Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här förekommer likväl, på sätt den siste varde talaren anförde, att Konungen öfverlemnat denna fråga till Ständernes bedömmande, och att flera talande skäl skola vara för banden till bifall af den ansökning, sorn innehafvaren af Lunda kronohemman nu gjort.
Jag skulle likväl tro, att, ifall någon förmån bör honom förunnas för å hemmanet nedlagda kostnader, det vore bättre att någon företrädesrätt lemnades honom vid blifvande arrendeauction, till erhållande af det arrende, hvarpå han söker förlängning, än att i ett särskildt fall den ordning och de stadganden upphäfvas, som af R.
St. redan äro föreskrifna såsom grunder för kronohemmans bortarrenderande, hvilket kunde ske, om man bestämde någon viss summa penningar eller något visst qvantum spanmål, hvarmed hans blifvande arrende kunde lindras, emedan jag i allmänhet anser, att man bör sorgfälligt undanrödja alla anledntr från Ständernes sida, som kunde gifva förevändning till utfärdande af undantagslagar, hvilka jag anser skadliga och ganska vådliga.
Hr Lagerhjelm har begått ett misstag, då han yttrat den förmodan att Kammar-colkm icke varit bordt i denna fråga.
Det står likväl i Utskts utlåt, uttryckligen, och är också förhållandet; men jag beklagar, att StatsUtsk. i sitt utlåt, här icke fästat närmare afseende å hvad Kammar-coi!:m yttrat i dess afgifna utlåt, i denna fnåga.
Jag har väl ej nu handliugarna till hands, men jag har någorlunda i minnet hvad de innehålla, och förhållandet var ungefärligen följande — alt detta Lunda hemman inropades för det nuvar. arrendet, 8[ t:r 16 k!r spanmål, hälften råg och hälften korn, af en person, som sedermera alfed, men hvars enka behöll det efter mannens död.
(Jag menar att enkans namn var Watz.)
Han ansåg arrendet vara för högt och ingick med ansökning om nedsättning deruti tillK. M., som öfverlemnade handlingarna till Ständerna under någon af de sist förf] ulna riksdagarna; och till följd af begge Statsmakternas beslut, fick enkan Watz nedsättning i arrendet under 5 års tid.
Emedlertid transporterade bemälda enka contractet på en Fabrikör vid namn Fliberg, hvilken, enär riksdag just då inträffade, hos Ständerna begärde alt få tillgodonjuta samma nedsättning, som blifvit enkan Watz beviljad under de återstående arrendeåren.
Men Ständerne funno ej skäl att medgifva en sådan nedsättning, och Konungen icke heller, och af denna anledn. återinträdde Friberg i skyldigheten att betala det förra arrendet, 8r t:r 16 k:r spanmål, med honom af R.
St. lemnad öppen rätt att i Kammar-colltm anmäla sig in - Den aa Maj. nan Thomae-dag ocl> afsäga sig arrendet, hvarefter hemmanet skulle till nytt arrende, från och med nästa fardag, utbjudas, i händelse Friberg ej ville betala ofvannämnda qvantum spanmål.
Friberg uppsade likväl icke arrendet, utan behöll det 4 å 5 år efteråt, hvilket bevisar, att samma arrende ej måtte varit för högt, du han kunde betala spanmålsräntan och sedermera transportera coritractet på den nuvar. arrendatorn, sorn troligen gifvit
Friberg accord för afträdet af hemmanet.
Sprengtporten anfört, att det vore skäl att prolongera arrendetiden å kronolägenheter kring hufvudstaden, i anseende till de försköningar och förbättringar, isynnerhet i byggnadsväg, som der vanligen påkostas och hvaruti dessa hemmans egentliga värde består; så vet jag icke, huru det kan förhålla sig med ifrågavar. hemman, och om några särdeles förbättringar derå äro nedlagda; men då arrendatorn ej förbundit sig att afstå de byggnader han derstädes möjligen kan hafva uppfört, utöfver laglig byggnadsskyldighet, är det ock gifvet, att vid afträdessynen synerälten förklarar honom berättigad att behålla hvad han byggt utöfver sin skyldighet, och då får han antingen flytta bort sinn byggnader eller ock öfverenskomma med den blifvande arrendatorn om deras öfvei tagande.
I motsats mot hvad föregående talare begärt, anhåller jag, på nu anförda skäl, om propos. till afslag å utlåt., emedan jag icke tror, att någon ytterligare behandling af detta ämne i SlatsUtsk. kan vara af nöden, utan förmodar, att om R. o. Ad. först, och MedStånden derefter, afslå utlåt., R.
