Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsordningen uttryckligen medgifven, samt anhöllo hos Kongl. Maj:t, att Ståndet måtte, vid blifvande Riksdagar komma i obehindrad utöfning af denna rättighet, och således äfven äga att utse sina Notarier.
Yid föredragning häraf, fann Kongl. Maj:t deremot, att ett dylikt uttryckligt stadgande i 24 §• saknades, och på grunder, hvilka uti Kongl. Maj:ts
Nådiga skrifvelse af den i3 November sisth år finnas tillräckligen utvecklade, föreslog Kongl.
Majit Rikets Ständer ett tillägg uti nämnde §., ledande till samma mål, som i Rikets Ständers nyssbemälte framställng åsyftades, och hvarigenom för framtiden all tvekan om rälta meningen skulle upphöra.
Genom ett särskilt för denna och nästkommande Riks - Den 6 April f. m. 223 dag beviljadt medgifvande, ådagalade Kgl. Maj:t derjemte
Sin beredvillighet, att så vidt för det närvarande kunde ske, gå Ständernas önskningar ytterligare till mötes; men Kongl. Maj:t hvarken kunde eller borde, tvärtemot Sin Egen öfvertygelse, förklara sådant vara uttryckligen medgifvetj som Kongl. Majit ansåg vara icke allenast otydligt, utan alldeles förbigådt och i Riksdagsordningen icke omnämdt.
Kgl. Majit trodde dessutom icke, att hvad som borde blifva föremålet för en Grundlagsförklaring, kunde likasom i petitionsväg af den ena Statsmakten begäras och af den andra i concessionsväg, annorlunda än vilkorligen och för tillfället, medgifvas; men då Kongl.
Majit dock ansåg sjelfva principen af Notariernes utnämning af Ståndet, ehuru icke uti 24 §. uttryckt, likväl slå i analogi så väl med andan af merbemälte §., som med hvad bruket i denna del stadgat inom de öfriga Stånden, ville Kongl. Majit, genom ett tydligt och för framtiden ömsesidigt förbindande constitutionelt stadgande, icke allenast åt BondeStåndet hafva förvarat rättigheten att nämna sina Notarier, utan äfven hafva omfattat detta tillfälle att uti Riksdagsordningen tydligen bestämma samtlige RiksStåndens äfvenledes icke tydligen uttryckta rättighet, att sjelfve utse sin Canzli-betjening i allmänhet.
Sådane, mine Herrar, voro i korthet Konungens motiver.
Vid det tillfälle, då 224 Den 6 April f. ra.
Maj:t fattade
Sitt beslut i denna sak, bade jag icke ännu den äran att räknas bland antalet af Dess ansvarige Rådgifvare; jag har blott expedierat den Nådiga skrifvelsen; men med full öfvertygelse skulle jag hafva biträdt det underdåniga tillstyrkande, som föregick detta beslut.
Rikets Ständers ConstitutionsUtskott har sedermera tillstyrkt förslagets antagande, och hänskjutit det, på sätt 56 och 8i §§. i Regeringsformen stadga, till nästkommande Ständers afgörande, under erkännande, som orden lyda, "af den visa om”sorg, hvarmed Kongl. Maj:t åt Dess samtycke till Rikets
Ständers framställning ”gifvit en strängt constitutionel form.” — Tre RiksStånd hafva häruti instämt, och, märkom det noga, deribland det Stånd, hvilket frågan nu egentligast rörer, och som först bragt den å bane.
Ridderskapet och Adeln åter, har, genom votering, förklarat för dess gemensamma tankar de anmärkningar, som af åtskillige talare, vid föredragningen af Utskottets första Memorial, dervid blefvo gjorde, samt har, till följe deraf, hänvisat dessa anmärkningar till Utskottet, som, då det icke kunnat sammanjemka Ridderskapets och Adelns med de tre öfriga Ståndens åsigter alldeles oförenliga tankar, nu hemställer, huruvida Ridderskapet och Adeln täckes foga sig efter Med - Den 6 April f. m.
