Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan korpsens arbeten, i följd af det påskyndade utgifvandet af Svenska karteverket blifvit så betydligt utvidgade, har en vidsträcktare embetslokal blifvit nödvändig.
Redan 1858 ingick Chefen till Kongl. Maj:t med framställning om detta behof och Kongl. Maj:t behagade då anslå medel att hyra en större iokal, för korpsens gravör- och ritarbeten, äfvensom för dess kart-tryckeri.
Men denna lokal kunde icke länge få begagnas, och sedan förra riksdagen hafva Riksgälds-kontorets herrar
Fullmäktige benäget för korpsen upplåtit tvänne våningar i Rikets Ständers hus, nemligen såväl Expeditions- som Ekonomi-Utskottens rum.
Genom den nu sammanträdande riksdagen måste ånyo embetslokal hyras, hvilken till lämplig beskaffenhet endast stod att på norr erhålla.
Der äro nu uti 8 rum inrymda korpsens officerare, de kommenderade officerarne, samt korpsens talrika rit- och gravör-persönal.
1 en annan lokal är inhyrd korpsens galvanopiastiska inrättning, afsedd, dels att förvara, dels att mångfaldiga kopparplåtarna och åter i en annan på norr belägen, är korpsens karttryckeri inhyst.
Olägenheterna att icke ega Krigsarkivet, der kart- och instrumentssamlingarne förvaras och hvarifrån alla materialier skola hemtas, i samma lokal som rit- och gravörarbetena, likasom att icke på samma ställe som dessa ega karttryckeriet, äro i ögonen fallande.
Skickningar mellan olika stadsdelar af koncept-kartor af ganska högt värde, samt af graverade kopparplåtar, å hvilka den minsta skada är svår att godtgöra, kunna icke undvikas, utan måste oupphörligt ske.
Uppsigteu öfver arbetena måste äfven härigenom i hög grad försvåras.
Att arbeten, hvilka fordra gemensamhet, i utförandet skola vara fördelade på så mänga, aflägset från hvarandra liggande, lokaler, måste vara högst olämpligt.
Genom att tryckeriet är aflägset, kunna ej kopparplåtarna, såsom ske borde, mellan det täta nyttjandet förvaras uti hvälfdt rum, utan äro utsatte för möjligheten af en olyckshändelse genom eldfara, som kunde medföra en förlust för det allmänna, till belopp många gånger större än värdet af ett hus.
Dessutom om man också skulle lyckas att mot en dyr hyra erhålla alla arbetslokalerna i ett hus förenade, hade man ingen säkerhet för att ej i hyrda lägenheter vara underkastad flyttningar.
Majit, hos hvilken Chefen för korpsen vid statsregleringsförslagens uppgörande till innevarande riksdag begärde ett anslag af 150,000 R:dr, till inköpande af något redan färdigbygdt hus, för att der inrymma korpsens samtliga arbeten, har icke ansett medel finnas, utan förklarat sig vilja framdeles tillse, om någOD lokal i något Kronans hus kan blifva att tillgå Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JV$ 228.
Men då man vet att alla embetslokaler äro fyllda, att flera embetsverk äro i behof af en utvidgning, så kan intet hopp egas att snarligen på denna väg vinna ändamålet.
Då Kongl. Maj:t, sannolikt af fruktan för alltför höga anslag, men ingalunda underkännande sakens vigt, icke till Rikets Ständer velat framställa Proposition i ämnet, och Rikets Ständer vid förra riksdagen med så beredvillig frikostighet ökade korpsens arbetsanslag, för att kunna påskynda Svenska kartearbetena, och det till dessas framgång är oundgängligt att ega en tillräcklig arbetslokal, hoppas jag på en välvillig framgång af min motion, då jag, på de skäl, som i ämnet äro utförligt utvecklade, i det till Stats-Utskottet aflemnade förslag frpn Kongl.
Krigs-kollegium, innefattande antalet af behöfliga rum och till hvilket ändamål hvart och ett af dessa skulle användas, vördsamt föreslår: att Rikets Ständer ville ställa till Kongl. Maj:ts disposition 150,000 JR:dr, till inköp af en embetslokal för Kongl. Topografiska korpsen, att utgå sedan Kongl. Majit, på ingifvet förslag, funnit en sådan vara lämplig.
C. F Ridderstad.
Af Herr Hesselgren:
Om nu gällande, tullagstiftnings bibehållande utan förändring under den statsregleringsperiod, som innevarande riksdag omfattar.
