Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, mine Hrr, hvad innefattar väl ett sådant tillägg?
Hvad annat, än att hela saken skulle förblifva i dess nuvande skick, endast med den förändring i afseende på formen för skaltebrefvens utfärdande, så att det vore K. beflnde som expedierade dem sedan Kammarcolhm dertill lemnat sitt bifall.
Kan man icke då lika gerna låta Kammarcolhm hädanefter, såsom hittills, utfärda skaltebrefven, och det sä mycket heldre, som dessa vanligtvis, genast efter deras utfärdande, öfversåndas till K. beflnde, för att der skattesökanden, emot lösen, tillhandahållas.
Något gagn medför alltså icke detta tillägg, men väl innebär framslällningen om detsamma ett tydligt bevis att man icke förmått jäfva riktigheten af de anmärkn:r, som emot sjelfva förslaget blifvit framställda.
Man har äfven sagt, att genom antagande af detta förslag, de prejerier skulle förebyggas, som nu ega rum på det sättet, att den skatteköpssökande hotas med skattevärdering, i händelse han 9 H. 2 18
Den 7 September f. m. icke ger en viss douceur till den tjensteman, som skall hans skatteköpsansökning emottaga.
Men då genom kamm.collegii kungörelse af d. 29 Oktober 1793, och således för mer än 50 år tillbaka, skaltevärderingarne blifvit allyste och utbytta emot ett bestämdt lösniugspris af 10 års kronovärderingsräntor, utom i det fall, att ä ena sidan landshöhdn kunde finna en eller annan lägenhet vara mera värd, då han egde att å den låta anställa värdering till bevakande af Kronans rätt och å den andra, skatteköpssökanden kunde anse det stadgade lösningspriset vara för dyrt, då det var honom obetaget, alt pä det förr vanliga sätt igenom värdering skatterältigheten sig förvärfva; så frågar jag eder, mine Hrr, om man med fog och med anspråk på trovärdighet kan tala om prejerier och omgång vid nu gällande ordning för skatteköpsärendernas behandling.
Skulle tilläfventyrs en kronofogde eller häradsskrifvare vara nog egennyttig att försöka något prejeri emot den skatteköpssökande, så eger ju denne sednare rätt att med sin ansökning vända sig direkte till landskontoret, hvars föreståndare man väl icke gerna kan misstänka för egennytta.
Landshöfdingen, äfven om han icke medhinner att pröfva hvarje skalleköpsfråga, kan i allt fall tillse alt hans landskamererare icke understår sig att belasta sökanden med andra utgifter än som författningarne medgifva.
Således, mine Hrr, frän hvilken sida man än betraktar saken, skall man finna huru öfverflödigt det är att förändra nu gällande stadganden i fråga om skatteköp, hvarföre jag äfven afstyrker bifall lill denna punkt; börande jag, i anledn. af Hr Stuarts anmärkn. att ett kronohemman icke är tillgängligt för lotsverkets räkning förr än det blifvit åboledigt, fästa uppmärksamheten derpå, att då om, efter förslaget, skatteköps beviljande skulle få bero på K. beflude, så skulle det kunna hända att ett åboledigt hemman icke blott blir forsed t med ny åbo, utan äfven försåldt till skatte innan frågan huruvida det behöfves eller icke för lotsverkets räkning, ens komme under pröfning.
Efter nu gällaude författning får^K. beflude icke antaga ny åbo å ett ledigt hemman, som för lotsverket kan vara behötligt, innan förhållandet blifvit anmäldt för K. kammarcolhm, som pröfvar om åbotillsätlning skall ske eller icke.
Till svar å hvad Hr Stuart anfört, vill jag endast hänvisa honom till att göra sig närmare bekant med lotsreglementet.
Jag kan icke nu bestämdt uppgifva någon viss § i nämnde reglemente, men jag skulle dock tro att 165 § eller någon annan, i närheten deraf, kan lemna den upplysning Hr Stuart synes behöfva.
Det torde visserligen synas öfverflödigt att nu ingå i svaromål öfver den gjorda anmärknm, att vederbör:de embetsverk icke skola varit öfver detta förslag hörde, alldenstund denna fråga förut varit diskuterad och man således bordt vänta sig, att den icke vidare kunde förekomma, men jag kan dock icke lemna oanmärkt den vidsträckta tolkning Hr Printzensköld gifvit åt 10 § Reg.F. Denna § lyder så: ”Innan ärendena Dea 7 September f m. 10 hos Konungen i StatsRådet föredrages skola de, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbör.-de embetsverk, af den föredragande beredas”.
