Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till följd af Eders Exc:s’ befallning att lemna upgift på beloppet af Drottningholms och Svartsjö Kongl. LustSlotts äldre Statsanslag, får jag äran meddela följande, hemtadt ur handlingar i Drottningholms Slotts KontorsArchiv.
Under det qvinqvennium, som omfattar åren 1781 med 1785, hade Drottningholms och Svartsjö Kungsgårdar, utom alla ärenden från hemmanen å Lofön samt från Svartsjö Kungsladugård och Wendtholms Kungsgård, i Statsanslag, enl.
Nåd.
Bref af Specie B>:dr sk. rst.
» 18,875: » 19,483: 44. — » 22,206: 36. — » 20,518: 23. 11. » 29,897: 28. 7.
Summa 110,981: 36. 6. eller ett årligt medelbelopp af . . Specie K:dr 22,196: 16.11. Några år derefter bestods, enl.
Brefvet d. 5 Oktober 1787, till byggnader och reparationer under 6 derpåföljande år, en summa af 25,000 It: dr om året. den 3 April 1781 » 5 » 1782 »15 » 1783 » 17 Maj 1784 » 24 Febr. 1785 Den 26 November e. m. 403 Före och efter dessa år utgingo sådana anslag årligen till olika belopp, och qvinqvennium åren 1801 med 1805 utvisar, efter Nåd.
Stat Specie R:dr sk. rst. den 14 Juli 1801 » 21,430: 7. — » 11 Maj 1802 » 20,230: 7. — » 17 » 1803 » 20,230: 7. — » 5 Febr. 1804 » 19,891: 37. 4. » 3 Okt. 1805 » 15,447:16.
— Summa 97,229: 26.
4. eller pr medium om året 19,445: 43. 8.
Jemte förenämnde arrendeinkomster egde Kungsgården sedermera intill 1810 visserligen från Statsverket ej mera i särskildt anslag till byggnader och reparationer än 11,608 R:dr 32 sk. om året, och sedan K. M. genom Nåd. beslut d. 9 April 1810 till R.
St:rs fria disposition öfverlemnat de Drottningholms Kungsgård underlydande hemmanen å Lofön samt Svartsjö Kungsladugård och Wendtholms Kungsgård, skulle till Drottningholms och Svartsjö Kungsgårdars underhåll endast utgå 16,000 R:dr Specie om året, hvarjemte
Kungsgårdarne från åtskilige hemman upburit kronotionde och dagsverkslösen, sedermera upskattade till 400 Rrdr b:ko, eller tillhopa af Statsverket 16,400 R:dr.
Af detta allt synes, att Drottningholms Kungsgårds årliga underhållsanslag varit i jemt aftagande.
Enl. nu gällande arrendekontrakt och anteckningar derom uti en från Kongl. KammarCollegii lista ProvinsKontor erhållen förteckning å utarrenderade Kronolägenheter, erlägges numera för oftaberörde hemman å Lofön samt Svartsjö Kungsladugård och Wendtholms Kungsgård tillhopa 1558 t:r 5 % k:r Spanmål, hälften Råg och hälften Korn, hvilka, enl. sednaste eller 1855 års markegångstaxa för Stockholms län, upskattas till 19,736
R:dr 37 sk. 4 rst. b:ko.
I stället således för att tillskjuta anslag till Drottningholms och Svartsjö Slotts underhåll, har Statsverket nu deraf en behållen inkomst, och då till dessa Slotts underhåll ieke något år, när arrendena tillföllo Kungsgårdarne, utgått mindre än 11,668 R:dr 32 sk., utgjorde behållningen för Statsverket sisth år 15,005 R:dr 21 sk. 4 rst. b:ko.
Drottningholm d. 1 Nov. 185 6.
Dahlerus.
Häraf torde R. o. Ad. benäget finna, att jag, vid beräkningen af detta mitt vördsamma förslag, följt enahanda grund, som K. M. vid Dess Nåd.
