Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i5 Martil* 435 J. Wallins motion, att en minnespenning må präglas, i anledning af Hans Kongl. Höghet Kronprinsens och Hennes Kongl. Höghet Prinsessans Josrphinas af Leuchtenberg och Eichstedt förestående Biläger; uti hvilken remiss de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med PråsteStåndet förena.
Upplåstes och lades på bordet följande StatsUtskottets den 6 dennes afgifne Utlåtanden: 1) Angående tryckning af Kongl.
Maj:f® Nådiga proposition om Stats-Verkets tillstånd • och behof. 2) Otn befrielse för Magistraterne från all befattning med LandtRåntarierne. 3)
Om understöd af allmänna medel för uppmuddring af Landscrona hamn. 4J
Angående afskrifning i Götheborgs och Bohus Läns LandtRånteris räkenskaper af åtskillige för åren 1799, 1800, 1801, 1802 och i8o4, resterande bevillningsmedel. 5) Angående de så kallade Trippiska Körs pegodsen i Halland.
Herr Trafvenfelt, Carl, hade inlenjnat ett så lydande Memorial: Ridd. 9, Ad.
Prof. 5 Band. 28. * 454 Den i5 Mar lii.
Herr Elgenstjerna, Johan, hade inlemnat följande, sorn upplåstes:
* Sedan Talmånnen för de tre öfrige Respective Stånden, jemte de Ledamöter deraf, som skulle deltaga i den stora
Deputation, hvilken klockan ett i dag borde uppvagta Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, för att aflemna Riksens Stånders uti gårdagens PleniProtocoll omförmåldte underdåniga adress, afgick under Herr Grefvens och LandtMarskalhens anförande bemålte stora Deputation klockan tre qvart till 1 till Kongl. Slottet.
Efter det Deputationen i underdånighet uppvaktat Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, samt den underdåniga adressen blifvit af Kongl.
Maj t i nåder besvarad, återvände Herr Grefven och Landt Marskalken jemte de af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, som i Deputationen deltagit klockan tre qvart till 2 eftermiddagen till Riddarhuset.
Herr Grefven oeh Landt-Marskalken till-' kännagaf, att ett exemplar af Kongl. Maj:ts Nådiga svar till Deputationen blifvit till Herr Den i5 Mart ii. Landt-Marskalken i nåder öfverlemnadt, samt hemställde om icke detsamma huge dagens Protocoll intagas.
Bifölls. r* Högstberörde Nådiga Tal upplåstesjgderefter så lydande:
Den afsky som Rikets Ständer och hvarje dass af medborgare enhälligt yttrat vid första underrättelsen om de anslag, som illviljan och skadebegåret sökt att bereda emot Mig och Mitt Hus, lernnar
Mig en rik vedergällning för det intryck, Jag deraf erfarit.
Med rörelse ser Jag ömbuden för ett ädelt och troget Folk täfla att sluta sig till Mig,*'ej derföre att Jag tror mig kunna vara blottställd för någon fara, på hvars verklighet
Jag ej vill fästa någon tro, men emedan denna allmänna känsla hos
Eder, ett sannt kännetecken på allt hvad kärleken för Fäderneslandet innebår mäst högtidligt och vördnadsbjudande, skall i de främmande folkslagens ögon, anses som ett insegel på heigden af Edra rättigheter’, på orubbllghe-' ten af Eder StatsFÖrfatlning och på det fi;i» och enstämmiga val, som följde på den.
Frihetens bestånd
Rråfver en förening af Vår vilja och en fortsättning af Vår kraft.
De Nationer vinna sällan någon förkofran, der icke Regenten och Folket åro genom inbördes öfvertygelse och interesse förenade.
Regentens 43S Den 15 Martti. åra återstrålar på Nationen, lika som Nationens sällhet blir en delaktighet af Hans.
Jag har redan bevisat
Eder, att
Jag endast andas och lefver för Folket, och Jag åger visshet att göra det sjelfständigt och aktadt utom oss, då hvarje Medborgare vill det med Mig.
