Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Också 35 H. »6 Dci) 3o J ti I i i f. ra. anser jag det vara billigt, all ett maximum bestämmes för de böter KyrkoRådet må äga ådöma enskildte; ty det finnes hvarken juridiskt eller moraliskt skäl, alt låta detta bero på godtycke.
Det är icke förenligt med personlig säkerhet, att vara blottställd för ett så obegränsadt bötesbelopp , att möjligen en persons hela förmögenhet kan dertill åtgå, helst ett beslut härom af KyrkoRådet knappast kan öfverklagas , utan är af den palriarkaliska natur, att vad deremot ej får äga rum.
Jag tillstyrker derföre det stadgande, att
KyrkoRåd ej må tå ålägga någon högre böter än 10 R:dr Banco, hvilket i allmänhet visserligen icke är för stort maximum.
Dessa mina anmärkningar torde få åtfölja en förmodligen blifvande återremiss af Utlåtandet till Utskotten.
Alla de, sorn äro underkastade Sockneslämmornes mångvälde, äro Grefve Cronhjelm tack skyldige för hans Motion uti förevarande ämne; ty vi hafva mer än mycken erfarenhet af Socknestämmo-beslutens menliga följder.
I likhet med Grefve Cronhjelm är jag af den mening, att, om vi vid Riksdagar åläggas skatter, kunna vi åtminstone hoppas lindring deri vid kommande Riksdagar, hvaremot många af de afgifter, som å Socknestämmor beslutas, blifva beständige och nästan öfvergå skattebidragen till StatsVerket.
Utskotten tro en hvar hafva tillräcklig sä - Den 3o .lii 1 i i f. m. 243 kerhet för att ej blifva ohörd oell emot sin vilja beskattad, genom det att Socknestämmas hållande kungöres åtta dagar, innan den skall äga rum; men de hafva dervid förgätit, att många personer, som hafva egendomar i flere serskildte Socknar, omöjligen kunna vara på alla ställen tillstädes vid samtidiga Socknestämmor.
En sådan blifver då tvungen att antingen vara borta från någotdera stället, eller ställa ett ombud, hvilken antingen måste få inslruction att ej gå in på något af hvad som i Socknestämman projecteras, eller ock godkänna saker, som hufvud mannen ej velat medgifva och dem han undvikit, om han sjelf kunnat vara tillstädes.
Och jag hemställer, om icke detta är likaså hinderligt förärendernas fortgång, som om de frånvarande förklarades icke vara underkastade de närvarandes beslut.
Herr Cederschjöld har anmärkt, att
Socknestämmo-heslut ej höra gälla för andre än de, som erhållit kallelse att deri deltaga; men då en sådan kallelse ej utfärdas annorledes, än genom kungörelse från predikstolai ne, vet jag sannerligen icke, huru det kan utrönas, om en person, som vill undandraga sig ett beslut, fått del af kallelsen, eller ej.
Cederström åter har gifvit det råd åt en hvar, som finner sig af något Socknestämmo-beslut förorättad, att deröfver anföra besvär hos vederbörande.
Jag har sjelf erfarenhet af, 35 H. i6* Den 3o Julii f. m. huru föga man dermed vinner.
Vid en Socknestämma hade jag, hindrad att sjelf närvara, uppdragit ett ombud att bevaka min rätt och ej gå in på någonting af hvad som projecterades.
Denne åter uppdrog saken åt en annan, som antingen af missförstånd eller elakhet ingick på en afgifts erläggande.
Jag vägrade likväl betala den, och en rättegång härom uppstod, som fortfor, tilldess ett Rikets Ständers beslut gjorde slag i saken.
Föga belåten är således den, sorn måste söka skydd genom besvärs och klagomåls anförande;-helst detta ej afJöper utan stora kostnader.
Likväl måste jag medgifva, att tillfällen vid Socknestämmor finnas, då de frånvarande ovilkorligen böra åtnöja sig med de närvarandes beslut; såsom i frågor om kyrkoreparationer, skolhusbyggnader, vägars anläggande och islåndsättande, med mera dylikt.
