Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag inskränker mig derföre nu till att blott på de skäl, som Hr Halling anfört, anhålla, att den gamla förordningen må blifva bibehållen.
Jag skulle äfven vilja klandra den; men då icke något hopp finnes att få densamma afslagen, så anhåller jag blott om propos. derpå, att denna författning må oförändrad bibehållas.
Förslaget i denna § är af en ganska egen och synnerlig beskaffenhet.
Tull betjeningen skulle nemi. nnsvarsfritt kunna förstöra friden i medborgares hus.
Om stadgandet vore sådant, att denna visitation finge ske hos dem, som blifvit straffade för försök att olofligen inforsla varor, så bade man ingenting att säga; men att personer, som dermed aldrig baft gemenskap, skulle kunna våldföras i sina bus och deras möbler sönderbrytas i händelse de icke genast öppnas, det är något, som lagstiftningen i vårt land icke bör tillåta.
Det bar aldrig varit i öfverensstämmelse med grundlagen, sorn den förordning, hvilken nu efterlefves, kunnat utsträcka visitationsrätten utöfver öppna salubodar och magaziner.
Der är rättigheten gifven och klar, i följd deraf, att man icke får försälja till införsel förbjudet gods; men alt komma in lill dem, som icke idka handel och köpenskap, för att tillse om desse i sina bus äga förbjudet gods, det inträder på inqvisitionens bana, och det uti ett samhälle, som för långliga tider tillbaka bannlyst all sådan tanke.
Jag tillstyrker icke allenast afslag på IJtskrs betänk, i denna punkt, utan äfven att Ståndet mätte besluta, att hos K. M. i und. anhålla, att all visitation efter olofligen infördt gods må inskränka sig lill öppna salubodar och magaziner.
Uti detta ämne är redan vid många särskildta tillfallen så mycket taladt, att jag icke länge vill uppehålla R. o. Ad. med något yttrande.
Men jag tror mig dock uppkallad af hvad Frih.
Cederström, Jacob, sagt, att deremot göra några invändningar.
Han har Den 2G Maj. med förfärliga utlåtelse!- om våld oell annat sökt utmåla vådan dels af den författning, som finnes, och dels af den, som blifvit föreslagen.
Han liar bland annat sigt, alt det vore stridande emot grundlagen, att visitation ägde rum nå andra ställen än i öppna salubodar och magaziner.
, Om så förhölle sig, så undrar jag hvarför denne nitiske medlem, som sjelf varit ordförande i Const.LJtsk. under förlidne riksdag, och representant vid alla riksdagar sedan 1809, icke gjort någon anmärkn. mot Konungens rådgifvare.
Mig veterligen har fråga derom icke förevarit.
Hvad sjelfva hufvudsaken angår, så inser jag icke huruledes en författning mot införsel af vissa varor skall kunna sältas i verket, eller huru controllen skall kunna handhafvas med annat villkor, än att vederbör, få eftersöka ololligen insmuget gods, der det kan finnas.
Man ser äfven af de bilagor, som äro fogade vid Utsktns sednare betänk., officiell bekräftadt hvad som förut blifvit sagdt, nemi. att dylika författningar finnas uti andra civiliserade länder, hvarest man anser nödigt att skydda de inhemska näringarna.
Jag anhåller derför om propos. till bifall på Utsktns förslag, hvilken jag hoppas att R. o. Ad. med ja besvarar.
Det är blott en an ruärkn. af Hr von Hartmansdorff, som jag anhåller alt få genmäla.
Han vet icke, säger han, huru man skall sälta förordningen i verkställighet, om godset icke får eftersökas.
Jag tror att det blefve svårt att sätta förordningen i verkställighet, om hela syftemålet med tullbevakningen, just i följd af författningen, kunde blifva, att, i stället för att bevaka kusten, inrätta ett polissysteme, hvarigenom man skulle upphacka inom landet hvarest det olofligen inpraktiserade godset funnes.
Tullbevakningens högsta intresse blefve då, att iurendrejadt gods så mycket som möjligt inkomme, hvilket sedermera kunde tagas i beslag, och det komme således alt ligga i vederbörts vinstberäkning att åsidosätta bevakningen på kusten, men att deremot genom spioneri söka få reda på hvart godset tagit vägen.
Jag lemnar derhän, om det kan vara nyttigare för landet att, sedan godset inkommit, detsamma må tillfalla tullkammarne och beslagarne, än om aldrig något sådant gods inkomme, eller alt man lagade så, att bevakningen kunde vid kusten taga godset, men alt deremot, sedan det inkommit i landet, ingen beslagare finge lägga vantarne på detsamma.
