Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derföre har jag tillstyrkt, att ägare af säterier, rå- och rörs hemman böra deltaga i denna befattning; men då R. o. Ad. allmänt tyckes vara af den tanke, att befattningen icke är municipal utan af krono natur, och på grund deraf återremitterat den första punkten, så vägar jag vördsamt anhålla, att äfven denna mätte blifva det, på det alt Utsk. måtte komma i tillfälle att conseqvent genomföra sitt nya betänk.
Här har blifvit äberopadt, att de adcliga privilegierna skulle lägga hinder i vägen för att ålägga ägare af säterier, rå- och rörs hemman, att deltaga i detta besvär; jag tager mig likväl friheten fästa uppmärksamhet derpå, att då vid 1809 års riksdag
Adeln medgaf åt de öfriga samhällsclasserna rättighet alt besitta sådana hemman, så är det tydligt, att ett dylikt onus 4 H. 48 378 Den 20 No vem
Ler f. m. numera icke på minsta sätt skulle rubba de adeliga privilegierna, emedan de adeliga privilegierna troligen icke kunna tillämpas på ofrälse ägare af privilegierad jord.
Ilär har af en talare blifvit anmärkt, att det vore olämpligt alt ålägga en person ett uppdrag, som lian icke kunde uppfylla.
Jag tager mig i anledn. deraf friheten nämna, att dels frälse dels ofrälse ägare af både krono, kronoskatte och frälsejord för närvar, åläggas att en sådan tjenst ombesörja, men att de derföre icke äro ovillkorligen förbundne att personligen utgöra den, utan att de pä ganska många ställen låta den bestridas af andra personer.
Jag slutar med alt vördsamt anhålla, alt R. o. Ad. icke malte afstå i fråga var. punkt, utan tillåta att densamma ännu en gäng kommer till Utsk., så alt Utsk. kan få tillfälle att utarbeta ett conseqvent genomfördt betänk, i ämnet.
Då denna punkt angår frågan om säteriers deltagande i fjerdingsmannabestyr, hade jag icke väntat mig att få uppbära den aumärkn. att jag talat i kretsgång, derföre att jag nämnt, alt säterier borde deltaga deruti.
Nu vill jag nämna, alt vi hafva socknar, der det icke finnes annat än säterier och insockne hemman; dessa hafva dock blifvit ålagda, och det med rätta, att hålla fjerdingsman, och deras innehafvare hafva således nödgats dertill lega andra eller sjelfva vara det.
Delta förhållande är kändt i synnerhet i Skäne, der sådana socknar finnas.
I många andra socknar utgöra sådana hemman majoriteten af hemman inom socknen, och då blir fjerdingsmannahestyret ganska tungt för några fä hemman.
Jag har således yttrat, att sedan Adeln, som förut, äfven såsom åbo å krono-skatte-rusthåll och kronojord, borde vara fri från detta bestyr, numera icke är det, så hemställer jag till Hrrme om det är något skäl att bibehålla samma rättighet ensamt för säteri, sedan Ståndet gifvit ifrån sig rättigheten att ensamt förvärfva dessa hemman.
Jag kan åtminstone icke förslå en sådan farhåga, som Gr.
Mörner yttrat, att en domare, som vore säteri-innehafvare, skulle blifva vald till fjerdingsman ena dagen och den andra dagen sitta i domstolen och dömma de fångar han forslat.
Jag tror icke att sådant inträffar, utan är fullt öfvertygad, att socknen öfverenskommer med den värde ledamoten om att utse en annan person, som blir fjerdingsman, som icke är hemmansägare sjelf, men är inom socknen boende och som får för sitt besvär hvad skäligt vara kan.