Dock bör äfven härvid fästas det vilkor, att man är underkastad sådane beslut, endast då man ej deröfver inom en viss tid klagar, men annars icke.
Då åter bestämda afgifter å Socknestämmor beslutas, bör deras erläggande inskränkas till en viss tid, t. ex. 3 år, hvarefter vid ny Socknestämma må bestämmas, om de skola upphöra, eller vidare fortgå.
Detta är så mycket billigare, som de beskattningar vi vid Riksdagar oss åtaga, ej gälla mera än högst fem år, men sedan kunna ändras; och Soéknestämmobeslut böra väl icke vara mera oföränder - Dun 3o Julii f. m. a45 lige och beståndande, än Rikets Ständers egna.
Derigenom hade man en säker gräns mot olagliga Socknestämmo-besluts fortvarande.
Äfven bör i Författningen i allmänhet uttryckas, att i Socknestämmor aldrig må beslutas öfver sådane ämnen, som kunna blifva föremål för Rikets Ständers öfverläggningar och åtgärder.
Vi lia ju exempel på, huru Landshöfdingar sammankallat Socknestämmor i sådane ärender, oell der tillvägabringat beslut af ganska menliga följder, bestämmande derjemte, att desse beslut äfven gälde för de frånvarande.
Det är än i friskt minne, att så tillgick vid Skånska Roteringen, ehuru sammankomsten skedde inför LandshöfdingeEmbetet.
Dessutom synes det mig vara angeläget, att ej någon Socknestämma må hållas utan föregången kungörelse derom från predikstol tre Söndagar å rad näst förr än den inträffar.
Då kan en hvar få veta, hvarom fråga blifver, samt under tiden taga sine mått och steg.
Jag är också ense med Herr Hjerta, att Socknestämmor helst böra hållas på bestämda tider; och då torde de icke behöfva så långt förut kungöras.
Hvad jag sålunda haft äran yttra, torde få åtfölja återremissen.
I anledning af Herr Cedersehjölds och Friherre Cederströms yttranden, ber jag endast att fa påminna derom, att då jag yrkat, att devid Socknestämmor frånvarande Ledamöter icke inåt - 246
D e n 3o J 111 i i f. m. te af de närvarandes beslut kunna tillförbindas några afgifter, jag bestämdt deri-, från undantagit utgifter, som angå Socknens och Kyrkans enskildta ekonomi, såsom kyrkas, prestgårds, sockne- och fattigstugornas, samt skolans nybyggande eller reparerande, med mera dylikt, från hvilket ingen församlingsbo, antingen han vid Sockneslä-mman varit frånvarande eller icke, kan fri kallus.
Med Herr Hjerta förenar jag mig deruti, att Budkafle bör om Socknestämmor åtminstone, då de röra beskattningsfrågor, utgå, äfvensom att stockstraff icke bör få af KyrkoRåd åläggas. Uti Friherre Wrangels anmärkningar om en viss tid, hvarefter en på Socknestämma ålagd skatt bör å nyo församlingens ompröfvande underställas, förenar jag mig fullkomligt, och anser ett sådant stadgande vara i högsta måtto ändamålsenligt.
Slutligen torde jag få upplysa Herr Friherren, att en fatalietid för överklagande af Socknestämmas beslut, redan finnes i den Nådiga Författningen bestämd till 21 dagar.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skaJken framställd proposition, blef Lag- och Ekonomiutskottens ifrågavarande Utlåtande, i anledning D e ii 3o Julli f. m. *47 af <Je dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återrernilteradt.
Ridderskapet oell Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 3 Eftermiddagen.
■ In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim.
Thorsdagen den 3o Julii 1829.
