Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har bjudit lill, jag medgifver det, allt för svagt, att förklara grunderna för de öfverklagade punkterna i Utsk:s betänk, och häruti vore oändligt mycket mera att tillägga och yttra; men då det utan tvifvel blott vore att förnöta tiden ulan allt ändamål, och då man dessutom kan förutse utgången af denna strid; så kan det väl icke begäras, alt man skulle söka försvara förslaget med den ifver, som man, i händelse man hade hoppet alt vinna ett annat resultat, tvifvelsutan bort försöka.
Jag röstar för förslaget, på den grund, att, sedan en hoppgifvande Regering omsider inträdt, från hvilken jag väntar mig ett allvarligt deltagande uti samhällsställningens förbättring, inga betänkligheter böra uppstå, att, om detta förslag äfven med sina brister skulle antagas, Regeringsmaktens och folkombudens gemensamma bemödanden snart skola afhjelpa brislerne.
Jag lyckönskar nuvar.
Const.Ulsk. att, på spill - De ii 28 Augusti. 51 roma af det nu troligen fallande förslaget, kunna uppresa ett nytt, som, då det utgår ifrån adelsmajoritetens förbund med PresteSt. äfven kan tillvinna sig de öfriga tvenne Ståndens bifall.
Det torde likväl vara nödigt att man ställer så, att resultatet kan blifva sådant.
Det motsatta förhållandet vore för fäderneslandet i högsta motto olyckligt.
Jag vill icke förlänga discussionen med omsägande af hvad som redan blifvit yltradt; jag får blott tillägga, att jag röstar för förslaget, derföre att min öfvertygelse är, att det, under de nu föreslagna formerne, skulle blifva lättare att utarbeta förslaget till frigörelse ifrån dess, med och ulan skäl, anförde brister, än del torde blifva, att ifrån våra nu var. slåndsförhållanden kunna komma öfverens om något, som tillfredsställer de båda privilegierade Ståndens inbillade eller för handen varande intressen.
Efter detta yttrande ropade många bravo.
Vid sednaste riksdagen uttalade man sina åsigter om i fråga var. förslag, och då var det egentligen rätta tiden att uttala dem.
Nu tillhör oss endast att rösta om förslaget; men jag anhåller att i anledn. af den diseussion, som bär ägt rum, fä yttra några ord.
Det har varit med särdeles tillfredsställelse, som jag afhört förra Const.Utsk:s ordf. Gr. Anckarsvärd sjelf erkänna förslagets brister och så att säga oanlaglighet, ehuru han röstar för förslagets antagande, för att ur spillrorna deraf fä ett nytt bättre, eller för att ur dess aska likt Fenix få en ny fogel.
Jag lemnar derhän alla dessa bilder.
I af seende pä frågan bar jag några allvarliga ord att anföra.
Man bar lagt ståndsfördelningen till last dels våra skattebördor, dels införandet af envälde.
Dessa yttranden ådagalägga okunnighet i vår historia; ty det var ett belt annat förhållande, alldeles icke ståndsfördelningen i vår representation, som grundläde de ordinarie räntorna, hemraantalsräntorna och alla våra skattebördor.
Ofverlåtelsen af enväldet ät
Konungamakten bar icke det ringaste samband med vår ståndsfördelning.
Man har försökt att försvara förslaget, derigenom att detsamma gifver BondeSt. en större majoritet; men man förblandar der BondeSt. med alla som icke tillböra Adeln, Preste- eller BorgareStm, och kommer således derigenom till hvarje Svensk, som icke tillhör någondera af dessa tre classer.
Följden deraf blir, att då ingå alla drängar och backstugusittare, eller med ett ord alla manbara personer i riket, som icke tillhöra dessa Stånd, och derigenom får man det talrika BondeSt.
Delta är just del glupskt felaktiga af förslaget.
Man har slutligen förklarat, att Adelns och Presternas förbund vid denna riksdag skulle vara orsaken lill förslagets förkastande.
Jag är deremot öfvertygad om, att det är förståndets makt» som gör att förslaget faller.
Man har vidare yttrat, att det iir en skyldighet för hvar och en alt sträfva efter popularitet.
För min del anser jag, att den popularitet, som eftersträfvas, är föraktlig.
Popularitet skall vin - 52 Den 28 Augusti. nas genom ädla handlingar, ädla tänkesätt, sjelfuppoffring och tillintetgörande af individen, dä är den berömlig; hvaremot den popularitet, som vinnes genom slräfvandet att taga fördelar ifrån den ena och kasta dem till den andra, endast förtjena!- förakt.
