Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vill åter Gr:n påslå det vara en under riksdagen inträffad händelse alt lian oell Const.Ulsk:s öfriga ledamöter hafva, vid Slatsråds-prolms genomläsning fått veta alt något sådant inträffat, som Gr:n bär åberopat till grund för sin motion, så lära andra riksdagsmän, än Const.Utsk:s ledamöter, nogsamt hafva känt hela åratal innan det sammanträdde, alt naluralisationer ägt rum.
Man liar i allmänna tidningarne sett strider om den saken föras, yttranden om den fara, som dessa naluralisationer kunna medföra med mera dylikt.
Det bevisar ju tydligt, att händelserna varit före riksdagen allmänt bekanta.
Under riksdagen hafva således icke inträffat hvarken de ifrågavar-.de naturalisalionerna eller deras bringande till allmänhetens kännedom.
Jag anser följaktligen intetdera af de Irenne alternativen vara så beskaffad! att det kan grundlägga någon rätt till denna motions framställande.
Jag hop pas och anhåller att IIr Frilen och Landtm, mätte vägra propos. på denna motions remitterande.
Hr Frilen oell Landtm, vilja nu, såsom vid föregående tillfällen till
Ståndet öfverlåta remissens beviljande, så hoppas och anhåller jag, alt R. o. Ad. mätte densamma förvägra.
Den värde talaren, som bär först yttrade sig har anfallit lagligheten af min motion med ganska vidlyftiga skäl, och jag nödgas verkligen bekänna mig vara i stor förlägenhet då jag skall besvara desamma, enär det verkligen är mig omöjligt, ehuru jag med stor upmärksamhet afhört och efter hästa förmåga sökt reda dem för mig, att finna, alt dessa skäl hafva med min motion någon gemenskap.
Hvad åter beträffar den talaren, som sist yttrade sig, så ber jag att få anföra det jag anser 56 §:s stadgande gifva mig en bestämd rättighet alt väcka desse motioner, enär paragraphen geten sådan rätt i anledn. af ”under riksdagen inträffande händelser.”
Nu kunde hvarken jag eller så vidt jag tror någon annan riksdagsman vid riksdagens början eller under motionstiden vela att utländningar i stor skala naluraliserades lill Svenska medborgare utan alt dervid fästes något afseende på om de voro fria ifrån sin förra nationalitet eller icke.
Man har visserligen sagt att tid - ningsartiklar i denna väg varit synliga, men dessa artiklar torde likväl icke få tillerkännas egenskapen af officiel underrättelse.
Men, säger man, Const.Utsk. handlade lagstridigt, då Utsk. väckte denna fråga.
Detta är sant, men dervid bör likväl äfven besinnas, att om Utslcs förslag icke var lagligen tillkommet, så var det likväl fullkomligt lagenligt att de åberopade uplysniugarne af Utsk. kunde meddelas och det är på grund af dessa uplysningar, hvilka icke kunde vara på förhand kända, sora miu motion blifvit väckt.
Då hvarken jag eller någon annan kunde vara i tillfälle att på grund af officiella handlingar under motionstiden väcka denna motion, så blir det äfven grundlagsenlig! och en vigtig tillämpning af 56 § Riksd.Ordn., att såsom en under riksdagen inträffad händelse utgörande laglig grund för väckande af motion anse erhållandet af ifrågavar:de officiella underrättelser.
Sedan jag nu ådagalagt att min motion är formelt lagenlig, anhåller jag alt äfven med ett exempel få visa vigten och nyttan af densamma.
Om del nemi. skulle hända att en utländning, som erhållit Svensk raedborgarrerätt, företog sig en större industri och rörelse, deruti en mängd personer invecklades, men lian efter några års förlopp kom i cessions-tillslånd, och, så snart han kommit i della tillstånd, förklarade sig för Engelsk medborgare samt på grund deraf kom undan och lemnade landet upfylldt af krångel och elände för hvar och en af dem, som inlåtit sig i affairer med honom.