Jag beklagar, alt jag var frånvarande när propos. på första punkten framställdes, ty jag hade icke, åtminstone ej ulan votering, kunnat gå in derpå; men sedan denna punkt nu blifvit återremitterad, hemställer jag örn icke R. o. Ad. vill bifalla denna punkt, eller ock återremittera den, och jag bestrider all förklaring i förväg om hvad Ståndet menar med återremissen, ty det må blifva Ståndets bestyr, när frågan återkommer, om Ståndet då vill antaga eller förkasta hvad Utsk. kan hafva att andraga.
Den 20 November f. m. 379 Gr.
Om icke detta betänkts första punkt hade in fedt II. o. Ad. i bedömmande deraf, huruvida fjerdingsmannabefattningen vore municipal eller ett kronobeslyr, så skulle jag vilja understödja den åsigt, som yrkar, att säterier, rå- och rörshemman skola deltaga i fjerdingsmannabestyret, eller åtminstone i förpligtelsen att underhålla en sådan tjensteman.
Jag skulle göra det så mycket hellre, som det redan inträffat, kanske i de flesta orter, då sådant är af nöden, att denna befattning underhålles så väl af säterier, rå- och rörshemman, som af frälse-, krono- och kronoskatte.
Men <Jå jag vid detta tillfälle anser det vigtigt, att R. o. Ad. förklarar principfrågan och vidhåller den åsigt, som vunnit majoritetens bifall, den nemi. att fjerdingsmaunabefatlningen är ett kronobestyr, sä måste jag understödja Frih.
Palmstjernas åsigt och begära återremiss af denna puukt, hufvudsakligen på den grund, att då R. o. Ad. anser fjerdingsmannabestyret vara ett kronobesvär, så följer deraf, efter min tanka, alt R. o.
Ad. afslår dess öfverlåtande till innehafvare af säterier, rå- och rörshemman.
Då en värd talare, Gr.
Mörner, har ansett denna punkt icke slå i något oskiljaktigt sammanhang med den första, så ber jag alt i detta afseende fä fästa Grefvens uppmärksamhet derpå, att den första punkten innehåller frågan, huruvida Kronan bör deltaga uti aflöningen af fjerdiugsmannabefattningen.
Denna punkt åter innehåller frågan, huruvida säterier, rå- och rörshemman skola deltaga i denna befattnings utgörande.
Är den ett municipalbestyr, så böra alla inom communen befintliga egendomar, således äfven säterier, deruti deltaga; är den åter ett kronobesvär, sä äro säterierna genom adeliga privilegierna derifrån befriade, men det kan deremot då komma i fråga, huruvida icke Kronan borde bidraga till lönen.
Således tror jag, att dessa punkter stå med hvarandra i oskiljaktigt sammanhang, enär begge bero på afgörande af den frågan, om befattningen är ett municipalbestyr eller ett kronobesvär.
Denna fråga åter tror jag lätt nog kan lösas, om man gör sig reda för hvad ett municipalbestyr egentligen är.
Jag förmenar, alt det är ett åt communen gifvet uppdrag alt sjelf utföra vissa åligganden.
I äldre tider var det communerna uppdraget att sjelfva upptaga skatterna, och de utförde detta till en del genom fjerdingsmän, hvilka således då utöfvade en municipalbefattniiig; men förhållandena hafva derutinnan under tidernas lopp till den grad förändrats, alt fjerdingsmännen för communernas räkning nu mera hafva intet enda uppdrag att utföra, utan alla deras göromål äro för Kronans räkning, och det har äfven här blifvit ädagalagdt, att länsmannen skulle räka i mycken förlägenhet, om han icke kunde påräkna fjerdingsmannens biträde.
För min del anser jag det således fullkomligen ulredt, att fjerdingsmannabestyret är ett kronobesvär, men att den första och den nu under handläggning varande punkten hafva ett oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, samt att återremiss derföre bör äga rum. 380 Den 20 November f. m.
