Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man finner nemi., att Utsk:s majoritet föreställt sig, det meningen vore, att föredragningen skulle tillgå på ett sätt; en reservant har visat, att han ansåge, det den skulle ske på ett annat sätt, och 6 ledamöter af PresteSt. jemte 2 ledamöter af BorgareSt. hafva i sina reservationer framställt sin tro, att den skulle ega ruin på ett tredje sätt.
Hvad som vid sådant förhållande måste vara säkert, är väl att saken är otydlig.
Man har visserligen sagt, att om en otydlighet finnes i afseende på hvem som skall vara föredragande i Interims-regeringen, så finnes äfven samma otydlighet i Reg.-F:n angrde hvilken som bör föredraga i den Regering, som förordnas, då Konung är stadd på resor inrikes eller vistas i Norge.
En sådan otydlighet förefinnes verkligen, det är sarint; men den är af ringa våda i jemförelse med den otydlighet. som rör Interims-regeringen.
Ty först och främst afgör den Regering, hvilken sitter, då Konung reser inom Riket eller vistas i Norge, i allmänhet icke andra än besvärsmål och löpande ärenden; hvaremot de vigtigare ärendena icke afgöras af denna Regering.
Interims-regeringen åter handlar med full konungslig makt och myndighet: och för det andra, då en Regering skall tillsättas i och för Konungens resor inrikes, så är det dock alltid Konungen i Sitt StatsRåd, som förordnar, huruledes ifrågavar:de otydlighet i afseende på föredragningssättet under denna Regering skall tydas; hvaremot, ifall Konungen skulle häftigt insjukna och Interims-regeringen således genast måste träda i verksamhet, det, då ingenting finnes föreskrifvet om sättet för de Svenska ärendenas föredragning, blir denna Regering sjelf, som derom måste lemna förordnande.
Nu är i RiksAkten föreskrifvet, i afseende å de Norska ärendena, att Norska Statsministern skall dem föredraga; Norge har således i detta fall allting bestämdt.
Det har ytterligare den fördel att D en 18 Februari f. m. 421 ega en särskild Regering i Christiania, som hereder ärendena, innan de af Regeringen i Stockholm afgöras.
Men i afseende åter på Sverige, för hvilket det endast finnes stadgadt, att Utrikes Statsministern skall föredraga de diplomatiska och unionella ärendena, blifver det Interims-regeringens majoritet, sorn kommer att bestämma, huru föredragningen skall ske.
Det låter således tänka sig, att fyra Norrmän och en Svensk i denna Regering skulle kunna komma att bestämma, huru de Svenska ärendena skola föredragas.
Jag anser detta icke vara lämpligt; åtminstone är jag fullt förvissad, att våra bröder Norrmännen visserligen icke skulle antaga en lag, som gjorde till en möjlighet att fyra Svenskar och en Norrman skulle i den gemensamma regeringen kunna bestämma formen och ordningen för de Norska ärendenas föredragning.
Man har sagt att, ifall någon brist förefinnes i nu föreslagna stadganden, dessa stadganden icke hörde till RiksAkten, ■utan till den Svenska grundlagen och Sveriges enskilda lagar.
För denna sats kan visserligen ganska mycket anföras; men det är K. M:s Egen Propos.. som gjort nödvändigt att intaga detta stadgande i RiksAkten. emedan den är upstäJld efter ett sådant system.
M. föreslagna förändringen af grundlagen står intet annat om Interims-regeringen, än att derom finnes stadgadt i RiksAkten; i RiksAkten åter finnes tydligen föreskrifvet, hvem som skall föredraga de Norska ärendena, och hvem som skall föredraga de gemensamma och diplomatiska.
Detta är således tydligt, likasom de nu gällande stadgandena låta sig tillämpas, då hela Svenska StatsR&det sitter i Interims-regeringen.
Det synes således tydligen att, då hela RiksAkten och K. M:s Propos. äro upställde efter samma system, stadganden i detta afseende skola finnas i RiksAkten.
