Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. om uplåtelse till staden Malmö af Kronan tillhörig mark för dels utvidgning af sta - Den 10 September f. m. 35 dens begrafningsplats och dels sammanbindande af två gator derstädes; JY§ 283. i anledn. af väckte motioner om medels anvisande lill beiedande af tillfälle tor Landshöfdingen i Kalmar län, att en viss del af året vistas i norra deleo af länet; •A2 284, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för de Halländska flygsandsfältens skyddande och förseende med skogsplantering; dVs 285, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de anslag af vinsäd till Ulrika församling af Östergöthlands län; J\s 286, i anledn. af väckt motion, ang:de åtgärders vidtagande för fortsatt ingifvande af Samling af förfaltn.-r, ronde Arméen, dess styrelse och förvaltning; A? 287, i anledn. af K.
Propos., äfvensom väckt motion, i fråga om ersättning till Bergsfogdarne för förlorade löneinkomster; Banko-Utskottet:
M 59, ang:de disposition af medel, hvarmed Bankens låneoch kreditiv-rörelse är vorden förminskad; Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ek o n.U t skotten:
JVa 26, i anledn. af väckte motioner oro afskaffande af pastoral-examen eller förändring af gällande föreskrifter ang:de densamma.
Jag får anhålla, det R. o. Ad. behagade besluta, att det nu bordlagda BankoUlsk:s Mern.
JVI 59 skall upföras främst å föredragn:s-listan för nästa plenum.
Uppå i anledn. häraf framstäld propos. bifölls alt BankoUtsk:s Mern.
M 59 skulle upföras främst å föredragn:s-listan för nästa plenum.
Uplästes en af Hr af Ekenstam, Isiael, inlemnad sålydande motion:
Sedan man numera antager, alt bränvinet, i följd af de denna Riksdag vidtagne åtgärder i afseende å tillverkningens ordnande och beskattning, skall hädanefter här i landet komma att hålla sig i högre pris än tillförene, och oaktadt påräknadt bifall till den motion, som visligen blifvit gjord, att fördubbla ansvaret för öfverträdelser, som begås emot tullförfattningarne, sedan tullsalserne blifvit i många delar nedsatte, så anser jag för min del oundgängligt, att dessa förfaltn:r, synnerligen i fråga om de föreskrifter, som speciell kunna motverka insmugling af bränvin, fordra en serskild up^ 3* 36 Den 16 September, f. m. märksamhet och yäsendtliga förändringar.
Jag har väl hört, lill och med vid offentliga sammankomster, huru man allmänneligen föreställer sig, att insmugling af stora bränvinsfastager skall möta mycken svårighet; men såsom d. f. Chef för Vestra rull—Distriktet, w»— der fem ur, är min erfarenhet alldeles motsatt.
Ingenting är deremot lättare, med bibehållande af nu gällande förfaltntr, sedan nya bestämmelser tillkommit, sorn förstora de ifrågavar:de frestelser ne.
Fara är, att vi skola blifva öfversvämmade med Danskt bränvin, i samma mån, som denna varas pris blir högre bos oss än i Danmark.
Jag har erfarit en icke obetydlig smugling, företagen redan vid ganska ringa pris-skillnad emellan grannstaternes och vårt eget bränvin, hvadan jag anser otvifvelaktig!, att ännu större pris-skillnad, i sammanhang med den ytterligare frestelse, sora de Danska utförsel-premierna ä denna vara föranleda, skall i hög grad öka della onda, om det ej på allt möjligt sätt motarbetas, hvarförutan bränvinet ej heller, och knappast'ändå, skall, under längre tider, kunna bibehållas vid det önskvärda inhemska höga priset, dä både smugling, lönnbränning och utländska premier verka en opåräknad tillgång.
Då jag, sora nämndt är, förnummit, att allmänna föreställningen förmenar, det smuglingen af spirituosa medförer stora svårigheter, så torde l:o vara nödvändigt, alt undanrödja en sådan villfarelse hos dem, hvilka komma att behandla denna fråga.
