Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Höga Vederbörande, på hvilka beredningen af denna sak för öfrigt beror, lika så viii som Högvälborne Herr Grefven och Landshöfdingen hade sig bekant de oföreställeliga göromål, hvarmed Härads-skrifvarena äro öfverhopa - Den i G Maj. de, och de kostsamma åtgärder, som åtfölja Mantals-skrifningarna, skulle må hända intet ögnablicks tvekan uppstå, att dem antingen ifrån denna befattning befria, eller ock dem derföre godtgöra på ett sätt sora skulle motsvara kostnaden för tillförordnade särskildta Commissarier, Ingen Tjensteman, som åstundar fullgöra sina skyldigheter, kan åtaga sig större befattning än för ho» nom är medhinnelig.
Med djupaste vördnad framhärda Högvälborne Herr Grefvens, Hofmarskalkens och Riddarens aldraödmjukaste tjenare.
Kallerman.
P. M. Lundgrén.
P, Forssius. G. Pahl. P. G, Egnell. P. J. Becker*.
Calcul, som i det lindrigaste visar omkostnaderna i och för Mantals-skrifningarna i Westerås Södra Fögderi af Westmanlands Län.
Skjutspenningar för 2lne Hästar för mig och mitt nödvändiga biträde vid ofvan* berörde förrättningar.
Från Bostället Hofdesta i St.
Ilians Socken och Norra Fögderiet till Westerås, som nödvändigt skall passeras för att kunna komma till hvilken Socken som heldst i Fögderiet, utgörande J mil, beräknas ej, emedan jag icke der nu bor, utan endast 534 Dm 16 Maj.
Från Westerås till Kärrbo l| mil *— 42.
Kungsåra i^mil — 42.
Irsta 1 mil första dagen 24.
Dito 2tdra Dito — 24.
Badelunda | mil — 18.
Lillhärad l|D:o — 42.
Dingtuna 1 mil irsta dagen — 24.
Dito 2:dra
Dito — 24- Earkarö l mil •— 24* Lundby mil — 12.
Summa: 5. 36.
Återresan. — — — _ 5. 36, 3:ne Exemplar MantalsLäng. der, innehållande tillsammans 240 ark i liniering och renskrifning å5| sk. arket. — — 26. 32.
Papperet, — — — 2- 52. 2g l6> BeväringsFörteckningar, För. teckning på sådana, som ej Bränna, ej supa, ej bruka Tobak, bruka Ur &c. 24 Ark, — renskrifning 5 } sk. arket, 2- 32.
I apper, — — 10- 10.
Summa Banco R:dr 43. 34. 10.
Härvid äro icke beräknade de stora omkostnader än skjuts och ätning hemma, som äro oskiljaktiga från resor; icke heller Åkdons lega.
Din 16
Maj, 535 Uppgift på beloppet af Maotals-skrifningsProvision i Westmanland, för År l3l5. j HäradsSkrifvaren Lundvall för Norra Fögderiet och Westerås Stad -— .— — — HäradsSkrifvaren, Assessoren Kallerman för Södra Fögde HäradsSkrifvaren Becker för Strömsholms Fögderi — HäradsSkrifvaren Lundgrén för Ulfvesunds Fögderi, Köpings och Arboga Städer — — Härads-Skrifvaren Pahl för Bergslags-Fögderiet — — HäradsSkrifvaren Forssius för Sahlbergs Fögderi och Sahla Stad —■ — -— — •— HäradsSkrifvaren Tideström för Wäsby Fögderi — «■ 1 22 35 1 10 14 34 5 22 38 5 35 14 5 30 45 2 45 18 5 24 8 196 2 al Westerås LandsContoir den 26 Mars i8l5, /. F. Wallstersson, Remitterades till Stats- samt Bevillnings-Utskotten, Friherre Lagerbjelke', Gustaf, uppläste följande:
Den 16 Maj, Ännu en kort stund, och den tid är tilländalupen, inom hvilken Lagarne visligen inskränkt väckandet af nya frågor hos Riksens Ständer.