Alla de undersökningar, Lagarne medgifva, fortsåttas oafbrutet, och ännu åger Jag det hopp, att det afskyvårda anslag, man velat stifta, icke haft sin upprinnelse i ett Svenskt hjerta.
Jag förblifver Rikets Ständer med all Kongl* Nåd och Ynnest städse välbevågen.
Lades till Handlingarne.
Herr Hammarskjöld, Lorenzo, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplåstes, så lydande:
Lades på bordet Högloft Ridderskapet och Adeln åtskilldet IL J till 5 eftermiddagen.
,ln fidem Protocolli O. I.
Ben 17 Martii. 457 Måndagen den 17 Mars.
Plenum klockan § till 10 förmiddagen.
Företogs till pröfning RiddarhusUtskottets den 25 sistlidne Februarii afgifne, och den *1 dennes på bordet lagrie utlåtande, i frågan om offentlighet vid Ridderskapet och Adelns öfver, läggningar.
Herr Montgommerie, GuJtaJ, anförde skrif-’ tel igen; (Se Bilagan N:o i.)
Ålsbillige yttrade härtill deras bifall.
Redan innan motionen remitterades till RiddarhusUtskottet, hade jag den åran anföra några skål emot dess antagande.
Jag trodde mig likväl älven äga andra mera hufvudsäkliga , hvilka möjligheten af en misstydning afhöll mig att anföra; Men en annan Ledamot, känd för djupa åsigter af statsläran, har lyckats, att utan misstydning få utveckla idéen om grund-elementerne i en constitutionell monarki, och då denna idé äfven ligger till grund för mina hufvudsakligaste skål mot motionens antagande, torde jag nu våga att blygsamt anföra dessa skäl, hvarvid jag likväl på förhand får utbedja mig det öfverseende, hvartill raina välmenande åsigter torde göra mig berättigad.
Lika med hvad 43§ Den 17 Martil, Grefve von Platen förut anfört, tror således jag, atr Stats- byggnaden i en constitutionel] Monarki bör vara grundad på 3:ne fiufvudsakliga elementer: det monarkiska, det aristocratiska och det democratiska, hvilka alla integrerande i lagstiftningen, endast genom de as ömsesidiga balance, förmå gifva Staten det bestånd sorn är nödigt för lagarnes helgd och Samhällets säkerhet.
Men dessa frenne makter kunna icke fullkomligt uppfylla deras ändamål, utan så vida emellan dem vid lagstiftningen finnes uppdragen den strängt isolerande demarcationslinea, hvilken hindrar allt annat ömsesidigt inflytande, ån det som åger rum på constitutionel våg; och detta har förmodligen varit orsaken, hvarföre lagstiftaren åt hvardera gifvit sin sårkiida representation.
Jag tror mig tili följe af dessa grunder icke kunna gilla, att de democratiske principalerne få inträde i de aristocratiske församlingarne; ty jag tror att detta skulle bilda ett democratiskt opinions-inflytande på en aristocratisk makt, hvilket just varit det som lagstiftaren velat förebygga, då han bjudit dessa tvenne makter, att yttra sig på olika rum.
Jag tror aft denna cmalgamering skulle bidraga att utplåna den skarpa demarcatäons-linea, som man vid lagstiftningen velat uppdraga mellan dessa tvenne elementer, och att den således skulle utgöra första steget till upplösning af den aristocratiska maktens existence.
En existence , som man alltid bör värdera för dess vackra ändamål, att verka till Statens bestånd, samt aft ståndigt yrkafolkets väl och frihetens upprätthållande.
Ben 17 Martti.
Dessa åro de hufvudsakligaste skåj, sorn inom mig verkat motionens ogillande.
Vid betraktande af detta ämne, liar för mig framställt sig den frågan: bör den aristocratiska makten ännu äga bestånd, eller har vår tid redan uppnått dan höjd af dygd och likstämmighet i alla interesse», att ingen balance mera behöfves inom StatsFörfattniogarne?