Om godset icke finge tagas sedan det inkommit, så skulle bevakningen på kusten blifva så uppmärksam som möjligt; då deremot, i händelse förevarande stadgande sättes i verkställighet, följden blefve den, att bevakningen låter allt möjligt gods komma in, för alt sedermera söka göra beslag derå.
Då Utsk:ns betänk.
N:o 1 1 förevar inom Ståndet, så blefvo alla skäl å ömse sidor ronde 352 Den 26
Maj. husvisitationsrätten så utvecklade, att jag trott striden der» om vara utkämpad; men då den åter upprifves oell anmärkntr framställas, så nödgas jag, för besvarande deraf, ånyo inlåta mig i densamma.
Först får jag fasta uppmärksamheten derpå, att då detta förslag redan är bifallet af 2tne Stånd, så skulle, i händelse vid en votering inom detta Stånd detsamma afsloges, ingenting vinnas; ty då komma två Stånd att stanna emot två, och då ålerginge vi till den gamla författningen, enligt hvilken husvisitation äger rum, ehuru icke efter de sundare principerna, som blifvit följda i det nu gjorda förslag, och följaktligen hlefve vinsten ingen.
Jag tillåter mig nu att i afseende på de mot husvisitationsratten anförda omständigheter ingå uti svaromål.
Hvad då heträtfar
Hr Hallings reservation, så får jag nämna, att den ansvarspåföljd, som är bestämd för den tullbetjening, som i obehörig tid eller utan skälig anledn. företager visitation, icke har varit ändamålslös.
Föreskriften uti 16 §:n Reg.Frn, som Hr Halling åberopat, att nemi.
”Konungen hör ingens fred i dess hus störa eller störa låta,” är ingen berättigad att tolka, men enhvar pligtig att förstå.
Jag förstår denna § så, att den innefattar en motvigt mot konungamaktens missbruk ; men delta gi undlagsbud hvarken kan eller hör förstås sålunda, som skulle Konung och Ständer icke äga rättighet att vidtaga de mått och steg, som kunna finnas nödiga till befordrande af allmän säkerhet och ordning.
Frih. Anders Cederström har funnit det bedröfligt, att i vårt tidehvarf upplyste och aktningsvärde personer kunna försvara någonting så rättsvidrig!, som husvisitationen eller störandet af freden i medborgares hus.
Jag får anmärka, att det icke är gifvet, alt detta stadgande innefattar ett störande af hvad man hör förstå med husfred, det vill säga den laglydige medborgarens skyddande i dess hus; ty det innefattar blott ett stadgande till förekommande och beifrande af olagligheter.
Jag finner beklagligt och bedröfligt, att personer med eljest aktningsvärda tänkesätt och sundt omdöme skola låta hänföra sig af en ide'e — jag vill till och med, om man så behagar, kalla den en skön ide'e — af nå got, der blott känslan talar, utan att rådfråga förnuftet.
Man bör icke låta hänföra sig af sina känslor vid lagstiftning, aldraminst då fråga är örn polisförfattningar.
Der bör förståndet, sjelfva det sunda förnuftet råda.
Så hafva XJtsktn tänkt sig saken, då Ulsktn föreslagit sådana åtgärder, sorn lända till förekommande af olagligheter i den väg, som denna författning afser.
Känslan och hjertat har man äfven rådfrågat och lemnat dem det afseende dem kunnat tillkom ma, då man vidtagit sådana modificalioner, att visitationslätten blifvit inskränkt till sådana personer af tull bet jeningen, hvilka man förmodar icke utan gifven och säker anledn. skola intränga uti andras hus till visitationeis anställande.
F1 ih.
Den 36 Maj. 353 Frih. Cederström, Anders, har anmärkt, att detta förslag skulle leda till att draga bevakningen frän kusten för att sedermera genom husvisitalioner göra beslag i landet.
Deruti har Hr Frih:n så mycket mera orätt, som detta förslag just leder till att hålla bevakningen qvar på kusten, emedan de, som utgöra kustbevakningen, icke äga rättighet alt göra husvisitalioner enligt det nya förslaget, hvilken rättighet de deremot äga enligt nu gällande författning, så att Utsktns förslag kommer att verka motsatsen af hvad Hr Frihtn förmenat.