St. derigenom utan vidare omgång, för sin del, tillräckligt hafva uttryckt den åsigt, att prolongationcr af arrenden å kronolägenheter i allmänhet icke äro med Statens nytta och fördel öfverensstämmande.
Det var i anjedn. af Frih.
Sprengtporten yttrande, som jag begärde ordet.
Det är otvifvelaktigt, att det icke är blott kring hufvudstaden, utan äfven på andra orter af Riket, sorn sådana förhållanden kunna uppkomma, att en arrendator erbjuder sig att göra sådana förbättringar, hvarigenom en sudan egendoms värde kan mångdubblas inom den tid, hvarå prolongation begäres, och att således Statens både rätt och fördel kan vara förenad med denna prolongation beviljande.
Men dessförinnan fordras en noggrann undersökning af egendomens beskaffenhet, hvarförutan i contractet, röride prolongation af arrendet, villkoren derföre med tydlighet böra utstakas, så att Kronans rätt och bästa på allt sätt befrämjas.
Jag begär ålerremiss af utlåt., och att StatsTJtsk. ville tillstyrka, att del måtte till Konungen öfverlemna!, då fråga uppstår alt genom prolongation af arrenden å kronohemman tillskynda desamma betydliga förbättringar, att, efter det vederbör, blif - igo Den 32 M a j. vit i saken hörde saint sig öfver villkoren för verkställigheten yttrat, en sådan prolongation i nåd. meddela.
Man har här åberopat elt stadgande, som redan skall finnas, om sätlet huru tillgå skall vid kungsgårdars och kronolägenheters utarrenderande.
Det är visserligen sanni, att ett sådant stadgande finnes; men jag tror ej, att Ständerne i sin beslutande-lätt äro deraf bundne, emedan 77 §:n Reg.F:n utstakar, att ''kungsgårdar oell kungsladugårdar m. m. sköla förval”tas efter de grunder R.
St. derom föreskrifva.” Dessutom har Konungen, genom sin nåd. pi oposts öfverlemnande, gifvit ett tillstyrkande eller ett förord för ifrågavar. utlåt., på sätt Frih.
Sprengtporten redan yttrat.
Jag har inom -’den afdelning af Utsk., som handlagt detta ärende, tillstyrkt detta utlåt, på den grund, alt jag anser det vara vida förmånligare för Staten att vid arrendet bibehålla en person, af hvilken man på förhand vet, så väl att arrendet till fullo utgår, som ock att Kronans lägenhet väl liäfdas och vårdas, än att sätta dessa förmåner på spel genom utlysande af ny arrendeauetion , hvarvid ofta liander, att personer, utan förmögenhet och kunskap om landthushållning, stanna för högsta anbudet.
StatsUlsk. har dessutom fattat sitt beslut om förlängning af ifrågavar. arrende till följe af Landsh.embetets tillstyrkan; och jag vill förmoda, att Landsf).embetet i en sådan fråga som denna borde äga vitsord, och alt denna auetoritet bäst bör känna så väl lägenheten och den sökande, som ock huru högt arrendet billigtvis kan uppdrifvas.
Utarrendering genom auction är efter min tanke ganska vådlig , ty vid auctionslillfället inställa sig, som jag förut haft äran nämna, icke sällan personer utan både förmögenhet och duglighet, hvilka göra anbud, högre än alla andra , endast för att under en kortare tid äga en bostad och förskaffa sig som arrendatorer någon credit.
De äga hvarken vilja eller förmåga att betala arrendet, och fästa således ej något afseende vid huru högt det uppdrifves, eller huru lågt arrendet blir, då deremot personer, som äro vederhäftige och kunna sköla en landtegendom vid sådana tillfällen nödgas draga sig tillbaka.
Under dylika förhållanden som detta, anser jag, att
Ständerne böra förfara såsom hvar och en annan omtänksam jordägare; och jag känner intet exempel , der den enskilde satt sin egendom på arrendeauetion , då han på annat sätt kunnat få ett försvarligt arrende och pålitlig arrendator. R. o. Ad. skulle dessutom, efter mitt förmenande, begå en stor inconscqvens, om detta utlåt, afslogs, sedan ett dylikt förut blifvit här bifallet, nemi. det utlåt., hvaruti StatsUtsk. tillstyrkte
Hr Weners ansökning om prolongation af arrendet utaf Svartssjö kungsladugård.