Jag vill derföre, till uplysning härutinnan, anföra åtminstone några få smngfings-melhoder, som företrädesvis begagnas vid bränvinets olofliga införande: a) Under den häfdvunna, lifliga och lofliga afsändningen från Sveriges syd-östra och sydliga kuster, till de vestra, afgå fartyg med bränvins-laster, (förpassade t. ex. till Götheborg) med fullständiga dokumenter.
Ankomne till någon för lossning läglig, förut öfverenskommen plats i skärgården, så verkstålles lossningen.
Skulle den blifva observerad af någon vederbörande, så skyddar sig skepparen med tillåtelsen uti den gällande Förpassningsstadgan af d. 15 Maj 1S43, §:n 21, Usla och 4:de momme, hvilka, under vissa lätt eluderade vilkor, medgifva, att lossning får ske under vägen till förpassnings-orlen i skärgård eller landthamn utan tullbevakning, endast arnälan derom sker vid närmaste tullkammare, dit skepparen naturligtvis dä alltid hetes ämna sig.
Sådan tillåtelse bör ur Förpassningsstadg.
m alldeles utgå, åtminstone för fartyg, som föra spirituosa, och dessutom bör sådan skeppare, vid flerdubblad! ansvar än förut, förbjudas att, under resan till destinationsorten, ulan tvingande nöd träda inom det strand-territorium, som Seg/ationsOrdmn uti 64:de §:n bestämmer.
Såsom igenkänningstecken, på längre håll, å skeppare, som föra spirituosa, vore till lättnad för kustbevakningen mycket gagnelig!, om skeppare, med sådan last, blefve vid strängt ansvar ålagde, att på masttopp föra någon serskild, lätt igenkännelig flagg, på samma sätt som nu för tiden brukas å krut-förande fartyg. b) Skulle någon synnerlig farhåga, för ertappning yppa sig hos sådan smuglare, så utvräkes i hast under natten hela lasten i Den 16 September t. m. 37 vattnet, på öfverenskommit ställe, med vind ål land, så att alla de flytande fastagerna kunna upfångas af vidtalade personer, för att af deni såsom strandvrak behandlas; härigenom får egaren eller skepparen alltid, emot en ringa afgift, sin olagliga last emottagen och på auktion lagligen realiserad.
Tjenliga ställen för sådan smuglings-operation finnas öfverallt i skärgården, på otaliga öar och uddar, samt i mångfaldiga vikar, der man ej har svårt alt finna en sådan strand ditåt vinden leder, vid hvilken vind som helst, så att fastagerne alltid af densamma (öras pä vågen till land. —'Till förekommande af sådant underslef, borde hädanefter, när bränvin bergås och såsom strandvrak anmäles, vatan aldrig få försäljas till qvarblifvande inom landet, utan, så fort ske kan, expedieras till nederlag och vidare till re-export af inroparen, sorn endast med sådant vilkor borde få varan öfvertaga.
Såsom allmän föreskrift borde derföre stadgas, att strandvrak, innehållande spirituosa, om än ansedt såsom inhemsk vara, dock bör, i alla afseenden, på detta sätt behandlas såsom utländsk lill införsel förbjuden vara.
Det torde nog framstå dem, som finna alltför hardt, att en inhemsk sådan vara ej skulle fä försäljas lill qvarblifvande, om produktionsbevis för sådant ändamål skulle anskaffas; men dels äro sådane bevis redan befunne otillförlitlige och omöjlige att kontrollera, dels förknippas härmed vanligen, i fortsättning, en ännu vidsträcktare smugliug, nemi. c) Om en sådan obemärkt lossning blifvit någonstädes verkställd i den vidsträckta skärgården, hvilken aldrig kan till fullo bevakas, sä behåller skepparen, efter lossningen, sina förpassningshandliogar, och går med det toma fartyget till Danska kusten i Öresund, eller på Julland, och intager ny bränvinslast, hvilken han, på samma sätt som förut, aflemnar på dertill tjenlig Svensk kust. d) Sådan rörelse fortsattes, så länge den lyckas, och så länge probabiliteten kan göra troligt eller möjligt, att fartyget kunnat vara på vägen emellau de] uti förpassningshandlingarne utsatte primitiva imlastnings- och utlo«snings-orterne.