Vägledd af en öfvertygelse, som redan blifvit stadgad under de tider, då jag såsom Embetsman sjelf agde ett slags granskande befattning med det ämne jag nu är sinnad att framställa, har jag ansett såsom en pligt att icke lemna denna dagens motions-rätt alldc-les obegagnad; niea jag har bort afvakta sista ögonblicken af densammas lagliga utöfning, för att icke kunna förebrå mig, att för tidigt hafva sökt dela Höglo,!].
Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet emellan de vigtiga och riksvårdande ärenden, hvilka hittils varit före. mål för dess öfverläggningar och ett ämne af ojemförligt mindre betydenhet.
Någon vigt torde det likväl anses äga; någon uppmärksamhet synes, utan onödig tidspillan, deråt kunna skänkas.
Det är Svenska National-Teaterns och den inhemska
Dramatiska vitterhetens öden och närvarande belägenhet, jag med Höglo!!.
Ridderskapet och Adelns benägna tillåtelse, i korthet ämnar afhandla.
I allmänhet fäster man der. vid endast ett flygtigt och kallt öfverseende begrepp; man unnar sällan ett högre mått af deltagande åt ett föremål, som gemenligen bortblandas med de hvardagliga förströelser och nöjen, hvilka ansetts nödvändiga för sysslolösheten inom stora städer; men betraktadt utur en annan synpunkt, och säkert utur dea rätta, torde detta ämne be* Den iG Maj. 53?
finnas stå i nära samband med upplysningen, allmänna tänkesättet, konst-odlingen, språket och sederna.
Dramatikens historia är ej lång; men likväl utmärkt af skiftande öden.
Genom en framfaren stor Konungs bemödnn.- den och frikostighet, genom de efterdömeu
Han sjelf värdigades gifva, danades denna vigtiga del af Vitterheten nästan ifrån intet; fortskred med hastiga steg; sträfvade, ej utan hopp om framgång, allt närmare fullkomligheten, och fortfor att understödjas efter Stiftarens död af en ej mindre upplyst Vitterhetens och Konsternas beskyddare.
Men, andra tider, andra grundsatser: en dyster misstänksamhet utbredde snart skymning och dunkelhet öfver den i Snillets och Smakens verld så nyligen uppgångna dager; de medel som till konsternas odling varit anslagne, upphörde till större delen att i samma afsigt användas; och då slutligen, vid allmänna ärendenas förändrade skick, ett nytt beskydd ifrån Thronen syntes lofva Svenska SångGudinnorna blidare öden, har saknaden af ett enda, men högst nödigt, hjelpmedel, som Rikets Ständer ensamme kunna utfinna, hittills inom blotta önskningar inskränkt alla förslag till NationalTeaterns upprätthållande och förädling.
Genom en till Konungen ingifven och Allmänhetens granskning sedermera underkastad omständlig berättelse, har Teatrar - 538 Dtn 16
Maj, nas nuvarande Styrelse utvecklat deras belägenhet, och ingalunda tillbakahållit aningen om det återfall till intet, hvarmed så väl de, som sjelfva konsten hotas.
Styrelsen, heter det i denna berättelse, uppbär af Kongl. StatsKontoret ett så litet betydligt understöd, att den Bevillning, som af Verkets löntagare erlägges och till StatsKassan åter ingår, vida öfverstiger hela understödets belopp.
Det enda tillskott af allmänna medel, som dessutom är att påräkna', består i ett inskränkt bidrag af Konungens handkassa, bibehållet endast i grund af Hans Maj:ts eget begifvande, ehuru hand' hassan visserligen icke kan anses vara ämnad till fria konsternas understöd.
Således nödsakad att grunda Verkets drift nästan ensamt på Allmänhetens frivilliga, och följaktligen ovissa, tillskott, har Teatrarnas Styrelse, emot sin önskan och öfvertygelse, ofta bort, med uppoffrande af litterära och artistiska åsigter, betrakta sitt föremål utur en blott ekonomisk synpunkt: den har varit nödtvungen att fästa sin förnämsta uppmärksamhet, icke på den mest bildade, utan på den talrikaste, eller, hvilket i detta fall är detsamma, på den mest betalande klassens fordringar.
