Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om då Regeringen behöfde ett utlåtande, så funnes en till fullo qvalificerad auktoritet, af hvilken den kunde erhålla detsamma, och om något förslag behöfde utarbetas, så funnes alltid denna ganska goda auktoritet till hands, så att man icke behöfde, såsom nu, antingen sakna ett sådant, eller i sådant afseende förordna en serskild Kommitté.
Afven i detta hänseende vore således en Reg.-Rätts bildande af stor fördel, ehuru derom icke någon serskild stadga behöfde, eller ens kunde, i grundlagen införas.
En betänklighet återstår likväl, och den af ganska väsentlig beskaffenhet, nami. den, att då Konungen i vårt land ensam eger lagstiftnings-rätt i ekonomiska frågor, så vill man icke allt för skarpt skilja behandlingen af de ekonomiska besvärsmålen ifrån Konungens handläggning, på det att icke en obekantskap med dessa författningars tillämpning måtte hos Regeringen uppkomma.
För att undvika sådant har Utsk. föreslagit dels att ärenderna skola i vederbör:de Stats-Depart. beredas, och dels att Depart.-Chef må ega rättighet att i Reg.-R:s öfverläggmr deltaga, då mål som angå hans Deparl. der förekomma.
Man har likväl mycket, och såsom mig synes orättvist, här klandrat detta stadgande, och man har sagt att en Depart.-Chef, som infinner sig i Reg.-R:u och der icke får deltaga uti besluten, kommer uti en mycket falsk och underordnad ställning.
Härvid har man dock förbisett, att Deparl.-Chefen inträder i Reg.-R:n, icke för att göra sin vilja gällande, utan för att se huru en författn:g hörande till hans Depart. verkar och utvecklar sig i lifvet, hvartill han mäste hafva ett serdeles godt tillfälle genom att afhöra de debatter, som vid målens afgörande i Reg.-R:n ega rum.
Men icke blott vid sådana tillfällen kan Depart.-Chefens närvaro i Reg.-R:n- vara honom till mycken nytta, utan äfven om det vore fråga om att utfärda en ny författn:g och Reg.-R:ns Utlåt:de vore af Konungen infordradt, så vore det af ganska stor nytta, att Depart.-Chefen kunde infinna sig uti Reg.-R:n och genast påpeka de punkter, öfver hvilka han serskildt önskade att densamma skulle utlåta sig, samt vore i tillfälle att afhöra de anföranden, som af Rättens ledamöter afgåfvos.
Genom detta stadgande i förslaget är Depart.-Chefen således ställd precist på den ståndpunkt han behöfver, näml. den, att ega'rättighet och tillfälle att i Reg.-R:n inhemta aliade upplysningar som kunna erfordras.
Något annat har icke varit afsedt, och något annat behöfver således icke i Grundlagen stadgas. 2)6 Den 12 Juli f. m.
Ytterligare kan man, i likhet med hvad som i afseende på Högsta Domstolen föreskrifves, stadga, att likasom 2:ne JustitiaeRåd, då Justitise-ärenden i Stats-Rädet förekomma, skola der vara närvande, så skola äfven vid frågor ang:de stiftande, förändring, förklaring eller upphäfvande af ekonomiska författn:r 2:ne Reg.-R:ns ledamöter vara närvar:de, hvarigenom man är försäkrad, att, likasom man i fråga angrcfe Justitim-ärenden genom dessa Jusfritise-Råds närvaro afsell att Juridisk sak-kännedom måtte vara att tillgå, så skulle äfven i afseende på de ekonomie ska författnrne en sådan detalj-kunskap finnas vid Rådsbordet genom de håda Reg.-Rådens tillkallande.
Det vill sålunda synas, som skulle allt det samband, sorn är nödvändigt emellan den uti ekonomiska ärenden allena lagstiftande Konungamakten och O ö den auktoritet, som tillämpar dessa författningar, härigenom vara bevaradt.