Om under tiden någon synnerlig fördel, eljer annat skäl, skulle föranleda skepparen alt ingå med den danska bränvinslaslen, (t. ex. till Götheborg, dit förpassningen primitivt varit stäld) så går han dil in, med sina lagliga, bibehållna dokumenter; men är då naturligtvis i saknad af den försegling å fastagerne, som förpassningen innehåller.
Denna försegling å kärlen säges då vara förlorad i storm och sjögång under resan.
Tullkammaren har då ingen annan utväg att använda emot sådant bedrägeri, än att, med afseende på 25:te §:n i gällande förpassningsstadga, inkalla skeppare och besättning lill edgång inför stadens Rådhusrätt, för att derigenom vinna edelig bekräftelse på det föregifna förhållandet.
Det torde ej behöfva erinras om bränvinssmuglares ringa afseende på en falsk ed, om dermed kan vinnas befrielse för en hel bränvins-last, äfvensom från böter och allt ansvar.
Rättigheten all, på sätt äfven Nederlagsförordnm i dess 18:de § tillåter smuglare, värja sig med ed, förutsätter helt annan moralisk beskaffenhet, än hos dem slår att finna, och tarfvar 38 Pen 16 September f. m. derföre ändring i beslämmelserne:
Troligen blir icke något bättre utbyte af korrektiv alt föreskrifva, än all, likasom förut är nämnd! i afseende på strandvrak af spirituosa, äfvenledes hänvisa lill nederlag och re-export alla bränvinsfastager, som sakna den behöriga förseglingen. 2:o.
Sedan jag nu tror mig tillräckligen hafva ådagalagt, att, i följd af gamla och nyblifna förhållanden, det blir nu af nöden, mera än någonsin, att skärpa föreskriflerne, till hinders för insntugling af spirituosa, så anser jag mig böra ytterligare nämna åtskilliga ställen i Tullförfattniogarne, som, i sammanhang härmed, torde böra komma i betraktande, nemi.:
Den gällande Sjölagen (se Flintbergs anmärknn) rör:de strandvrak och dess försäljning m. ro., jemte bestämmelserne ali K.
Rescriptet af d. 30 i\ov. 1830, och General-Tullstyrelsens Cirkulär M 18 d. 8 Dec. samma år, samt K. Commerce-Kolhii Kungörelse d. 27 Juli 1829, General-Tullstyrelsens Cirkulär JW 7 d. II April 1832 och JVs 16 d. 18 Aug. samma är, samt d. 20 Sept. 1841.
Seglalions-Ordn:ns (d. 15 Maj 1843) 6, 7, 9, 58 och 64 §§, till användande för den inrikes bränvins-trafiken, för att få önsklig analogie med utrikes ifrån kommande fartyg.
Förpassnings-stadgan (d. 15 Maj 1843), i sammanhang med K. Förordnm d. 6 Ang. 1841.
(55:te §:n torde behöfva tillägg, i följd af hvad nämnd! är). §. 24.
Vitet af 10 R:dr är alltför ringa, motsvarande frestelsen, att genom olaglig tilläggning i skärgård, och under mörker, försöka insmugling af en hel bränvins-last. g 30.
Likaledes ansvaret alltför ringa.
Lur enär öjer i-För or dn:n (d. 22 Dec. 1841). § 2.
Första momdet.
Det torde ej vara nog att härvid höja böteroe, ulan vill det synas såsom skulle ärans förlust derjemte vara lämplig bestraffning för andra gångens beträdande med den fördertliga och vanhederlig^ bränvins-smuglingen. §. 25.