Utan tillgångar till inrättande af Undervisnings-anstalter, oumbärliga i ett land der inga ens medelmåttigt goda Provins.Teatrar finnas, har Styrelsen varit föranlåten att icke alltför långt drifva sina anspråk på en högre grad af konst.odling hos Skådespelarne sjelfva, ibland hvil* Ben 16 Maj.
539 ka billigheten dock kräfvet- erkännandet af vissa hedrande undantag.
Verkan häraf har ej kunnat uteblifva.
Ännu finnas väl någre i det sistförflutna konsternas tidehvarf bildade stora Snillen; men deras sånger hafi va upphört med hoppet att se Skaldkon. stens och Vältalighetens mästerstycken värdigt framställda på skådeplatsen.
Dit synes i stället vilja intränga gastar och spöken, banditer och stråtröfvare, förföljare och offer, med vanligt tillbehör af mörka hvalf, djupa kulor, höga fångtorn och ödsliga kyrkogårdar.
Med den i vårt tidehvarf alltmer tilltagande öfvergången ifrån moralisk syftning till blott sinnlighet, med den alltmer rådande böjelsen att lättare hänföras af öfverdrifvit starka intryck, än af de enkelt naturliga, snarare af ideala, utsväfvande föreställningar, än af sådana sorn inskränkas inom rimlighetens krets, — lär Melodramen i all sin löjliga ryslighet snart blifva ensamt herrskande på vår NationalTeater, så framt den ej någon gång uttränges af den låga Farcen, eller af den föga grannlaga Burlesken.
Men, i båda fallen, hvilka måste följderna, förr eiler sednare, blifva?
Förvillelser, döljom det ej, i allmänna begreppen om rätt, om sant, om skönt, förenade med hårdhet i lynnen, ytterlighet i begär, och råhet i seder.
Den Upplyste, bildade mannen, som önskar förena en redbar nytta med förståndets valda nöjen, finner redan, och med hvad saknad!
Melpomene flyktig, och Thalia på vägen 540 Den a 6 Maj. att fly ifrån den första af Sveriges Teatrar: lian skulle likväl med ett så lifligt deltagande hafva lyssnat till Tragediens höga, värdiga språk, som än uppväcker hjertats ömmaste känslor utan att förveka detsamma, än upptnanar tili hjeltemodets kraftiga idrotter, eller till medborgerlighetens ädla försakelser: han skulle med ej mindre tillfredsställelse hafva följt den högre Komediens af konst och natur sammansatta karakters-målningar, som under det lekande skämtets lätta slöja så ofta dölja filosofiens vigtigaste syftemål, och med kritikens fina, fast af anständigheten återhållna spets, lindrigt men säkert träffa de fel, afvikelser, laster, till hvilkas bestraffning sjelfva Lagen icke sällan är kraftlös eller oanvändbar.
I saknad af allt detta nödgas han dömma, att den nyttiga, ömsesidiga verkan, som i alla bildade samhällen varit åsyftad och vunnen, Teaterns nemligen på Åskådaren, dennes åter på Teatern, till smakens stadgande hos båda, är, inom hans eget Fädernesland, om ej alldeles förlorad, åtmindstone nära att upphöra.
Görom likväl rättvisa åt TeaterStyrelsens berömvärda försök, att, så vidt dess åtgärd kunnat sträcka sig, bibehålla den sanna Dramatiska vitterhetens anseende ; försök, i hvilka den varit understödd, så väl af några förtjenta litteratörer, som af de mest utmärkte bland skådespelarne; men dessa bemödanden hafva ej lyckats, man Den 16
Maj. må dertill söka skälet i den alltmer tilltagande smaken för det öfverspända och jättelika, eller ock, för att mildra detta omdöme, utfinna ett annat skal, som verkligen kan med billighet lämpas på många åskådare, afven af de mindre bildade folk-klasserna.