Under sednast förflutna riksmöten hafva väsendtliga förändringar blifvit af Statsrnagterna beslutade i den del af rår lagstiftning, som rörer införseln af främmande varor och den beskattning, sorn under namn af Tullafgifter är dylika varor åsatt.
De vidtagne förändringarne hafva till en stor del befunnits ändamålsenliga och för landet i många afseenden fördelaktiga, ehuru rubbningen i förut varande förhållanden icke kunnat undgå att väcka farhågor hos den talrika industri-idkande befolkning, hvars existens ofta beror derpå, att icke alltför brådstörtande förändringar företagas i den ekonomiska lagstiftningen.
Emellertid har denna nyttiga klass af medborgare sökt lämpa, sig efter de nya förhållanden, sorn inträdt och den synes för närvarande med mera lugn än tillförene motse framtiden.
Likväl är det för densamma af väsendtlig vigt, att icke nya förändringar alltför hastigt inträda, hvarigenom dess bemödanden att fortfara med sin verksamhet kunde blifva fruktlösa och de ofta betydliga kostnader sorn i sådant afseende blifvit nedlagda, kunde vara förgäfves bortkastade.
Det är af sådan anledning och Mert ill uppmanad af många bland de näringsidkande klasserna, som jag tager mig friheten föreslå: Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JVs' 229. att nu gällande tullagstiftning måtte få blifva oförändrad under den stats regleringsperiod, som innevarande riksdag omfattar.
Att en eller annan mindre förändring i redaktionen af de i detta afseende nu gällande föreskrifter må vara, på grund af vunnen erfarenhet, nödvändig och af behofvet påkallad, det inser jag allför väl, och det är icke min afsigt att motsätta mig dylika smärre förändringar, men det är deremot min öfvertygelse, att det för landet är nyttigast, att de hufvudsakiiga bestämmelserna i vår Tulltaxa icke under nuvarande riksmöte blifva rubbade eller komma att undergå någon väsendtlig förändring.
Afven i sådana länder, der industrien vunnit en långt större utveckling än inom vårt fädernesland, har man städse med mycken varsamhet beträdt banan af en förändrad tulllagstiftning.
Det torde knappast kunna bestridas att inom vårt land de härom sednast antagna författningar äro mera frisinnade, än i de flesta andra Stater och vi hafva på denna väg redan gått så långt, som för närvarande kan vara förenligt med en försigtig omtanke för vidmagthållandet af den inhemska industrien.
Det är möjligt att framtiden kan blifva gynnsam för antagandet af en ännu mera oinskränkt frihet, men klokheten bjuder utan tvifvel att inhemta någon tids erfarenhet om verkan och följderna af de under sednaste riksmöten vidtagna genomgripande förändringar i vår tull-lagstiftning innan vi gå längre på den beträdda banan.
Man torde till en början böra afvakta, att främmande länder genom reciproka författningar lossa på de band, som ännu mångenstädes i icke obetydlig mån hindra Sveriges alster att uppträda på den utländska varumarknaden, under det vi redan betydligt lättat införandet af dessa länders tillverkningar i vårt land.
P B Hesselgren.
JVs> 229 Af Herr Hesselgren:
Angående upphörande af den i Slockholm utgående s. k, rasp- och spinnhusafgiften för testamenten.
i Stockholm debiteras och uppbäres ännu under namn af rasp- och spinnhusmedel en fjerdedel» procent af alla testamenten; för hvilken debitering man hetntar stöd af ett Kongl. Bref till Kommers-kollegium utaf den 23 Juni 1722, som finnes oinnämndt å sid. 179 i Danckwardt» lagsamling.
Angående spinnhusafgifternas beräknande inhemtas för öfrigt af åtskilliga äldre handlingar, bland annat:
Att Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
,JY&’ 229.
433 att publikationen elen 9 Oktober 1727 angående fondens förökande för spinnoch rasphuset, hvaraf de husfattige en fjerdedel tillkomme, upptager allenast afgifter dels för fastebref med * %, dels för åtskilliga handelsvaror och dels för connoissementer; att enligt Kongl.
