Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En ganska stor del af landets befolkning finnes i samma yrken inlärd och förskaffar genom sin konstflit bergning och trefnad för sig och de sina, samt åt den angränsande jordbrukaren en lättare atsättning för öfverskottet af jordens alster.
Af icke mindre vigt än dessa med större ikapitnl-tillgång och många arbetare drifria fabrikationer, äro för vårt land, med dess långa vintrar, husslöjden och de binäringar, som kunna af allmogen bedrifvas, hvilka till väsendtlig del äro beroende af nämnde tillverkningar af större omfång.
Af alla dessa vigtiga omständigheter, och af omvårdnad för så många dess undersåtares välfärd, har K.
M. funnit hinder möta för sig, att borttaga det skydd lagstiftningen sålunda lemnar, med mindre full säkerhet kan gifvas, att de bestämmelser, som komma att sättas i stället, blifva beståndande någon längre tid, derunder näringsidkaren kan hinna bereda sig på andra förhållanden.
Nöjaktig visshet härutinnan synes ej stå att erhålla, så länge, enl.
Cl § Reg:sE:n tullbevillningen i alla dess delar kan vid hvar Riksdag underkastas granskning och möjligen äfven förändring.
Rikets Ständer lära nogsamt inse, att näringarnes upkomst och förkofran i högst väsendtlig mån beror deraf, att lagstiftningen i detta fall blifver mera fast och beståndande, så att ej tidt och ofta äfventyr för näringsidkaren af menliga omkastningar upstå.
M. nu föreslår ett tillägg till nämnde §, sker det ock i afsigt att bereda R.
St:r möjligheten att åt detta slag af lagstiftning gifva en större varaktighet, utan att härigenom någon rubbning sker i de Konungen eller R.
St:r genom Grundlagen ömsesidigt tillerkände rättigheter.
M. en sådan förändring i tull-lagstiftningen: »Alla afgifter, som R.
St:r under de i föreg:de§ nämnde titlar bevilja, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af R.
St:r fastställd blifver, R.
St:r obetaget att då i stället för införsels- eller utförsels förbud tullafgift bestämmes, sådan afgifts-stadga för en tid'af högst 10 år, derunder R.
St:r ej må densamma nedsätta eller afskaffa.»
Denna propos. är daterad d. 23 Dec. 1853, och var tillstyrkt af några utaf Konungens rådgifvare, hvaremot andra åberopade sina vid ett annat konseljtHlfälle afgifna yttranden i saken.
Knappt 3 år hafva sedan förflutit, och man skulle val med allt skäl i verlden kunna tro, att den af Konungen i ofvanberörde måtto uttalade åsigt ännu skulle Don 22 Juli f. m. 451 vara oförändrad bibehållen; men hvad får man i stället erfara vid läsningen af K M:s Propos. ang:de tulltaxan?
Jo! sedan K. M. nedsatt en Komité, bestående af personer, hvilka, enl. hvad allmänt kunnigt är, bekiinde sig till frihandelns grundsatser, i dessas yttersta utsträckning för att gemensamt med norrska Komiterade uprätta förslag till ordnande af handelslagstiftningen i hvad denna borde blifva gemensam för de förenade rikena, och de Svenska Komiterade häraf tagit sig anledn. att föreslå en fullkomlig omstörtning af nu gällande tulltaxa, oell detta ända derhän, att de i utbyte emot importförbud bestämda tullsatserna blifvit förminskade till hälften och ^:del emot nu, så hafva alla Konungens rådgifvare, utom Gr.
Mörner, tillstyrkt K. M. att godkänna Komiterades förslag, och att till R.
St:r aflåta en propos. derom, att samma förslag skulle läggas till grund för R.
St:rs beslut ang:de tull-lagstiftningen.
Nu frågar jag hur pass förtroende en Regering förtjenar, som år 1853 tillstyrkte R.
St:r att antaga ett grundlagsstadgande, hvarigenom R.