Detta sednare tror icke jag, och anser mig derföre böra högt ifra mot hvarje steg , sorn i större eller mindre grad kunde leda till denna Statsmakts upplösning.
Mina bevekelsegrunder åro välviljans, mina Jrsigter kunna vara felaktiga, det år mycket möjligt; också åro de framställde utan något anspråk på ofelbarhet.
Men så långe jag icke funnit mig vederlagd, kan jag icke frångå min öfvertygelse, och tror mig också böra yttra densamma i ett ämne äf så mycken vigt som detta.
Uppfostrad under de liberala idéernas period och van att alltid hylla desamma, smärtar det mig„ att vid detta tillfälle nödgas yttra olika mening med en del af de Ledamöter , hvilka gjort sig kände såsom dessa idéers tolkare- men må det tilla.-* tas mig söka tillfredsställelse i en tanka , den s att om raan kan vara liberal såsom democ-rat, så kan man äfven vara det som aristocrat, och måhända år det misstagen mellan dessa båda nuapcer, som ofta verkat den aristocratiska maktens för stora inskränkning.
Till följe af detta mitt vördsamma anförande, får jag således i allmänhet tillstyrka afslag å motionen; men som det icke strider emot de principer jag utvecklat, att bevilja inträde åt extra Capita, 44o Den 17 Martil, får jag i sådant afseende förena mig nied hvad Herr Montgommerie anförde, innan motionen remitterades till Utskottet.
Flere yttrade hårtill deras bifall.
Friherre Åkerhjelm , Gustaf Fredric'.
Se. dan den dagen, då jag hade den åran våcka den motion, hvarom nu år fråga, och efter de debatter, hvilka i anledning deraf inom detta Hus ägt rum, har antalet af Höglofl.
Ridderskap pet och Adelns Ledamöter blifvit nåra fördubbladt; och jag tror derföre det vara min skyldighet, att i Ridderskapets och Adelns minne återföra ämnet i dess första skick, hvarigenom de vårde Ledamöter, sorn ej förut öfvervarit öfverlåggningarne inhåmta kunskap derom, 1 följd håraf anhåller jag att få upplåsa följande; (Se Bilagan N;o 2.)
Mångå yttrade hårtill deras bifall.
Grefve von Flaten, Baltzar Bogislaus; Jag har tillförene vid några tillfällen sökt utveckla mina tankar om nödvåndigheten att sammanföra de olika beståndsdelar, hvaraf Svenska StatsFörfattningen år sammansatt.
Jag bekånner, att jag i den nu föreslagna offentligheten vid våra ölverlåggningar, trott mig se ett nytt medel dertill.
Örn vi betragte den Svenska Statsbyggnaden , så finne vi, att den har en egenhet, som icke uti någon annan Europeisk Stat Den 17 Martii. har sin like.
Ingenstädes är representationen lagligen så afsöndrad i 4 delar som i Sverige.
Jag vågar tro, åtminstone är det min öfvertygelse, att denna söndring år ganska svår om icke o~ möjliglig att förändra.
Hvarje folkslag måste i dess Statsbyggnad betrakta sina ursprungliga lagar, seder och bruk och lämpa dem derefter, ty endast derigenom lyckas det, att försäkra byggnadens varaktighet.
Örn man utan rådförande af dessa åldriga lagar, seder och bruk. i en tidepunct af spänning uppförer byggnaden på theoretiska grunder, utan afseende på det practiska Jifvet, skall den må hända stå upprätt en tid, men den ramlar, sedan första spänningen en gång upphördt.
Deraf åge vi många bevis, och flere i vår tid ån i någon annan.
