Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Må det tillåtas mig erinra derom, att de första tvåhundra millionerne af Franska assignaterna gällde lika med guldmyntet; men när åttahundra millioner deraf voro utkastade i rörelsen, föllo de till intet värde.
Det är axiomatiskt i financeläran, att allt pappersmynt beror lill sitt värde på förhållandet emellan dess mängd och rörelsens behof deraf.
Att 20 II. _ 57 45o Dan 18 Februari e. m. bibehålla den nödiga jemnvigten emellan behofvet af sedelmynt och tillgången derpå, så att å ena sidan hvad som för näringarna erfordras icke må saknas af brist på banker, och å den andra de banker, som finnas, icke må slås fotterna undan genom för många bankers uppkomst, fordrar den noggrannaste pröfning; men denna pröfning kan icke ske på förband uti någon banklag, emedan proportionen icke kan i någon summa bestämmas; hvadan denna pröfning måste vara öfverlemnad åt Regeringen.
Af dessa skäl, omfattande samhällets financiella och ekonomiska välstånd, fortfar jig att yrka nödvändigheten deraf, att denna vårdnad anförtros Regeringen, och jag förnyar derföre min anhållan om bifall lill Utskms förslag i itsta punkten.
Jag tager mig friheten att fram ställa den åsigt, sorn instämmer med Gr.
Frölichs, likväl icke så till vida, som skulle jag vilja att frågan om privatbankers anläggande skulle vara helt och hållet oberoende af Konungens pröfning; men val så, att i privatbanklagen blott skulle stadgas vissa föreskrifter, och att sedan Konungen pröfvat att dessa föreskrifter blifvit fullgjorda, 6å skulle ingen vidare godtycklig pröfning, om jag så får säga, eller någon pröfning huruvida anläggandet af banker kunde vara nyttigt eller skadligt för orten, behöfva komma i fråga.
Jag stödjer denna åsigt hufvudsakligen på tvänne skäl.
Det första är det, att jag anser ett motsatt förhållande stridande mot andan af 60 §:n Reg.Fm, som säger att inga monopolier må af Konungen fastställas till förmån hvarken för Kronan sjelf eller enskilda.
Nu måste jag väl medgifva å ena sidan, att bankrörelse är en näring liksom all annan rörelse; men å andra sidan, att om privilegium meddelas blott åt ett bolag i en provins, med uteslutande för framtiden af andra bolags inrättande, så är derigenom ett monopolium gifvet åt dem, som inkommit i det bolaget, till mehn för andra medborgare.
Jag skall söka närmare utveckla hvarföre jag anser detta mehn uppkomma.
Det är ej af någon slags afundsjuka, såsom man velat säga, mot nuvar. privatbankers vinst, som man velat yrka inskränkning uti deras rättighet att utgifva sedlar; men jag får fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att närvar, privatbanker genom en särskild mekanism, som råder i dessa inrättningar, äro i tillfälle att äfven med en ganska moderat ränta från sina låntagare göra icke obetydlig vinst.
Erfarenheten har också visat helt nyligen, att banker finnas, som lemna ända till 20 proc. utdelning.
Deraf finner man, att en sådan bank gerna kan nedsätta räntan från fern till tre proc. och likväl hafva en ganska god behållning; men här är icke fråga blott om låntagarens fördel.
Man bör besinna att det finnes en annan dass, nemi de som hafva penningar att utlåna, hvilka, derest räntan nedginge på sätt är nämndt, icke Den 18 Februari e. m.
45* fingo den afkastning af sina penningar, sora de eljest genom vanlig utlåning skulle erhålla, och det är således klart, att alla, sora stå utanför bankerna, äfven skulla önska att ingå dylika föreningar, för att draga den högre fördel af sina penningar, som de sago de redan inrättade bankerne i utdelningsprocent tillgodonjuta.
I sådan händelse uppslår collision emellan dem, sora vilja anlägga, och dem, som redan anlagt en bank.
Finnes då det stadgandet qvar i 1 §:n, att det må bero af Konungens pröfning, huruvida en tillämnad bank är för orten nyttig eiler icke (jag ber att få nämna att jag nu icke talar derom, huruvida det är nyttigt att inrätta flera banker, utan blott 0111 sjelfva det förhållande, uti hvilket ett tiilämnadt bolag står till ett sora redan finnes i orten) så är det gifvet, att delägaroe uti den redan befintliga banken skola så mycket de förmå söka motarbeta den tillämnade bankens inrättande, för att få vara ensamme i provinsen; och då måste det vara gifvet, att den bank, sorn redan finnes, har, genom styrkan af sjelfva inrättningens existens och de relationer den förvärfvat, erhållit en så stor kraft, att det skulle blifva ytterst svårt, till och med för Pvegertn, att för sig sjelf och inför allmänheten göra den satsen klart gällande, alt något nytt bolag vore behöfligt.