Resolutionen på Städernas besvär den 12 Juli 1731 § 19 den af Rikets Ständer beviljade fonden af tärande varor till rasp- oeh spinnhuset skulle den 1 Juli alldeles upphöra och koinme en ny fond dertill att tagas på sätt, sorn Kongl. Maj:t med Rikets Ständers godtfinnande förordnat; att publikationen den 10 Juli 1731 ”angående den förbättrade fonden till rasp- och spinnhuset i Stockholm” innehåller, det Kongl. Majit förordnat att den förra fonden dertill af tärande varor skulle upphöra och i det stället betalas: vid alla köp af fast egendom i Stockholm ^ %>, af allt hvad publikt på Banken köptes J %. för åtskilliga varor vissa belopp, af Komedianter m. fl. samt af krogar, kaffehus m. m. särskilda afgifter, äfvensom penningeböter för olofligt spel m. m. voro till rasphuset anslagne; hvaremot här icke omtalas någon skyldighet att erlägga afgift för testamenten; att en den 22 Juli 1735 utfärdad ”Taxa till spinnhusfondens uppbärande i Stockholm och Göteborg samt de smärre stapelstäderna såsom ock uppstäderna i gemen öfver hela riket” upptager afgifter för alla köp af fast egendom i städerna, af allt hvad publikt pä Banken köptes, för en mängd specificerade varor, af k.omedianter och krogar m. m. äfvensom böter för olofligt spel; men icke heller i denna taxa omtalas afgift för testamenten; att, enligt Kongl.
Resolutionen på Städernas allmänna besvär den 12 April 1739 § 9, den förut bestämda rasp- och spinnhusafgiften för köp af fast egendom skulle upphöra, ”emedan slike fastigheter dessutan nog äfventyr och afgifter underkastade voro;” Samt att Kongl. Kommers-kollegii kungörelse deri 12 Dec. 1782, angående uppbörden och redogörelsen för spinnhusafgiften, upplyser, hurusom fondens inkomster dämera i rikets städer utom Stockholm voro inskränkte till allena feni hufvudposter, nemligen afgifter för connoissementer, af komedianter, af krogar och af kaffehus m. m. samt böter för olofligt spel.
Enär åberopad Kongl.
Resolution af den 12 Juli 1731, såsom ofvan omförmäles, upphäfver de äldre föreskrifterna om fonden af tärande varor till spinnhuset och förklarar att nya bestämmelser derom voro af Kongl. Majit med Rikets Ständer förordnade; dä publikationen af den 10 Juli samma år upplyser, att under benämningen fonden af tärande varor ansetts inbegripen jemväl afgiften för fastighetsköp, och med lika stort skäl testamentsafgiften kan under samma benämning hänföras; och då 1735 års allmänna taxa för Stockholm och öfriga städer icke upptager någon afgift för testamenten, så förefaller det mig visserligen mest antagligt, att ofvanomförmälda stadgande i Kongl. Brefvet den'23 Juni 1722 redan längesedan är vordet upphäfdt; men då likväl samma stadgande fortfarande tillämpas och bibehållandet deraf för hufvudstaden allena synes vara i hög grad obilligt, särdeles vid det förhållande, att testamenten numera blifvit med bevillnings- och karta-sigillataafgifter ganska mycket betungade, samt någon emot rasp- och spinnhusafgiften mot Bih. till, R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 A/d. 55 434 Motioner i. Borgare-Ståndet 1862. JW 230. svarande kontribution derför i rikets öfriga städer icke eger ram, anhåller jag vörd sammast om Rikets Högloflige Ständers medverkan dertill, att ifrågakomne så kallade rasp- och spinnhusafgift för testamenten icke vidare må debiteras och uppbäras.
Stockholm den 29 November 1862. P. H. Hesselgren.
JW 230.
Af Herr SlHldVälIsolt:
Angående 'pension för Kamereraren J. A. Furstenhoff.
Vid förliden riksdag väckte Herr G. F.
Ekholm en så lydande motion, hvilken jag önskar härmed upptaga såsom min egen: ”Ibland inrättningar, hvilka på Rikets Ständers begäran och med deras understöd, här i landet uppstått och utöfvat en allmänt nyttig verkan, intager tvifvelsutan diligens-inrättningen för paketers fortskaffande emellan Stockholm, Göteborg och Helsingborg ett utmärkt runi; hvilken inrättning, befordrad af patriotiskt sinnade män, utan den aldraringaste förhoppning på enskildt gagn, åstadkoms år 1828 med ett obetydligt understöd af statsmedel.
Naturligtvis var meningen den, att, om också med uppoffring, bibringa allmänheten den öfvertygelsen, att den för jordbruket i hög grad betungande skjutsskyldigheten kunde småningom försvinna, samt utbytas emot lämpligare och mindre tungt drabbande fortskaffningsmedel.
