Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Biskopar och lekmän från alla nationer, hvilka kommit endast af intresse för Kyrkans angelägenheter, och ehuru de der fattade besluten icke afsågo att bilda någon positiv kyrkolagstiftning, tjenade de likväl till att stadga opinionen hos allmänheten om hvad som var sanning, uti frågor af kyrklig art.
Sådana möten hållas årligen i Tyskland och ledamöterna äro ingalunda besoldade.
Ett sådant kyrkomöte som 404 Deri 4 November e. m.
Utsk. föreslår kan aldrig medföra någon nytta; ty det är klart att då nära nog större delen af presterna utgöras af Biskopar, hvilka till följd af sina embeten ovilkorligen måste försvara den bestående kyrko-institutionen, så skola de öfriga, långt från att våga uttala en sjelfständig tanke, tvertom förbluffade af de gyldene korsens glans endast blifva Biskoparnes »ödmjukaste tjenare», Jag yrkar således afslag å Betänk.
Sjelf varm vän af tros- och bekännelse-frihet kan jag icke annat än djupt beklaga de utfall som anhängarne af en fri religions-öfning tillåta sig mot olika tänkande.
Det är i sanning en tolerans bra lik intoleransen.
Hvartill tjena alla dessa skrik om hierarchi och prestvälde.
De aflägsna endast det mål hvartill vi sträfva.
Hällom oss till saken.
Är ett kyrkomöte nyttigt eller icke?
Denna fråga lärer icke kunna besvaras med annat än — Ja.
Kyrkomöten kunna blifva en stödjepunkt för hierarchien, om de återkomma på bestämda tider, om de sålunda bilda en stat i Staten samt hufvudsakligen om de uteslutande utgöras af prester.
Om allt detta är ju här ej fråga.
Här föreslås endast att Konungen skall kunna sammankalla dessa möten, när han önskar höra församlingens tanke i någon vigtig kyrklig fråga.
Huru tillgår saken nu, jo Konungen öfversänder den till Konsistorium.
Endast dessa få yttra sig; således inga andra än prester.
Är det då ej ett steg framåt?
om dylika frågor underställas möten, der presterna utgöra minoriteten och de af församlingarne valde flertalet.
Bör man afslå saken derför att man ej på en gång kan upnå allt; eller vill man verkligen utestänga prerterna från dessa möten blott derföre att de äro prester.
De hvilka egna sig åt ett visst ämne, måste väl vara mer än andra berättigade, ja passande att deri yttra sig.
Motsatsen förefaller aldeles som om man ville utarbeta ett tjenstgörings-reglemente för arméen, men förbjöd att dervid använda någon militär.
I korthet jag anser saken nyttig, önskar den all framgång och anhåller om bifall till förslaget.
Till en början får jag förklara Frih. Creutz, att jag aldrig sagt mig hafva ledsnat vid denna fråga, hvilken det dessutom är min pligt att handlägga.
Men jag sade att jag tröttnat vid den hätskhet och den bitterhet hvarmed Utsk. blifvit anfallet i och för denna fråga, ehuru Utsk., så vidt jag kan förstå handlat efter bästa öfvertygelse.
Liljencrantz åter får jag förklara, att om jag svarat för mig, så är det derföre att jag icke anser mig berättigad att svara för någon annan.
Jag har intet updrag af LagUtsk:s ledamöter att försvara dem, och jag kan så jnycket mindre göra det som nära hälften af Utsk:s ledamöter äro reservanter.
Jag har således endast haft att försvara min åsigt, såsom medlem af pluraliteten, och om jag dervid sagt »Jag», så är det derföre att språket icke erbjuder något annat ord att begagna.
Jag inser således icke, huru Gr.
Liljencrantz kunnat finna någon egenkärlek deri att jag försvarat mina åsigter.
Det är i Den 4 November e. m.
405 sanning under sådana discussioner sorn denna sora man skall få höra sådana förebråelser.
