Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror nemi. att den känsla, som ligger till grund för Stånds- eller yrkesrepresentalionen icke pä långt när är så stark sora en annan känsla, sora ligger nedlagd i menniskonaturen, nemi. känslan för en gemensam hembygd.
Det är på gemensamheten i hembygd, som jag tror alt den rätta representationen bör byggas, och jag tror alt en sådan representation blefve mycket starkare.
Om vi t, ex. föreställa oss en landtbrukare i trakten af Malmö; nog är han mycket mera intresserad för att handel, industri, att konst och vetenskaper m. m. skola florera i trakten af Malmö än att Landtbruket skall florera i trakten af Haparanda.
Dessutom tror jag verkligen att denna känsla för en gemensam hembygd leder till en annan stor känsla, den för ett gemensamt fädernesland.
Då deremot känslan af gemensamhet i Stånd och yrke icke är annat än kosmo-politisk.
Jag anser således den representation vara den bästa, som är så sammansatt att samma 'personer, som hafva det största inflytandet i sin hembygd, äfven äro de som få det största inflytandet i landets allmänna angelägenheter.
Man kau invända alt inom en sådan representation de lokala intressena måhända skulle göra sig alltför mycket gällande.
Jag (ror icke det, utan tror tvertom, att ur så många intressen skulle ett allmänt intresse för fäderneslandets stora angelägenheter framgå.
Jag har icke heller sagt att representationen skulle uteslutande bestå af dem, utan endast till största delen och jag tror alt en sådan representation som består af dem, som hafva det mesta inflytandet i sina hemorter just är den bästa.
Jag förklarar tillika att jag icke skulle tvekat bifalla ett förslag, som åtminstone baft något frö till en sådan representation, men det är detta som jag icke finner här.
Jag vill nu vidröra de bevekande skäl, som jag föreställer mig mest skulle förmå R. o. Ad. alt antaga detta förslag, ty upriktigt sagdt, tror jag att ganska få ibland Ståndet finnas, hvilka gilla förslaget i sin helhet, såsom egnadt att väcka några sympatier, men Den 15 Februari f. m. 25 det finnes några bevekande skäl, som mången lägger vigt uppå och hvilka jag vill genomgå.
För det första säger man att den slöra vinsten af detta förslag är, alt representationen kommer tillsammans på ett rum och alt arbetssättet derigenom skulle blifva förenklad!.
I detta fall hafva vi exempel från Utsk. och jag tror att just Ledamöterna inom Const.(Jtsk. icke kunna gifva oss så serdeles tillfredsställande uplysningar derom, att sammanvaron befästat vänskapen.
Jag tror att resultatet bär skulle blifva ungefärligen detsamma.
Den förseglade lottsedelns historia är känd.
Måhända skulle det icke blifva alldeles samma förhållande, det vill jag medgifva, men icke stort bättre.
Man kan häremot invända, att i Utsk. är det Ledamöter af hvarje Stånds Majoritet som inkomma der, men här åter äro hela Stånden församlade till gemensamma öfverläggningar och beslut.
Detta är visserligen ett skäl, men en annan erfarenhet visar, alt af alla fyra Stånden äro inom två och två, motsatta majoriteter rådande, men minoritetens åsigter hyllas vanligen af några å hvardera sidan.
Komma de nu tillsammans,, så blir hela skillnaden den, alt det vid voteringar kanske blir en öfvervigt af några få röster, i st. f. att det nu är lottsedeln, som inom Utsk. afgör.
Man kan visserligen säga att i alla konstitutionella länder finnes inom representationen en majoritet och en minoritet.
Detta är visserligen ett skäl, men dervid äger den betydliga skillnaden rum, att denna majoritet och minoritet beror på de olika åsigterna öfver frågorna inom församlingen.
Här är den just genom sjelfva Ståndsinrättningen åstadkommen och förhållandet blefve i händelse af det hvilande förslagets antagande föga annorlunda än nu.
Nationen blefve delad i två stora delar och om dessa delar åtskiljas genom en röst eller några flera, så tycker jag just att det kan vara detsamma.
Man säger att derigenom, att alla fyra Stånden sammankommo för att få tala, så skulle deras opinioner sammanjemkas.
Ja, det medgifver jag visst, om det är hufvudsaken, att få tala och i sådant fall tror jag att detta förslag är mycket bra, ty om detsamma antages, så får man tala för ett större auditorium.
Det står vidare att man icke får förändra besluten ifrån Riksnämnden, utan antingen bifalla eller förkasta dem.