Vore denna fråga behörigen utredd — men att den icke är utredd, svnes utafbehofvet af en ny författning om fjerdingsmännens åligganden — vore, säger jag, frågan utredd i sin helhet, så att den särskilda del deraf, hvarom nu öfverlägges, inskränkte sig till en penningefråga, nemi. huruvida ägare af säterier, rå- och rörshemman, o. s. v., borde med penningar bidraga lill besörjande af fjerdingsmannabefatluingen, då skulle jag ansett saken vara af en underordnad vigt och hade icke tagit Ståndets tid ytterligare i anspråk.
Dä likväl behofvet af en sådan författning tydligen är ådagalagdt, och då det möjligen, under nuvar. förhållanden, skulle kunna ifrågasättas alt ålägga säteriägare af Adeln och de öfriga bildade Stånden att personligen utföra delta bestyr, hvartill de uppenbarligen icke äro dugliga, och hvilket icke på något sätt öfverensstämmer med det hela af deras ställning i samhället, så anser jag för min del, i frågans nuvar. skick, ganska betänkligt alt antaga delta betänk.
En ålerremiss af denna punkt anser jag tjena till ingenting, och instämmer i allo med deni, som yrkat afslag derå, i synnerhet ber jag att få förena mig i de af Hr von Rosen yttrade åsigter.
Då flera af Ståndets ledamöter, med hvilka jag öfverensstämmer i åsigt om denna frågas beskaffenhet, ansett en återremiss icke egentligen kunna leda lill någon större upplysning i ämnet, utan blott till tidsutdrägt, så instämmer jag med dem, hvilka yrka afslag å denna punkt, och jag anser alt den då hör afslås, på den grund att R. o. Ad. anser fjerdingsmannabefattningen för närvarande vara ett kronobcstyr, hvarifrån säterier, rå- och rörshemman genom adeliga privilegierna äro befriade.
Gr. Posse, Fredr.
Salomon:
Om icke R. o. Ad. återremitterat den föreg:de punkten, hvarigenom det är ifrågasatt huruvida fjerdingsmannabefattningen är ett kronobesvär eller en communalbefatlning, så skulle jag icke yttrat mig rör:de denna punkt; men dä jag anser denna punkt bero af den första, så måste jag instämma med dem, som yrka ålerremiss.
Utsk. har åberopat de adeliga privilegierna af 1723, deruti, under namn af kronobesvär, finnas uppräknade de åligganden, som icke tillhöra säterier, rå- och rörshemman.
Dä detta således är ett privilegium, icke för personen ulan för jorden, sä anser jag det vara en lemligen farlig väg man beträder, genom att häruti göra en rubbning.
Cederström har anmärkt, att det finnes socknar, sorn blott innehålla säterier, rå- och rörshemman.
Detta är sant, ehuru det är fallet på högst få ställen.
Genom frivilliga öfverenskommelser hafva dessa socknar för ordningens vidmakthållande åtagit sig alt underhålla fjerdingsmän, men jag tror alt det är en betydlig skillnad emellan hvad som godvilligt verkställes och hvad som genom lag ålagges.
Jag anhåller således, att äfven denna punkt mätte blifva återremitterad lill Utsk.
Hr Westfelt
Nils:
Uti förevar, fråga vill jag blott hafva äran nämna huru det i delta afseende tillgår i Stockholms län och inom den socken der jag bor.
Der väljes nemi. fjerdingsmanen pä sockenstämma, och socknen bestämmer den lön, som honom bestås. Socknen består af 74 mantal, deraf endast 14 mantal äro’ skyldige att deltaga i fjerdingsmannalönen, men der finnes icke någon säteri- eller insockne frälsehemmansägare, som icke alltid deruti deltagit och ännu i denna stund gör det.
Han är också socknens ombud och hjelp, och jag har icke hört någon beklaga sig, att lian icke stått socknen till tjenst.
Jag vet ganska väl, att han är strängt anlitad af Konungens Bef:b:de och länsmannen, kanske mera än hans skyldighet torde vara, men det har icke hörts någon klagan hvarken från honom eller från socknen deröfver.