Dessutom bör man väl förmoda, alt de skola fullgöra sin skyldighet, hvilkas åliggande det är att tillse huru den underlydande kustbevakningen fullgör sin skyldighet; och då Hr Frih:n förmodar, att det skulle vara med vederböra intresse förenadt, att låta varor olofligen inkomma i landet för att taga dem i beslag, sedan man genom spioner fått reda på hvar de funnes, så får jag upplysa Hr Frihtn derom, att dylika spioner vanligtvis låta betala sig så hederligt, att de, som begagna dem, göra det mera för att fullgöra sin pligt, än för något annat.
Spionen förbehåller sig nemi. ganska ofia ända till ftdelar af inkomsten, och om han till och med förbehöll sig hela behållningen af beslaget, så vore tulltjenstemannen, utan någon egen vinning, pligtig att beifra det angifna lagbrottet.
Den farhåga Hr Frih:n yttrat, att denna författning skulle kunna leda till bevakningens försämrande, är således ogrundad; ty tvertom leder den snarare till dess förbättrande.
— Frih. Cederström, Jacob, har anfört, att husfriden enligt denna författning ansvarsfritt får störas.
Hr Frih:n har då icke gifvit akt på ansvaret för husfridens störande; men husfriden störes icke, då anledn. finnes att göra husvisitationen; ty ingen lagbrytare må skyddas inom huset.
I motsatt fall borde äfven mördaren och rånaren skyddas inom sitt och andras hus.
Intränger någon i huset till anställande af visitation och ingenting olofligt påträffas, då först har ett störande af husfriden inträdt, hvarför ansvar följer.
Våld och förstörelse kan icke inträffa annorlunda än i följd af våld emot våld, och då är felet på den sidan, der våld brukas mot dem, hvilka äga, då det annorlunda sig ej göra låter, alt med våld bana sig väg till fullgörande af sina åligganden.
Cederström, Jacob, medgifver alt rättigheten att förrätta visitationer uti öppna salubodar och magaziner vore gifven, emedan denna rättighet följer med försäljningen.
Jag vill medgifva, att rättigheten att visitera uti salubodar följer med försäljningsrättigheten ; men då magaziner äro enskildta rum, uti hvilka ingen får ingå utan ägarens tillåtelse, så skulle ju visitationer äfven der kunna anses såsom ett störande af husfriden.
De många öfriga skäl, som tala för Ulsk:ns förslag, hafva redan förra gången, då betänk, förevar, blifvit så fullständigt utvecklade af flera talare, att jag anser mig 25 H. 45 354 Den 26
Maj. icke böra längre uppehålla R. o. Ad:s tid, utan blott anhålla 0111 bifall lill betänkandet.
R i d d e r s t o I p e, Fredr.
Uti ifrågavar. §, soin skall motsvara den 34:de i nu gällande författning, hafva Utsk:n föreslagit bortskänkande af en af de mest heliga, mest ömtåliga och från de äldsta tider af Svenska folket högt skattade rättigheter.
Utsk-.n hafva föreslagit ett stadgande, hvaraf följden blefve ingenting mer eller mindre, än ett snart sagdt ansvarsfi itt störande af enskilde fredlige medborgares i grundlagen med konungsligt hägn tryggade hus- och heinfrid.
Utsktn hafva nemi. föreslagit, att den om brott oöfverbeviste, icke ens för brott tilltalade fredlige medborgaren skall vara förbunden att öppna sitt hus, sina innersta gömmor, för en kanske nyfiken eller kitslig tullbetjent, sorn skall äga rättighet att förolämpa honom genom förutsättningen att han vore en lagbrytare, och för hvilken han i underd. skall öppna hvarje lås oell uppvisa hvarje persedel till granskning och bedömmande.
Försvararne af denna sats hafva hänvisat till ansvarspåföljden.
Jag åberopar hvad jag log mig den friheten yttra dä de sammansatta Utsk:ns betänk.
N:o 11 utgjorde föremål för Ståndets öfverläggning.
Kan ansvarspåföljdeti uppväga obehaget af efterforskningen; kan man utplåna den fläck, som genom blotta misstanken örn lagbrottet blifvit satt på den redlige medborgarens ära; kan väl denna fläck aftvås med några få lumpna r:dr?
Man säger, att den oskyldige medborgaren äger tillräcklig upprättelse genom sitt egel samvetes vittnesbörd om sin oskuld och alt han derför icke kan lida något af en orättvis opinion.
Är det då nog att veta med sig sjelf att man är oskyldig?
Bör man icke hafva medmenniskors opinion derom?
