Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag röstar för förslaget derföre: att det öpnar utväg till erhållande af en ändamålsenligare och för penningeväsendels handhafvande mera insigtsfull förvaltning af Sveriges Rikes Rank såsom den i K. förslaget kallas, än den styrelse öfver detta veik, som vi hittills haft eller kunpat få, med all aktning i öfrigt för de personer, som inom Stånden varit valde, för hvilkas undervisning och ledning det funnits nödigt att meddela i oändlighet detaljerade instruktioner, säkerligen i mänga delar till ej ringa förundran för de affärsmän, inom andra länder, som äga verklig kunskap om de naturliga lagarne för den större pcnningerörelsen, i fall några af dem skulle tagit kännedom om den Svenska menlöshetens förhållande i denna del.
Jag röstar för förslaget derföre: att jag uti lagstiftningens Hilvar. högst bristfälliga sammansättning finner den enda möjliga förklaringen deraf, att Sverige efter 40 års fred, ännu är i saknad af någon sammanhängande, förnuftsenlig, helgjuten, och pä landets tillgångar beräknad plan för rikets försvar.
Jag röstar för förslaget derföre: att jag tror, a‘t under vår fyrdelade representation ulan fasta grundsatser, med stridiga intressen och med olika bildningsgrad och insigter, knappast någon talentfull och välsinnad man i längden kan finnas, sorn vågar emottaga viet ansvarsfulla kallet att vara Konungens rådgifvare, med något slags tillförsigt att kunna upfylla det, till landets båtnad, till Konungens ära, och till sitt eget samvetes tillfredsställelse.
Jag röstar för detta från Konungamakten utgångna förslag derföre: att en lång erfarenhet berättigar mig till den öfvertygelse, att II.
St. aldrig skola sjelfva komma öfverens om något för hela folket lika antagligt förslag, — åtminstone icke under de lugna förhållanden, hvilkas fortfarande jag framförallt önskar.
Jag röstar slutligen för förslaget derföre: att jag svårligen insel- huru R. o. Ad. på eli, med dess anspråk på politiska begrepp, Den IS December. fil på omdömesförmåga, på statsmannaförslånd, på fosterlandskänsla, öfverensstämmande säll, skall kunna motivera det afslag å den K. propos.-n, som för sådan händelse af Landtm, pä R. o. Ad:s vägnar måste till thronell framföras; och hvaremot minoriteten torde komma ännu en gång att påfordra sin rättmätiga reservationsrätt.
Då jag nu i största korthet sökt redovisa grunderna för tiel bifall jag genom min röst kommer att för det hvilande förslaget afgifva, förnyar jag min förut gjorda anhållan att få detta yttrande nedlagdt uti R. o. Adis proh, såsom min reservation emot förslagets förkastande, då ett sådant efter allt utseende kommer att äga runi.
Och skulle denna handling blifva ilen sista som inom
Riddarhuset kommer att vittna om min tillvaro, så är jag säker, att den ej skall slå i strid med mill handlingssätt, allt ifrån den lid (lii jag, för snart 42 år sedan ägde den tillfredsställelsen alt i någon män bidraga till milt fäderneslands räddning, från det djupa fall, hvartill del af enväldet var földt, liufvudsakligast genom vår svaga ständsförfalinings oförmåga alt vid kritiska ögonblick utveckla det mod och den kraft som det är Riksförsamlingarnes upgift att ådagalägga ej mindre mot maktlystna regenters anfall på den friare statsförfattningen, än emot roflystue utvertes fienders inkräktnihgsbegär.
Jag önskar lifligt, att den majoritet, som nu går att förkasta del förslag til! förändrad representation, vi, af vår Konungs hand emoltagit måtte besitta erforderlig^ insigter och förmåga, att återföra frågan, (ill den, för en fredlig lösning för handen rande ståndpunkt, som den ännu i detta ögonblick företer.
Jag önskar upriktigt, att det måtte blifva jftg, som befinnes hafva misstagit mig i mina åsigter, oell att icke Svenska folket i en mer eller mindre aflägsen framtid må hafva skäl att afkunna sin fördömelse af en åtgärd som beröfvat det följderne af ett anbud i hvad med ilen Konungsliga omtankan för landels väl gatt oss till mötes.
Ehvad som hända kan, här jag inom mig del vittnesbörd, alt jag vid de offentliga angelägenheternas handläggande aldrig varit förvillad af något enskildt eller af något kast- eller korporationsintresse, som hos mig utträngt det allmännas eller Svenska folkets odelade, för. så vidt jag kunnat göra mig ett klart begrepp derom.