Föredrogs å nyo Grefve Homs, Claes Fredrik, den x3 dennes f. m. på bordet lagde Motion, att i den händelse husbehofs
Bran vinsbränningen framgent kommer att såsom en Landtbruksnäring beskattas, det stadgande måtte iden blifvande Bevillningsförordningen intagas, såsom ett Rikets Ständers beslut att HusbehofsBränvinsbränningen i intet fall och under intet vilkor må kunna af verkställande makten inskränkas, inställas eller förbjudas.
' 1 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade sig hafva fästat Grefve Horns uppmärksamhet deiå, att Mo - 248 Den 3o J u 1 i i e. ra. ilonen enligt 89 §.
RegeringsFormen, ieke kunde af Ridderskapet och AdeJn upptagas; i följd hvaraf Grefve Horn afgifvit en utveckling af berörde Motion, hvilken nu upplästes, så lydande; Jag föreslår:
Attj, i den händelse Husbehofsbränvinsbränningen framgent hommer att sä~ som en Landtbruksnäring beskattas _, Rikets
Ständer måtte besluta en underdånig hemställan till Kongl. Maj:tj att
Husbehofsbränvinsbränningen icke må i något fall och under intet vilkor inställas, inskränkas eller förbjudas hvilket stadgande bör i blifvande Bevillningsförordning intagas.
Moliverna till detta förslag äro följande satser; Att all förädling af egna eller andra länders råproducter, som sker utan förlust, är en gifven StatsEkonomisk vinst; Att, utan Bränvinsbränning i någorlunda stor scala, ofta inträffar för den endast Spaiinmålsproducerande Landtmannen en omöjlighet, alt utan förlust afsätta sin vara, hvarföre en minskad Spannmålsproduction blir en följd af varans vanpris; Att Spannmålsprisernas vacklande inom flere hundrade procent, der ingen liflig
Spannmålshandel finnes, måste förstörande inverka på alla näringar; Den 3o Julii e. m.
Att alla näringar böra vara fria, och framför allt de, hvilka såsom sådane beskattas; Att en större consumtion framkallar en högre production af varan; Att således en större Spannmåls-consumtion bör åsyftas såsom vilkor för Landtculturens framsteg; Att i ett Land, der en högt drifven Spanmalsproduction är lönande, förmedelst den stora consumtionen, der måste förmögenhet alstras; Att denna under lyckliga conjuncturer samlade förmögenhet öfvervinner tillfälliga olyckor, hvarföre en eliev flere missväxter icke medföra hungersnöd, allenast den fria consumtionen riktar speculationen på en lönande Spanmålshandel, med åtföljande stora lager; Alt foderbrist är svårare alt afhjelpa, än Spanmålsbrist, hvarföre förbud eller inskränkning af Bränvinsbränningen skulle öka denna olycka; Alt sådane år, dä en stark väta ger ymnig foderväxt, men dålig Spanmålsskörd, naturligaste sättet för utbyte af skämd säd emot god måste finnas i Bränvinsbränningsconsumlion af den skämda sädén; Att slutligen en högre Laudtcultur, och i5 o
De ii 3o Julii e. rn. moralisk utbildning bos den mindre jordbrukande Classen, måste leda derhän, alt de egentliga små Husbehofs-bränvinspannorne upphöra, alt, med förlust för ägarne, consumera en råproduct, som med större fördel afvttras till Bränvinsfabriker, och att bränvinsbränningen, bedrifven i stort, såsom en Fabriksnäring, egentligen är en Statsekonomisk fördel, hvarigenom millioner dagsverken och millioner famnar ved. besparas, samt millioner Tunnor Spanmål förädlas och icke förspillas; men hvad mera är, millioner menniskors hyfsning och moralitet befordras; ty fåfängt må man nu mera, genom förbuden Bränvinsbränning i stort eller smått, fåfängt genom Policelagar och executioner, vilja motverka den ohyggliga fyllerilasten; det är endast begreppet om ett sannt menniskovärde, om en anständig lefnad, om ett snyggt inre bushåll, som skall utrota denna last, och med detsamma bortskaffa den nu allmänt brukliga kammarmöbel-lyftpannan med sitt mäskekar, hvaromkring Landtmännens familjer hafva sina dagliga vinterbestyr, och hvars product, flitigt consumerad, utgör så väl de gamlas som de yngste barnens ro och förderf; Hvaremot Fabriks-bränvinsbränningen kunde till låga priser förse husbehofvet af bränvin, och med Statsekonomisk vinst lemna sin product i verldshandel)!.