Och likväl, Mine Hrr, är detta exempel icke taget ur luften utan blef det under diskussionerna uplyst, att sådant verkligen händi i Småland.
Detta är ett Svenskt exempel.
Jag behöfver icke anföra exempel från det öfriga Europa, huruledes verkliga national-olyekor upstått derföre alt personer inom landet varit tillika medborgare inom eli annat laud och att dessa medborgare deraf tagit sig anledning till saker, hvilka jag icke vill på detta rum qvalificera med deras rälla namn.
Då jag sålunda tror mig hafva visat att min motion är formelt laglig, så fortfar jag uti min vördsamma anhållan om remiss af densamma till vederbörligt Utsk. med lika vördsam anhållan hos Utsk. alt åt denna i sä mänga afseenden vigliga fråga måtte egnas en synnerlig upmärksamhel.
Häruti hördes liera ledamöter instämma.
Lagerbjelke uti bvad lian yttrat rörande ärendets vigt och angelägenhet, anhåller jag att få anföra några ord, rörande de hinder, som i formelt hänseende deremot förmenats skola ega rum.
Första frågan är, hvilken under riksdagen inträffad händelse som gaf Gr.
Lagerbjelke anledning att, med åberopande af 56 § Riksd.Ordn., framställa sitt förslag.
Den sidan af saken är i min tanka af Gr.
Lagerbjelke allaredan nöjaktigt förklarad; jag bör alltså icke vidare dermed uppehålla mig.
Det andra inkastet framställdes af Ilr von Hartmansdorff, redan förra gången då frågan, ehuru i helt annan skepnad, här förevar, och innefattade den åsigten, att man ifrån ett icke lagligt
Den 17 Maj. 25 förhållande ej borde kunna hemta anledning att vacka förslag lill lagenlig behandling af Utsk. och Ständer.
Jag tillåter mig likväl all till bemötande af denna invändning exempelvis erinra om en vid näst föregående riksdag förelupen casus af enahanda slag.
Afven från tidigare riksmöten skulle sådane exempel kunna åberopas, men jag behöfver blott laga min tillflygt till ett allmänt kändt förhållande, som under år 1848 inträffade.
Enkefru Törnquist i Slorkyrkobrinken hade den vådliga ledsamheten att få sina rutor inslagne af illasinnade personer, som genom dylikt och än värre lagtrotts blottställde sig för rättvis näpst från den lagliga maktens sida.
Våldsverkarnes brottsliga tilltag, hotande med ytterligare fredsstörande illgrepp, mäste med den väpnade styrkans mellankomst stäfjas; motstånd försöktes, blod flöt, menniskolif spilldes.
Allt detta, som vi håfve i friskt minne, lärer väl ingen kunna, hvad våldsverkarnes angrepp beträffar, kalla lagligt.
Tvertom var det ganska olagligt.
Vid anmälan härom på detta rum väckte Frih. Cederström, Jacob, motion om ett anslag af 100,000 r:dr till aflöning åt trupper, som till hufvudstadcn blifvit inkallade, och denna motion remitterades, samma dag den väcktes, den 24 Mars 1848, ulan ringaste motsägelse till StatsUtsk.
I fall, såsom jag tror, det jemförelsevis valda exemplets giltighet svårligen torde kunna förnekas, lärer R. o. Ad. deraf inhemta huruledes ur olagliga händelser eller företag kunna alstras eller härledes ganska lagliga och nödiga förslag.
I enlighet med denna åsigt, anhåller jag vördsamt att R. o. A. behagade lill vederbörligt Utsk. remittera ifrågavar:de af Gr.
Lagerbjelke väckta motion; och hoppas jag all frågans betydenhet för det allmänna icke måtte undfalla Utsk:s ledamöter, utan att Utsk. fastmera må fordersamligen inkomma till R.