I den evigt gråtande Dramen, eller i den Oupphörligt gapskrattande Farcen, är det lätt, äfven för medelmåttiga talanger, att frambringa ett slags effekt, emedan det öfverdrifna i karakterer och händelser leder till öfverdrift i föreställningen; och åskådaren, som utur den vanliga samhällslefnaden icke har någon grund att hämta till bedömmande af det öfvernaturliga som visas ho-' nom, och således ingen gifven anledning äger hvarken till klander eller bifall, hänföres likväl hellre till det sednare af det slags rörelse och värma, som han i sjelfva ytterligheten upptäcker.
Tragedien deremot och den högre Komedien, der personer och karakterer stadna inom den gräns natur och möjlighet utstakat, der hvarenda åskådare finner i sitt hjerta eller i sin erfarenhet ett slags contröll (om uttrycket tillåtes) emot ali öfverdrift, och äger följaktligen en säker jemförelsegrund som ökar hans fordringar; — der blir äfven Artisten nödsakad att i framställnings-sättet stadna inom Naturens gräns; men ända dit måste han ovillkorligen hinna, och detta konstens lagom är endast den fullkomligt utbildade talangens lott; den förutan, icke blott hos några, utan hos de flesta, blir föreställnin - Den 16 Maj. gert kall* släpande, osammanhängande, emedan man ej ägt palliativet, yttvlighet, till frambringande af rörelse och lif: och åskådaren, ej utan skäl missnöjd med hvad han erfar, undersöker icke alltid hvad han bort erfara, utan fäller till liknöjdhet för sjelfva vitterhets slaget.
Men ägde TeaterStyrelsen, hvad den nu ej äger, medel att dana ett tillräckligt antal skickliga Artister, medel att belöna de ibland dem mest utmärkte, medel att gifva skådespelen den yttre glans, som ofta till sannolikheten , och någon gång till sjelfva sanningen erfordras, så skulle Allmänhetens nu öfverklagade köld för den ädlare vitterheten troligen upphöra med orsakerna som dertill föranleda Hittills har detta resultat ej kunnat vinnas, och Styrelsens af inga tillgångar understödda försök, hafva, som ofvan förmäldt ar, icke lyckats, eller åtmindstona sällan aflupit utan lörlust för Teater-kassan.
Fortfar ett sådant tillstånd, så måste hvarje uppvexande snille, som skulle våga att framhärda i Vitterhetens och Konsternas fördom erkända, nu omtvistade, grundsatser, snart se den väg till förkofran, till framtida bergning, alldeles tillstängd, der
M-n hoppades finna uppmuntran och heder, och borde hoppas det.
Men månne ej, med den Dramatiska Vitterhete.ns förfall, ett lika öde, förr eller sednare, väntar Aesthetikens öfriga grenar?
Ager ej den förstnämnda, genom sin egna Den 16
Maj, 543 art af offentlighet och genom Allmänhetens närmare deltagande i dess skiften, ett betydligt inflytande på de öfriga?
PROTOKOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE HIHIIEKSKåPET OCH ÄDELiV, VID Lagtima Ribsdageii i Stockholm ÅE 1865—1866 åfj&rite SSaft<si. «e«*— STOCKHOLM, THYCKT HOS E. WSSTSEIL 1866.
Onsdagen den 4 April 1866, Plenum kl. 10 {. m, Justerades 4 prot.-utdrag för den 28 sist).
Mars och prot:t för deri 2 i samina månad.
Landtm, tillkännagaf, att till K. o.
Ad, blifvit öfverlemnadt ett antal af omkring 20 biljetter till Kongl.
Vetenskaps-akademiens sammankomst å dess högtidsdag den 6 dennes, samt anmodade de ledamöter af Ståndet, som önskade erhålla dessa biljetter, att anmäla sig hos Riddarhusfiskalen.
Anmäldes och bordlädes: Banko-Utsk:ts Mern.