Jag röstar bifall för det under öfverläggning varande K. förslaget till ny Riksd.Ordn., jemte en dervid fogad serskild artikel, äfvensom, i sammanhang dermed till ny R.F.
Då jag fattade beslut, stödt på fast öfvertygelse om lie t på bordel hvilande nådiga förslagets nytta och nödvändighet, att dertill säga ja, var det på de grunder, som finnas i den nådiga skrifvelse!!, hvilken utgör inlednm till det i frågavar. förslaget.
De deruti anförde motiver hafva i dag blifvit ytterligare väl och fullständigt utvecklade af en ibland Konungens rådgifvare, Hr Gunther.
Jag kan således vara mycket kortare än eljest i hvad jag ämnat säga, då jag ber att få till grund för mitt beslut lägga hvad Hr Gunther har i dag anfört.
De, som talat mot förslaget, hafva, efter hvad mig synes, in - 62 Den 18 December. sett nödvändigheten af att få något annat i st. f. hvad de nu vilja alsia.
De hafva talat om klassval.
Vår nuvar:de representation är grundad på klasser.
De vilja kanske tillägga flere:
Vi hafva ofta sett hvad strider de fyra hamrarne åstadkommit oell vi hafva dagligen för ögonen håde i tal och tryck det split och den oenighet, som både finnes och är att förvänta.
Min tro är att ju flere klasser, ju olyckligare, ju mera split och oenighet.
Dessa olyckliga följder har jag ansett kunna förekommas genom antagandet af det ifrågav. förslaget.
Man har visst här sökt att framställa vådan af R. o. Ad:s borttagande såsom Ständ.
Man har anfört att R. o. Ad. såsom Stånd skulle vara det bästa stödet för Konungamakten.
Jag har synnerligen fästat mig vid dessa påståenden.
Kunde jag verkligen derom öfvertygas, sä skulle icke heller jag sätta i fråga att taga hort Adels Ståndet.
Man har anfört och antydt hvad R. o. Ad. har gjort och kanske nog mycket i den vägen.
Jag fruktade genast då jag fick höra dessa ytlanden här förleden gårdag, de följder som redan inträffat nemi. alt man skulle skrida lill en vederläggning af hvad som då anfördes.
Jag hade älskat slippa höra anföranden och bevis om motsats; n.
De kunna visserligen icke döljas af historien, men de äro sårande.
Genom den nu föreslagna representationsförändringen hade, i min tanke, konungamakten vunnit ett större stöd deri än den nu äger: R. o. Ad. blir, i min tanke, först då ett ökadt stöd för denna konungamakt, när detta Stånd införlifvas med öfriga samhällsmedlemmar.
Jag har trott alt genom en sådan förening skulle mera enighet, mer förtroende upstå emellan alla klasser, alla Stånd, och det är detta, Mine
Hrr, ensamt, som förmår uprätthålla vår ära och sjelfständighet och således äfven konungamakten.
Man har sökt att förringa förslaget derföre att del har blifvit framlagdt under de förhållanden, hvarunder det framkom.
Jag vill nu icke fästa mig vid sådane yttranden och har sökt att afskilja ifrån mig allt afseende derpå, då jag öfvervägde om jag skulle säga nej eller ja, ty jag har trott det rättaste vara att blott undersöka om förslaget är dugligt, eller ej, och om det är i någon män bättre än det vi ega, och sålunda kan bidraga till fäderneslandets nytta.
Under den diskussion som föregått, har det synts mig som de flesta af de skäl, som användts emot förslaget, snarare kunde begagnas såsom grunder för tillstyrkande af delsammas antagande.
Jag har således, så väl af dem som talat emot, som dem som talat för förslaget blifvit styrkt i min öfvertygelse och i min föresats alt rösta ja för förslaget.
Hr von Ha rtmonsdorff, Aug:
När det hvilande förslaget lades på Adelns bord och alla andra tego på detta rum: så yttrade jag några ogillande ord icke blott för att uttrycka mitt eget tänkesätt, utan jemväl det, som jag förmodade skulle blifva Ståndets.
Orden voro ganska få emedan det var utan ändamål att tala emot ett förslag som måste hvila, antingen vi ville eller icke, sedan det af Konungen var afgifvel och af Const.Utsk. tillstyrkt.
När nu sä många af R. o. Ad:s ledamöter grundligt genomgått förslagets bri - Den 18 December. 63 stei', så borde det varit öfverflödigt för mig, att derom ytterligare säga min mening.