För de flesta fall skulle man lyckas alt åtminstone skenbart få den föreställningen fram att något sådant icke behöfdes.
Vi hafva flera gånger under discussionen i dag hört ledamöter, som till den grad varit af den tanken, alt de föreslagit en skrifvelse till K. M, med und. anhållan att icke flera privatbanker måtte i Riket uppkomma.
Nu kommer jag till den frågan, huruvida dessa banker behöfvas.
Derom kan jag naturligtvis icke absolut yttra mig; men jag får blott säga, att min tanke är, att i sjelfva lagen bör bestämmas så noggranna föreskrifter, rörtde de villkor, under hvilka hanker må uppkomma, att delägarne icke må blifva beroende af annat än sjelfva lagen.
Om vi i detta hänseende efterse huru sig förhåller med de slags inrättningar och företag, som bero af den administrativa maktens pröfning, så skola vi finna, att t, ex. vid bruksanläggningar, sorn ske efter en viss lag, jemte det att del beror af Konungen att bifalla eller afslå ansökningen, man tager för gifvet att Konungen icke vägrar sitt tillstånd till inrättningen, derest de i lagen föreskrifna villkoren blifvit vederbörligen fullgjorda.
Enahanda förhållande önskar jag måtte äga rum i afseende på privatbankers inrättande, nemi. å ena sidan stränga controllér, och å den andra sidan sakens beroende af lag och icke endast af nåd.
En värd ledamot har yttrat hvad jag icke utan någon förundran åhörde, nemi. att, om flera privatbanker skulle uppkomma, derigenom värdet af deras sedlar skulle falla till intet.
Detta måtte likväl bero på de föreskrifter, som stadgas rörtde bankens skyldighet att inlösa sina sedlar samt proportionen 4^2 Den t8 Februari e. m. emellan den utgifna sedelmassan och banlsens säkerhet för sedlarnes inlösning.
Det måste dessutom ligga i bankdelägarnes intresse, hvilkas välfärd är förknippad med upprätthållandet af bankens säkerhet, att icke släppa ut sa mycket sedlar att de falla i värde.
Jag kan icke fatta, huru den värde ledamoten, som yttrade detta, kunnat ställa ett sådant förhållande i jemförelse med Franska assignaterna.
Jag är ingalunda bland dem, som sakna all farhåga i afseende på privatbankerna, och derföre vill jag också, att man icke skall gå alltför frikostigt tillväga i afseende på rättigheten att utsläppa småsedlar; men jag tror äfven, att då de förmögnare medborgarne uti hvarje provins finna sin egen säkerhet så nära förenad med bankernes, skola de äfven vårda sig om, att icke, genom en alltför stor sedelutsläppning, bankernes och med detsamma deras egen säkerhet må äfventyras.
Jag anhåller derföre om propos. till bifall på i §:n, med den förändring, alt i stället för orden: ”och ankommer på K.
M. att, efter pröfning huruvida bankinrätlningen kan vara för landet fördelaktig eller menlig, det sökta tillståndet bevilja eller ock förvägra,” det måtte hela: ”och skall ett sådant tillstånd, för att vara gällande, hvart tionde år förnyas.” Frih.
Jag skall göra mig ett nöje utaf att litet närmare utveckla min åsigt i anledn. af den siste värde talarens yttrande.
Jag torde först få äran erinra derom, att jag, likasom alla andra, respecterar grundlagens bud, att inga monopolier må af Konungen tillåtas; men må det tillåtas mig förklara, att jag icke tror det Ständerne på något ställe betagit sig och Konungen gemensamt rättigheten alt fatta beslut ang:de sådana inrättningar, som begge Statsmakterne anse nyttiga för samhället.
Skulle detta vara ett fel, så är det felet redan begånget och sanctioneradt genom Ständernes, af Konungen antagna, beslut.
Detta galle som svar på den alldeles icke till frågan lämpliga invändningen om monopolier.