Men då Utsk. sålunda ansåg att de ekonomiska besvärsmålen borde till en serskild auktoritet öfverflvttas, så fann Utsk. likväl derjemte, att åtskilliga sådaBe besvärsmål finnas, om lämpligheten af hvilkas öfverfiyttande man kunde vara af olika tankar.
Uti ett slag af dessa besvärsmål ansåg Utsk. det vara af grundlagsenlig vigt att de icke finge afgöras af någon annan än Konungen, hvarföre äfven Utsk. undantagit dem, näml. besvär angtde tjensters tillsättning.
Andra besvärsmål kunna jemväl finnas, som af Konungen böra afgöras, men likväl utan alt sådant är af grundlagsenlig vigt, likasom det vore alldeles omöjligt oeh dessutom genom den deraf i lagstiftningen uppkommande stelhet högst skadligt att i grundlagen införa en förteckning på alla de besvärsmål, som böra icke i Reg.-R:n ulan i konseljen afgöras.
Utsk. har ansett, att all nödig säkerhet vore vunnen derigenom, alt det icke skulle bero, hvarken på Konungen ensam eller pä R.
St:r ensamme, utan på en af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag, att bestämma hvilka besvärsmål skola fortfarande afgöras i Stats-Rådet, eller öfverlemnas ät Reg.-R:n, hvarföre äfven ett sådant stadgande finnes uti förslaget infördt.
Sjelfva formen för föredragningen inom Reg.-R:n kan lika litet som den inom Högsta Domstolen vara af grundlagsenlig vigt, hvarföre äfven grudlagens stadgande om dessa båda saker blifvit lika utförda.
Man har emot detta förslag gjort åtskilliga anmärkn:r, hvilka likväl redan äro af föregående talare i mitt tycke fullkomligt vederlagde, men jag anser mig dock, för deras stora egenhets skuld, böra upptaga en och annan af dem.
En värd talare har näml. sagt att Konungen i Sverige skulle slå öfver lagen.
Vi lefva dock uti ett konstitutionell samhälle, och vi hafva en 38:de § R.-F., som anbefaller föredraganderne att vägra sin kontrasignation, om olagligheter skulle lill begående ifrågasättas.
Om än den värde ledamoten förgätit detta, sä borde han dock ihogkomma hvad som här på delta rum för en ganska kort tid sedan tilldrog sig.
Man framställde då anmärkntr deröfver, att man förmenade det olagligheter skulle hafva förekommit vid afgörande af åtskilliga besvärsmål.
Mot dessa anmärkmr anfördes här ganska goda försvar, men de stödde sig alla derpå, att ingen olag - Den 12 Juli f. m. 217 lighet varit begången, och för min del åtminstone har jag aldrig hört någon försvara sig med, att Konungen skulle hafva rätt att begå olagligheter.
Man har ytterligare såsom ett fel i förslaget anmärkt, att det icke såsom ett vilkor för att blifva Reg.-Råd blifvit föreskrifvet, att hafva aflagt sådan examen, som fordras för inträde i Konungens Kansli.
Följden af ett sådant stadgande skulle blifva den, att en person, hvilken som
Landshöfding kanske uti 20 år förträffligt förvaltat sitt embete, icke skall kunna blifva-ledamot af Reg.-R:n om han icke i sin ungdom hade aflagt Kansliexamen; hans långa och utmärkta tjenstemanna-bana skulle således icke berättiga honom dertill, men en möjligen ganska knapphändig examen skulle göra det.
Man har äfven sagt att genom detta förslag skulle Konungamakten inskränkas, men enligt min tanke, skulle förhållandet blifva alldes motsatt.
Om vi påminna oss hvad som vid det nyss åberopade tillfället här tilldrog sig, så skola vi finna, att för dem, som vilja i lid och olid göra anmärkn:r, är närvarrde förhållande synnerligen beqvämt.