Men när jag i går anmälte mig att tala, hade förslaget icke ännu fallit i något Stånd.
Om jag under sådant förhållande likväl tegat, så hade det utan tvifvel ansetts såsom öfvermod i medgången, eller för nyck eller för brist på skäl.
Derföre hade jag beredt mig på ett omständligare yttrande.
Nu åter, sedan förslaget i ett annat Ständ fallit, är det utan ändamål att derom hålla något tal.
Jag kan icke heller anse de många anföranden, som här blifvit afgifua sedan PresteSt:s beslut blef oss kunnigt, annorlunda än som personalier öfver en afliden.
Jag vill icke klandra riem.
Det brukar man heller aldrig derföre att ehuru öfverdrifvet beröm som slösas pä en död, så fördrager man det, emellan han ämdock icke stiger upp igen, och man följaktligen icke vidare har ondt af honom.
Detta är ock skälet, hvarföre jag ämnar tala om förslagets förkastande.
Men jag vill säga något af ett annat skäl nemi. det, att så många som möjligt måtte på detta rum deltaga i ogillandet.
Derigenom skall
Adis endrägt blifva lika påtaglig vid detta tillfälle, som vid det föregide, dä man vill hindra oss att snart besluta om frågan.
Anlednm till min önskan är den, att våra värde motståndare pä stället och allmänheten öfver hufvud måtte inse fruktlösheten att vilja genomdrifva en representationsförändring grundad pä allmänna val.
Sprengtporten har redan upfattat saken så som borde hädanefter Slåndsval åter försökas.
Ilan har rätt deri; och det vore väl om andra fattade saken pä samma sätt.
Derföre är det önskeligt att endrägten blefve i möjligaste måtto stor.
För öfrigt gagnar det visserligen lika litet alt tala för sorn mot förslaget.
De flesta, som hitkommit, hafva dessförinnan, utan tvifvel i en sak, hvilken hvilat så länge som denna, på förband stadgat sin öfvertygelse.
Jag smickrar mig således icke med hopp att kunna omvända några af mina motståndare och tror icke heller att de lyckas göra proselyter med sina tal.
Jag skulle till och med förmoda att några af riem jag hört frän den sidan hafva skaffat förslaget flera vedersakare än om talarne icke yttrat sig för detsamma.
För att dock i korthet säga hvarföre jag ogillar det förslag, som nu pröfvas: så får jag förklara mitt hufvudskål vara hvad så många talare redan sagt, nemi. att det hvilar på allmänna val, och att, om dessa antagas: så blefve republiken till hälften införd i vårt fädernesland, nemi. så vidt representationen anginge.
Meden sådan grundad pä allmänna val, skulle det, i min tanke, icke dröja länge förr än man föresloge konungamaktens afskaffande och ersättande med en President eller med en Regent, som hade Konungs namn, heder och värdighet, men ingalunda hans magt eller anseende.
Eder, Mine Hrr, tillhör förtjensten och äran att hafva år 1844 hindrat, att icke det halfva steget till republikens införande redan då togs af Svenska representationen.
Med ifvern, som då rådde nedifrån och eftergifvenheten ofvanefter, hade utan tvifvel 1840 års förslag blifvit antaget, om R. o. Ad. icke, oberoende af agitationen, hade sagt nej.
Om 184.0 års förslag blifvit antaget 1844, Ci Den 18 December. så hade det varit gällande år 1848.
Den påtryckning, som då kom utifrån och nedifrån hade naturligtvis verkat lika starkt och starkare på en mera demokratisk representation.
Den uråldriga i Sverige förhlef deremot lugn år 184S och vidtog intet sleg för att öka den främmande och inre påtryckningen.
Hade representationen deremot varit grundad på allmänna val och republiken således redan varit införd i representationen, hvad hade dä återstått annat, än alt införa den äfven i Regeringen?
Hvad som hände 1848, kan äler inträffa, aldrig har fördenskuld Sveriges författning och med detsamma rikets bestånd sväfvat i sådan fara, som genom det förslag, hvilket nn, medelst PresteSt:s beslut, redan fallit.
1S40 års förslag var utan tvifvel lika skadligt, kanske värre.
Men det kom icke ifrån Regeringen och var derföre icke så farligt. R. o. Ad. har, genom bemödandet att ådagalägga förslagets brister förfelat företrädet att först säga nej.
PresleSt. tillhör, om det må tillåtas mig att begagna ett sådant uttryck, denna ära.