Må jag nu få yttra mig om sedelstockens förhållande till varumängden, hvilket den siste talaren synes hafva glömt.
Den bank, som utgifver sedlar, må äga inteckningar, må äga säkerhet huru mycket som behagas; men kastar han ut sedlar till ett belopp öfverstigande dessas förhållande till varumängden, så faller, i följd af denna disposition, penningen ovillkorligt.
Delta kan icke nekas.
Varan stiger men penningen faller, det är naturligt; men detta förhållande rubbar också allmänna välståndet. ■—■ Jag skall icke uppehålla R. o. Ad. längre med någon disputationsact i detta ämne, afsäger mig ordet i denna fråga och förnyar för 3:dje gången min anhållan om bifall till denna punkt af betänkandet.
Då en talare nyss anfört deförmen - Den iS Februari e. m. 453 ta olyckor, sora skulle uppkomma genom det af honom s. k. godtycke, i händelse det öfverlemnades åt Konungen att bedomina, huruvida en sökt bankoctroj borde beviljas, hvilket hänför sig till den förmodade möjligheten att orätt bedomina hvad grundlagen kallar Rikets sannskyldiga nytta; så anhåller jag att få anföra den följd, som kan uppstå, i händelse icke någon sorts pröfning vore gifven åt konungamakten.
I delta fall skulle då alltid tillstånd lemnäs åt hvart och ett bolag, som på grund af en sådan lag anmälde sig till bankrörelses bedrifvande.
En värd talare har ansett, att om man ej stadgade detta, så, genom den förmodan att konungamakten skulle monopolisera de nuvar. bankinrättningarna och icke bevilja tillstånd för nya bolags inrättande, skulle capitalisten, som ville utlåna sina penningar, icke kunna göra dem fruktbara, då de eljest skulle kunna förtjena ända till ao proc. på sina penningar.
Jag vill lemna den förmodade vinsten å sido och öfvergå att fästa uppmärksamheten på förhållandet, 0111 landets regering icke skulle äga makt att neka uppkomsten af huru många privatbanker som helst.
Det skulle ju kunna hända, alt 10, 20 bolag inom en och samma provins hade fullgjort villkoren för bedrifvande! af bankrörelse, de kunde ej förmenas öppna densamma, de började rörelsen, nödgades, för att kunna täfla med de förut i provinsen varande bolagen, söka att draga till sig kunder genom räntenedsättning och dylikt,— låt då en kris inträffa, som försvårar och förändrar ställningen, då står man der och allmänheten blir lidande, som bar dessa sedlar i sina händer, man må hafva stadgat hvad säkerhet som helst; och att hvad jag anfört icke är något hjernspöke, det visa Amerikas och Englands exempel.
— Jag tror således att någon makt måste finnas, som kan hejda ett oförsigtigt stiftande af bankbolag, på det att ej följderna må komma surt efter, och tillstyrker bifall till hvad Utsk:n föreslagit.
En oinskränkt rättighet att anlägga banker har onekligen med sig tvänne välgörande verkningar för industrien: den ena, att öka rörelsecapitalet och gifva en raskare fart åt speculationen, den andra och mera vigtiga, att räntan faller.
Man skulle således af dessa anledningar kunna finna sig böjd att medgifva en sådan absolut anläggningsrätt; men deremot åter talar icke blott hvad man kunde kalla förutseende, utan äfven erfarenheten.
Det finnes något, som utgör villkor för allmän rörelse, och det är stadga, förtroende man och man emellan, förtroende till hvad som bär namn af mynt.
Man har insett behofvet af denna stadga, man har funnit behöfligheten deraf redan i gamla stater; endast på sednare tider har man ingått på friare systemer, men också fått erfara skakningarna deraf.
De olyckor, sorn deraf uppkommit i de Amerikanska Stater - 434 Deu i8 Februari e. m. na, äro allmänt bekanta, och verkningarne hafva låtit känna sig äfven i den gamla verlden, och med erfarenhet härom bör man väl lätt inse nödvändigheten af en restrietion i rättigheten att anlägga sådana banker, hvarom nu är fråga, och hela vådan af en dylik absolut rättighet.
Det synes också, som man både i England, Frankrike och Amerika blifvit mera betänksam i detta hänseende.
I England vill man att Staten skall hafva rätt alt vaka öfver enskilda banker, i Frankrike finnas redan stadganden härom, och i Norra Amerika tvistar man om huruvida ej en statsbank bör finnas, och det synes mig alltså, som borde man ej i Norden springa fram med nya theorier i delta fall.