St. med förslag, ledande till det syfte, som föresväfval Gr.
Lagerbjelke vid motionens afgifvande.
Jag anser såsom en ny olaglighet af Gr.
Lagerbjelke och jemväl af Frih.
Cederström att inlåta sig i yttranden om nyttan af den motion, som här blifvit väckt.
När delta tal började hade jag hoppats att Hr Frih. o.
Landtm, skulle förehålla vederböande alt det icke var deras rätt; men då ingen annan gör det, så måste jag deran.
Om vi egde utlåta oss öfver motionens nytta, så måste äfven jag kunna hafva rätt att yttra mig derom.
Då skulle jag nödgas ånyo tala om Const.Utsk:s betänk. rör:de granskning af Statsråds-protm, men det kan oss icke tillåtas att samma sak åter till öfverläggning företaga.
Jag vill följaktligen icke, ehuru mina motståndare, när fördel dertill föranleder, förfara med grundlagen huru de behaga, göra på samma sätt.
Jag hoppas ock att Ståndets flesta ledamöter hafva ovilja, att icke säga afsky, för ett annat handlingssätt.
Lagerbjelke har sagt att ingen kunde, utan att läsa Statsrådsprolm, veta alt dylika naturalisationer meddelats.
Månne icke hvar och en, som af Tidningarue gjorts upmärksam på dylika händelser, haft tillfälle att i CivilDepar(:t fä se originalkonceptcn till de utgående naturalisations-resolulionerna och deraf inhemta 20 Den 17 Maj. luiru mångå sådana, hade utgått.
Om lian gjort sig besvär att läsa dem, så hade han sett huruvida i dessa expeditioner vore iakttagen den vanliga clausulen att vederbör:de skulle vara befriade från sina undersåtlighetsförhållandcn till främmande makt.
Jag liar icke sett någon dylik expedition, men skulle tro att ett sådant förbehåll ingenstädes saknats.
Cederström, som är tjensteman i Civil-Deparl:t, vet troligen ganska väl, huru det förhåller sig, ifall han vill tala om det.
Lagerbjelke har sagt att Utsk. äger rättighet alt lemna R.
Sl. uplysning om hvad det förnummii.
Utsk. har rätt alt enl.
107 § tillkännagifva livad det finnér anmärkningsvärd! och R.
St. äro sedan berättigade att på detta tillkännagifvaude göra det afseende de finna för godt.
Nu har Utsk. likväl underlåtit att i detta hänseende anmäla något, rörande 107 §:s tillämpning men Utsk. begagnar likväl en utväg, som grundlagen icke känner, nemi. alt i ett särskildt förslag till underd. skrifvelse söka att drifva fram saker, som ej på annat sätt kunnat genomdrifvas.
Då nu detta icke heller lyckats, så begagnar slutligen Utsk:s ordf. utvägen att göra särskild motion för att ändå få saken fram.
Cederström har erinrat derom huruledes en hans namne, i anledn. af fönsters inslagning under sista riksdag, väckt motion på grund deraf såsom en under riksdagen inträffad händelse.
Kan någon jemförelse vara oljenligare än denna?
När under riksdagen ett uplopp inträffar, så är väl detta en oförmodad händelse, som bör kunna berättiga till motions väckande; men sådana förhållanden, som äro kända långt före riksdagens början, kunna väl icke berättiga att, med förbigående af den väg, sora grundlagen föreskrifver, göra motioner, sedan motionstiden är förbi.
Jag fortsätter således mia anhållan att remiss må vägras.
Lagerbjelke har påstått sig icke förstå hvad jag sade.
Detta är visserligen en ganska ledsam händelse, men jag förmodar ali orsaken dertill icke ligger i Gr:ns bristande förmåga ulan i hans vilja.
Jag skall nu söka att vara tydligare än första gången.
Lagerbjelke har stödt sin motion på 56 §.
