Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Is ofullständig orh omöjligen kunna erhålla den utsträckning, sorn i circulärbrefvet den 1 Nov. 183g omförmäles, och vid alla andra gymnasier — icke de flesta såsom Utsk. säger — är beredd genom det å sista inlcrimsstat uppförda anslag; 4:0 ali academiska lärare i Upsala kunna vitsorda, det Den 20 Maj f. m. 77
Gi lle gymnasium i allmänhet är utmärkt för meddelande af grundligt föi beredande kunskaper, utom i de moderna språken celi nalurveltenskaperna, hvaruti, i brist af lärare, någon fullständig undervisning icke kunnat meddelas; 5:o alt, i afseende på reclorsarfvodet, K.
M. redan den 11 Dec. 18 i i förordnat, att sådana arfvoden skulle rectorerna tilldelas, då de från terminspenningarna afslodo.
Vid de stora gymnasierna öfverstego dessa betydligen det föreslagna arfvodet, hvarföre rectorerne vid dessa protesterade mot förändringen och bibehöllo sina terminspenningar.
Vid Gefle gymnasium hafva deremot de sednare längesedan upphört, i anseende till lärjungarnes fattigdom.
Rättigheten var val dock gifven för alla lärare, och K.
IM. hade uttryckligen förklarat, alt alla lärare i Riket skulle efter grad njuta lika löneförmåner.
Dessutom förtjena!' tagas i betraktande, att vid Gefle gymnasium saknas embetsgåvdar, embetsjord, hushyremedel m. m., som finnas vid andra gymnasier i Riket.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må åtfölja återrem isse n.
Remitterades till SlalsUlskollet.
Då nu ånyo föredrogs Bevilln.Utsk:s den i5 dennes e. ui. pä bordet lagda betänk.
Wto 12, angtde grunderna för den blifvande allm. bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf, blef betänk, ånyo Legardt på bordet af Gr.
Gyldenstolpe, Anton Gabriel, samt Frih. Ridderstolpe, Fredr.
BancoUtskts den 29 sisth April samt den 16 dennes på bordet lagda utlåt.
Wto i4, i anleda, af Hr Bagges motion, dels om villkoren för återbetalning af de län, som Uddevalla stads borgerskap och församling af banken erhållit, och dels angtde ett nytt lån af bankens medel till Uddevalla stads församling.
Ehuru jag icke kan bestrida, att H. BancoUtsk., i följd af föreskrifter, haft skäl lill afslag å Hr Bagges gjorda motion, angtde de af Uddevalla stad innehafda bäneolån; så vägar jag dock hos IJ. R. o. Ad. vördsammast hemställa, om åtminstone icke billigheten fordrade, alt något afseende fastades på den gjorda begäran.
Som skäl lill afslag har Utsk. anfört, alt om bifall lemnades dertill, så skulle öfriga städer och corporationer, hvilka hafva lån i R.
Stts Bank , otvifvelaktig! deraf hemta anledn. alt söka af enahanda förmån komma i åtnjutande.
Jag medgifver, att dermed så kom att tillgå, och önskar derföre att dem medgafs samma fördelar, i händelse de kunna styrka lika gilltiga skäl dertill sorn Uddevalla.
Nämnde stad hlef, för längre tid sedan, ett rof för lågorna och ,8 Den ao M a j f. m. förvandlad i en asklin».
Denna olycka var för innevånarne af stor betydenhet, men sorn staden hade för trädvaru- och fiskhandel ett förträffligt läge, sa misströstade de idoge bordarne icke att med Försynens bistånd och egna bemödanden ännu en gång komma i välstånd, hvarföre de med lanta penningar uppförde slön e publika och enskilda byggnader, än de troligen gjort, om de anat i hvilken ofördelaktig belägenhet staden snart derefter skulle blifva försatt.
Sill- oell storfisket, hvarutaf stadens innevånare väntade få njuta samma fördelar, som de förut gjort, upphörde nästan på en gång.