En talare har frågat mig om den lagliga formen för antagande af en ny handbok och kathekes.
Derpå får jag svara, att det just var derföre att jag icke är rätt säker på huru dermed skall gå till, som jag inom Utsk., i likhet med pluraliteten, tillstyrkte införandet af' ett kyrkomöte.
Vår Grundlag töreskrifver icke någon form för antagandet af ny handbok eller kathekes.
Praxis har varit den att PresteSt. i sådant afs:de blifvit hördt, men med mycket skäl har jag hört flera personer yttra en tvekan, huruvida Konungen egde rätt att utan att hafva hort någon annan auktoritet än PresteSt., utfärda nya sådana böcker.
För att nu åstadkomma en auktoritet, hvars omdöme i detta fall kunde tjena K.
M. till ledning, har jag, i likhet med pluraliteten inom Utsk., ansett lämpligt att tillstyrka införandet af ett kyrkomöte, och jag har redan tagit mig friheten yttra, att jag lika med pluraliteten icke ansåg mig kunna utesluta presterna.
Jag tyckte tvertom att de med skäl borde inrymmas plats vid kyrkomötet.
Det går mycket väl för sig att gifva mötet motions-rätf, men det är fara värdt att många, sorn skulle vilja bifalla inrättandet af ett kyrkomöte med den begränsade verksamhet som Utsk. föreslagit, skulle vägra sitt bifall till hela förslaget, om mötets verksamhet blefve så utsträckt att hvarje ledamot af detsamma finge motions-rätt.
Det är ur denna synpunkt som jag — såvida R. o. Ad. icke anser det otillständigt af mig att begagna detta ord — anser det vara lämpligast att bifalla Utsk:s Förslag, men jag uprepar ännu en gång, att jag icke ämnar motsätta mig en återremiss, om R. o. Ad. anser sådant gagneligt.
Då LagUtsfcs Ordf:de och en annan Gr. klagat att motsatta sidans talare yttrat sig med val mycken hätskhet mot Utsk. och PresteSt., så lär detta väl också gälla mig, men för min del bestrider jag att någon hätskhet legat i mitt förra yttrande.
Jag sade förra gången endast, att om Utsk:s lörslag antogs, så skulle vi i kyrkligt hänseende få en representation snarlik den vi fordom hade i politiskt uti Herredagarna.
Att det icke är önskvärdt att få dessa tillbaka, torde hvar och en kunna inse.
Hrr Estenberg och Cederschiöld hafva anmärkt att presterna, hvilka skulle komma att utgöra hälften af församlingen, blott behöfde få en enda lekman med sig för att diktera alla besluten.
Men det är icke deri som faran ligger, utan det farliga består deri att hvarje prest aflagt ed på de symboliska böckerna.
Tiden går framåt och fordrar att de symboliska böckerna skola rätta sig efter den och äfven kunna öfverses och rättas, såsom varande »menskliga stadgar».
En utmärkt prestman yttrade vid de gemensamma sammankomsterna att det tillhör kristendomen att inskrufvas och fastlåsas i theologiska systemer, och deri har han just angifvit kyrkomötenas ändamål, hvilket borde vara att förekomma ett sådant fastläsande och i stället införa i församlingen en alltmer och mer uplyst kristendom.
Men jag hemställer om icke presterna, hvilka aflagt ed på de symboliska böckerna, skulle komma att bilda en sluten fa - 406
Den 4 November e. m. lang tillföljd af Biskoparnes närvaro; Jag hemställer om icke historien frän hedenhös bevittnat att Presterskapet alltid hängt fast vid det stereotyperade oell vid bekännelsetvånget.
Det är af denna anledn. som man kallat de symboliska böckerna för en »papperspåfve», och, på sätt en hög man inom Svenska Kyrkan yttrade vid en föreg:de Riksdag, en sådan papperspåfve är mvoket värre än Påfven i Rom; ty han dör och får en efterträdare, hvilken kan jemka sig efter tidens fordringar, men pappers-påfven dör aldrig af sig sjelf.
