Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan icke ens vid ett sådant tillfälle komma i beräkning, om qvarnen är väl eller illa belägen; utan saken beror helt och hållet på qvarnegarens éget godtfinnande, om också qvarnen har det allra förmånligaste läge.
Jag har mig bekant en qvarn med 5 par stenar, hvilken inköptes af ett bolag, som för någon tid sedan nedlade densamma, emedan vattenfallet behöfdes af bolaget till något annat ändamål.
Uppå skedd anmälan härom, gillade K:s Beflnde nedläggningen, med förordnande, att qvarnen med sin årliga ränta, hvilken utgjorde 40 å 50 T:r spannmål, skulle utur Kronans jordeböcker och räkenskaper afföras, och detta beslut blef af Kammar-Colhra fastslälldt, så att qvarn-egarne befriades från räntans utgörande, från och med den dag, då verket nedlades.
Att under sådana förhållanden hos K.
M. begära utfärdandet af en författn., rör:de en såk, som förut redan är genom lag bestämd, lärer val icke vara lämpligt, med mindre, än att de utaf Hr von Troil omförmäldte olägenheter af kostnader och tidspillan, som med nu gällande sätt för ödelagde mjölqvarnars befrielse från den dem åsatte ränta skola vara förknippade, kunde genom en ny författn. undanrödjas; men jag betviflar möjligheten och lämpligheten häraf, samt vågar påstå, att de blifva det alldeles icke genom godkännande af Utsk:s förslag, enär detta i afseende på nedläggnings-frågornas formella behandling innehåller alldeles detsamma, sorn nu gällande förfaltn:r stadga; hvarföre det af Hr von Troil anförda exempel om en qvarnegare, som först efter sju års förlopp, erhöll den ifrågavarule räntebefrielsen, ingenting bevisar om behofvet af förändrade förfatln:r i ämnet.
Sannolikt är, att qvarn-egaren sjelf vållat det sju-åriga dröjsmålet, genom underlåtenhet, att göra saken anhängig i vederbörlig ordning, och detta är icke lagstiftarens fel.
Sjelf har jag i 20 år varit delegare i ett hemman, på hvilket fanns ett qvarnställe, behörigen skattlagdt, och för hvilket jag årligen betalade ränta, ehuru der icke fanns tecken till någon qvarn-inrättning, och ej heller hade funnits på många år.
Men icke kunde det falla mig in, att anklaga Den 24) Juni.
449 anklaga författn:ne eller embetsmyndigheterna för en sak, hvilken det helt och hållet berodde på mig sjelf att undanrödja.
Jag tillstyrker fördenskull, hvad den sednare punkten beträffar, alt R. o. Ad. måtte afslå densamma, emedan den innefattar en fråga, som jag tror kan af Ståndet utan återremiss afgöras.
Då jag sade, alt jag icke bade något att erinra vid första punkten af Utsk:s tillstyrkande, var det icke derföre, att jag, på sätt Hr von Troil uplyst vara sin mening, icke insåg, alt den föreslagna vore nyttig, utan derföre, att frågan redan vid föregide Riksdagar varit väckt, ehuru den då blifvit afslagen.
Men då en fråga, såsom denna, ständigt återkommer, anser jag den icke kunna på annat sätt afgöras, än genom en fullständig utredning af ämnet; och af sådant skäl är jag öfvertygad, att R.
St. icke skola bifalla förändringen, sådan den nu är begärd och framställd, emedan dels förlust för Statsverket deraf skulle upkomma, dels orättvisa föranledas.
Om, på salt Hr von Troil omnämnt, den ene qvarn-egaren skulle åläggas en bevilln., som öfverstege den skatt han nu får vidkännas, så vore det att taga från den ene, för att lägga till den andre, hvilket icke torde vara skäl att befordra, och som skulle innebära en orättvisa mot dem, som f. n. genom köp, alf eller testamente ega den qvarn, som skulle få sig en bevilln. åsatt, hvilken vore högre än den skatt de nu bära.