Riksd.Ordn., och sagt, alt det är en under riksdagen inträffad händelse att det har blifvit för riksdagsmän bekant alt utländningar blifvit naturaliserade innan de visat att deras förhållanden lill det förra landet uphört, och på grund af denna händelse, alt R.
St. fått veta delta, har Gr:n väckt sin motion.
Detta hade varit Grins ovilkorliga rättighet, om det varit en under riksdagen inträffad händelse; men jag säger att del icke är någon sådan händelse utan det är sådant som R.
St. genom granskning af Stalsrådsprolma skulle ovilkorligen få veta.
Allt det anmärkningsvärda, ifall något sådant förefinnes, som finnes i Statsråds-protma, det skall, genom Const.Utsk. ovilkorligen komma lill R.
Delta är något, som absolut skall ske, således är det icke en händelse.
En händelse är sådant, som man icke på förhand vet utaf, men som likväl inträffar, och derföre anser jag mig böra anhålla om Ståndets vägran lill remiss af Gr. Lagerbjelkes motion.
Den 17 Maj. 27 Gr.
I min tanka är frågan, huruvida läggande till handlingarne innefattar ett beslut, det, som egentligen bör vara föremålet för denna öfverläggning. 75 § i Riksd.Ordn. medgifver att då Iva Stånd stanna emot två, så förfaller frågan.
Nu hafva tre stånd beslutat att lägga Utsk:s förslag till handlingarne och då bör samma frågor icke kunna återuptagas.
Jag medgifver alt i samma § står: ”K. M:s samtycke jemte 3 Stånds mening”.
Här kan icke komma i fråga alt inhemta K.
M:s samtycke i förenämnde fall utan 3 Stånds mening måste väl vara ett gällande beslut, och då de hafva sagt att de icke vilja befatta sig med dessa frågor, kan jag icke begripa huru ny motion kan väckas.
Jag yrkar att motionen icke mätte fä remitteras. Gr.
Den siste värde talaren har emot remiss af motionen yttrat att frågan vore förfallen derföre att 2 Stånd stannat emot två.
Jag vill besvara denna anmärkning med den erinran att R. o. Ad. och PresleSt. alldeles icke lagt sjelfva saken till handlingarne utan ansett att den olagligen förekommit och således aldrig företagit frågan, så att sjelfva saken icke af dem är lagd lill handlingarne.
Hvad åter beträffar den talare, som först yttrat sig i ämnet och sedermera åter utvecklat sina satser, så har han väl förklarat att man på förhand kunde veta, att den nu inträffade händelsen skulle inträffa och att den således icke kunde vara afsedd i 56 § Riksd.Ordn.; men det är mig, sådant oaktadt, omöjligt nu som förut, att förslå huru den värde talaren kunde på förhand veta alt Consl.Utsk. skulle komma att lemna dessa uplysningar.
Hvad åter beträffar det anförande, som Hr von Hartmansdorff afgifvit, så har den värde talaren sagt, alt om man upgålt till CivilDeparl-.t, så hade man der kunnat få veta allt detsamma som Const.Utsk. här upgifvil.
Jag vågar likväl derutinnan vara af helt olika tanka med den värde talaren.
Jag tror till och med att man uti CivilDepart:t hade fått veta just rätt och jemt ingenting, emedan sådane frågor icke expedieras genom detta departement utan genom JustitiaeDeparl:t.
Då den värde talaren sålunda begått ett misstag i afseende på Depart:lerne, så befarar jag alt han begått ett lika misstag angående hvad man får veta om man vänder sig äfven till det rälta Depart:tel.