På dessa grunder vågar jag för min del anhålla om bifall till utlåtandet.
Den 3'j SI a j. »9» Hr Lagerhjelm:
Det var mig icke obekant, att K.
Kammar-coll:m blifvit bordt i frågan; men jag hade önskat att man meddelat mig upplysning, huruvida Kammar-collcrn tillstyrkt ansökningen; detta fick jag ej veta.
Jag erkänner, att det kan vara rätt, att undantag understundom äga rum, att auctionsprincipen icke vid alla tillfallen är nyttig för Kronan; jag är, säger jag, ense med StatsUlsk. deruti, men är deremot icke ense ined Utsk. derom, alt ett blott öfverlemnande af handlingarna från Konungen genom Dess Statssecreterare till Utsk. skulle vara ett tecken till att ett sålunda blott öfverlemnadt mål redan skall hafva undergått all möjlig pröfning, eller att det vore ett tecken, att bifall borde derå följa, helst jag erinrar mig vid många tillfällen, då remisser skett, alt StatsUtsk. icke ansett ämnet vara fullkomligt utveckladt.
Af detta skäl tror jag, att Ständerne, vare sig alt de sjelfve kunna inse nyttan af ett undantag från den allmänna principen eller icke, handla försigtigast , om de öfverlemna till Konungen att pröfva alla detalj-förhållanden och afgöra hvad som kan vara för Riket nyttigast.
Jag anser mig tvungen att Ater begära ordet i anledn. af Hr Tersmedens yttrande.
Han har åberopat 77 §:n Reg.Frn och deraf velat draga den slutsats, att Ständerne voro oförhindrade att besluta i dessa frågor, derföre att Kronans lägenheter och egendomar skola förvaltas efter de grunder Ständerne föreskrifva.
Må den välde ledamoten ursägta, att jag frågar honom: är det detsamma, alt dessa lägenheter skola förvaltas efter de grunder Ständerne föreskrifva, och att Ständerne besluta prolongation af arrenden, och att således Ständerne äro behörige att sjelfve förvalta?
Säger grundlagen, att Ständerne skola förvalta, eller att Ständerne skulle kunna besluta presenter af des<a egendomar?
Jag säger, att dessa kronolägenheter skola förvaltas efter de grunder, R.
St. vid nuvar. arrendetidens slut kunna bestämma; men här påstås, att innan arrendetiden lupit tillända, eller innan 1846 års slut, skulle Ständerne kunna besluta en prolongation deraf på 3o år.
Då hade vi i sanning beslutat en ny grund, hvarefter dessa lägenheter skulle förvaltas.
Men, mine herrar! det kallas att sjelfve vilja regera , och se — det passar sig icke alls.
Frågan är klar i sin följd; om Ständerne ingå på dessa propostr, skulle det icke felas subjecter, hvilka skjölo på, för att skalfa enskilda prof af Ständernes barmhertighet eller välvilja.
Jag bestrider ett sådant förhållande, och påstår, att undersökning bör ske och Konungen besluta.
Jag går i visst afseende längre än den siste talaren, då jag skulle tro, att det icke ens är rätt att taga sig en ton, som om man ville mäslra och regera.
Ständer - 192 Den 22 Maj. nes rättighet att bestämma grunderna, hvarefter Kronans lägenheter skola förvaltas, är obestridlig; men garanti för dessa grunders bestånd kommer att saknas, om R.
St. sjelf— ve förändra dem för hvarje särskildt inträffande fall.
Det är under sådana åsigter jag tror, att man bör låta förblifva vid hvad man en gång sagt, och låta de grunder gälla, hvilka Bro utfärdade såsom af Ständerna antagna.
Det är visserligen sannt, att banan för undantag blifvit beträdd, om man så vill kalla det, då nemi. på detta rum för några plenidagar sedan Grosshandl.
Weners ansökning om prolongation å arrendet af Svartsjö kungsladugård beviljades; men om jag rätt minnes, var vid detta bifall ett villkor fästadt, nemi. fullbordandet af ett visst arbete, af en cnnal-gräfning inom den gamla arrendetidens slut.
Jag trodde verkligen, att ungefär något lika talande skäl vore för handen i afseende på förevar, ansökning, i anledn. af hvad som yttrades af en StatsCJtskts ledamot; men då jag kommit på andra tankar och till en annan öfvertygelse , i anledn.^ af en med saken närmare bekant persons , Gr. Wrangels , yttrande, befästes jag än ytterligare i min förut fattade öfvertygelse, att man må sä litet sorn möjligt frångå den princip, jag i allmänhet anser vara riktig, att nemi. icke, så vidt det kan undvikas, ingå på undantagslagstiftningens bana.