N:o 20, med förslag rörande föreskrifterna i 6:te och 7:de arliklarne af Bankoreglementet; samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Ulsk:ts Utlåt.
N:o 75, i ani. af åter: remiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 39, ang. väckta motioner om ut vidgande af qvinnans medborgerliga rättigheter.
Föredrogs ånyo Konst.-Utsk:ts den 21 och 26 dennes bordiagde Meni.
N:o 8. ang. verkställd granskning af Stats-Råds prot:n.
Vår R.
O. har satt det så kallade décharge-betänkandet i stället för svars-adressen i andra fria länder.
Författarne af våra grundlagar hafva — och det med mycket skäl — funnit lämpligare att representationen företager öfverläggning och yttrar sina åsigter om styrelsesystemet i sin helhet eller om detaljer deraf, sedan den för sitt omdöme hemtat ytterligare ledning medelst den granskning af Regeringens prot., som är dess Konst.-Utsk. ålagd, än att, såsom i andra länder, öppna riksdagen med en sådan debatt.
4 Den 4 April f. m.
Den ledning för omdömet, som våra Konst.-Utsk. vid föregående riksdagar lemnat representationen, Ilar efter min tanke — en tanke, den jag också till våra prot. yttrat — varit allt för ofullständig, för så vidt man deraf ville hemta ett stöd för sitt omdöme örn rigtningen af Regerings-systemet, eller tillräckligt motif att rätta förut fattade föreställningar derom; allt för omständlig deremot i uppletandet och framhållandet för R.
St:r af obetydligheter, till större del små afvikelser i formen, mera egnade att, som man säger, nagga och besvära med förklaringar, än att gifva ett sannt och klart begrepp om grunddragen i styrelsens åtgärder.
Det nu föreliggande Retänk:t afviker så till vida från sina föregångare, att det gifvit en allt för knapphändig vägledning för omdömet i den tomma förklaringen att »Utsk:t icke funnit någon anledning att tillämpa hvarken 106:te eller 107:de § R.
F.» Annorlunda tänka likväl de flera ledamöter af Utsk:t, som funnit sig befogade att beledsaga Retänk:t med sina reservationer.
I dessa reservationer finna vi en mängd anmärkningar framställda; men, ehuru jag är långt ifrån att underkänna betydelsen af några bland dessa såsom omfattande ganska vigtiga principfrågor, må jag dock bekänna att den öfvervägande delen af dem förekommer mig af en underordnad beskaffenhet.
Deremot, och ehuru det är allmänt bekant att Utsk:t infordrat alla Regerings-prot. rörande den under sednaste riksdagsperiod förda utrikes-politiken, har hvarken Utsk:t eller någon af Hrr reservanter derom yttrat ett ord.
Denna tystnad hvarken kan eller bör förstås annorlunda, än såsom bevis att Utskits samtliga ledamöter i allo godkännt densamma.
Det är också långt ifrån mig att misskänna deras upplysta omdöme i detta afseende; jag älskar tro att Ctsk:t lill denna sin uppfattning funnit grundade motiver uti Stads-Råds-prohn och jag önskar ingenting högre, än att folkets ombud och främmande nationer må kunna af denna tystnadens vältalighet öfvertygas att vi ingenting hafva att förebrå vår Regering i detta hänseende.
Men just derföre att hvarje fosterlandsvän ingenting högre kan önska än få se vederlagd och tillrättavisad den föreställning, som allt för allmänt hyses håde inom och utom våra landamären, och hvartill beklagligen åtskilliga kända fakta gifvit anledning — att vårt »aldra dyrbaraste intresse», nemligen vår nationalära, blifvit kränkt genom löftesbrott, som vi skulle begått, derigenom att vi i löften och förespeglingar om hjelp åt våra grannar gått längre, än vi sedan funnit för oss klokt och välberäknadt att hålla; — just derföre, säger jag, skulle en framställning af sanna förhållandet från Utsk:t, som nu känner det i alla dess detaljer, hafva varit af högt värde.