MedStånden, låta anmärkningarne förfalla, och öfverlemna det Nådiga Förslaget till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
För Ridderskapet och Adeln återstår det således i dag alt bestämma, huruvida, oaktadt de af Utskottet afgifne och nyss uppläste ytterligare upplysningar, Ridderskapet och Adeln dock skulle vilja förblifva vid resultatet af den första voteringen; — huruvida Ridderskapet och Adeln anser med sin öfvertygelse och sin känsla förenligt, att i en fråga, sådan som denna, qvarstå som det ensamma hindret för hvad Konungen i den bästa afsigt föreslagit och MedStånden utan minsta betänklighet bifallit; —■ eller huruvida Ridderskapet och Adeln icke heldre vid detta tillfälle skulle vilja gå allas billiga önskningar till mötes genom ett begifvande, hvilket komme att innebära ett nytt vedermäle af de upphöjda, lugna och fördomsfria tänkesätt, som på detta rum alltid i längden gjort sig gällande.
Måhända kan således utan förmätenhet den förmodan uttryckas, att mera än en bland de Ledamöter af denna vördnadsvärda Samling, sorn icke ursprungligen delat min öfvertygelse om ämnet, likväl vid närmare öfvervägande af det nu utredda förhållandet, icke torde tveka, att uppoffra en åsigt, hvilken 19 H. i5 2a6
Den 6 April f. m. åtminstone för mig visar sig såsom blott theoretisk, för alt sålunda bidraga lill hvad vi säkerligen adla i detta ögonblick lifligast önska och lifligast böra önska: större bestämdhet och klarhet i ett mindre tydligt grundlagsstadgande, samdrägt och förening i RiksStåndens öfverläggningar och beslut.
Som likväl en motsatt utgång af denna öfverläggning kan vara möjlig, anhåller jag vördsammast, att få yttra några ord om följderne, sådane som de åtminstone framställt sig för mitt omdöme.
Frågan skulle 1 denna händelse, enligt 56 §.
Regeringsformen, slutligen blifva öfverlemnad till ett förstärkt ConstitutionsUtskott.
I sammanjemkningSväg torde likväl delta sistnämnda Utskott lika litet kunna uträtta, som det egentliga ConstitutionsUtskottet, ty de liufvudsakligaste skiljaktigheterne angå icke här blotta redactionsförslag, hvilka kunna modifieras och jemkas, — de angå sjelfva hufvudfrågan, betraktad från rakt motsatta synpunkter.
De fleste af de anmärkningar, dem Ridderskapet och Adeln förklarat för dess gemensamma tankar, innebära nemligen i sjelfva verket afstyrkande af ConstitutionsUtskottets yttrande, och således indirekte af Kgl.
Maj:ts Nådiga Proposition; de tre öfriga Ståndens mening innebär deremot ett bestämdt bifall.
Det förstärkta Utskottet, som Den 6 April f. ni. 227 livarken får nedlägga frågan eller å nyo hos Rikets Ständer anmäla de oförenliga skiljaktiglieterne, skulle således blifva satt i nödvändighet, att rösta öfver sjelfva grundprincipen af förslaget; och om resultatet af omröstningen blefve nekande, skulle ett utlåtande uppkomma, som väl stod i strid med ConstitulionsUtskottets yttrande, men som dock ej kunde leda till någon påföljd, enär 81 §. tydligen och bestämdt stadgar, att om ConstitutionsUtskoltet tillstyrker hvad Konungen föreslagit, skall frågan hvila lill nästa Riksdag, då Rikets Ständer skola sitt beslut derom fatta.
