Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del anser jag detta förslag, att genom Stats-oblitioners införande, undergräfva National-förmögenheten och skuldsätta kommande slägter, till sin riktning och påföljder så vådeligt, att tendencert derföre, som förflutne tid sig visat, bör alfvarligen hejdas, med afseende hvarpå jag vördsammeligen anhåller, att StatsUtskottets Utlåtande om Statslån, som, skiljdt ifrån andre Betänkanden särskildt kan behandlas, må, ut ari dterrerniss afslas ; men skulle mot förmodan återremiss deraf medgifvas, artser jag vid Betänkandet böra anmärkas, att genom det föreslagne upptagande af Lån för 3 procent, borttages Lånetillgångar för de Lånbehöfvande , hvilket omdöme afven sista Riksdag ingick i beräkning, för deras afskaffande, hvarjemte emot Utskottens förmodan att Låne insättningar för 5 procent len 2 Julii e, m. 15 icke någonsin skulle komma att saknas, och ingen fond för deras inlösande behöfvas, det torde kunna invändas, att försigtigheten tyckes bjuda en större varsamhet i delta afseende, helst vid inträffande af oförmodade handels - conjuncturer, cours - förändringar, krig , kanske en riksdagskallelse, hvar och en sannolikt återfordrade sine insatte Capitaler, utan att deremot svarande insättningar af andra, voro att påräkna.
Men, då jag nu tillstyrkt afslag på Utskottens Utlåtande, i afseende på Stats-obli-* gationer, får jag förklara det jag ansedt mig bora söka upplysning om de nu sökte bidrag af allmänna medel, och utyägarne till deras beviljande, i ändamål att genom framställning deraf söka ådagalägga att åtminstone de angelägnaste fordringarne kunna uppfyllas, genom sig företeende tillgångar, utan biträde af Statsobligationer.
Af Tabellen N:o 4, som är Utskottens Betänkande bifogad, upplyses att Banquens Räntevinst, till användande för ändamål hvarom nu är fråga, uppgår till 1,096,398 R:dr under påföljande fem år; att 572,700
R;dr äro reserverade till användande af den å Odlingslånen ingående lika summa under desse fem åren, äfvensom der upptagne öfverskott af 26,921 R:dr, utgörande en sammanlagd summa af i,6g3,iog, R;dr till dispositioner; hvilken summa visserligen synes otillräcklig till pretentionerne till anslag, som lära uppgå till något öfver 3 Millioner R:dr, men då desse påståenden skäligen böra ra» battera», och å andra sidan af Bankens behåll» 16
Den 2 Julli e. m« ningar, än ytterligare biträden synas mig bora kunna meddelas, förekommer det mig icke vara omöjligt att förena billiga fordringar med tillgångarna.
De af Utskotten föreslagne nya Fastighets-lån, uppgående under de fem påföljande åren till 766,g56 Rjdr, synas mig, med förändring i Utskottens Betänkande, med all billighet kunna tilläggas förenämnde Utgifnings och Utlånings-fond, hvilken med tillägg af desse 756,g56, till förenämnde i,6g5,iog R:dr, utgör en summa af 2,453,066
R:dr, sorn i det närmaste borde blifva tillräcklig till de hos Utskotten begärte Stats-anslagen; och då Bankens behållne inkomster böra användas till Statens nytta, synes det icke vara förenligt med Statens san. na fördel att gagna några få med erhållande af Bancolån å fastigheter som Utskotten föreslagit, och deremot tillstyrka Statslån till fyllnad i Statsbehofven, som deremot kunde förekommas genom denna summas användande till allmänna större fö. retag och anstalter; varande anspråk till Fastighets, låns erhållande så mycket mindre billigt, som genom större bidrag till afbrända Städer, Norrköping och Borås m, fl., den föreslagne summan till Fastighets-lån verkligen i egenskap af Fastighets-lån till Städerne, till större del åtgår.