Utom de skäl deremot, som jag redan andragit, finnas visserligen många flera, hvaribland jag må nämna, alt förökade besvär skulle förorsakas så väl högre auctoriteter, som Landsh.embelena och kronobetjeniogen genom dessa ofta förnyade afvikelser från allm. lagstadganden, hvarmed möjligen inrättandet af nya tjenster eller löneförhöjningar för de förutvar. skulle kunna följa, och vidare att nya stadganden skulle föranleda till nya förhållanden och nya tvister.
Man har sagt, att, genom anställande af nya auclioner för bortarrenderandet af kronolägenheter, förlust för Kronan ofta kunde uppkomma, då mindre vederhäflige personer, hvilka icke frågade efter huru mycket de gåfvo i arrende, voro de, som gjorde de högsta anbuden; hvaremot burgne och skicklige jordbrukare måste stå tillbaka för dessa.
Så tror jag likväl ej att förhållandet är; ty först måste väl den person, som gjort inropet, af vederbör, vara temmeligen känd, och dessutom skall han för arrendets utgörande ställa en till vederhäftigheten godkänd borgen , ingången af mer än en person.
I delta fall ser jag således intet skäl för Kronan att ingå på en undantagslagstiftning, utan öfvergår jag alt helt och hållet förena mig med Gr.
Wrangel i begäran om afslag å utlåtandet.
En värd ledamot har ganska riktigt sagt, att det icke passar Ständerna att regera Riket; men han vill väl icke bestrida, att sådant passar K. M., Den aa Maj. M., oell dep sednar.e satsen vill jag drifva längre, fin den värde ledamoten, och de som med honom dela mening, då det påstås, att ingenting vore menadt med en K. remiss af ett mål till It.
Jag deremot tagel- för afgjordt, att
Konungen icke upptager något enda mål och remitterar det till Ständerna , utan att hafva någon mening dermed.
Hvad kunde väl meningen vara annat med dessa handlingars öfverlemnande, än alt Konungen, efter att hafva inhemtat vederbör, anetoriteters till- eller afstyrkande i frågan, vill låta Ständerna för deras del äfven taga samma omständigheter i öfvervägande.
Skulle Konungen hafva ansett, att någon prolongation af ifrågavar. contract icke borde komma i fråga, så förmodar jag, på goda grunder, att Konungen äfven låtit Ständerna en sådan tanke tillkännagifva; men då detta icke skett, tror jag att StatsUlsk. gjort ganska rätt att anse Konungens tillstyrkande såsom gifvet, ehuru det icke bestämdt blifvit ultaladt.
Sådan anser jag meningen med denna remiss hafva varit, och vill icke, lika mod Hr Kammar-presidenten, alt den skulle sakna all betydelse.
Jag tror också, att, från den ekonomiska sidan betraktadt, det är med Statens sanna vinst förenligt, alt arrenden af Kronans lägenheter, så mycket som möjligt, förlängas; och då en auetoritet, som bör äga sakkännedom i detta fall, kunnat tillstyrka Konungen denna prolongation, och StatsUtskts ledamöter, i anleda, häraf, funno ett godt tillfälle att för sin del pröfva huruvida denna auetoritet misstagit sig i siu framställning eller icke; så har StalsUtsk. trott sig göra det allmänna en nytta dermed, att Utsk. gifvit, om man så behagar kalla, ett praejudicat åt alla dem, som väl vårda och väl sköta Kronans lägenheter, alt för sig och sina efterkommande, om de fortfara med samma goda behandling af Kronans egendom, varda vid arrenderättigheten bibehållne.
Man vet , huru det tillgått med arrenden af åtskillig egendom och isynnerhet med den mililiae-verket tillhörande, huru lätt det är alt uppdrifva dessa arrenden ; men man vet äfven huru med massan af denna Statens dyrbara tillhörighet det sig för närvar, förhåller, samt alt några kloka landthushållare vidtagit sådana åtgärder för utarrenderandet af sina egendomar, som man nu föreslagit Ständerna.
Jag tror, att StalsUtsk. snart kommer att framlägga för Ständerna ett förslag i öfverensstämmelse med den grundsats, som StalsUtsk. här godkänt, innefattande en utväg för alla innehafvare af kronoarrenden att på förband få pröfvadt, huruvida de för framtiden dervid böra bibehållas eller icke.