Dessa stadganden, mine
Hrr, gälla också icke någon småsak.
Då Konungen Sjelf regerar, omgifven af SVenska StatsRådet. har man likväl ansett föredragandet vara af den vigt, att föredraganden hör ega icke allenast rättighet utan äfven pligt, att, om något skulle försökas, som vore mot grundlagen stridande, vägra sin kontrasignation; och man har gifvit denna vägran en sådan tyngd, att beslutet derigenom blifver ogiltigt och icke kan bringas till verkställighet.
När man lagt sådan vigt på föredragningen, då Konungen med Sitt Svenska StatsRåd utöfvar styrelsen, huru kan man då föreställa sig, att den skall vara af så ringa vigt, då denna regering föres af 8 personer, af hvilka hälften är oansvarig: Const.-Utsk. har således, efter min öfvertygelse, handlat ganska riktigt, då Utsk. icke ansett sig kunna göra annat, än tillstyrka afslag å den Kongl. Propos:n.
Hade förslaget varit af vanlig civil-lags natur, hade Const.-Utsk.. då det nödgades afse det Kongl, förslagets antagande i oförändradt skick, kunnat inkomma med en kontra-propos., uptagande de förändringar uti samma förslag, som Utsk. ansett nödiga, hvarigenom förslaget, gjordt fullständigt, kunnat blifva af beskaffenhet att kunna antagas.
422 Den 18 Februari f. m.
Men, mine Hrr, donna fråga är icke af vanlig civii-lags natur; det synes deraf, att, oaktadt den är civil-lag, den icke blifvit remitterad till Lag-Utsk utan till Const.-Utsk:; men den är ännu mer i det afseendet af en egen oell särskild beskaffenhet, att den skall afgöras icke blott af Sveriges Rikes Sur, utan äfven af Norges Storthing.
Det måtte således vara gifvet, att då II.
St. till Coust.-Utsk. remitterat Tv.
M:s Propos. om förändring i RiksAkten, kunde Const.-Utsk. icke upfatta sitt åliggande på annat eller vidsträcktare sätt, än att yttra sig, huruvida denna propos. i sin helhet, sådan den var beskaffad, kunde antagas eller icke.
Hade Const.-Utsk. haft något annat updrag, skulle jag för min del varit ganska benägen, att vidtaga arbete med sådana förbättringar, som dera jag nyss nämnt vara erforderliga.
Jag inser ganska väl, att de nuvärde stadgandena om Interims“regeringen iiro mycket felaktiga, och att det vore särdeles önskvärdt om de, ju förr desto hellre, kunde bringas till en bättre beskaffenhet.
Men, som sagdt är. jag kan icke fatta annat, än att remissen till Const.-Utsk. endast gällde att få veta, huruvida den till båda Rikenas representationer aflåtna propos:n vose sådan, att den kunde antagas.
I annat fall hade Const.-Utsk. handlat efter föredöme från år 1815, då man vid IliksAktens stiftande lät förblinda sig af det sökta målets önskvärdhet, att, oaktadt de öfvervägande bristerna, följa den väg, som blifvit anvisad, och antaga den lag, som blifvit framställd.
Och, mine Hrr, det är för att rätta dessa misstag, icke för att följa dem, som vi nu lagstifta.
Det är med ledsnad som jag uptriider emot ett Betänk, i en vigtig fråga, kommen ifrån ett Utsk., hvaraf jag sjelf har den äran att vara ledamot, hälst som jag finner, att de flesta af mina Ståndsbröder inom detsamma hyllat en mening, den jag här kommer att bekämpa.
Denna ledsnad är så mycket större, sorn jag ser mig vid detta tillfälle i en stor fråga skiljd från en ledamot af detta Stånd, som så länge åtnjutit R. o. Ad:s förtroende inom detta Utsk.; en person. hvars åsigter i politiska frågor hittills aldrig stått i strid med mina egna, och hvilken jag, med det förtroende jag hyser till hans redbara och fasta karakter, samt ljusa omdöme, säkert städse kommer att gilla.
