Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då man nu endast begär en undersökning i frågan, anser jag det bevisa en ganska stor intolerans och en allt för långt drifven konservatism att icke medgifva en sådan.
Jag yrkar återremiss af punkten.
Dc härefter först till bifall och sedermera till återremiss å denna punkt framställde proposme besvarades med blandade Ja och Nej och blefvo vid deras förnyande på enahanda sätt besvarade, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg den sednast till återremiss framställda propos. besvarad med öfvervägande Ja.
Björnstjerna och Hr Printzensköld begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.
Den som bifaller den del af Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk:s Betänk.
N:o 97, hvari Utsk:t hemställt, att förslaget om förflyttning till hufvudstaden af Upsala Universitet må lemnäs utan åtgärd, röstar
Ja; den det ej vill röstar
Nej; vinner Nej anser R. o. Ad. de emot ofvannämnde del af Utskis Betänk, gjorda anmärknu- föranleda till återremiss.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja—33.
Jag anhåller att få till protokollet anmäla min reservation emot det nu fattade beslutet, under erinran, att det under öfverläggningen ej varit fråga om ett omedelbart antagande af förslaget om Upsala Universitets förflyttning till hufvudstaden, utan endast om en utredning af saken.
Deri 15 Juli f. m.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfardadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 3:dje punkten, ang-.de gjorda framställningar om upgörande af förslag lill verkställandet af Universitetens förflyttning, dels om åliggande för den, sorn vid Universitetet vinner befordran, all underkasta sig en sådan förflyttning.
Bifölls. 4:de punkten, i Upsala och Lund af skiljande från dervarande Universitet och förflyttande lill liufvudstaden, för alt der lill en gemensam undervisningsanstalt organiseras.
Då Ståndets majoritet icke velat medgifva liela Upsala Universitets förflyttning till Stockholm, hemställer jag, huruvida icke, på grund af de skäl jag förut anfört, det åtminstone kunde tillåtas, att de praktiska vetenskapernas fakulteter hit flyttades.
Derigenom vore det mest trängande behofvet afhjelpt och jag' vågar derföre anhålla om återremiss af denna punkt.
Jag kan sannerligen icke göra mig ett klart begrepp om ett Universitet, sorn. endast skulle vara till för studerandet af en enda vetenskapsgren.
Åtminstone torde man i sådant fall nödgas förändra namnet, sorn innebär, att anstalten skall omfatta alla slag af vetande.
Icke heller kan jag utaf de af Gr.
Sparre under discussionen öfver torra punkten anförda skäl finna mig öfvertyga! om den absoluta nödvändigheten af den juridiska fakultetens hitflyttande.
Om jag än måste medgifva, att den juridiska undervisningen i Upsala ieke bedrifves på ett sätt som motsvarar hvad man torde ega rättighet att begära, så kan jag dock icke erkänna att detta nuv:de förhållande nödvändigt påkallar fakultetens förläggande här i Stockholm.
Det har olyckligtvis blifvit en sed här i landet, att, så snart en institution icke anses upfylla sitt, ändamål, genast antaga att detta är sjelfva institutionens fel och att derföre yrka dess uphäfvande eller totala omskapande.
Jag för min del skulle tro, att en institution, om den än icke hinner högsta graden af förträfflighet, han blifver ganska ändamålsenlig och för det allmänna nyttig, om man blott ingjuter lif deri och tillser, att de personer, som in corpore utgöra institutionen, äro till sina kunskaper och öfriga egenskaper fullt qvalificerade för att tillvägabringa det med institutionen åsyftade ändamål.
Sådant tror jag förhållandet vara med den juridiska fakulteten i Upsala.
Yi hafva icke saknat sådana innehafvare af professorsplatserna inom denna fakultet, som utgjort en heder för landet, och jag hoppas, att vi icke heller hädanefter skola sakna sådana personer, så framt man icke, derföre att det juridiska studiet ej f. n. bedrifves på ett riktigt sätt, företager sig att förrycka hela institutionen, lösrycka den från don filosofiska fakulteten, med hvilken den står i ett så nära Den 15 Juli f. ra. 337 nära samband, och ställa den isolerad här i Stockholm.
MA man tillse, att Professorerne bättre sköta sitt undervisningskall, att öfvergifva den odrägliga lexläsningen och att de i stället söka odia sina lärjungars förstånd!
Om så sker, tror jag fullt och fast, att den juridiska fakulteten i Upsala lika väl hädanefter som fordom skall upfylla sitt ändamål samt att fäderneslandet skall erhålla fullt skickliga personer för utöfvandet af det vigtigare domarekallet.
