Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. ville förklara det som sin gemensamma tanke; hemställande Hr Landtm, alltså nu, om R. o. Ad. behagade förklara Gr. iSpens’s anmärkn. såsom sin gemensamma tanke.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara den af Hr von Hartmansdorff framställda anmärkning.
Hr Landtm, gjorde derefter propos. å Frih.
Leijonhufvuds anmärkn , och hemställde alltså, om R. o. Ad. förklarade såsom sin gemensamma tanke, alt Coust.Utskts förslag vore onyttigt.
Ropades ja och nej. 12 H. a6 301 Den ig A u g u 11 i e. ra.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna ntt nej öfverröslat ja, begärde Hr von Hartmansdorff votering.
Upplästes till justering följande voteris-proposition :
Den, som förklarar såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke Frih.
Leijonhufvuds anmärkn., att Const.Utskts uti mern.
Nio a5 framställda förslag är onyttigt, voterar ia; den det ej vill, voterar nei’ Vinner nej, kommer Const.Utskis förslag att oförändradt hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Jag anhåller att till prot. få afgifva min reservation, så väl emot den propos., att
Ståndet skulle såsom dess gemensamma tanke förklara, att Const.- Utskts förslag vore onyttigt, och sålunda afslå förslaget vid samma riksdag det blifvit framstäldt, som äfven emot den votering, som derom kominer att äga rum.
Ofvanstående voter;s-propos. blef derefter af R. o. Ad. godkänd.
Efter voteringens slut, befunnos röstei na hafva utfallit, som följer: Ja — 4a. >'ej — 16. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Jag begärde icke ordet i förmiddags, då fråga var om den af Const.Utsk. föreslagna grundlagsförändring, rör:de karakters-fullmakter.
Jag ansåg, att ifall Const.Utsk:s förslag icke antogs, så hade det varit att onödigtvis förhala tiden.
Nu då det antogs, anhåller jag att i dag få anmäla en reservation, att uppläsas vid ett tillfälle, då det icke uppehåller föredragningen enl. bordslistan, och tillika en motion, härflytande från det ämne, hvartill rättighet är mig öppnad genom 56 §:n RegF:n.
Denna motion har lill föremål, att R.
St. må hos K. M. i und. önskningsväg anhålla, att H. M. täcktes complettera det påbegynta verket med titulaturens förenklande i all correspondance emellan embetsverken och enskilda uti embetsväg.
Denna motion önskar jag framdeles utveckla, men jag vill hvarken med motionen eller reservationen upptaga tiden nu, då föredragn.listan innehåller så många ämnen för öfvei lägguingen.
Företogs till pröfning BevilIn.Utsk:s den 1 och i5 dennes på bordet lagda utlåt.
Nio 23, i anledn. af gjorda anmärkotr emot betänk.
N:o 1 1, ang:de kurhus-afgiftens fortfarande, samt Hr Möllerh jelms , Axel, i ämnet väckta motion.
Den ig Augusti e. ra. R. o.
Ad. ansåg detta mål böra punktvis pröfva*, hvarvid betänk.
N:o it borde tjena till grund för föredragningen.
Utskottets första förslag, sid. 4) • betänka nd e l N:o 11.
Cederström, Jacob, blef Hr Norins vid utlåt.
N:o 2a fogade reservation nu uppläst.
Upplästes ett prot.utdr. af den |5 dennes från BorgareSt.
, hufvudsakligen af innehåll 1:0 att
Ståndet antagit det förra förslaget pä 4;de sidan i betänk.
N:o 11, med det tillägg, alt de särskildt inrättade kurhus-districteo må berättigas att disponera och behålla de kurhus-medel, sorn inom dislrictet inflyta; förklarande
Ståndet tillika, att hvad sålunda vore beslutadt, äfven gällde för nya kurhus-distiicter, som intill nästa riksdag bildas; 2:0 att Ståndet bifallit det sednare förslaget på 4;de sidan i betänk.
Nto 1 1 ; 3:o att i fråga om kurhus-afgiften inom Stockholms stad, Ståndet bifallit, ott en årlig afgift lill veneriska smittans hämmande och botande derstädes må med högst åtta och minst en skilling utgå af hvarje i Stockholm mantalsskrifven person; och hade BorgareSt. inbjudit MedStånden att i dessa beslut sig med BorgareSt. förena.
Beträffande de reglementarisku föreskrifter , som äro uppgifna på 5:te och 6:te sidorna i betänk.