Trädvaruhandeln tog så småningom en annan riktning i följd af Trollhätte canal- och slussars anläggning.
Norrige* förening med Sverige gjorde att en del af länets norra härader, äfvensom norra delen af Dalsland, som förut drifvit handel med Uddevalla, i följd af kortare väg och en fördelaktigare afsättning af sina varor, vände sig till de Norrska städerna.
Dessa skäl jemte många andra, som skulle blifva för vidlyftiga att upprepa, torde dock vara tillräckliga bevis på billigheten af bilall till Hr Bagges gjorda begäran otn all de 2.'ne bancolån, för hvilka stallen häftar, måtte blifva sammanslagna till ett, och anses som primitivt, helst banken dermed icke gör någon annan uppoffring, än medgifvande! af en längre tid för lånets inbetalning, som precist blef densamma, örn staden ägde tillgångar att tiri återbetala de båda summorna, efter banken då blef nödsakad utlåna penningarna på annat båll, mot samma villkor, som de, hvilka nu begäras för Uddevalla. lifter livad jag har mig bekant , är det för Uddevalla stad till publika byggnader anslagna lån, a5,ooo rtdr, genom albetalningar minskadt lill omkring 11,000 r:dr; och då packhustomten N:o 36 för en dylik byggnads uppförande icke lärer vara tjenlig, utan fråga är ali kunna få utbyta densamma: så, i händelse H. R. o.
Ad. ej skulle finna skäl bifalla den väckta motionen i öfrigt, anhåller jag dock, alt BaucoUtsk. måtte föreslå de villkor, hvarpå berörde tomt kan från inteckningen relaxeras, emedan Baneo-styrelsen derför saknar föreskrift, i anseende dertill, att ifrågavar. län utgått efter särskildt beslut, och icke efter det allmänna, som för banco-låns beviljande blifvit fattadt.
Jag anhåller derföre, att betänk, måtte blifva lill BancoUtsk. återremilteradt, åtföljdt af detta milt anförande.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. behagade bifalla BancoUtskts utlåt.
Hr Mannerskantz, Garl
Axel: Jag var icke liar, då Hr Edenhjelm började uppläsa sitt anförande i detta anine, och kan derföre icke ingå i svaromål derpå; men jag får upplysa, att BancoUtsk. i afseende på detta lån icke gjort aatiat än följt de principer, som i banco-regl:tet äro TI c n 10 TXT n j f m.
79 uttryck la oell en gång för alla fastställda, att sådana lån sorn de ifrågavar. ej må lill städer neli corporalioner beviljas.
TJlsk. bär derföre ansell ej heller någon förändring i grunderna för de gamla länen böta medgifvns; ty om någon förändring i afseende på de lån, sorn blifvit beviljade för Uddevalla stad, ägde rum , så blefvo de att anse såsom nya lån.
Med samma skäl skulle äfven alla andra corporationer, sorn slå i skuld bos banken, yrka enahanda lindring, som Uddevalla stad medgåfves.
För min del skulle ja™
Iro, att de, som hafva behof af ett sådant understöd, boide hellre adressera sig lill Riksg contoret.
På denna grund synes mig, atl ingen ändring kan komma i fråga i afseende på de lån Uddevalla stad har af banken.
Uppå derefter frnmslälld propos., blef BaucoUtskrs utlåt.
N:o 14 af R. o. Ad. bifallet.
Landtm, till k än iinga f, alt i ordningen på föredragnts-listan nu ko tu me en motion af Hr von Hartmansdorff, Äng., om bestämmande af liden, efter hvilken kungörelser, upplästa från predikstolarna, skola anses gällande, men alt denna motion icke blifvit till prot. aflernnad, hval föie den icke lili kunde till remiss föredragas.
Till pröfning företogs StatsUtskls den 2 och 16 dennes på hordet lagda utlåt.
N:o , nng:de några nied slatsreglln gemenskap ägande allmänna frågor. R. o. Ad. beslöt, att delta ullål. skulle punktvis discuteras.