Jag tillstyrker således bifall till punkten.
DA jag förra gången hade ordet, kände jag ej, att föredragningen af detta Betänk, skedde punktvis, hvarföre jag då yttrade mig anguie den stränga nödvändigheten af den juridiska fakultetens förflyttande till hufvudstaden, ehuru detta ämne egentligen tillhör den nu föredragna punkten.
Jag har med mycken tillfredsställelse förnummit, att Gr.
Sparre delar min åsigt i detta fäll, och jag vågar nästan antaga, att, med undantag af den siste värde talaren, det icke finnes någon af Ståndets jurister, som ej hyllar samma åsigt och hyser samma önskan.
Den siste värde talaren har sagt, att det icke är institutionens fel, att det juridiska studiet f. n. på ett felaktigt sätt bedrifves, utan de nuv:de lärarnes, samt att man derföre ej bör uphäfva sjelfva institutionen.
Ingen har här ifrågasatt hela institutionens uphäfvan de, men man har velat förbättra den och, såsom Hr Printzensköld sjelf yttrat, ingjuta nytt lif deri genom de juridiska lärostolarnes förflyttande från en ort, der ingen praktisk undervisning i juridi ken kan meddelas, till en ort, som erbjuder rikligt tillfälle dertill.
Det är just på möjligheten af att ingjuta lif i institutionen, om den skall qvarstanna i Upsala, som jag i högsta grad tviflar.
Och, mine Hrr, det är icke nog dermed, att det juridiska studiet bedrifves på ett för lärjungarne högst ogagnelig! sätt, utan, hvad sorn är nästan ännu värre, erfarenheten har å sednare tider varit, att det snart sagt är omöjligt att få några lärare i rättsvetenskapen, så länge institutionen finnes qvar i en småstad.
Annorlunda skulle utan tvifvel förhållandet blifva, om fakulteten förlädes här i hufvudstaden, der det blefve tillfälle för Professorerne'att både i theoretiskt och praktiskt hänseende förkofra sig i sin vetenskap, att blifva verkliga juridiska auktoriteter, de der rådfrågades i alla tvistigare rättsfall och bade utsigt att blifva befordrade till landets högsta domareplatser.
En sådan vexelverkan emellan theori och praktiken skulle åt juridikens studium gifva det lif och det intresse, som nu beklagligtvis nästan helt och hållet saknas, samt bereda tillfälle för de studerande att förvärfva sig en verklig juridisk bildning.
Ehuru jag med detta mål för ögonen, icke skulle hysa någon betänklighet emot både Upsala och Lunds juridiska fakulteters förflyttning till hufvudstaden, vill jag dock, enär frågan derom icke vid denna Riksdag torde hafva någon utsigt till framgång, inskränka mig till att anhålla om återremiss i den af mig nu antydda syftning.
Det måtte väl vara att förändra instiVII H. 22 33S Den 15 Juli f. m. tutionen, då man lösrycker den juridiska fakulteten från Universitetet oell förflyttar den till en annan ort!
Den blifver ju i sådant fall endast en juridisk skola eller undervisningsanstalt, som ingalunda kan ega den betydelse, eller hafva det omfång, som en juridisk fakultet, utgörande en integrerande del af Universitetet.
Man säger, att en jurist har bättre tillfälle att förvärfva sig en grund lig juridisk bildning här i hufvudstaden än i Upsala.
Jag inser icke, hvarföre en person, som älskar rättsvetenskapen, icke skulle kunna under någon tid af året vistas här i Stockholm, ty läseterminerne i Upsala äro icke längre, än att både akademisk lärare och lärjungar hinna att på andra ställen utbilda sina kunskaper i det juridiska facket.
Vill raan gå till grunden af saken och efterforska rätta skälet hvarföre någon förflyttning till Universitetslärareplatser i juridiken från domareplatser ej eger rum, så skall man finna denna orsak ligga deruti, att lönevilkoren äro så olika.
En Assessor i Svea HofRätt, som för knappa sju år sedan tog sin examen, har i årlig lön 4,000 Rdr och åtnjuter omkring frenne månaders semester.
En Professor i juridiken har alkira högst 3,000 Rdr i löneinkomt, eller så betydligt mindre löneförmåner, att en Assessor icke kan vilja byta sin domarebefattning emot en akademisk lärostol.
Då man på ett sådant sätt reglerar lönerna, är det ej underligt, att man ej kan få skickliga eller utmärkta juridiska Professorer, ehuru jag visst icke vill påstå, att de sednast utnämnde äro under medelmåttan.