De undanlag af angifvare, som här göras, torde icke böra gälla vid smugling af spirituosa, i anseende till synnerliga svårigheter att annars uptäcka sådan oloflig trafik, som, i alla fall, vanligen demoraliserar hela familjerne, af hvilka några medlemmar sig dermed befatta. §§:ne 26 och 27.
Såsom ledande lill önskligt uptäckande af bränvinssmugling, borde väl alla af sådan upläckt härflytande inkomster eller fördelar få blifva angifvarens ensak. § 29.
Här fordras ett lämpligt tillägg till Irsta mom:tet, för att få den åsigt uttryckt, att lurendräjadt bränvin icke får säljas till qvarblifvande i landet, utan bör behandlas såsom till införsel förbudet nederlagsgods, nemi. till re-export.
Samma 29:de § fordrar ett tillägg äfven till 3:dje mormlet, för bestämmelsen, att ej ens fara för förminskning af bränvin, som blifvit tagit i beslag, må lända till dess qvarblifvande i landet genom försäljning, ulan bör varans förflyttning då straxt föranstaltas, Den 16 September f. m. 39 på säkra kärl, och försäljning derefter genast ske, innan afföring till nederlag och're-export. 3:o.
Slutligen bör jag erinra om, att de premier, hvilka i Danmark gifvas för utförsel af spirituosa, utgöra en ökad, stor anledn. till ifrågavartde smugling, i sammanhang med innevartde Riksdags-för'handlingar, ronde bränvins-handteringen här i landet.
Emot denna, speciell för oss, enda inflytelse, lärer väl icke något verksammare medel vara att tillgå, än att begagna oss af samma vapen, nemi. af sådane utförsel-premier äfven hos oss.
Ingenting är väl billigare, än att tillgång härtill må få lagas af den väntade högre bränvins-skatlen, hvarföre jag ansett mig.böra härom påminna, innan denna skatt blifvit definifift bestämd för användande till andra ändamål.
Med anledn. af hvad ja nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå: ”Det Bevilln;sUlsk. mätte updragas, alt, vid granskning af ”luflförfattnme och föreslående af sältet för tull-behandling ”af spirituosa, tillika med LagUtsk. taga i öfvervägande ”de förhållanden, som i sammanhang härmed kunna blifva ”nödige.”
För sådant ändamål anhåller jag vördsammeligen om denna motions remitterande till de förenämnde Utsk:n, samt om dess communicerande med de öfrige RiksStm.
Med tillkännagifvande alt Hr Olivecreutz, Wilh.
Casimir, som varit ledamot af LagUtsk., återlemnat sin Riksdagsmanna-pollet, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att utse en ledamot i nämnde Utsk. efter Hr Olivecreutz; hvarefter H. R. o.
Äd. åtskiljdes kl. § till 3 e. m.
In fidem protocolli, silbert Munck. 40 Den lfi September c. m.
Lördagen den 16 September 1854.
Plenum kl. 6 e. m. y Justerades 1 prot.-utdr. tor denna dag f. m.
Fortsattes prflfningen af Banko- och LagUtskms, i Betänk.
M 1 afgifne förslag till lag för enskilda banker, hvilka utgifva egna kredit-sedlar; hvarvid nu förekom § 11.
Jag förmodar alt menin gen med Utsk:ns förslag i 11 :te §:n är att gifva en större säkerhet åt de sedlar, som enskilda banker skola utgifva; men jag belärar, alt ändamålet icke vinnes genom den ordalydelse §:n erhållit.
En enskild bank kan hafva en teckniugssumma af En millin R:dr, och, i öfverensstämmelse med Ulskins förslag, deraf 750,000 R:dr i grundfonds-handlingar och 250,000 R:dr i kassan inbetalda.
Den utlånar t. ex. häraf 1 millin och utsläpper sedlar för beloppet.
Snart nog inflyta 200,000 Ridt- af bankens egna sedlar, som inlösas med Riksbankssedlar.
Kontanta kassan nedsjunker då till 50,000 och banken har i grundfondshandlingar 750,000, eller tillsammans blott 800,000 Ridr.