N:o 11, hade BorgareSt. så bestämt; a) att första punkten blifvit antagen med det tillägg, att för Stockholms stad gäller hvad om kurhusmedlen derstädes särskildt blifvit beslutadt; b) att andra punkten blifvit antagen med den förändring i början af punkten, att orden "inom hvarje län” utgå, och att i stället införas dessa: ”inom hvarje kurhus-dislrict;’’ c) att tredje och 5:le punkterna blifvit antagna; d) att fjerde punkten blifvit antagen med den förändring, alt början deraf komnre att lyda sålunda; "De ifrån hospitals- och lazuretts-fonderna skiljda kurhusmedlen användas af en inom hvarje kurhus-district, jemlikt K.
M;s nåd. inslruction för kurhus- och lazaretts-inrättningarna af den 17 Dec. 1817, tillförordnad direction, och etc.” Fril).
I enlighet med Hr Norins upplästa reservation ber jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt det är nödvändigt att tillåta districterna eller de särskildta länen att bestämma, huruvida afgiften, om den finnes otillräcklig då den utgår med 5 sk. för personen, må kunna ökas derutöfver till ett visst maximum.
Den 19 Augusti e. m.
Sådant är också förhållandet i Stockholm.
Det är upplyst, att afgiften af 5 sk. inom hufvudstaden lemnat en brist af 6000 r:dr årligen.
Jag skulle förmoda, att det i BorgareSt:s nyss upplästa prot.utdr. föreslagna maximum för Slockholm af 8 sk. ändock icke Liefve tillräckligt, ty 8 sk:s afgift hinner ej till alt betäcka utgifterna jemte berörde balance.
Jag tror derföre, att man inom hufvudstaden kunde medgifva afgiftens bestämmande från 1 till 12 sk. b:co.
Naturligtvis faller det af sig sjelft, att om afgiften, sålunda bestämd lill 12 sk., skulle lemna öfverskott, blir den nedsatt följande året, emedan afsiglen icke är att bilda cassör inom staden i och för detta ändamål, utan att genom afgif ter lör året, lämpade efter patienternes antal, som ena året är större 30 de! andra, anskaffa de inkomster, som motsvara behofvet
Den stora viglen af att nödiga medel till hämmande af ifrågavar. smitta ej må saknas, är allmänt känd, hvarföre jag också vågar hoppas, att icke någon svårighet skall mola stadens styrelses önskningar alt taxalionen må kunna efter behofvet utsträckas ända lill i afseende på första punkten jag tillstyrker denna förändring, emedan uti densamma (öreslås inom hvarje län en afgift från 1 till 5 sk.
Jag anhåller ytterligare vid detta tillfälle att få nämna, det jag skiljer mig från BorgareSt.Vs beslut derom, att hvarje kurlnis-district skulle uppbära afgift af de inom detsamma mantalsskrifna personer, och icke af hela afgiften för länet erhålla den andel, som för districlet vore oumbärlig.
En sådan fördelning korinne ganska bestämdt att menligt inverka på ändamålet, emedan t. ex. inom Stockholms län finnes ett dislrict i skärgården vid Möjan, der ovillkorligt ett större tillskott fordrades, i anseende till det stora antal personer, som der städse varit i behof af iäkarehjelp.
Der vore den afgift, som inom samma district med 5 sk. af hvarje mantalsskrifven person kunde insamlas, alldeles otillräcklig.
Deremot finnas andra trakter inom Stockholms län, der föga eller intet behof förefinnes, i jemförelse med det som på förenämnda ställe figer ruin, utan afgiften vore helt och hållet Öfverflödig oell kunde nedsättas till 1 sk.
Vid sådant förhållande är nödigt, alt hvarje län anlages såsom ett district, som inom sig må hafva fil ia l-dis! rict er, men hvars direction enligt K. reglementet af år 1817 må äga att disponera afgiften från hela länet efter de mindre districternas olika behof.
Denna modification af BorgareSt:s beslut anser jag högst nödvändig, 0111 afsiglen med afgiftens användande skall kunna ernås, och får jag således anhålla om Hr Landtm:; propos på en sådan jemkning.
Landtm, hemställde, i anledn af Frih.
Cederström; yttrande, om R. o. Ad., ehvad beslut, som öfver den nu föredragna del af betänk, fattades, likväl skulle Den ig Augusti e. m. äo5 vilja anse frågan öppen om Hr Möllerhjelm^ motion, så alt heslutet om den nu föredragna punk len ej hindrade R. o. Ad. alt i afseende på nyssnämnda motion falla hvad beslut sorn helst.