Tiden har likväl tvungit äfven vårt Presterskap att göra vissa afvikelser från de symboliska böckerna, sådana dessa finnas i Upsala mötes beslut.
Vi hafva derföre för närv:de en dubbel lära, en mera uplyst i vår kathekes och en annan i de symboliska böckerna.
Men om någon på grund af de lärdomar han erhåller i kathekesen vågar tvifla på de symboliska böckernas innehåll, så kan han enl. gällande lag dragas inför domstol och landsförvisas.
Sådana inconseqvenser böra afhjelpas genom ett kyrkomöte, hvilket likväl måste sammansättas på annat sätt än det här föreslagna, der presterna skulle komma att bilda en väl disciplinerad falang.
Man har uttryckt sitt missnöje öfver att en ledamot begagnat ordet »Prestvälde».
Men hvad är det annat än prestvälde och katholicism, när man till och med föreslår, att den som vågar afvika från någon af de fastställda dogmerna, skall sättas i ett års fängelse eller landsförvisas.
Det är prestvälde, när man till blygd för vårt tidehvarf och vårt land, till höga böter eller vatten och blöd dömer dem, hvilka våga att med afs:de på Nattvardens utdelning hafva en olika tanka med presterna, och åberopa Luthers vittnesbörd eller Frälsarens eget och apostlarnes sätt att utdela Nattvarden.
Jag säger detta öppet, men hvarken Presterskapet eller någon annan eger rätt att deröfver taga humör; ty det är icke yttradt mot enskilde personer ehuru jag anser för en evig skam för en protestantisk prest att vilja försvara ett sådant tyranni; utan det är emot en institution hvilken Svenska Folket eger rätt att få ändrad.
Det är på dessa skäl som jag afstyrker Utsk:s Förslag, och då det, med afs:de på LagUtsk:s närv:de sammansättning af prester, icke är troligt att vi kunna erhålla ett bättre förslag, medgifvande kyrkomötet både petitions- och motions-rätt, så får jag för ruin del yrka rent afslag å Betänk.
Jag anser visserligen, på sätt Prosten Ljungdahl i sin reservation yttrat, att LagUtsk:s föregide Betänk, framkallat förhoppningar, hvilka af det här afgifna lagförslaget ingalunda blifvit tillfredsställda; men då en kyrko-representation är nödvändig, om man vill åvägabringa ett verkligen organiskt lif inom Kyrkan, så kan jag icke instämma med de Hrr, som yrkat afslag å Betänk:t.
Jag har föreställt mig denna kyrko-representation såsom en i sin rot kommunal inrättning.
Vi ega redan en sådan uti hvarje särskild församlings kyrkoråd, och för stiften uti prestmötena, för hvilka sednare en ganska konservativ Biskop vid förra Riksdagen föreslog en utvidgad verksamhet.
Om åt dessa begge institutioner gifvas bestämda åligganden Den 4 November e. m. 407 och en deremot svarande inrättning, så fattas endast hvad närv:de förslag afser, nemi. ett öfver dem stäldt, hela Riket omfattande kyrkomöte.
Men, på sätt jag nämnt, motsvarar detta förslag icke mina förhoppningar, än mindre mina önskningar, och jag tillstyrker derföre återremiss, på det LagUtsk. må blifva i tillfälle att pröfva de anmärkmr jag går att göra.
Hvad lista g angår, så är jag något tveksam, om jag skall yrka en förändring af densamma eller icke.
Ett periodiskt återkommande af kyrkomöte, kan lätt leda derhän, att hela institutionen blir petrificerad.
Man vet huru det i detta afside gått i England.