Andamålet kunde likvisst, i anseende till företagets af omständigheterna betingade inskränkta omfång, endast i ringare mån ernås.
Men uppmärksamheten blef dock å denna angelägenhet en gång fästad, och Rikets Ständer funno densamma värd af deras fortfarande behjertande, hvadan ock år 1835 Rikets Ständer yrkade dess fortfarande bestånd och hugnade anstalten med ett förökadt anslag af 12,000 R:dr Runt årligen, som för ett par år sedan ökades med ytterligare 3,000 R.dr R:mt.
Derefter har diligens-inrättningen oafbrutet bestått, ehuru till ganska tarflig, om någon, vinst för bolaget intill detta år, då, i anledning af jern vägsbanans anläggning mellan Arboga och Orebro samt Töreboda och Göteborg, anstalten i den utsträckning den var anlagd, befanns öfverflödig och i stället särskilda diligenser inrättades pä mellanstationerna emellan jernvägarne, i förening med befordring af paketer, på Kongl. Postverkets bekostnad, ehuru antalet af platser för passagerare nu är vida mindre än förut egde rum.
Följden häraf har blifvit, att det gamla diligens-bolaget måst inställa sin rörelse, sedan statsbidraget upphört.
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 230.
435 Den person, som emellertid under största delen af den förflutna tiden, eller ifrån och med år 1837 och hitintills, i egenskap af Kamererare förestått diligensbolagets hnfvudkontor och besörjt kommunikationens oafbrutna gång. till allmän belåtenhet, har nu igenom denna förändring gatt miste om sin framtida utkomst, nemligen Herr Johan August Furstenhoff.
Det lärer väl svårligen kunna lyckas för den, som åt en allmänt gagnelig inrättning offrat hela sin medelålders kraft och verksamhet, samt under en trägen sysselsättning förspillt sin helsa, att kunna vinna någon ersättning för sitt arbete, derest icke Rikets Ständer, med behjertande af dessa omständigheter, träda emellan; och som den upphörda diligens-inrättningen, ehuru besörjd af ett enskildt bolag, onekligen åstadkommit allmänt gagn, utan särdeles uppoffring ä Statens sida, tager jag mig friheten föreslå, det Rikets Ständer behagade, till nämnde inrättnings förenämnde väl vitsordade Föreståndare, hvarom närlagde betyg bär vittnesbörd, tillslå å allmänna indragningsstaten en årlig pension af 1.200 R:dr R:mt.”
Ilärförutan torde vara mig tilläfet, att anföra följande, såsom ytterligare styrkande befogenheten af det gjorda yrkandet.
Kamrer Furstenhoff har under 22 år, tili allmän nytta och belåtenhet, förestått och förvaltat den vidt utsträckta diligens-inrättningens hela administration, enligt närlagde betyg a), och har derunder offrat både kraft och helsa, sä att han vid inrättningens upphörande, af sjuklighet, enligt läkarebetyg b), icke kunnat åtaga sig något arbete, om han ock vid sin nära 59-åriga lcfnadsäldcr skulle lyckas erhålla något sådant; ty vid de många försök han gjort, att erhålla någon ledig tjenst, har alltid hans ålder och sjuklighet utgjort enda hindret att erhålla någon sådan.
Och dä lian. allt sedan inrättningens upphörande i Maj 1859, utan någon inkomst, måst söka uppehålla sig och sin familj, har af bekymmer hans helsa försvårats och hans ekonomiska ställning blifvit allför tryckande.
Jag vill derföre vädja till Rikets Ständers rättskänsla och ädelmod, så att Rikets Ständer, då Furstenhoff, utan egen förskyllan, genom den för det allmänna sä gagneliga diligens-inrättningens, pä grund a^f statsbidragets upphörande, inställda rörelse, gått miste om sin framtida utkomst, icke måtte tillstädja att lian på sin ålderdom lider nöd, utan, på grund af allt detta, bevilja bemälde Kamererare Johan August Furstenhoff' en ärlig pension af 1,200 R:dr R:mt å allmänna indragningsstaten.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhälles vördsamligen.
Stockholm den 29 November 1862. J.