St:r skulle afsäga sig rättigheten att under en tid af 10 år göra någon förändring, men år 1856 således blott 3 år sednare i de efter förbudsskyddets borttagande å vissa artiklar fastställda tullafgifter, aflåter en propos., att dessa samma tullsatser skola nedsättas med icke mindre än 50 proc. och derutöfver.
Jag måste beklaga, att det menlösa Const.Utsk., som vid Stats* Råds-protokollernas granskning framkastat anmärkmr af den lumpnaste beskaffenhet, oeh som röra ämnen, hvilka icke hafva ringaste inflytande på Statens väl, underlåtit att vid ett sådant Rådgifvarnes förfarande fästa upmärksamhet.
Ingen lagstiftning ingriper så djupt i samhällslifvet, som tullagsstiftningen, och vid slikt förhållande hade det varit Const.Utshs pligt att tillse, huru rnan vårdat K.
M:s personliga anseende, då man tillstyrkt Konungen att vidtaga åtgärder, som stå i rak strid mot dess 3 år förut uttalade åsigter.
De rådgifvare, hvilka icke öfvervarit eller deltagit i det beslut, hvarigenom 185 3 års K.
Proposm tillkom, hade visserligen ej kunnat träffas af en anmärkn. från Const.Utsk.; men äfven dessa förtjenar klander; ty äfven de voro skyldige att vårda Konungens personliga anseende, och häruti hade bordt ligga en kraftig upmaning till dem, att afstyrka Konungen att i en för landet så vigtig fråga, som den i'örev:de, handla så inconseqvent, som nu varit händelsen.
Jag tillåter mig nu att yttra några ord i afseende på den punkt, som blifvit föremål för öfverläggning.
BevillnrsUtsk. har, med godkännande af de grundsatser, som hos Komiterade gjort. sig gällande, och sedermera vunnit K. M:s sanktion, tillstyrkt, att städernes tolag, jemte den s. k. konvoj-afgiften, skola sammanslås med sjelfva tullsatserna, och sålunda ingå i Kronans allmänna kassa, samt sedan ersättas af tullupbörden, hvilket skulle, säger man, bereda lättnad för de trafikerande och enkelhet i räkenskaperne.
Det förhåller sig likväl så i detta, som i många andra fall, att hvad man i föreställningen inbillar sig vara en förbättring, i verkligheten blir motsatsen deraf, och framkallar följder, som man aldrig tänkt sig.
Jag vill härpå lemna ett slående bevis af ganska färskt datum.
Under en viss för blott några 452 Den 22 Juli f. m. få år tillbaka afgången rådgifvare» tid gjorde sig en sådan förändringsl-usta gällande, sora den, hvilken här uppenbarat sig.
Till beredande af större enkelhet såväl i räkenskaperne, sora vid upbörden, skulle till Statsverket indraga vissa till särskildta verk och inrättningar anslagne och dit direkte ingående afgifter, hvilket sedan af Statsverket skulle dessa verk och inrättningar ersättas.
Bland dessa indragningar voro äfven de s. k. rusthålls-, af- och tillträdes-afgifterna, hvilka, tillhörande Wadstena KrigsmansliusKassa, erlades vid köp eller transporter af rusthåll, och ingingo på det sätt, att domarne på landet, efter hvarje slutadt thing till kronofogdarne aflemnade förteckning på alla vid thinget upbudna rusthåll, hvarefter afgiften upbars af fogdarne, kontrollerades på LandsKont, och levererades derefter i LandtRänteriet, som sedermera aflemnade dera till Wadstena KrigsmanshusKassa.
Allt detta kostade staten eller kassan intet, möjligen en eller annan Rdr i remisslag.
Men sedan dessa afgifter uphört och blifvit inlagda uti det stämplade papper, hvarmed köpebrefven om rusthåll skola beläggas, huru blef då förhållandet?
Jo! för upbörden och redovisningen af denna till stämpladt papper förvandlade afgift fick Kronan betala 5 proc. till domarne, och dessutom 4 proc. till Landskamrerarne.