Den 3o Julii e. in. a5i Hans ExceUence Herr Grefven och* LandtMarskalken föreslog, att Grefve Horns i dag afgifne nyssberörde anförande måtte till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitteras, hvilket bifölls.
Vid förnyad föredragning bifölls Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets d. i4 sisllidne Februarii under N:o 61 afgifne, och den ig i samma månad e. m. på hordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om vägning af ho, i stället för Parmmätning, samt om begagnande af krönta tunnor vid försäljning af brännkohl.
Föredrogs ånyo och bifölls Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonorniUtskotlens den 2 dennes under N:o 43 afgifne, och den 16’ derpåföljde f. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af ytterligare väckt fråga om rättelse och ändring i Kongl. Taxan på Arfvode för Landtmäteri-förrättningar af den 5 Julii 1827.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonorniUtskotlens d. 2 dennes under N:o 44 afgifne, och d. 16 derpåföljde f. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om stadgande af en Lag till förebyggande af veder - Den 3o Julii e. m. börande
Tjenstemäns egenmäktiga förfarande vid jordransakningar, samt om upphäfvande af Kongl. Cireulärbrefvet d. i October i8o4> angående förmedlings återgång.
Oaktadt alla de skäl
Utskotten anfört till stöd för deras yttrade meningar, kan jag ej deri instämma, utan finner deremot, att Herr Printzensköld uti sin reservation så grundligen ådagalagt motsatsen, att jag, förenande mig med honom, gillar afslag å Utlåtandet.
Uti hvad Hans Exeellence Herr Grefve De la Gardie anfört kan jag ej instämma.
Herr Printzensköld har uti sin reservation utgått från den grundsats, att, emot hvad som kallas Kronans pretentioner ingen säkerhet bör finnas för den enskild ta; jag tror, att rättvisan äfven här bör delas lika, och att den enskildta ägaren må vara oqvald, då Staten icke har Laga skäl, att beröfva honom sin egendom.
Jag finnér således ingen anledning förekomma, som hindrar bifall å Utlåtandet, hvilket jag tillstyrker.
Friherre Wrangel, Henning, förenade sig med Herr Tham.
Uppå derefter framställd proposition blef Lag- och EkonomiUtskottens ifrågava - Den 3o Julii e. m. 253 rande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Ånyo föredrogs LagUtskottets den 17 sistlidne Junii under N:o 74 afgiflie> 0(di den iC) dennes f. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af åtskilligc motioner, rörande granskning af det utaf LagCommitteen utarbetade förslag till Allmän CivilLag, samt om denna Committees fortfarande eller upphörande.
Herr Ribbingj Arviel:
Jemte det jag hufvudsakligen förenar mig uti den sista punkten af LagUtskottets Betänkande, anhåller jag fä framställa den öfvertygelse jag hyser, att den föreslagna uppställningen, till jemförelse af den gamla lagen och den nya, lättast kunde verkställas på det sätt, att den nya lagen, sådan den är, eller med de förbättringar LagCommitteen kail anse nödige, uppställdes å den ena sidan, och å den andra vår Lag, sådan den är, jemte ett sammandrag af alla de Författningar, som dertill höra.
Den som önskade taga kännedom om våra närvarande Lagstadganden, behöfde då ej genomgå en mängd af gamla spridda Författningar, hvilket alltid blir förenadt med mångå svårigheter.