Der sammanträder på bestämd tid ett kyrkligt parlament; men i samma stund parlamentet öppnas, således innan något beslut ännu blifvit fattadt, upliiser en Kronans embetsman ett uplösnings-dekret, som prorogerar parlamentet till tiden för dess nästa sammanträde.
Sådant kunde lätteligen blifva resultatet här också, och ehuru jag icke förbiser de fördelar, som ett periodiskt sammanträdande kyrkomöte kunde medföra, vill jag likväl icke ovilkorligen påyrka detsamma.
Med afside på 2:dra §, om mötets sammansättning, så är min tanke, att man bör fästa något afside på stiftens storlek oell innevånarnes talrikhet, så att t. ex. det till omfånget obetydliga Kalmar stift ieke bör välja lika många representanter, som det vidsträckta Hernösands stift.
Ledamöterna synas mig böra utses i någorlunda jemförligt förhållande till stiftens vidsträckthet och folkmängd.
Jag anser äfven tjenligt, att bland mötets medlemmar vid pass hälften liro prester och hälften lekmän, hvilken proportion Utsk. jemväl synes hafva ansett vara den lämpligaste, ehuru det ej uttryckligen blifvit nämndt.
Man har här mycket fäst sig vid, att presternas inflytande derigenom kunde blifva öfvervägande; men om verksamt lif finnes inom Kyrkan, så tror jag icke, att någon olägenhet eller fara skall genom ett sådant förhållande kunna upstå.
Det torde vara ganska svårt, att ej säga omöjligt, att med någon sannolikhet beräkna, huru förhållandet mellan lekmännens och presternas antal borde vara, för att förekomma sådan öfvervigt å någondera sidan.
Jag vill ej heller tänka mig dessa begge afdelningar såsom stående i kompakta massor mot hvarandra, och skulle verkligen anse hela institutionen förfelad, om ett slikt förhållande vore att befara, såsom vanligt eller oftare inträffande.
Hvad angår 3:dje §, eller sättet för valen, så innehåller den: att lekmännens ombud skola så väljas, ali hvarje gäll i prosleriet updrager ål en på sockenstämma ulsedd valman, all på samma ort, dag och säll, som prosleriets presterskap, röst till val af ombud afgifva.
För min del anser jag, att prosteri-vis eller på annat sätt valde valmän, borde sammanträda i stifts-städerna, för att gemensamt samråda och välja de personer, som de ansågo vara de mest lämpliga.
Det af Utsk. föreslagna valsättet kunde leda derhän, att ett öfvervägande stort kontrakt bestämde valet, hvilket väl icke kan vara hvarken lämpligt eller af Utsk. åsyftadt.
I afs:de på 4:de §, som handlar om kyrkomötets kompetens, så anser jag, att om det förnämsta ändamålet med ett kyrkomöte 408 Den 4 November e. m. skall kunna vinnas, så måste åtminstone petitionsrätt medgifvas.
Mötet blir visserligen i tillfälle att yttra sig öfver de förslag, som framställas; men man kan tänka sig, att församlingen på det högsta önskade en förändring, med afs:de på hvilken intet förslag af Konungen framställdes, och hvarom mötet, enl.
Utsk:s förslag, och så framt det icke egde rätt till nya frågors framställande, ej skulle kunna inför thronen uttala sin mening.
Det vore i hög grad obilligt, om ett sådant möte skulle ega mindre rättighet, än hvarje sjelfvilligt sammanträdande församling, hvarje kommun, ja, snart sagdt, hvarje enskildt person i Riket.
Men Konungen synes mig böra ega rätt att uplösa mötet, efter förloppet af en viss, till några dagar åtminstone, på förhand bestämd tid.
Med afs:de å 7:de g, som innehåller: att arfvode lill mötets valda ledamöter, så ock öfriga kostnader derför, skola af allmänna medel gäldas, så hafva redan flere talare anmärkt det vara mindre passande, att kyrkomötets medlemmar således blefve besoldade.