Men om afsöndringen i vår Statsförfattning år så gifven och vi torde få bibehålla den samt kanske finna oss bäst dervid, så år det dock ett annat lika märkbart drag uti Svenska Nationens caracteristik, det nemligen, att i och med detsamma Stånden äro så mycket fördelade i politiskt afseende, år det kanske icke något land i den civilicerade verlden, der uti dagliga sammanlefnaden är så liten skillnad dem emellan, som i Sverige , och detta år ett af Svenska Folkets vackraste drag, som mer ån många andra medverkat till Sveriges bestånd, sjelfständighet o<h åra.
Och då vi liår stå inför minnena af en Brahe, Oxenstjerna, Torstenson och Baner, så böra vi ej elier glömma , att vi ock stå inför minnena af en hjelmfelt och en
Dahlberg, ly deras hjertan voro alla lika lågande för fosterlandet.
Om vid sådane förhållanden fråga ér
Dan 17 -Meirlii. att bibehålla och stärka denna lyckliga samman.1 stämning, som här hunnit till den grad , att den icke hos något annat folkslag finnes sådan skall onekligen dertill mycket bidraga, om vi begagna det omtalade medlet, att sammanföra de särskilta Ståndens idéer.
Och då Stats-författningen nu gör nödvändigt ntl
Stånden öfverlägga på fyra rum , bör visserligen icke någon utväg glötnmas , derigenom meningarne kunna samlas och med hvarandra jemföras.
Jag tror, att jag utan Öfverdrift , och utan att stämplas för högmod, kan säga, att, ibland Rikets-Stånd, vårt är det mest upplysta; men jag bör ock påminna, att, i följd af vår sammansättning, våra beslut i de allmänna frågorne ofta åro de sista, så att vi blott iå instämma med hvad de 3 öfrige Stånden afgjort.
Deremot och om våra discussioner och våra meningar kunde tidigare desse Stånds Ledamöter meddelas, skulle de möjligen deraf hämta nytta för deras egna beslut, utan fruktan att såra någons ömtålighet.
Men jag behöfver endast härvid följa impulsen af min egen känsla.
Jag tillstår uppriktigt, att, når jag kastar en blick på Europeiska verldsdelen, och der ser a o folkslag med mer och mindre monarchiska förmer, men alle med constitiitioner och representationer; når jag ser ibland dem q, som äga offentlighet vid deras NationalFörsamfingars öfverlåggningar; så kan jag omöjligen finna hvarföre Sverige skulle härifrån göra ett undantag, då Sverige, i hänseende till Constitutionel ålder ibland desse Stater måhända intager det första, åtminstone det andra rummet.
Jag bekåhner, att det kostar på mig att då hö - »
445 ra omtalas, det en sådan offentlighet icke skalle kunna utan våda hos oss införas; når jag! ser en Wiil tern bergare, en Badare, en Portugisare, en Spanior njuta offentlighetens fördelar, utan att yttra någon fruktan för vådor deraf.
År det vål möjligt, att vi skulle vara bland de förste som ådagalade denna fruktan.
Då vi åro vane att i krig föra folket mot fienden; att som
Embetsmån eller enskilta i fred leda dess öfverlåggningar om allmänna hushålls-angelägenheter:att såsom domare afgöra dess tvister; skulle då några åhörare på läktaren i detta rum hindra mig i hvad jag talar inför den mest imposanta samling; en samling, inför hvilken jag vål sällan uppstått, utan att bloden i mina ådror fått en lifligare fart?
Nej icke skall jag det ringaste derifrån afhållas af fruktan för några fremmande åhörare.
Och hvilka skulle val de vara , som kunde inspirera denna fruktan ?
Jag kan ej föreställa mig , att de skulle utgöras af den bildade classen, eller af Sveriges redlige allmoge.
Måhända finnes det en annan class, som kunde bjuda till att blifva högljudd, men denna år sannerligen den minst fruktansvärde.
Jag hoppas att icke blifva af densamme störd i en enda stafvelse, och jag år öfvertygad, att ingen af Huset bör befara det.