Vid nedanuämiida punkler uppstod discussion.
2 :dra punkten.
Pä begäran af Frih.
Cederström, Jacob, blef Professor Tliomanders reservation vid denna punkt uppläst.
Jag instämmer med Professor Thomander i dess reservation, och ilen obetydliga summa, som vid ifrågavar. beräkning skulle besparas för statsverket, är, såsom jag skulle förmoda, icke af den beskaffenhet, att den kan behöfva lemnäs såsom ett offer på fäderneslandets allare af dessa tjenstemän.
Någon bättre ordning i räkenskaperna uppkommer ej heller derigenom; ty det går lika lätt, att göra beräkningen efter riksmarkegångspris, som i alla fall måsle upprättas.
Jag anhåller derföre om återremiss, och att Utsk., som rätteligen erkänt, att de tjenstemän, som redan äro i åtnjutande af sådana löner, hvarunder spanmål finnes beräknad, äro berättigade att erhålla skilnaden emellan årliga markegångspriset och statspriset å spanmålen, må tillstyrka detas bibehållan-' de vid denna rättighet. 8o O r n 20 Maj f. m.
Jag har ingenting att erinra emot StatsUtsk:s förslag, såvida det afser sådana tjenstemän, sorn hädanefter tillsättas, och för hvilka Konung och Ständer naturligtvis kunna bestämma de lönevillkor, dem lämpligast synes.
Men för dem, hvilka redan erhållit fullmakter på lön, efter andra villkor, anser jag den föreslagna inskränkningen vara orättmätig.
För Staten, sorn lefver beständigt, är det visserligen likgiltigt om spanmålen betalas efter årliga markegångspriset eller om man bestämmer elt allmänt pris från riksdag till riksdag; ty hvad som förloras på ena året, vinnes på det andra.
Men för tjenstemän, som äro dödlige varelser, är förhållandet annorlunda.
För dem kan det inträffa, att de ömsom vinna och ömsom förlora, hvadan säkrast är, att en hvar får uppbära sin lön efter det spanmålspris, som är gällande under de år, han lefver och tjenar.
Jag kan således icke tillstyrka, Utan nödgas afstyrka den sednare punkten af Utskts förslag tinder denna nummer.
Frih. 13ove, Ludv.:
Vinsten eller förlusten för Slaten af det tillstyrkande, som är föremål för öfverläggningen, må vara större eller mindre, så betyder den dock intet emot faran af det prasjudicat, alt tillerkänna It.
Sl:s Ulsk. rättighet att bryta lag och laga säkerhet.
Principen är mångfalldigt mera värd, än summan möjligen kan vara, och jag förenar mig med de ledamöter, sohl yttrat sig, samt anhåller örn återremiss af detta betänkande.
Jag instämmer visserligen med den siste värde talaren i så måtto, att jag icke finner det vara R.
Sl:s rätt, att fråntaga de embetsman, som nu finnas, den rättighet, med hvilken de inträdt i tjen>!
, att nemi. åtnjuta spanmålsförhöjning efter årets markegång-.- pris; men deremot linner jag lika med StatsUlsk. ganska stor fördel vid det nu framställda förslaget, att för framtiden bestämma ett medelpris, hvarigenom det blir lättare att beräkna lönerna, och med hvilket jag tror att tjenstemännen skola vara lika belåtne, som statsverket.
Jag bestrider icke återremiss, men anhåller att denna anmärkt), nui få medfölja till Utskottet. 3: d j e punkten.
Utsk:s förslag i denna punkt är, såsom mig synes, ganska godt och välgrundad!.
Jag skulle blott önska, att, ifall af återremiss, Utsk. matte, då saken återkommer, upplysa hvad det menar med ■”statsverkets reservfond.” 4; d e punkten.
