytt för gammalt räknas blott till byggnadens underhåll.
§ 4 De av landets innevånare som gått i förening om brandstod, ersätts vid brand ur brandförsäkringsfonden med det belopp som brandstoden inte täcker.
§ 5 Delägare i enskilt hus försäkrar sin del.
§ 6 Den, som inte vill försäkra hela egendomen, utan själv stå för en del av skadan får göra det.
§ 7 Utgammalt och bofälligt hus försäkras inte.
Artikel III Hur försäkring sökes.
§ 1 Om delägare för värderingsmannens ledning vill uppsätta beskrivning av egendomen, skall antecknas varje byggnad med mått, rummens antal, byggnadsmaterial, väggarnas tjocklek, antal dörrar och fönster, hur underhållet är, byggnadens ålder, husets läge i förhållande till andra byggnader, avstånd från eldfarliga inrättningar, tillgång på vatten och befintliga brandredskap.
Vidare beskrivs staket, plank, jordfasta träd, väggfast inredning.
§ 2 Värdering söks på landet hos ortens lagman, häradshövding, lantmätare, kronofogde och länsman om han är känd för pålitlighet i grannlaga göromål.
För inrättningar vid bruk söks värdering hos bergmästare, bergsfogde, övermasmästare, geschwoner eller lantmästare och för byggnader i stad hos magistrat.
§ 3 Då begäran är gjord bestäms dag för värderingen.
Skall flera värderingar göras på orten görs de samtidigt för att minska förrättningskostnaderna och för att onödiga resor undviks.
Begärs värdering av byggnad med flera ägare bör alla som vill vara med.
§ 4 Förutom ämbets- eller tjänsteman skall två nämndemän vara med samt någon i byggnadskonst kunnig man.
I stad två personer från magistraten.
§ 5 Har försäkringstagaren själv uppställt beskrivning är värderingsmännen ansvariga för att uppgifterna stämmer.
I värderingsinstrumentet antecknas år och dag då värderingen gjordes, namn och yrke på förrättningsmännen.
Har länsman deltagit, antecknas det datum, när han fått sitt förordnande.
Vidare antecknas husets nummer och kvarterets namn om det ligger i stad.
Ägarens namn och om de är flera, vilka som varit närvarande vid värderingen.
Tomt upptas inte som värde, hus och i synnerhet träd bedöms efter ålder och husets synbara beskaffenhet och tillstånd.
Till grund för värdering tas de sista 5 årens priskuranter och markegångstaxor på byggnadsmaterial, dagsverken och arbetslöner på orten.
Värderingen skall snarare ligga lägre än medelprisen.
Skulle priserna på någon ort stigit ovanligt mycket jämkas priserna.
Särskilt värde med uppgift om beräkningsgrunder anges på husets stomme, tak och inredning.
Ändras husets beskaffenhet och ny värdering sker, skall det gamla försäkringsnumret anges.
Värderingsinstrumentet skriv på särskilt formulär.
Instrumentet över värdering av hus i städer uppläses på rådstugan inför magistraten och stadens äldsta.
De skall fästa noga uppmärksamhet på beskrivningen och värderingen så att inte oriktiga uppgifter eller för höga värdeberäkningar äventyrar stadens säkerhet och blir skadliga för brandförsäkringsinrättningen.
§ 6 Ämbets- och tjänstemän, som utfört värdering, har rätt till arvode efter expeditionstaxan.
Försäkringstagaren betalar.
När det gäller allmän byggnad, som kyrka, prästgård, sockenmagasin, fattigstuga, tingshus m m äger alla deltagare rätt att försäkra sin andel enskilt.
§ 7 Blir värderingen ogillad på grund av värderingsmannens underlåtenhet, är han skyldig att förrätta ny värdering utan arvode, såvida försäkringstagaren inte önskar att anta annan värderingsman.
§ 8 Försäkringstagaren inlämnar värderingsinstrumentet till Allmänna Brandförsäkrings Verket.
Gäller försäkringen bruk eller större gård på landet kan behövas en planritning som visar läget och tillgång på vatten.
Magistraten i stad skall inlämna planritning på gator, torg, gränder, kvarter och tomter med husnummer och belägenhet i förhållande till sjö eller å om sådan finns.
§ 9 Vid brandförsäkrad gård bör finna 2 brandsprutor, 2 brandhakar, 2 stegar, 2 svabbar, 2 ämbar, allt märkt med oljefärg.
Vid mindre gårdar och där brandrisken bedöms som mindre räcker det med ett redskap av varje sort.
Vid större egendomar eller vådliga inrättningar bör redskapens antal ökas.
Artikel IV Om försäkring och försäkringsavgifterna § 1 När värderingshandlingarna är inlämnade granskas de av assuransintendenten och försäkrings avgiften bestäms.
Sedan prövar direktionen.
§ 2 Är värderingsinstrumentet inte inrättat som ovan föreskrivs blir värderingen inte antagen.
Rör värderingen hus i stad och planritningen inte inkommit gäller detsamma.
§ 3 Försäkringsavgiften på landet erläggs under 12 år och blir de 3 första åren för byggnader av sten ½ % Hus av lera ¾ %.
Hus av trä 1 % Träd i trädgårdar invid hus 1 % Är huset byggt av sten och har t ex skiffertak och många järndetaljer och ligger fritt och nära till vatten kan avgiften minskas.
Finns å andra sidan hus med vådlig inredning, t ex eldning genom rörkonstruktioner i väggarna, mälteri, bränneri, smedja, kvarn, oljeslageri, såpsjuderi, sockerbruk, glasbruk eller krutbrukshantering kan direktionen besluta om höjda premier.
De 3 följande åren minskas avgiften med ¼ % och de återstående åren minskas med hälften.
§ 4 Försäkringsavgifterna i städerna erläggs i 16 år efter fallande skala.
Avgiften är även där beroende på husets byggnadsmaterial och inredning och husets användning.
§ 5 Så snart direktionen fastställt avgiften meddelar kamrerarkontoret försäkringstagaren.
§ 6 Försäkringstagaren insätter i banken för Allmänna Brandförsäkrings Verkets räkning mot attest.
§ 7 Då första premien är betald får försäkringstagaren ett försäkringsbrev, där avgiften är kvitterad.
§ 8 Försäkringstagaren löser brevet med 2 riksdaler 12 skilling och betalar därjämte stämplat papper.
Han erhåller ett exemplar av detta reglemente och om han så önskar ett försäkringsmärke av målat järnbleck, att sätta på huset.
Vill han ha ett prydligare märke betalar han efter inköpspriset.
§ 9 Inbetalning av avgiften sker alltid i förväg.