Ropades ja. fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Jag har med yttersta uppmärksamhet genomgått och afven nu afhört Utsk:s betänk., och har deraf ej kunnat abstrahera något, som liknar ett skäl till afslag fi motionen Behofvet kan icke bestridas.
Behofvet kostar penningar och skall af någon bekostas.
Ville man då antaga, att bekostandet af ett localt behof skall bestridas af Riksstaten, så tror jag man handlade i strid med alla beskattnings- och statsekonomiska principer.
Således o,tu detta fullkomligt erkända och omisskänneliga behof måste bekostas, mäste det bekostas af den ort, för hvilken kostnaden skall användas.
Jag fattar icke med hvad skäl, då behofvet erkännes, saken kunde afslås, oell jag anser för en alldeles afgjord piincip, på hvilken vi ännu beklagligen icke äro rätt inne, men till hvilken vi väl komma, att afgifter af detta slag skola bekostas af de mnnicipaliteter, sorn deraf skola draga fördel; och nu handlar saken ändå icke ens om ett beskattande af Stockholms stad, antingen staden vill det eller icke, utan, såvidt jag fatlat saken, är det fråga om ett afslag för staden att få beskatta sig.
Att släder och corporationer icke i delta fall få beskatta sig ulan Statsmakternes tillstånd, delar rätt; ty i annat fall skulle missbruk kunna uppkomma, inen när en stad ingär till Statsmakterna med anhållan att få frivilligt beskatta sig, så sannerligen jag kan förslå under hvilken synpunkt en sådan begäran kan afslås, då behofvet är omisskänneligt och högst angeläget.
Jag tillstyrker bifall å motionen och afslag å Ulskts betänkande.
Då jag begärde ordet, var det egentligen för att begära uppläsning af Hr Grapengiesser reservation, och jemväl reservera mig rättigheten alt särskildt yttra mig öfver den punkt, som angår Hr Mölle' hjelms reservation.
Hr Landtm, bär likvisst redan förekommit mig i sednare afseendet, och jag får således blott anhålla om uppläsning af Hr Grapengiesser reservation.
Hr Grapengiesser reservation vid utlåt.
N:o 23 upplästes.
Hr von H a itilia nsdorff, Au g.:
Jag tror mig hafva funnit att Hr Landtm, föredragit första punkten of Utsk:s betänk., men att R. o. Ad. afhnndlat den sisla, nemi. den, som angår Stockholms stad.
Jag anhåller att af Hr Landtm, få veta hvaröfver man har att tala, på det jag må rätta mig derefter.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, vid början af föiedragningen utaf detta mål, hemställt, att det måtte aoG Den ig Augusti e. m. punktvis afgöras, hvilken hemställan blifvit af R. o. Åd. med ja besvarad, hvarefter endast första punkten blifvit föredragen.
Hr Landtm, hade således trott att discussionen borde inskränka sig lill denna första punkt, ehuru han funnit, att åtskilliga talare redan afhandlat den 3:dje; för ordningens skull trodde han att det vore bäst, om discussionen äfven inskränkte sig till den punkt, som nu blifvit föredragen.
Sådan har äfven min förmening varit; och då jag nu hör del jemväl vara Hr Landtm:* tanke, skall jag ställa mig den till efterrättelse. 1 första nu föredragna punkten är hufvudlvisten den, huruvida afgiftenskall för hvarje betalande person vara lika inom hvarje län eller lika inom hvarje kuihus-district.
Utsk. har föreslagit hvarje län.
EorgareSt. åter har beslutat inbjuda R. o. Ad. att hålla sig inom hvarje kurhus-district.
Cederström har instämt med Utsk., men likväl åberopat
Hr Norins reservation, sorn instämmer med BorgareSt:s beslut.
Jag anhåller alt få åberopa Hr Norins reservation för min mening, att afgiften må vara lika endast inom hvarje district.
Då frågan förra gången förevar, tog jag mig friheten fusta Ståndets uppmärksamhet derpå, att inora Gefleborgs lan finnas 3 kurhus-districter, samt alt inom dem afgiflerna äro olika derföre att behofven så äro.
Jag kan icke finna något skäl för R. o. Ad., eller något annat Stånd, alt ålägga något dislrict att betala mera än som behöfves.
Deraf skulle följa, att en cassa bildades för hvarje år, och att afgiften följaktligen blifvit för hvarje år obilligare än förut, emedan hon vore onödigare eller komme att användas för andras behof.
Samma förhållande är äfven i Calmar län.