Sundvallson. t a) Herr J. A. Furstenhoff har under 22 års tid i egenskap af Kamrer och Inspektör handhaft hufvudbestyret med diligensinrättningen mellan Stockholm och Göteborg samt Helsingborg, intilldess densamma innevarande år upphört, och derunder städse ådagalagt en outtröttlig omsorg för den vidt utsträckta inrättningens vidmagthållande, samt med utmärkt ordning och noggrannhet fört diligensbolagets 436 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 231. räkenskaper, motsvarande i alio det honom lemnade förtroendet af verkets administration; hvilket härmed intygas.
Pä f. d. diligensbolagets vägnar: C. F. Horn.
(Sigill.) b) Att Kamereraren Herr .Joli.
Furstenhoff, efter numera uppnådde 59 lefnadsår, hvaraf 22 blifvit använde i diligens-inrättningens mellan Stockholm— Göteborg och Helsingborg mödosamma tjenst, derunder ådragit ett sjuklighetstillstånd, sorn på de sednare åren allt mer och mer förminskat hans tjenstbarhet och gjort honom oförmögen att åtaga sig något slags arbete, intygas, sä väl pä min förut aflagda embetsed, såsom ock med denna min edeliga förpligtelse: sä sanni mig Gud hjelpe till lif och själ. bekräftas.
Sandahl.
Doct., Chir.
Phil, Mag:r JW 231.
Af Herr SllIHlVfl II.S0JI Om anslag till påbörjande af norra stambanans anläggning, i enlighet med äldre förslag, öster om Sig tuna/jer den direkte till Upsala m. m.
"Vid uppmärksam genomläsning af den delen utaf Kongl. Maj:ts nådiga Proposition af den 25 innevarande November, angående Statens jern vägsbyggnader, hvilken handlar om norra stambanan, kan man omöjligen afvärja det intrycket af dess oväldig» ompröfning, att första afdelningen uti ifrågavarande punkt utgör den mest slående och öfvertygande vederläggning af den sednare samt det slutresultat, hvartill Kongl. Maj:t kommit, i afseende pä denna stambanas rigtning och ändamål.
Denna afdelning omfattar all den utredning af frågan, som förekommit intill den 7 sistlidne Mars.
Denna utredning utgöres af noggranna och tillförlitliga mätningar. afvägning»!- samt tekniska och ekonomiska beräkningar och uppgifter, hvilka tvänne Kongl. Kommittéer, den af år 1855 och den af år 1858, ombesörjt, samlat, ordnat och sammanställt samt den utmärkte och högst sakkunnige Chefen för Statens jernvägsbyggnader flerfaldig» gånger granskat, reviderat och godkänt, alltid med det, i fråga om och med uteslutande afseende påen nordlig stambana, sammanstämmande och oförändrade resultat, sorn af de faktiska förhållandena ovilkorligen betingas, nemligen att norra stambanan borde vid närmaste utspränget från hufvud - Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JVs 231.
437 staden förläggas öster om Sigtunafjerden rakt på Upsala med vestlig sträckning derifrån till Sala och lämplig anknytningspunkt å Gefle-Dala-jernvägen, så att både norra Westmanlands samt Dalarnes, Gestriklands, Helsinglands och hela Norrlands behof af förbättrad och underlättad kommunikation genom denna stambana vederbörligen tillgodosåges.
Sednare afdelningen af ifrågavarande punkt uti denna nådiga Proposition vidhåller ännu och godkänner sålunda fortfarande denna äldre uppfattning af frågan, jemlikt hvilken norra stambanan skulle, jemte ofvannämnda fosterländskt, storartade syftemål samt för deras säkrare ernående, närmast afse att pä ginaste och billigaste väg med hvarandra förbinda Stockholm, Upsala och Sala samt vidare Westerås Fahlun och Gefle ocii de möjligen största fastlandsbygderna omkring alla dessa städer.
Sä långt yppas ännu uti Kongl.
Propositionen af den 25 i denna månad inga divergenser emellan första och sednare afdelningen uti denna punkt af den nådiga framställningen.
Det större afseende, som uti sednare afdelningen möjligen tillkommit på Westerås stad, finnes äfven, såvidt, detsamma kan rimligen sammanställas nied ofvannämnde öfriga och allmängiltigare syftemål med en nordlig stambanas anläggande, vederbörligen gjordt uti förra afdelningen eller'alla de äldre betänkandena i ämnet, enär deruti aldrig någonsin förbisetts nödvändigheten och ändamålsenligheten af en bibanas anläggning; emellan sistnämnde stad och Sala, hvaraf Westmanland och Dalarne skulle ega obestridliga fördelar.