Ja£ gör mig förvissad, att en hvar delar min känsla i detta fall och med mig instämmer i den åsigt, att när min handling, min åtgärd ,^mitt tal åro offentliga, så blifva de bäst bedömde.
Jag tet väl , att juan i denna del citerar äfven hvad som tillförene handt i Sverige; att 444 Den 17 Martti. man åberopar händelserne år 1789, och hvad då, såsom vi nogsamt känne, inträffade.
Men just derföre anhåller jag att få erindra denna varda samling om en händelse från nämnde tid»
Då en uppretad folkhop hade sammanskockat sig utanför detta hus, fanns här en medlem, ej utrustad med utmärkt talare-förmåga, ej med en upphöjd rang, ej af hvad man kallar vigt, men med godt mod, han framträdde, som bekant är, och tilltalade folkhopen med de korta till och med retande orden:
Tig pack &c. Denne man gick likväl både före, under och efter detta uppträde oantastad af samma folkhop.
Hvad bevisar detta, om icke Svenska Folkets lugn och Laglydnad?
Man citerar vidare hvad som här i Stockholm år 1810 sig tilldrog.
Också jag var en åskådare af händelserna vid detta tillfälle; men det kan vara lika öfverflödigt sorn det är bedröfligt att komma tillbaka på orsakerne till och följderne af dessa händelser.
Då emedlertid fråga är om Svenska Folkets laglydighet, vågar jag påminna att dessa ord stundom fått en orätt tydning, och att vi ofta icke ens rigtigt användt benämningen:
Folket.
Vi kunna ej göra oss ett rätt begrepp derom, annorlunda än genom exempel hämtade från andra länder.
Jag har i dem sett folksamlingars upplopp, jag har sett dem i det despotiska Ryssland, sett dem i det fria London, med en massa af folk, stor till den grad, att den ej med någon annan lärer kunna förliknas ; jag har sett sådane upplopp i Köpenhamn, der Monarken enligt lag och folkets Ben I?
Martti'.
4^5 1 beslut ar allrådande; och jag försäkrar att alla dessa upplopp voro vådeligare än 1810 års uppträde i Stockholm.
Detta senare var val blodigt, men det voro serskildta händelser som dertill] medvei-kade.
Jag har mer än en gång sett den store Fredric den andre rida på Berlins gator omgifven af folkhopen med så litet afseende, att pojkar sprungo med piskor och smällde omkring hästen; men han antingen skrattade, eller gaf dem blott en skarp blick och skingrade dermed hela hopen.
En sak ses så olika från de olika synpuncterne, hvarutur man betragtar den och farlig gast är att med fördom anställa beträgtelserne, ty den återverkar ofta på omdömet.
Jag har kanske redan varit för vidlyftig, och jag skall derföre inskränka mig till hvad jag nu yttrat, men jag måste erkänna, att jag icke ser något oöfvervinneligt hinder för publicitetens införande, hvarken af 20§. i Riddarhusordningen eller af localen, endast vi äro ense om sjelfva principen.
Men jag bör tillika säga, att då jag fullkomligen instämmer uti hvad Friherre Åkerhjelm så grundeligt i denna fråga anfört, anser jag dock densamma böra så fördelas, att den ena delen innefattar principen, den andra verkställigheten.
Och då jag tror det vara mera våda uti, att ej principen antages, än nytta, i det att den genast utföres, ty verkställigheten kan blott i en framtid gagna, så måste jag tillstå, att jemte det jag tillstyrker, att vårt beslut ru mk utgöra sjelfva förr 446
Den 17 Mar t ii. beredelsen, jag icke anser frågan hvarken om sättet eller tiden för utförandet behöfva för närvarande till afgörande förekomma.
Jag skall ej vara nogräknad 0111 detta sednare sker vid denna eller en blifvande Riksdag, allt nog att vi nu lägga grunden för hvad som komma skall.