Hvad som vanns på förändringen var alltså endast en ökad utgift för Statsverket; men det räckte icke längre än till sista Riksdagen, förrän man förklarade att då den förhöjda stämplade pappersafgiften i och för försäljningar och transporter af skatte- och krono rusthåll skulle uphöra, men som KrigsmanshusKassan icke kunnat mista denna sin inkomst, så har vinsten af den der förenklingsåtgärden blifvit den, att man, såsom ersättning för de ifrågav:de afgifterne, måst belasta Statsverket med ett årligt anslag till KrigsmanshusKassan, hvilket, utan den beprisade förenklingen, aldrig hade ifrågakommit.
Man behöfver alldeles ingen siareförmåga för att med fullkomlig visshet förutsäga, att förenklingen i upbörds- och redovisningssättet af nu ifrågav:de på handeln lagda särskilta afgifter, kommer att medföra alldeles enahanda följder.
Frihandelsmännen skola icke gifva sig någon rast eller ro, förr än de fått borttagen den förhöjning i tullafgifterna, som till siffran visar sig genom tull-konvoj och tolags-afgifternas sammanslående till en enda summa.
När man hunnit derhän, så inträffar lika förhållande, som med rusthåils-afgifterna, att Statsverket får ersätta de tolags- och konvoj-afgifter, som man för enkelhetens skull borttagit, och sålunda blir belastad med en årlig tillökning i sina utgifter, hvilken utan denna förenkling, som man nu så mycket lofordar, aldrig hade ifrågakommit.
För min del anser jag derföre klokast att låta konvoj-afgiften såsom en särskild statsinkomst fortfara, samt att låta städerna fortfarande upbära och förvalta sina tolags-afgifter, helst ingen af de Hrr och män, som tillstyrkt förändringen, icke ens FinansMinistern, för att nyttja ett välklingande namn i vissa Hrrs öron, kunnat upgifva något giltigt skäl för förändringen.
Emot telagens sammanslående med tullafgifterna ligga dessutom andra ganska vigtiga skäl.
Städernes handel är icke alltid densamma.
Den kan öka sig det ena året på ett ställe och minska sig det Den 22 Juli f. m. andra året på ett annat.
Detta inverkar på tolags-inkomsten, hvilken derigenom omedelbarligen ökas eller minskas.
Huru kan man då med framgång vilja påstå att en rättvis grund för den åt städerne föreslagna tolagsersättning förefinnes uti den medelberiikning man för vissa år uprättat öfver hvarje stads tolags-inkomst?
Skall icke häraf oundvikligen inträffa, att den ena staden får mer, den andra mindre i förhållande till sin handel under året?
Detta skall, som icke är underligt, omsider alstra missnöje; och icke vet jag hvarföre
Staten till ett sådant pris skall tillvägabringa en förändring, hvars gagn ligger långt mera inom fantasiens än inom verklighetens område.
Iir Brakel, Mauritz
Gustaf: Hr Printzensköld började sitt långa och häftiga anförande med att beklaga, det R. o. Ad. är så fåtalig vid afgöraudct af en så vigtig fråga, som denna.
Endast deruti kan jag instämma med den värde talaren, och jag beklagar, att så få iiro närvide, då fråga är om stiftande af en tulltaxa, sota enl. min öfvertygelse skall göra landet lyckligt.
Samme talare omnämnde eller framhöll den hädangångne Konungen.
Förmodligen menade han dåvarande Regerings prohibitiva åsigter, och meningen har icke kunnat vara någon annan än att nedsätta nuv:de Regerings åtgärder.
Jag besvarar
Hr Printzensköld med åberopandet af KommerseKollegii berättelse, hvaraf inhemtas, att från år 1846 till år 1855 Sveriges handel ökats nära 3 gånger, och att, hvad beträffar manufakturerne, deras tillverkningsvärde upgår till 36 mill.
Rdr bko.