Då jag gått lill grunden med orsaken hvarför husvisilationerne hädanefter skulle blifva strängare, än de hittills varit, så har man inom Utsk:n svarat mig, att de beliöfvas för att skydda våra inhemska fabriker och näringar.
Blifva då några fabriker oell näringar skyddade genom dessa husvisitationer, enär det i beslag tagna godset på öppen auction försäljes och sedermera inom landet fritt får förbrukas?
Äfven säger man. att husvisitationen leder till lagbrytarens upptäckande och bestraffande.
Jag medgrfver att detta skäl äger någon vigt i vågskålen; men de obehagliga uppträden, excesser och bedröfliga tilldragelser, som, med den tanke Svenska nationen hyser om husvisitationer, derifrån äro oskiljaktiga, skola leda till följder, hvilka blifva svårare än sjelfva det brott, som man genom husvisitationen söker att beifra ; och då uti alla förhållanden den regel gäller, att ibland två onda ting man bör välja det minst onda, så kan jag icke neka, att jag icke finner annat, än att den lilla förlust
Staten komme all lida derigenom, att en eller annan tullförsnillning icke blefve
Den 26 Maj. 355 upptäckt, bör vika för obehaget af de tilldragelser, som ined husvisitalioner öro förenade.
Jag bade önskat, att bela denna §, såsom i min öfvertygelse icke passande för nationens tänkesätt, blifvit utstruken, men jag har förgäfves yrkat det i Ulsk:n.
Jag vill derföre icke nu anhålla derom utan inskränker mig lill alt endast begära afslag på Utsklns projeet och bibehållande af 1835 års författning, der man gått så långt, som man skäligen kan och bör gå.
Denna fråga har en gång förut inom detta Stånd, och flera gånger inom Ulskln, förevarit.
Opinionerna tyckas der hafva bekämpat hvarandra, så att föga är att tillägga till hvad sorn redan blifvit sagdt; men då den ene af Frihtne
Cederström yttrat sin bedröfvelse deröfver alt Utskin kunnat föreslå fortfarande af en lagstiftning sådan som denna, och den andre beskyllt
Utskin för att hafva belrädt våldsvei karnes bana, så torde det vara min pligt, såsom ledamot i Ulsktn, att för
Ståndet redovisa för min och majoritetens opinion i ämnet.
Bedröfvelse torde man snarare böra yttra deröfver, att en författning, sådan som denna, kan vara af behofvet påkallad; men just derför att den behöfves, liar den blifvit af Utsk:n föreslagen.
Jag anser det mera bedröfligt, att de, som våldföra lagen, snarare skola skyddas af allmänna opinionen, än de som vilja bevara lagens helgd.
Man anser snarare verkslällarne af författningen för våldsverkare än de som bryta mot lagen.
Om denna grundsats skall gälla inom lagstiftningen, så skall den ovillkorligen förlama alla nödvändiga band.
Då sjelfva tullagstiftningen har utgått från förbud, så bör äfven lagen skyddas; men det kan icke ske, om ej husvisitation får äga rum lill den utsträckning, som Utsk:n (öreslagit.
Man talar 0111 husfridens störande och det sårande som ligger uti visi— tationers anställande.
Mig sårar det icke, om någon gör husvisitation hos mig, och må då det vara förlåtet om jag tror att ingen annan bör linna sig sårad deraf.
Det obehagliga uti husvisitationen ligger inom medvetandet att riskera något derigenom, d. v. s. om man brutit emot författningen.
Då jag skyddas från den misstanken derigenom att intet olofligt gods befinnes hos mig, så ser jag ingen olägenhet af visitationen.
Ulsktn hafva modifierat den gamla författningen i så målto, att Ulskin bestämt hvilka som få verkställa visitationen, nemi. ett inskränkt antal tull tjenstemän, hvilka anses kunna urskilja hvar och när visitation bör anställas.
Man har föreslagit, att gamla författningen borde qvarstå och att husvisitationen icke borde få sträcka sig längre än lill öppna salubodar och magaziner.
Behofvet af den utsträckning, som Utsk:n föreslagit, liar visat sig och visar sig dagligen ; ty lurendrejaren beliöfver endast placera en soffa uti magazinet oell upphänga en ljuskrona i takel deraf, för att förvandla detsamma till ett förmak, dil ingen finge intränga 356
Maj. i afsigt att anställa visitation, ehuru handeln der bedrefs på samma sätt, som i salubodar; och jag frågar då, 0111 lurendrejaren skall äga rättighet att på det sättet fortfarande eludera lagen?