Jagönskar alt vi icke genom länga tal må blifva de sista som säga nej.
Efter mig lära 9 talare redan vara anmälda.
Om en hvar af dem begagnar blott en fjerdedels timme: så åtgå 2 j innan öfverlägguingen blir slut.
Jag vill ieke heller uptaga mer än en fjerdedels timme, och skall använda återstoden för att säga några ord mot vissa yttranden, som här blifvit laida, hvilka jag icke kan med tystnad förbigå.
Slån har yttrat, att Gustaf Wasa icke var stödd af Svenska Adeln, utan af folket.
Men hvilken var då Gustaf Wasa sjelf?
Hvarföre sitter bans vapen här högst ibland våra?
hvarföre står hans stol vid Landtims-bördet, om icke derföre att hän var en Adelsman såsom vi ?
Ytterligare har man i allmänhet sagt, att thronell icke haft något väsentligt stöd af detta Stånd.
Jag frågar hvem som slödde henne, när Sverige vid den store Gustaf Adolfs död var inveckladt i krig med Europas mägtigaste Stater och hade på thronell en öfvermaga jungfru, såsom hennes läder vid sin afgång till 30-åriga kriget sjelf kallade henne?
Om, hvad jag yttrat ang.-de R. o.
Adis beslut'år 1844 är ovedersägligt : så frågar jag, om tluonen icke haft något, stöd af Ståndet, äfven i de sista liderna?
En talare af Konungens
Råd, har i går hållit ett ganska skickligt tal för att visa nödvändigheten af förmedling emellan stridiga tänkesätt.
Hvem erkänner icke sådant?
Men felet i hans bevisning består deri att han byggt på en grund, som icke håller ständ.
Det förslag, han tillstyrkt, är icke grundahl på jemnvigt, utan på öfvervigt åt den ena sidan.
Skälet hvarföre en representation, grundad pä allmänna val, icke kan bära sig och nödvändigt måste komma att äfven hvälfva Regeringen öfverå lide, är det, att i en sådan representation icke finnes några bestumda proportioner.
Man vet icke om somliga medborgare-klasser få några representanter, vissa fä för många, andra för få.
Om Friherre Berzelius ännu lefde och vore här, ..så skulle lian säga Eder Mine Hrr, att alla naturkroppars sammansättning grundar sig på bestämda proportioner mellan deras Den 18 December. 65 deras beståndsdelar.
Kan raan val föreställa sig att någon annan regel gäller för samhälls-kropparne ?
Det är bristen på bestämda proportioner bos en represéntalion, sammansatt efter allmänna val, som gör att lion icke kan bära sig sjelf.
En talare, som nu gatt bort, bar yttrat sig till fördel för Belgiens författning.
Innan lian gick, sade jag honom, att jag måste motsäga bans yttranden, äfven om han vore frånvande.
Detta, Mine Hrr, må lända mig till ursäkt när jag nu gör det, ty Grin visste att så skulle ske, men gick likväl.
Belgiens representativa författning bar blifvit den sednare tiden berömd för det lugn hon skall hafva åt riket bibehållit, oaktadt dess granskap med Frankrike.
Jag tror att det just är detta granskap oell räddhogan att följa Frankrikes efterdöme, sorn bidragit till lugnets uprätthållande i Belgien.
Månne det icke är förskräckelsen för samina efterdöme, som bär skulle ökat rösterna mot det hvilande förslaget?
Men, för alt återkomma lill Belgien, kan jag berätta, att när jag reste der är 1842, var Konungamakten sä underlägsen, att man, på min tillfälliga fråga hvad Konungen skulle säga om ett upgifvet förslag, invände: ”Hvilken Konung menen J, ty vi bafve två, den ene är Konung Leopold,” åt hvilken man gaf en benämning, som jag icke vill uttala, ”och den andra är vår verklige Konung, nemi.
Erke Biskopen i Mechelin Hvad lian säger, derpå kommer det an.”
Sådan var ställningen då för tiden.
Möjligen är det nu ett annat parti, än det presterliga sorn råder der, men jemnvigt mellan Konungamakt och representation linnes der visserligen icke.
Jag anser oriktigt och föga passande för någon, aldra minst för en adelsman, att vända sitt tal emot dem, som icke kunna svara.
Jag säger detta med afseende på de utlåtelser, som bär hafva blifvit fällda, icke blott ronde Konungen och Kronprinsen, hvilkas höga ställning inom samhället borde förbjuda hvar och en att draga dem in i öfverläggningär på detta rum, eller annorstädes; utan jag säger det jemväl med afseende på hvad Gr.