Denna tolkning skulle kunna leda derhän, att K.
M. nästan icke skulle kunna frångå embetsverkens förslag.
Hvad sjelfva saken beträffar, så är det upplyst att en af K.
M:s liehde föreslagit att innehafvare af kronohemman skulle utan lösen få detsamma förvandladl lill skatte.
Ofver detta förslag har kammarcolhm blifvit hördt och K.
M. har i anledn. deraf framkommit med ett förslag till R.
Jag hemställer hvartill det väl skulle leda om man antoge den tolkning
Hr Printzensköld påyrkat.
Följden deraf skulle blifva att Sverige i st. f. att vara ett konstitutionel! monarkiskt land blefve ett land, styrdt af kollegier och derhän hoppas jag, att vi aldrig malte komma.
Cederströms anmärkn. belräffar, eller att antagandet af det utaf K.
M. framställde och af SiaisUtsk. understödda förslaget skulle kunna leda till osäkerhet för dem hvilka egentligen hade rätt att köpa kronohemman till skatte, i så måtto, att obehöriga personer skulle kunna förskaffa sig skatterätt, så tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att här icke är fråga om sjelfva besittningsrätten, blott om sättet huru skatteköp skola ske.
Här är nemi. föreslagit, alt K. befide skulle utfärda resolution, hvarom dock anmälan skulle ske hos kammarcolhm.
Det är klart att hvar och en som anser sig hafva lidit orätt genom K. behdes beslut, äger rätt att deröfver klaga.
Utom det att K. beftde bar lika god tillgång alt pröfva, hvilken som har bästa rätten till skatteköp, som någonsin kammarcolhm, så kan man ju, om man vill ytterligare söka förebygga, alt orätt i det alseendet icke sker, på sätt Hr Stuart föreslagit, bestämma att skatteköps-resolulionen skall underställas K. kammarcolhm innan skattebrefvet får utfärdas.
Den hufvudsakligaste skillnaden mellan förevar:de förslag och hvad som nu är gällande, ligger deruti, att man genom förslaget vill bereda en lättnad för kronohemmansåboerna, alt skatteköpa sina hemman.
Som man vet skall för det närvartde bela köpeskillingen på förhand erläggas innan skatterätt beviljas.
Nu är deremot föreslagit, att sedan uträkning öfver skatteköpeskillingens belopp för hvarje kronohemman blifvit länsvis upprättad, skulle vederbörtde äga att skatteskil 1 ingen på det sättet sig afbörda, att han (inge årligen inbetala en tiondedel deraf.
Detta är naturligtvis en fördel och en lättnad för hemmansåboen och det beror på honom ali deraf sig begagna.
Frågan är här helt enkelt den, huruvida man vill försvåra eller underlätta dylika skatteköp.
Vill man det sednare så bör man bifalla K. M:s propos.
Vill man det icke, så afslår man naturligtvis densamma, men att någon mindre säkerhet deraf skulle kunna uppstå, antingen för den rätte innehafvaren af ett kronohemman att få hemmanet skatteköpa, eller för Kronan att utfå skatteköpeskillingen, kan jag icke inse.
Hvad Kronans rätt beträffar är det nemi. tydligt att då uti förslaget står, att skalteskillingen skall uppbäras i sammanhang med grundskatten, detta innebår alt det dermed har lika för 2‘ - 20 Den 7 September f. m. roonsrätt.
Hr Printzensköld har anfört såsom bevis deremot, att det finnes kommunala afgifler, sorn uppbäras i sammanhang med grundskatten, men ändock icke hafva den ifrågakomne förmonsrätten.
Det torde dock vara klart och naturligt, alt en dylik förmonsrält icke kan tillkomma sådane tillfälliga afgifter, som innevänarne af en socken eller ett härad sig åtagit.
Afgiften kan icke få denna egenskap utan att den är af R.
St. beslutad, hvarigenom den äfven kan anses hafva blifvit af grundskatts natur.
Jag kan således icke annat än tillstyrka bifall till betänk.
Jag är till stor del förekommen af några föreg:de ledamöter, så att jag icke länge behöfver upptaga tiden.
Cederström liar gjort åtskilliga anmärkmr emot förevartde förslag och har, till följd deraf, klandrat komitéeus ringa förmåga att bedöma hvad som är rätt eller lämpligt.
Jag vill blott nämna att dessa anmärkn:r träffa på ett annat häll, ån dit de af den värde Frilen riktats.