Mig synes, som det förefunnes en motsägelse emellan den stränghet, hvarmed StatsUtsk. gatt tillväga - Den 20 Maj f. m. 81 väga i fråga om den ordin. statsreg!er:n, och den frikostighet Utsk, visat i della betänk., likasom för att derigenom, att jag så må säga, afbedja hvad Utsk. i det första betänk, försynda t sig i afseende pä anslags förvägrande.
StatsUtsk. har nemi. i nu förevar, betänk, anvisat ej mindre än en summa af 324)000 r:dr btco på statsverkets reservfond, för att dermed fylla de brister, som kunna uppstå i den ordin, statsreglertn på andra, tredje och fjerde hufvudtitlarna.
Jag underkänner visserligen icke ett motiv för denna StatsUtskrs disposition, nemi. det, att derigenom för framtiden förekomma öfverassigncringar på besparingarna; men jag föreställer mig, atl Utsk. på en annan väg kunnat vinna della ändamål.
Jag tror nemi., att StatsUtsk. kunnat tillstyrka R. St., och att R.
St. haft rättighet besluta, att Regeringen ejma för 2:dra, 3:dje och 4:
<Je titlarna anordna en större summa på besparingarna än den, som approximativt motsvarar den beräkning af besparingarna, som Utsk. lagt lill grund för sitt nu gjorda tillstyrkande, eller på nämnda 3 titlar 162,000 r:dr årligen.
Det är visserligen sannt, att Utsk. inskränkt det nu föreslagna anslaget eller förskottet till de 2:ne första åren efter den nya statsi egfertns inträdande eller åren 1841 och 1842; menen reservant inom Utsk., Hr von Troil, har tydligen ådagalagt, att om Utsk. endast åsyftat detta ändamål, eller att förekomma öfverassignering, hade Utsk. åtminstone bort inskränka sig till anvisning af förskotls-anslag för ett år, emedan det är både sannolikt och af erfarenheten besannadt, att besparingarne från föregående året kunna och böra vid början eller åtminstone i medlet af påföljande året vara så pass kända, att icke några öfverassigneringar till betydliga belopp Jädra komma i fråga.
Nu förefaller det i sanning oväntadt, att, då StatsUtsk. å ena sidan hos Const.Utsk. till ansvar anmält Konungens rådgifvare för det de tillstyrkt att å besparingarna anvisa permanenta löner och orfvoden, StatsUtsk. å andra sidan, och innan Const.Utsk. yttrat sig öfver dessa anmärk:ns-anledn:r, nu likasom vill legalisera ett sådant förfarande genom att anvisa en särskild fond för möjligheten af enahanda anordningar, ehuru Ständerne äfven vid denna riksdag torde komma att afslå de af Regeringen begärda förökade anslag å andra och tredje hufvudtiteln, samt oaktadt detta afslag skulle fullkomligen öfverensstämma med SlatsUtsk:s eget betänk, öfver ordin, statsreglerln.
Genom StatsUtsk;s förslag om en bestämd förskotts-summas anvisande af under händer hafvande medel, hvilka, expressis verbis, linge användas lill ständiga löner och arfvoden, skulle det nemi., oaktadt R.
St. ytterligare afslogo deras uppförande pä ordin. stat, likväl blifva för Regeringen möjligt alt låta lönerna och anslagen utgå tili det belopp Regeringen föreslagit.
Åtminstone hade detta betänk, kunnat och bort dröja, intilldess 7 II. 11 Den 20 Bl a j f. m.
Ständerne afgjort ordin. statsreglertn, så att dervid visat sig, huruvida Ständerne voro benägne eller icke att bifalla Regeringens fordringar.
Jag har sålunda ett ytterligare skäl för återreraiss uti den stora inconseqvensen deraf att, innan Ständerne ännu yttrat sig öfver de ordin, slalsbeliofven, för dessa behof göra en särskild anvisning på en fond, i fråga hvarom jag, lika med Hr von Hartmansdorff, skulle önska, att StatsTJtsk. ville upplysa hvari den består, hvarom man för närvar, har ett högst dunkelt begrepp, då den i sista revisionsberättelsen blifvit omförmäld på ett så otydligt sätt, att man svårligen kan fatta, hvar denna reservfond finnes. lag anhåller att dessa änmärkntr, ifall återremiss beviljas, må få densamma åtfölja.