Örn det nya och det gamla så uppställdes, med dertill hörande motiver, hvilka för det nya förslaget redan blifvit utförde, och för den gamla Lagen finnas i de Författ - 254 Den 3o J u 1 i i e. m. ningar, som utgöra stadganderne, så kunde man antingen antaga det nya förslaget, om man ansåg det tjenligast, eller bibehålla den gamla Lagen, hvars omredaction då med detsamma vore fulländad, utan att man hade något mera öfrigt, än valet.
Utskottets uttryck äro följande: frun trycket utgifva en tydlig och lätt öfverskådlig framställning af arbetets plan , samt allmänna grundsatser och motiver, tillika med uppgift och jemförelse af de väsendtligaste skiljäktigheterne emellan den nu gällande Lagens stadganden, och dem, som till antagande föreslås.
Dessa uppgifter och jemförelser gjorde sig då sjelfve, när hvar och en å ena sidan hade det nya förslaget, och å den andra det motsvarande gamla Lagbudet, och jag tror, att ali vidare tryckning i sådant fall vore öfverflödig.
Jag önskar således bifall å Utskottets Betänkande med delta tillägg, eller, om det ej kan ske, återremiss.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid LagUtskottets förevarande
Hvarefter Hans Eoccellence gjorde proposition till bifall af berörde Betänkande, hvilken proposition med Ja besvarades.
Den 3o Ju l i i e. m. 255 Föredrogs ånyo Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskoltens d. ri dennes under N:o 47 afgifne, och den ig dc*rpåföljde f. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om anslag af Allmänna medel till aflönande af en DjurLäkare i hvarje Län.
Herr Bråkenhjelm , Pehr Reinhold: Efter Stats- och EkonomiUtskotten nödvändigt vilja hafva ett anslag af 5o R;dr B:co till en DjurLäkare i hvarje
Län, skall jag för min del icke sätta mig deremot, ehuru jag visserligen anser, att löner för sådane
Läkare borde lillvägabringas genom Länens enskildta sammanskott; men då man viri Veterinärinrättningen icke kan hinna få färdigt, på länge, så många Läkare att 24 Län få hvar sin, hemställer jag om icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja bifalla hvad Utskotten föreslagit; med de vilkor, dels att inga andra Läkare få antagas, än de, hvilka från Veterinairlnrättningen äro utexaminerade, dels att anslagen må ingå till fullbordande af byggnader och fulländandet af organisationen vid Veterinairlnrättningen i Stockholm, till dess denna Inrättning kan förse alla Län med DjurLäkare.
Emot Utskottens beslut har jag reserverat mig.
.Tåg anser den lämpligaste utväg för anskaffandet af lön för DjurLäkare vara, alt öka 2 56 Den 3o Julii e. m.
Curhusafgiften med i sk. för hvarje Mantalsskrifven person.
Derigenom skulle medel inom Länen kunna lätt anskaffas, så väl till de ifrågavarande lönerne, som till hildande af nödige BoskapsLazaretter.
Jag tror det ej vara välbetänkt att vilja inskränka desse löner till 5o R:dr, och jag öfverlemnar till hvar och en, huru mycket man kan erhålla genom enskildte sammanskotter inom Länen.
Det är då bättre, att på en gång besluta en tillökning i Curhusafgiften på hvarje Mantalsskrifven person.
Åf dessa anledningar anhåller jag om återremiss af Utlåtandet.
På obilligheten af hvad Friherre Cederström föreslagit vågar jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, enär derigenom Capitationsafgifter blifva ökade för att tillvägabringa en förbättring, hvaraf blott en viss del medborgare hafva nytta.
Jag tror det vara bäst, att StatsYerket bestrider utgiften för dessa Läkare, och att aflöningen icke sker af hvarje Mantalsskrifven person.
Jag anhåller således att Friherre Cederströms förslag ej må komma i fråga, och att Rikets Ständer nu icke må befatta sig med böjandet af en afgift, som är bestämd till veneriska smittans hämmande.