Jag tror, att om Pir Printzensköld går till den af honom så mycket beprisade Regerings tider, han icke skall kunna framvisa så lyckliga resultater.
Hr Printzensköld sökt bevisa de goda följderne af de prohibitiva åsigterne.
Jag tror, att om han något mera tänkt på saken, skulle han hafva funnit, att vi alla äro menniskor och födde med behof, samt att vi måste lösa upgiften, huru vi lättast skola kunna upfylla dessa behof.
Detta bör lagstiftaren hafva för ögonen, och erfarenheten har visat, att menniskoslägtet höjt sig allt mer och mer, ju lättare dess behof kunnat fyllas.
Min öfvertygelse är, att om den värde talaren lefvat 3 å 4 århundraden tillbaka, och haft samma behof som nu, skulle han, för att erhålla den rock han bär, de stöflor han har på sig och det papper han håller nu i sin hand, måst hafva betalat en mångdubbelt högre afgift än nu.
De Hrr, som gilla denne talares åsigter, måste tacka civilisationen för att vi nu betinna oss på den punkt, der vi nu stå.
Jag frågar Pir Printzensköld hvad han menar med sina prohibitiva åsigter?
Vill han att vi skola anlägga silkesodling, så att priset på silke skall blifva 10 gånger högre än nu, eller vinodling, på det att priset på vin må blifva 6 å 7 gånger högre än det nuvarande, eller bomullsplantager för att derigenom höja bomullspriset 10 gånger mot hvad det nu är.
Jag tror, att handtverkarne och fabrikanterne äro till för förbrukarne, men icke tvärtom, och äro kapitalerne fria, och har menniskan omtanka om sitt intresse, så få nog dessa kapitaler lif; ty jag kan icke föreställa mig, att någon af eder, mine Hrr, nedlägger sina kapitaler i företag, som icke lemna stor 434 Den 22 Juli f. m. ränta.
Hr Printzensköld har bevisat, huru nyttig de tillkomna förändringarna i tulltaxan varit, och med skäl har han sagt, att denna tulltaxa nedtvingat värdet eller priset å fabrikater ända till 33 proc.
Detta bevisar äfven, att svenska folket i vissa fall betalat en gång mera än de bordt.
I öfrigt har Hr Printzensköld förfarit något förhastadt, då han häftigt utfarit emot Const.Utsk., och sagt, att det vid granskning af Statsråds-protokollen fästat sig vid några lumpna förhållanden, men alldeles icke vid den K.
Propos. om tullbevilln., som inkom vid denna Riksdag.
Skälet hvarföre samma propos. ieke kunnat för Const.Utsk-.s granskning blifva föremål, är helt enkelt den, att denna granskning icke kunnat vid denna Riksdag utsträckas till samma propos.; men när man är häftig eller förifrar sig, har man i allmänhet icke reda pi saken, och detta har varit förhållandet med den värde talaren, särdeles i fråga om tolagen, ty hvad den beträffar, har Hr Printzensköld antingen icke läst K. M:s Propos. och Utsk:s Betänk., eller förstått afsigten dermed.
Han har nemi. sagt, att i händelse städernes handel förminskas, skulle deras inkomst af denna tolag blifva lika med noll; men så är likväl icke förhållandet, ty Betänk, säger, alt tolagen skall minskas med den proc. af tullupbörden, hvarmed den hittills utgått.
Således, om i en stad tolagen varit 16^ proc., kommer den att minskas med denna proc.
Hade Hr Printzensköld med mera noggrauhet genomläst Betänk.
, så hade han troligen icke beskyllt BevillmsUtsk. för åtgärder så okloka, som han upgifvit.
Utsk. har utgått från 2:dra hufvudgrunder, nemi. först och främst att i möjligaste måtto underlätta inhemsk fabrikation genom att göra råvaran fri från tull.
Detta förfaringssätt är det enda, som kan höja ett lands industri; ty då får den ene medborgaren icke skatta mera än den andre.