Om det torde få tagas för afgjordt, att Grundlagens syftemål möjligen kan vara, att en mängd invecklade former skola genomgås, endast för att frambringa ändamålslö,sa resultat, som här blefve händelsen, drager jag af allt detta den slutföljd, att de i 56 §. omnämnde sammanjemkningsåtgärder, som till sin natur endast äro förberedande, också endast kunna hafva till föremål en förening af olika redactionsförslag, men ingalunda sådane anmärkningar, hvilka åsyfta att förkasta eller ändra grund-ideen af förslaget; och denna tolkning ingriper icke på minsta sätt i Rikets Ständers beslutande rätt, ty Ständerne hafva full och öppen rätt, att vid nästa Riksdag afslå Konungens förslag; men alt vid denna Riksdag, i form af anmärkningar, på förhand tillintetgöra det, 15 2^8 Den 6 April f. m. tror jag Icke kunna stå tillsammans med våra närvarande Grundlagars ord och anda; och på de grunder jag nu haft äran anföra, tillstyrker jag således bifall till den framställning, som utgör slutmeningen af ConstilutionsUtskottets Memorial.
Jag har nu kommit till conclusionen; men jag utber mig dock vördsammast, att få till besvarande upptaga några af de inkast, som blefvo gjorde, då frågan sista gången förevar hos Ridderskapet och Adeln.
Det har blifvit yttradt, att 52 §.
Regeringsformen blifvit förbisedd vid redactionen af det Nådiga Förslaget.
Jag skulle erkänna vigten af detta argument, om icke andra bestämda grundlagsstadganden motsade denna restrictiva tillämpning af 52 §.
Vöre den riktig, skulle Konungen blott kunna nämna LandtMarskalk, Talmän samt Secreterare för BondeStåndet.
Nu tillägger dock RiksdagsOrdningens 23 §.
Konungen rättighet, att nämna Vice Talmän, och enligt 35 §. utnämner Konungen Hemliga Utskottets Secreterare och Betjening.
Konungen kan således nämna andra till Riksdagspersonalen hörande, än blott dem 52 §.
Regeringsformen uppräknar.
Det har vidare blifvit anfördt, att det åsyftade förtydligandet af 24 i§. i sjelfva verket skulle göra den otydligare, i hvad frågan om RiddarhusSecreterarens utnäm - Den 6 April f. m. 229 ning beträffar.
Denna ytterligare otydlighet, i händelse den som sådan bör anses, är likväl af den första, och nu till rättelse föreslagna, alldeles oberoende, och jag tillåter mig härvid den allmänna anmärkning, att jag omöjligen kan inse, hvarföre icke en otydlighet skall kunna rättas, derföre att bredvid densamma en annan skulle råka att qvarstå, likasom om man fruktade, att den sednare skulle mera falla i ögonen, derföre att den lemnades ensam.
Men äfven denna påföljd, hvilken dock endast borde föranleda till en ytterligare rättelse, tror jag icke här vara att befara, ty 4g §.
RiddarhusOrdningen stadgar, huru RiddarliusSecreteraren utnämnes, och denna §. kan icke ändras utan genom Konungens samt Ridderskapets pcb Adelns gemensamma beslut.
Jag vill ej vidare upptaga en dyrbar tid med att genomgå de öfriga anmärkning garne, utan jag inskränker mig för det närvarande inom att anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, under instämmande med de öfrige Stånden, ville till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, efter 56 och 81 §§.
Regeringsformen, öfverlemna Kongl. Maj:ts nu ifrågavarande Nådiga förslag till tillägg i 24 §.
Den 6 April f. m.
Att ett Riksstånd äger emot ConstilutionsUtskottets förslag göra anmärkningar tror jag förra gången så fullständigt utreddes, och har dessutom i Herr Cederschjölds reservation blifvit så omständligt utveckladt, att ett återupprepande deraf skulle vara alldeles öfverflödigt; utan får jag i detta afseende blott hänvisa Herr Lefren till dessa utvecklingar af frågan.
Men hvad beträffar den bevisning 2:ne Ledamöter trott sig finna mot mig uti mitt yttrande örn 52 §.
; så får jag förklara, att en så besynnerlig argumentation knappast lärer af någon antagas, eller att det starkaste bevis för ruin satts skulle kunna blifva ett bevis emot densamma.