Frän Westerås underlättar det korta afståndet äfven anläggandet af en jernvägsbana till Köping och Arboga.
Men den återstående delen af den Kongl. Propositionens ifrågavarande punkt skiljer sig icke allenast ifrån Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i samma, ämne af den 28 November 1856, utan stöder säg äfven pä ett betänkande, sorn, tillkommet genom subjektiva jemkningar af de mest stridiga och oförenliga meningar, hvarvid den mera sakkunniga minoriteten blifvit öfverröstad, just uti den mest omtvistade punkten, med blott en enda rösts öfvervigt, af en i dylika frågor mera profan och främmande majoritet, söker etablera grunder för och syftemål med en nordlig stambana, hvilka pä det tydligaste och ovedersägligaste gendrifvas af alla förutgående, pä verklig sakkännedom och faktiska förhållanden grundade, utlåtanden och betänkänden i ämnet.
Hvimlande af motsägelser och inadvertenser af mångfaldigt slag, samt utgående från lösa förmenande!), obevisade försäkringar samt, till dryg del, endast kammarkalkyler öfver distanser, lutningar och krökningar m. m. och såmedelst skapade kostnadsförslag — hvilka uppgifter först sedermera, efter afslutandet af Kommittéens arbete och betänkande, sökt och. förunderligt nog, äfven funnit motsvariga bekräftelser till någon de! af pä eftersommaren och hösten verkställda oeulärbesigtningar å marken, om hvilkas äfvensom öfriga kalkylers tillförlitlighet ej ens alla ledamöterna af denna Kommitté äro förvissade, —■ synes detta betänkande icke kunna förtjena det allvarliga afseende eller tillmätas elen bestämmande vigt, som likväl erfordrades för att, utan våda af svåra och sedan oförbätterliga misstag, blott pä denna grund frångå Kongl. Maj:ts äldre tillstyrkanden i ämnet, hvilka grundade sig på sakkunnige mäns och auktoriteters oväldiga och allsidiga ompröfning och utlåtanden.
Det möter vidare verklig svårighet att ur detta betänkande framleta någon pluralitetens bestämda mening, hvarförutan, då ingen antydan derom finnes hvarken i sjelfva betänkandet eller Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, man är berättigad antaga, att Chefen för Statens jernvagsbyggnader, Öfversten och Kommendören Friherre N. Ericson, hvars sakkunniga och oväldiga omdömen bevisat sig vara tillförlitliga, och hvilken väl äfven rätteligen bort, i följd af sitt embete, häröfver 438 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JU 231. höras, icke egt något tillfälle att afgifva embetsutlåtande öfver detta Kommittébetänkande och de förändrade åsigter om norra stambanans ändamål och rigtning, hvilka man vill grunda pä detsamma.
Då emellertid så dyra och magtpäliggande företag, som en ny jern vägsstambana här i riket af omkring 25 mils längd, och hvaraf den vidsträcktaste, samt i allmänhet på lättade kommunikationer mest vanlottade, delen af landet skulle och kunde för den aflägsnaste framtid betjenas och uppdrifvas i odling och välstånd till egen och fosterlandets allmänna fromma, om banans rigtning uteslutande bestämdes enligt allmängiltigare och allmännyttigare grunder; då Chefen för Statens jernvägsbyggnader icke afgifvit något utlåtande om det sålunda förändrade förslaget till norra stambanans rigtning, hvaraf man berättigas antaga, att han ogillar detsamma samt vidhåller sina förriga utlåtanden i ämnet; samt enär härtill kommer, att sju af Kongl. Maj:ts Statsråd emot tre, enligt hvad Stats-Råds-protokollet för den 25 dennes vitsordar, dels obetingadt, dels med vissa tydligen af andra förhållanden betingade, modifikationer eller accommodationer, sorn likväl alldeles icke bestrida, utan fastmera ytterligare vitsorda ändamålsenligheten och behofvet af norra stambanans förut afsedda nordligare rigtning öster om Sigtunafjerden, biträdt och tillrådt, hvad tvänne äldre Jernvägs-kommittéer med Chefen för Statens jernvägsbyggnader sålunda förordat på andragna skäl, samt äfven hvad Kongl. Maj:t tillförene allernådigst föreslagit och Stats-Utskottet vid 1856— 1857 årens riksdag tili alla delar godkänt och gillat för sin del, med den påföljd, att tvänne af Riksstånden äfven godkände den föreslagna östliga rigtningen och ett.