Den andra åsigten, hvarifrån Utsk. utgått, är att så mycket som möjligt, borttaga tull på de förnämsta födoämnena, på det att den fattiges lefnadskostnad må blifva så ringa som möjligt.
På dessa två hufvudgrunder äro K. M:s Propos. och Beviiln:sUtsk:s Betänk, sammanskrifna, och jag hoppas och tror, att dessa åsigter allt mer och mer skola göra sig gällande.
Orsaken hvarföre Utsk. tillstyrkt, att tolagen skall utgå med en viss proc. af tullupbörden, har varit, att då tolagen och tullupbörden är olika i olika städer, gå icke införskrifna varor till den ort, hvarest de behöfvas och stå i högsta pris, utan till andra platser, der de mindre behöfvas, hvarigenom priset på varorna än ytterligare höjes för konsumenterna
Det är visserligen mycket mera jag skulle hafva att tillägga i anledn. af Hr Printzenskölds anförande; men jag hoppas att R. o. Ad. i allmänhet icke kommer att fästa något afseende å hans argumenter, och derföre vill jag icke uptaga tiden längre, utan anhåller om bifall till den föredragna punkten.
Jag inlåter mig icke i tvi sten om fördelarne af det proliibitiva eller friare tullsystemet; ty enl. min åsigt tjenar det till intet att tvista om grundsatser.
K. M:s Propos. vid denna Riksdag är endast en närmare ut - 1) en 22 Juli f. m. 455 veckling af R.
St:rs vid sista Riksdagen uttalade åsigter i ämnet.
Den är stödd på den grundsats, att, såvidt möjligt är, göra lifsmedel fria från tull, att underlätta fabrikationen genom att bereda tullfrihet för råvaror, som ingå i denna fabrikation.
Riktigheten af dessa grundsatser lia under sednare tider allt mer och mer blifvit erkänd, och jag tror, att man bör fortgå på denna bana.
Att den för Sverige ieke varit olycksbringände, anhåller jag att med några siffror få närmare, än den siste talaren, utveckla.
Han har tagit tiden från år 1846 till 1855, men om han gått till de offentliga berättelser, som äro tillgängliga, skulle han hafva funnit, att vår industri bragts framåt på ett föruudransvärdt sätt, och intet land står i det hänseendet framför oss.
Af KommerseCollegii berättelser finner man nemi., att då fabrikationen i sin helhet år 1845 lemnat arbeten till ett värde af 17 mill.
Rdr, upgick värdet af 1855 års tillverkning till 35,000,000 Rdr.
Under dessa 10 år har fabrikationen mer än fördubblats.
Ser man på de särskilda fabrikerue under samma tidrymd, upkommer nära nog samma förhållande, nemi. år 1845 upgick linneväfnads-fabrikationen till 471.000
Rdr, men år 1855 till 1,631,000 Rdr; värdet af tillverkade yllevaror utgjorde år 1845 1,030,000 Rdr, och år 1855 upgick den till 7,364,000 Rdr; år 1845 var värdet af mekaniska bomullsspinneriernes tillverkning 1,340,000 Rdr och år 1855 deremot 5.421.000
Rdr; värdet af sockerfabrikationen utgjorde 3,714,000 Rdr år 1845, och 7,639,000 Rdr år 1855, och slutligen håde år 1845 värdet af tobaksfabrikationen upgått till 1,110,000
Rdr, men år 1855 till 2,480,000 Rdr.
Dessa siffror tror jag bevisa, att de låga tullsatserna varit för landet lyckobringande.
Men, såsom jag nämnt, jag vill icke vidare inlåta mig i tvist om grundsatser.
Jag skall vid de ämnen, som förekomma i tulltaxan och öfverensstämma med mina åsigter, söka göra dessa gällande, och anföra mina skäl.
Jag öfvergår nu till det speciella fallet, nemi. det af K. M. och BevillmsUtsk. afgifna förslag att afskaffa tolagen och konvoj-afgiften, samt lemna bestämda summor i ersättning.