Jag var af enskilda och hembygdens angelägenheter förhindrad att närvara vid detta ärendes behandling inom Utsk.; men jag anser mig dock skyldig, just i Utsk:s interesse, att tillkännagifva hvilken bana jag anser det hafva bordt följa för att rätt motsvara rättmätiga fordringar.
Med kännedom om den enstämmighet, hvarmed detta Stånd under en längre tid tillsatt sina ledamöter i detta Utsk., skulle jag hafva skäl att befara, att vid detta tillfälle de åsigter Utsk. uttalat, äro R. o. Ad:s, och mina deremot det ej.
Härmed må dock vara huru som helst, man må inom ett Utsk. representera sitt
Stånds majoritet Pen 18 Februari f. m. eller minoritet; man representerar dock i första rummet sin egen öfvertygelse.
Min farhåga i nyssnämnde fall har fått ann» en näring, i den omständigheten att då jag sista gången höjde min svaga stämma på detta rum, stod jag nära nog ensam: det var i försvar af en K. Propos., (den om Tryckfrihets-Förordms natur,) eller ett förslag, grundadt på en tanke, hvilken jag vågar påstå i alla, äfven de mest demokratiska af konstitutionella samhällen, är betraktad som ett axiom.
I förbigående får jag nämna, att jag sedermera fick upbära många förebråelser af liktänkande för min grannlagenhet att icke begära votering i en fråga, der jag ansåg utgången vara oviss.
Tvenne Konungens Rådgifvare försvarade dock förslaget vida skickligare, än jag det kunde; men den ene af dem. mine llrr, slutade sitt anförande med det egna tillägg, att han trodde, det K.
M. icke holle på det ifrågavartde förslaget.
Detta tillägg fann jag så mycket märkligare som det syntes mig innebära att en kraftfull Regering, sådan som den vi hafva lyckan ega, icke skulle anse det vara sin pligt att stå vid ett förslag, som hon en gång förklarat sannt och rätt vara.
Nu till ämnet.
Innan jag fästar mig vid de anmärknrr, hvarpå Const.-Utsk. grundat sitt afstyrkande, ber jag att få nämna några ord om förslaget i sin helhet och allmänlighet.
Genomläser jag upmärksamt Utsk:s Betänk- tycker jag mig finna, att TJtsk. icke sett saken i dess stora vidd, eller nog fästat sig vid dep stora vigten af de förhållanden, hvilka säkerligen framkallat Regeringens förslag.
Jag hade önskat, att Utsk. velat s.e sälten ur en något högre synpunkt.
Utsk. säger sjelf, att det nu blott har att yttra sig öfver den delen af frågan, som rörer den s. k.
Interjms-regeringen, emedan det hufvudsakliga af förslaget, eller de föreslagna ändringarne i grundlagen, redan vid förra Riksdagen behandlades och då af Utsk. underkändes; en åtgärd, hvaremot de flesta af Utsk:s ledamöter utaf R. o. Ad. samt PresteSt. reserverade sig.
Jag tror dock att Utsk., om jag så får säga, med något bättre vilja, väl hade kunnat uptaga frågan i sin stora helhet.
Nu anser
Utsk. sin skyldighet blott vara att fästa sig vid formen, bokstafven och ordställningen af de delar utaf frågan, sorn egentligen röra vår egen grundlag; men hvilka äro intagne i IliksAkten.
Jag kan, för min del, omöjligen skilja dessa båda saker:
Regent-lagen och lagen om Interimts-regeringen; de måste betraktas i sitt sammanhang.
Onekligen är den nuvar:de Interims-regeringen till form och sammansättning behäftad med stora olägenheter; de hafva blifvit allmänt insedda, och derom är således icke mer än en tanke.
Jag tror fördenskull, att då Regeringen framlagt det fÖrevar:de förslaget, har den gjort det så väl till följd af sakens egen inre beskaffenhet, som af en rättmätig önskan att gå tvenne palioners ömsesidiga önskningar till mötes.
De fall, mine Hrr, då denna Interims-regering påkallas, kunna, på sätt II.
Exc. tit Gr.
Sparre visat, ånyo lätt upstå.
Vår nu regerande Konung 424 Den 18 Februari f. in. är vid den ålder, då en sjuklighet lätt kan återkomma.
Men, säger mången, »vi håfve ju sjelfvo sett denna Interims-regcring, den fullgjorde ju sitt värf till båda nationernas heder: alla vore med densamma belåtna.»
Detta är sannt; men. vi vore ju då. sorn nyssnämnde talare yttrade, i ett fullkomligt lugn, så väl i afseende på inre som yttre förhållanden.
Jag tror, likasom han. att sådana tider icke alltid återkomma; derpå hafva vi ett bevis i de följande åren.
Unde; den brydsamma ställning, hvaruti vi så nyligen befunno oss, då Europas största nationer voro i handgemäng med hvarandra, och då vi, så att säga, sutto midt emellan, är det ganska lätt tänkbart, att i en Regering, sammansatt af 20 personer, meningarne kunde blifva mycket delade, antingen emellan de olika representanterna af båda nationerna, eller emellan hvarje lands representationer inbördes.
Man kan nemi. tänka sig, att, inom en så mångtalig Styrelse, tankarne kunde blifva olika i stora politiska frågor jemväl emellan de Svenska ledamöterna.
Vi känna huru det vanligtvis tillgår makteVna emellan, och huruledes de hafva sina ömsesidiga ombud, som behandla de ärenden, söm röra Staternas förhållanden till hvarandra.
Vi veta att en främmande Minister har tillträde antingen till Konungens person, eller till Hans Utrikesminister, och denne sednare har då alltid lätt alt öppna en underhandling med den förre.
Han känner sin Herres tänkesätt och kan derföre lätt för desamma ansvara, hvarigenom hans ord har betydelse.
Men han befinner sig i en helt annan ställning, om han sitter i ett tjugumannaråd. oller i en styrelse, om ock blott af 8 personer; han representerar då blott en tjugondedel eller en åttondedel af Regeringen, och hans ord hafva ej mera samma vigt hos den främmande maktens ombud.
Tron J väl, mine Hrr, att. vid sådana tillfällen som dem vi nyligen uplefvat, Kabinetterna i Petersburg, London, Paris.
Köpenhamn eller Wien skulle vilja hafva att göra med en Regering, sammansatt på detta sätt?
Hade vi kunnat komma till stånd med någonting, om vi hade haft en Regering, som varit så talrik, och i spetsen för hvilken icke stålt en Regent?
Tron J väl, ali man under dylika förhållanden, med en sådan cerberiskt månghöfdad Styrelse, hade kunnat möta de stora hinder, som upstodo vid erkännandet af vår neutral itets-förklaring, elier häfda den ställning, som vår Regering då intog, så framt vi icke haft en Konung i spetsen för styrelsen?
Tron J likaledes, mine Hrr, att vi under en dylik
Regering hade kunnat tillvägabringa en sådan traktat, som den vår Konung i November 1855 ansåg sig böra sluta till tryggande af tvenne nationers framtida sjelfständighet och lugn?
Jag tror således, att man måste erkänna, att det är bäst, då man kan undvika en sådan Regering.
Den strider dessutom mot andan i var Reg.-F., sorn Kr monarkisk, och hvilken anda äfven visar sig derutinnan, att en Konungs myndighetsålder är bestämd till 18 år, då hvarje annan är myndig först vid 21 år.