Jag behöfvGr ej förklara, att jag icke anser en hastig förändring i stadgade former böra äga rum; jag-vill blott anmärka att vi, i följd af denna grundsatts, både kunna och böra begagna en längre tid att öfverlägga om det reglementariska i denna fråga, ehuru jag för min del är öfvertygad att detta rätt så väl nu äfven kunde afgöras som vid något annat tillfälle ty jag vågar påstå, att, om Svenska Nationen i afseende på upplysning, icke allenast står i bredd med hvilken annan som helst, utan äfven framför de fleste andre, man också bör lemna vår nation det vackra vitsord, att den lugnt öfverlägger och att den ej af ögonblickets impuls låter hänförå sig; och i denna stadga biträdes den äfven af Svenska Statsförfattningen.
Under sådane förhållanden tager jag mig friheten föreslå, att ifrågavarande ämne ina i två delar afskiljas, den ena angående principen, den andra beträffande sättet att utföra den, och jag anhåller till den ändan, om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall å den förra delen.
Många yttrade härtill deras bifall; Herr von Becker, Carl Johan, uppläst* följande; Den 17 Martil. 447 (Se Bilagan N:o 3.)
Herr Dalman, Lars Johan} anförde skrifteligen; (Se; Bilagan N:o 4.)
Herr Heijkenjkjold, Ludvig
Detloff, uppläste följande;j (Se Bilagan N:o 5).
Flere lior des häruti] instämma.
Grefve Löwenhjelm, Carl Axel-.
Det är i sanning ett ganska svårt yrke, att efter ett förflutet tal, sådant som Grefve von Plåtens, förfäkta en annan tanka, än den han yttrat.
Jag vore modlös, örn jag i denna opinions-strid icke följde samma känsla som han, för hvad jag anser vara af* pligt och rätt påkalladt; och jag hoppas, att genom detta öppna erkännande vinna Högloilige Ridderskapets och Adelns undseende.
Grefve von Plåtens tal har gjort ett djupt intryck på mig, och jag tviflar ej att det gjort samma verkan på alla andra.
Det är sakrikt, rikt på tankar, och rikt på anda för allmänt val.
Det är svårt, att der finna något, som kan bemötas med ett giltigt motstånd; och då jag nu emedlertid går att våga ett försök att framställa några reflexioner till vederläggning af hvad Herr Grefve von Platen yrkat, anhåller jag i förhand om Högloilige Ridderskapets och Adelns tillgift och utbeder jag mig att få uppläsa följande: * (jSe Bilagan N;o 6). 4 4^ Den 17 Martil.
Gretve Lowenhjelm tilläde derefter munteligen:
Innan jag lemnar ordet, skall jag ta ga mig friheten, att till en del, ehuru i svag nion söka besvara hvad Grefve von Platen yttrat.
Han har uppställt en jemförelse emellan Svenska Folket samt dess lagstiftning å ena sidan, och andra folk och deras lagstiftning å den andra.
Denna jemförelse är ej stödd på rättvisa grunder.
Hvarje land har sine bruk, sine seder.
Hvarje land har af erfarenheten fått vissa principer, visse bruk, visse seder, hvilka det måste följa, likasom menniskan följer de grundsattser, hon i barndomen erhållit; och dessa principer kunna, efter ruin öfvertygelse, icke utan fara rubbas.
Om jag vågade fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på det, såsom det synts mig, mest vigtiga skäl, man framställt till stöd för publicitetens införande, så är det den af Grefve von Platen, såsom jag tyckt mig höra, yttrade tankan, att befästandet af idéen om publiciteten, vore ett medel att befästa idéen om en framtida ändring af representationen.
Jag vet hvad man förebrår den, dess styckning i 4 delar, dessa delars sammansättning m. m. och jag vet också hvilka förbättringar man deruti föreslagit; men jag betragtar med tillgifvenhet och vördnad denna uråldriga byggnad; och icke är jag den, som någonsin skall vilja rubba dess grunder.