Man säger, att om ej en absolut anläggningsrätt medgifves, skulle de banker, som finnas, få ett monopolium; ty, påstår man, det är icke möjligt för Konungen alt vägra förnyelse af nu befintliga bankers octrojer.
Jag ser intet hinder för Konungen att medgifva nya privatbankers inrättande, så länge landets behof af rörelsecapital krafvel' ett sådant begifvande, och så länge privatbankerne stå sig så väl som hittills, skulle jag för min del vilja tillstyrka att utsträckning för bankrörelses bedrifvande i de orter, der det nuvar. rörelsecapitalet är för litet, må äga rum, — jag ser icke, säger jag, något hinder för Konungen, hvarken att förnya octrojer för nu befintliga banker, eller att bevilja nya, men jag anser ett absolut behof för oss vara af en moderator på dessa banker, och jag vet ingen kraftigare än R.
St:s Bank, och derföre är det icke rätt att, genom en absolut frihet att inrätta privatbanker, endast med iakttagande af vissa reglementariska föreskrifter, vilja störta denna moderator.
Jag ber först alt få betyga, att jag icke är likgilltig för den patriotiska rörelse, hvarmed Hr Rosenblad uppkallat R. o. Adis känslor, men för min del vågar jag tro, att denna rörelse hade varit lyckligare använd på andra sidan.
Enligt min öfvertygelse tror jag icke, att man här kan taga de Amerikanska bankerna tili exempel; orsaken hvarföre dessa banker gingo omkull, var den, att man icke i reglementet hade lagt tillräcklig grund för deras soliditet.
Dels innefattade de icke actieägarnes ansvarighet af en för alla och alla för en, och dels voro många af dessa banker grundade tili en del på depositionsbevis af äganderätten till sådan jord, som actieägarne nyss köpt af Staten midt i vildmarken, och hvilken icke ännu hunnit uppodlas, roen likväl blifvit upptagen till ett högt värde, när äganderultshandlingarna deponerades såsom säkerhet, samt dels ock på en för oinskränkt sedelutgifningsrätt.
När nu bankerne stoppade sin betalning, och egendomarne skulle försäljas, så var icke den nyssnämnda jorden värd någonting, förrän en ny köpare erhölls.
Mitt yrkande har varit, att man borde sö - Den 18 Februari e. m. 455 ka göra bankerna så solida som möjligt, genom stadganden, som skulle förekomma hvarje öfversvämning af deras utelöpande sedlar, oell tror att man sålunda på intet sätt skulle komma att skada den moderator, som finnes i R.
Stts Bank.
I afseende på det förhållande, som nu äger rum, att nemi. K. M. äger pröfva, huruvida en ny bank är nyttig eller icke, ber jag att få framtaga ett exempel.
Wermländska privatbanken är alldeles otillräcklig för den provinsens rörelse, men jag är öfvertygad, att om i detta ögonblick ett nytt bolag inom Wermland sökte att blifva octrojeradt, skulle detsamma få afslag på sin önskan, icke derföre att någon ovilja ifrån Konungens sida vore emot de personer, sorn sökte detta privilegium, icke heller emot saken i allmänhet, utan endast i och för den omständigheten, att Konungen skulle frukta för blotta möjligheten, att, genom ett sådant medgifvande, något äfventyr för framtiden kunde uppkomma, hvilket då skulle återfalla på Konungens ansvarige embetsmyndigheter, mera än som blefve händelsen genom ett afslag.
Om raan inskränkte privatbankernes rättighet att utgifva småsedlar något mera än nu äger rum, så är det gifvet att deras rörelsecapital icke komme alt löpa så långt ner i den mindre rörelsen som nu, och deruti är det som den egentliga vådan ligger.
Yi måste observera, att bankrörelse i och för sig sjelf är något, som en hvar äger rätt att bedrifva; man beliöfver icke särskildt tillstånd dertill; skilnaden är blott att få drifva bankrörelse med tryckta eller graverade sedlar att betala vid anfordran.
Det är denna särskilda omständighet, som noga bör hållas framför ögonen; det är här man hör iakttaga nödig försigtighet, och i det fallet skall jag icke vara den mest släpphändte, ty jag tror att man gått för långt i beviljande af dessa privilegier, som innehålla en alltför långt utsträckt rättighet genom sedlars utgifvande på så små summor, som vi se nu äger rum; men det är något verkligt eget i hela denna sak och opinionens ställning till densamma,’ att de fleste, som frukta för en alltför långt utsträckt rättighet att bedrifva privalbankrörelsen, just äro de som förfäkta nu var. bankers rättighet att få utgifva småsedlar ända till 2 r:dr.