Skulle likväl, emot förmodan, förenämnde summa af 2,453,o66 R:dr, ändock icke uppfylla de äskade anslagen, så tillstyrker jag hellre till fyllnad deri, någon större eller mindre del af det mindre anslaget till silfverköp, utgörande i5o,ooo
R;dr årligen, eller på 5 år 750,000 R:dr, än att Stats-obligationer må införas, sorn skulle genom sina Den 8 julli t, m. gina skadliga följder föranleda till en icke aflägsen förebråelse öfver ett förhastadt beslut, och väcka nationens billiga missnöje och ogillande af deras ombuds behandlingssätt af detta ärende.
Hvad angår de begärte anslag af Bankens inkomster visar sig i första rummet Götha Canal som, efter vanlig beräkning af 3oo,ooo R:dr årligen, fordrar för fem år i,5oo,ooo R:dr, anslag för Strömrensningarne, 100,000 R:dr årligen uppgår för fem år till 5oo,ooo R:dr, hvarvid jag för egen del hellre skulle önska att halfva Strömrensningsr. nslaget finge tilläggas Götha Canal, dels i förhoppning att genom fyllnad i framstållte behof, ett slut derpå så mycket snarare vore att förhoppas, dels derföre att om
Strömrensningsanslagets hälft begagnades till anslagets egentliga föremål, vattuledningars beredande i Norra Pro. vincerne till beredande af ved-tillgång till Hufvudstaden, den andra kunde inställas, då nu genom smärre gräfningar, i flere Rikets provincer, den försätter den indelta Arméen, till arbeten der använd, i ett beständigt dagsverkstillstånd, tvärt emot Kneckte-Contractens innehåll, hvarom jag förut denna Riksdag, ehuru förgäfves, i detta RiksStånd anmärkning framställt.
Till förenämnde anslag, utgörande 2 millioner, synas mig böra läggas 200,000 R:dr lånebiträde till Norrköping, samt 100,000
R;drs lån för Borås, 10,000 R:dr årligen i fem år till ersättning för Södei Telje Bolag, som anspråkslöst icke undandragit sig de största tipp - Bil, till Ridd. o. Ad, Prot, VI.
Band. g. «8 JPtn 2 Julii e. nu offringarj tillsammans 5o,ooo R:dr, samt för Trollhätte CanalBolag högst 100,000 Rsdr lån, som derom lärer hafva sig anmält och med undantag nf Hjelmare Slussverk åro de som aga anspråk på biträden, hufvudsakligen upptagne till beräkning 2,45oooo R:dr eller till den fö renåmnde summa af 2,455,066 R:dr, som med tillägg af Fastighets låne-tillgången, skulle af Bankens behållningar kunna disponeras.
Beträffande åter Hjelmare Slussverk, så under medgifvande af ett fortfarande understöd, som förra Riksdagen beviljades, synas'med hänsigt till Statens tillgångar de större bidrag nu fordras icke kunna beviljas, då i stället förför* ra Riksdagen begärte och beviljade lånbitråden, frågan angår nu icke mindre än ny uppoffring af mera ån en half million utan all ersättning och någons deltagande då likväl en af Rikets större städer, med nästgränsande trakt af vestra Hjelmaren allena deraf skörda frukterne, och det är fara värdt om ett gränslöst bifall lemnäs till hvad som fordras, att i Hjelmare Slussverk uppstår en ny Götha Canal, till anspråk och Rikskostnader.
Hvad som till biträde i detta afseende nu kunde beviljas, kunde, om annan tillgång saknas, bereda någon inskränkning i det mindre anslaget till silfverinköp af 15o,ooo R d ärligen, och får jag till närmare utveckling af hvad jag så i afseende på tillgång, som föreslagne anslag anfördt vördsammeligen bifoga medföljande beräkning.