Raah, Adam Christian, anförde, dels muntligen, dels skriftligen:
Det torde tillåtas äfven mig att lägga några ord till de många, som redan äro och vidare torde blifva sagda i denna fråga, den vigtigaste, som varit föremål för Ständernas beslut sedan riksdagarnc 1680 och 1682.
Du gällde frågan alt lägga envåhlsmakten i en vis och kraftfull Konungs händer.
Svea folk lick, redan i närmaste efterträdares tid, bittert ångra och begråta sin eftergifvenhet.
Märk att det var äfven dä de ofrälse Stånden jemte en fraclion af Adeln, som genoradrefvo beslutet.
Nu gäller frågan att lägga den ena statsmakten, representationen, till största delen i händer på den minst bildade delen af nationen — lill största delen säger jag, och det blefve tvifvelsutan fallet, då bildningen, förmögenheten och de större samhällsintressena skulle fä den minsta delen af valrätten.
Gingc detta förslag igenom, så befarar jag all anledn. lill ånger ej länge skulle uteblifva.
Det är sagdt af en föreg, talare, att förslaget är frukten af 18 månaders trägna mödor och arbeten.
— Det må vara! men förslaget ansågs af mängden redan vid dess födelse såsom ett förloradt foster af partistriderna.
Sådana strider kunna ej alstra lyckliga resullater; emedan partierna förslösa, under den ömsesidiga kampen oin öfverväldet, dyrbara krafter, som borde förenas för det enda gemensamma sköna målet, fäderneslandets bästa.
Många voro visst icke de sympathier, som det hvilande förslaget, ännu för ett år sedan, räknade i landsorterna.
Bland de bildade, bland de sansade af alla medborgareelasser, bland dem, som verkligen gjort sig möda att taga kännedom om förslaget, äro sympathierne ej eller många i detta nu.
Men det gifves en mängd personer, hvilka ej så noga gjort, eller kunnat göra sig reda för förslagets innehåll, ej betänkt dess möjliga följder, hvilka, med en för långt uppdrifven ovilja mot den närvar, representationen, brinna af otålighet efter en förändrad, och blindt tro, att hvarje förändring utgör en förbättring.
Desse hafva på sednaste tider ropat, och ropat högt på förslagets antagande; men hvarföre?
Jo, derföre att från båda sidor uppträdt folkledare, som, under förfäktandet af sina motsatta åsigter, bcklageligen framkastat beskyllningen om tillvaron af låga och egennytliga bevekelsegrunder hos motståndarne, och derigenom retat sinnena och alstrat misstroende och ovilja; som smickrat det lägre folkets fåfänga och eggat dem till begär efter väldet; sorn öfvervunnit mångens betänkligheter emot förslaget med föreställningen, att de deri blottade felen och inconseqvenserna, dera do De ii 28 Augusti. 53 ej mäktat bestrida, lätt nog kunna i framtiden afhjelpa*, oell att de emedlertid kunna trygga sig vid det kongl, veto, såsom en tillfyllestgörande motvigt, i händelse valen skulle utfalla så, att allt för mycken rörelse och omstörtningsbegär skulle vilja göra sig gällande i representationen.
Och hvarföre har man gjort sig en sådan oaflåtlig möda att leda och missleda opinionen?
Månne ej driffjädern, om den hos mången fält sökas i en ädel, men öfverspänd frihetsifver, stått att finna hos mången i begäret efter äran af den der ephemeriska populariteten, som nyligen omtaltes, och i begäret efter en makt och ett inflytande, som endast kunna beredas genom och utöfvas pä den minst bildade delen af nationen?
Jag har i det redan sagda antydt hvad jag härmed får offentligen förklara, alt jag anser mig, efter mogen öfverläggning och på grund af innerlig öfvertygelse, pligtig att förkasta det nu hvilande förslaget, ingalunda derföre all jag älskar status qtto, eller ämnar försvara sjelfskrifvenheten, eller önskar uppskof, eller hoppas på reaction uti åsigterna; men derföre att jag anser det hvilande förslaget, icke blott högst orättvist och obilligt emot alla medborgare, som äga större samhällsintressen att bevaka, utan äfven och synnerligen derför alt det fruktansvärd! skulle, genom sin krassa democratiska tendens, framkalla vådor, lika stora, lika betydelsefulla för alla medborgare, som äga något alt förlora.