Enl. §:ns lydelse skulle likväl häruppå fortfarande få ntgifvas 1 millin sedlar, eller 200 000
Ridr mera än den fond, som för sedlarne är ämnad att utgöra säkerheten.
Med en 1 millin utelöpande sedlar och blott 50,000
Ridrs kassa är bankens invexlingsförmåga icke betryggad, om ej andra, utvägar dertill äro beredda.
Sådan blefve följden af det utaf Ulskin här framställda stadgande.
Om banken ä andra sidan icke förfar på detta sätt, ulan, i st. f. att låta kassan nedsjunka från 250,000 Ridr till 50,000 Ridr, uptager på upp- och afskrifnings-räkning 200,000 Ridr, och derigenom fyller den i kassan upkomna brist, så skulle banken likväl icke få utgifva några sedlar för den del af kassan, som öfverstiger 1 millin: hvaraf åter följer dels alt bankbolagel säkert skulle underlåta, att på upp- och afskrifningsräkning emottaga penningar, dels att bankens ändamål, penningars emottagande och utlåning, helt och hållet förfelas.
Hufvudändamålet med en banks inrättande kan aldrig vara, att aktie-egarne skola erhålla en betydlig utdelning, utan alt penningarne skola utlemnas i rörelsen och göras fruktbärande.
Det nu gfdlande stadgandet i lille §:n utaf 1846 års författn. lyder sålunda: ”Ej må enskild bank utgifva sådane tryckta eller graverade förbindelser, som i Side §:n lista momitet omförmälas, eller invisningar å R.
Bank till större samraanlagdt belopp, än som motsvaras af 1:0 behållningen" i enskilda bankens egna kassor af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar, 2:o återstoden Den 16 September e. m. 41 af depositionen i R, Sltrs bank, 3:o sådane bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hypothek, som i öde §:n nämnas (dessa utgöra bankens grundfondshandhr, bankens egna lånehand1 ingar sålunda -icke inberäknade), och 4:o innehafvande säkerhelshandlrr för lemnade kassa-kreditiver, i den mån dessa anlitas, dock härför icke till större belopp än 50 proc. af bankens grundfond.”
Vidare heter det: ”Derest geuom vexling eller af annan orsak det sålunda bestämda förhållandet skulle komma att rubbas, åligge det banken att inom en månad hafva detsamma återställt.”
Genom detta stadgande och den för enskilda banker lemnade tillåtelsen att utgifva Sedlar, är rättigheten icke längre utsträckt, än att full tillgång finues, oberäknad! alla de skuldsedlar, som banken har i sin hand för utgi^pe diskontlån.
Jag kan således icke inse deUminsta äfventyr, att i afseende på denna fråga bibehålla det stadgande, som f. n. är gällande.
Afven om uti Ståndets beslut icke skulle komma att inflyta det i Banko-Reglem:tel nu befintliga stadgande, att, om 10 proc. af tee.kningssumman något år förloras, skall bankrörelsen uphöra, och hvarigenom en ytterligare säkerhet är vidtagen för möjligheten att banken skulle blifva insolvendo, så torde, i fall man har förtroende till Bank-Direkt:ns ärlighet alt räkningen är riglig, ingen fara upstå för bibehållandet af nuvande stadgande.
Jag anhåller således att §:n måtte få följande lydelse: ”Ej må enskild bank utgifva sådana tryckta eller graverade kreditsedlar, som i §:n 9 mom.
1 omförmälas, till större sammanlagdt belopp, än som motsvaras af 1:0 behållningen i enskilda bankens egna kassor af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar, 2:o återstoden af depositionen i B.
St:rs Bank, 3:o sådane bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hypothek, som i 7:de §:n 2:dra mom:fet nämnas, bankens egna lånehandl. sålunda härvid icke inberäknade, och 4:0 ■innehafvande säkerhels-handl. för lemnade kassa-kreditiver, i den mån dessa anlitas, dock härför icke lill större belopp än 50 proc. af bankens hela grundfond”.