Skulle, hvad jag hoppas icke är händelsen, vårt, det vill säga vår Regerings, förfarande hafva varit mer eller mindre klandervärd!, må man ej föreställa sig att det vinner eftergift i allmänna opinionen derigenom, att man med tystnad förbigår det; man gör endast representationen, det är nationen, delaktig i — och an - Den 4 April f. m. 5 svarig för — de misstag, som dess Regering möjligen kunnat begå.
Skulle åter — hvad jag innerligen önskar — sådana hittills okända detaljer af förhandlingarne kommit till Utsk:ts kunskap, som nöjaktigt förklara vår förda utrikes-politik, — som klart ådagalägga att vi icke lofvat mer, än vi hållit — och hållit allt vi lofvat, så skulle Utsk:t med deras framläggande gjort sig högt förtjent af fäderneslandet; ty det kan ingenting gifvas mera förödmjukande för ett folk, som ärft hjeltars land, än att förlora mer eller mindre af det rykte om ridderlighet och mandom, som gifvit detsamma en, utöfver proportionen af dess folkmängd, upphöjd rang och betydelse i det Europeiska Statsförbundet.
Ett folk gör sig icke genom materiella fördelar skadeslöst för en förödmjukelse, som fördunklar den glans, hvarmed det från urminnes tid varit omstråladt och som nedstämmer dess förtroende till sig sjelf och dess anspråk på aktning af sina grannar.
Om dessa mina ord endast äro ett svagt uttryck af de känslor och åsigter, som måste vara rådande på detta rum, hoppas jag ock vinna stöd för min mening att Utsk:t bort lemna en klar utredning af den politik, som Svenska Regeringen följt i den s. k.
Danska frågan under tiden från föregående riksdag till den nu pågående.
Det är icke min mening att rigta ett obetingadt klander mot styrelsens underlåtenhet att aktivt deltaga i Danska kriget; men jag tillåter mig påstå att, derest inga andra skäl för vår hållning i frågan finnas att åberopa, än dem hvarom allmänt kända handlingar lemna upplysning, vår Regering blottställde våra »heligaste intressen», dä hon, med kännedom om våra försvarskrafters ofullständiga skick, och med underlåtenhet att begagna det tillfälle som erbjöd sig — man kan säga; de tillbud som gjordes — vid den ännu på hösten 1863 för samlade riksdagen, att få anslag beviljadt till deras iståndsättande och förstärkande, då, säger jag, Regeringen detta oaktadt allt för länge fortsatte den politik, som hon sedan 1848 med skenbart, om ej verkligt, stigande allvar i sinnet, hade följt, och att hon således förde oss allt längre och längre in på en bana, den vi till sist hvarken ansågo oss böra fullfölja, eller med bibehållen ära kunde öfvergifva.
Märken det, Mine Hrr! att jag ingenting högre önskar, an att sådana upplysningar må komma i dagen, som rentvaga vår Regering från denna villkorliga beskyllning, och det är derföre jag tillåter mig här i kort sammandrag
Iramställa den uppfattning af ifrågavtde ämne, hvartill tryckta handlingar berättiga.
Att Konung Oscars Regering städse följde en politik, som uppenbart gick ut på, icke blott att närma de tre nordiska rikena till hvarandra, utan ock att göra dem solidariskt ansvariga för Skandinaviens gränser, är en så känd sak, att jag till dess bestyrkande endast vill åberopa hans visa förfarande 1848, hans med England och Frankrike 1855 den 21 November in - § Den 4 April f. m. gångna traktat och lians derpå följande cirkulär af den 18
December samma år till de Europeiska hofven; hvartill jag må lägga hans enskildta yttranden dels vid det Skandinaviska naturforskaremötet 1851, nemligen att »Danska hären fogat nya blad till Nordens ärorika saga», dels den 15 Juni 1856 på Drottningholm till den akademiska ungdomen från Skandinaviens 4 universiteter: »Våra svärd», sade han, »stå redo till gemensamt Försvar.