Om jag yttrat, att de personer, som ej bestämt uppräknas i grundlagarne alt af Konungen utnämnas, skola af Stånden sjelfva väljas, så måste detta mill yttrande hämta ett ytterligare stöd dera'-, alt Kongl. Majrt ej utan en särskilt undantagslag i 29 §.
Riksdagsordningen, kunde tro sig äga rättighet utnämna vice Ordförande hos Adeln och vice Talmän inom de öfrige Stånden.
Hade förhållandet varit enahanda med BondeStåndets Notarier, så hade fråga om dem säkerligen icke uppstått.
Jag tror således, att man i det citerade förhållandet finner mera stöd för mig, än mot mig; och man torde således finna, alt jag icke handlat inconseqvent.
Nu är ej fråga om saken, utan ,om dess behandling, Den 6 April f. m. 23l och äfven i det afseendet åberopar jag Herr Cederschjölds reservation.
Hela olyckan eller villervallan uppkommer från ConstitutionsUtskottets tysta pluralitet, som bestod af ii personer.
Minoriteten, som likväl talade, utgjorde 10 personer.
Nu är saken således så nära, att då jag slutar mig till dessa io, äro ii mot ii i opinionsväg.
De 10 talande måste likväl hafva mera för sig, än de 11 tigande, ty dessa sednare kunna väl icke med sin omotiverade tystnad särdeles inverka på Ridderskapet och Adeln.
Utskottet har aldig bestridt Ridderskapet och Adeln rättigheten att tillgodonjuta den hänvisning till förstärkt Utskott, som Grundlagen lemnar oss, för att få våra gemensamma tankar jemkade.
Jag erkänner, att saken är af mindre vigt, men såsom eu öfnings utväg vid tillämpandet af våra grundlagar vore den ej onyttig, ernedan ConstitutionsUtskpttet korn i tillfälle att se, huru ett förstärkt ConstitutionsUtskott handlar i en fråga, hvaruti ConslitutionsUtskottet uraktlåtit att yttra sig; följden kunde måhända blifva, att närvarande och kommande ConstitutionsUtskott komme att yttra sig i förväg, för att undvika hjelp af förstärkt Utskott.
För att i sjelfva saken fä en fullständigare vägledning, än den jag kan åstadkomma, anhåller jag om uppläsning af Herr Cederschjölds särskildta tanka, uti hvilken Den 6 April f. m. jag instämmer.
Jag tror, att den behandling lian föreslagit, är den bästa.
I anledning häraf upplästes Herr Cederschjölds, Pehr Gustaf, den 3i sistlidne Januarii afgifne, Utskottets Memorial bifogade, Reservation.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, att plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag alt fortsättas.
Det synes mig nära bedröfligt, att, vid yide Riksdagen sedan vår grundlags antagande, frågor om ordningen för målens behandling skola utgöra föremål för lifligare och längre debatter än de, som angå fäderneslandets mest angelägna ärenden.
Detta är så mycket obegripligare, då mer än 20 år bordt vara tillräckliga för att bibringa oss den enkla kunskapen, att grundlagarne skola efter deras ordalydelse tillämpas, och cj efter hvars och ens enskildta omdöme om deras anda och mening, eller med andra ord: efter hvars och ens godtycke.
I förevarande fall kan jag ej neka, att ConstitutionsUtskottet till betydlig del gifvit anledning till den villervalla, hvaruti vi nu befinna oss.
Utskottet har i början af Memorialet antydt, att enligt 81 §.
Riksdagsordningen en af Kongl. Maj:t föreslagen, af ConslilutionsUtskottet tillstyrkt, grund - Den 6 April f. m. 233 lagsförändring ovilkorligen bör hvila intill nästa riksdag; men mot slutet låtit oss ana, att ett förstärkt ConstitutionsUtskott kunde komma ifråga.
Båda behandlingssätten kunna icke vara rätta; hvilketdera som är det, borde af Utskottet hafva blifvit utredt.