Då jag, med tillfredsställelse af Utskottens betänkanden inhämtat dera oryggliga föresats ? att Banco- och Riksgälds - IXen g Julii f, m, »* sedelstocken ej skulle få öfverskjuta "0,000,000 R:dr, tror jag att Bancosedel-innehafyaren, i detta förklarande och föreskrifterne om silfver— inköp, till förstärkning af Bankens Silfverfond, anser sig äga den trygghet för Bancosedelns bifoehållne, om cj förbättrade värde, att nian gerna medgifver användande af Bankens öfverskott tili andra Statsbehof, till förekommande af införande af Statsobligationer, sorn förr eller sednare torde medföra en menlig inflytelse på Banken, och verka till oreda och Bancosedelns försämring.
Slutligen förekommer ett ämne a£ mindre vigt, 3ivarvid jag gerna skulle undvika fästa någon erinran, örn j ig icke ansåg min pligt, såsom representant derom påkalla ett yttrande, nemligen om den föreslagne förnyelsen a£ tvenne FilialDisconter i Götheborg oell södra delen af Riket.
Om de förr varande ännu exi« sterade, skulle jag icke yrka deras indragande, men vid nu varande förhållande, då Riksens Ständer, varnade af förluster, förfiyttadt hela Discontrörelsen till Stockholm, och emot förvaltningen af denna Discontröj-else ej varit något att erinra, förekommer det mig vara inconsequent, om Riksens Ständer medförändring i förra beslut, skulle denna Riksdag anse nyttigt, hvad man förra Riksdagen, af erfarenheten, fann vara skadligt, oberäknadt den mindre säkerheten i penninge-förvaltningen, och vid pröfningen för säkerheten till låns erhållande, som torde inträffa vid aflägsna Disconter, mea vid BancoDisconten icke äfventyras, hvarjemte utom dessa äfventyr, hvarföre man onödigtvis isig blottställer} det förekommer r/ug §o|U Den 2 Jultt s. wi. tionen icke skulle godkänna, att blott i ändamål att låtta låntagares correspondance, Staten eller Banken som är detsamma, skall göra en, icke af nödvändigheten påkallad uppoffring af omkring 16,000 R:dr för bägge
Disconterne tillsammans, till löner och arfvoden m. m. för Embets- och Tjenstemän, som skulle Discontgöromålen ombestyra.
I sammanhang härmed får jag emot förslaget af räntans nedsättning å Discontlån till"5 procent, samt straffräntan till 8 procent, anmärka, att det icke synes billigt att gynna
Discontlåntagare mera än andre att få en nedsättning i räntan, under den lagliga, då ingen anledning är att förmoda, det räntan, enskilte emellan nedsättes.
Dessutom blifver det för lånbehöfvande ett misstag att tro, det dem derigenom i allmänhet någon fordel tillskyndas, hälst det ofelbart skall verka till minskade lånetillgångar för Discont-lånsökande enär mångå säkra låntagare, som ej kunna vägras begagna lånerättigheten, utan tvifvel skola finna deras läkning uti, att i afseende på den ena procenten, som på större summor icke är obetydlig, äfven i förväg uttaga allt hvad dem tillkomma kan, äfvensom under medgifvande att straffräntan är allt för hög, och kan billigt tåla nedsättning till 9 procent, en sådan nedsättning likväl äfven skall minska lånetillgångarne, emedan straffräntans obetydlighet hindrar låninbetalningar å bestämda tider, och med tillökning af lagsökningar, minskar inflytande af förfallne lån till ny utlåning för andra lånbehöfvande — hvad förslaget af Statsobligationers upptagande, i afseende på mindre creditivet angår, så enär utlåningssumman till Dtrt i Julii *t m, ii Disconterne är föreslagen att okas med tre millioner, synes i oförmodad händelse af behof, att begagna mindre creditivet, tillgång dertill icke saknas af denna ökade
Discontfond, som san nolikt icke kan lill fullt belopp begagnas.