Sätt lönerne för lärarne i de praktiska kunskapsgrenarne tili ett med tjenstemannalönerne jemförligt belopp; gör det sedermera till en möjlighet för desse lärare att kunna öfvergå till domareplatser, eller, med ett ord, gör institutionen sådan den bör vara; så skall densamma, enligt min fullkomliga öfvertygelse, äfven om den i framtiden kommer att qvarstanna i Upsala, icke allenast blifva försedd med lika skickliga lärare som i fordna tider, utan äfven aflemna ynglingar, utrustade med sådana kunskaper, att vederbörande, som skola pröfva deras skicklighet elter inträdet i det praktiska lifvet, skola erkänna, att de förvarfvat hvad de framför allt böra ega, nemi. en grundlig insigt i den theoretiska delen af juridiken.
Eger man en sådan insigt, så förvärfvar man sig ganska snart och lätt praktisk skicklighet, så vida man har ett klart och redigt förstånd samt god vilja.
Sparre; Jag ber blott, att med några få ord få anmärka, att
Hr Printzenskölds sednaste yttrande innehåller oriktigheter ifrån början till slutet.
En ITofRättsAssessor har i lön 3,000 Rdr och skulle enligt K.
M:s förslag, få 3,500; men professorslönen är högre, enär den merendels upgår till omkring 3,600 Rdr. Hela Pir Printzenskjölds på lönebeloppens jemförande grundade räsonuement är följaktligen grundfalskt.
Under loppet af sitt anförande sade Hr Printzensköld, att det skulle vara lämpligt, om man, såsom fordom, kunde gå från HofRätten till Akademien och från Akademien till HofRätten.
Omedelbart derefter sade samme talare, att Professors-lönerne borde vara Den 15 Juli f. m. 339 större än Assessors-lönerne.
Jag kan icke rätt fatta sammanhanget i denna framställning.
Verkliga förhållandet är emellertid, att det icke finnes någon Assessor, som ens sätter i fråga att flytta till Upsala.
Jag säger detta med fullkomlig säkerhet, ty under den sista ledigheten inom den juridiska fakulteten i Upsala tillfrågades flere ledamöter i Svea HofRätt, om de ville emottaga platsen, men de svarade alla nej, emedan de icke ville begrafva sig i en småstad, der de icke kunde finna någon näring för förkofran i det yrke, som de älskade.
För min enskildta del säger jag öppet och upriktigt, att om jag än skulle ega tillräcklig skicklighet att blifva lärare i någon gren af rättsvetenskapen, och om man bjöde mig en aldrig så stor lön, så flyttade jag ändock ej till Upsala, ty jag älskar mitt yrke, jag sträfvar att förkofra den om än ringa grad af skicklighet jag måhända eger, jag vill ej låta mitt juridiska vetande, om än ofullkomligt, aftyna och dö.
Man har sagt, att man ej bör fördöma hela institutionen, derföre att lärometlioden f. n. är dålig.
Jag har icke fördömt institutionen, jag liar blott sagt, att man under nuv:de förhållanden icke kan få några skickliga lärare i Juridiken samt att man derföre bör flytta intitutionen till hufvudstaden.
Jag har sagt, att rättsvetenskapen icke kan utvecklas och förkofras, när man förvisar dess idkare till en småstad, der vetenskapen, i brist på näring, måste dö?
Detta har jag sagt och dervid blifver jag, samt yrkar fortfarande, att punkten måtte återremitteras.
Ilr Garlheim Gyllenskjöld:
Jag skall endast med några få ord fästa upmärksamheten derpå, att då den föregående punkten är bifallen och då det icke lärer kunna nekas, att en sönderstyckning af Universitetet skulle vara förknippad med hvarjehanda svårigheter, det vore i högsta grad olämpligt att återremittera denna punkt.
Ty om denna punkt återremitterades, men den vid förra punkten förda discussionen icke medföljer, så skulle det synas för Utsk. såsom hade inga andra yttranden rörande den juridiska fakultetens förflyttning blifvit afgifna, än de, som efter föredragningen af denna punkt afgifvits.
Jag tror att den som anser frågan om Universitetets flyttning vara af vigt, icke bör lemna sitt bifall till denna punkt, och den efterföljande, ty derigenom undanskjutes frågan i sin helhet.
Jag lemnar derhän, huruvida det i framtiden blifver möjligt att bibehålla Universitetet i Upsala på dess nuv:de plats.
Jag önskar val icke dess förflyttning på sätt man föreslagit, men om jag så önskade, ville jag ej, att det skulle ske på ett sätt, som förstörde hela institutionen.