Afven jag tror, att man utan svårighet skulle kunna finna värdiga personer, hvilka utan någon ersättning ville deltaga i ett möte, som endast komme att räcka några dagar.
Slutligen får jag förklara, att ett allmänt Riks-kyrkomöte måste, efter min öfvertygelse, ega vida större behörighet, än någon annan auktoritet, att yttra sig öfver alla sådana kyrkliga frågor, som K.
M. nu afgör, efter att hafva hört PresteSt. vid Riksdagen, R.
St:r eller vederbörande Konsistorier, och ehuru jag betviflar, att något fullt tillfredsställande förslag till ett sådant kyrkomötes organisation nu kan upgöras, anser jag, att man nu bör taga det goda, om sådant erbjudes, i hopp att framdeles få det bättre, samt tillstyrker derföre återremiss af Betan k: t, på det Utsk:s förslag må blifva omarbetadt, hvar så behöfves, och derefter om möjligt, såsom ett R.
St:rs förslag, till K.
M. blifva öfverlemnadt.
Ett par talare hafva förebrått dem, som yttrat sig för återremiss eller afslag, att hafva talat förklenligt om hierarchien.
Jag vet icke om denna förebråelse var riktad mot mig, men om det var händelsen, så kan jag icke neka, att jag för min del icke med särdeles nöje skulle kunna åse, att presterna tillerkännas envåldsmakt i alla religiösa frågor.
Efter hvad Ordhden i LagUtsk. uplyst, så har till grund för hans åsigt icke legat någon hierarchisk afsigt; men en annan ledamot af Utsk. har enskildt till mig yttrat, icke allenast att han grundat sitt tillstyrkande på den förutsättning, att presterna vid kyrkomötena skulle alltid bestämma besluten, utan äfven att han ansåge hela Statskyrkan hufvudsakligen böra betraktas såsom en politisk, eller snarare polis-inrättning, ämnad att, genom inverkan på menighetens samvete, hålla tukt och ordning inom samhället.
Då det föreställnings-sätt, som sålunda af berörde Utsk:s ledamot blifvit antydt, möjligen skulle kunna vinna ytterligare utsträckning, i händelse kyrkomöten, så organiserade som Utsk. föreslagit, komme att anlagas, så och då mitt organisationsförslag icke tycks vinna understöd, afstår jag från min begäran om återremiss, och förenar mig med de Hrr, som yrkat afslag.
Den 4 November e. m. 409 får bedja Gr.
Sparre observera, att uti det förslag till organisation af kyrkomötet, som jag framställde, uteslöt jag ingalunda presterna; ty de skulle vara sjelfskrifna till -i^del och sedan berodde det på de väljandes förtroende, huruvida några flere blefvo valda.
Orsaken hvarföre jag begärde återremiss, var just, att jag icke kände lagliga formen för antagandet af en ny handbok, hvilket iifven LagUtsk:s Ordflde förklarat sig icke känna, och trodde att ett sådant möte, hvars medlemmar valdes af församlingarna, vore vida lämpligare att granska förslag till ny handbok, än PresteSt. vid Riksdagarna; men då icke flere förenat sig om återremiss, och då jag i alla fall icke kan hoppas att få kyrkomötet organiseradt på det sätt jag föreslagit, så förenar jag mig med de Hrr, som yrkat alslag.
Svårigheten att på ett till fredsställande sätt lösa denna fråga, är visserligen så stor, att man lätt kan förledas till att upskjuta hela saken till framtiden.
Desto mera tacksam bör man vara emot Utsk., för att det icke låtit svårigheterna afskräcka sig från att behandla denna vigtiga angelägenhet, och derföre att det framkommit med ett förslag, grundadt dels på gjorda motioner och dels på de åsigter, som redan förut i detta ämne gjort sig gällande.
Mot förslaget har man hufvudsakligen anmärkt, att presterna derigenom skulle få allt för stort inflytande vid kyrkliga frågors behandling.