Men i brist häraf har jag sökt för mig utreda förhållandet, och funnit, att om Ridderskapets och Adelns gemensamma tankar åsyftadc en redactionsförändring, kunde möjligen målet förvisas till afgörande af förstärkt Utskott, helst, enligt Herr Cederschjölds uppgift, så förut blifvit practiseradt.
Men nu innefatta anmärkningarne, att lagförslaget är onyttigt, onödigt eller vådligt, d. v. s. med andra ord bör afslås.
Vid sådant förhållande hade Utskottet bordt svara, att då så väl enligt 81 som 56 §., en Kongl.
Proposition om grundlagsförändring, som af ConstitutionsUtskotlet blifvit tillstyrkt, icke får vid första Riksdagen afslås, men de gjorde anmärkningarne endast afse sådant afslag, kunde Utskottet ej till pröfning dem upptaga.
Detta hade varit rätta svaret, och om vi erhållit det, hade vi måhända undvikit all obehaglig discussion i ämnet.
Jag föreslår således, att Memorialet må blifva lagdt till handlingarne, samt att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte förklara, att enligt 8i §.
Riksdagsordningen förslaget kommer att intill nästa riksdag hvila.
Jag gör det så mycket helldre, som jag instämmer i Friherre a34 Den 6 April f. m. Anckarswärds önskan, att Ridderskapets och Adelns tankar må äga någon vigt och värde; men hvilka egenskaper de alldeles skulle förlora, om till följd af Ridderskapets och Adelns beslut frågan öfverlemnades till förstärkt ConstitulionsUtskott, som säkerligen genast skulle upptäcka, att Ridderskapet och Adeln yrkat en sats, hvaröfver Utskottet, ställande sig grundlagarne till efterrättelse, icke kunde votera.
Ett tillkännagifvande härom till samtelige RiksStånden, som snart komme till Allmänhetens kunskap, skulle visserligen icke gifva vigt och värde åt Ridderskapets och Adelns tankar.
Det är visserligen bedröfligt, att vi på 7:de Riksdagen, efter det vårt Constitutionella samhällsskick inträdt, behöfva inlåta oss i en strid, der det rätta tyckes vara så lättfattligt, som här; men sådant härrörer otyifvelagtigt af våra formers bristfällighet.
Lagstiftaren, som likväl insett, att enhet i besluten af våra fyra RiksStånd ej alltid vore att påräkna, har derföre uttänkt ett medel alt tillvägabringa öfverensstämmelse i Ständernes på fyra olika rum fattade beslut, och detta medel består uti, att genom förstärkt Utskott sammanjämnka RiksStåndens stridiga beslut, enär a:ne Stånd stannat emot 2:ue Stånd.
Uti Grundlags- och Bevillningsfrågor behöfves till och med ej mera, Den 6 April f. m. n35 än alt ett
Stånd är af olika mening, för alt genom förstärkt
Utskott kunna tillvägabringa ett annat beslut, än de 3:ne öfriga Stånden fattat.
Utgående från denna grundsatts anser jag i detta fall det vara ett förstärkt ConstitutionsUtSikottj som i 81 §•
Regeringsformen menas med ordet ComtitutionsUtskott.
Att ett sådant correctiv finnes, torde ingen bestrida såsom nödvändigt.
Jag tror tillfället att begagna det, nu vara inne.
Då jag vågar hoppas, att Ridderskapet och Adeln ej frångår sitt en gång i denna fråga fattade beslut, bör Conslitutions-Utskottet derom underrättas för att uppsätta den proposition, hvaröfver röstas skall af det förstärkta ConstitutionsUtskottet.
Sedan denna omröstning för sig gått, uppstår det fall, att om pluralitelen tillstyrker bifall den Kongl. Propositionen, förfaller ali vidare öfverläggning derom vid denna Riksdag, och frågan kommer att hvila till nästa Ständers afgörande; men om åter det förstärkta ConstitutionsUtskoltet instämmer uti den af Ridderskapet och Adeln förut uttryckta gemensamma tanka, eller att någon åtgärd till grundlagsförändring icke i anledning af ifrågavarande Kongl.