Komiterade hafva nemi. icke uppgjort det klandrade förslaget och deras förmåga att framställa förslager har således icke i delta fall varit ställd på något prof.
Hvad sjelfva saken beträffar, är det redan anmärkt, att här icke är fråga om att göra någon förändring uti sjelfva rättigheten till skatteköp, utan blott sältet för verkställigheten.
Förslaget, sådant det nu är framstäldt, sönderfaller egentligen i tre afdelningar.
Den första afser, alt åboerna må kunna få lättare reda på, huru ringa kostnad, som erfordras för att förvärfva den för dem vigtiga skattemannarätten.
Det är orsaken hvarföre man föreslagit att en uträkning på förhand borde ske och vederbör:de delgifvas.
Detta tror jag vara ganska riktigt, emedan allmogen i allmänhet icke har kännedom om de räntor som stå i jordboken och således icke kan beräkna lösen för sina kronohemman.
Denna åtgärd är af den beskaffenhet alt K.
M. kan, utan att behöfva nå" got bifall af R.
St., densamma vidtaga.
Den andra delen af förslaget innefattar äter att, i st. f. att kammarcolhm nu utfärdar skattebref, så skulle K. hehde hädanefter komma att meddela de resolutioner hvarpå skatterätten skulle grunda sig.
Jag vill icke bestrida, att det ligger en viss säkerhet deruti alt kammarcolhm äger att vid skatteköp tillse det författningarne blifvit iakttagna.
Jag tror också att det är formenligast att, då kammarcolhm år det embetsverk, som har att förvalta Kronans egendomar, det äfven må fortfarande för framtiden komma att meddela skatteköp, så vida nemi. med skatteköp kommer att tillgå såsom förut.
Helt annat hade förhållandet varit om genom allmän författning skattemannarätten tilldelats alla åboer utan lösen.
Jag vill derföre hemställa till de värde talare som föreslagit att K. beftdes beslut i dylika frågor skulle underställas K. kammarcolhm om det icke vore lämpligast att låta förblifva vid hvad som nu år, nemi. att ärendet anmäles hos kammarcolhm, som då utfärdar skattebref.
Den föreslagna förändringen är af ingen vigt i detta afseende och Jet uppehåll som derigenom sknlle kunna uppkomma, blir ej långvarigt om kammarcolhm med vederbörlig skyndsamhet hand - Den 7 September f. m. 21 lägger frågan.
Den tredje afdelningen af förslaget omfattar frågan, huruvida skalteköpeskillingen skall på en gång erläggas eller om den lättnad kan medgifvas att lösen får afbördas under loppet af 10 är med en tiondedel ärligen.
Jag tror icke, att förslaget i denna delen skulle medföra de vådor, som af några talare här blifvit förespeglade, men äfven om denna del af förslaget skulle falla, tror jag icke något serdeles dermed vore äfventyradt, för framgången af hvad man hufvudsakligen åsyftat, emedan skatteköpeskillingarne i allmänhet äro så små, att åboerne mycket väl kunna utgöra dem pä förhand.
Hufvndändamälel med K.
M:s förslag har enl. min uppfattning varit att underlälta för krouohemmans innehafvarne möjligheten att få reda på hvad som erfordras för att förvärfva skattemannarätt, och del innefattas i lista delen af förslaget.
Inom den enskiltes hushållning förekommer understundom tillfällen, då man (inner sig föranledd till uppoffringar för att vinna enkelhet och ordning.
På grund deraf har jag ock slutit mig till komitlerades förslag, att man utan lösen borde tillerkänna de man full skattemannarätt.
Men då StatsUtsk. underkänt detta förslag och biträdt K.
M:s propus, så har saken åtminstone för mig antagit en annan gest all.
Dä likväl anmärknir här uttalas i den syftning, att man borde förstå det ämne man afhandlar, äfvensom förebråelser för bristande sakkännedom här under diskussionen riktats emot personer, som enl. min öfvertygelse ådagalagt en fullkomlig kännedom om saken, så finner jag mig naturligtvis under sådana förhållanden nödsakad att till undvikande af enahanda förebråelse och då jag naturligtvis icke varit i tillfälle att förskaffa mig en vidsträcktare special kunskap om kamerala ärender, nu ställa mig på samma linia, som troligen flera ledamöter af detta hus intagit.
För mig finnes nemi. endast valet mellan att biträda K. M:s af StatsUtsk. tillstyrkta propos., eller ock att hylla de grundsatser, som här af några kammarknnnige emot förslaget uttalats.