Måtte den Skandinaviska ungdomen allvarligt upplatta Nordens stora betydelse, och alltid vara färdig att offra lif och blod för Nordens ära! då skola allt mer förverkligas våra skönaste förhoppningar om Nordens framtid.»
Och denna politik upptogs af Konung Carl XV:s Regering, derpå hafva vi vittnesbörd ej blott i Noten af den 29 Maj 1860 till Svensk-Norske ministern uti London, deri det heter att »Konung Carl XV:s tankar och känslor med hänsyn till denna sak (nemligen att Tysk inblandning uti Hertigdöme!
Schleswigs angelägenheter ej allenast strider mot folkrätten, utan ock mot det Nordliga Europas »heligaste intressen») är alldeles densamma som Hans Höge Fader lade i dagen», samt att »Han är besluten följa den politik.
Hans föregångare föreskrifvit honom.»
Till belysande af denna politik, torde tillåtas mig anföra några få al flera kända handlingar.
Vid genomläsandet af den s. k.
Hvila Boken, som af vår Regering framlades för R.
S:tr vid sistlidne riksdag, innefattande diplomatiska förhandlingar i Danmarks angelägenheter från medlet af Mars 1861 till slutet af Januari 1863, spårar män, snart sagdt, i hvarje depesch den ledande tanken af vårt kabinett att tillråda Danmark utsöndring af de Tyska Hertigdömena Holstein och Lauenburg, under förespegling af de förenade Rikenas stöd, om Danska Regeringen följde dessa råd.
Så yttras t. ex. att »Dansk-Tyska tvistens biläggande är för oss i iner än ett hänseende angeläget.
Att redan en exekution i Holstein kan ge anledning till verkliga faror för Norden; att Dansk-Tyska tvisten utgör en ständig lära för den allmänna freden i Europa och särskildt för Nordens lugn; att, om den ej bilägges, den nödvändigt måste framkalla en kamp, för hvilken vi svårligen kunna bli främmande; att vi, mer än hvarje annan, ha giltiga skäl besvärja de eventualiteter, hvarmed Danska frågan hotar o. s. v.»
Att de råd — jag kan säga enträgna råd, som Danska Regeringen lick från vår sida mottaga, gåfvos i den fosterländskt ädla afsigten att dermed gagna oss sjelfva, derpå torde icke erfordras något kraftigare vittnesbörd, än det öppna tillkännagifvandet af vårt kabinett att frågans lösning »rörde våra egna heligaste intressen.»
Danska Regeringen hade derföre allt skäl att lyssna till våra råd, och gjorde det också, då den i kungörelsen af den 30 Mars 1863, hvilken i allo godkändes al vår Regering, tog den i Stockholm tillstyrkta utvägen att utsöndra de Tyska Hertigdömena.
Den 4 April f. m. 1 Vidare, och då Tyska Förbundet, långt ifrån att vara tillfreds med denna
Danmarks eftergift för dess fordringar, under den 7 Juli 1863 hotade med exekution, derest ej denna af Förbundet förut ifrigt yrkade åtgärd genast återkallades, var det icke blott med stöd al det råd, vårt kabinett gaf, utan i de ord ställningar, som vårt kabinett granskat och till och med ändrat, Danska Regeringen vägrade att efterkomma denna Tyska Förbundets fordran — en fordran, den vårt kabinett i en dépeche till London af den 19 Juli i skarpa ordalag karakteriserar såsom icke blott saknande verkliga skäl, utan till och med hvarje förer vändning, tilläggande, »att vi näppeligen kunna bli främmande för striden, emedan våra dyrbaraste intressen svårligen kunna tillåta oss att med lugn se en af våra grannar krossas under förevändningar, sorn framdeles skulle kunna sätta vårt eget oberoende i fara.»
Men det måtte icke varit endast med goda råd och yttrade sympatier, som vi omfattade Danmarks sak, utan ock med löfte om aktiv hjelp; ty fråga var ju om en »separat defensivallians med Danmark», och i Excellensen Halls note af den 31 Augusti 1863 till Svenska ministern i Köpenhamn läser man följande ord :