Men tager dä fram ett besvärsmål, deri författnrn måhända är något tvetydig men dock efter bästa förmåga blifvit af Stals-Rådet tillämpad, men man gör deraf politiska tillämpningar och advocerar så godt man kan, på grund deraf att författnrn äfven kan hafva en annan mening.
Ytterligare och då Stals-Råds-ledamöternes lid genom att sysselsätta sig med alt efter bästa förstånd afgöra dessa mål varit beständigt upptagen, så anklagar man dem derföre att de icke med så stor omsorg behandlat de större Reg.-ärenderna, som man vill fordra och som de sjelfve utan allt tvifvel skulle hafva önskat att kunna medhinna.
Man har således godt tillfälle att å ena sidan göra anmärkn:r vid småsakerna, och att å andra sidan anmärka, att inga stora saker blifvit uträttade.
Konungamakten äfven genom delta förslag skiljes ifrån de flesta af dessa detalj-bestyr, så blir den just derigenom först rätt fri och kraftig i sin verksamhet, och det är äfven på denna grund jag hoppas alt R. o. Ad:n skall med godkännande upptaga Konstitutions-Ulsk:ts ifrågav:de förslag och förty afslå de här framställda förslagen till gemensamma tankar; hvarom jag vördsamt anhåller om Ilr Grefven och Landtmarskalkens propos.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Ibland de anmärkn:r, som emot detta förslag blifvit gjorda, har jag synnerligen fästat mig vid en, som äfven af den siste värde talaren nyss upptogs, näml. den, alt
Konungen skulle för närvande vara ställd öfver lagen, men att Han genom antagande af detta förslag icke längre skulle blifva det.
För min del kan jag ingalunda erkänna sanningen af denna uppgift.
Väl är Konungen enligt grundlagen för sina gerningar icke personligen ansvarig, men han är derigenom ingalunda ställd öfver lagen.
Då Konungen är den som stiftar de ekonomiska förfaltmne, så kan 218 Den 12 Juli f. m. lian ju icke annat än äfven önska att de noggrannt mätte efterlefva», men för att lian skall kunna vinna denna sin önskan, måste det äfven vara hans egen vilja att så noga som möjligt sjelf i främsta rummet efterlefva desamma.
Endast derigenom kan han åt deni vinna den aktning och det förtroende, som de böra ega.
Man har äfven såsom en anmärkn. emot förslaget anfört, alt hädanefter skulle besluten komma att grundas endast på lagar och förfatln:r samt icke såsom hittills kunna lämpas efter serskildta sig företeende omständigheter, hvarigenom Konungen skulle förhindras ifrån att visa sig som en mild och god Konung.
För min del sätter jag högt värde på mildhet hos Konungen, men ännu högre värde sätter jag dock på rättvisan.
Folket måste alllid kunna förvänta att af Konungen få åtnjuta rätivisa.
Den mildhet och' den godhet, som, vid uppkommen tvist emellan flere, utöfvas emot den ene undersåten, sker merendels på den andres bekostnad, och en sådan godhet anser jag icke vara önskansvärd, utan är min önskan den, att i alla tvister endast rättvisa måtte öfvas.
I fråga om behofvet af ifrågavide förslag, så beror det, såsom förut är nämndt, derpå, huruvida verkligen Reringens göromål äro sä öfverhopade, alt de icke kunna skölas såsom sig bör, eller åtminstone icke lemna tillräcklig lid öfrig för handläggningen af de vigtigare ärenderna. i denna del tyckes ingen hafva kunnat bestrida den uppgiften att små-ärendernas mångfald inom Regeringen är så stor, att den icke lemnar tillräckligt rådrum för handläggningen af de vigtigare.
Således mäste behofvet af en förändring vara tillräckligen insedt, och frågan är dä endast den, huruvida det förslag, som här blifvit framsläldt, lämpligast och bäst afhjelper detta behof.