Samme föreg-.de talare, som jag nyss åberopade, har visserligen erkändt denna allt för öfvervägande democratiska tendens, men lillkännagifvit, att den var i förslaget nedlagd, icke derföre att den ansågs nyttig eller god, utan för att medgifva en prutmån.
Jag anser hvarken rätt eller nyttigt, att i dylika vigtiga frågor uppgöra sådana förslag, som fordra afprutningar, och befarar, att dessa öfverdrifna anspråk, långt ifrån att befrämja frågans lösning, skola motverka dem.
Att fullständigare här motivera den åsigt jag lillkännagifvit, vore endast alt upprepa större eller mindre del af hvad som redan är kändt, yttradt och anmärkt i en mängd skrifter, och äfven i dag under discussionen redan är sagdt och vidare torde utvecklas.
Men då jag härmed uttalat min mening om det nu hvilande förslaget, är det mig angeläget få förklara, att jag med hela Svenska folket delar den allvarligaste önskan, att det närvar, representationssättet mätte snart lemna rum för ett mera rationelt och nationelt.
Ja, det är en sanning, mine Hrr, som ingen lärer bestrida, att våra hemmavarande landsmän af alla villkor, af alla stånd, verkligen fordrar denna förändring; det är en sanning, att denna förändring är vorden så mycket mer af behofvet påkallad, som, under längtan efter en ny, folkel förlorat förtroendet för den gamla, och jag skulle misstaga mig alltför mycket, om det, äfven inom detta rum, skulle finnas någon enda medlem, som icke verkligen vill förändring.
Frågan blir således, efter min förmening, hädanefter ej om, utan på hvad sätt representationen skall ombildas; frågan korn - 54 Den 28 Augusti. iner egentligen att gälla, 0111 den skall ombildas med bibehållande af stånd, eller antagande af allmänna val.
Må det tillåtas mig att, uti detta för Svenska folkets framtid så högvigtiga afseende, äfven få i några ord yttra mina äsigter; de må gälla hvad de kunna, .lag vet att de delas af många, och jag känner, att de åtminstone hafva den förtjensten, att komma frän ett varmt fosterländskt bjerta.
Jag vill ej tala om öfverläggning ståndsvis; den försvaras ej af någon.
Jag tror ej eller alt R. 0.
Ad. bör för sin del eftersträfva att utgöra ett särskildt
Stånd i representationen.
Dess närvarande sammansättning är onekeligen föråldrad, och det kan ej förnekas, att Adeln, ehuru räknande inom sig män af de utmärktaste egenskaper, likväl såsom Stånd icke alltid utan fog fått uppbära en del af det klander, hvarmed det nu sä oförsynt och till stor del sä oförskyllt öfverhopas.
Men låt Adeln sammansmälta i representationsrätten, så sant som den redan gjort det i andra lefnadsförhällanden, med det öfriga folket ; och skriket skall tystna, om också echot, framburet af afundsambeten, ännu någon lid skulle hinna våra öron.
De skarpa råskillnader, som fordom funnos i begreppet och i verkligheten uppdragna mellan olika Stånd, finnas ej mera.
Sä snart man träder utom dörren af riksdagsdebatternas salar, har liden och tidsandan temligen bortsopat hörds- och kastfördomarne.
Vid armeen göres ju, såsom våra milor utvisa, ingen skillnad vid befordringar emellan grefvens eller bondens son; ej eller vid befordringarne till de civila tjensterne.
I valet af vära umgängesvänner och umgängeskretsen gäller ej frågan, om den eller den är adelsman, prest, borgare, eller hvad yrke han bedrifver; frågan gäller, hurudan mannen är, hvad bildningsgrad lian innehar, huru han bergar sig, och hvad han duger till.
Den enas, som den andras intressen äro ungefär lika, utan afseende på börd eller stånd, då deras bildning och lefnadsvanor, deras förmögenhet, deras affärer eller inkomster äro jemförlige.
Stort bemödande har visserligen i sednare åren blifvit nedlagdt af en och annan tidning, synnerligen i landsorterne, alt reta det lägre folket emot dem, som på grund af förmögenhet och bildning stått högre i opinionen; särdeles hafva alla möjliga oqvädinsord blifvit utösta mot adeln.