Jag hemställer till en hvar, om icke delta slår i motsägelse till hvartannat, och om det ej vore bättre att dela rättigheten något jemnare mellan alla, på det att icke de beviljade förmånerna må lända till mehn för allmänheten.
Jag ämnar icke att förlänga öfverläggningen i detta fall, utan vill blott förena mig med de herrar och män, som önska antagande af Utsk:ns förslag med det tillägg Frih.
I denna § är icke infördt ett stadgande, som finnes i författningen af 1824, och hvilket en reservant ansett höra hit.
Då öfverläggningen nu galt så långt, vill jag icke nu upptaga 456
Den 18 Februari e. m. den nya frågan, utan förbehåller mig att sedermera få väcka den, antingen såsom en särskild §, eller såsom ett tillägg till i4 §:n af den nu föreslagna lagen.
Efter upptagande af de olika meningar, som blifvit framställda, hemställde Hr Frih. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade oförändrad! antaga 1 §:n af Utsk:ns fö'rslag.
Hr Landtm, förklarade, det han trott sig linna att nej öfverröstat ja.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulskms förslag, med det af Frih.
Cederström yrkade tillagg, alt efter ordet ”c r e d i t s ed I a r” skulle införas orden: ’’h v i 1 k a dock icke för mynt i Riket må erkänna s.” R.opades starka ja, blandade med många nej.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärde Hr Hjerta votering.
Landtm, yttrade, alt då en votering vore begärd, blefve fråga om hvilken mening, som dervid borde blifva contra-proposition.
Hr Hjerta, som begärt votering, yrkade förmodligen till contra-propos. det förslag, som han tillstyrkt; men som Gr.
Frölich äfven framställt ett förslag till 1 §:n, blefve det nödvändigt att bestämma hvilkendera af dessa meningar borde blifva contra-proposition.
Måhända om Hr Frih. och Landtm, täc kes låta uppläsa Gr.
Frölichs förslag till propos. en gång till, så kunde möjligen hans och Hr
Ribbings förslag kunna sammanjemkas till en contra-propos., hvarigenom 2:ne voteringar kunde undvikas.
Jag vill icke förlänga denna förut nog långa discussion, men jag tror mig kunna lyckas öfvertyga både Hr Hjerta och Hr Ribbing, att deras modificalioner till mitt förslag till ingenting tjena.
De hafva understödt grundsatseu, men jag vågar säga, att det förefaller mig icke svårt att visa att i verkställigheten med deras förslag ingenting kan uträttas för principen.
Jag anhåller derföre att förenämnde herrar icke ville onödigtvis upptaga tiden med sina invändningar, då vi i alla fall hafva föga hopp att vinna i voteringen.
Med det förbehåll jag gjorde, när jag sist hade ordet, afstår jag från den redaction jag föreslog, biträdande Gr. Frölichs.
Förbehållet angick controllen deröfver, att det blifvande bankreglementet skulle komma i öfverensstämmelse med den blifvande privatbanklagen.
Den 18 Februari e. m. 45?
Då jag blott med några få ord tan upplysa Hr Ribbing, Iror jag det ej vara orätt att jag åter yttrar mig.
Jag skulle icke kunna ifrågasätta den händelse, hvarför han vill lagstifta, nemi. att, oin ny lag antoges, något bolag skulle vilja försöka att framkomma med bolags, reglor stridande emot denna lag.
Det ligger i sakens natur, att inrättandet af ett bolag icke kunde beviljas, hvilkas bolagsreglor icke vore uppgjorda i öfverensstämmelse med lagen.
Frölichs förslag upplästes, så lydande: '”Enskilde staude det flitt att till bankrörelses bedrifvande med egna creditsedlar, stifta bolag inom alla Rikets lan.
Uti länsstyrelsens residensstäder skola bankernes hufvudconlor dock alltid förläggas.” ”Hankafdelningar eller vexlingsconlor, utan rätt att utgifva andra egna förbindelser, än invigningar till .viss man å hufvudcontoret, måge dock uti öfriga Rikets städer eller andra tjenliga ställen inrättas." I!r Hjerta:
Jag för min del kan icke frångå den öfveitygelse jag hyser, att antagandet af Gr.