Hr von Hartmansdorff har föreslagit att antalet af Konungens konsultativa rådgifvare skulle ökas ifrån 3 till 6, och jag skulle för min del vilja med honom deruti instämma, emedan della förslag enklast och med minsta kostnad skulle afhjelpa de öfverklagade olägenheterna, så vida icke den största ibland dem alla likväl qvarstode, näml. den, att den lid, som Konungen skulle egna åt ärendernas afgörande, skulle fortfarande lagas lika mycket i anspråk, som hittills; och om det icke är möjligt för Stads-Rådets ledamöter att vara narrande vid alla dessa föredragningar, utan de mäste hafva ledighet sä väl att begrunda de vigtigare ärenderna, som för att njuta en nödig hvila, såsom Hr von Hartmansdorff sagt, huru kan man då fordra att Konungen skall deltaga i alla dessa mål och likväl hafva lid öfrig att begrunda de angelägenheter, som äro af större vigt?
Jag kan åtminstone icke för min del , fatta det, och följden deraf skulle blifva den, att man, genom att tvinga Konungen att deltaga i alla ärenden, långt ifrån alt upprätthålla Konungamakten, tvärtom skulle nedsätta densamma, ty om det är påtagligt att Konungen omöjligen kunde medhinna alt åt ärendernas afgörande egna den uppmärksamhet sorn erfordras, så skulle man kunna komma till den slutsatsen, att
Den 12 Juli f. m■ 219 det vore likgiltigt om Konungen öfvervore ärendets afgörande eller icke; kunde lian icke medhinna att tänka öfver de frågor, som förekommo, så kunde han icke eller vid deras afgörande något serdeles uträtta; men vid sådant förhållande synes det vara nödvändigt, att en förändring i den syftning, som här är föreslagen, kommer att ega rum.
Ehuru jag i allmänhet och hufvudsakligen gillar Konst.- Ulskis förslag, har jag likväl åtskilliga anmärkntgar alt deremot framställa, hvilka jag önskar måtte tagas i öfvervägande vid den ålerremiss, hvarom jag vördsamt anhåller.
Uli 1 Tide § i förslaget förekommer ordet ”?««”, hvilket jag önskade måtte utbytas emot ordet ”skull”, Ordet ”mö.” står näml. der begagnadt om de ärenden som skulle till Reg.-Rätten öfvertemnas; men om detta uttryck att de må öfverlämnäs qvarstår, så skulle det ju bero på Konungen att göra det eller icke.
Jag skulle för min del tro att det niåste i grundlagen stadgas, att så skall ske, och att således ordet ”w«” måsie utbytas emot ordet ”skall”, I afseende åter på ledamöternas antal, har jag ingenting att anmärka, men i afseende pä qvalifikationerna, tror jag det vara nödvändigt att i • grundlagen bestämma, att ibland ledamöterna ett visst antal funnes, som hade ulöfvat domare-embetet, ty jag tror att den sora eger någon erfarenhet om sådane ärendens handläggning har kommit till den öfvertygelse, att det vid pröfning och afgörande af tvister är nödvändigt alt hafva tillstädes någon i beslutet deltagande, sorn har handlagt domare-värf.
Delta synes äfven Konst.-Utsk. sjelft hafva erkänt dä man läser motiverna till dess beslut.
Der står nemi.: ”hvilken auktoritet, om ledamöternas antal klefve sådant, all deruti äfven kunde inrymmas del högre måttet af juridisk kunskap och erfarenhet, skulle kunna tillfredsställa anspråken på arend enias bedömande icke allenast med närmare kännedom af de förhållanden, som bestämma riktningen på den ekonomiska lagstiftningen, utan ock med den säkrare vana vid lagbuds noggranna tydning samt vid rätlegungsformers tillämpning och beslutens uppfattning med nödig säkerhet och klarhet, som i allmänhet anses i synnerlig måll genom den juridiska embetsmannabildningen och domare-kallets handhafvande förvärf vas.” Här har Konst.Utsk. uttryckligen erkänt beliofvet af juridiskt bildade ledamöter, men när man ser på sjelfva förslaget så förekommer intet som häntyder på alt så borde vara.