Denna invändning synes lätt vederlagd, enär de kyrkliga frågorna, just genom antagandet af detta förslag, skulle undandragas presternas uteslutande pröfning, emedan äfven verldsliga ledamöter deröfver skulle komma att höras.
För det närv:de behöfver K. M., som i kyrkliga frågor eger ensam beslutande-rätt, endast höra PresteSt. eller vederbörande Konsistorier.
För öfrigt delar jag deras tanka, som anse, alt presterna böra ega en vigtig andel i alla kyrkliga frågors behandling, och anser, att Gr.
Björnstjerna valde ett ganska riktigt exempel, då hanjemförde denna fråga med hvarje annan, t. ex. militärisk fråga.
Borde man väl, vid afgörandet af en sådan, utestänga alla militärer, eller låta dem blott utgöra en femtedel af ledamöterna, på sätt Hr Cederschiöld här föreslagit i afs:de å presterliga ledamöter af kyrkomöte?
Lika väl som man säger att Kyrkans angelägenheter måste intressera hvarje medborgare, så kan man säga att hvarje
Svensk måste hysa intresse för fäderneslandets försvar.
Sådant är icke annat än sunda premisser, hvarur dragas sofistiska slutsatser, när man genom de förstnämnda vill bevisa nyttan af de sakkunniges reducerande till en minoritet.
Jag hyser deremot den åsigt, att de personer, som gjort till sitt lifs upgift, att begrunda vissa ämnen, och som förvärfvat sig samt offentligen ådagalagt de grundliga studier, som äro nödvändiga för att rätt kunna pröfva dessa frågor, de böra väl också i främsta rummet öfver dem höras.
Se der hvarföre jag tror det vara ganska lämpligt, att mötets presterliga medlemmar ej böra inskränkas under antalet af hälften utaf mötets personal.
Man har här klagat öfver att kyrkomötet icke skulle på bestämda tider sammankomma.
Men ämnen af så grannlaga natur, som dessa, böra icke allt för ofta omröras; jag anser det t. o. m. 410 Ilen 4 November e. m. till en viss grad vådligt för det allmänna lugnet oell trefnaden, att ofta upsl; ak a och oroa allmänheten med uptagandet och ventilerandet af dylika frågor.
Vi hafva fri tryckpress och fri yttrande-rätt, så att dessa frågor blifva nog discuterade ändå, och om en ny fråga af större vigt skulle upstå, lärer Regeringen icke underlåta att framlägga den för kyrkomötet, om ett sådant blir inrättadt.
Förslagets förtjenster öfverskyla alltså, i mina ögon. dess möjliga brister, och för min del önskar jag att det må bifallas.
Skulle likväl en återremiss anses mera tjenlig, så har jag ingenting deremot, ur den synpunkt, att, på sätt Domprosten Bring yttrar i sin reservation, något stadgande borde införas med afs:de på lekmännens valbarhet; ty förslaget innehåller icke en gång, att de skola vara myndiga och välfrejdade.
Denna anmärkn. är likväl af mindre vigt; ty antingen ett sådant stadgande nu begäres eller icke, så blifva troligen lekmännen i alla fall tillförbundne att besitta nämnde egenskaper.
Förslaget synes mig således kunna bifallas.
Jag skulle ej hafva förlängt dis cussionen, såvida icke några yttranden blifvit fällda, hvilka jag ansett mig böra besvara.
Frågan, huruvida ett kyrkomöte är nyttigt, synes mig ingalunda kunna obetingadt besvaras med »Ja»; ty under våra närv:de förhållanden kan ett sådant möte omöjligt medföra någon nytta.
Ett kyrkomöte kan icke uträtta något, om ej dess ledamöter verkligen äro hemmastadda i de ämnen, som der förekomma.
Våra gemensamma öfverläggningar kunna tjena oss till förebild på hvad ett sådant möte skulle kunna uträtta, och jag hemställer, om dessa öfverläggningar medfört något resultat.