Der finnas 3:ne kurhus, ett i Calmar, ett i Westervik och ett på Öland i Borgholm.
Kurhus-dislricten sända aldrig några patienter från det enas till det andras kurhus.
Det är således obilligt att tvinga det ena districtet betala afgifter till ett annat, af hvars sjukvårds-inrältningar det förstnämnda ingen nytta har.
Detta sker likväl.
På det alt sådant måtte upphöra, -får jag vördsamt tillstyrka, att R. o. Ad., med godkännande af Utsk:s förslag i första punkten å sidan 4 * t>e_ tänk.
N:o ii, måtte förena gillande afforsla punkten å sidan 5 med den förändring, alt i stället för alt der står, lika för alla betalande inom hvarje län, må utsättas: lika för alla betalande inom hvarje kurhus-district.
Den siste talaren har ansett, att jag i mitt förra yttrande hade på Hr Norins reservation byggt mitt tillstyrkande af Utsk:s förslag.
Såvida har den värde talaren rätt, som Hr Norin deducerat rättigheten för R.
St. att localisera tillfället att höja afgiflerna för vissa districter utöfver det i allmänhet fastställda beloppet; men dessa districter böra efter min öfvertygelse vara län, och Stockholms stad utgör i afseende på beskattningen ett län Den 19 Augusti e. m för sig; ty det hörer hvarken till Stockholms eller Södermanlands län.
I afseende åter på afgiftens bestämmande särskildt för hvarje kurkus-district, som den siste talaren synes lika med BorgareSt. vilja tillstyrka, så anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att ett sådant stadgande komme alt tungt drabba de districter, hvilka äro mest hemsökta af smittan, och som egentligen äro kustorterna, hvaremot de, som äro belägna längre från kusterna, skulle nära nog komma att alldeles icke deltaga i afgifterna.
Om åter afgiften utgöres lika inom hvarje län, så skulle jag tro, att den i allmänhet blefve föga betydlig; och en sådan ordning är så mycket lämpligare, sorn den central-styrelse, hvilken är organiserad inom hvarje län, skall, enl.
K. kungörelsen af år 1817, hafva uppsigt öfver hela kurhus-anstalten inom länet, ehuru filial-inrättntr finnas, samt granska räkenskaperna för hvarje kurhus och uppgöra redovisningen för det hela.
Jag kan ej för mig goha redigt, huruvida det ej skulle blifva en ren vinst för hvarje län, att afgiften inom detsamma erlades med lika belopp, hvarvid , ifall den från ett kurhus-distriet inflytande afgiften befunnes utgöra mer än der erfordrades, öfverskoltet kunde af central-styrelsen användas för ett annat district inom länet, der den inflytande afgiften, äfven om den utgick med maximi-beloppet af 5 sk., ändock kunde vara otillräcklig, till förekommande af sådan brist på utrymme, sängställen och läkare, att patienterne ej kunde annat än återförvisas, och sålunda smittan, i stället alt hämmas och utrotas, komme att ytterligare utbreda sig inom länet.
Det är från denna synpunkt jag tror det vara nödvändigt, att afgiften blir lika inom hela länet och att kurhus-directionerna må bestämma huru mycket af hela inkomsten skall anvisas för hvarje districts behof.
Hr af Dalström, Gustaf Jacob: Såsom tillägg till hvad Hr von Hartmansdorff anfört, får jag nämna, att förhållandet i Elfsborgs län är ungefärligen enahanda med hvad han omnämnt i afseende på Calmar län.
I Elfsborgs län finnas 2;ne kurhus, det norra i Wenersborg och det södra i Borås.
De districter, som höra till dessa kurhus, äro af betydligt olika storlek.
Det södra är nemi. i afseende på folkmängden åtminstone 7 eller 8 gånger så stort som det norra i Wenersborg.
Deremot är det allas skyldighet att gemensamt sammanskjuta den s. k. kurhus-afgiften, hvilken ingår till Wenersborg, för att der fördelas.
Många gånger har man i södra delen funnit olämpligheten af en sådan ordning, och man har till och med trott, att hospitals-, lazaretts- och kurhusmedlen någon gång blifvit sammanblandade till gemensamt bruk.
Sådant är likväl nu genom
Utskrs betänkande förekommet.
Men högst nödvändigt och svarande emot ändamålet synes mig vara, att hvarje district samlar de medel, som för dess behof erfordras, och får jag derföre, i likhet med Hr von Hartmansdorff samt enl.