För min del ville jag derföre föreslå, att utaf de 7 ledamöterna, minst 3:ne skulle vara sådana, som domarebefattning utöfvat, pä det ätt man alltid måtte kunna vara viss derom, att en sådan vore närvande då Reg.-Rätten skulle utöfva sin domsrätt.
Jag instämmer fullkomligt i den anmärkt)., som blifvit gjord emot stadgandet i 24:de §:n, att Depart.-Chef icke skulle ega alt i Reg.-Rättens beslut deltaga.
För min del skulle jag önska införande af det stadgande att han, då han vore närvande, jemväl egde att i besluten deltaga, hellst jag icke kan föreställa mig annat, än att Depart.-Cheferne, derest de icke egde denna rättighet, ganska sällan skulle i Reg.-Rätten tillstädeskomma.
Dess - 220 Den 12 Juli f. m. utom ville jag hafva stadgadt, att Exped.-Cheferne alltid skulle vara föredragande i Reg.-Rätten, hvarigenom de fingo tillfälle att följa med ärenderna och kunde deraf draga behörig nytta.
För öfrigt skulle jag önska att, då Reg.-Rätten i andra fall är satt i jemnbredd med Högsta Domstolen, den måtte blifva det helt och hållet, samt att Opinions-nämnden således äfven i afseende på denna Rätt mätte vinna tillämpning, likasom den har med afseende på Högsta Domstolen.
Då Reg.-Rättens ledamöter icke äro’ förtioende-embetsmän, så har man nemi. ingen annan utväg att skilja dem ifrån embetet, än genom deras ställande inför Riks-Rätt och deras dömande ifrån tjensten, men vi veta allt för väl huru det förhåller sig med Riks-Rätten, och med de åtal, som der '.nstälias.
Dessutom anser jag en sådan Rätt, som Riks-Rätlen, böra endast högst sällan anlitas, och derföre önskar jag att samma stadgande, som finnes om Högsta Domstolen, äfven mätte iakltagas med afseende på Reg.-Rätten.
Hvad åter beträffar anmärkningen deremot, att besluten skulle utfärdas i Konungens namn, ehuru han icke hade rättighet att uti dem deltaga, så finner jag densamma väl grundad och instämmer äfven deruti.
Jag anser näml. att Konungen äfven i denna Rätt, likasom i Högsta Domstolen, borde hafva rättighet att, när Han så för godt finner, med 2:ne röster uti besluten deltaga.
Jag hör icke till deras antal, som önska att Konungens tvänne röster måtte från Högsta Domstolen försvinna, utan önskar jag tvärtom att de måtte behållas, emedan folket har vandt sig vid att ständigt få vända sig till Konungen och att anse de högsta besluten ifrån Honom utgångne, hvilket vore en orimlighet derest
Konungen icke egde rättighet alt i domstolens förhandlingar deltaga.
Således skulle jag önska att Konungen äfven uti Reg.-Rätten finge sina 2 röster, och då det hinder af öfverhopande göromål, som hittills afhållit
Konungen ifrån att deltaga uti Högsta Domstolens förhandlingar, genom denna inrättning skulle försvinna, så tror jag att Konungen understundom skulle kunna infinna sig både i Högsta Domstolen och i Reg.-Rätten, och enligt min tanke skulle en sådan Konungens närvaro i dessa båda Högsta Rätter hafva en ganska fördelaktig inverkan på ärendernas gång.
Man har visserligen sagt att det skulle menligt inverka på tvistefrågors afgörande om Konungen då och då infann sig i Högsta
Domstolen och lemnade sina 2 röster, men för min del skulle jag gerna se att
Han vore närvande då mig rör:de tvister der afgöras.