Detta vore att gifva en skänk åt dem, som draga en högre afgift; men en skänk af en egendom, som man loge från andra, hvilket icke kan vara öfverensstämmande med den ordning och rättvisa, som bör råda inom ett samhälle.
Den anmärkn., som Hr'Printzensköld framställt, att den föreslagna åtgärden skulle leda lill en förminskning i ordinarie räntan, är ett skäl, som hos K, M. kunde verka emot saken.
Men i alla fall anser jag en utredning af frågan vara nödvändig, på det densamma en gång måtte erhålla en lösning, och icke i outredt skick ständigt återkomma, med föreställning hos många, att åtgärden skulle vara ändamålsenlig.
Hvad sednare delen af Utsk:s framställning angår, så har jag redan yttrat, att jag anser den vara öfverflödig, och således oriktig.
Jag har icke sagt, att någon författn. i ämnet nyligen blifvit utfärdad, som skulle göra ifrågavande R.
Stirs anhållan obehöflig; utan jag har yttrat, att författn:r redan finnas, som föreskrifva, huru dermed bör tillgå, och att helt nyligen under innevar:de år, två Resolut:!' af K.
M. utfärdats, som befriat ödelagde qvarnar från grundskatten.
Dylika ansökningar hafva äfven blifvit gjorda, som icke gått till K. M., utan afgjorts hos Kammar-Colhm.
Författn:r finnas, som föreskrifva huru dervid bör tillgå, och någon förändring i dessa författn:r skall icke, derest Utsk:s förslag bifölles, och K.
M. derpå grundade en författn., upkomma på annat sätt, än genom den otydlighet förslaget innehåller.
Der står nemi.: ”så framt vid undersökning på stället af vederbör:de Häradsrätt i krono-ombuds närvaro sig visar, att qvarn eller såg är ödelagd och ej vidare kan bi8 II. 29 45»
Den 22 Juni. behållas.”
Att en qvarn är ödelagd later sig lätteligen visas; men att den icke längre kan bibehållas, torde vara svårare att ådagalägga, emedan det beror på vattentillgången.
Således kan den af Utsk. begagnade ordalydelsen icke antagas, utan att medföra en otydlighet, som f. n. icke finnes.
Visserligen kan det nu draga ut någon tid, innan en sådan fråga om grundskattens upliörande för en ödelagd qvarn blifvit slutligen afgjord.
Men äfven, enl. Utsk:s förslag, skulle lika lång tidsutdrägt kunna upkomma, och dertill komme frågan, huruvida en qvarn kunde bibehållas eller icke; en omständighet, som nu icke behöfver utredas, men som då blefve af ganska väsendtlig vigt.
Ett afslag å denna punkt vore måhända det riktigaste; men då det är tvifvelaktigt, huruvida man kan afslå ett StatsUtsk:s betänk., som rör inkomster; anhåller jag, att hela förslaget måtte återremitteras, allraheldst som det torde .vara svårt att afskilja den ena punkten från den andra.
Utsk. kommer då också i tillfälle, alt göra sig underrättad om förfaltmne, och kan deraf finna, att den sednare delen är öfvei flodig och olämplig.
Att, på sätt Hr von Troil nämnt, en qvarn-egare kan i sju år hafva eu qvarn ödelagd, utan att få befrielse från skatten, är en händelse, som beror af många omständigheter, såsom dels, alt qvarnegaren icke genast begärt befrielse, dels alt undersökningen icke varit fullständig, eller att egaren fått sig beviljad tillökning i stenpar för en annan qvarn, belägen nära intill den ödelagda, eller vid stora landsvägen; dels ock att egarens intresse icke varit att bibehålla den gamla qvarnen, emedan han af en annan, har lika mycken inkomst, som af båda två.
Alla dessa skäl kunna förefinnas, som förklarar orsaken till det omnämnda förhållandet.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss af Utsk:s ifrågavande framställning, hvaremot sista punkten, ang:de afslag å Riksdagsfullm.