Jag vädjar till en hvar, som känner huru handeln bedrifves i småstäderna, om icke förhållandet är sådant som jag nu sagt, eller om icke den egentliga handeln sker uti köpmannens enskildta rum, förmak eller cabinett, dit en och en i sender inbjudes, för alt bese varorna.
Är det då icke skäl att söka förekomma dessa lagbrott?
eller bör man vara mera känslosam för husfriden än för sjöfriden, vägafriden eller kroppsfriden?
Om jag en mörk afton i snöyra kommer lill Horns tull, så är jag underkastad visitation.
Jag vet icke hvarför min person der bör vara mindre skyddad än i mitt rum.
Den sorn gör visitation i mitt hus är underkastad ansvar i händelse han ingenting finner.
Man säger att husvisitation är stridande mot grundlagen; det kan jag icke inse.
Äfven säger man alt nationen är emot husvisitation.
Det har jag icke heller funnit; mendet gifves ett intresse, sorn önskar att lagen icke skall controlleras; det är penningevinstens intresse, som begagnar våra inbillade behof för alt åtkomma våra penningar, och detta intresse gynnar att lagen må göras overksam.
Enär vi hafva en lag, böra vi äfven tillse, att dess efterlefnad kan controlleras och att lagen göres verksam; men tage vi bort husvisitalionen, så kunna vi så gerna rifva sönder hela tulltariffen.
Det är på dessa grunder, som Utsktn velat sälta verkställigheten i sammanhang med lagbudet.
Det må anses bedröfligt och våldsamt; men att skydda lagen gifves icke annat sätt än det som Utskcn föreslagit.
Jag är visserligen icke älskare af husvisitation; men den är ett oundvikligt ondt, såvida tulltaxan skall hållas i helgd.
Flera års erfarenhet har öfvertygat mig derom; men deremot har jag icke kunnat öfvertygas att husvisitationen hvarken är våldsam eller bedröflig.
Jag tillstyrker således bifall till Dtsktns förslag i detta hänseende.
Det är en i sanning icke obetydligt vådlig bana, hvari Hr Prytz sökt inleda R. o. Ad., då han påstår alt representanterne jemte Konungen skulle kunna utfärda författningar, som stå i rak strid med grundlagens lydelse, emedan samma författningar blefve undantagslagar.
Samma 16 § i Reg.F:n, som är i fråga och som förbjuder Konungen alt någons frid i dess hus störa eller slöra låta, innehåller ock förbud för Konungen att någon förderfva eller förderfva låta tili lif, ära, personlig frihet och välfärd, utan han lagligen förvunnen och dömd är; men om den värde ledamoten skulle hafva rätt, så skulle ju, tvertemot detta grundlagsstadgande, en allmän författning kunna utfärdas, som öfverlemnade till tullstaten eller andra embetsman alt disponera öfver medborgares lif och egendom, utan D c n 26 Ma j. 357 föregående dom och ransakning, bloU på bud och befallning af den myndighet, som dertill satt vore, och som på såsätt inträdde såsom en constituerad inqvisition i landet.
Jag förklarar dem, hvilka uti stiftandet af en sådan lag deltoge, för upprorsstiftare; ty 16 §:n Reg.Ftn mäste vara ur grundlagen utplånad, innan man genom en sådan lagstiftning kan försöka våldföra enskilda medborgare.
Mine herrar! sedan Konung Magni tid, som begrep behofvet af att sätta lås för bondens lada, under strängt ansvar för dem, som understöd sig att utan vederbörligt tillstånd öppna dessa lås, från den tiden, säger jag, hafva vi kommit till den tiden, i hvilken vi nu lefva.
Missbruk hafva ofta inträffat, och derföre blef stadgandet uti 16 §:n Reg.F:n infördt uti den grundlag vi nu äga.
Nu vill man på en sidoväg söka att förrycka denna §., för att komma till en lagstiftning i administrativ väg, hvarigenom man skulle förekomma missbruk.
Man måste då medgifva, att hela tullinstitutionen blefve en samhällsvidrighet.
Om medborgarne lemna hvad Staten behöfver till bestridande af statsbehofven, så kan hela tullstaten afskedas.
Från den banan, som Ulsktn beträdt, då de tillstyrkt husvisilationens utsträckning, på sätt som af betänk, inhemtas, ur icke mer än ett tuppfjät för alt inträda på den, som jemväl tillåter att bryta bref, för att tillse om icke deruti finnes vare sig skriftligt eller säljbart olofligt gods.