Jag tvekar då icke att helt och hållet biträda K. M:s propos. och StatsUtskis derpå grundade förslag, hvadan jag tillstyrker bifall till förevaride del af betänk.
Vid alla tillfällen, då till öfverläggning, någon fråga förekommer, denna må vara af hvad beskaffenhet som hälst, är hvad man kallar sakkännedom både nyttig och behöflig.
Möjligen kommer man då, vid frågans bedömande, till hell andra resultatet' än om man hämtar sitt omdöme frän andras berättelser eller grundar det på slutsatser efter förut fattade begrepp och idéer.
Det är just, emedan jag öfver 17 år tjenstgjort vid K. kammarcollegii prot. och till följd af den sakkännedom jag dervid om skatteköpsärenderne förvärfva!, som jag vågat att med ifver bestrida antagandet af denna punkt.
Det är också lill följd af denna sakkännedom, sorn jag är i tillfälle att upplysa Frih.
Tersmeden om hvad han icke torde känna att uti K. kammarcollim många gånger, vid fråga om skatteköp, inträffat, 22 Den 7 September f. m. alt sedan ärendet blifvit af K. bef:de anmält och denna embetsmyndighet tillika tillkännagifvit sig icke hafva funnit något hinder för bifall till skatteköpet, hvilket således också blifvit beviljadt i händelse K. bef:de ensamt ägt att pröfva saken, så har likväl kamrnarcolkm, vid ytterligare granskning af handlingarna, .afslagit detta skatteköp dels för bristande formaliteter dels ock derföre att sökandens åborätt icke varit tillräckligen styrkt; och exempel hafva till och med icke saknats derpå att interims åboer, tillsatte under del förre innehafvarens barn varit omyndige, sökt att af denna omständighet sig begagna, för att på de myndiges bekostnad, genom skatteköp förskaffa sig äganderätt lill hemmanet, hvilket förhållande icke kunnat undgå att af K. kamrnarcolkm bemärkas under det att detsamma varit förbisedt inom länsstyrelsen.
Man må väl icke förneka vigten utaf, att förekomma vådan af dylika försök att åtkomma andras egendom; och mankan i det afseendet vara trygg om dessa ärender fortfarande såsom hittills, behandlas af kamrnarcolkm, der de först granskas af vederbör:de provinskontor och sedermera afgöras collectifl af flera ledamöter, hvilka icke äga annat intresse i saken än att med yttersta sorgfällighet handhafva rättvisan och vårda så väl Statens som den enskildes rätt.
Jag skall söka att icke blifva vidlyftig.
Jag har egentligen begärt ordet för att yttra några ord i anledn. af hvad Frih. Tersmeden anfört.
Frilen har påstått, att förslaget skulle vara tillkommit till förekommande af nu existerande försvårande omständigheter i fråga om skatteköp.
Jag ber då att få erinra att dessa köp icke nu på något sätt äro försvårade.
Förfaltningarne ålägga K. kamrnarcolkm att sedan handlingarne äro kompletterade, och vederbönde haft tillfälle att bevaka sin rätt, målet inom tre månader afgöres.
Man må således icke tro att vederbönde på något sätt fördröja eller försvåra dessa frågors afgörande.
Skatteköpsskillingen ä kronohemman utgöres i allmänhet af 10 års jordeboksräntor efter kronovärdi, och således något högst obetydligt, ja i allmänhet en sådan obetydlighet, att då den för ett helt hemman i allmänhet utgör högst 20 r:dr, skulle den årliga afgiften troligen på sin höjd bestiga sig lill 2 ndr b:co.
K. kamrnarcolkm har alltsedan det på 1000-talet fick sig ålagdt förvaltningen af Kronans fasta egendomar, varit skyldigt att tillse Kronans rätt.
Detta verk har en advokatfiskal som äger att å Kronans vägnar kära och bevaka dess rätt i fall kamrnarcolkm skulle åsidosätta Kronans bästa.
Manne det dä, mina Hrr, är rimligt att förändra detta förhållande.
Jag ber att man icke mätte än ytterligare inveckla Sveriges drätsel; det är redan nog inveckladt.
Jag anhåller om afslag å denna punkt.
Då jag till en viss grad måste räknas till de profana i delta ämne, skulle jag icke besvärat R. o. Ad. med att begära ordet om ej några anmärkntr här blifvit gjorde, sorn icke blifvit af någon besvarade, men som måhända torde bö - Den 7 September f. m. ra med några ord bemötas.