Med afseende å hvad anfört år, anhåller jag vördsammeligen att Stats- och BancoUtskottens särskildta Utlåtande, som innefattar förslag till Statsobligationer må afslås, samt att de öfrige framställte anmärkningar må vid förmodad återremiss af öfrige betänkanden till Utskotten få medfölja.
(Se bifogade Tabell).
Då jag fullkomligen delar Högloft.
Utskottens öfvertygelse om nyttan och nödvändigheten deraf, att genom tydligare ordalag bestämma tiden, inom hvilken TiondeSpannemålens uppsägning, af så väl Räntegifvare, som Räntetagare, bör ske, kan jag deremot ingalunda instämma uti Utskottens åsigter, i fråga om förändring af den del utaf 2 § i i8o5 års Författning, som stadgar huru Räntegifvare, i afseende på uppsågelsen, bör sig förhålla, i den händelse då Råntetagaren år utom Häradet boende.
För att kunna nog tydligt ådagalägga det misstag, som jag tror här ef Utskotten vara begånget , torde det tillåtas mig att uppläsa nåmn-s Vett g Julii e, de så vidt den rörer förevarande ämne.
Ar Tionde- och Räntetagare icke inom Häradet boende, ina Tiondeeller Räntegifvare, sorn den förra om lefverering in natura tillsåga vill, fritt stå, att denna tillsägelse, når tionde och ränta tillhöra Landtoch EcclesiastikStaferne, hos KronoFogden i orten , men om den är MilitimStaten anslagen, hos RegementsSkrifvaren, eller vederbörande UppbördsMönsterSkrifvare, inom den fiöreskrifne tiden anmäla, samt bevis deröfver taga, pa hvilkens ansvar det sedermera bör ankomma, att derom kungöra Tionde- eller Räntetagare!?.
Sjelfva ordalydelsen uti denna punkt tyckes temmeligen klart gifva tillkänna, att ansvaret, som der nämnes , åsyftar, icke Råntegifvaren, utan vederbörande Tjenstemän, i händelse af försummelse å deras sida, att kungöra Råntetagaren om den skedde uppsågelsen.
Motionairen synes äfven hafva menat desse personer, då han uti praemisserne säger, att den ifrågavarande §. vål föreskrifver det en sådan tillsägelse , når Räntetagare bor utom Häradet, kan ske hers KronoFogden eller RegementsSkrifvaren, hvilka vid ansvar böra derom kungöra Räotetagaren; men att, såsom orden lyda, detta ansvar hvarhen finnes bestämdt, eller tiden derföre utsatt; och jag styrkes så mycket (nera uti denna min öfvertygelse, som både ansvaret för Tiondegifvaren, derest han försummar att uppsäga Spannemålen, och tiden inom hvilken sådant bör ske, uti nu gällande Författningar åro uttryckligen bestämde.
Mig synes således, det Den 1Z Julli e» m.> föremålet för Utskottens Betänkande borde hafva varit att föreslå: t:o inom hvad tid veder börande Tjensteman ålåge, att om den hos hos honom skedde uppsågelsen underrätta Tiondetagaren, och 2:0 det ansvar, hvartill han kunde göra sig förfallen , i händelse sådant af honom försummades; men alldeles icke att framställa något förslag till ett föråndradt förhållande emellan Tiondegifvare och Tiondetagare, då denne sednare år boende utom Häradet, hvilket icke eller af behofvet synes vara påkalladt.
Och då för öfrigt detta förslag, efter min öfvertygelse till sjelfva sin princip år orättvist, emedan, i händelse det vunne bifall, den ena Råntegifvaren då ej skulle få tillgodonjuta samma uppsägningstid som den andra , hvilket icke lärer kunna stå tillsammans med den jemlikhet i rättigheter och skyldigheter,som emellan lika medborgare alltid bör med yttersta sorgfällighet bibehållas, kan jag för min del ej bifalla denna del af Betänkandet, hvilket jag a 1
Iså vördsamt anhåller måtte till Utskottens ytterligare handläggning återremitteras , hvarvid dessa mina anmärkningar tillika torde iå medfölja.
Herr von Qwanten, Carl:
Mig synes att Lag- och Allmänna BesvärsUtskotten bordt göra mera afseende på den välgrundade motion, som af Olof Janson från Elfsborgs
Län blifvit gjord , och innefattas i 1 punkten af Betänkandet, att sadan Kyrkoherden ti Ven 2 Julii e. fått Bostållshusen sig lagligen tillsynta, h.n bör utan Socknemärtnens deltagande dem underhålla, I denna vigtig» fråga hafva Utskotten blott hänvist till 26 C ip. 1 §■ ByggningaBalken, hvilken §. gifvit anledning till många rättegångar, och anse
Motionairens rättmätiga fordran vara förklarad i de orden:
Vare han sedan skyldig att hålla them vid makt med egen kostnad.
Detta lagrum kunde aldrig vrängas om stadgandet voro slutadt härmed; men nu säger samma Lag-§. vidare; att når the af ålder och bruk, och ej af Prestens vanryckt förfalla, så skola Socknemånnen them bygga och bättra på therns kostnad
Dessa båda lagrum stå i fullkomlig strid mot hvarandra; och följden har verkligen varit den, att uti ett Pastorat ett förfallet halmtak kostar Församlingen nära 200 R:dr Banco, då under rättegången Församlingen hänviste till de orden, vare han skyldig att hålla husen vid magt på egen kostnad och Pastor hänviste till de orden i samma att
Socknemånnen skola dem bygga och bättra på therus kostnad, när de af allder och bruk och ej af Prästens vanryckt förfalla.
Slutdomen fälldes efter denna sednare mening, och skulle således all byggning och bättring, hvarunder reparationer äfven måste förstås, alltid komma att drabba För8amlingarne , alldenstund husen ej förfallit genom Prästens vanryckt.
På sådant sätt skulle aldrig dessa Dagens bud att Prästen skall hälla dem vid magt med egen kostnad kunna åläggas Prästen, ehuru når man jemför dem med denna Lag-§., alla andra HusesynsFörordningar och Lagar å Boställens byggnad och underhåll Veu S Julii e. rn. 25 lande, finner man att andan af dem alla visar Lagstiftarens mening varit den, att Prästen lika med alla andra Boställsinnehafvare är skyldig att på egen kostnad reparera och underhålla sina hus.
Sedan nu Husesyner enligt Betänkandet hvart tredje år troligen komma att äga rum, så får jag ödmjukast föreslå, attén tydligare förklaring af denna jjj. må ske, för att undvika det ej Socknemånnen må blifva ålagde att reparera husen efter hvarje sådan syn, oeh hvaruti tydligare må blifva utfördt enligt gällande Författningar, huru långt Prästens skyldighet att reparera och underhålla må sträcka sig, äfvensom når Socknemäns skyldighet att bygga och bättra skall äga rum, hvarigenom många rättegångar torde kunna besparas _ det kunde efter min tanka innefattas i desse tvenne alternativer, att Prästen alltid reparerade, och att Församlingens åtgärd aldrig vidtager förr än byggnaden vore till reparation oduglig och i anledning deraf borde nybyggas.
I anledning häraf begär jag återremiss på Utskottens Betänkande, Nso 4.
Grefve Hard, Carl Gustaf :
Då en allmän författning ålägger Församlingarne skyldigheten att vid Prestegården bygga och underhålla’ så kallad tionde lada, och således hvarje tillträdande Kyrkoherde är berättigad, att en sådan emottaga, lärer icke någon Kyrkoherde, utan autorisation af eu allmän fi6 iSeu 1 Julli c. m. författning, kunna från denna skyldighet befria församlingen för längre, än sin tjenstetid; och som det synes öfverflödigt att underhålla ett hus, som icke begagnas och som lätteligen kan tarfva nybyggnad under den tid, som contract om Pastoralierne får räcka, hemställer jag till Högloflige Utskotten, i fall denna anmärkning föranleder till återremiss, om icke det borde föreslås Riksens Ständer, att hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla om föreskrift derom, att der Contracter om Pastoraliernes utgörande i Spannemål äro för vissa år uppgjorde eller framdeles uppgöras, Församlingen må, så länge Contracterne gälla, yara befriade från skyldigheten att underhålla tionde-lada, och berättigade, att densamma efter godtfinnande disponera.
Hård, Carl Gustaf:
Uti det upplästa Betänkandet föreslår Högloflige Lagutskottet, att mål rörande dryckenskap samt oloflig bränvins-minutering, äfven må vid tillfälle af inträffande urtima Ting åtalas och afdömas.
Då Utskottet förut ansett, att allmänna säkerheten icke torde äfventyra genom ett några månader fördröjdt åtal af dylika förbrytelser, finnes icke heller någon anledning hvarföre de framför andra brottmål, som med böter bestraffas, skulle vid urtima Ting handläggas.
Man skulle med samma skäl tillåta alla måls upptagande vid inträffande urtima Ting, D<W 2 t Julli e, m, *?
och således göra TingsRätterne de' facto per manente.
Frågan härom synes mig lämpeli gen kunna anstå tills LagComitéens förslag til!
Rättegångsordning kommer under granskning.
Utskottet har, efter min tanka, gått för långt, då det ansett dryckenskap icke vid något tillfälle böra från ansvar undantagas.
Ofverlastande är icke något brott, endast öfverträdelse af ett godtyckligt förbud; ty med lika skäl kunde en viss matordning föreskrifvas, och en öfverträdelse deraf kallas brott.
Att tillfredsställa naturliga begär, då det icke sker på bekostnad af någons rätt, bör icke kunna någon betagas, först då, när det enskilta lifvets handlingar medföra inflytande på det allmänna eller innefatta störande af allas anspråk på ordning och säkerhet, blifva de föremål för Lagstiftningen.
I följd häraf borde Öfverlastande inom enskildt hus icke bestraffas, utan endast der offentligheten medför allmän förargelse eller brott under fylleri utöfva*.
Minsta straffet borde drabba den, som på vägar, gator eller vid allmänna sammankomster är öfverlastad; ett högre den, som i ett nesligt tillstånd åstadkommer förargelse under Gudstjenst och det högsta den som i ett sådant tillstånd begår brott.
Straffets skärpande för förnyadt fylleri, är utan ändamål.
Den som har aktning för opinionen, låter af sjelfva åtalet rätta sig; den det icke har, rättas hvarken af högre böter eller stockstraff Lämpligare vore, att den, sorn af 28 t)e-n » Julii c. ut,. fylleri gör vana, blefve af Presterskap et inför KyrkoRåd eller Sockenstämma varnad.
Förvandlingen af böterne till fängelse vid vatten och bröd synes mig obillig, och ännu hårdare det stadgande, att hvem som helst kan, emot böternes erläggande, förskaffa sig rättigheten till arbete af en för fylleri dömd person, som icke sjelf kan erlägga böterne.
Derigenom dömes den felaktige till en temporär lif-egenskap.
Om straff-lagarne i fylleri-mål någonsin uppfyllt sitt ändamål, att minska eller förekomma så beskaffade förseelser, hade deras orättvisa haft någon ursägt nu äga de den icke, då erfarenheten knappt lemnar exempel af en enda derigenom förbättrad.
I fall af återremiss torde dessa anmärkningar få dermed till Lagutskottet åtfölja.
Den 5 Julii f, m. Bilagor till Pleni-Protocollet för elen 5 Julii förmiddagen.
De constitutionella ordningafne hafva lika såsom allt annat i naturen en bana för utveck. lingen att genomlöpa, till uppnående af den stadga, jag tror böra utgöra det samvetsgrannaste syftemålet för Representantens verksamhet.