Men derjemte anser jag att det i 1846 års författn. befintlige tillägg äfven bör här införas.
Det kan möjligen hända, att genom ett hastigt uttagande af ett större belopp å kreditiv-medlen, förhållandet emellan de utelöpande sedlarne och den deremot svarande tillgången för en eller annan dag rubbas.
Den bank, som mera har afseende på det allmänna bästa än den enskildes vinning, meddelar betydligt stora krediliver, men beräknar att icke mera än ^ eller | komma att uttagas.
Emellertid kan det af en eller finnan orsak inträffa, att de hastigt uttagne summorne presenteras lill invexling, samt att sålunda för en dag nyssnämnde proportion blifver rubbad, men om den återställes inom 14 eller 8 dagar (som man för mera säkerhets skull kan antaga), så har derigenom ingenting blifvit förloradt, och Bank-Direkt:n kan icke klandras af dem, som vilja chikanera henne.
Tillägget till §:n borde enl. min tanka få följande lydelse: ”Derest genom vexling eller af annan orsak det sålunda bestämda förhållandet skulle komma alt rubbas, åligge det banken, att inom 8 dagar hafva detsamma återställt.”
Det kan nemi. genom en stöld af ban - Den 1G September c. m. kens tillgångar inträffa, att kassan blifver förminskad under det belopp, som af Direkt:o blifvit beräknadt och förutsatt.
Jag anhåller vördsamt om propos. på mitt förslag rör:de förändring af och tillägg till 11 :le §:n.
Om den nu af Utsk:n föreslagna 11:te §:n antages oförändrad, så blifver följden den, alt privatbankeroe i framtiden komma att egentligen bedrifva den så mycket klaudrad<j, mea för privatbankerne fördelaktiga diskont-rörelsen, emedan vinsten då är temligen gifven, genom räntans afdragande förskottsvis.
Detta är icke förhållandet med kredit iv-rfirelsen, hvilken, om den rätt begagnas, leranar privatbanken obetydlig ränte-inkomst, hvarpå sjelfva Riksbanken- kan gifva närmare nplysningar.
Vidare må anföras såsom olägenhet för privatbankerne, i afseende å kredi t i v-rörelsen, alt dessa banker alltid måste hafva en större Riksmynts-kassa tillhands, för all kunna betacka de större utlagningarne och deraf följande invexlingar af- kredit-sedlar, som genom kreditivrörelsen upkomtna, och alt privatbankerne mottaga insättningar af penningar på upp- och afskrifningsräkningen, ehuru mot låg ränta.
Sä väl kreditiv-rörelsen som ock upp- och afskrifningsräkningen, hvilka båda äro nyttiga för allmänheten, uphöra bestämt, om den nu föreslagne lide §:n oförändrad antages, ty, upriktigt sagdl, se privatbankerne mer pä sitt eget intresse, än på det allmännas.
Jag tillstyrker derföre, i likhet med Frih. Palmstjerna, att den nu föreslagna §:n mätte afslås, och att lide §:n uti 1846 års K.
Kungörelse må blifva antagen, dock med den förändring, alt sedel-utgifningsrälten på beviljade kreditiver, hvarom 4:de momdet i nämde § handlar, ej får beviljas på andra handlingar, än sådane, sorn äro af samma beskaffenhet som grundfonds-handlingarue; detta bjuder försigtigheten, samt privatbankens och det allmännas säkerhet.
Palmstjerna har anmärkt, att om det i förfailnm af år 1846 intagna förhållande skulle inträffa, hvarigenom
Riksmynlskassans ställning lill utelöpande kredit-sedlar rubbades, borde för säkerhetens skull tiden af en månad förändras till 14 dagar.
Men då nuvar:de medgifvande icke medfört någon olägenhet, hemställer jag att ingen förändring af liden må i detta afseende göras.