Lindbys och Lagergrens motion, torde böra bifallas.
Jag erkänner vigten af de skäl, Hr Printzensköld anfört mot grundräntornas förändring.
Jag vill icke, att man skall förminska dem, der de kunna bibehållas, och vill icke heller att någon jord-egare skall utan förtjenst få sin skatt efterskänkt, eller att denna skatt skall drabba andra medborgare utan deras förskyllan.
Men jag mäste deremot erkänna, att grundskatt på qvarnar icke är lämplig; emedan hon, efter min öfvertygelse, icke bör åläggas andra näringsfång än sådana, hvilkas afkastning är oberoende af grannarne.
Om jag har en egendom, som lemnar mig 100 T:rs afkastning, så hör, om han rätt skötes, jag hafva 100 T:r deraf nästa år, lika väl som det förflutna, och detta antingen mina grannar sköta sina egendomar väl eller icke.
Men om jag har en qvarn, som inbringar mig 100 T:r mäld i afkastning, och min granne anlägger en husbehofs-qvarn, som minskar mälden på min qvarn, så har jag nästa år icke samma inkomst af qvarnen, som det föreg:de.
För närvarjde får man anlägga icke blott husbehofs-, utan äfven tull-qvarnar.
Den, som icke Den 22 Juni. 451 har vatten-fall, anlägger en väderqvarn, och den som icke har lägenhet dertill, bygger en eldqvarn eller något dylikt.
Alla skada mig såsom qvarn-egare.
När fråga upstår om en Inll-mjölqvarns anläggning, har jag, såsom Landsh. haft den erfarenheten, att Häradsrätten sällan afslår dylika ansökningar, utan merändels tillstyrker dem.
Följden är, alt äldre skattlagda tull-qvarnars ägare blifva lidande.
Deremot händer jemväl, att någon vill, för odlings skull få en mosse uttorkad, och derföre undanrödjer sin qvarn.
Nå väl, invänder man, han får så mycket säd på sin odling, att han val kan betala den förut pä qvarnen lagda skatten.
Men som det icke är meningen med grundskatt, att betala för en egendom, som icke finnes, så bör ej heller ntskylder erläggas för en borttagen qvarn.
Hurti saken än betraktas, kan jag följaktligen icke finna annat, än att grundskatt på qvarnar är olämplig.
En annan sak är deremot, huru man skall komma från det oriktiga förhållandet till det rikliga.
Men sådant kan man icke säga förr, än en utredning blifvit gjord, och något annat är icke hegardt.
Mig synes fördenskull, att StatsUtsk:s hemställan kan blifva gagnelig, hvadan jag, för min del, icke vill motsätta mig henne.
Jag är i hufvudsaken förekommen af den siste värde talaren.
Hr Printzensköld har här ordat ganska mycket om orättvisan att borttaga några grundskatter, och serdeles i afseende på qvarnar.
Jag skulle dela hans åsigter, derest dessa qvarnar nu befunne sig i samma belägenhet, som då skatten blef dem ålagd, och såvida de icke sedermera fått lida intrång af andra qvarnar.
Men nu inträffar, såsom Hr von Hartmansdorff uplyst, att så snart anmälan göres om en ny qvams anläggning, är det ganska sällsynt, att icke höra Rätten förklara, det behof af en sådan anläggning förefinnes.
Visserligen händer, att de gamla qvarn-egarne protestera mot dessa anläggningar, och att de lemna intyg, att de haft brist på mäld; det oaktadt tillstyrkes likväl ansökningarne af Häradsrätten.
Möjligen återförvisas saken; men efter två eller tre ting blir anläggningen merändels beviljad.
Men, säger man, fastän nya qvarnar anläggas i de gamlas grannskap, ser man ofta att dessa öka sin mäld genom antagande af flere par stenar.
Jag vill icke bestrida, att så förhåller sig; men jag tror mig kunna förete ganska många exempel på motsatsen, nemi. att en mängd qvarn-egare, som förut haft betydliga inkomster af sina qvarnar, genom anläggningen af flere andra i deras grannskap, fått dessa inkomster förminskade, och ändock måst bibehålla den gamla räntan.