Hr Printzensköld har icke kunnat finna, hvartill en sådan förändring skall tjena.
Uti Komiterades Betänk, finnas dessa skäl uttalade.
Ett ibland
Komiterades åligganden var att söka bringa den Svenska tulltaxan i öfverensstämmelse med den Norrska, och enl. min öfvertygelse vore det af vigt för de båda Rikena, om sådant kunde lyckas, men derförinnan måste man borttaga de afgifter. som drabba handeln i Sverige, men icke i Norrige.
Då nu i Norrige finnas hvarken tolags- eller konvoj-afgifter, var det ju nödvändigt att, för att få något så nära lika tullsatser inom båda Rikena, dessa afgifter inbegripas uti sjelfva tullsatsen.
För trafikanten upkommer här igenom "den fördelen, att han af tulltaxan, i händelse den vinner R.
St:rs bifal, ksn se hvilka utgifter drabba den införda produkten, hvilket nu är omöjligt.
Tulltaxan, sådan den nu är upställd, visar att tullen på en vara är så och så stor, men man kan icke se be loppet af tolagen, emedan den är olika i olika städer.
Detta torde vara tillräckligt för att visa angelägenheten af att få dessa afgifter afskaffade. 556
Den 22 Juli f. m.
Beträffande Utsfcs förslag, liar Utsk. godkänt hvad K.
M. föreslagit rörande handels- och sjöfarts-afgifterne, oell jag tillstyrker alltså bifall till Utsk:s hemställan i denna del.
I fråga om tolagen har Utsk. tillstyrkt bifall till K. M:s Propos., beträffande så väl det fixa beloppet af ersättningen, som afven den ersättning af 5 proc. utöfver den beräknade normala tullupbörden.
Deremot har Utsk. ansett, att då Staten å ena sidan medgifver städerne rättighet att upbära förhöjning uti deras tullupbörd, öfverstigande normalbeloppet, borde en minskning i den dem tillkommande tolagsersättning ega rum i den mån upbörden understiger normalbeloppet.
Denna omständighet har icke undgått Begeringens upmärksamhet och, på sätt Chefen för FinansDepart:tet yttrat, har han förutsett, att ett sådant förhållande skulle kunna ega rum; men han ansåg, att detta förhållande skulle kunna regleras, och sådant skulle då bero af B.
St:r och K. M. Emellertid har jag intet emot att antaga Utsk:s förslag.
Grunden för detsamma är den enda rättvisa, som kunnat följas, och det kan icke skada att hafva den på förhand afgjord.
Jag hade dock önskat, att Utsk., då det företagit sig att föreslå en reglering, bestämt en summa såsom minimum, hvarunder minskningen icke får gå.
Om man tänker sig, att staden Calmar har en tullupbörd af 270,500 Bdr, och åtnjuter i tolagsersättning 8,700 Edr, men tullupbörden något år nedgår till endast 270.450
Bdr, så med en sträng tolkning af Utsk:s förslag skola 3,25 proc. å bristen 50
Bdr i beräknade tullupbörden afgå från den staden tillerkända tolagsersättningen.
En sådan beräkning blir svår, isynnerhet som minskningsproc. är olika för alla städer, hvaremot förhöjtiingsproc. är lika för dem alla.
Jag hemställer alltså till Hr Gr. o. Landtm., huruvida han icke skulle vilja föreslå B. o. Ad. att bestämma ett minimibelopp af t. ex. 500 Bdr.
Med denna obetydliga förändring vågar jag tillstyrka bifall till Utsk:s framställning i denna punkt.
Allt ifrån mitt första upträdande på detta rum emot frihandelsmännen, har det förhållande å dessas sednare3 sida alltid blifvit iakttaget, att huru mycket man än söker göra begripligt, det rnan från nationel grund hemtar stöd för sina åsigter om behofvet af skydd för våra näringar, dessa åsigter likväl förkättras ända derhän, att man vill förflytta sin motståndare 4 ii 500 år tillbaka uti tiden för att åt hans påstående gifva utseende af orimlighet.