Skulle lian deremot komma att stå endast under Konungens Bef:h:des ordres, så kommer communen ganska säkert att i hans ställe välja sig en annan högst behöflig tjensteman.
På dessa grunder tror jag, alt B. o. Ad. bör återremittera Utsk:s betänk.
Jag har begärt ordet, endast för att i anledn. af hvad som sednast blifvit yllradt, få äran anföra, att då denna fråga inom Utsk. discuterades, upplystes alt på åtskilliga orter säterier, rå- och rörshemman redan deltaga i underhållet af fjerdingsman.
Detta har nu ytterligare blifvit ulveckladt af Ilr Westfelt, och hans framställning tvekes äfven gifva något stöd för den mening, alt åtminstone på vissa ställen fjerdingsmansljensten kan betraktas såsom eli municipalbestyr.
Huru dermed än må vara, så anhåller jag vördsamt, i enlighet med milt förra yrkande, att B. o. Ad. mätte återremittera betänk., och jag vågar försäkra, att då saken ånyo i Utsk. förekommer, skall den af Frih.
Palmstjerna framställda åsigt visserligen komma att ådraga sig all den uppmärksamhet, som den verkligen förljenar.
Till hvad jag redan anfört, torde tillåtas mig lägga några ord.
Här är fråga om alt förpligta säteriägare att deltaga i fjerdingsmannaheslällningen, men jag hemställer om man icke då äfven borde ålägga alla socknens öfriga innebyggare denna skyldighet.
För närvar, kan icke sådant åläggas andra än innehafvare af skattlagd jord, och alla de som sitta på jordtorp deltaga icke deruti.
Att tillägga dessa en större förmån än säterierna torde icke vara lämpligt.
Här har blifvit omnämndt, huruledes säleriene i åtskilliga socknar frivilligt deltagit i detta besvär.
Jag vill icke trötta R. o. Ad. med någon upplysning om förhållandet i detta fall inom den ort,- der jag har förvaltningen af egendom.
Det skulle möjligen deraf kunna visa sig, att man på Hera orter kan vara lika medgörlig, som den Hr Westfelt omtalat; men det torde vara en annan sak, om sådant sker af god vilja eller af tvång.
Då jag icke kan linna, att den frågan, huruvida fjerdingsmännen skola »Hönäs på ett eller annat sätt, står i något oskiljaktigt sam - 3?
Den 20 November f. m. manhang med den af hvilken en sådan lön skall utgå, så fortfar jag att å denna sednare yrka afslag.
Med afseende på hvad Gr.
Horn och sedermera Hrr Westfelt och von Troil yttrat, får jag äran upplysa, att jag nyligen bevistat en sockenstämma i Stockholms län, som var utlyst, för att man skulle öfverenskomma huru fjerdingsmnnnatjenslen skulle utgöras, och dervid förklarade samtlige säteriägare, att de alldeles icke ville åtaga sig någon skyldighet att bidraga till tjenstens förrättande.
De sade, ali om de blefvo nöjda med fjerdingsmannen, så skulle de gifva honom något, men endast hvad de sjelfva behagade.
Det är således icke ett allmänt förhållande, alt säteriägare bidraga till fjerdingsmannatjenslens utöfning.
Haab, Adam Christian:
Jag har icke velat deltaga i denna discussion, emedan jag är på sätt och vis jäfvig, såsom i denna stund tillförordnad fjerdingsman, ehuru jag lyckats att befria mig från skyldigheten att sjelf förrätta tjensten; men då en värd talare har velat, med lemnad uppgift på huru det tillgår i socknarne, leta sig till den slutsats, att fjerdings— manstjensten är ett commuualbestyr, så har jag ansett min pligt vara, att lemna upplysning i ämnet från den trakt, der jag är bosatt, och jag får i sådant afseende förklara, att jag aldrig förnummit, att fjerdingsmannen haft något bestyr, som kunnat anses vara socknens eller af municipal beskaffenhet, utan att hans förrättning är helt och hållet att anse såsom kronobestyr.