Anckarsvärd yttrat om PresteSt., såsom tiondetagare.
Gr:n bar åberopat konsequensen i sitt handlingssätt under 42 års riksdagsmannabana.
Jag får deremot erinra om stridigheten i bans handlingssätt, blott under 10 år.
Nu berömmes och förordas representations-förslaget, emedan det kommit från Konungen.
Vid 1840—41 årens riksdag var åter allt, som från Konungamakten utgått, föremål för Gr:ns ogillande.
Jag vet det så mycket bättre, som jag på den tiden, hörde till Konungens rådgifvare.
Anmärkn:sanledn:ne efter 107 § R.F. från Const.Utsk. der Gr:n då var ordf., utgjorde några och 70 och Konungens rådgifvare, blefvo dessutom vid Riksrätt tilltalade för icke mindre än 31 särskildta mål.
Sådan var Gr:ns vördnad för Konungen på den tiden.
Här har yttrats att adeln genom sitt beslut om denna frågas tidigare företagande till pröfning beröfvat dem, som velat studera sig in i det hvilande förslaget tillfälle dertill.
Jag förmodar att den, som icke hunnit göra undan dessa studier på 3 år, ej heller torde medhinna dem hvarken på 3 veckor eller 3 månader.
Mia; förc2 II. “ 5 66
Den 18 December. faller det som upskofvets ändamål icke varit att studera sjelf utan att informera andra.
Dertill liar man ingen rättighet, då man dermed uppehåller riksdagen, till kostnad för riksdagsmän särskildt och riket i det hela.
Jag har väl anmärkt att våra långa tal hindrat oss från företrädet att först få säga nej, till det hvilande förslaget; jag tror dock att Ståndets fasta hållning vid denna riksdag, dess enighet vid Bänkmans- och Elektors-valen, samt vid frågan 0111 delta måls ofördröj liga företagande, icke hafva varit ulan verkan pä skyndsamhelen eller enigheten vid frågans afgörande utom oss.
Några talare hafva vändt sig till de konservativa och Frih.
Raab serskildt till mig med upmaning att sälla något annat i stället för det hvilande förslaget.
Jag skall icke underlåta, hädanefter såsom hittills, att så ofia på mig beier, göra hvad jag i den delen kan.
Min öfvertygelse är den att här, likasom i England, komma de väsendlligasle förbätlringarne i denna väg, likasom i de flesta andra, att tillvägabringas genom dc konservatives ålgärd och medverkan, dels derföre att de bygga på gamla grunder, dels emedan de taga måttligt för sig i sender.
Jag önskar slutligen att Gr.
Lagerbjelke icke må uptaga liden med någon omständlig vederläggning af hvad Hr Gunther sagt.
Jag tror nemi., alt Hr Grins anmärknir varit sfi grundliga att de ingalunda blifvit undanröjda genom Hr Giinthers invändningar.
Om Grin likväl vill försvara sig mot Hr Giinthers påminnelser, så skulle jag önska, att det skedde på annat sätt, än genom ännu ett anförande denria afton.
Då tiden nu redan är så långt framskriden och många talare ännu anmält sig till yttrande, vågar jag icke uptaga R. o. Adis tid med en fullständig vederlägning af den talare hvilken emot mitt förra anförande gjort anmärknir.
Dessa anmärknir, gälla dessutom endast de minst vigtiga af mina påståenden ; och jag vill derföre inskränka mig till att endast anföra frenne af dessa anmärknir såsom exempel på hallen af de öfriga.
Sålunda har t. ex. den värde talaren här sagt, att man vid tolkningen af det hvilande förslaget borde gå tillväga såsom vid all annan lagtolkning.
Likväl innehåller sjelfva förslaget i 77 § R.F. att dessa grundlagar skola efter deras ordalydelse i hvarje serskildt fall tillämpas och således icke efter vanlig lagtolknings-method.