Hvart lager väl detta vägen?
Är det på rättsprinciper el ler på fördomarnes välde öfver förnuftet, som en sådan lagstiftning hvilar?
Det är mer än vådligt att tänka sig möjligheten, att man uti ett samhälle skall äga rättighet alt våldföra enskilde medborgares rykte, deras frid i hus och hem.
Man anställer visitationer och finnér ingenting, och med några r:dr ansvarar blott tjenstemannen för försöket att kasta skugga pä redlige medborgares ära och rykte.
Man säger att rånaren och mördaren får sökas i enskild mans hus; men så länge den, hos hvilken den brottslige uppehåller sig, är okunnig om brottet, är han ej skyldig att öppna sitt lius för dem, som efterspana förbrytaren, hvaremot om den, som hyst förbrytaren, äger kännedom om brottet, blifver han saker lill ansvar för det han döljt den brottslige.
Jag tillstyrker afslag på Utsk:ns betänk., men vill, i händelse visitation medgifves, tillstyrka, att R.
St. hos K. M. i underd. anhölle att visitation finge ske endast i öppna salubodar och i magasinet'.
Då jag inom Utskm tillhört minoriteten, och nu inom Ståndet troligen äfven kommer att tillhöra densamma, så anser jag mig icke böra vara vidlyftig, emedan milt yttrande säkerligen icke skulle kunna medföra någon verkan.
Likväl anser jag mig böra lill prof. förklara, att om jag äfven vill medgifva nödvändigheten af 32 §:ns bibehållande, så anser jag dock, att 33 §:n icke bör 358 Den 26 Maj. qvarstå.
Jag minnes visserligen, att mina motståndare sagt, att det är lätt att förvandla en salubod till ett boningsrum; jag kau dock icke instämma deruti, då 5:te mom. säger, alt i salubodar eller annat rum, der försäljning sker, må visitation äga rum.
Jag vill icke ingå uti några vidlyftigheler, utan blott tillkännagifva, att jag instämmer i den reservation, som Ur Edenhjelra afgaf vid betänk.
Jag hade önskat, att husvisitationen belt och hållet kunde undvaras; men då det icke är möjligt för controllens skull, har jag velat alt åtminstone boningsrum derifrån blifva fritagna, jemte det man iakttagit den modificalion, att visilationen endast får anställas af sådana tjenstemän, af hvilka man kan påräkna den omdömesförmåga, att de icke i otid eller utan skälig anledn. skrida till verkställande af dylika visitationer.
Då, såsom sagdt, jag förutser utgången af denna fråga, vill jag icke vara vidlyftig, utan inskränker mig till hvad jag nu haft äran yttra.
Hr Prytz har anmärkt, att afslag å betänk, i denna punkt skulle medföra förlust i stället för vinst, ity att nu gällande författning innehåller sjelfva principen, ehuru sämre än uti förevarande förslag.
Uti denna åsigt kan jag icke instämma; ty för min del anser jag den föreskriften, som finnes uti nu gällande författning, att man skall bevisa, att det gods, hvarefter man vill hålla visitation, inkommit inom 4d timmar, vara ganska nödig; men enligt förevarande förslag, skulle en sådan bevisning icke ifrågakomma.
Man skulle icke behöfva ådagalägga, att något gods blifvit olofligen i landet infördt, utan man behöfde blott säga: jag önskar här anställa undersökning till utrönande huruvida något olofligt gods här kan vara till finnandes.
Det är denna bevisningsskyldighet, sorn jag anser vara nödig.
Uti alla undersökningar, de må ske för hvad ändamål som helst, har man ansett corpus delicli böra vara bestämd, d. v. s. att brott verkligen blifvit begånget.
Här har man deremot antagit rättigheten alt anse hvar och en brottslig som man finner för godt att så anse, utan att ens det behöfver vara ådagalagdt, att något brott blifvit begånget.
Tullijenslemannen behöfver nemi., utan att uppgifva någon grund, hvarpå han stödjer sin supposition om brottslighet, endast tillkännagifva sin önskan att anställa visitation på ett uppgifvet ställe emot skyldighet att stånda det i författningen stadgade ansvaret, i händelse hans företag aflöper utan åsyftad påföljd.
Just det af mig nu omnämnda förhållandet, eller att den uti den gällande författningen bestämda skyldigheten, att bevisa det gods inom 48 timmar förut olofligen inkommit, icke finnes uti denna §:n, gör alt jag anser §:n vara så vådlig till sin syftning.