Om nemi. i de utgående expeditionerna endast står att sökanden erhållit Svensk medborgarerätt, utan att något finnes intaget angående hans skyldighet att visa sig vara fri från sina förre medborgerlighetsförhällanden, kaD, derföre att ett sådant vilkor icke finnes i expeditionen utsatt, man icke veta huruvida sökanden redan förut visat sig vara fri eller icke ifrån utländsk medborgarerätt; sådant kan icke eller af öfriga i Deparl:tct för allmänheten tillgängliga handlingar utrönas, emedan beviset om del förra medborgerlighetsförhållandets uphörande lätteligen kunde vara till sökanden på begäran återlemnadt; hvaraf allt det torde vara ådagalagdt, att man icke utan tillgång lill Slatsrådsprot:n kunnat veta huru med naturalisation af ulländningar till - 28 Den 17 Maj. gått och ännu mindre alt det af Const.Utsk. upgifna förhållande i så stor skala egt rum som Utsk. nu har uplyst.
Slutligen har samma talare här företagit sig att förklara sin ”afsky” för de talares sätt alt gå tillväga, som framställt motionens vigt och nytta.
Jag får likväl fästa upmärksamheten derpå, att ehuru Ilr von Hartmansdorff bestridt laglighcten af motionen och att remiss af densamma skall få ega rum, så är likväl R. o. Ad:s beslut derom ännu icke fattadt, ehuru Ilr von Hartsmansdorff behagat yttra sin mening, hvarföre jag ännu vågar hoppas och tro att remiss af min motion kommer att ega rum, hvarföre det äfven måtte vara en obestridlig rätt alt förorda motionens vigt och nytta, och sådant så mycket helldre, som enl. 49 § Riksd.Ordn. det är hvarje ledamots inom Ståndet- rättighet, att då en motion väckes få öfver samma mål sig yttra, hvilket hans yttrande enl. samma § jemväl skall, då motionen remitteras, åtfölja till Utsk.
Detta lill försvar emot Hr von Hartmansdorffs framställning, hvarvid jag likväl icke kan underlåta att tillägga ett uttryck af förvåning huru den värde talaren kunnat tillåta sig så förnärmande uttryck emot -olika tänkande, och det innan han åtminstone gjort sig reda för huruvida han för sina tillmälen hade någon slags anledning.
Om man slutligen från konstitutionell synpunkt betraktar den grund för rätt, att väcka motioner, jag bär söker att göra gällande, skall det visa sig, att man äfven derifrån erhåller ett stöd för denna rätt.
Const.Utsk. enl. 107 § R.F. för Ständerna tillkännagifva hvad Utsk. vid granskningen af Statsrådsprot:n funnit anmärkningsvärdt, hvarefter Stånden på grund af dessa upgifter draga slutsats, huruvida skrifvelse bör till K.
M. afgå eller icke, angående rådgifvarnes entledigande, kan lätteligen hända, alt bland Utsk:s tillkännagifvanden finnas sådane, som angå förhållanden, hvilka väl icke böra föranleda entledigande af Konungens rådgifvare, men dock äro af beskaffenhet, att enligt hela representationens tanka larfva rättelse.
Om en sådan motionsrätt, som den jag förfäktar då icke finnes, så finnes icke eller någon lämplig och önskvärd form för lösningen af en dylik fråga, ty icke kan man som sådan anse en begäran om entledigande af Konungens rådgifvare med anledning af en sak för hvars skull en sådan begäran eljest icke kommit i fråga ; icke eller kan man betrakta såsom lämpligt att måhända hela representationen skulle önska det af Const.Utsk. tillkännagifna förhållandet rättadt, men form för framställandet af en sådan rättelse icke finnas förr än efter en väntan till påföljande riksdags motionstid; icke eller kan man sluteligen anse önskligt att, för den händelse ett upskof till nästa riksdag af en eller annan orsak blefve betänkligt eller vådligt, men till frågans slutliga lösning erfordrades en lagstiftningsåtgärd, Regeringen nödgades lill den under vissa förhållanden måhända förödmjukande åtgärden att sjelf framkomma med propos. i ämnet.