Jag tror alt just sådana dagar som denna innebära ett bevis derpå, att den omständigheten, att man icke får ändra ett förslag ingalunda minskar discussionerna.
Man anser alt arbetssättet härigenom skulle blifva så väsendtligen förbältradt, men anser man, såsom jag gör, hufvudsaken vara, att det blir något resultat, så tror jag icke att arbetssättet genom detta förslags antagande blefve så väsendtligen förbältradt.
Jag tror det skulle visa sig att det blefve mycket mera ordadt än nu, men mycket litet fullbordadt.
Detta i afseende på arbetssättet.
Man säger vidare att det med den nu föreslagna representationen skulle blifva lättare att fortgå på en reformerande bana och lättare att öfvergå ifrån detta till något annat, men i 73 § Reg.F. i det nya förslaget står ju tydligen att hvarje förändring i grundlagen skall, sedan den blifvit hvilande vid den ena Riksdagen, vid 26 Den 15 Februari f. m. den derpå följande anlagas af alla fyra Ständen för alt blifva gällande.
Slå vi icke då precist på samma punkt som nu?
skall icke slutligen hvarje förslag för alt ogillas eller antagas, granskas af alla 4 Stånden?
För min del kan jag icke finna hvaruti framåtskridandet genom delta förslag ligger.
Jag går ännu längre ty jag påstår ali det är ett steg tillbaka.
Ett ibland de starkaste skälen, hvarföre man skulle åstadkomma en representations-förändring, är en viss ledsuad, en viss förtviflan öfver hvad som är; man tycker sig icke kunna någonting uträtta och i denna förtviflan öfver det närvarande, vill man antaga hvad som helst, blott det blir en förändring; antoges nu detta så skulle det väl åtminstone i början hafva nyhetens behag och ifvern att 'få en verklig förbättring lill följe deraf svalna; eller med andra ord, man hade gått tillbaka.
Vidare säger man, alt det är en så stor vinst, att sjelfskrifvenheten uphör.
Jag har sagt mina åsigler förut om sjelfskrifvenheten, men på delta sätt skulle jag icke vilja alt sjelfskrifvenheten skulle uphöra.
Jag har nemi. den åsigten, att om sjelfskrifvenheten skall uphöra, så skall man, genom denna upollring af It. o. Ad., gifva en gärd åt nationen.
Jag minnes icke nu alla de uttrycken, som äro så moderna, ronde R. o. Ad:s upoffring af sin sjelfständighet.
Detta tror jag icke vinnes derigenom, att R. o. Ad. kommer att representeras af 60 Ledamöter i st. f. några hundra.
Det är icke R. o. Ad:s personliga sjelfskrifvenhet, utan R. o.
Ad:s hela sjelfskrifvenhet såsom Stånd, som skall upoffras.
Jag protesterar således högtidligen mot den åsigten af sjelfskrifvenhetens uphörande genom delta förslag, som skulle den vara något offer på fäderneslandets altare.
Det påstår jag bestämdt alt det icke är, utan det är helt enkelt ett offer åt framtida partier inom vårt eget Stånd, och om J icke viljen tro hvad jag säger, i afseende på den gärd nationen fordrar, så knnnen J gå några hundra steg härifrån.
Man kommer då in i PresteSt.
Tycken J verkligen då, att den ställning, som PresteSt. intagit i nationen är så afundsvärd för R. o. Ad.?
Jag har all aktning för det Ståndet, men sannerligen jag tror att dess ställning är så afundsvärd, att R. o. Ad. skulle afsäga sig sin representation för alt intaga den ställning, som det Ståndet innehaft.
Vi känna resultaterna på förhand och jag protesterar, som sagdt är, högtidligt emot den åsigten, alt detta sätt att lemna sjelfskrifvenheten, är något offer på fäderneslandets altare.
Den är helt enkelt ett offer ål partierna inom vårt eget Ständ.
Det finnes icke mera än en, åt hvilken J kunnen lemna sjelfskrifvenheten, del är Svenska nationen.
Af den håfven J fått denna sjelfskrifvenhet, åt den skolén J lemna den tillbaka.
För egen del får jag säga att jag icke fruktar detta lillbakalemnande, ty jag tror att R. o. Ad. skulle icke förlora serdeles mycket derpå.
Jag tror alt R. o. Ad. äfven sedan skulle komma att utöfva lika mycket inflytande på nationens allmänna ärender som hitlils.