Då man hört del stränga språk, hvarmed ett par talare här uttryckt sitt fördömande af komiterades förslag, skulle man kunna vara färdig att rysa och tro att det är fråga om någonting rätt förskräckligt.
Det är isynnerhet en talare, som påstått att förslaget h vi lade på en fullkomlig obekantskap med de gällande lagarne och flere dylika uttryck i samma syfte.
Jag tviflar icke pä, att de Hrr, som uttryckt dessa tankar sjelfva hafva sakkännedom i frågan, men jag hemställer till en hvar af eder om det icke finnes någonting annat som med sakkännedom kan vara förenadt och som man plägar kalla roulinens ensidighet.
När nu de Hrr, som gjort berörde anmärkn:r emot betänk, äro sådane embetsman som tillbragt sin mesta tid med att handlägga ärendena, efter nu gällande författningar (hvilket vanligen plägar hafva till följd att man får en viss förkärlek lill dessa författningar) så torde det vara nödvändigt för dem sjelfva och andra att eftersinna huruvida de icke möjligen kunna i saken hysa några förut fattade meningar, som härleda sig från nyssnämnde routiniära ensidighet.
Hvad nu sjelfva anmärkmne beträffa, så förefaller det mig, (och det synes mig som om det så jemväl borde förekomma K. o. Ad:s ledamöter i allmänhet) alt dessa anmärkmr äro af sä obetydlig art och hafva dessutom sä nöjaktigt blifvit vederlagda, att något hinder derutaf icke kan uppkomma för ett bifall tili Utskts förslag.
Hvad återstår väl då?
Jo, då återstår egentligen sjelfva tycket huruvida raan anser skatteköpen böra underlättas eller icke.
I afseende på denna princip om skatteköpens underlättande, anhåller jag fä fästa uppmärksamheten derpå, att den alldeles icke är någon ny princip, ty den är erkänd af flere äldre författare i kameral-lagfarenheten, hvilket hvar och en som läst Botin om Svenske hemman kan intyga.
Denna princip har icke heller någon här bestridt.
Nu är det också blott fråga derom att underlätta denna sak.
Motiverna till denna önskan äro hämtade från den erfarenhet man vunvit, att det är den enskildes och Statens ömsesidiga fördel att jordegendomar fritt må kunna disponeras af sina innehafvare, emedan de derigenom föranledas, att genom nedlagda kostnader förbättra jorden.
Genom de underlätlaudeu Utsk. föreslagit uppslår egentligen en dubbel vinst för Staten, först och främst genom tillökning i årliga beloppet af denna inkomsttitel, derigenom att flera skatteköp årligen verkställas; för det andraså drager Staten, hvilken måste betraktas såsom en förening af alla enskifte en indirekt fördel deraf alt den enskilte förkofrar sin förmögenhet.
Hvar och en som erkänner båda dessa satser mäste också, skulle jag tro, ledas till erkännande af riktigheten utaf Regeringens och Utskts förslag.
Den motsatta idéen kan jag icke härleda frän någonting annat än en alltför stor karghet ä den moraliska idées vägnar, som man plägar kalla Staten, och begär att vilja öka centralisationen af dess magt och egendomar på samma sätt, som de gamla klostren sökte arrondera sig.
Ett sådant kringgripande medför icke någon fördelaktig verkan.
Då nu, på sätt jag haft äran nämna Utsk:s förslag innefattar cn utväg att verka en dub - 24 Den 7 September f. m. bel fördel för Staten, tror jag att raan gör väl i att bifalla detsamma.
Det är egentligen i anledn. af Hr Sandströmers hemställan, alt jag måtte instämma uti bans förslag, sorn jag begärt ordet.
I sjelfva saken kan visserligen vara detsamma hvilketdera amendement antages.
Men då jag anser att K.
M:s propos. bör, så vidt möjligt och lämpligt är följas i synnerhet då förslaget är författadt i den syftning som Hr Sandströmer sjelf synes gilla, så anser jag mig böra vidhålla min begäran om Hr Gr. o. Landtnäs propos. på StatsUtskis förslag med det af mig deruti tillstyrkta tillägg.
Pä detta sätt kommer naturligtvis K. kammarcolhm och dess advokatfiskal i tillfälle att såsom hittills, bevaka så väl Kronans som de lagliga hemmansåboernes rätt.
Medan jag har ordet, anhåller jag att fa tillägga, att det af Hr Printzensköld uppgifna stadgandet att Kronan för ränta och kapital-afbetalningar å der omnämnde allmänna låneunderstöd skall hafva samma förmonsrätt som för kronoutskylderna, icke förekommer uti den häri åberopade författningen af d. 13 Juni 1845.