Om åter den af mig förfäktade motionsrätten då finnes, så finnes äfven deruti en utväg genom hvilken alla dessa formella svårigheter lätteligen kunna undvikas, utan att ändock en sådan motionsrätt kan gifva någon sannolik anledn. att befara ett öfverdrifvet
Maj. 29 antal motioner, då man besinnar att den i alla fall vore inskränkt lill de i allmänhet få fall då genom Const.Utsk:s decharge-betänk., men icke genom vid betänk, fogade reservationer emedan de ej äro af officiel egenskap, blifvit för Ständerna tillkännagifna förhållanden, hvilka icke kunde på annat sätt vara för riksdagsmännen kända, men hvilka förhållanden gifva omedelbar anledning till väckande af motion.
Jag förnyar min vördsamma anhållan om remiss af denna min motion till vederbörligt Ulsk.
Om det i allmänhet är en skyldighet för
Ståndet alt noga efterse det missbruk icke får ske efter 56 § Riksd.Ordningen så att motionerna i råttan tid väckas, så är det äfven en skyldig upmärksamhet hos R. o. Ad. att noga efterse, att icke någons grundlagsenliga rätt förtryckes.
Och då jag för närvarande af den diskussion, som här föres, tycker mig marka att man här vill förqväfva en ledamots grundlagsenliga rätt, alt få en motion, vackt på grund af 56 § Riksd.Ordn., remitterad till öfverbörligt Utsk., så har jag begärt ordet för att motverka cn sådan åtgärd.
Här har af tvenne talare blifvit framstäldt med särdeles värma, att en olaglig åtgärd icke kan leda till något lagligt och på grund deraf, hafva de ansett att icke någon Remiss till Utsk. af ifrågav:de motion kan ske.
Det är likväl medgifvet att hvad Const.- Utsk. här har omförmält i Litt.
B af ifrågavar. mern. är icke olagligt derföre att det är omförmäldt, men det är olagligt i anseende till de konklusioner, hvartill Const.Utsk, har kommit och på grund af dessa sakförhållanden framställt.
Då diskussionen om detta decharge betänk, föregick, hörde man icke att någon gjorde anmärkn. deremot att Const.Utsk. framlagt dessa facta för Ståndet.
Man ansåg endast att dessa facta hade bordt leda lill annat resultat än Const.Utsk. föreslagit.
Lagerbjelke eller någon annan för detta Stånd, såsom enskildt man på grund alt dessa sakförhållanden, som, man må säga hvad raan vill, icke kunna vara offentligt kända förr än Stadsråds-prot:na hafva blifvit granskade af Const.Utsk. och derifrån genom trycket meddelade R.
St:s ledamöter.
— Om, säger jag, någon ledamot, på grund deraf väcker motion, så är detta ovillkorligen ett förhållande, som upstått till följd af en händelse under riksdagen.
Det har blifvit yttradt af de tvenne talare, som föreslagit
Ståndet att vägra remiss på motionen, att det åberopade förhållandet vore allmänt kändt genom tidningarne och att detsamma således icke kan anses för en sådan händelse, på grund hvaraf motioner under riksdagen kunna väckas.
Jag vill hemställa till hvar och en om tidningarne kunna anses vara en källa, hvarur man hämtar tillförlitliga upgifter, på grund hvaraf man kan väcka motioner.
Jag tror likasom sannolikt mången annan att dessa tidningar icke äro så tillförlitliga att man på grund af deras upgifter kan väcka fråga med förhoppning att de kunna föranleda till beslut af R.
Man måste väl hafva några säkrare grundvalar för sina åsigter. 4 30 lien 17 Maj.
När Const.Utsk:s mern. uti ifrågavar. ämne förevar, så yttrade sig någon om sjelfva saken oell alla talade om formen.
Formen gjorde att man icke ansåg det ifrågavar. högst vigtiga frågor skulle uptagas till pröfning.
Då hördes lill och med på delta rum
Hera talare yttra att delta vore frågor, sorn egentligen tillhörde Allm.