Jag påminner mig en Ledamot af delta Stånd, som för några år sedan sade att Svenska Adeln måste, likasom Romaren Curtius störta sig i sin egen graf.
Jag tror äfven då denna sats.
Afven jag är öfvertygad derom, att Svenska Adelns tole i historien, Den 15 Februari f. m. såsom Stånd börjar alt nalkas sitt slut, men Mine Hrr, jag liar den känslan af mina fäders minne, att jag vill att på denna graf skall resas ett monument, på hvilket grafskriften skall lyda något annorlunda än raderna i detta förslag.
Jag har den känslan deraf, att jag härstammar ifrån en gammal slägt, att jag vill att innan Sveriges Adel lemnar sin sjelfskrifvenhet, den skall tillse att det nya representationsförslag, som antages, om det icke upfyller alla de fordringar, man gör på en representation, åtminstone uti sig eger fröet lill utveckling derhän.
Svenska Adelns röle har fordom varit för stor, att den skulle slutas på det sätt, som man nu föreslagit.
Philip, anförde skriftligen:
Rikets Sl:r befinna sig i dag, med hänsigt lill den nu förevar:de vigtiga frågan, hufvudsakligen på samma ståndpunkt, som vid Riksdagen 1844—45, då, efter förkastandet af ett på allmänna val byggdt represenlisförslag Consl.Utsk. till R.
St:rs pröfning framlade ett annat, utgånget från grundsatsen af klassindelningen; och om Svenska folket, långt ifrån all under denna förflutna tidrymd kunna betrakta frågan såsom närmad det efterlängtade målet, uti de ofta misslyckade försöken för delsammas upnående måste se ett ojäfakligt bevis att detta maktpåliggande föremål för dess önskningar och behof allt mer tillbakaskjutes, är det för Svenska Folkets representanter under sådane förhållanden, i mer än ett hänseende nedslående att vid detta tillfälle, så till sägandes ofrivilligt, varda tvungne och inskränkte till granskning af ett förslag, hvilket redan vid sistl.
Riksmöte af allmänna meningen utdömdes såsom underhaltigt, alt ens kunna uthärda den lindrigaste kritiska pröfning; och för alt i någon mån skildra de åsigter, som i detta hänseende redan då gjorde sig gällande, vill jag hänvisa lill ett kort, men betecknande yttrande af en aktad ledamot inom Högvörd.
PresleSt.
”Fastän förvaltaren haft tillräckligt mod att såsom enskild person framlägga ett ”förslag, sora förvrider hela slåndsförfattningen och förfalskar dess ”betydelse, har han icke haft mod att fullfölja conseqvenserne af ”sina egna tankar.
— Jag, med flere, som anse slåndsförfattningen ”höra bibehållas, mäste känna oss djupt bedröfvade att se ett föreslag framlagdt till slåndsförfaltningens bibehållande, bchäftadt med ”så mycken förvirring.
Skulle della förslag en gång slutligen blifva ”antaget, så är dödsstöten gifven åt slåndsförfattningen.
Svare derför ”de, som denna Riksdag hägnat början dertill 1”
Det borde väl numera anses ändamålslöst att ingå i undersökning om lagligheten och befogenheten af de åtgärder, hvarigenom det ifrågavar:de förslaget gjordes hvilande lill denna Riksdag; men då det omöjligen kan förnekas, att dertill i väsendtlig mohn bidragit de vid sisth Riksdag framställde åsigter om nödvändigheten att genom bordläggning lill den innevarande, af ett, om än i sjelfva verket uppenbarligen förkastligt förslag, hämma de äfven inom fäderneslandet märkbara svallvågorne efter 1848 års politiska stormar på Europas kontinent; må det tillåtas mig erinra om den häraf härflytande enkla sanning att endast under stormiga och äfventyrliga tider, det genom 28 Den 15 Februari f. m. elt slugt begagnande af utomordentliga förhållanden, kan lyckas inför en länkande allmänhet bereda upmärksamhet åt åsigler, hvilka under lugna, normala tidsomsländigheter aldrig bordt eller kunnat bevärdigas med ens det flygt igaste ögnakast.
Principen af Ståndsrepresentation, hvilken ulgifves såsom grundval till förslaget, är i tillämpningen, genom det sätt, hvarpå det hittills orepresenterade elementet i samhället blifvit föreslaget att i RiksStånden inrymmas, så helt och hållet förvriden, att just derigenom det egendomliga begreppet om Ståndsrepresentation är helt och hållet nphäfd; — och förslagets beskaffenhet i denna del bevisar således mer än till öfverflöd, att, vid detsammas npgörande, elt chaos af idéer föresväfvat den värde Auctorns föreställningssätt; dock utan förmåga att derstädes ordna sig i bestämda, följdriktiga grundsatser; långt mindre att af dylika bilda ett helgjutet, conseqvent genomfördi system.
Så vidt den särdeles anmärkningsvärda bristen uti förslaget på hvarje stadgande ang:de valrättens och valsättets utöfning gör det till en möjlighet alt bedöma de afsedda RiksSlåndens skaplynne och verksamhet, vill jag nu deröfver yttra mig; men derförinnan mäste jag dock med några ord uttrycka mitt billiga och rältmätiga klander öfver ofvannämnde väsendtliga brist i förslaget.
En hvar af oss, som ihågkommer debatlerne på detta rum den 17 och 18 Dec. 1850 öfver K.
Al:ts till hufvudsaklig! antagande eller förkastande då förehafde representationsförslag, och dervid tillika erinrar sig det sätt, hvarpå Hr Gr.
Lagerbjelke då anföll detsamma med en massa af anmärkningar, hvilka, ehuru på ett segrande sätt vederlagde genom hela den öfvertygande bevisningskraften hos en bland Konungens dåvarande Rådgifvare, hade till hufvudföremål alt åskådliggöra felaktigheten uti detaljbestämmelserne ang:de valrätten och dess utöfning, kunde väl svårligen föreställa sig att icke den ädle Gr:n, då han sjelf inför nationen framträdde med ett representationsförslag, skulle salt sin ära uti att genom ett omsorgsfullt utarbetande såväl af detsammas hufvudmomenter' som af de oundgängligen nödvändiga detaljbestäramelserne för dess praktiska utförbarhet, på det enda öfvertygande sätt documentera sin förmåga alt undvika de fel, han i så rikt mått påbördat det Kongl, förslaget.
Då den värde författaren detta oaktadt med tystnad förbigått ifrågavande detaljbestämmelser, har han derigenom bevisat sin oförmåga att fullfölja sin beträdda bana, emedan han tvifvelsutan bättre än någon annan varit i tillfälle inse att dessa detaljfrågor äro för honom de sannskyldiga förargelseklippor, mot hvilka förslaget, till följd af sin principlösa halt, måste i tillämpningen helt och hållet stranda; hvarföre det ock är ett uppenbart gäckeri med hela denna vigtiga fråga, att hafva förelagt Riddarh.
Utskottet, efter råderum af endast elt dygn, söka godtgöra ett fel, hvilket författaren sjelf varit oförmögen alt förekomma, oaktadt han dertill kunnat sjelf tilldela sig den rymligaste betänketid.
Förslaget lill Adelns representationssätt med bördsprerogalivet såsom grundelement för densamma, men med tillsatts ur ofrälsestånden, genom val, hvilar på en skef och ofullständig upfattning af begreppet om val, hvilket i sin abstraktion följdriktigt förkastar hvarje bör - Den 15 Februari f. m. 29 dens företrädesrätt, vore denna än aldrig sä liomöopatiskt utspädd.
Alt icke deslomindre, i strid raol denna enkla sanning, söka organisera en representanlkammare med dessa båda motsatta elemenler såsom grundval, skulle således icke aflöpa utan vådor; ty om man än, åtminstone till en början kunde antaga, att
Adelns öfvervigt i antal inom denna kammare skulle derstädes kunna göra dess åsigter segrande, blefve just deraf en gifven följd, alt den ofrälse minoriteten skulle upbjuda alla sina krafter för att i Riksuämnden, genom förening med de nybildade elementen i de 3:ne öfrige Stånden, skapa en majoritet, som, då den icke hade sitt uphof eller stöd i den ursprungliga Ståndsgrundsatsen, icke eller skulle vilja godkänna eller gifva vika för dennas anspråk, på fortfarande öfvervigt i lagstiftningen, utan fast heldre, för bekämpandet af dylika anspråk, begagna den utväg, hvartill den nya författningen hänvisar i sättet att vid hvarje Riksdag kunna förändra Ståndens organisation, och derigenom så småningom bereda åt det nybildade elementet inom Adeln samma fördel, som inom Borgare- och BondeStånden, nemi. att jemväl inom förstnämnde
Stånd äga fri concurence med dess ursprunglige ledamöter.