Men det har icke lyckats och torde ej eller någonsin lyckas, att störa friden, lugnet, förtroendet och välviljan personer emellan.
Det är endast summariskt mot kasten, mot Ståndet Adel, som de mäktat reta opinionen, och derutinnan hafva de lyckats, derföre att sjelfskrifvenheten, ofta missbrukad, verkligen är förkastlig.
Afsägom oss den, och afsägom oss ock ali utgöra ett särskildt
Vi skola, så vidt jag kan begripa, ingenting förlora derpå.
Statens tjenster och äreställen stå oss lika öppna, och säkerligen skola ganska många bland medlemmarne inom detta Hus, såsom folkets valda ombud, med långt större tillfredsställelse, men en sannare känsla af egen belydelsefullhet, komma att deltaga i de allmänna ärendena.
Den 28 Augusti. 55
Kan adeln klaga att ej vara hågkommet i de communala förtroende-bestyren?
Göras vid sådana val afseende pä om den, som väljes, är af adelsköld, eller ej, eller af hvad stånd han är?
Visst icke; så visar sig förhållandet i direclioner och bolag af alla slag Hvarföre skulle förhållandet blifva annorlunda vid valet till landels representanter, så vida nemi. ej, såsom i det nu hvilande förslaget, en stor och öfvervägande majoritet inrymmes åt den mindre bildade befolkningen, hvilken, just till följd af sin oförmåga att sjelf bilda sin opinion, låter leda sig af den som bäst förstår alt smickra dess lägaste passioner, egennyttan och afunden.
Men, ehuru jag ingalunda skulle anse för samhället vådligt att directe öfvergå till allmänna val, om vid rösträttighetens bestämmande tillbörligt afseende göres å den större bildningen och större förmögenheten, så att, i ett tvåkammarsystem, conservatismen kunde påräknas få tillbörlig öfvervigt i den ena kammaren, mot democratiens möjliga öfvervigt i den andra, fäster jag största hopp om framgång vid ett förslag, som tilläfventyrs innebure en förmedling emellan de tvenne olika principerne, eller hvari den allmänna valrätten inskränkes inom vissa categorier eller classer af bildning, förmögenhet, eller andra samhällsintressen.
Jag framställer inga skarpa fordringar i afseende på sättet, just derföre att jag på allvar vill saken, och nogsamt inser, alt icke min eller någons individuella vilja bör göra anspråk på att i allo blifva gällande.
Jag fordrar blott att orepresenterade medborgare vinna representationsrätt, att öfverläggningar inom Stånd upphöra, och att valrätten afväges rättvist emellan de större och mindre samhällsintressena.
Det nu hvilande representationsförslaget kommer, såsom jag hoppas, att snart undergå förkastelsedomen.
Det återstår dä för 1844 års Const.Utsk. att uppställa ett nytt.
Uppmärksamheten är spänd och fordringarne äro allvarliga på de män, som af folkets ombud emoltagit ett så vigtigt förtroende.
Min innerliga, men varma bön till dem är den, att de, efter att hafva pröfvat hvarandras stridskrafter, nu måtte, såsom gamla kämpar, räcka hvarandra handen lill gemensamma eniga bemödanden för sitt stora fosterländska mål.
Måtte de, med bortvisande från ömse sidor af hvarje öfverdrifvet anspråk, broderligen understödja hvarandra, till befrämjande af den stora tvistefrågans lyckliga lösning!
Mätte de, genom en sådan sanningens seger öfver partiintressen och småsinne, göra sina namn dyrbara för samtid och framlid, så sant som de stå sina härvarande och hemmavarande landsmän till svars för sitt ”anförtrodda fögderi”!
Frölich David; Den åsigt har af åtskilliga talare redan här blifvit uttalad, att, som nu icke vore fråga om något annat resultat af discussionen, än en votering med ja och nej, så vore det icke behöfligt att uttrycka mera än sina egna subjectiva motiver för det votum, man slutligen kommer att afgifva.
Denna sats kan visserligen vara ganska riktig, om det vore för sista 56 Den 28 Augusti. gången, sora fråga om representationssättets förändring här skulle väckas.
Sådant kan icke blifva händelsen; tv antingen detta förslag hifnlles eller afsläs, kommer dock frågan derom genast åter.