Hvad åter beträffar denna andra punkt, är jag af deras mening, sorn yrka återremiss, emedan jag icke kan undgå alt inse dess sammanhang med den föregående.
I enlighet med hvad jag förut yttrat i ämnet, att fjerdingsmannabefallningen vore ett kronobestyr, anser iag den punkt, som nu är under öfverläggning, innebära, om den skulle bifallas, ett förnärmande både af äganderätten för dem som innehafva säterier och ett intrång uti 8 § af Adelns privilegier.
Jag yrkar derföre fullständigt afslag å denna punkt.
Hvad här af en och annan ledamot blifvit yttradt, om de frivilliga bidrag, som säteriägare i vissa socknar lenina, bevisar ingenting annat än dessa ägares goda vilja, men alldeles icke någon skyldighet för dem att sådana bidrag utgöra.
Återstår då frågan: bör man äfven i delta fall återremittera betänk., eller bör man afslå denna punkt?
Flera talare hafva ansett frågorna stå i sådant sammanhang, att äfven denna borde återremitteras. R. o.
Ad. torde tillåta, alt jag erinrar om hvad som tilldrog sig vid sista riksdagen, ty deraf torde synas, att R.
St. då icke ansågo frågorna vara så oskiljaktiga.
I den und. skrifvelsen, som förut är åberopad af den 23 Sept. 1840, förklarade R.
St.: ”att då fjerdingsmannabefatlning utgjorde ett municipalbestyr, som dåmera, i följd af It.
St:s vid 1828 —1830 årens riksdag fattade beslut, åtföljde så väl krono- och krono - Den 20 November f. m. 383 skatte- Som frälsehemman, samt R.
St. jemväl delade den åsigten, att fjerdingsmännen, sedan länsmännen erhållit förbättrade lönevillkor, borde befrias från sådana göromål, som rätteligen tillhör kronobeljeningen alt besörja” etc.
Detta yllrade Ständerna den 23 Sept. 1840, men dä Stats- och Ekon.Utsk. hade under d. 21 Sept. samma är föreslagit: ”att R.
St. hos K. M. i und. hemställa, att de, genom K. kungör, d. 13 Febr. 1830, fran deltagande i utöfningen af berörde befattning undantagna säterier, rå- och rörs- samt insockne frälsehemman, som hittills från detta bestyr varit befriade, måtte åläggas att dädanefter, lika med krono- och kronoskattehemman äfven deruti Iaea del;” ö ' så afslogo tre Stånd delta förslag, nemi. R. o. Ad. d. 14 Oct. samt Preste-och BorgareSlm d. 19 Oct. R.
St. ansågo sig således vid den riksdagen alldeles icke förhindrade, att särskildt afgöra denna fråga, oaktadt de om municipalbeslyren förut yttrat sig.
Mig synes, som vore det utan ändamål att återremittera denna punkt, ty dä fä vi, när frågan en gång återkommer, åter höra upprepas allt detsamma som nu är sagdt.
Bättre torde derföre vara, att afgöra saken genast och afslå liela punkten.
För alt icke blifva missförstådd, har jag nödgats åter begära ordet.
Det är icke min afsigt att bestrida säteriernas deltagande i fjerdingsmannabcstyret, så vida det utredes, att det är ett rent municipalbcslyr; men då jag förmodar, att man skall finna alldeles motsatsen och alt den för communen är alldeles obehöflig, så måste jag motsätta mig det.
Jag kan alldeles icke biträda Hr Westfelts åsigt, alt någon särskild fjerdingsman för socknen skulle behöfvas, ty jag vet icke hvad han skulle hafva att göra.
Då nu öfverläggnitigen öfver 2 punkten i förevar, betänk, ansågs slutad, yttrade 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att jemväl i fråga härom blifvit yrkadt dels återremiss, dels bifall och dels afslag å Utsk:s tillstyrkande, hvarföre propos. komme att framställas först å återremiss, sedan å bifall och slutligen å afslag, derest alla dessa propos:r behöfde göras.
Till följd häraf hemställde II. Ex., om R. o. Ad. ansåge de emot förevar, punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande.
Ropades ja och nej. H.
Ex. hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt.
Slutligen framställde II.
Ex. propos. till afslag å ifrågavar. punkt.
Ropades åter ja och nej.
Jag anhåller, att Hr Gr. o. 381 Dea 20 November f. m.
Landtm, täcktes göra propos:n i de ordalag, som Frih.
Palmsjerna föreslagit.
I anleda, af denna hemställan, yttrade H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm., att dej, väl i frågor rör:de statsregleringen flere gånger ägt rum, att R. o Ad. heslutit återremiss, med förklarande af Ståndets mening i ämnet, men att.
Härvid anmälde sig Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, och behagade H. Ex., i anseende dertill, afbryta sitt yttrande, hvarefter Frih.
Palmstjerna erhöll ordet och förklarade, det han afstålt från sin anhållan om återremiss.
Landtm, yttrade, med anledn. häraf, alt så vida fråga nu vore om framställande af propus, å det yrkande, som Frih.
Palmstjerna, elter det han frångått sin begäran om återremiss, hade framställt, H.
Ex. finge fästa uppmärksamhet derpå, att en sådan propos. redan blifvit gjord , enär sagde yrkande, derest H. Ex. icke misstagit sig, åsyftat enkelt afslag.
Då jag sista gången hade äran yttra mig, tillstyrkte jag afslag pä den grund, att fjerdingsmannabefatlningen för närvar, är ett kronobeslyr, hvarifrån säterier samt rå- och rörshemman äro genom de adeliga privilegierna befriade.
Landtm, förklarade härefter, att det visserligen icke mötte något hinder för att framställa propos. i de ordalag Frih.
Palmstjerna uppgifvit, men att det icke varit vanligt alt anföra skäl för besluten.
Jag hemställer endast vördsamt, då redan en del af betänk, är återremitteradt, huruvida det är skäl, att R. o. Ad. fattar ett annat beslut om en annan del, och får derföre ännu en gång anhålla om propos. på återremiss.
Jag anhåller att få veta, huru Hr Gr. o. Landtm, uppfattat R. o. Ad:s svar pä den sisla propos.
Palmstjerna, Carl Otto: Då Hr Gr. o. Landtm, anser det vara riktigare och lämpligare, att propos. framslälles helt enkelt pä afslag af ifrågavar. punkt, sä yrkar jag visserligen icke att propos. må framställas i de ordalag jag uppgifvit, och som innefatta de skäl, på hvilka jag anser afslaget höra grundas.
Om R. o. Ad. afslår punkten, sä är jag för min del öfvertygad, att det sker på de skäl jag tagit mig friheten yttra, och då är mitt ändamål vunnet.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att det varit ganska svårt alt bedömma, huruvida ja eller nej varit öfvervägande i det svar R. o. Ad. afgifvit ä den sednast framställda propos. till afslag, hvarföre H. Ex. ansåge sig höra förnya densamma, och nu finge hemställa, om R. o. Ad. behagade afstå hvad Utsk. i förevar, punkt tillstyrkt.
Ro - Den 20 November e. m. 385 opades starka ja, blandade med nej; hvarefter II.
Ex. förklarade, alt ja härvid öfvcrröslat nej.
Cederström hegärde votering.
Dä härefter II.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om icke, sedan Frih.
Cederström, sorn linder discussionen yrkat bifall, begärt votering, conlrapropos. borde, i öfverensstämmelse med detta yrkande, innefatta bifall till den ifrägavar. punkten, anmälde och yttrade sig Frih.