Huruvida dylika tvister skulle leda till båtnad för
Fäderneslandet öfverlemnar jag åt en livar att bedöma och hemställer lill R. o. Ad. om det vore välbetänkt af detta Stånd att, genom bifall till förslaget, öpna ett vidsträckt fält för strider, hvilka det icke dåmera skulle stå i Adelns makt alt på laglig väg förhindra.
I afseende dernäst å PresleShs afsedda reorganisation, med uteslutande af sjelfskrifvenhet, är det i 13 § 1 mom. af förslaget befintliga stadgande: ”Prester, som i kyrkans tjenst ordinarie beställning innehafva” särdeles anmärkningsvärd!.
Man har hittills allt sedan reformationen inom kyrkan ansett denna liksom presterskapet slå i Rikets tjenst; och om under sådan förutsättning, orden ”kyrkans tjenst” blifvit i förslaget begagnade för att äfven hädanefter från representationsrätt utesluta åtskillige preslerliga embetsman, hvilka icke direkte lyda under StiftsConsistorierne, såsom t. ex. presterne vid Militiae-Staten, kunna emedlertid utur dessa ord, såsom nya och oegenteliga, i framtiden jemväl bildas nya och hittills ovanliga begrepp om hvad med ”kyrkans tjenst” bör förstås; särdeles om man utur presterlige befordringslagarne och den deri förekommande olikheten mellan Regale, Consistorielle och Patronelle befordringssälten, skulle vilja leda sig till den slutsatsen, alt med prester i kyrkans tjenst eller sådane, som direkte sortera under Slifls-Styrelserne, skulle i framtiden förstås endast de prester, som af dessa Styrelser njutit sin befordran.
Jag vill väl icke påstå att en sådan tolkning af de begagnade uttrycken ovilkorligen skulle följa; men då jag visat, att den derutur kunde härflyta, torde deri finnas tillräcklig anledning att förkasta det föreslagna stadgandet.
Den uti 2:dra mom. af samma § bestämda representationsrätt för åtskillige af de deri upråknade tjenstemän hvilar på den lösa grundvalen af ett befordringssätt, som stundeligen är förändringar underkastadt, och följaktligen icke af den fasthet och stadga, som för representationssättet är ett hufvudvilkor.
Uti den föreslagna förändringen af Borgnrer och BondeStånden 30 Den 15 Februari f. m. ser man dock tydligast huru den ursprungliga Ståndsprincipen blifvit till spillo gifven genom tillsatsen af det hittills orepresenterade elementet, som, utan någon pi oportionerad inskränkning i antalet, skulle fritt få concurrera om öfvervälde! på dessa 2:ne Stånds ursprungligen fridlysta politiska område.
Alt Borgare- och Bondesen äfven insett vådorne häraf, bevisas bäst genom dessa Stånds ihärdiga vägran att vid sisth Riksdag låta förslaget hvila till den innevarande; hvaraf raan ock med säkerhet kan emotse förslagets undergång i dessa Stånd.
Likasom den föreslague författningen i tillämpningen uphäfver sin angifne grundval, ståndsprincipen; så är ock fyrkammarsystemet, åtminstone till gagnet tillintetgjordt icke allenast genom den hos Riksnämnden nedlagda större myndigheten och vidsträcktare verkningskretsen, än hos Stånden, utan ock genom den för dessa nyskapade beståndsdelar beredde möjlighet alt i Riksnämnden bilda en majoritet, som, på sätt jag här ofvan anfört, i framtiden torde komma att utveckla en för ståndselemenlet vådlig verksamhet.
Nuvarande Riksd.Ordn:s särdeles utförliga och bestämda föreskrifter i afseende på de särskilda Utsk:ns organisation och verksamhet bevisar den vigt, Grundlagens stiftare fästat vid nödvändigheten att på förhand hafva tydligen utstakat den väg, på hvilken Riksdagsheslyren skola med jemna och säkra steg fortgå mot sitt vigtiga mål.
Alt den föreslagna författningen, med åsidosättande af denna välbetänkta försigtighet, velat lemna åt slumpen vid hvarje Riksdag alt bestämma om Utskottens sammansättning och verkningskrets, måste således väcka bekymmer, särdeles då Ståndens föreslagna nybildning ej lemnar tillräcklig garanlie mot vådan att växlande opinioner för dagen skulle utöfva ett afgörande, måhända för hvarje Riksdag motsatt inflytande på allmänna ärendernes gång.