Tydligt måtte det förefalla en hvar, att om en arrendator vet, att inom några få år arrendet af egendomen skall utbjudas på ny auction, då han möjligen konime att densamma frånträda, skall han på den kortare tid, som af arrendet återstår, till egen båtnad deraf draga all möjlig vinst, till 7 II. 5.5 '94 Deli 22 M it j. egendomens och Stålens verkliga förlust.
Detta är så enkelt och naturligt, att något tvifvel om sanningen häraf icke lärer uppstå; och då Konungen af Ständerna har sig beslutande-rätten i hvarje särskildt fall tillerkänd, kunna Ständerne och R. o.
Ad. för sin del med all trygghet bifalla hvad StatsUtsk. välbetänkt nu föreslagit.
Jag kan således icke annat än yrka, att prolongation af detta arrende måtte beviljas, i likhet med hvad R. o. Ad. bifallit för arrendetorn af Svartsjö kungsgård.
Det är i anleda, af Hr Lagerlijelms anmärkn., att Konungens remiss af ifrågavar. mål icke skulle vara att betrakta som en K. propos., som jag tager mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att i sjelfva begreppet af propos. mätte ligga ett förklarande, att Ständerne äga att öfver ämnet besluta.
Då jag granskar 48 §:n Riksd.Ordn., finner jag densamma innehålla,, att föredragningsämnena äro: 1:0 K. pröposny söm å Rikssalen eller sedermera under riksdagens lopp blifvit till Stånden eller StatsUtsk. öfverlemnade; 2:0 mål, som genom prot.- utdr. eller deput:r från MedStånden communiceras; 3:o Utskms betänktn och förslag; och 4:o motioner.
Andra föredragningsämnen finnas icke.
Nu är det gifvet, alt ifiågavar.
K. remiss icke kan hänföras under de 3:ne sista cathegorierna; icke är den ett mål, som från MedStånden blifvit communiceradt, icke ett Utsk:s betänk, eller förslag, icke en enskild motion, — ergo, måste denna remiss vara en K. propos.
Om nu en K. propos. innefattar något, hvaröfver Ständerne äga alt besluta; så måste också antagas, alt den K. remissen innefattar en direct framställning, följaktligen en sak, som är utredd genom vederbör, auetoriteters yttranden i ämnet.
Jag har blott velat yttra detta, för att ådagalägga, att om bär skulle förefinnas någon våda alt beträda undantagens bana, skälet dertill icke bör sökas på StatsUlsk:s sida, utan att skälet har sin grund deruti, alt Konungen öfverlemnat frågan till R.
Att sådana undantag verkligen ägt och någon gång böra äga rum, är förut visadt.
Man har redan talat så mycket i detta ämne, att jag endast anhåller att få fästa uppmärksamheten på en icke vidrörd omständighet.
Jag erkänner fullkomligt, att det för Staten är en vida större fördel att äga en pålitlig arrendator af ett hemman, äfven med mindre arrende, än en opålitlig roed ett större.
Detta oaktadt, skulle jag önska, att, om Ständerne på denna grund bi föl I e hvad StatsUtsk. föreslagit i detta betänk., Ständerne mätte fatta detta beslut åtminstone endast för de 5 nästföljande åren.
Man bar ibland annat anfört, det man borde göra arrendena så långa som möjligt, emedan derigenom bereddes en större säkerhet åt innehnfvaren af jorden, hvilken Dtn 2'1
Maj. då äfven skulle finna sin uträkning vid att derpå nedlägga förbättringar; men om arrendevillkoren förblefvo desamma oell arrendatorn väl häfdade jorden, hvilket borde utgöra enda grunden för hans bibehållande vid arrendet, Liefve lian ingalunda i afseende på säkerheten för sin roliga besittning deraf försatt i sämre ställning än förut, då en 5 års förnyad förlängning af contraclet ej vore att betrakta annorlunda än sorn en fortsättning af det föregående arrendet.
Det hufvudsakliga skälet, hvarföre jag önskade, att Ständerne följde denna grundsats, är likväl, att jag i allmänhet tror det icke vara rätt af Sländerna eller hvilken lagstiftande församling som helst, att sträcka sin beslutanderätt utöfver den tid, då deras efterkommandes d. v. s. nästföljande Ständers beslutande-rätt skulle inträda.
Jag tror dessutom, att det ligger något vådligt deruti, att Ständerne sjelfive åtaga sig lörvaitningsbestyr, synnerligast i sådana saker, som röra enskilda medborgare.