Jag finner, i motsats med den siste talaren, StatsUtsk. hafva gjort rätt och val, att afhjelpa en svårighet, hvarifrån Konungens rådgifvare eljest icke heller för framtiden kunnat komma.
Det är ganska välbetänkt af StatsUtsk. att, när det sett olägenheterna för den förflutna tiden, söka afhjelpa dem för framtiden.
Om StatsUtsk. icke vidtagit denna åtgärd, utan velat nöja sig med hvad Hr von Troil föreslagit, så skulle
Konungens rådgifvare alltid hafva befunnit sig i samma osäkerhet sorn hittills.
De hade nödgats på höft beräkna tillgångarna och derefter göra anordningarna.
Då hade man antingen beräknat dem för högt, eller också, måhända för säkerhetens skull, begagnat mindre besparingar än som funnits, och som varit behöfliga för Statens tjenst, hvilken genom obegagnandet blifvit lidande.
Det enda jag härvid skulle vilja anmärka, är, att af StatsUtskrs betänk, icke tydligen synes, huruvida StatsUtsk, ämnar föreslå så tillräckliga anslag för vederbör, embets- och tjenstemän, hvilka hittills aflönats på besparingarna, att desse få, genom ordin, anslag hvad dem tillkommer och Statens tjenst klafver.
Skulle detta icke vara StatsUtskrs mening, utan att desse embels- och tjenstemän fortfarande skola aflönas på besparingarna, så har man föga lnilpit.
Man har ställt saken visserligen redigare än förut, men man har ställt
Konungens rådgifvare i samma brist på tillgångar för oförutsedda händelser, som den, hvaruti de hittills befunnit sig.
Jag skulle tro det lätta vara, och att det bort vara StatsUtsk:s mening, (ehuru det tyvärr vederlagges* af StatsUlskts förslag ang:de regiel:n af 2:dra hufvudtiteln), att de ifrågavar. besparingarne icke skulle påräknas till emhets- och tjenslemännens underhåll, såsom under sednare tider.
Skulle det åter vara StatsUtsk:s mening, att på extra-statsregler:n gifva tillgång att aflöna de tjenstemän, som hittills fått sin aflöning på besparingarna; så anser jag sådant, på grunder, som förut af mig blifvit anförda, vara oriktigt.
Blan skulle då göra till och med de lägsta tjenstemännen, copister och kammarskrifvare, beroende af anslagens bevil - D e u 20 Maj f. m 83 jamie frän en riksdag till en annan, och ingen kunde med säkerhet påräkna att få innehafva den lön, hvaraf han en gång kommit i åtnjutande.
För min del får jag, olika med den siste talaren, men lika med den nästföregående, anhålla orri återremiss, med instämmande uti de reservationer, som inom TJtsk. äro gjorda vid 4tde punkten af detta betänkande.
Om man» ville med andra ord öfversätta premisserna till Ulskts härvid gjorda tillstyrkande, så skulle de, efter min tanke, blifva ungefär så lydande:
Regeringen har gjort anvisningar på besparingarna, som icke bort ske, hvilka Utsk. för sin del funnit grundlagsvidriga, och för hvilka det anmält anmärka. hos Const.Utsk.
På det nu Regeringen ej vidare må , behöfva fela mot formen, men ändock komma åt ungefär samma summor, så anvisar Utsk. ett särskildt anslag af ungefär enahanda belopp för 2tne år på reserv-fonden.
Jag, för min del, skulle likväl tro, att för de skattdragande lian det vara något när detsamma i hvad form medlen anvisas, när de ändå utgå, det må ske på det sätt eller utom det sätt R.
St. godkänt..