Dä de fleste, som yttrat sig i samma anda sorn jag i denna sak, likväl önskat äterremiss pä den grund, att första punkten blifvit återremitterad, så instämmer jag med dem och begär alt äterremiss må blifva conlrapropos.
Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.:
Den som afslår Allin. Besv.- o. Ekon.Utsk:s, i dess betänk, gjorde tillstyrkande i fråga om sednare delen af liiksdagsfulini.
Guslaf Petterssons motion, alt säteriägare och ståndspersoner å landet icke mer än andra hemmansägare må vara befriade från skyldigheten att åtaga sig fjerdingsmannaljenslen, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de emot Utsk:s ofvanberörde tillstyrkande gjorde anmärkn:r föranleda äterremiss.
Sedan voteringen, hvarunder H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, bortgick och öfverlemnade klubban åt främste närvarande ledamoten, Gr. Posse, Erik Arvidsson, hade för sig gått, befunnos röslcrne hafva utfallit, som följer: Ja — 35.
Nej —9. II. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 4 e. m.
In fidem protooolli, Albert Munck* Onsdagen den 20 November 1844.
Fortsattes pröfningen af Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:s d. 13 och 16 dennes på hordet lagda betänk.
N:o 77, i anledn. af 4 H. 49 386
Den 20 November v. m. väckta motioner om bestämmande af aflöning; för fjerdingsman; om sälcriägarcs m. 11. skyldighet all deltaga i fjerdingsmannabestyret; om ordningen för denna tjensts bestridande af sockenboerne; samt om utfärdande åfelt reglemente för fjerdingsman.
3:dje punkten, ang:de Riksdagsfullin.
Jöns Jönssons väckta motion om bestämmande äfen viss ordning för fjerdingsmannatjens tens tillträdande och bestridande. 11. o. Ad. biföll den af Utsk. i denna punkt gjorde hemställan.
4:de punkten, ang.-de den af Riksdagsfullin.
Jöns Jönsson och Petter Martensson väckta fru ga, att ett reglemente för fjerdingsman mätte varda utfärdadt.
Då hvad som i denna punkt föreslås, i visst afseende beror pä den åsigt, som kommer att göra sig gällande i den lista punkten, hvilken punkt R. o. Ad. har återremitterat, så får jag till R. o.
Ad. hemställa, huruvida R. o. Ad. icke då äfven skulle finna för godt alt återremittera denna 4:de punkt, pä det att Utsk. måtte densamma behandla i sammanhang med den första.
Det är en betydlig motsägelse emellan den första och den sista punkten af Utskis förevar, betänk.
Om fjerdingsmannabefattningen är ett communalbestyr, sä lärer det väl tillhöra communen, men icke Konungen att utfärda instruetion för fjerdingsmännen.
I sådant fall är det icke eller R.
St., som böra hos K.
M. anhålla om instruetioneus utfärdande.
Anser man äter fjerdingsmannabefattningen vara ett kronobestyr, hvilken mening här företrädesvis gjort sig gällande, så är det äfven olämpligt alt begära instruetion för fjerdingsmännen, eller, för att uttrycka mig tydligare, det vore lika så lämpligt alt begära instruetions utfärdande för fjerdingsmännen, som det vore lämpligt att af enskild man begära, det han skulle utfärda instruetion för sin tjenare.
Husbonden skulle derigenom hindra sig sjelf att anbefalla tjena ren göra hvad som för tillfället kunde behöfvas.
Hegge skulle föranlåtas först efterse om det stöde upptaget i den omtalade instruetionen, eller icke.
Jag anser pä denna grund R. o.
Ad. böra afslå denna punkt af betänk.
Cederström, Jacob: Utskis tillstyrkande i före var. punkt lyder i ”alt R.
St. måtte hos K. M. i und. anhålla, att en författning må blifva utfärdad, som närmare bestämmer de åligganden, hvilka af fjerdingsmän höra ombesörjas, samt de friheter från vissa servituter, som de för denna befattning böra få tillgodonjuta.”