Det är klart, mine herrar! att den, som har ett enskildt intresse att bevaka, icke kan klandias derför att han går till hvar och en af de enskilda representanterna och begär deras förord lill vinnande af den eller den förmånen, hvilken han söker; och mången representant, som just i afseende lil! R.
Sits talrikhet anser sig hafva mindre ansvarighet i mån af det större antalet, ger då af artighet, välvilja eller personlig bekantskap med den sökande eller af någon annan bevekelsegrund, sitt löTfeatt med sin röst bidraga till det sökta ändamålet, hvilket löfte han icke skulle anse sig befogad alt gifva såsom embetsman.
I det hela åligger likväl representanten, hvar oell en för sin person, samma ansvarighet som domaren, då han afgör mål vid sin domstol; men domaren anser sig af ed och samvete bunden att icke handla efter enskilda considerationer.
Sådan är ej alltid händelsen med representanten, och om ej dessa äro anledntn till hans handlingssätt, inträffar det likväl stundom, att han litar på andra ledamöters råd, utan att sjelf hafva undeisökt saken.
Jag vet dessutom exempel, då det af enskilda sökande ansetts såsom nästan ohöfligt, när man icke velat åtaga sig att bevaka deras intresse, och då man fult höra: det gör ju ingenting, om herrn för min skull lemnar sin löst för den och den saken.
Jag säger icke detta med något slags afseende på detta ärende, emedan jag känner det sanna förhållandet derutinnan för litet, för att kunna yttra mig derom; men om en återremiss skulle beslutas, önskar jag, att mitt nyssnämnda förslag kunde vinna framgång, så att arrenderättigheten icke utsträcktes till längre tid, än intill nästa riksdag.
Det är visserligen sannt, att det kunde blifva litet besvärligt för arrendatorer af Kronans lägenheter att söka förlängning å sina arrenden vid hvarje riksdag, men då dessa icke inträffa oftare än hvart 5 år, tror jag alt besväret vore af föga betydenhet.
D • o si Maj.
Jag utber mig tillgift, alt jag åter uppträder i denna principfråga.
Egentliga tvisteämnet tyckes vara, huruvida öfverlemnandct af handlingarna i detta mål från Konungen, från Hans sida innebär ett yttrande eller icke; flere ledamöter hafva sett saken så, och sagt, att efter orden — ”Kongl, remiss” •— icke finnas omnämnda i 4b §:n Riksd.Ordn., borde man deraf kunna draga den slutsats, att de kunde anses fullkomligt seqvivalenia mot orden: ”Konungens propos:r.”
Jag ser ej saken så; och då man frågar, hvarföre Konungen skulle hafva öfverlemnat delta ärende genom remiss, och hvarföre icke framställts en propos., om remiss vore något annat än en propus., så svarar jag dertill:
Konungen har, efter hittills gällande norm för dylika frågors behandling, haft anleda, att betrakta detta mål som ett sådant, hvilket ej kunde afgöras, utan att bryta mot antagen praxis.
Konungen kunde ej göra det.
Skulle han genom propos. tillstyrkt ansökningen, så skulle han dock funnit skäl att frånträda den princip, som öfver hela Riket varit följd, nemi. auctionsprincipen.
Det kan hända, att skäl förefinnas att i vissa fall frångå deusamma, och att Konungen vill inhemta Ständernes tanke , huruvida oftanäinnda princip bör i närvar, fråga frånträdas eller icke.
Den omständigheten, att Konungen icke kunde känna Ständernes tanke i denna sak, tyckes förklara, hvarföre Konungen genom remiss öfverlemnat handlingarna i detta mål.
Om detta är rätt läukt af mig, så följer derutaf, att
Konungen ännu icke haft skäl att behandla målet annorlunda an prseliminärt.
Jag har sökt upplysning, huruvida Kara mar-co!l:m tillstyrkt ansökningen eller icke; oell örn det förhåller sig, som jag hört sägas, att Kammar-colltm afstyrkt hvad Konungens Bef:h:de tillstyrkt, så synes mig, genom handlingarnes blotta öfverlemnande, saken icke vara så utngerad, som den borde vara, för att Ständerne skulle i detaljen fatta ett definitivt beslut.
Jag tror således, att i detta fall icke finnes annat att göra, än att Ständerne säga, det de för sin del anse, att undantag från den allmänna auctionsprincipen böra och kunna äga ruin, men att de öfverlemna tillämpningen deraf i hvarje specielt fall till Konungen.