I afseende å hvad Herr Bråkenhjelm anfört, torde jag få fästa uppmärksamheten på oformligheten, att Den 3o Julii e. m. medel, som ej behöfvas förr än till nästa Riksdag, användas till Byggnader, och att, det personela hopblandas med byggnader, hvaraf nödvändigt på ena eller andra sidan skadliga följder måste uppstå.
När nu Rikets Ständer lockas att gifva löner åt dessa DjurLäkare, (emedan jag tar för afgjordt, att tre Stånd efter vanligbeten redan bifallit Utlåtandet) så anhåller äfven jag, lika med Herr Bråkenhjelm, att det vilkoret vid anslaget måtte fästas, att inga andra än från Veterinärinrättningen utexaminerade Läkare få antagas, på det Landshöfdingarne icke måtte bortgifva lönen åt Hofslagare inom ResidenceStäderne.
Herr Thamj Wolrath: Med Herr Hjerta förenar jag mig i afseende på Friherre Cederströms framställning om 3-sk.-afgiftens ökande.
Det skulle med mycket missnöje emottagas af allmogen, och obilligt vore det äfven, att den fattige, som icke har kreatur, skulle bidraga till DjurLäkares aflönande.
Jag tillstyrker således ogillandet af Friherre Cederströms förslag, med det tillägg, att Curhusafgiften nog ändå är svår att få antagen.
Friherre Palmstjerna ^
I anledning af Herr Bråkenhjelms anförande, tar jag mig friheten erindra, att StatsUtskottet i sitt första Betänkande, om desse Djur35 H. 17 258 Den 3o Julii e. ra.
Läkares aflöning, äfven, om jag rätt minnes, fästade det vilkor, att endast från Veterinairlnrättningen utexaminerade DjurLäkare skulle få antagas.
Detta förbehåll vore således icke nu behöfligt, hvarföre jag anhåller om bifall å förevarande Utlåtande.
Jag är egentligen förekommen af Herr Tham i det jag ville anföra emot Friherre Cederströms förslag.
Jag hoppas, att Ridderskapet och Adeln finner orimligheten af en Capitationsafgift till DjurLäkares aflöning.
Om någon Capitationsafgift skulle komma i fråga till detta ändamål, så borde den läggas på hästar och boskap, men ej på menniskor.
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1823.
Sjette Bandet. STOCKHOLM, Tryckte hos Olof GltAHX, i8s4. . XV]::\A } , v ■ Tisclagen den I Julii.
Sedan 45:dje, 44 de, 45;te och 46:te §§. i RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, företog Ridderskapet och Adeln val af den utaf 12 ordinarie Ledamöter och .4 Suppleanter bestående Nämnd, som enligt io5 § i RegeringsFormen skulle äga att döma huruvida Högsta Domstolens samtelige
Valet fortsattes, hvarunder Herr Grefven och LandtMarskalken öfverlemnade klubban till Grefve Frölich, David.
Harald, samt bortgick.
Efter väl-förrättningens slut, befunnos följande
Herrar genom de flesta rösterne hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: N:o Go. Grefve Mörner, Carl Stellan, 170 röster. 115.
Lagerbjelke, Axel, ro5 — 5Ö.
Friherre Leyonskjöld, Fullm.
Herr Tham, Wollrath, 217 110.
— Taube, Carl Wilhelm 169 278, Beckfriis, Fulltn.
Herr Uggla, Carl, . .175 — 4 Den i Julii f, ra. N:o 5i3.
Friherre von Platen, Fullm.
Friherre Rålamb, Claes, 197 röster •— 642.
Herr von Beeker, Carl Johan, . . 171 — — io33. .
Hammarhjelm, Carl Fredric, ♦ . 211 — i5g4. von Heijne, Georg, 241 — — i636.'
Reuterskjöld, Axel, 2i5 —, _ 2276. —• Berzelius, Jacob, 16b — 2279. af Tannström, Magn,, 166 — Suppleanter.