I denna Stat, såsom allestädes, framstå oupphörligen nya förhållanden, som framkalla den, och derföre torde det vara vigtigt, innan man afgifver sina egna speciella motiver och röstar ja eller nej, att de grundsatser, som vid ett så afgörande tillfälle yttras och mest framstå, någorlunda blifva skärskådade och uppskattas till sitt egentliga värde.
Om icke en representant med uppmärksamhet följde det nya skick, frågan får hvarje gäng den ånyo behandlas, sä skulle han anses medgifva, att det icke vore värdt att förfäkta en riklig grundsats till det yttersta, eller strida emot en oriktig, utan att man endast, som man säger, hade att kasta yxan i sjön och gä landvågen hem.
Jag ber derföre om ursäkt, att jag tillåter mig upptaga Ståndets tid med att säga några ord om de vigtigaste af de grundsatser, som här uttalats, såsom grund för afslag ä förslaget.
Börjande med att förklara, huru uppriktigt jag värderar det sätt, hvarpå en ledamot, som blott till hälften är förslagets motståndare, yttrat sig i ordningen näst efter den förste, hemställer jag, om icke vid sådana öfverläggningar som denna, det allid är bäst att utan alla omsvep praktiskt och directe uppgifva de fel och brister i förslaget, för hvilkas skull man anser sig icke kunna votera ja.
Eli sådant sätt att argumentera är lika begripligt för hvar och en, som det leder till den goda påföljd, att man vet, om hvilka frågor det kan vara värdt att med de ledamöter som yttrat sig vidare discutera.
Af sådan natur har Frih.
Hugo Hamiltons yttrande varit.
Men efter denna förklaring må det dock tillåtas mig anmärka, att han ofta åberopat s. k. grundsatser, för upprättande af en vallag, hvilka dock ingalunda förtjena detta namn, äfvensom de såsom satser, under vissa mindre vigtiga synpunkter, kunna anses gilltiga.
I fråga om att uppfatta grundsatser, beror det naturligtvis på en hvar att uppfatta sin ståndpunkt, och huruvida man vill fälla omdömen på grund af partiella eller mera allmänna förhållanden.
Men lika naturligt inträffar, att om synkretsen blifvit vald längre ned än den bort, sä förlorar den åsigt af ftbemälet man tagit ganska mycket af sitt värde såsom grundsats.
Jag vill visserligen icke bestrida Frihrns förmåga alt uppfatta grundsatser ur omfattande synpunkter, men jag tror, att han vid detta tillfälle företrädesvis uppfattat detta förslag endast ur en arithmetisk synpunkt.
Dä han sade sig vilja afväga företrädet af personlighetsprincipen mot egendomsprincipen, var dock, jag medgifver det, sådant ett undantag; men denna afvägning syntes mig långt ifrån icke noggrann eller fullkomlig.
Den var det ämne, som talaren hastigast förbigick.
Hvad egendomsprincipen beträffar, så må man hjertligen beklaga, att den någon gäng kom att få inrymme i det hvilande förslaget.
Jag beklagar äfven mycket, att något sådant som personlighetsprincipen der blifvit hyllad såsom grundsats.
Den första är alltför abstract, kan lätt missför - Den 28 Augusti. 57 förstås och har, sorn man vet, förledt en tänkande man att derpå vilja grunda qvinnans rätt till activt deltagande i landels politiska bestyr.
Den sednare åter, eller egendomsprincipen, är i botten grundfalsk.
Förmögenhet kan, såsom en redan stor och inflytelserik social förmån, icke, utan stor orättvisa mot de icke förmögne, tillerkännas en särskild politisk makt.
Egenskapen af sjelfständig medborgare, hvilken mindre beror af rikedom än man i allmänhet synes tro, torde vara en tillräcklig qvalification för håde väljande och valda: .och då olyckligtvis det hvilaude förslaget tagit till uppgift, att söka emot naturen af saken tillvägabringa en förmedling emellan de förstnämnda priuciperne, till mer eller mindre inskränkning i den enda naturliga och enkla, nemi. medborgerlighetens; så har förslaget just derigenom blifvit blottsläldt för sädane anmärkn-.r, som t. ex. dem ronde den graderade egendoms-scalan, der man, med arithmetikens tillhjelp endast, och utan djupare uppfattning af ämnet, kunnat deducera befintligheten af anomalier och inconseqvenser i öfverflöd.