Om man jemförer deu nu föredragna litte §:n med den motsvarande 10:de i 1846 års för falin., skall man finna, att skillnaden dem emellan är, att enl. förstnämnde § skulle sedel-emissionen bestämmas till ett belopp lika med hela grundfonden, utan något tillägg för säkerhets-handl, och kassa-kreditiv, men alt deremot, enl. den sistnämnde §:n, sedel-emissionen skall motsvara den odisponerade delen af grundfonds-handliugarne, den kontånia behållningen af riksmynt och depositioner i R.
St:rs bank, samt vidare ett till \ af hela grundfonden begränsadt belopp af de säkerhets-handl., sorn för kreditivers erhållande äro inlemnade.
Jag vill antaga samma exempel, som Frih. Palmstjerna.
En bank med en grundfond eller teckningssumma af 1 millin skulle enl. det nu afgifna förslaget ega rättighet att utgifva sedlar för enahanda belopp; men enl. gällande författa, skall det vid bankrörelsens bör - Den !6 September e m. jun finnas 750,000
R:dr i hypotheker såsom grundfondshandlingar och vidare 250,000 R:dr i riksmynts-kassan, och således äfven efter den nu gällande grunden sedel-emissions-rätten upgå till 1 milhn.
■Ehuru under bankens fortfarande verksamhet förhållanderna i detta afseende förändras, så skulle likväl, enl.
Utskms förslag, sedel-emissionen komma att ständigt blifva densamma, hvaremot, jemlikt nu gällande författn., sedel-emissionen blifver större eller mindre, allt eftersom riksmyntskassan ökas eller minskas.
Jag vill icke bestrida, alt t ögonblick, som en riksbanks-sede! ingår i kassan, kan en motsvarande privatbanks-sedel utlemnas, utan att någon fara i afseende på säkerheten derigenom upslår, men praktiskt tage! är denna regel icke särdeles lämplig, derföre att kontrollen, huruvida sedel-emissionen i hvarje ögonblick verkligen lämpas efter den variabla riksmynts-kassan, är alldeles omöjlig alt utöfva.
Det faktiska förhållandet utvisar för öfrigt, alt riksmynts-kassan i allmänhet svänger sig omkring den fjerdedel af hela grundfonden, hvartill den vid bankens begynnelse blifvit bestämd, och som utgör det belopp, hvarefter sedeEemissionen, enl.
Utskms förslag, alltid skulle beräknas.
Jag har f. n. icke här några upgifter, som uplysa huru förhållandet är i detta ögonblick, men om man tager Finans-Kommitéens upgifler till grund för jemförelsen, skall man finna, att åtskilliga banker vid några tillfällen haft litet mera, och andra litet mindre af riksmynt, än den nyssnämnde proportionen, men att förhållandet ej varit synnerligen mycket derifrån afvikande.
I praktiskt hänseende tror. jag således att man i stället för nu gällande stadgande gerna kan godkänna Utskms. förslag, och att större reda och säkerhet derigenom skulle vinnas.
Likväl vill jag å andra sidan medgifva, att denna ändring icke är af någon öfvervägande stör vigt, ty om man vill bibehålla det theoiitiskt riktiga (ehuru mindre praktiska) stadgande, som nu gäller, så är dermed ingen synnerlig skada skedd.
Deremot nödgas jag, såsom någonting bestämdt skadligt, bestrida Utskms beslut, att ingen sedel-emission må medgifvas i afseende på de handlingar, på hvilka kassa-kreditiver beviljas, då dels kassa-kreditiv-rörélsen derigenom skulle komma att inskränkas, dels ett' band skulle läggas på privatbankerna, hvilket' är alldeles ohehöfligt.
Således bör, enl. min tanka, ett mora, uti detta hänseende tilläggas Utskms förslag, i öfverensstämmelse med 1846 års författn.; dock med den modifikation, som af flr Aminoff blifvit yrkad, eller alt endast sådana såket hets-handl. för kassa-kreditiver böra få grundlägga sedelemissions-rätt, hvilka äro af samma beskaffenhet som grundfondshandlingarne.