Hvad Utsk:s Förslag angår, så får jag afstyrka bifall till detsamma.
Min mening är likväl ingalunda, att på något sätt förebrå Utsk.; ty jag trotsar Utsk. att någonsin, under närv:de kyrkliga förhållanden kunna iramlägga ett antagligt Förslag i detta afs:de, och jag hoppas, att det är sista gången som frågan är väckt, så att vi icke vid kommande Riksdagar må besväras med att ånyo afstå densamma.
Creutz; Det är mig okärt att nödgas upträda mot Gr.
Björnstjerna, hvilken häromdagen, i ett så ädelt och vackert anf:de, förfäktade de åsigter, som jag och de med mig liktänkande då uttalade.
Jag nödgas likväl nu upträda och försvara mig; ty jag har blifvit anklagad för intolerans, en i sanning oförtjent beskyllning.
Den vore sann, om jag förfäktade en viss konfession, men då jag endast yttrat mig mot ett offentligt system, då jag endast talat om det ena och andra systemets mer och mindre lämplighet, så kan jag ej med rätta anklagas för att vara intoleransens försvarare.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Frih. o.
Ordfiden framställt, att i afs:de på Utsk:s ifrågav:de Förslag blifvit yrkadt dels bifall, dels återremiss och dels afslag, blefvo propos:r å hvart och ett af dessa yrkanden framställda och besvarade med blandade
Ja och Nej; hvarefter Hr Frih. o.
Ordf:den ånyo
Den 4 November e. m. 411 hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s Förslag, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga
Harvid begärdes votering af Gr.
Liljencrantz, med anhållan att afslag, och af Gr.
Sparre, med anhållan att återremiss måtte antagas till kontra-propos.
Hr Frih. o. Ordf:d en, som i anledri. häraf hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga afslag till kontra-propos vid den begärda voteringen, förklarade, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, att hail ansåg
Uplästes till justering och godkändes en så lydande voterispropos.
Pen, som bifaller LagUtskis i Betänk.
N:o 47 framställda Förslag till Förordn. ang:de allmänt kyrkomöte, röstar Ja j den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder ofvannämnde Förslag af R. o. Ad. afslaget.
Anmäldes och Indes på bordet nedannämnde från Utskm inkomna Mern. och Utlåtm, nemi. från Konstitutionsutskottet : N:o 48, i anledn. af RiksStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern.
N:o 34 framställda Förslag till ändring uti 17:de och 22:dra §§:na Reg:sF:n, ang:de antalet af Högsta Domstolens ledamöter; N:o 49, i anledn. af RiksStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern.
N:o 35 föreslagna tillägg vid l:sta §:n 9:demom.
TryckfrihetsFörordmn, ang:de förbud mot eftertryck af utländsk skrift; N:o 50, i anledn. af RikStåndens beslut rörande det af Konst.- Utsk. uti Mern.
N:o 37 föreslagna tillägg uti lista §:n 4:de mom.
TryckfrihetsFörordmn, angide borgens ställande af dagblads och periodiska skrifters utgifvare; N:o 51, med voteris proposir rörande det af Konst.Utsk. uti Mern.
N:o 32 framställda Förslag till ändring uti 15:de §in RiksdisOrdmn, angide hemmans-egares representationsrätt.
LagUlshollcl:
Nio 49, i anledn. af gjorda anmärkmr emot Utskis Betänk.
Nio 18, öfver väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn; och 412 Den 7 November f. m. N:o 50, i anledn. af vackt motion om Svea och Götha HofRättens fördelning i särskilda mindre HofRätter.
Höglofl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f på 11 om aftonen.
Lördagen den 7 November 1857.
Undertecknad, RiddarhusSekret., upläste en från Hr Gr. o.
Att jag fortfarande är sjuk, och, enl. läkarens förklarande, hvarken i dag eller nästk.