Allmänna valrättsprincipen, ytterst stödjande sig på den lätt fattliga grunden af allmän medborgsrätt, har således blifvit liksom äler nerdragen och satt i äfventyr, genom conflicten med de tvenne, här i skef ställning anbragte, och sins emellan stridige principerne af personlighet och förmögenhet, och det lönar derföre väl mödan besinna, efter det öde, som det eljest förtjenstfulla förslaget nu går till mötes, huru man hädanefter må handskas med principer, för hvilkas halt man ej gjort sig tillfyllest reda.
För att återkomma till talarens skäl och satser för öfrigt, syntes han slutligen finna mest klandervärdt i det hvilaude förslaget, att den första kammaren skulle vid alla vigligare tillfällen kunna öfverrösta den andra, och han påstod, att den andra kammaren icke fått en nog sjelfständig organisation, dä den icke kunde afslå allt hvad den första kammaren tillstyrkte.
Jag ber alt i anledn. häraf få erinra, efter jemväl andre talare åberopat analogien med andra länder, att man ingenstädes sett, att den öfre kammaren ovillkorligen någonsin kunnat motväga den nedra kammarens riktning.
Derföre just, att detta icke låter sig praktiskt verkställa, är det nödigt, att en konungamakt finnes, som kan träda emellan med kraft.
Att den öfre kammaren alltid skulle till vidare kraft och verkan än ett periodiskt uppskof innebär, och alltså ovillkorligen förmå kullslå hvad den nedra kammaren upprättar, deruti ligger en stor förvillelse; ty ingen pairskammare kan i längden, såsom en permanent conservativ kraft, skydda monarkien, om dess rot i det democratiska elementet icke är så stark, att den vågar sjelf träda fram, och alltså kan skydda sig sjelf.
Jag öfvergår till hvad en annan talare sagt.
Han har trott sig kunna fälla det omdöme om det bifall, som blifvit afgifvet för det hvilande förslaget, att det vore ett tillfälligt bifall.
Tillfälligt var det visserligen, det må medgifvas, för det ögonblick då det, genom majoriteten vid förra riksdagen i förstärkta Coust.Ulsk., blef sådant som det nu är; men hvad vigt förtjenar väl en sådan anmärkn., 2 H. 8 58 Den 28 Augusti. i fall förslaget sedermera blifvit af allmänheten omfatladt med bifall?
Kan då den värde talaren påstå, alt detta bifall äfven nu bör anses såsom tillfälligt, så fordras dertill i sanning en förmåga att ransaka folkets hjertan, som jag tviflar på att han äger, då jag icke kan föreställa mig att någon äger den.
För mig synes förhållandet alldeles motsatt, eller sä, som om bilället icke vore så tillfälligt, som man velat förklara detsamma.
Med förbigående af den ordning, i hvilken ätskillige talare yttrat sig, fäster jag mig dernäst vid ett förklarande, att Slåndsinrättningen äger sin rot i folkets äldsta statsförfattning.
Denna sats har jag väl många gånger hört upprepas, ja, jag skulle våga säga, att hos ett visst parti har den öfvergätt till ett stereotypt argument; men icke destomindre vågar jag offentligen bestrida dess sanning.
Jag vågar tvertom förklara, att ståndsinrättningen har uppkommit genom ett afsteg från det ursprungliga; vid ett af de afsteg, som inträffa dä fäderneslandet är underkastadt stora olyckor, utbildade sig ståndsinrättningen ur den primitiva odalmannaclassen.
Sä har jag läst historien, och jag tror, att en och livar nu vid denna tidpunkt bör så kunna uppfatta denna historia och icke nu mera låta förleda sig af de mänga declamationerne om Sveriges äldsta statsförfattning, om hvilken forskningen icke synes vilja gå längre tillbaka, än till den tid, då slåndsväsendet uppkom, eller än sednare, dä det upphunnit sitt högsta zenith af makt.
En annan värd talare har, om jag vågar så säga, framställt en så vidlyftig doctrin i statsläran, att det icke gerna varit möjligt att följa den.
Doctriner i allmänhet, i synnerhet då de äro rika pä ord, hafva det lilla felet, alt vara utsatta för många tvetydigheter.
Att upptaga desamma, sådana de visat sig för mig, skulle icke leda till ändamålet, utan endast trötta Huset.
Men jag torde i detta fall få åberopa talarens många egna motsägelser, hans bemödande att, som man säger, tala både för och emot, för att visa, att han torde behöfva närmare granska sina satser, innan han sjelf lärer kunna komma till en verkligen fast grund för sin egen öfvertygelse.