Hvad arrendatorerne beträffar, som må blifva det andra exemplet, så står tydligen i den föreslagna Riksd.Ordnis § 8 mom. b. att valrätt tillkommer den som ”efter kontrakt, som icke kan af jordegaren godtyckligen upsägas, för lifstid eller minst tio år arrenderar och minst ett år löre valet sålunda innehaft fast egendom på landet, — derest egendomen, om den tillhörer kronan eller allmän inrättning, npgår i mantal till minst ett helt hemman eller i npskaltningsvärde till minst 8,000 ridr samt om den tillhörer enskild person upgår i mantal (ill minst två hela hemman eller till minst 16,000 i upskattningsvärde”; i § ,18 mom. c. och d. står: ”arrendatorer af fast
Den 18 fitccmlier. 67 ”egendom, tillhörig kronan eller allmän inrällning, tillgodonjuta en ”tjerdedels röst för hvarje helt hemman, då egendomen är i mantal ”salt, oell eljest för hvarje 8000 r:dr af dess upskattningsvärde”; ”Arrendatorn af fast egendom tillhörig enskild person likaledes Jröst för hvarje två hela hemman, ela egendomen är i mantal salt oell eljest för hvarje 16,000 r:dr af dess upskattningsvärde”.
Således är uppenbart att efter den först citerade §:n mantal eller taxeringsvärde får beräknas, hvilketdera som helst, eller som för arrendatorn är fördelaktigast, hvaremot efter den 18 §, mantal, då sådant finnes åsatt, ovillkorligen skall tagas till beräkningsgrund, och taxeringsvärde endast der mantal icke linnes, genom hvilken skiljaktighet i sladganderne de af mig påpekade missförhållanden ovillkorligen blifva en följd.
Såsom det tredje exemplet får jag uptaga anmärkn-.n att det af mig klandrade stadgandet ronde Stals- och Hevilla.Hiskin skulle återfinnas i Coust.Ulslcs minoritets förslag vid förra riksdagen, hvilket jag dii bil rädt.
Jag har visserligen påstått ali Stats- och BcvillmsUhkrn skulle efter del nu hvilande förslaget blifva öfverhopade med göromål; men den åberopade likheten finnes deremot alldeles icke, enär, enl. minoritetens förslag, Stats- och Bevilln.-Utskm voro befriade frän alla organ isa! ions-frågor, äfvensom Riks-Församlingen, enl.
Const.Utskis minoritets förslag, egde att, dä ständigt Utsk. icke kunde medhinna sina åligganden, tillsätta gemensamt tillfälligt Utsk. för att öfvertaga hvad del ständiga Utsk. icke medhinner, men en sådan rättighet ega hamrarne icke enl. detta förslag.
Deruti ligger således en väsendtlig olikhet.
Om jag vågade längre uptaga R. o. Adis tid, så skulle det vara lika lätt att för hvar enda punkt motbevisa den värde talarens anmärknir.
Eif påstående af honom kan jag dock icke lemna ouptaget, det nemi. att detaljerna vore af mindre vigt, och får jag i det afseende! hemställa till Eder Mine
Hrr om det väl kan anses vara af mindre vigt att ett förslag lill ny organisation af representationen är till detaljerna af upställningen så felaktigt, att det genast efter antagandet måste förändras för alt blifva möjligt att tillämpa och om sådant i och för sig sjelft af vigt icke blir det i ännu högre grad, då denna nödvändighet af förändring, derjemte kan begagnas såsom hjelpmedel för den påtryckning till andra uplösande förändringar, hvartill förslagets grundprinciper och det sätt hvaruppå dessa blifvit tillämpade, gifva anledning.
En af Konungens rådgifvare har uti gårdagens plenum slutat sitt försvarstal för det på bordet liggande representalions-förslaget med valspråket öfver Wasaskölden ”Folkets väl vår högsta lag”.
Jag är fullt öfvertygad om att folkets väl är lör de män som sitta kring Konungens rådsbord, högsta lag.
Men lag kan efter skilda åsigter skrifvas på skilda sätt, och det sätt, på hvilket det hvilande representations-förslaget är skrifvit anser jag hvarken vara det naturligaste eller det rationelaste.
Ty, ingen af Eder, Mine Hrr, lärer kunna neka att det sätt, på hvilket våra äldsta 5* 68 Den 18 December. förfäder deltogo i Statens angelägenheter var det naturligaste, det rationelaste; det nemi. då hvarje friboren man, hvarje man för sig, drog upp till thinget och iler högt utlalade sin mening.
Ett sådant sätt att gå lill väga kunde ega rum då vanligtvis ett enda intresse gjorde sig gällande hos det på thinget församlade folket.
Men då samhällskicket utvecklades, då folkmängden förökades, då intressena mångfaldigades och formerna lill följd deraf måste invecklas, då blef detta sätt för folket att utöfva sin andel i slatsbeslyren omöjligt och ogörligt.
Då upstod ur denna första naturliga och rationella grund stånds-representalionen lika naturlig, lika rationel.