Frölichs förslag är förknippadt med våda.
Jag anser att åt Konungen bör lemnäs rättigheten att tillse, huruvida den af ett bolag inlemnade säkerheten är med lag och författningar öfverensstämmande, på samma sätt som
Konungen förbehållit sig att vid andra nya näringars aidäggande äga en sådan pröfningsi ii 11, emedan Konungen kan utöfva den noggrannaste granskningsrälten, men hvilken granskning ej kommer att ske, om den ej blir beroende af Hans pröfning.
Derföre kan jag ej afstå ifrån den propos., som jag begärt, att Ulsktns förslag i i §:n måtte bifallas t. o. m orden "creditsedlar,” och sedan den strofen, som angår octrojens förnyelse på 10 år.
Frölich, om lian ej ville medgifva att eu sådan propus, finge antagas.
Om så skulle hända att min redaction lill i §:n antogs, så vore det naturligt att förutsätta, att åtskilliga af de andra §§:na, som äro uppställda i sammanhang dermed, skola derefter rättas.
Sådant har jag icke nämnt, meri det är naturligt, alt så skulle ske.
Jag har visat i den tryckta brochuren, hvaraf jag lemnat Hr Hjerta ett exemplar, huru det skall ske, och i 6 §:n af nämnda förslag kan Hr Hjerta finna allt det vara förekommet som han befarar; men jag kan ej annat än beklaga, att en ledamot borttager tiden medelst ordande om en sak, hvarom han ej tagit fullständig kännedom.
I förenämnda 6 §, som Hr Hjerta behagade genomläsa, finnes correctivet mot de befarade vådorna.
Der stadgas att Konungens Bef:h:de pröfvar först om banken, med afseende på de i lagen lemnade 20 H. 58 458 Dan 18 Februari e. ni. föreskrifter* får öppnas, och är man ej nöjd med dess decision , står vägen öppen att få saken pröfvad hos Konungen.
För resten får jag förklara, att om det är fråga om att par courtoisie afstå från mitt förslag, så gör jag det gerna, men icke derföre att det vore det rätta.
Jag tager mig friheten nämna, att jag icke saknar kunskap om den § Gr.
Frölich åberopat, men denna § involverar icke bifall till den propos., som Grefven begärt.
För att salivera principen så myckel som möjligt, tror jag derföre att i §:n i Utsktns förslag bör antagas med den förändring jag vågat föreslå; och om än Hr Grefven icke för sakens skull, likväl pär courtoisie, vill medgifva detta, hembär jag honom härföre min tacksamhet, under förnyande af min förut gjorda anhållan.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. lill contra-propos. vid den blifvande voteringen behagade antaga Gr.
Frölichs nyss upplasta förslag.
I anledn. häraf uppsattes, upplästes till justering och godkändes följande voterts-proposition :
Den som bifaller i §:n i Utsk:ns förslag lill lag för enskilda banker, med den förändring, att efter orden ”graverade credi tsedlar,” skall tilläggas: hvilka dock icke för mynt i Riket må erkännas, voterar ja; den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, antages Gr.
Frölichs förslag till ofvannämnda i §.
Det kan visserligen vara öfverflödigt, men jag får dock anmäla min reservation emot R. o. Adts beslut.
Min enda tillfredsställelse är, att det blott varit 23, som varit ense derom, och att pluraliteten ej var mer än 3.
Jag får äfven anhålla att min reservation måtte blifva i prot. antecknad.
Det kan visserligen vara öfverflödigt, om man så vill, enär jag talat emot saken, men jag anser det fattade beslutet vara för mycket vådligt för att jag skulle kunnat stillatigande afhöra detsamma.
Jag anhåller äfven att blifva antecknad som reservant.
Jag har icke samma anledn. till tillfredsställelse sorn IIr Rosenblad, utan en som är mera vard, nemi. att 3 Stånd redan antagit §:n, och att således beslutet i det bela taget, är af föga värde.
Den 18 Februari e. ra. 4% Hr Lagerheim:
Äfven jag får reservera mig emot delta beslut, såsom efter min förmening innefattande en vådlig princip för allmänna säkerheten, och dessutom såsom varande ett sätt att kringgå Konungens i grundlag sanctionerade rättighet att i ett så högvigtigt ärende som detta slutligen få pröfva hvad Piikets väl kräfver.