Hr von Hartmansdorff har äfven nämnt, att icke blott vatten-, utan jemväl ångqvarnar anläggas på flere ställen i vårt land, och att dessa taga till sig en betydlig del af den kringliggande traktens mäld, torde icke kunna bestridas.
Men jag hemställer dock, hvarföre vi skola hafva dubbla beskaltningsgrunder!
Vi veta, alt så väl i afseende på sågar, anlagde efter 1850, som qvarnar i städer, anlagde efter 1"853, beskattningen utgår efter bevillntsgrnnd.
Antingen 29* 452 Den 22 Junn borde väl R.
St. hafva godkänt bibehållandet äf grundskatten för alla slags qvarnar, eller också skulle beskattning efter bevil!n:sgrund hafva i allmänhet tillämpats jemväl på de sågar som qvarnar, som då funnos.
Ty hvad som är rätt för några, bör väl äfven vara rätt för alla.
Hr Printzensköld har talat om de moderna och liberala åsigter, som skulle hafva uppenbarat sig i mitt yttrande.
Jag har visserligen sagt, att det vore en fördel för vårt land, om man finge, utan några i förväg lagda hinder, anlägga qvarnar; men dermed har ingalunda min mening varit, att icke nödig anmälan, och dervid erforderliga kontroller skulle ega rum.
Hr Printzensköld torde sjelf erinra sig, att f. n. fordras det en omgång af flera år, innan en sådan anläggning blir definitift afgjord.
Såsom jag förmodat, har Hr Printzensköld icke kunnat uplysa, om någon allmän författn. utkommit, rör:de qvarnare befrielse från grundränta, utan han har snarare bestyrkt min förmodan, att endast serskilda resolut:!’ på enstaka ansökningar i delta hänseende utfärdades.
Hr Printzensköld har nemi. sagt, att han icke kände någon författn., som lade hinder i vägen för en sådan befrielse, hvilken också alltid af Kammar-Coll:m medgåfves.
Jag ber då, att få fästa upmärksamheten just vid det förhållande jag åheropat i afseende på den ödelagda qvarn, som dock årligen betalade mellan 30 och 40 T:r spannmål i ränta.
För sju år tillbaka gjorde egaren till denna qvarn ansökning hos K. M:s Befh:de om befrielse från grundskatten; men både K.
M:s Befh:de och sedermera Kammar-Colhni afslogo denna ansökning.
Frågan väcktes ånyo, och blef af Landsh.- embetet gillad, men af Kammar-Colhm afslagen, och det är först i sednare tider, som befrielsen blifvit sökanden, af K. M. medgifven.
Jag har tagit mig friheten erinra, att ganska många omvägar, ganska många kostnader äro förenade med det sätt, hvarpå denna befrielse skall vinnas, äfvensom att beröälde qvarn-egare under hela tiden fått årligen betala nära 40 T.r spanmål i ränta för en qvarn, som icke fanns till.
För öfrigt får jag fästa upmärksamheten derå, att den ifrågavar:de skrifvelsen icke är något annat, än ett återuprepande, ett fullkomnande af den skrifvelse, R.
St. vid 1844—45 årens Riksdag till K. M. afgåfvo.
Visserligen har här tillkommit ett sednare morn., nemi. om ödelagda qvarnar.
Med anledn. af de anmärkn.-r, som mot redakt:n af detta morn. blifvit framställda, ber jag att få nämna, det StatsUts k., just derföre, att det önskade få en lämplig“ordalydelse, vändt s:g till en tjensteman i KammarColhm, som ansåg den föreslagna redakt:n vara den ändamålsenligaste.
Så långt jag minnes tillbaka, hafva framställningar i detta hänseende blifvit gjorda till R.
St., och af dessa åter till K. M., att
Han täcktes låta utreda frågan, och derigenom minska de svårigheter, som för dess lösning verkligen förefunnes, samt sålunda sätta R.