Den 18 Februari f. m. 425 Detta tyckes visa, att man vill förekomma en Interims-regering, —er. förmyndare-styrelse, och samma anda har jemväl, på sätt det af de begge föregående talarne blifvit framst ii I ld t, uppenbarat sig vid de tvenne tillfällen, då Carl Johan, såsom Thron följare, blef, till följd af R.
Sus beslut, förordnad till Regent under Carl XIII:s sjukdom, och vidare vår nuvärde Konung år 1818 erhöll samma updrag, då Hans höge Fader besteg thronen.
Tron J, mine Hrr, att med den sinnesstämning, så rådde år 1844. och med det feberaktiga tillstånd, som man vanligtvis benämner enthusiasm, hvari nationen då befann sig. det hade varit svårt för Konungen att genomdrifva elt förslag, hvarigenom thronföljaren, som då var 18 år, hade blifvit förklarad för Regent?
Sådant skedde icke, och vi få hålla vår Konung räkning derför, då det hade varit i strid med grundlagen.
Men nu, då en Propos., just i enlighet med densamma, blifvit framställd, som åsyftar att förekomma alla Interims-regeringar, hvad är det då, mine Hrr, som gör att detta förslag icke är begärligt inom oss?
Det måste komma af dessa sympatliier och antipathier, som på dålig Svenska näinnes allmänna opinionen.
Det äro dessa, som regera verlden, och hvilka förbrylla svaga Regeringar.
Dessa sympatliier eller antipathier, komma måhända att verka detta förslags fall. till två nationers skada.
Men nu finnas icke alltid några Prinsar af det K.
Huset, och då måste stadganden finnas för en Interims-regering; dessa stadganden äro nu framlagda.
Att fördelarne af det framlagda förslaget äro obestridligen större, än de närvartde föreskrifterna har Const.-Utsk. sjelf bestämdt erkänt, så väl i afseende å sammansättningen som Oidförandeskapet, hvilket alltid skulle egas af representanierne från det Iand, hvars angelägenheter vore under handläggning.
Då jag nu visat nödvändigheten för ett samhälle att, om möjligt, slippa en sådan Interims-regering, som den RiksAkten stadgar, och dessutom fästat upmärksamheten på fördelarne af den föreslagna, vill jag öfvergå till de anmärkntr, Const.-Utsk. lagt till grund för sitt afstyrkande.
Utsk. har, på sätt jag nyss nämnde, i ganska bestämda ordalag erkänt fördelarne af de föreslagna bestämmelserna; men Utsk. slutar dock ganska blygsamt dermed, natt det icke i allo kan godkänna förslaget.n
Af dessa uttryck kan man icke tro annat, än att förslagets förtjenster äro större än dess brister.
Jag för min del bade då önskat, att Utsk. snarare hade sagt: »förslaget har stora förtjenster; anmärkntr göras emot detsamma, och Utsk. öfverlemnar åt R.
St. att bedöma, huruvida deras vigt är sådan, att det till följd deraf bör underkännas.» Utsk. fäster sig i första rummet, på sätt kändt är, vid föredragningen, och det säger, att förslaget i detta hänseende ej är nog bestämdt.
Att det är ett ganska svårlöst problem att i denna del afhjelpa bristen i våra grundlagar, tror jag, att Utsk. sjelf har insett; och Utsk. har också icke vågat något försök till förekommande af de brister, 426 Den 18 Februari f. lii. sorn finnas, t. ex. i 43 g af Reg.-F:n, i afseende å de personer som ega att föredraga ärenden inför den der omtalade llegeringen.
Samma svårigheter möta äfven detta förslag, och om det äfven till det aldra nogaste hade bestämt, hvem som skulle föredraga, är jag dock fullt förvissad, att Coust.-Ut^k., med de äsigtor det här visat, icke hade fminil sig deraf tillfredsställdt.
U(sk:s bevisning i denna del företer en stor egenhet; det följer en argumentation, för hvars irrgångar man riktigt mäste taga sig till vara för att icke snärjas.