Om meningen skall vara någon med grundlagens föreskrift, att tillgångarne ej skola öfverskridas; så är det väl ej så alldeles rätt, alt Utsk. sjelft söker sätta Regeringen i tillfälle dertill på en omväg.
Hufvudsaken, hvilken utredes i Utslus premisser, är den, alt Regeringen icke må göra anvisningar på besparingarna, innan dessas belopp är kändt.
Detta kan visserligen, såsom TJtsk. sagt, icke fullkomligen ske innan rikshufvudboken är afslutad, men något när kunde det väl under tiden bestämmas, om det ginge så till, att föredraganden för finance-ärendena, eller hädanefter hvarje depart.ehef, hade ett cassa-förslag för hvarje vecka eller månad; men såsom mig är befältadt, liar i Conseljen ej ens funnits någon contrabok med Stats-contoref, så att föredraganden af finance-ärendena icke vetat, huru stora tillgångar återstått att disponera inom titeln, ulan nödgats anvisa på under händer hafvande medel , som lära utgöras af den nu ifrågavar. reservfonden.
Då förhållandet är sådant, vore det väl naturligt, att icke lemna vederbör, ett tillfälle att fortfara på det gamla sättet.
Man säger väl, alt man nu fått en ny ministére, och att den bör under stödjas af Ständernes förtroende, men jag tager mig friheten framställa till det Högh Huset, huruvida denna ministere ännu lemnat någon garanti för ett sådant handlingssätt, som berättigar till detta förtroende?
Det är till och med sannolikt, efter hvad man har hört sägas, att denna ministeres första möte med Ständerna skall blifva alt begära högre anslag.
Under sådant förhållande, eller då man sålunda endast kan dömma efter det föregående, tror jag R.
St. icke hafva anledn. till några skänker, innan de pröfvat ministerens handlingssätt.
En sådan pröfning bör, efter min tan - 64 D e ti 20 Maj f. m. ke , främst bestå deri, att Ständerne nödga Styrelsen att se, mera än hittills, på hushållning, och Styrelsen kan det äfven.
Då man betraktar alt de flesta brister, som nu varit i fråga, uppkommit genom dispositioner till permanenta anslag; så finner man väl, alt om Styrelsen ville under ett enda år vidtaga någon förknappning, draga in eiler låta bli en del af dessa anslag, så bade den oek tillräckliga besparingar för ett kommande år, utan att behöfva tillgripa de medel, Utsk. nu föreslagit.
Om återigen man nu får börja med att äta sig in i reserv-fonden, så kan det åtminstone vara sannolikt, att både den nu anvisade summan stryker med och jemväl, såsom förut, anvisningar ändå komma att ske på besparingarna; ty man bör komma ihåg, att det ligger hos hvarje Regering en naturlig riktning till verksamhet, och följaktligen äfven en åstundan att röra sig med så mycket medel för denna verksamhet som möjligt.
På dessa grunder skulle jag önska, att inga sådana anvisningar må göras, utan att Regeringen må blifva förpligtad att, genom besparingar under första året, sjelf sätta sig i tillfälle att lefva derpå under det följande.
Äfen om också någon anvisning anses böra ske, tror jag, att ett år skulle vara tillräckligt, och önskar, att Utsk. ej måtte sträcka dem derutöfver.
Man skall måhända invända, att Staten skulle blifva lidande genom en sådan förknappning, men jag tager för gifvet, att detta lidande skulle vara högst obetydligt, då Statens ordin, behof besörjes genom bestämda anslag af Ständerna, och det egentligen är Styrelsens pligt att rätta sig efter de erhållna tillgångarna; och jag hemställer vördsamt, hvilkendera skadan i olla fall i moraliskt afseende vore större, antingen att några små bihjul — 0111 jag så får säga, — i statsmachineriet för någon tid saktades i deras fart, eller att Ständerne skulle lemna exempel derpå, att, ehvad öfverträdelse af sina rättigheter Styrelsen må begå, någon utväg till rättelse deri icke funnes, ulan Ständerne slutligen nödgades erkänna deni såsom för sig förbindande samt sätta Styrelsen i tillfälle att göra flera sådana öfverträdelse!-.