Proposition erfordras; så kunna Ständerne antingen genast denna Proposition afslå, eller ock afgöra, alt de vilja öfver densamma å nästföljande Riksdag besluta; och om dervid anie Stånd stanna emot två, blir frågan till nästa Riks - 236 Den 6 April f. m. dag uppskjuten.
— Jag vill visserligen medgifva att jag lika med Friherre Ankarswärd anser hufvudfrågan, eller om Konungen hädanefter skall tillsätta Ståndens tjenstemän, mindre vigtig; emedan jag är öfvertygad, att det aldrig mera skall komma i fråga.
Jag anser hela denna Kongl. Proposition, hvarom vi nu så mycket orda, såsom det sista exemplet på ett förkastligt, och, som jag hoppas, redan förkastadt system.
Jag minnes, huru vid 1823 års
Riksdag vi i StatsUtskottet emottogo tillika med en Kongl. Proposition i ett icke mindre vigtigt ämne, än förenkling af upphörden, och redovisning för vår beskattning, ett helt hästlass med bundtade papper, och att hela denna fråga ej var närmare utredd, än att, som orden lydde: ”K.
M. vill härmed hafva i Nåder öfver”lemnat medföljande Handlingar åt Rikets ”Ständers
Statsutskott till den åtgärd, som ”kan finnas nödig/’ Jag minnes, huru vi vid den Riksdagen under sysslosättning med de angelägnaste ärenderne, allt jämnt inqvietterades med frågor, som angick Regeringens prerogativer, dem vi alltid beskylldes för att vilja träda för nära.
Jag hoppas, att vi hädanefter få vigtigare och mera utredda Propositioner från Regeringen, så att vi icke behöfva tumma på Grundlagen, hälst i sådana frågor, som denna, der lagen är tydlig, och ingen fordrat, alt ansvar för gamla förseelser skall äga D e n 6 April f. nj. rum.
Jag skulle gerna gå in på Grefve Posses förslag, alt lägga Memorialet till Handlingarne, om jag ej ansåg det nödvändigt, att stadga ett exempel på, huru man kan erhålla ett correctif emot ConstitutionsUtsk ottes origtiga åsigter.
Derföre anser jag det vara vigtigt, att begagna detta tillfälle, för att visa, alt det ej är det gamla ConstitutionsUtskoltels, eller dess tigande pluralitets, bestående af ir personer, åsigter, utan Ståndens egna tankar i denna fråga, som Ridderskapet och Adeln vill hafva uttryckt.
Af denna anledning förenar jag mig med Friherre Anckarswärd, och önskar, att Hans Excellence Herr Grefven och LandlMarskalken ville göra proposition i enlighet med hvad bemälte Friherre yrkat.
Lika med Friherre Ankarsvärd förundrar det mig, att ConstitutionsUtskottets pluralitet varit tyst, och ej utvecklat sina åsigter med några från Grundlageri hämtade skäl.
I hufvudsaken är jag deremot ense med Grefve Posse.
Jag skulle derföre icke vara vidlyftigare i ämnet, om ej den siste värde Talaren yttrat en satts, den jag ansett böra vederläggas.
Han har nemligen tydt 81 §. i RegeringsFormen så, att med ordet
ConstitutionsUtskott der skulle menas icke annat, än förstärkt ConstitutionsUtskott.
Herr Hjerta har rätteligen anfort, att förstärkt Utskott, utom i Grund - a38 Den 6 Apfil f. m. lags- och Bevillnings-frågor icke kan äga rum, utan då 2:ne Stånd stannat i olika beslut mot 2 Stånd; men jag hemställer till den värde Talaren sjelf, om ej det Förstärkta Utskottet vid sådane tillfällen afgör med Ständernas rätt.
Jag hoppas, att Talaren ej nekar denna premiss, och derifrån leder jag mig till bevisning af, att med ordet ConstitulionsUtskott i 8i §.
RegeringsFormen menas det vanliga, och ej något förstärkt ConstitutionsUtskott.