N:o 862.
Herr Gyllenkrok, Göran, 89 röster, 2i52* af Uhr, Carl David, 83 . i— 84.
Grefve von Schwerin, Fred.
Bog. 82 — — 1x17.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf . . . 72 __ Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klocka» 4 eftermiddagen.
In fidem Protocolli O. jf. Lagerheim, Den 2 Julii f, m. 5 Onsclagen den 2 Julii.
Plenum kl. 9 förmiddagen.
Öppnades Protocollet, hållit sistlidne gårdag vid sammanträdet af den Nämnd, åt hvilken varit uppdragit, att dömma, huruvida Högste Domstolens samtlige Ledamöter gjort sig förtjente, att i deras vigtiga kall bibehållas; och blef berörde Protocoll nu uppläst, så lydande; År 1820 den 1 Julii, sammanträdde den Nämnd, som äger att dömma, huruvida Högste
Domstolens samtlige Ledamöter gjort sig förtjente, att i deras vigtiga kall bibehållas, då öfver följande proposition röstades :
Den som anser omröstning böra, på det i io3 §.
RegeringsFormen föreskrifne sätt, anställas till uteslutande af någon bland Högste Domstolens Ledamöter, skrifver Ja\
Nej blifva samtlige Högsta Domstolens Ledamöter bibehållna.
Och befunnos, efter voteringens slut, sedan en voterings-sedel blifvit undantagen ochförseg - 6 I)en 8 Julli /. m.
Jad, samt <fe öfrige voterings-sedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, sorn följer: Ja _ 3i.
Nej 16.
I följd hvaraf den i io3 §.
RegeringsFormen stadgade andra votering företogs, dervid Justitiae - Råden Sylvander, Petersson, Grefve Strömfelt och Friherre Kurck erhöllo största antalet af röster emot sig; men som ett lika antal röster fallit på JustitiaeRåden Grefve Strömfelt och Friherre Kurck, anställdes, med anledning af 97 jjj. RegeringsFormen, ny omröstning emellan bemälte tvänne Ledamöter, för att utröna hvilkendera af dem borde i tredje rummet komma under votering till uteslutande; och befanns, efter voteringens slut, Justitias-Rådet Friherre Kurck dervid hafva fått de flesta rösterne.
Flärefter blefvo Justitiae-Råden Sylvander, Petersson och Friherre Kurck, hvilka såled'es, på satt förut namndt är, fått det största antal af röster emot sig, hvar efter annan, ställde under förnyad omröstning, enligt följande voteringsproposition:
Den som anser Justitiae-Råden Sylvander, Petersson eller Friherre Kurck böra från deras Embeten endtledigas, skrifver Ja; Veu 2 julii /. m. f Den det ej vill, ékrifver Nej.
Befinnes mera, än en tredjedel af rösterne hafva med
Nej utfallit, anses bemälte JustitiaeRåd, jemlikt ioo §.
RegeringsFormen, böra i deras yigtiga kall bibehållas.
Och beftmnos efter voteringarnes slut, rösterne sålunda haiva utfallit, att JustitiaeRådet Sylvander bekommit Ja 20.
Nej 28.
JustitiaeRådet Petersson Ja 10.
Nej _ 37.
JustitiaeRådet Friherre Kurck Ja 11.
I följd hvaraf Nämnden ansåg jjögsta Domstolens samtlige Ledamöter böra vid deras Embeten bibehållas.
Carl Stellan Mörner.
M. Wallenberg. C. L. J.
Lundgren. G. Johansson Löngberg.
S Den t Julii f. mi Herr Grefven och LandtMar/kalken hemställde, om icke, sedan den i io3 §.
RegeringsFormen stadgade omröstning öfver Högste Domstolens Ledamöter således blifvit verkställd, Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt anmoda ExpeditionsUtskottet, att uppsätta en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anmälan, det Högsta Domstolens samtlige Ledamöter blifvit i deras vigtiga kall bibehållne.