Jag förenar mig således med Hr Dalman i anhållan om återremiss.
Den siste talaren har yttrat, att del väl ej kunde vara så skadligt, om Staten finge lefva ett år på förknappning.
Jag inser ej annat, än att denna förknappning skulle så tillgå, alt embelsverken blefvo utan det biträde af tjenstemän, de hittills haft föranslag på besparingarna.
När man nu ser det antal af mål, de hittills haft, och som svårligen kunnat behandlas af den förra ökade personalen; så kan man, om målen icke ökades, lätt beräkna, huru många mål som för året skulle blifva etterliggande.
Då föreser jag äfven att rättvisan måste gå på förknappning, om jag så får uttrycka mig, beslående deruti att man för oväldighetens skull lottade ut det atUal mål, sorn, Den ao Maj f. in. 85 ej hunne behandlas, och läte dem ligga lill nästa år o. s. v. tindan för undan.
Om Konungens afgångne rådgifvare, i stället sitt vara angelägne om ärendenas behandling, hade haft samma mening sorn den siste talaren om oskadligheten för Staten af rättvisans förknappning eller uppskof noed densamma, och örn de handlat i enlighet dermed, flera år förut; så skulle R.
St. vid denna riksdag väl haft sina penningar i behåll, trien äfven de oafgjorda målen, och redan fått erfara hvad sådant betyder för Riket i allmänhet.
Rådgifvarne hade då varit fria från Riksrätt, och Sveriges Ständer fått jemföra hvilketdera varit för Riket af mera vigt, antingen iakttagandet afdon form, Ur Hjerta yrkat, eller eflerliggandet af rättsökande menniskors angelägenheter.
Jag tror, att de s. k. bihjulen, hvarmed väl måtte menas ringare tjenstemän, slutligen hänföra sig till ärendena, och att små mål, såsom nian plägar kalia dem, hvilka angå ringare personer och fattigt folk, kunde på detta sätt företrädesvis blifva hvilande.
Men sorn dessa äro för deras målsägare af samma vigt, som de stora målen för de mäktige; så skulle, ifall man ville sålunda skipa rättvisan i landet, de ringare troligen komma alt blifva föga belåtne med det nva statsskicket.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamhet vid, att det ej är fråga om att sätta hvarken den ena eller den andra på förknappning.
Jag förutsätter nemi., att Stats Ulsk. verkligen uppgjort ord in.-sta t sreg lenn så att statsmachineriet dermed kan tills vidare skötas.
Jag har visserligen iiär hört en ledamot af StnlsUtsk. yttra, att meningen med inskränkningarna på den ord i n.-st a t sreg lerin, eller, rättare sagdt, med afslagen å Styrelsens ökade anspråk och fordringar, hade varit att göra det gamla statsskicket omöjligt; men jag har hört denna sats af andra och de flesta 5lalsUtsk:s-ledamöter bestridas.
Jag kan således ej föreställa mig annat, än att StatsUtsk. tagit i betraktande hvarje rättsökandes rätt att få ärendena afgjorda så fort som möjligt, och att Stats Utsk., i händelse det finner sig hafva begått något misstag i sin beräkning, är angeläget att, vid reg lerin af ordin, staterna, rätta samma misstag.
Frågan är här således ej, att StatsUtsk., såsom den siste talaren framställt, på något sätt velat hindra ärendenas gång.
Frågan är icke annan än den, huruvida man åt den nya Styrelsen skull öfverlemna att, efter sitt begrepp om grundlagen, under egen ansvarighet oell risico, göra anvisningar på besparingarna, eller 0111 man skall legalisera dessa anvisningar, derigenom alt man lemnar ett bestämdt förskottsanslag, hvilket kati användas utan egentligt afseende på ändamålens mer eller mindre vigt.