Jag önskar således att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanka förklara, att ifrågavande förslag är både nödigt och nyttigt, men att Konst.-Utsk. bör vid förnyad handläggning af ärendet taga under öfverläggning de anmärkningar som under diskussionen blifvit gjorde, och i anledning deraf införa följande rättelser:
Att ordet ”må” i 17:de § utbytes emot ordet ”skall”-, att minst 3 af ledamöterna böra förut hafva ulöfvat domareembete; att stadgandet om Opinions-nämnden bör vara lika som för Högsta Domstolen; att Konungen bör ega 2:ne röster i be - Den 12 Juli f. m. 221 slaten; att Deparl.-Cheferne alltid, då de äro i Reg.-Rätten närvar:de, böra i besluten deltaga; samt att föredragningen bör verkställas af vederbönde Expeditions-Chef. Frih.
Det är allmänt erkändt att de mål, som skola inför Konungen i Stats-Rådet afgöras, stigit till en oerhörd mängd, och att de dagligen förökas dels i anseende till folkmängdens tillväxt och dels genom samhällets utveckling.
Det är tydligt att dessa mål slutligen skola så ökas, att det blir aldeles omöjligt alt medhinna deras föredragning inför Konungen.
För att afhjelpa de olägenheter, som för närvar:de förefinnas, och de svåra följder deraf som man förutser skola uppkomma, har Konst.-Utsk. uppgjort nu förevande förslag.
Såsom redan förut här blifvit omnämnt, äro utvägarne i detta afseende flera.
En af dessa utvägar, eller att hänvisa besvärsmålen till en afdelning af Högsta Domstolen, har redan förut varit under R.
St:rs pröfning och blifvit förkastad, på de skäl som här redan blifvit anförde och till hvilka äfven flere skulle kunna läggas; men då detta förslag nu icke är under pröfning, så är det öfverflödigt att dermed upptaga tiden.
Den andra utvägen vore den, att öka antalet af Konungens konsultativa rådgifvare och åt dem uppdraga att; då målen af Depart.-Chefen föredrogos, derom öfverlägga och yttra sina tankar inför Konungen.
Vid något eftersinnande torde man lätt finna att äfven denna utväg är och blir sådan att den icke Uppfyller ändamålet, enär den förutsätter att Konungen, fortfarande likasom hittills, skulle inför sig låta föredraga alla besvärs-målen.
Konungen bar ett åliggande att låta målen från Konungariket Norrige sig föredragas; ett åliggande att låta ministeriella mål och kommandomål sig föredragas; och ett åliggande alt låta alla Svenska Regeriagsärenden i öfrigt sig föredragas.
Om man nu afdrager de Norrska ärenderna, samt de ministeriella och kommandoraålen, så kan man likväl antaga att af de öfriga Svenska Regerings-ärenderna förekomma ganska ofta 150 stycken på en dag under några timmars föredragning.
Det är påtagligen en fysisk omöjlighet att vid en sådan mängd af mål kunna med noggranhet och fullständighet genomgå de ofta ganska digra, års- och till och med sekels-gamla besvärsmålen, som vid ett sådant tillfälle förekomma.
Denna olägenhet måste nödvändigt afhjelpas; men på det sätt jag nyss nämnde, eller endast genom tillökningen af några Stats-Räd, är den icke afhjelpt.
En annan utväg vore den, att jämte det Stats-Rädets antal ökades med 2 eller 3 ledamöter, sådana besvärsmål, som här äro i fråga, blott inför 3:ne andra närvande Stats-Råd föredrogos af Depart.-Chefen, likasom då Konungen är frånvande; men då här icke är fråga om att väcka någon motion, hvilket i sådana frågor, som denna, här icke lagligen låter sig göra, utan vi nu endast hafva att öfverlägga om hvad Konst.-Utsk. föreslagit, så måste man lemna alla dessa andra förslag å sida, och endast sysselsätta sig med det förslag Utsk. afgifvit.