St. i tillfälle, att med full sakkännedom behandla ärendet.
Vid sådant förhållande, och på grund af de skäl jag förut haft äran anföra, anhåller jag, att R. o. Ad. ville bifalla StalsUtskis förevande Betänk.
Ben 22 Jani. 453 Hr Printzensköld:
Jag vill icke förlänga discussionen, utan inskränker mig, att erinra Hr von Troil derom, att om äfven icke någon författn. finnes, som bestämdt förklarar, att en ödelagd qvarn bör befrias från grund-räntan; så finnes dock stadganden, som föreskrifva, huru det skall tillgå, när en qvarn-egare söker befrielse från den ränta, som är hans qvarn åsatt, och häraf måste väl vara en klar och gifven följd, att sjelfva räntebefrielsen också är af lagstiftaren medgifven.
Åtminstone kan jag icke tänka mig motsatsen.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att då olika åsigler blifvit yttrade om de 2:ne punkter, hvaraf Ulsk:s Utlåt, bestod, serskilda propos:r derå borde framställas, samt att, i afseende på första punkten blifvit yrkadt, dels af Frih., Palmstjerna återremiss, dels ock bifall.
Min mening var, att den sednare delen af första punkten skulle återremitteras, så vida H. o. Ad. ansåge tjenligt alt dela punkten.
Ht Gr. o. Landtm, framställde, att Frih.
Palmstjerna således medgifvit bifall å föregtde delen af första punkten, till och med orden : ”för de till åtskilliga ändamål nu anvisade dylika räntor”, samt endast yrkadt återremiss å den derefter följande delen af första punkten, och att fördenskull blefve nödigt, att å dessa delar framställa serskilda propos:r, hvarföre Hr Gr. o. Landtm, nu först finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla förstnämnde del af l:sta punkten.
Denna propos. besvarades med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande.
Propos. till bifall å den sednare delen af första punkten blef härefter framställd, men besvarad med starka Nej, blandade med Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om K. o.
Ad. ansåge de gjorde anmärknrne föranleda till återremiss i denna del, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg
Slutligen blef 2.-dra punkten af Utsk:s Utlåt., uppå derom serskildt framställd propos. af R. o. Ad. bifallen.
Anmäldes och lades på bordet, ett från Serskildta Utsk. inkommet Betänk.
M 10, i anledn. af väckt motion om inställande af pressjäst-beredning, i sammanhang med bränvins-tillverkning, under innevande år. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 11 på, aftonen.
In fidem protocolli, Albert Munck. 454 Den 28 Juni, Onsdagen den 28 Juni 1854.
Just. 4 prot.-utdr. för tl. 22 dennes.
Som jag för helsans värdande nödgas en längre tid vara frånvarande från hufvudstaden, anhåller jag, att få afsäga mig förtroendet att vara Elektor. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Hamilton, Malcolm, inlemnadt sålydande Mern.:
Att, med bibehållande af min Riksdagsmanna-rätt, blifva befriad från förtroendet att vara Elektor, får jag, med anledn. af i och för enskilda angelägenheter förestående afresa från hufvudstaden, härmed vördsamt anhålla. R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm., anmodade Hrr Bänkmän, att sammanträda till val af Elektorer, i st. f. Frih.
Toll och Gr.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att hos honom Frih. Stjerncrona, David, som varit utsedd till ledamot i Bev:s-Utsk., och nu var hindrad att infinna sig å Riddarhuset, anmält sin anhållan, att få med bibehållande af Riksdagsmanna-rätt afsäga sig sin plats i Utsk. R. o.
Ad. biföll denna anhållan; hvarefter Hr Gr- o.
Landtm, med tillkännagifvande, att Frih.
Hjerta, såsom ledamot af Allm.
Ekon.Utsk. begärt och erhållit 14 dagars ledighet, anmodade Hrr Elektorer, att utse en ledamot i BevillmsUtsk., i st. f. Frih.
Stjerncrona, samt en ledamot att inträda i Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk., under den Frih.