Det begär dervid stora inkonseqvenser och motsägelser, litsk. börjar med att erkänna förtjensten deraf, att Inlerims-regeringens ledamots-personal är inskränkt från 20 till 8; nien Ulsk. säger på samma gång, när det är fråga om föredragningen på den Svenska sidan, att ledamöterna omöjligen kunna besväras med föredragning af flere
Departts ärender; det vöre att arbeta öfver menniskohöfva.
Deruti har Utsk. ganska rätt; men Utsk. säger på. samma gång, samt fäster sig uteslutande och med mycket skäl vid den konstitutionella ansvarigheten, att Utsk. icke erkänner någon full ansvarighet annat än hos en föredragande, som tillika är deltagande i beslut, d. v. s. med andra ord, är Regent sjelf.
Då Utsk. såle des å ena sidan säger, alt en föredragande i Regering ej har full ansvarighet annat än när lian sorn ledamot deltager i beslut, men å den andra anser en sådan slags föredragning i an seende till ärendenas mängd vara omöjlig i den föreslagna Interims-regeringen, så ligger ju häruti en motsägelse.
Utsk. säger vidare, att man bordo utstaka ansvarigheten ”genom sådana reglor för den föredragandes förhållande, de der kunde bereda enahanda säkerhet, som under Inlerims-regeringens nuvartde organisation, är afsedd alt vinnas genom de lagbud. hvilka bestämma föredragande
DepartttsChefs rättighet och pligt samt ansvarighet.
” Huru skall nu denna svårighet lösas?
Det är en gåta, sorn Coust.-Utsk. icke kunnat reda.
Det stannar i sådana motsägelser, att konklusionen icke kan blifva annan än den, att antingen den Regering är den enda möjjiga, der hela Svenska StatsRådel är deltagande, d. v. s., der hvarje ledamot är föredragande för sina ärenden, hvilket dock Utsk. motsagt, då det erkänner, att fyra ledamöter är bättre än 10; eller också kommer man till det resultat, att en Interims-regering är omöjlig.
I likhet med den siste värde talaren tror likväl äfven jag, att här icke är fråga om annat, än att bestämma de förhållanden, som äro gemensamma med Norge; hvilka som föredraga de Svenska ärendena, kan ej angå Norrmännen.
Jag tror, att de gamla ordalag, som i förslaget är begagnade, nemi. dessa; »de Svenska ärendena föredragas af den Svenska föredragande, till hvars befattning de höra”, äro fullkomligt tillräckliga, enär de lemna Regeringen öppet att sjelf förordna, huru föredragningen skall ske.
Jag kan icke, lika med Gr. Lagerbjelke, finna, att man, då denna Regering skall träda i verksamhet, behöfver komma i det dilemma, att samma Regering skall bestämma huru.
Den 18 Feliruari f. m. 427 föredragningen skall tillgå.
Lika väl sorn Konungen förordnar, att en dylik Regering skall inträda, lika väl kan han äfven bestämdt förordna, huru med föredragningen skall tillgå.
Det slår också öppet för de Svenska Ständerna, att för dylika tillfällen som de i 43 g Reg.-F:n afsedda eller de nu i frågavar: do vidtaga de förändringar i grundlagen, som kunna finnas nödiga, ulan att dessa förändringar behöfva underställas
Norska nationens sanktion; och hade ordalagen varit lika bestämda som i afseende på Norge, hade man lätt kunnat komma i kallision med de möjligen i en framtid åvägabragte förändringarne i vår grundlag.
Nu har Const.-Utsk. genom sina anmärkmr mot ett förslag till en förfatln., som, ifall den antages, icke skulle på mansåldrar komma att tillämpas, undanröjt fördelar af omätligt stor vigt, nemi. att erhålla ett regentskap i st. f. en Interimsregering, och Utsk. har härigenom, efter min öfvertygelse, åtagit sig ett stort ansvar inför de båda nationerna.