Bor - Den 19 Augusti e. m. gareSt:s beslut, föreslå, att de medel, som samlas inom hvarje district, må endast lör districtels behof användas.
Det var en underlåtenhet af mig, förra gången jag talade, att icke tydligen säga det jag ej liar någonting emot afgiftens höjande inom Stockholms stad.
Men jag talade om länen; och för dem har ingen, mig veterligen, nu, såsom vid förra riksdagen, yrkat afgiftens uppsättande öfver Utskts förslag 5 sk.
För länen är det sorn jag yrkal att afgiften må kunna vara lägre inom vissa district än i andra.
Jag har nyss erhållit underrättelse, att afgiften inom Gefleborgs län är så bestämd, att i del nordligaste districtet, nemi.
Hudiksvalls, betalas 3 sk., i det medlersta eller Söderhamns 5 sk , och i det sydligaste eller Gefleborgs 3 sk.
Hvarföre skall man då tvinga de båda yttersta dislrictena att betala 5 sk., när de icke behöfva en så stor afgift?
Det är, såsom mig synes, orättvist.
Man har yttrat, att det skulle tungt drabba de district, sorn hafva de flesta sjuka, oro de icke finge bidrag från de andra districten, som hafva färre.
Men mig synes det vara tungt för dem, som hafva få sjuka, att nödgas betala för andra.
Det billigaste vore väl, att en hvar betalade för sina och icke för dem, som honom icke angå.
Förhållandet i Calmar län är t. ex., att Öländningarne få årligen betala mer än som för deras kurhus behöfves, och alt Westerviks district får erlägga ännu mer inöfver dess eget behof, begge till förmån för Calmar district.
— Jag ser verkligen icke, om ett district sälte sig emot att aflemna mera penningar, än som för dess sjuka behöfdes, huru det skulle kunna tvingas dertill.
Hvem har berättigat Gefleborgs innevånare att, oaktadt den nu gällande författningen, betala olika afgifter inom dislrictena?
Det har icke författningen gjort.
— Men billigheten att få göra det är så gifven, alt jag icke ser huru man skulle kunna ålägga Gefleborgs och Hudiksvalls district att betala 5 sk., när de icke behöfva mer än 3 sk.
Sjelfva olydnaden visar huru olämpligt det är att hafva sådana föreskrifter.
Utsk:s förslag bör följaktligen icke vara antagligt.
För min del kan jag ingalunda finna att det ligger så stor obillighet deri, att de delar af ett län, som lyckligtvis äro befriade från en smitta, något bidrager till afhjelpande af de olyckor, hvilka uppstå för andra delar af länet, som stå i det beklagliga förhållande att deraf oftare vara hemsökta, isynnerhet då ändamålet dermed är att från egen ort afvända faran.
Det synes mig också, som motsatsen skulle medföra svårigheter i verkställigheten, då rättigheten att contribuera endast inom det district roan tillhör, äfven synes medföra rättigheten för länens innevånare att dela sig i så många district de kunna behaga.
Sjelfva forinen för districtets hörande i detta fall, och Den ig Augusti e. m. 209 oell luiru besluten skylle fattas, synes mig innefatta ett mycket eompliceraclt förhållande.
Då ruan känner, luiru litet allmänheten är benägen för sådana afgifter, sorn denna och för nya kurhus, fruktar jag att deruti skulle ligga en nnlcdn. att i ganska betydlig mån göra denna för landet högst behöfliga administrativa anstalt overksam.
Länet synes mig, i fråga om så omfattande bestyr som detta, vara en ganska lämplig central-commun, och att den beskattning, som i och för detta ändamål uttages, icke kan vara fullkomligt rättvis, är ganska gifvet; ty i annat fall borde ingen annan skatta, än den som sjelf vore i behof af det biträde, som här är i fråga.
Jag kau således ej instämma med Hr von Hartmansdorff i dess afgifna förslag, utan anser den reform, som här är ifrågaställd, vara bland dem, hvilka ej äro nyttiga och lämpliga, och tror jag derföre vara bäst att förblifva vid hvad för närvar, är stadgadt.
Denna afgift är alt jemföra med fattigvården, och redan i kyrkolagen finnes bestämdt, att den ena församlingen må kunna understödja den andra, och således ligger ingen orimlighet deruti, att den ena delen af ett län må kunna lemna den andra ett understöd idella afseende.
Jag anhåller således örn bifall till Utsk;s förslag i denna del.
Jag får begära R. o. Ad:s ursägt för det jag ännu en gång yttrar mig i detta ämne, men jag anser frågan vara af ganska väsendtlig vigt.