Denna författning innehåller icke ett enda ord om förmonsrätt för de inbetalningar, som till riksg:skont. verkställas.
Men man har allmänt tagit för gifvet, att dä dessa afbetalningar skola af hemmanen utgå samt uppbäras och redovisas i sammanhang med de allmänna utskylderna, desamma också skola äga enahanda förmånsrätt, fastän något bestämdt stadgande derom icke blifvit i författningen meddeladt.
Här har Hera gånger blifvit yttradt, att det nu icke är fråga om sjelfva rättigheten att besitta kronohemman eller härom förekommande frågors afgörande.
De i detta hänseende gällande författningar komma icke alt på något sätt förändras genom det förslag som nu är för R. o. Ad. föredraget.
Dessutom torde jag få ytterligare erinra om den förut anmärkta omständigheten, som ingalunda bör lemnäs ur sigte, att en ännu icke upphäfd författning finnes, som ålägger K. bef:de att låta verkställa värderingar å kronohemman innan de få till skatte försäljas, så vida K. bef:de anser hemmanets värde öfverstiga det kapitalbelopp som motsvarar skatteköpeskillingen.
Detta förhållande inträffar också vid nästan alla dylika tillfällen.
Det är visserligen sannt, att besagde åliggande mera sällan af K. bef:de iakttages, men det torde då vara så mycktet nödvändigare att en författning varder lagligen upphäfven, som i allmänhet upphört att efterlefvas.
Detta skulle ske genom ett bifall lill del af K.
M. framställda förslag.
Oaktadt skatleköpeskillingens obetydlighet, kan det dock nägongång falla sig svårt för hemmansinnehafvaren, alt jemte kronoutskylderna på en gång erlägga densammas hela belopp, och då anstånd härmed kan medgifvas utan något äfventyr för statsverket, så tror jag det vara skäl att jemväl R. o. Ad. dertill lemnar sitt bifall.
Det är icke utan vigtiga skäl som man söker påskynda upphörandet af detta mellantillstånd
Den 7 September f. m. 25 emellan äganderätt och icke äganderätt, som finnes uti åhorätten.
Genom den osäkerhet i förhållanderoa, som dervid äger rom, kan ofta betydande enskilta intressen sättas på spel.
Aboen har visserligen en bestämd besittningsrätt för sig och barn, men har dock icke laglig äganderätt till hemmanet.
Således kan egendomen icke heller säljas eller intecknas och denna inskränkning i hans dispositionsrätt är för honom ofta ganska kännbar.
Orsaken hvarföre så många hemman ännu äro oköpte torde ligga deruti, att innehafvarne icke känna denna inskränkning i deras ägande-rätt.
Denna okunnighet har äfven medfört stora förluster för andra enskilta personer genom i dylika egendomar lemnade inteckningar.
Huru stor okunnigheten i detta fall varit, äfven hos de anctoriteter som hafva sig ålagdt att bevaka Kronans rätt i delta afseende, visar sig af en händelse som för en längre tid tillbaka inträffade i Elfsborgs län, der samma landsh.embete, som vid en inträffad åholedighet ägde att utfärda emissionsbref å ett kronosäteri-rusthäll, sedermera låtit på offentlig auktion försälja hemmanet oaktadt skatterätt dertill icke fanns, hvarefter, sedan flerfaldigt förnyade fastebref mellaukommit och R.
Sirs bank meddelat lån å detsamma, det sedermera befanns vara krono, och hade banken gäll miste om hela dess fordran, om icke dess utmärkt skicklige advokatfiskal skaffat reda på nu lefvande arfvingen af den siste åbo med laglig emmissionsrält, och genom förvärfvande åt banken af hans rätt tvungit nuvarande innehafvare att godtgöra banken dess fordran.
Den giltiga anmärkn. kan man dock emot förslaget göra, att möjligen genom K. befrdes ouppmärksamhet en olaglig innehafvare af åborätten skulle kunna förskaffa sig skattemanuarätt.
Denna olägenhet är dock häfd genom antagande af Hr Sandströmer förslag och förenar jag mig derföre helt och hållet uti begäran om propos. till bifall ä hans förslag, d. v. s. till bifall å Utslcs förslag med den förändring att kammarcolhm skulle fortfarande utfärda skaltebrefven.
Jag hade icke velat besvära R. o. Ad. med något vidare yttrande i denna fråga.