Propos. rörande lönförhöjningen i allmänhet, eller 20 proc. af nuvar:de anslag, hvilket nu utgöres af 16,400-R:dr b:ko.
Jag vågar anhålla om remiss af denna min motion till Stats Utsk.
Remitterades till StatsUtsk. 404 Den 26 November e. m.
Hans Exc.
Löwenhjelm anförde sedermera:
Medan jag har den lyckan att hafva ordet, får jag vidare till R. o. Ad:s upmärksamhet framlemna en motion, hvars syfte har den förtjensten att åtminstone icke f. n. taga i anspråk någon kostnad.
Jag hade icke heller vid den nu sednast uplösta motionen undandolt för mig sjelf, att i en stund, då flera af de utaf K. M. i Nåder aflemnade Propos:r komma att föranleda betydliga anslag af allmänna medel, det kunde synas vågadt, att nu göra en framställning ang:de den ifrågav:de Kungsgårdens behofver.
Jag skulle också icke gjort det, så framt det ej först och främst varit nödvändigt och sedermera, derest jag icke vore öfvertygad, att R. o. Ad., äfvensom hela landet, kommit till det resultat, i afseende på de financiella åsigterna, som jag ansel' vara det rätta, nemi. att det icke allenast vore orättvist, utan äfven omöjligt, att ur den närvande generationen utpressa en kapitalutgift, hvars ändamål egentligen är att gagna efterkommande.
Så har det emellertid tillgått med alla våra anslag för dylika ändamål; så hafva vi t. ex. sett fästningsbyggnader, som i 40 år haft samma anslag, och våra fiender hafva varit så beskedliga, att de icke velat begagna tiden för att taga dem.
Mine Hrr, till alla sådana utgifter, som göras för flera generationers bästa, är det rättvist att alla generationer bidraga: detta är rätta principen för de statslån, som nu göras i hela Europa.
Det är denna åsigt i finansläran, som gör att vi se både de största strider, de längsta och kostsammaste krig utförda utan alltför mycken tunga på det lefvande slägtet, och alla de olyckor, som kunna hända ett land, botade genom denna utväg.
Jag har i förbigående velat omnämna denna princip, emedan det är den, som gifvit mig mod att framkomma med en motion om anslag för Drottningholms Lustslott.
Betraktar man nu Sverige i hänseende till dess financiella ställning, så är detta land troligen det lyckligaste i Europa.
Alla våra Riksdagar i sednaste tider hafva öpnats med fyllda skattkamrar, med behållna tillgångar från det ena året till det andra.
Jag behöfver icke närmare orda om dessa besparingar, hvilka äro sådana, att intet annat land i vår verldsdel har att upvisa ett motstycke dertill, icke ens på ett århundrade.
Om nu de tider skulle stunda, mine Hrr, då man behöfver anlita de krafter man har, bör man deröfver icke förundra sig, utan vara Försynen tacksam för det goda vi haft och för det goda vi hafva att hoppas.
Jag får nu anmoda en kanslist att upläsa en motion, ang:de förändrad indelning af våra län.
Den snillrike Ehrensvärd, Sveaborgs ryktbare upbyggare, brukade säga, att det var getterna som varit de första anläggarne af våra vägar, och jag tror icke att han hade orätt häruti.
Jag vet dock hvilken man bör tillskrifva indelningen af våra län, ty den är ännu vidunderligare än våra landsvägar.
Det är för att i detta afseende vinna någon rättelse, som jag vågat väcka den motion, som nu kommer att för R. o. Ad. upläsas; de fördelar, som deraf komma att upstå, skola icke skådas af mig; ty då äro mina ögon redan ur stånd att se.
Den 26 November e. m. 405
Den härvid inlemnade och uplästa motionen var af följande innehåll:
För den, som egnat närmare upmärksamhet åt nuvande Länsindelning, visar sig lätt, att den mångenstädes är mindre lämplig, med afseende å ResidensStädernas belägenhet.
För länens innevånare, som ofta hafva angelägenheter att besörja hos Länsstyrelsen, mediör det vanligen icke obetydlig svårighet, om afståndet till densamma ifrån deras hem är alltför stort.
Både för dem, och med hänsigt till den personliga upmärksamhet, som länets Styresman bör egna åt förhållandena inom orten, vore derföre af ej ringa fördel om Residenserne voro belägna någorlunda centralt.
Såsom några exempel uppå huru litet sådant är iakttaget och de missförhållanden, som dervid förekomma, må anmärkas, att Stockholms län sträcker sig nära intill Upsala; att Skaraborgs län sträcker sig i sydost 3/4 mil nära Jönköping och i vester till Wennersborgs närmaste grannskap, samt att en del af Göteborgs och Bohus län gränsar nära till Wenersborg, och hela norra delen af länet har vida närmare till nämnde stad än till Götheborg, under det att vissa delar af Elfsborgs län ligga närmare Götheborg än Weners borg o. s. v. Flyttning af Residensen skulle i de flesta fall medföra väsendtliga svårigheter och ej obetydliga kostnader, i anseende till de för LänsStyrelserne erforderliga embets- och bostadsbyggnader, hvilka på de hittills bestämde orterne redan finnas upförde.
Det återstår då ingen annan utväg att afhjelpa de anmärkta olä genheterna, än att bereda en lämplig jemkning uti länsindelningen.
Frågor derom hafva ock redan för längre tid tillbaka varit väckte, utan att hafva ledt till något resultat.
Det kan visserligen icke förbises, att förändring uti den gamla länsindelningen uti flera afseenden komme att medföra svårigheter; men dessa äro dock af öfvergående beskaffenhet, under det att de ofvan anmärkta äro ständiga.
Det är med ani. häraf, som jag vördsamt föreslår, att R.
St-.r måtte hos K. M. i underd:t anhålla, att åtgärder måtte vidtagas för upgörande af förslag till en, både för administrationen och med afseende å inneyånarnes kommunikationer med LänsStyrelserne, ändamålsenligare indelning af Rikets län.
Anhålles vördsamt om remiss till vederbörligt Utsk.
Lagerfelt, Israel Carl Adam, upläste följande motion:
I den Nåd.
Proposm om Statsverkets tillstånd och behof har K. M. åt EnkeFru Friherrinnan Mörner, född Liljenstolpe, Enka efter Landshöfd., Kommendören af K.
Nordstj.Orden med Stora Korset och Ridd. af K.
Svärdsorden, Frih. Hampus
Mörner, föreslagit beviljandet, å IndragningsStat, af en pension stor 600 R:dr r:mt.
För den, som med en försvagad helsa vid 71 års ålder befinner sig i saknad af nästan alla tillgångar samt omgifves af 3:ne oförsörjda 406
Den 26 November e. m. döttrar, af hvilka 2:ne med en af sjuklighet försvagad arbetskraft, är hvarje understöd välkommet, och den af K.
M. föreslagna pensionen skulle visserligen af den nödställda familjen med varm tacksamhet emottagas.
Med afseende på de belopp fl. St:r förut under likartade förhållanden beviljat, och K.
M. jemväl nu åt andra personer föreslagit, samt särskildt med afseende till tidens dyrhet, som i hög grad sträckt sina verkningar till den landsort, der Friherrinnan Mörner är bosatt, hoppas jag likväl icke förgäfves vädja till R.
St:rs välvilja för en aktad tjenstemans och medborgares efterlemnade familj, då jag, i den af K. M. Nådrgst förordade pensionen vågar föreslå en förhöjning, äfvensom dess utsträckning i viss mån till Friherrinnan Mörners 3:ne döttrar.
Såsom Officer deltog Frih.
Mörner mer eller mindre verksamt i alla de krig fäderneslandet under detta århundrade haft att utkämpa, och förvärfvade sig i Finland ett aktadt namn för tapperhet och rådighet.
Efter freden var han i manga år Kommendant i Stockholm, och det var ej blott garnisonen som derunder lärde att värdera hans sällsynta egenskaper, hans ordningssinne, lugn, allvar och menniskovänliga väsende.
De skola intygas af alla dem bland Stockholms borgerskap och öfrige innevånare, som ännu kunna minnas den tid, då Öfversten Frih.
Mörner här lefde och verkade.
Såsom Landshöfd. i WesterNorrlands län tillvann sig Frih.
Mörner en odelad aktning och en sällsynt grad af tillgifvenhet.
Jag vågar i detta afseende lugnt vädja till länets representanter vid innevande Riksdag.
Flera bland dem torde sjelfva ej hafva kännt Frih.
Mörner, — men jag är viss, att ingen af dem finnes, som ej hört hans namn med aktning och tacksamhet nämnas.
— Tjenstgöringen såsom Landshöfd. blef emellertid hans olycka.
Sjelf redbar, och ur stånd att tillåta sig det ringaste afsteg från det rätta, var han måhända allt för sen att misstänka andras ärlighet; och då tvenne af de tjenstemän, som stodo honom närmast, och hvilka på hvarandra borde utöfva kontroll, förenade sig att bedraga honom, måste det lyckas.
En förlust tillskyndades härigenom äfven Staten, men Frih.
Mörner har emellertid i det närmaste godtgjort densamma, ej blott genom afstående afall sin egendom, uta'n ock med hälften af den pension, hvarmed han vid det tvungna afskedstagandet hugnades.
Härigenom blefvo Frih.
Mörners inkomster alldeles otillräckliga att medgifva någon besparing åt hans nu efterlemnade familj, och detta så mycket mera, som han i lifvets hårda skola lärt mycket, men aldrig att se nöd utan att till dess lindrande upoffra äfven det, som de flesta skulle ansett för sig sjelfva oundgängligen nödigt att behålla.
Var ock någongång hans plånbok tillsluten — hvilket för. honom ville säga detsamma som tom — var hans hjerta deremot alltid både fullt och öppet, och derur flödade en hjelp, ofta dyrbarare och varaktigare än en tillfällig gåfva.
Så tillbragte Frih.
Mörner i Linköping de sista åren af sin långa lefnad, hvilken han, sjelf obemedlad, slutade lika sörjd och saknad af fattige som af mera bemedlade.
Den 26 November e. m. 407
Ett tacksamt minne häraf föranlåttr mig hoppas, att K. St:r ej vilja sätta Frih.
Mörners efterlemnade Enka och Döttrar i belägenhet att någonsin sakna medel till de oundgängligaste lefnads-behofvens fyllande.
För 4 så sjukliga personer, hvilka ej kunna undvara allt biträde för de husliga bestyren, äro 600 R:dr r:mt härtill uppenbart otillräcklige; hvarjemte Fröknarne Mörner, i händelse af modrens frånfälle, ej torde böra sakna allt understöd.
Med anledn. häraf vågar jag således vördsamt föreslå: det måtte E. St:r åt EnkeFru Friherrinnan Lucie Margrethe Mörner, född Liljenstolpe, å Allmänna IndragningsStaten bevilja för hennes återstående lifstid en årlig pension af 1200 lt:dr r:mt, samt att, vid Hennes frånfälle, hvardera af Hennes trenne oförsörjda döttrar måtte, så länge de lefva ogifta och befinna sig i medellösa omständigheter, få såsom årlig pension sig tilldelade 300 lLdr samma mynt.
Om remiss af denna min vördsamma motion till StatsUtsk. anhålles.
Hr Hagströmer, Joh. Jakob, anförde skriftligen:
Jag får vördsamt hemställa till Högloft. B. o. Ad. samt öfrige B.
St., huruvida det ej vore af behofvet påkalladt, att en lag stiftades, som med straff belade misshandling af husdjuren■
Som jag ej är lagkunnig, så har jag ej ens ansett det tillständigt att uptaga Ständernas dyrbara tid med ett förslag till nämnde lag, aldrahelst som detta förslag skulle hafva blifvit ytterst ofullständigt samt måhända äfven stridande mot en eller flera af våra nu gällande författningar och möjligen derigenom mera skadat än gagnat den sak, hvarföre jag nu begärt ordet.
Jag hoppas och tror, att jag ej behöfver upgifva några motiver för nödvändigheten af en sådan lags införande.
Jag är öfvertygad om att få, kanhända ingen, ej någon gång varit i tillfälle att till sin harm se huru gamla och utsvultna hästar tvingas att öfver sin förmåga framsläpa tunga lass, huru de obarmhertigt piskas och misshandlas af sina körare och mången gång af ingen annan orsak än den, att den usling, i hvars händer det arma kreaturet är lemnadt, ej haft någon annan, på hvilken han vågat eller kunnat låta sitt raseri utbryta.
Hitintills har han äfven opåtaldt kunnat utföra detta, ty mig veterligen finnes intet lagrum, som bestraffar ett sådant nedrigt och fegt upförande.
Jag har här endast upgifvit ett exempel för nödvändigheten att införa en lag, som skyddar det stackars djuret mot den råa och omenskliga behandling det mången gång får röna af menniskorna.
Detta exempel är långt ifrån att vara det värsta, som kunnat upgifvas, men jag har valt det, emedan jag anser det vara det vanligaste, äfvensom jag anhåller, att den lag, jag i detta afseende önskar få stiftad, ej måtte inskränka sig endast till skydd för hästen, utan att denna lag äfven måtte stadga straff för misshandling af alla våra husdjur. 408 Den 26 November e. m.
Jag inser nog, att en sådan lag kan hafva sina svårigheter såväl att stifta sorn att tillämpa, men jag vet, att dessa svårigheter blifvit i andra länder öfvervunna, saint af underrättelser från utlandet sett, att en dylik lag blifvit med eftertryck tillämpad i England, der densamma en längre tid varit gällande.
Huruvida den Engelska lagen mot djurs misshandling är i alla dess delar passande för Sverige, känner jag ej, men att den till sin grundtanke är ädel, och bör af hvarje ädel nation antagas, det hoppas jag att hvarje medlem af Sveriges Lagstiftande Församling inser, hvarföre jag är öfvertygad om, att denna sak, en gång nämnd, ej gerna kan öfverlemnas åt glömskan, utan får jag vördsamt anhålla, att denna min motion måtte, för att vinna nödigt utarbetande, blifva till vederbörligt Utsk. öfverlemnad.
Denna motion begärdes på bordet, hvarjemte Ilr von Arbin, Axel Melcher, yttrade:
Äfven jag hade varit betänkt på att väcka en motion i enahanda syftning, som den sist uplästa; men då jag nu härutinnan finner mig förekommen, afstår jag för min del, och anhåller blott att få instämma i Hr Hagströmers förslag.
Hr Geete, Sten Erik, upläste följande motion:
Med anledn. af 11.
Högloft
St:rs underd:ga skrifvelse af d. 5 9 Mars 1851, ang:de delning af de större pastoraten, anbefallde K. M. DomKap-.n inkomma med upgift å de pastorater, hvilkas delning kunde ifrågakomma.
Att emedlertid K.
M:s i anledn. af denna underd:ga skrifvelse gifna Nåd.
Resolution icke i allmänhet lärer vunnit tillämpning, föranledes jag förutsätta deraf, att till följd af DomKap:s i Linköping föreskrift en i detta afseende hörd församling, som enhälligt förklarat sig önska från moderförsamlingen skiljas, för att utgöra eget pastorat, hvartill den visade sig kunna upfylla föreskrifne vilkor, genom Prot:sUtdr. underrättades, att dess underd. önskan icke kunde till K. M. anmälas.
Med anledn. häraf får jag vördsamt hemställa, att It, HöglofL St:r måtte i underd. skrifvelse hos K.
M. såsom deras underd. önskan anmäla: att då Annex- eller KapellFörsamling med egen kyrka och prest, som eger anslaget boställshemman, eller åtager sig att boställe anskaffa, önskar från moderförsamlingen skiljas, den må vid inträffande ledighet af Kyrkoherdebeställningen, efter derom gjord underd. ansökan, tillåtas i Nåder, med Komministraturens förändrande till Kyrkoherdebeställning, få utgöra eget pastorat, såvida den styrker sig kunna förse en blifvande Kyrkoherde åtminstone med stadgade minimibeloppet af honom i sådan egenskap tillkommande löneinkomst, samt att, genom Annexets eller Kapellets frånskiljande, moderförsamlingens egen Kyrkoherdes löneinkomst icke skulle komma att enahanda belopp understiga, dels att en underd. ansökan, hvilken för underpastors lifstid göres, bör innehålla upgift om församlingarnes särskilda hemmantal och folkmängd samt pa - Den 26 November e. m.
409 storatets egenskap af regatt, consistoriel eller patronelt, samt inlemnas genom vederb:de DomKap., som endast bör ega att de anförda omständigheternas riktighet vitsorda, eller bestrida.
Jag torde icke behöfva mycket orda om fördelen häraf för de församlingar, hvilka, i saknad af egen pastor, äro underkastade många olägenheter och en i allmänhet stjuffaderlig behandling, såsom ock för de Herrans tjenare, hvilka, i egenskap af Komministrar, icke utan skäl lära anses tämmeligen vanlottade.
För öfrigt, och till undvikande af tvister, torde icke vara ovigtigt, att Statskyrkans former bringas till öfverensstämmelse med menigheternas, oftast sunda, begrepp om billighet och rättvisa.
Gr. Posse, Gösta, anförde skriftligen:
Då jag går att väcka en motion af den genomgripande natur, som den jag nu har att afgifva, så sker det ej utan medvetande af det svåra värf jag härigenom åtagit mig, men alla betänkligheter hafva vikit för den fasta öfvertygelse jag hyser, att denna motion, ifall den vinner framgång, kommer att utöfva det mest välgörande inflytande på mitt fäderneslands blifvande öden.
Under de sednare åren har, som bekant, frågan om våra förbättrade kommunikationer växt i allt större proportioner och det numera snart sagt ingen finnes, som ej måste erkänna, att vårt lands industriella och politiska betydenhet nästan helt och hållet deraf är beroende.
Det gäller sålunda nu ej mera att bevisa behöfliglielen deraf.
Det gäller endast möjligheten deraf, eller, med andra ord, visa hvarifrån tillräckliga medel skola tagas till det vidt utgrenade system af jernvägar, om hvars nödvändighet allmänna meningen numera är ense.
Allmänna tonen tyckes i detta hänseende mest hafva fästat sig vid det i andra länder brukliga s. k.
Statsskuldsystemet, och under det starka penningeflöde, som för ej längesedan var här i landet, trodde man t. o. m. på möjligheten att inom landet kunna erhålla tillräckliga fonder mot drägliga vilkor.
Förhållandet har i detta hänseende på den sednaste tiden fullkomligt ändrat sig.
I st. f. öfverflöd är här nu brist på pengar, och till följd deraf tyckes man numera vilja yrka på ett utländskt i st. f. ett inländskt Statslån, alltjemt dock fästande sig vid ordet Statsskuld som vid en trollformel, ur hvilken man tror att all lycka och välsignelse för vårt land skola framgå.
Det ligger i menniskonaturen i all mänhet, och i vårt folklynne i synnerhet, ett visst behag för det obestämda fjerran, en viss böjelse att söka botemedel för stundens besvärligheter uti att kasta dem på en oviss framtids skuldror; en känsla af dylik natur tyckes det vara, som nu drifver vårt land att vilja i och för jernvägarne kasta sig i Statsskuldsystemets armar innan vi försökt om ej medel kunna på annat sätt erhållas.
För min egen del hyser jag i detta hänseende en från allmänna meningen något afvikande åsigt.
Jag tror nemi., att om i ett land finnes öfverflöd på kapitaler, som den enskilda industrien ej förmår att använda, så är det ytterst välgörande om Staten upträder 410 Den 26 November e. m. som låntagare oell kastar in dessa kapitaler i företag, som äro för stora för den enskildta industrien, men dock af nyttigt inflytande på landet i sin helhet.
Om åter det är brist på kapitaler i landet, så att den enskilde endast med möda kan erhålla nödiga förlager till sina företag, så tror jag att Statens upträdande som låntagare under en sådan tidpunkt kan för den enskilda industrien medföra rätt betänkliga följder, ty säga hvad man vill, så förmår dock krediten ingenting att styra, den förmår endast att flytta kapitaler från de platser, der de ligga sysslolösa, till de platser, der de behöfvas.
Om derföre Statskrediten framträder under ett ögonblick, då det redan förut är brist på kupitaler, så är klart att denna brist derigenom skall blifva ännu mera känbar.
Frågan om lämpligheten af Statsskuldsystemets införande måste sålunda ytterst bero på huruvida i ett land finnes öfverflöd på kapitaler eller ej.
Nå väl, mine Hrr!
Finnes här öfverflöd på kapitaler i närvar:de stund?
Det lärer väl vara temligen afgjordt, att såväl här, som utomlands, i närvande stund är brist på penningar.
Om sålunda ofvanstående premisser äro riktiga, så lärer väl äfven deraf följa, att det i närvande stund vore temligen olämpligt att införa Statsskuldsystemet i vårt land, såvida några andra medel gifvas för fullbordandet af det stora och för vårt framtida väl oundgängliga företag, hvartill eljest de genom Statskrediten erhållna penningar skulle användts.
Ett sådant medel finnes, och det är just användandet deraf, som utgör föremålet för min motion.
Då emellertid begagnandet af detta medel kommer att strida mot åsigterna, för att icke säga fördomarne, hos mången aktningsvärd ledamot af detta hus, så får jag på förhand bedja dessa
Hrr vara förvissade otn, att endast den djupaste öfvertygelse om det gagneliga i mitt förslag kunnat förmå mig att genom dess framställande vilja bryta med en mängd af ålder rotade förhållanden.
Jag får sålunda linder anhållan om remiss till vederb.
Utsk. föreslå:
Grundskatternas successiva kapitalisering under loppet af 12 år och de härigenom inflytande kapitalers användande till upbyggande af Statens jernvägar.
Det kapital, som härigenom komme att vinnas, om man beräknar kapitaliseringen efter 5 proc., blefve omkring 120 milhr B:dr r:mt, d. v. s. cirka 10 milhr B:dr r:mt om året; en summa utöfver hvilken jag ej skulle tro att
Statens årliga jernvägsbyggnader kunna komma att sträcka sig.
Nu hör jag invändningar från alla håll mot motionen.
Jag kan naturligtvis ej gissa hvari alla dessa komma att bestå.
Jag vill derföre endast uptaga trenne till behandling, hvilka jag är öfvertygad komma att göras: l:o.
Frågar man troligen hvarifrån jag vill taga medel att ersätta de årliga inkomster, som gå förlorade för Statsverket derigenom, att grundskatterna så småningom försvinna.
Jo, mine Hrr, dem skulle man taga precis på samma ställe, hvarest man eljest skulle laga medel för att betala räntorna på den blifvande stats - Den 26 November e. m. 411 skulden.
Det är nemi. klart, att då ihan inlåter sig i statsskuld, så måste man äfven vara betänkt på att betala räntorna derå.
Den minskade inkomst Staten finge vidkännas genom antagande af detta förslag blefve sålunda ej större än den ökade utgift, som komme Statsverket till last genom att inlåta sig i statsskuldsystemet.