De öfriga af Const.-Utsk. framställda anmärknine iiro redan besvarade af H.
Sparre, samt i min tanke så fullständigt vederlagda, att jag icke behöfver mycket dervid fästa mig.
Benämningen Förordn. för detta tillägg till RiksAktcn afser naturligtvis de olika förhållandena i de båda länderna och var ett vilkor för möjligheten af ett antagande från båda sidorna.
Delta är ock genom de båda förtjenstfull» reservationerna emot afslaget.
Ordet ^hitintill» har ock senast af Gr.
Lagerbjelke blifvit mycket klandradt.
Mig tyckes dock, att man derpå icke bör lägga så särdeles stor vigt, då man sätter det i bredd med förslaget i sin helhet; ty, mine Hrr. om en Interims-regering skall tillsättas, behöfver man i Sverige icke so på RiksAkten; grundlagen stadgar noga allt hvad oss angår.
Ifrågavande ord som ej finnes i grundlagen, blir alltid för oss ej någon stötesten, och jag tror icke eller, alt den Norska Regeringen skall, vid förekommande fall, blifva mycket brydd, huru hon skall för fara.
Gr Lagerbjelke har sagt att 1809 års Reg.-F , hvilket år denne vår grundlag bär, skall blifva den, hvilken komme att tjena till efterrättelse; men så långt skulle vi väl ieke behöfva gå tillbaka, enär det i förslagets 2 § står: al st. f. de i 7 § RiksAkten. sådan denna § blifvit antagen i Sverige af Konungen och R.
St. d. 8 Maj 1841 samt i Norge genom RiksAkts-bestiimmelse af d. 2 April 1845a etc.
Längre torde man väl åtminstone icke behöfva gå i några undersökningar.
Jag tror således, att anmärkmn äfven i detta fall är af ingen vigt.
Jag har redan länge uptagit R. o. Ad:s tid; och slutar derföre med alt, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, yrka afslag å Utsk:s Betänk, och bifall till K. M:s Propos.
Hr Bildt, Didrik Gillis: Const.-Utsk. har i förevända Mern. endast fästat sig vid de bestämmelser i Kongl.
Maj:ts Propos. , som innehållas i 2:dra §:n, och hvilka afse Interims-regerin - 428 Den 18 Februari f. m. gens sammansättning och ordnande, under förutsättning alt de föreskrifter, som önnäs i lista §:n icke kunna tillämpas.
Ehuru Const.-lltsk. kan hafva rätt i denna sin behandling af frågan, alldenstund Utsk. vid föregide riksdag varit i tillfälle att yttra sig öfver de utaf K.
M. föreslagna förändringarne i R. F., samt R.
St. likaledes förehaft frågan till pröfning, som lill följd af två Stånds beslut, blifvit hvilande, måste man likväl, nu då man öfvergår till den föredragna frågans behandling; icke förlora sjelfva hulvudsyflemålet med den Kongl. Proposin ur sigte.
Detta har visserligen icke varit att endast föreslå en förändring i sjelfva stadganderna för Inlerims-regeringen; utan det har tydligen varit alt så långt som ske kunde bortllylta möjligheten af en sådan Interims-regeringens trädande i verksamhet.
Det är sålunda nödvändigt, att man noga gör sig reda för detta hufvudsyftemål, samt huruvida dess upnående är önskligt eller icke, och, finner man alt det är önskligt bör man också vidtaga sådana åtgärder, att sjelfva hufvudfrågan kan blifva föremål för R.
Slirs bedömande.
Olägenheterna af den nu befintliga Inlerims-regeringen ligga icke allenast uti det stora antal ledamöter, hvaraf den består, utan den har dessutom ett ur den konstitutionella frihetens synpunkt stort fel, nemi. alt ena hälften af dessa ledamöter utgöras af elementer, som ansvara för sina åtgöranden inför en annan representation än den svenska.