— Hr von Harlraansdorffs yttrande om obilligheten af all ålägga personer inom länets olika dislricter lika afgifter, då icke lika behof inom districtena förefinnas, lärer icke kunna hålla profvet emot hvad som verkligen är billighet.
St. hafva beslutat, att till smittans utrotande en afgift af högst 5 sk. för hvarje mantalsskrifven person skall utgå.
Det hade visserligen va rit ändamålsenligast, att denna afgift från hela landet blifvit med samma belopp erlagd och sedermera fördelad efter behofvet på de orter, der smittan ägde rum, hvarigenom den kunnat hastigast hämmas; men då vid afgiftens åtagande man ville skilja sig länsvis, hvilket egentligen härrörde af samma orsak, som utgör grunden för Hr von Hartmansdorffs nu yttrade mening, nemi. att representanterne från de län, der smittan var okänd, ansågo sig alldeles icke böra deltaga i en afgift af 5 sk., då de kunde berga sig med 1 sk. och derföre småningom hinna uppbygga kurhus för det mindre antal sjuka, som der kunde behöfva intagas; så blef majoriteten inom RiksSt:n sådan , att afgiften bestämdes att utgå inom hvarje län särskildt.
Sedan har man kommit derhän, att få afgiften delad districtvis inom länen.
Vill man nu fullfölja detta delnings-systeme, så kommer man till fördelning socknevis och slutligen rotevis inom socknarna.
Jag vill då fråga den värda talaren, huru de personer, hvil 12 H. 27 210 Den 19 Augusti e. m.
In tillhöra en rote, der kanske allesammans äro smittade, skola kunna botas med en afgift af 5 sk.
De skola utvandra till grannarna och kringsprida smittan öfver hela landet.
Vid alla farsoter måste
Staten med sin lagstiftningsrätt träda emellan de enskildes godtyckliga förfarande och tillse att de medel, som användas, blifva ändamålsenligt begagnade, d. v. s. så, alt der smittan finnes, medel ej må saknas till behörig läkarevård.
Det följer af sig sjelft, att der smittan ej hunnit sprida sig, blifva afgifterna i början högre, än om orternas innevånare endast skulle betala för egna sjuka ; men 1 samma mån smittan aftager, blifva också afgifterna mindre för alla.
Detta måste kunna ske snarare då sjukvården kan lämpligen inrättas, och jag tror att en jemn beskattning för alla inom samma län mäste vara ändamålsenligare och byggd på rikligare grunder, än den som ålägger districtena inom länet ömsom 5, ömsom 4 och ömsom 3 sk.
Jag förnyar min anhållan om bifall till denna punkt af Utskrs förslag.
Jag förenar mig med de talare, sorn yrkat att afgiften till det ändamål, som nu är i fråga, må utgöras länsvis.
Jag tror att om man skulle gö ra åtskilnad emellan de särskildta districtena inom länen, stora olägenheter kunde uppkomma.
Vi hafva sett, åtminstone i den provins, som jag närmare känner, att sjukdomen är olika gängse och hvälfver sig från en ort till en annan.
Den kan, om jag så får säga, ofrivilligt blifva meddelad, och till förekommande af dess spridande önskar jag ett gemensamt förfarande.
Sjukdomen kan drabba hvem som helst, och hela socknar kunna på en gång blifva smittade.
Jag vet icke huru det skulle gå till att, utan mehn för ändamålet, göra den fördelning, som här blifvit föreslagen, och derföre tillstyrker jag antagande af Utsk:s förslag att afgiften må utgå länsvis och icke districtvis.
Man har befarat, att districtena skulle kunna blifva för små, om man antog den grundsats jag yrkat.
Derför är ingen fara, ty inrättandet af ett kurhus, aflöningen för en läkare, för sjukvaktare m. fl. anstalter, som höra dertill, hindra att kurhus kunna anläggas på flera orter än nödvändigheten med hänseende till afstånden klafver.
Också ser man att uti de län, der icke afstånden äro alltför stora, håller man sig till ett eller högst 2 district.
Det är blott inom de långsträcktare länen, der flera sådana fördelningar kunna äga rum.
Man har jemfört detta föihållande med fattigvården.
Om en sådan jemförelse är grundad, så böra districten visserligen icke vara alltför stora.
Fattigvården inskränker sig inom socknarna, men jag har här icke yrkat något sådant.
Jag talade om districter så stora, att de innefatta 60 till 70,000 menniskor.