Det förhåller sig för öfrigt med Constifutionen som med vin; (må denna liknelse förlåf tas Den 17 Martil. tas mig) det måste blifva gammalt, om det skall blifva godt.
Den sorn dagligen rubbar det, förderfvar det slutligen.
Med dessa betragtelser har jag velat uttrycka min önskan, att Riddarhus-Utskottets hemstållanden i detta åmne, måtte till alla delar afslås.
Skulle emellertid Högloflige Ridderskapet och Adeln anse publiciteten vid våra öfverläggningar medföra en sann och verklig nytta för Fäderneslandet, så år jag dock öfvertygad, att förslaget bör såsom en högst vigtig constitutionsfråga behandlas och blifva ett föremål för alla fyra RiksStåndens beslut.
I detta skick och på denna våg har jag ingen ting mot åmnets vidare behandling, och jag förklarar på förhand, att hvad alla fyra Rikets Stånd anse för Fäderneslandet nyttigt, skall äfven af mig vördas och bifallas.
Friherre MannerheimLars Auguji:
Min afsigt år ej att vid RiddarhusUtskottets under öfverläggning förekomna betänkande göra »ådane anmärkningar som kunde föranleda till åter« remiss, och det så mycket mindre, som den utförligen omrörda qucestio an, ganska vål kan skiljas ifrån den högst obestämdt vidrörda quae-^ 8tio qvomodo. Ridd, e. Adr Pro*, a Band. 29. 45* Dall 17 Marttil.
Anledningen till förevarande ämne är, om jag ej misstager mig: att befrämja allmångörandet af Ridderskapets och Adeina handlingssätt; och den värde Ledamot som först väckt frågan, hembär jag villigt min gärd af aktning för dess alltid visade liberala tänkesätt.
Men är det då af nödvändighet att söka ett föremål, hvilket, i min tanka längst för detta år funnit?
En värd Ledamot har med ogillande omnämnt den tysthet, som var rådande i fordna tiders Hemliga Utskott.
Också jag ogillar ali tysthet, men för att bringa Ridderskapet och Adeln ett begrepp om dess beskaffenhet, må mig tillåtas att anföra, huruledes Biskop Gadolin, i Konungens närvaro beklagade sig: att näppeligen ett beslut var fattadt innan det var allmänt bekant.
Var nu ej tystheten bättre bevarad inom ett Utskott af 45 personer, alle bundne genom tysthets-ed, huru mycket mindre år det väl tänkbart, att något skulle kunna undanhållas
Allmänhetens kännedom af hvad sorn afhandlas inom Ridderskapets och Adelns talrika personal, der ingen år bunden, hvarken af ed eller årendernas beskaffenhet, och sådant har förhållandet varit under de 10 Riksdagar jag utom denna bevistat, utan att någon tid klago-* mål afhörts öfver bristande publicitet.
En mindre öfvad talare finner ej i Ögonblicket de ordalag med hvilka han vill uttrycka »in mening; han rättar sådant vid Protocollets justering.
Det händer ock stundom, att en motion, en hel discussion, vid justeringen, utgår ut - 1fen 17 Martil, ur Protocollet.
Men denna justering äger ej rum förrän efter flere veckors förlopp, emeller. tid år i Allrriånheten utspridd kännedomen örn saker sorn ej finnas i det ensamt vitsord ägande Protocollet.
Det år dessutom Ridderskapels och Adelns beslut , som bestämmer dess handlingssätt, icke individers yttrade meningar, och om det förra har aldrig saknats kännedom.
Det kan icke undvikas att upprätta föreskrifter, om hvad insläppte åhörare hafva att iakttaga.
Följderne blifva, erinrandet af förr okända förbrytelser och bestraffningar, hvarvid varsamhet fordras, att ej komma i collision med stadganden, rörande Riksdagsmannaht !gden.
Det år dessutom en af Lagstiftare antagen princip, att undvika ett umbårligt införande af förr okända förbrytelser och bestraffningar, hvartill jag lämpar Gyllenborgs ord: