Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om icke denne minister och hans Konung fått sä olyckligt slut, som de fingo, hade sådana omdömen af en person, som lika litet förstår att mäta den ena eller andra af dessa mäns förtjenster, säkerligen uteblifvit.
Man har sagt, att systemet är orättvist derföre, att uppgifterna komme att blifva oriktiga, och man har åberopat förhållandet för närvar, med taxeringarna i städerna.
JNTu beskattar man fartyget efter lästetal och lika, ehvad det förer silfver och guld, eller lumpor.
Månne också icke delta är orättvist.
Samma olikhet finnes öfverallt i det nu så beprisade systemet.
Ytterligare har Hr Tham sagt, att jag, enligt mitt förslag, beräknat 10 procts bevillning, efter antagande af 3oo r:dr såsom minsta brutto-inkomst på personen.
Det är nödvändigt att citera rikligt, då man upptager andras satser till vederläggning.
Procenten var nemi. 3, och med en fraction för den uppgifna inkomstsumman och efter beräkning af endast 100 r:drs inkomst för personen, eller mindre än drängar allmänligen hafva, behöfde procenten beräknas till 10 för att erhålla öfver i5,000,000.
Uppgiften, att andra summor i mitt förslag skulle vara oriktiga, är lika 302 Den ii Juli f. m. pålitlig.
Hr Tham hade icke uraktlåtit att vid sisth riksdag sådant anmärka, om det varit förhållandet; men han aktade sig derför.
Vidare är det sagdt, att allmänheten skulle söka att årligen uppgifva inkomsterna allt mindre och mindre.
Man har då förbisett, att sådant komme att strida emot allmänhetens eget interesse; ty i samma stund som afgifterna bestämmas efter det hela, ligger det i hvar och ens interesse, att uppgifterna blifva så höga som möjligt, på det afgiftsprocenten må blifva så låg som möjligt.
Härtill hehöfves icke mycket stor räknekonst.
Jag skulle således tro, att vi kunna och böra antaga systemet af brutto-inkomsten såsom norm för beskattningen, och utan afseende på Görtz’s öde yrkar jag det, underkastande mig det äfventyr, som derpå kan följa. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å hvad Bevilln.Utsk. yttrat, rÖr:de förslaget att antaga ibio års bevillmsgrunder.
Ropades starka ja, samt några få nej.
Jag har afhållit mig från deltagande i discussioncn, emedan jag ansåg saken vara så klar i sig sjelf, samt var öfvertygad, att Frih.
Cederström icke skulle fullfölja sitt påstående, då han befann, att ingen mera försvarade detsamma; men då jag nu hört Hr Frih. begära votering, så, och om ban icke derifrån skulle vilja afstå, önskar jag, på det opinionen icke må missledas, ingå i en vederläggning af Hr Frih:s sats.
Jag hemställer nu emedlertid, om han icke afstår från sin begäran om votering.
Cederstöm:
Jag kan icke finna något skäl eller anledning att afstå från min begäran om votering, och förmodar, alt Hr Gr. o. Landtm, icke vidare tillåter discussion, sedan votering blifvit begärd.
Upplästes till justering och godkändes följande voteringspropos. :'
Den, som hifaller Bevilln.-Utsk:s yttrande, hvarigenom det afstyrker antagandet af 1810 års bevillmsgrunder, voterar >a; f den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R. o. Ad. antaga 1810 års bevillntsgrund efter inkomst, dock så, att bevillningen skall utgå efter bruttoberäkning och procenten bestämmas i förhållande till hela Rikets sammanlagda inkomstbelopp, hvilken bestämmelse genom R.
St:s Fullmägtigc i Banken och Riksg.- cont. verkställes.
Den ii Juli f. ra. 3o3 Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer:
Ja — 5i.
Nej — 7. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m.
Fredagen den n Juli 1834.
Justerades 3:ne prot.-utdr. för denna dag f. m.
Fortsattes den på förmiddagen i dag började pröfningen af Bevilln.Utskrs utlåt.
N:o i5, i anledn. af de vid betänk, om grunderna för den blifvande allm. bevillningen gjorda anmärkningar.
2:dra punkten, ang:de bibehållande af i83o års bevilln:sgrunder.
Bifölls. 3: d j e punkten, ang:de skyddsafgiftens utgörande från fyllda 18 år.
Hr Tham, Wolrath:
I denna fråga, huruvida skyddsafgiften bör beräknas från fyllda 17 eller 18 år, är jag icke af lika tanke med Bevilln.Utsk.
Vid en riksdag som denna, då man allmänt hör fråga vara om behof af ökade afgifter, tror jag det icke vara rådligt att minska de inkomster, som staten enligt i83o års bevilln:sstadga uppburit.
Jag skulle önska, att man slapp att öka dem; men att minska dem anser jag vara oriktigt.
Om man beslutar den förändringen, att skyddsafgiften skall utgå från i8:de året, lärer det göra en minskning uti inkomsterna af omkring 20,000 r:dr, så mycket svårare att ersätta, om StatsUtsk:s förslag bifalles, enligt hvilket mantalspenningarna, som förut beräknats från i5:de året, skola utgå från fyllda 17 år, i hvilken händelse det äfven vöre lämpligt, att skyddsafgiften beräknas från samma ålder, och hvadan jag således anhål- ( , ler om den förändring i denna punkt af Utsk:s utlåt., att 1 • skyddsafgiften må beräknas från fyllda 17 år.
R. o. Ad. beslöt den förändring uti Utsk:s förslag i denna punkt, att skyddsafgiften borde utgöras från fyllda 17 år.
4:de punkten, ang:de Erik Nilssons från Nor - 3oij Den ii Juli e. m. ra Jemtland motion om förändring i bestämmelsen om bevilln:safdrag å ränta för skuld.
Bifölls. lraor 5:te punkten, ang:de väckta frågor om bevillning å öfve r fl ödsar tikla r.
Hr von Holl enil a usen, Mich.
Det är icke i afsigt att återupplifva en fordom varande beskattning, med afseende å de stora bidrag, som vår Regering behöfver, utan det är af orubblig öfvertygelse om nödvändigheten att motarbeta sådana missbruk, som leda til! sedeförderf och veklighet, som jag föreslagit en personel consumtionsafgift för att åstadkomma någon bejd deruti.
Jag har föreslagit denna afgift att utgå för bruk af brännvin och inhemska spirituosa, ut- och inländska spirituosa samt viner, för spel om penningar, samt för caffe', the' och chocolad.
Jag har förslagsvis uppsatt afgiften härför och efter hvilken beräkning en sådan afgift kunde uppgå till omkring 3oo,ooo r:dr; men det är ej siffran jag fästat mig vid.
Jag har vidare föreslagit, att endast mankönet skulle påföras afgift för bruk af spirituosa samt spel, och att böterna för öfverträdelse!’ skulle tillfalla församlingens fattiga med fyrdubbla beloppet af afgiften, utan afseende på, om det en eller flera gånger förnyats, samt att böterna kunde uttagas af kyrkovärdar eller kyrkoråds-ledamöter, såvida öfverträdelsens verklighet icke bestreds, i hvilket fall, om den vid domstol likväl pröfvades hafva ägt rum oaktadt föregånget förnekande, böterna borde fördubblas; och slutligen har jag nämnt, att man vid uppgiften till mantalsskrifningen endast behöfde uppgifva sig efter ofvannämnde artikel hel och hållen eller bestämd §. deraf.
Jag tror, mina Hrr, att detta är en ganska vigtig sak.
Jag bar fästat uppmärksamheten på förhållandet härmed i andra länder och funnit, att uti despotisk t styrda länder, vare sig monarkier eller republiker, är det ofta man finner detta lemna ett fritt spelrum åt passionerna till en skadlig riktning för samhället, emedan man velat begagna det såsom en afledare för uppmärksamheten på den allmänna förvaltningen.
Men jag tror, att hos ett folk med lagbunden frihet, och som älskar densamma, är det af stor vigt, att man söker bibehålla moralitet hos nationen, emedan det är den enda säkra grundvalen för ett lands trefnad och styrka.
Det är på dessa skäl, som jag tror, att man bör taga ett steg på den vägen, som ej vilseför.
Jag erkänner, att ett stort steg blifvit taget på den vägen genom StatsUtskls tillstyrkande om lotteriets afskaffande.
Må vi fortgå på denna väg, och vi skola vinna derpå mera, än på allt annat.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte, på sätt jag föreslagit, antaga en personel consumtions-afgift på de 4 punkter, jag förut haft äran nämna.
Hr Den 11 Juli c. m. 3 jS Hr Tliam, Wolrath:
Lika med Hr v.
Hohenhausen tror jag, att lagstiftaren framför allt måste afse bibehållandet af moraliteten inom nationen;' men just för detta ändamål mäste han vara mycket försigtig alt icke vidtaga sådana författningar, som i sin tillämpning äro orättvisa och kunna föranleda till lagbrott, ty det är dessa lagbrott, som demoralisera nationen, då de gifva förakt för lagarna och deras verkställare, och det är detta, som skulle inträffa genom hvad Ilr v.
Hohenhausen föreslagit.
Jag ber att få upptaga hans förslag i den ordning det förekommer.
Det första är en skatt för hvar och en, som super brännvin.
Denna skulle förnämligast drabba CondeSt.
Jag minnes, att vi tillförne ägt en sådan författning, som ålade hvarje bonde i2sk:s afgift för rättigheten att supa brännvin; men jag minnes äfven, att delta påbud ingalunda föranledde lill minskning i brännvinsåtgången, men deremot till oriktiga uppgifter vid mantalsskrifningen, då en mängd afsade sig denna rättighet, hvaraf de likväl fortfarande begagnade sig.
Staten vann ringa derpå, kronohetjenitigen något, men demoralisationen vänn mest.
Jag kan således icke annat an afstyrka återupplifvandet af en författning, som jag är öfvertygad skulle befordra brotten, och dessa brott anser jag vida skadligare, än en och annan sup mera.
Den andra frågan rör bruket af viner.
Detta bör icke kunna föranleda lill brottslighet, men denna afgift vore orättvis; ty den, sorn högst sällan kunde hafva tillfälle alt, då en van kom lill honom, bjuda ett glas vin, skulle betala lika mycket med den, som dagligen njuter deraf, och det vore orättvist, och någon gradation i aigiften kan ej heller bestämmas.
Alt beskatta caffe-drickningen skulle isynnerhet drabba qvinnokönet i städerna, och jag hemställer, huru rättvist det skulle vara för städernas invånare; ty jag är Öfvertygad, alt storsta delen af den fattigare classen hafva sin frukost i ett dåligt caffe' för vida bättre pris än något annat, och jag kan således icke finna det vara rättvist att beskatta denna njutning, synnerligast som densamma, likasom njutningen af vin, är beskattad genom tnllafgifter, hvilken skatt är vida rättvisare, emedan den drabbar den mera, som mera förtär, och den mindre, Som deraf mindre njuter.
Jag vet visserligen, att det finnes länder, der man sökt att införa en personel consumtionsnfgift; men jag tror, att det skett af nöd och brist och emot nationens önskan.
Hvad taxationen för kortspel beträffar, skulle jag för min del kunna ingå derpå, emedan jag nyttjar det så litet.
Men äfven denna beskattning vore orättvis, emedan den, som sjelf icke vore road af spel, skulle blifva tvungen att icke hafva en kortlek i sitt hus, och den, som spelar någon gång, skulle få betala lika med den, som spelar alla dagar.
Rätta sättet deremot att beskatta spelet är att lägga skatten på kortlekarna, i hvilket afseende ett för9 H. 39 3oG Den ii Juli c. m. slag redan är justeradt inom Bevilln.Utsk., och hvarigenoni åtminstone den fördelen vanns, att man icke nödgades erlägga bevillning för hvad man icke 'njuter.
Jag måste bestrida, hvad Ht v.
Hohenhausen föreslagit, och anhålla om bifall till hvad Utsk. i dessa afseenden tillstyrkt.
Ehrenborgh, Casp. Wilh.:
Jag skulle icke ansett det behöflig t att yttra mig i detta ämne, om jag icke förra gången, detsamma förevar, yttrat mig för den indirecta bevillningens företräde framför den directa, hvaraf man skulle kunna sluta, att jag önskade äfven en sådan indireet bevillning, som Hr v. Hohenhausen föreslagit.
Men sådan är icke min mening, ty jag kan icke hylla Hr v. Hohenhausens sats, att den indirecta bevillningen bör läggas på consumenten sjelf, utan på det, sorn consumeras.
Det är på delta sätt, sorn jag anser den indirecta beskattningen böra utgå.
Hr Tham har så fullständigt utvecklat orättvisan af motsatsen, då lian visat, huru den, som en gång om året dricker en bouteille vin, skulle få betala lika hög afgift som den, som dagligen njuter deraf, att jag icke har annat att tillägga, än den lifliga önskan, att Utsk., vid uppgörande af bevillningen, i allmänhet täcktes hulla den lofven, som Utsk. gifvit uti en föregående punkt, der Utsk. medgifvit förmånen af den indirecta beskattningen samt lofvat, att å den inom RiksSt. yttrade opinion om den indirecta beskattningens företräden framför den directa fästa allt det afseende, som med rättvisa och billighet kan förenas; och jag gör mig således förvissad om, att Utsk., som dertill blifver i tillfälle, då Utsk. ännu icke afgifvit sitt förslag i de delar, der indirect beskattning kan komma i fråga, och betänk, rörande stämplade pappersafgiften i dag blifvit återreniitteradt, icke skall underlåta att använda den princip, som Stånden godkänt.
Jag afstyrker för min del Hr v. Hohenhausens beskattn:sförslag och anhåller om bifall till Utsk:s tillstyrkande i denna del af utlåt.
Jag respecterar oändligen de motiv, som föranledt Hr v.
Hohenhausen att yrka afseende på förslaget uti sin vid betänk, bifogade reservation; men jag kan likväl icke gilla hans åsigt.
Lika med hvad 2:ne ledamöter yttrat, tror jag nemi., att förslaget skulle verka motsatsen af hvad det åsyftar, och jag skulle t. o. m. tro, att det vore rent af omöjligt att åstadkomma en sådan consumtionsafgift; ty en sjuk t. ex., som efter läkarens föreskrift förtärde vin, utan att hafva anmält sig till afgift för bruket deraf, skulle ju göra sig skyldig till ett lagbrott.
Alt på samma gång vilja förbjuda bruket af caffe', the' och chocolad, som man vill förbjuda bruket af spirituosa, anser jag vara tvenne ändamål, som upphäfva hvarandra, helst jag vet, att uti de länder, der man med mera fanatism än här söker bereda nykterhetsföreningarnas framgång, bruket Den li Juli e. m. af förstnämnde drycker uppmuntras.
Vill man derföre borttaga det ena, måste man låta det andra stå qvar, Jag skulle dessutom anse det ganska illa, om man på det föreslagna sättet ville blanda sig uti den enskilda hushållningen och för consumtionen bestämma en afgift, som bör utgå genom tull eller accis.
Jag afstyrker således på det högsta, hvad Hr v. Hohenhausen i sin reservation föreslagit.
Det har blifvit invändt emot milt förslag, att det vore orättvist derföre, alt det lika tungt skulle drabba den, som sällan, som den, som ofta begagnar sig af de uppgifna sakerna; men härvid är dock att anmärka, att hvarje gång, jag hegagnar mig deraf, betalar jag icke blott varans värde, utan äfven tullafgiften, såvida den icke blifvit införsnillad; hvadan jag således icke kan finna någon orättvisa härutinnan, enär, hvad spel beträffar, kortpenningarna uppgå till högre belopp, än hela afgiften, och afgiften för förtärandet af brännvin uppyäges af några supar, samt caffe'- och the'-afgiften af några koppar häraf, hvarförutan jag skulle tro, att man mäste medgifva mig, att många husfäder gerna skulle se, att deras barn afhölle sig från bruket af dessa saker, och gerna utbetalade dessa fronoutskylders belopp till dem för att förmå dem afstå frän bruket deraf.
Hvad jag nämnt om barn, gäller äfven om tjenstefolk.
Det är äfven sagt, att denna skatt skulle falla tungt på städerna.
Jag skulle tro, att städerna icke ärode, sorn äro tyngst beskattade uti yårt land.
Horn har förmenat, att det icke stod tillsammans alt förbjuda de öfriga sakerna, på samma gång sorn man ville förbjuda brännvinsconsumtionen.
Men här är icke fråga om något förbud, ulan endast om en påminnelse i debetsedlarna.
Hvad fanatismen med nykterhetsföreningarna beträffar, kan allt blifva fanatism, om det drifves lill ytterlighet och är grundadt på tvång, För min del inser jag det vackra och ädla uti dylika inrättningar, ehuru jag sjelf icke deltagit i någon sådan.
Hvad indirecta beskattningen beträffar, har jag redan omtalat osäkerheten deraf.
Jag har sett i andra länder, att om blott fjerdedelen inginge af hvad sorn i tull borde erläggas, skulle en stor del af skatterna kunna umbäras.
Det är i allmänhet vid de indirecta skatterna, som controllen möter mycken svårighet.
Då jag sålunda icke finner mig vederlagd af de skäl, som emot mitt förslag blifvit framställda, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på antagande af den personella consumtionsafgift, som jag uti min reservation haft äran föreslå.
Utsk:s yttrande i denna punkt bifölls. 6:le punkten, angående väckt fråga om hev i 11 n i n g för f u 11 m a g t å k a r tfk t e r.
Bifölls. 3oS Den ii Juli c. qj. Hr Dalman, Willi. Fredr.:
Sorn jag rålia t vara fränvar. vid början af delta plenum, och ett beslut derunder blifvit faltadt, hvilket jag ej kan gilla, det nemi., att skyddsafgiften blifvit antagen att utgå från fyllda 17 år, i stället för från fyllda 18 år, enligt Utsk:s tillstyrkande, måste jag emot detta beslut till prof. anmäla min reservation.
Cronhjelm, Otto A11 g.:
Jag har icke deltagit i discussionen öfver detta utlåt, derföre, att jag nästan i allo gillade detsamma.
Äfven jag var fVånvar., då skyddsafgiften vid början af detta plenum förevar; och som, emot min mening och [Jtskis tillstyrkande, E. o. Ad. förflyttat skyddsaf-?
giften från i8:de till iylde året, får jag äran anmäla min reservation emot detta heslut, som jag anser obilligt och orättvist.
Ånyo föredrogs Lag.TJtsk.‘s d. 3o sisth Juni e. m, på bordet lagda utlåt.
N:o 81, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse med öfverlemnande af Lagcommitteens förslag till allmän civillag, äfvensom öfver väckta motioner, hvilka härmed stå i sammanhang.
Jag skall söka att i största korthet sammanfatta de anmärkningar, jag har att mot detta utlåt, afgifva.
För det första får jag tillkännagifva, att jag icke kan gilla de skäl, hvarpå LagUtsk. grundat sin vägran, att lill behandling upptaga det nya lagförslaget.
Jag godkänner in7 tet enda af dessa skäl, ehuru jag medger, att de äro skickligt sammanförda ocji ordnade; men då jag icke ämnar yr7 ka, att LagUtsk. vid denna riksdag skall företaga lagförslaget till granskning, vill jag icke uppehålla mig med utvecklingen af grunderna för min med Utskls i denna del mot-r salta öfvertygelse.
Jag får således fästa rriig först viri 2 punkten, deri Utsk., i hufvudsaklig öfverensstämmelse med LagUtsk. vid förra riksdagen, tillstyrkt, att R.
St. måltp hos K.
M. anhålla om uppgörande af en jeninförelse-tableau emellan stadgandena i vår gällande lag och lagförslaget, dervid Utsk. gjort åtskilliga tillägg i afseende på criminal Jagförslaget.
Jag godkänner detta, men får dock fästa uppmärksamheten på den föreslagna formen för tableauen, hvilken, efter Utskrs föi ■slag, skulle komma qtt innefatta eu jemnförelse emellan de olika stadgandena, med endast hänvisning till de i lagförslaget upptagna moliver.
Jag skulle likväl vara af den mening, att äfven motiyerna borde infö'7 ras i tableauen i sammandrag, hvarigenom både tableauen.
Liefve mera fullständig och hela det nya lagarbetet lättare öfverskådligt fqr dem, sorn derom ville taga en närmare kännedom , såväl till grunder sorn resultater.
En hvar bildad person kunde då lätteligen inhemta dessa hufvudgrundrr, hvilket Iian troligen icke gjorde, 0111 han nödga - Den i i Juli e. t». 3 09 des förskaffa sig en tjock och dyr bok, hvars studium torde afskräcka ganska många, hvilka icke gjort lagkunskapen till sitt yrke; och då det är af vigt, innan en ny lag gifves ett folk, att det känner, i hvad mån denna lag ingriper i dess förhållanden, huru den rätteligen bör förstås, och i hvad afseende den kan komma alt verka på dess frihet och förkofran, så tror jag, att ju fullständigare tableauen kan blifva, ju bättre är det.
Jag anhåller således, att
Utsk. läcktes fästa uppmärksamhet vid den amplification i 2tdra punkten, som jag begärt i afseende på tableauens form.
Ulskts förslag i 3:dje punkten, alt It.
M. frambära den und. önskan, att, till förenkling af vårt lagverk, alla nu gällande stadganden, som höra till 17^4 års lag och uti särskilda författningar äro intagna, mätte till deras hufvudsakliga rätta innehåll införas i berörde lag, i sammanhang med densammas öfriga text, i den ordning ämnenas natur fordrar, samt att berörde arbete kunde i möjligaste måtto påskyndas, så att det ifrågavar. lag yerket må i god tid, innan nästa lagtima riksdag bör infalla, genom trycket komma till allmänhetens kännedom, kan jag för min del icke gilla, dels i anseende till den i min tanka oriktiga princip, hvaruppå det stödjer sig, dels emedan blotta verkställigheten af denna codilieation skulle medföra de största svårigheter och föranleda till icke obetydliga kostnader, synnerligast som en ny committé' i och derför måste nedsättas.
Jag föreställer mig, att de ledamöter af LagUtsk., som tillstyrkt denna codiöering, utgått från den synpunkt, att någon omarbetning af lagen hvarken vid denna eller nästa riksdag kunde eller borde komma j fråga, och att man skulle hafva uppfyllt allt, hvad R.
St. vid 1810 års riksdag begärde, blott man på ett ställe sammanförde alla de särskilda spridda författningar, som nu utgöra vår lag; men jag tror för det första, att den för Lagcommittden utfärdade inslruction mer än tillräckligt vederlägger den mening, som från ett och annat håll sökt göra sig gällande, nemi. alt afsigten med förordnandet af en Lagcommitle' endast skulle varit att få den gamla lagen med tillhörande författningar codifierad.
Nämnda instruction var tvärtom ganska vidsträckt.
Den lemnade nemi. committe'en rättighet alt föreslå både förtydliganden och förändringar i den gamla lagen; att, der sådant af ett förändradt tidsskick påkallades, undersöka, huruvida de gamla grundsatserna icke borde utbytas emot nya, med nuvarande förhållanden mera öfverensstämmande, med ett ord, att omr arbeta lagen, så vida så skulle nödigt anses.
Jag har anledning att förmoda, att verba formalia i denna instruction bär komma att framställas, och jag anhåller då, att R. o. Ad. läcktes fästa noga uppmärksamhet vid desamma.
För det andra tror jag, att det största lytet i våra lagar och de största olägenheterna för vår lagskipning är den piängd Den ii Juli e. m. af författningar vi äga, som gör det nästan omöjligt ens för domaren, ännu mera för allmänheten, att veta hvad som är lag.
Detta vållar mer än något annat den tilltagande mängden af rättegångar.
Man ser den ena advocaten vinna på någon gammal författning, som ingen känt, den andra hoppas vara lika lycklig i hitteväg, och med detta hopp bländar han ofta sina principaler.
Sällan vet han nu, om författningen är upphäfven eller gällande, ty man har ju t. o. m. sett skiljaktiga författningar utfärdas inom samma år; och det är i anseende till denna massa af hvarannan i mer eller mindre mån motsägande författningar, som folket vant sig vid att tro, att det beror på domaren och icke på lagen att gifva rätt åt hvem han behagar, d. v. med andra ord säga, man betviflar, att det gifves någon säkerhet för hvad som är rätt, och folkets missnöje under en vacklande lagskipning drabbar således dem, som skipa lagen i stället för sjelfva lagarna, hvilka man ej aktar, då man ser dem kunna tydas efter hugskott.
Om nu en sådan codifiering skulle äga runi, som LagUtsk. föreslagit, blefve förhållandet ännu värre, emedan man nu, genom att läsa författningen in exteuso, åtminstone någorlunda kan stadga sitt begrepp om dess mening, hvilken då skulle komma att bestämmas af en redactipns-committe's förmåga att uppfatta det rätta innehållet, såsom LagUtsk. uttrycker sig.
Då jag således tror, att det vore fullkomligt ändamålslöst att få en sådan codifierad lag, kan jag icke annat än på det högsta af styrka Utsk:s förslag i denna punkt.
Beträffande vidare sältet att verkställa lagförslagets granskning vid en kommande riksdag, har Utsk. ansett nuvar.
Ständer icke kunna grundlagsenlig! fatta något beslut i den delen.
Detta yill jag just icke bestrida; men jag tror likväl, att Utsk. bort något mera fästa sig vidden ingalunda oriktiga omständigheten, huru lagförslaget skall behandlas, och tillse, om icke någon genväg i detta fall kunde beredas genom en grundlagsförändring.
Jag har från något håll hört, att man i Constit.Ulsk. ämnar framställa förslag till en dylik grundlagsförändring, åsyftande, alt R.
St. skulle kunna directe, utan att förut höra LagUtsk., företaga lagförslaget till pröfning, och att deryid i öfrigt skulle tillgå på sätt son) vid antagandet af f/34 års lag, då discussionen fördes in pleno pleporum och Lagconjmissionens ledamöter voro tillstädes för att tillhandagå med upplysningar, hvarvid, då några väsendtligare anmärkningar gjordes, desamma remitterades till pommitterades vidare behandling och utlåtande.
Jag tror, att Utsk. bör taga denna tanke i öfvervägande, ehuru jag för min del icke anser ett sådant tillägg vara nödvändigt, emedan jag tror det vara riktigt, att ett Utsk. kommer att behandla lagen, innan den lill antagande hos Stånden förekommer.