Öfvergången från enväldet till- de lagbundna styrelseformerne, har alltid och allestädes varit ett revolutionsverk, och det ligger i sjelfva sakens natur, att den lagstiftning, som ifrån ett sådant hastigt öfvergångstillfälle leder sitt ursprung, måste innebära många brister, vållade dels af tidsomständigheternas inverkan, dels af svårigheten att i ett sådant ögonblick kunna förese och ihågkomma allt.
Ifrån denna natuiliga orsak torde man äfven få härleda, att i vår Statsförfattning det stadgande saknas, att Konungens civil-lista vid hvarje Regentombyte för hela Regeringstiden till summa bestämmes och anslås; och det är ifrån denna Lagstiftningsbrist, som den mindre behagliga händelse nu inträffar, att den enskilte Representanten framkallas uti en ställning, emellan tillfället, att fien 5 Julli f\ mi sorn StatsUtskottet behagat yttra, ådagalägga underdånig vördnad och tillgifvenhet för en älskad Konung, och samvetets röst som påminner om
Representantens pligt att framför allt afse de representerades förmåga i bredd med behofvets vigt vid beviljandet af ökade Statsanslag.
Vid jemförelsen emellan anslagen för första HufvudTiteln åren 1810 och 1818, tror jag att man skall finna full anledning att fästa uppmärksamheten vid dess jemt stigande ziffertal.
Herr Grefve von Essen har väl till Riksens Ständer framställt, att de för Kongl. Maj;ts Hofhållning anslagne 020,000 R;dr B:co befinnas otiliräcklige, och att den uppgifne bristen skulle utgöra omkring 100,000 R:dr B:co; men Herr Giefve von Essen, hur icke ådagalagt att Konungen i och för denna uppgifna brist vöre uti något trångmål eller verkligt behof, och en så> dan framställning [lärer också näppeligen kunna göras , då man genom beräknandet af de 200,000 R:dr B :co, hvilka till Kongl.
Maj;t årligen utgå från RiksgäldsContoiret, med tillägg af5oooR:r B:co. Konung Carl XIlI;s LifränteCapital genast finner den uppgifne bristen betäckt, och dertill ett öfverskott af ro5,ooo R:dr E:co.
Då hvarje Svensk man är ögonvittne till Hans Maj ts Konungens enskilta frikostigheter, så visar det sig tydligen, att den värde
Motionairens framställning om ett ökadt anslag för första HufvudTiteln icke varit påkalladt af öfvertygelsen om bristan, de tillgångar för Hans Majit, att bestrida de utgifter, som dess Hofhållning erfordra.
Då man Dtm 5 Julli f. m. st dessutom tager i betraktande, att Svenska Folket, utom de för Konungens Hofhållning anslagne 520,000
Födr, till samma ändamål erlägger 5000 R:dr årligen till meubler, till Hofstallet hitintills 17,460 R:dr, utom de indelte Räntorne, till Slottets Poliee, lysning och renhållning i6,4ooo R:dr, ved och kohl för de Kongl. Hofven 26,000 R:dr samt till Kungsgårdarnes underhållande 28,000 R;dr; så finner man att det Svenska Folket redan så ansenligen bidrager till Hofhållningen, att jag för min del anser det vara ganska betänkligt att bevilja något Ökadt anslag.
Bibehållande af Kronans anseende har uti motionen blifvit anfördt såsom anledning till bifall för den, och det bör härvid icke finnas underligt om begreppen, rörande fordringarne för Kronans anseende konna vara delade Konungen* Hof står. enligt a8 §., under Konungens enskilta styrelse; kunnande Han alla beställningar vid sitt Hof (Jter behag tillsätta och derifrån afsätta', jag skulle tro att hvarken Kronans eller Staten* anseende skulle komina att lida, örn nödiga reformer uti den löntagande delen af Hofvets Tjenstemanna-personal vidtoges såsom utväg att, åtminstone i någon mohn minska den uppgifna bristen för första HufvudTiteln.