Nu har en ledamot på detta rum väckt en motioD i ämnet, som just föranleder Ekon.Utsk:s handläggning och då vill man vägra remiss derpå.
Jag vill slutligen göra en framställning emot hvad Hr von Hartmansdorff yttrat om det olämpliga uti att lala om dessa motioners nytta.
Jag har alltid hört, då remisser af vigtiga motioner här förehafts, att man har fällt omdömen på förhand, just för att kunna få lemna ett omdöme till Ulsk. om frågans beskaffenhet.
Då vi nu derjemte anse frågan laglig; så vet jag icke huru man kan vilja vara så intolerant emot sina motståndare som här varit förhållandet.
Jag hoppas att R. o. Ad. vill bevilja remiss på ifrågavar. motion och icke undantrycka någons grundlagsenliga rättighet.
Med all den dialektiska skicklighet, som Gr.
Lagerbjelke i denna fråga ådagalagdt, tror jag det likväl icke för honom hafva varit möjligt att hos dem, som gjort sig ett klart begrepp om saken, bibringa den öfvertygelse att Grins motion är grundad på sådant förhållande, att remiss utaf densamma lagligen bör äga rum.
Jag minnes nu icke och har icke heller uptecknade alla de skäl, hvilka jag skulle vilja kalla svepskäl, som Grin begagnat för ändamålets vinnande.
Gr:n har velat antyda att uär Const.Utsk:s betänk, förevar, så fanns det ingen, som ansåg Const.Utsk. hafva olagligen förfarit, då det anmälte dessa ärenden hos R.
St. och häraf har Gr:n dragit den slutsatsen, alt en så beskaffad händelse, nemi. att anmälan hade skett ifrån Const.Utsk. skulle för Gr:n utgöra en laglig grund att nu väcka motion.
Jag minnes återigen ganska väl att både jag och flera med mig bestridde lagligheten utaf Const.Utskis betänk, i förevar, fall.
Man anmärkte såsom en oformlighet, ja rent af såsom grundlagsvidrighet att Const.Utsk. utsträckt sin anmärkningsrätt utöfver den gräns som 106 och 107 §§ R.
F. stadga.
Längre än dessa §§ anvisat Utsk. sin verksamhet, äger det icke rätt att utsträcka densamma.
Då en anmärkning icke är af beskaffenhet att hemfalla under den ena eller andra af dessa §§, så är Const.Utsk. obefogadt att intaga dem i sitt utlåt.
Var nu Const.Utsk. dertill obefogadt, så måste följden vara den, att man måste betrakta dessa anmärku:r som funnes de aldrig till.
Att på ett sådant förhållande som det, att Const.Utsk. grundlagsvidrigt förfarit, vilja grunda en motions väckande tillåter jag mig icke och hoppas att R. o.
Ad:s pluralitet icke skall bevilja remiss å motionen.
Det är dessutom icke, på sätt Hr Brakel ganska riktigt och konseqvent ådagalagdt, någon inträffad händelse att ett Utsk. afgifver utlåt, i frågor, som tillhöra deras uptagande och pröfning.
Detta tillhör riksdagsärendernas gång men alldeles icke något annnat.
Skulle man vilja från detta förhållande hemta anledning för att väcka motion på grund l
Den 17 Maj. 31 af 56 § Riksd.Ordn., så skulle det vara antingen ett af R.
St. fattadt beslut eller också ett redan uptaget ärende såsom det heter i 56 § Riksd.Ordn., som derför lades till grund.
Nu frågar jag den ädle Grin: har R. o. Ad. ang:de denna fråga fattat något beslut?
Derpå måste Gr. medgifva att nej skall blifva svaret.
Vidare frågar jag om motionen kan anses vara väckt i anledn. af ett redan uptaget ärende.
Uptog R. o. Ad. någonsin dessa frågor?
Derpå måste också Gr.-n medgifva att svaret blefve nej.