Till den talare, sorn yttrat sig i denna rigtning, öfverlemnar jag att anställa undersökningar om handelns tillstånd för så lång tid tillbaka.
Jag ämnar icke följa honom.
Historiens studium, så vidt det rörer. handeln, torde för honom blifva angenämt, och kommer han blott 100 år tillbaka eller till den märkvärdiga frihetstiden, skall han nogsamt förnimma, att samma grundsatser som nu söka göra sig gäliande, äfven då fingo öfverhand och hade till följd, att den då upspirade industrien förstördes likasom all fabriksverksamhet, och att arbetare med skicklighet lemnade det land, som icke ville beskydda dem, samt flyttade till ett land österut, der man mera än här var angelägen, att skydda näringarna mot utländsk täflan och att tillegna sig den verkliga arbetsskickligheten Den 22 Juli f. m. 457 jemte förmånen att af egna landsmäns tillverkningar kunna fylla sina beliofver.
Att vi i likhet med detta land skola nu så förfara, är hvad jag önskar, men ingalunda att genom prohibitiva åtgärder söka isolera oss från främmande länder .Man åberopar ständigt, att vår industri numera intagit en ståndpunkt, som den tillförene aldrig haft.
Man framkommer, såsom den siste talaren, med tabeller för att visa, huru som produktionen med jättesteg gått framåt, så att för 10 år sedan värdet af fabrikationen icke utgjorde ^ emot nu, men man har visligen förtegat orsaken till detta lyckliga förhållande; och denna orsak är just det skydd som varit lemnadt våra näringar under Carl Johans regeringstid — hvilket skydd, oaktadt så välgörande i sina följder, man nu vill alldeles förstöra.
Man vill, att dessa fabriker, hvilkas tillverkningar upgå till många milhr, skola försvinna för de der så mycket omtalda förbrukarnes skull, glömmande härvid att det icke finns något land, i verlden, der förbrukare och fabrikanter äro skiljda klasser utan tvärtom icke kunna vara det ena utan att äfven vara det andra — ett förhållande hvaraf samhället befinner sig väl, under det att motsatsen skall inträffa genom den ensidighet i åsigter som frihandeln alltid söker göra gällande.
Icke ett enda ord har man yttrat till vederläggning af hvad jag anfört ang:de convoj-afgiften, hvartill orsaken måste vara, att man icke kunnat vederlägga mitt påstående, att det är nyttigt för Begeringeo att hafva inkomster, af den beskaffenhet att Begeringen genom dem kan verka till landets väl, utan alltid för detta ändamål behöfva stå i beroende af B.
St:rs frikostighet.
Man har icke heller kunnat upgifva något antagligt skäl för tolagens afskaffande.
Men för frihandelsmännen är det likväl angeläget att få hort bägge dessa afgifter.
I sjelfva verket förminskas derigenom tullumgälderna först med 10 proc., genom convoj-afgiften för och sedan med 8 å 9 proc., som tolagen utgör; och när man sedan later tullsatsen qvarstå oförändrad, så säger man till sitt försvar, att man icke nedsatt tullafgifterne utan att de äro sådane som de vid förra Biksdagen bestämdes, ehuru nedsiittningen i sjelfva verket icke är mindre än 18 proc.
Man har talat om de grundsatser, hvarpå K. M:s Propos och Bevilln.Utsk:s förslag blifvit upställda.
Dessa stora grundsatser gå säger man endast derpå ut, att man vill göra råämnena och lifsförnödenheterna tullfria.
Man förbiser likväl, att en stor del af dessa råvaror finnes i vårt eget land, och att för deras beredande fordras både kostnader och arbete, men producenterna af dessa råvaror vill man det oaktadt icke lemna något slags skydd.
Ligger det väl någon rättvisa i ett sådant förfaringssätt?