Det står i denna ”Afstyrker Utskottet Konungens ”proposition, då må Rikets Ständer genast ”kunna antingen denna Proposition afslå, ”eller ock afgöra, att de vilja öfver den”samma å nästföljande Riksdag besluta; gäldande i detta fall 3 Stånds mening, och, ”om 2 Stånd stanna emot 3, deras, som ”beslutet uppskjutit."
Det måste således vara ett nonsens, att Förstärkta Utskottet först skulle afgöra med Ståndens rätt, och att Stånden sedermera åter kunna besluta i frågan.
Jag hemställer, om ej den värde Talaren finnér sig uppmanad att återtaga den af honom härom yttrade mening, emedan den kan inverka på framtida discussioner vid tolkning af våra Grundlagar.
Friherre Cederström, Jacob: ConstitutionsUtskottet har i början af Memorialet riktigt uppfattat, att Ståndets så kallade gemensamma tankar inneburo icke mindre, Den 6 April f. ra. än att den Kongl.
Propositionen borde afslås.
Här bar yttrats, att ConstitutionsUtskottets pluralitet, genom tyst bifall, varit orsak till det förhållande, som nu inträffat.
Det var unanimiteten, som lämnade ett tyst bifall till Konungens Förslag; men i frågan, huruvida Utskottet borde motivera sitt tillstyrkande, eller icke, delade sig opinionerne i Utskottet, och pluraliteten beslöt, att ett motiveradt yttrande borde afgifvas; vid detta förhållande må det icke illa upptagas, om de tio, till hvilka Herr Friherre Anckarsvärd sällar sig, för att bli den Elfte, äfven anses för att tigande hafva tillstyrkt förslaget.
Saken är enkel, men Utskottet har ej behandlat den lika enkelt.
ConstitutionsUtskottet har orätt, då det hemställer, om Ridderskapet och Adeln vill låta sine så kallade gemensamma tankar förfalla.
Utskottet! har orätt, ty, efter hvad det i början af Memorialet yttrar, hade det varit pligtigt säga, alt Ridderskapets och Adelns särskildta yttrande ej vore af sådan beskaffenhet, att handläggning deråt kunde lemnäs, emedan någon sådan aldrig kunnat medföra annan lagenlig påföljd, än att förfalla.
Att förkasta e.n Kongl.
Proposition till ändring i Grundlagen, oaktadt ConstitutionsUtskottet den tillstyrkt, dertill hafva Ständerne ingen rätt, förr än vid nästa Riksdag.
Jag tror derföre icke annat vara, att härvid tillgöra, än alt ogilla Utskottets Den 6 April f. m.
Memorial, men i afseende på sjelfva hufvudfrågan, och då ingen bland Ridderskapet och Adeln lärer neka, att en af Utskottet tillstyrkt Kongl. Proposition skall hvila till afgörande vid näst påföljande Riksmöte, torde äfven få sålunda tillgå uti ifrågavarande fall.
De för Ståndets gemensamma tankar kallade anmärkningar, som här gjordes, sist ärendet förevar, innehålla ej något förslag till förändring, och kunde ej heller lagenligt göra det, då Grundlagen stadgar, att frågor om förändringar i Grundlagarne ej få väckas i Ståndets plena, och anmärkningsrätten emot ConstitutionsUtskottets utlåtanden i sådana frågor är inskränkt till de fall, då Utskottet afstyrkt ett Kongl, förslag, eller utlåtit sig öfver en af enskild Riksdagsman derom väckt fråga.
Jag anhåller om Proposition till afslag å Memorialet och instämmande med de öfrige 3:ne RiksStånden i det beslut, att den Kongl, propositionen må hvila till afgörande vid nästa Riksdag.
Jag skall ej upptaga Ridderskapets och Adelns tid med att yttra mig i hufvudsaken, då nu endast är fråga om formen för ärendets behandling.
Jag tror, att man gör bäst bålla sig vid det egentliga ämne, som är föremål för discussionen.
Jag bestrider ej, att Ridderskapet och Adeln har i följd af 56 §.