Deremot hafva åtskilliga anmärkningar 2*2 Ben 12 Juli f. tn. blifvit gjorda, hvilka jag finner vara af mer och mindre vigt.
Hvad först angår den 17:de § så har Hr Cederschiöld föreslagit att ordet ‘r'man skulle utbytas emot ordet ”skall”, och att den bestämning skulle införas att minst 3 af ledamöterne skulle förut hafva utöfva domarebefattning.
Hvad först ordet "nman beträffar, så instämmer jag med Hr Cederschiöld deruti alt detta ord är mindre lämpligt, såsom icke nog bestämmande; men att utbyta det emot ”skall”, finner jag icke heller lämpligt, enär detta ord är helt och hållet befallande, att alla besvärsmål, utom de i §:n serskildt undantagne, skulle afgöras i Reg.-Rätten, men åtskilliga besvärsmål förekomma likväl, som enligt min tanke aldrig böra höra till denna Rätts afgörande, närnl. mål sorn röra tjenstgöring och tjenstledighet, eller besvär öfver Stats-Kontorets eller Krigs-Kollegii utslag ang:de utbetalning af medel.
Sådana mål och flera andra anser jag fortfarande böra af Konungen i Stats-Rådet afgöras.
Ehuru jag endast nämnt dessa, finnas dock många andra exempel derpå, att vissa mål icke böra komma lill Reg.-Rätten, och derföre anser jag ordet ”/»<?” icke böra ändras till ”skall”, emedan följden deraf skulle blifva helt annan, än hvad Ulsk. i sitt förslag åsyftat, men jag tror dock att redaktionen af detta moment bör erhålla sådan lydelse att deri mera bestämdt uttryckes, att i den stadga, som af Konungen och R.
St. gemensamt skall stiftas, komma att bestämmas hvilka slag af besvärsmål som fortfarande, komma att tillhöra K.
M:t i Statsrådet, och hvilka skola af Reg.-Rätten afgöras.
Att i denna § bestämma, att minst 3:ne af. Reg.-Rättens ledamöter skola hafva beklädt domare-embele, anser jag icke behöflig!.
Det torde kunna med säkerhet förutsättas, att män, som hafva lag-kunskap och som hafva handhaft sådana ärenden, icke skulle komma att i denna Rätt saknas, men det bör väl få bero af Konungen att utnämna sådane, och 3 af 7 synes mig dessutom vara nästan mera än hvad som behöfves.
Den förnämsta anmärkmn emot denna utväg att få besvärsmålen afgjorde genom en Regerings-Rätt, är att omsättningen af ledamöter blir alltför långsam eller att de ledamöter, som en gång blifvit utnämnde, komma att alltför många år blifva i denna Kält qvarsittande.
De komma dit med goda insigter i de förfall n:r och deras tillämpning, som de hafva handlagt innan de blifvit utsedde till ledamöter af denna
Rätt och med hvilka de i ungdomen hafva sysselsatt sig; men tiderna förändras, andra lagar och författmr utfärdas och åtskilliga förändringar i samhällets gång, hvilka för dess utveckling äro nödvändiga, måste ega rum.
Dä skola desse gamla män hafva svårt att sätta sig in i de nya förhållanden, sora genom nya författmr upkomma, och jag befarar att ärendernas gång i Regerings-R:n skulle med tiden blifva mera invecklad än man önskar.
Någon utväg att omsätta ledamöterna i denna Rätt vore således i min tanke nödig, men huru och på hvad sätt det lämpligast skulle låta sig verkställas är jag icke nu i tillfälle att upgifva.
Man har anmäl t alt uti 23:dje §:n hade det stadgande bordt Den 12 Juli f. m. 223 införas, att Konungen skulle uti Regerings-R:ns beslut ega 2:ne röster, men Hr Cederskiöld har icke afgifvit något förslag till gemensam tanke i detta afseende, hvilket dock vore nödigt om något afseende derå skall kunna fästas.