Hjerta beviljade ledighet.
Ad. val af Bänkman inom 8:de Bänkm:s-Afdeln:n: efter N:o 369.
Lagerstråle, Fullm.
Cederström, Carl Emanuel; N:o 373.
Manderström, Carl; ben 28 Juni. 451 inom 9:de Bänkm: s-Af dellim: eiler N:o 393.
Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg; inom iO:de Bänkm:s-Afdeln:n:
N,-o 105.
Hr Falkenberg till Bålby, Fnllm.
Falken berg, Carl Adam; inom 1%:le Bänkm:s-Afdeln:n: N:o 456.
Hr Aminoff, Johan Fredrik; inom 13:de Bänkm:s-Af dellim: N:o 645.
Hr Möllersvärd, Carl Henrik; N:o 702.
Hr Prytz, Lars Adolf; inom 22:dra Bänkmrs-Afdclnm:
N:o 2,078.
C. Hr Toll, Fnllm.
Hr Blomstedt, Christian Jakob; inom Si:de Bänkm:s-Afdelnm: N:o 2,253.
Hr von Holst, Hans Gram; och befunnos, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedde inom 8:de Bänkm:s-Af delnm: N:o 370.
Frih. von Paykull, Johan Gustaf; N:o 373.
Skjöldebrand, Knut Erik; inom 9:de Bänkm:s-Ajdeln:n: N:o 392.
Peyron, Gustaf Oscar; inom i0:de Bänkm: s-Af delnm: N:o 99.
Hr Silfversparre, Carl Isaac; inom 12:te Bänkm:s-Afdeln:n: JN:o 489.
Hr Rosenlindt, Berndt Magnus; inom i3:de Bänkm:s~Afdeln:n: N:o 678.
Hr Bildt, Knut; N:o 778.
Hr Leijonancker, Fredrik Wilhelm Erik Carl; inom 22:dra Bänkm:s-Afdeln:n: N:o 2,077.
Hr af Sillén, Lars Gabriel; inom 24:de Bänkm:s-Afdeln:n: N:o 2,246.
Hr af Forssell, Fullm.
Hr von Francken, Georg Wolfgang. 456 Den JS Juni.
Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 156, i anledn. af erhållna återremisser, i fråga om det för staden Christianstad begärda ytterligare låne-understöd.
Posse, Knut Axel, anförde skriftligen:
Vid föredragning af StatsUtsk:s Betänk.
N:o 59, ansåg jag mig dervid icke böra göra någon anmärkn., emedan motionären icke allenast uplagit sådana utgifter, som böra bestridas ensamt af kommunen, utan äfven begärt för stort belopp; men då motionären nu nedsatt lånesumman till 20,000 K:dr b:ko, och begärt den endast i och för betäckande af kostnaderne till hamnen, bör jag med full öfvertygelse om billigheten af detta låns beviljande dertill söka medverka, och som skäl anföra, att kostnadsförslaget uptager en summa af 85,000 R:dr, men af till Utsk. inlemnade handlingar styrkes, att kostnaden verkligen upgår till mer än 140,000 R:dr.
De med afseende å kostnadsförslaget förut beviljade förmåner äro: ett anslag af 15,000 R:dr, ett lån af 20,000 R:dr, och 12,000 R:dr af Handels- och Sjöfarts-fonden mot 4 proc:s ränta, och 1,000 R:dr årlig kapital-afbetalning, eller sammanräknade 47,000 R:dr, som något öfverstiger hälften af den i förslaget påräknade kostnaden.
Om det af vederbörlig auktoritet uprätlade kostnadsförslaget i någon mån närmat sig den verkliga kostnaden, hade troligen anslag och lån blifvit i proportion deraf beviljade, eller samhället nödgats genast afstå från företaget.