De anmärkningar, jag härmed framställt öfver den föreslagna författningens hufvndgrunder, hafva hos mig rotfästat den öfvertygelsen, att denna författning, genom frånträdande af sin utstakade grundidé, vid densammas tillämpning; genom frånvaron af erforderliga bestämmelser ang:de ärendernes beredning lill handläggning såväl i Stånden som Riksnämnden samt slutligen genom sin häraf härflytande brist på plan och sammanhang i dess utförande icke lyckats lösa upgiften ali tillfredsställa anspråken på en ändamålsenlig förändring af representationen; hvarför jag med min röst ogillar förslaget.
Ifrån motsatta håll har man hört anmärkn:r göras och ogillande omdömen uttalas öfver det hvilande förslaget, icke blott i afseende på dess grunder, utan äfven rörande dess detaljbestämmelser.
De väsendtligaste anmärkmr, som blifvit gjorda torde innefattas deri, dels att valordningen icke vore bestämd på förhand och dels att R. o. Ad. härigenom skulle afsäga sig sin sjelfskrifvenhet.
Emellertid tror jag det icke kunna förnekas, att ju valordningens upgörande icke bör sättas annat än i andra rummet, emedan den är af jemförelsevis mindre vigt än med sjelfva Grundlagen, ty då denna Grundlag fordrar alla fyra Den 15 Februari f. ni. 31 Ständens sammanstämmande beslut, sä fordrar Sländsordningen deremot endast ett enda Ständs beslut jemte K. M:s sanclion.
Det synes mig således vara den naturliga ordningen, alt det väsendtliga först afgöres.
Hvad beträffar den yttrade åsigten, att sjelfskrifvenbeten skulle genom detta förslag vara af R. o. Ad. afsagd, så tror jag verkligen, att man origtigt upfattar denna afsägelse, om man anser alt R. o. Ad. såsom Stånd derigenom afsagt sig densamma. R. o. Ad. har nemi. endast afsagt sig den personliga sjelfskrifvenheten, icke den såsom Stånd, och hvilken omständighet en talare här midt emot äfven anfört såsom ett fel emot förslaget.
Sammanfattar man i få ord de anmärkmr, som blifvit gjorda emot förslaget, så tror jag att man skall kunna säga, att från motsatta håll å ena sidan påstås, alt förslagets uphofsmän hafva tagit steget på reformernas bana allt för litet och på andra sidan, alt samma steg tagits alltför stort.
Mig synes då, att förslaget måtte ligga emellan hegge dessa ytterligheter, hvilket jag räknar detsamma till förtjenst.
Jag tror att förslagets uphofsmän hafva begagnat den enda praktiskt möjliga grunden för ett representationsförslags upställning, då de utgått ifrån det bestående och det befintliga och derur endast borttagit sådant hvarom alla äro ense, att det är bristfälligt och hämmande för utvecklingen till ett sannt politiskt lif.
Till dessa brister tror jag böra hänföras först och främst, alt elementer finnas inom samhället, hvilka icke äro inrymda inom den nuvarande representationen, dernäst att arbetsordningen inom representationen nu är tung, trög och bristfällig, samt slutl. alt, genom Ståndsfördelningen och Ståndens sammanträde på fyra serskildta rum, alla i förekommande frågor framstälda skäl, utredningar och uplysningar som i ett Stånd kunna afgifvas, icke komma de öfriga Stånden, således £ af representationen lill godo.
Jag tror att genom det hvilande förslagets antagande dessa serdeles stora brister skulle vara afhjelpta.
Afven jag tror för min del att förslaget kunnat vara bättre; men jag anser att dess brister äro jemförelsevis ganska underordnade för att jag skulle lägga den vigt derpå, att icke gerna vilja antaga detta förslag.
Ställer man sig på den ståndpunkt att icke vilja gifva vika i sina anspråk att erhålla det efter hvar och ens förmenande allra fullkomligaste och bästa, så stannar man äfven der, att man aldrig får ett förslag till representationsförändring sådant, att alla anse det vara förträffligt och antagligt.
Jag tror alt man bör nöja sig med det bättre oaktadt man icke kan få det efter en hvars tycke allra bästa.
De, som anse all detta förslag icke utgör ett tillräckligt steg på reformernas bana, böra upmärksamma alt, om det måste medgifvas det en förbättrad arbetsordning och tillökade eleraenter inom representationen göra densamma efter antagande af delta förslag, bättre än den nu är, så bör man väl kunna antaga såsom sannolikt att, utur förbättrade former det skall blifva lättare för ytterligare reformerande åsigter alt framdeles kunna göra sig gällande, för såvidt samma åsigter äro sanna och rigtiga.