När nu arbetet blifvit utfördt, under inseende af behörigen qvalificerad person, måste man medgifva, att samhället blifvit iuledt i ett företag, som troligen icke förr, än i aflägsen framtid kan lemna någon ersättning för deras förskjulne medel, och att det derföre är desto billigare, att, då nu ej begäres något ytterligare anslag, utan endast ett amorterings-lån, delta måtte bifallas, helst de åtnjutne fördelarne ändå icke motsvara hälften af den verkliga kostnaden.
Jag hade hoppats, att Utsk. skulle låtit Christianstad få åtnjuta åtminstone någon välvilja, då flera andra af enskildta motionärer väckta förslager, blifvit sä frikostigt understödda, hvarpå jag, som exempel får anföra tillstyrkan af lån och anslag, till fulla kostnadsförslaget 60,000 R:dr, till förbättrande af den med förut erhållit anslag och lån, redan färdiga och inkomst-gifvande hamnen vid Ystad, deraf 20,000 R:dr utan återbetalningsskyldighet.
Oaktadt återremitteradt från 3 Stånd, har Utsk. vidblifvit sitt afstyrkande till bifall, och åberopat de i N:o 59 anförda skäl, att Christianstad af Staten förut åtnjutit så betydliga fördelar.
Det är visst sannt, att efter den år 1847 timade stora eldsvådan, R.
St. år 1850—1851 beviljade eli byggnads-lån å 100,000 R:dr, men i jemförelse af förlusterne, torde det befinnas betydligen mindre, än hvad andra städer åtnjutit, synnerligast om man som exempel anför, hvad nu blifvit beviljadt Örebro.
Efter samma eldsvåda hade K. M. i Nåder, tilldelat brandskadade handlande och handtverkare, ett förlags-lån af 10,000 R:dr.
Å delta belopp stadgade Ständerne vid 1851 års Riksdag, att 4 proc:s ränta skulle beräknas retroactivt från slutet af år 1849.
Att kapitalet skulle inbetalas med 3,333 R:dr 16 sk., under hvarje af de Den 28 Juni. 457 derpå följande 3:ne år, hvilket ock fullgjordes år 1852.
Till verkställande af tomt-regleringen, beviljades äfven ett lån af 13,333.
R:dr 16 sk. räntefrilt, endast till 1852 års slut, således ungefärligen elt år, och derefter 7 proc:s årlig inbetalning, hvaraf 4 proc. som ränta, då vid samma Riksdag, staden Lidköping beviljades ett lika belopp, men räntefritt till 1854 års slut, samt derefter blott 6 proc:s årlig inbetalning.
När nu tomt-regleringen, som i anseende till fästningens racerande, och bildande af nya tomter, hvilka staden skall af kronan inlösa, varit ganska vidt omfattande, och kostnaden upgått till circa 40,000 R:dr, synes att Christianstad visserligen icke åtnjutit större, utan tvertom mindre fördelar, än öfrige braudskadade städer, och i alla fall tyckes det vara hårdt, om det samhälle, som fått vidkännas stora förluster, till följd af en eldsvåda, och derigenom nödgats anlita Staten om biträde, derför, icke skulle få åtnjuta något annat bidrag eller rättelse.
Med anledn. häraf, får jag anhålla, att Höglofl.
Ståndet läcktes med afslag å StatsUtsk:s betänk.
N:o 156 bifalla, att Christianstads stad må i och för sin hamnbyggnad, beviljas ett lån af 20,000 R:dr b:ko, på lika vilkor, sorn vid denna Riksdag, för dylika arbeten blifvit antagne.
Hr Bildt, Didrik Gillis: Ifrågavar:de Utlåt., ang:de understöd till Christianstad, har, då frågan första gången förevar, blifvit af R. o. Ad. bifallet, men af de öfriga RiksSt:n, på sätt den siste värde talaren uplyst, återremitteradt.
Dä, på sätt Utsk. anmärkt, något egentligt nytt i ämnet icke blifvit vid återremissen anfördt, har Utsk., enl. den praxis, som ganska många, ja, de flesta gånger blifvit följd, ansett sig böra vidblifva det Utlåt, som Utsk. på giltiga skäl, första gången afgaf.