Om R. o. Ad. skulle bifalla punktens återremitterande, anhåller jag, att jemväl den föregående discussionen måtte få åtfölja.
Med anledning af den siste värde talarens yttrande vill jag blott fästa upmärksamheten derpå, att då Utsk. sjelf åtskiljt dessa punkter och föredragningen här äfvenledes skett punktvis, så lärer det vara gifvet, att den ena punkten ej står i något oskiljaktigt sammanhang med dem andra.
Det är icke underligt, 310 Ben 15 Juli f. m. att (le, som lyckats undertrycka reformen i det hela, nu söka att förhindra en reform i det partiella, men de, som icke vunnit den stora reformen, böra dock sträfva att vinna den mindre, och det är derföre som jag fortfar i min anhållan om fiterremiss.
Efter först till bifall och sedermera till återremiss å denna punkt framställde propos.r, som besvarades med blandade
Ja och Nej, blef proposm till bifall derå förnyad och besvarad med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, förklarade det han ansåg
Hr Dalman begärde votering.
Den som bifaller den del af Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s Betänk.
N:o 97, hvari Utsk. hemställt att förslaget om förflyttning till liufvudstaden af juridiska fakulteterne i Upsala och Lund icke må till någon K.
St:rs åtgärd föranleda, röstar.
J £1 J den det ej vill, röstar Nej; vinner
Nej, anser It. o. Ad. de emot ofvanberörda del af Utsk:s Betänk, gjorda anmärkn:r föranleda till återremiss.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja—34.
Nej—20.
5:te punkten, ang:de väckt förslag om den medicinska fakultetens i Upsala förening med Carolinska mcdico-chirurgislta Institutet, lill bildande af en medicinsk läroanstalt i Stockholm.
Hr Ekströmer, Carl Johan:
Då förev:de Betänk, vidrörer frågor af största vigt för den medicinska undervisningen och hvilkas afgörande alltså kunna komma att utöfva ett stort inflytande på läkarebildningen, samt alltså mera än de flesta andra måste intressera mig, kan jag desto mindre underlåta att uttala min åsigt derom, som, derest en framställning i ämnet af R.
St:r kommer att till Ii.
M. göras, jag sannolikt, till följd af min embetsmannaställning, torde blifva ålagd att deröfver afgifva Utlåt., för hvilken händelse jag icke bör, genom min tystnad i dag. gifva anledning till den förmodan, att jag såsom representant gillat hvad jag såsom embetsman kommer att afstyrka.
Till en början bör jag förklara Ekon.Utsk. min upriktiga tacksamhet ej mindre för den möda Utsk. gjort sig att utreda frågan om den medicinska undervisningens närv:de ställning, än för den rättvisa, som härvid vederfarits Carolinska Institutet, — ett läroverk, hvilket förnämligast genom sin egen inre kraft under de sednare decennierna bidragit att höja läkarevetenskapen i fäderneslandet och hvilket, änskönt tillbakahfillet utaf det för detsamma gällande, ingalunda tidsenliga Reglenr-te, likväl genom sjelftagen verksamhet utbildat sig till sitt nuv:de skick, utöfvat och utöfvar ett så mäktigt, så välgörande inflytande på läkarebildningen i Den lfl Juli f. m. 341 Sverige, att någon sådan utan detsamma knappast låter tänka sig, samt såmedelst gifvit anledning till väckande af den fråga som nu utgör föremål för It. o. Ad:ns öfverläggning.
Hvad nu sjelfva denna fråga beträffar, får jag förklara, att jag i allmänhet erkänner riktigheten af de premisser, hvarpå Utsk. grundat sitt tillstyrkande, att den medicinska fakulteten i Upsala och det Carolinska medico-chirurgiska Institutet här i Stockholm skulle till en gemensam läroanstalt förenas, men detta oaktadt, kan jag icke instämma uti konklusionen.
Det är visserligen en sanning, att Carolinska Institutet behöfver ännu flera lärareplatser för att blifva hvad det bör, ett mot tidens och vetenskapens fordringar fullt svarande undervisningsverk för läkare, äfvensom det icke kan nekas, att detta mål skulle, åtminstone i viss mån med minskning i utgifter kunna ernås genom förflyttning hit af medicinska fakulteten i Upsala, men emot en sådan åtgärd tala likväl flere icke obetydliga skäl och betänkligheter, hvilka förtjena att tagas i öfvervägande.
Frågar man sig först hvad inflytande, den medicinska fakultetens afskiljande från Universitetet skall utöfva på dessas vetenskapliga riktning och verksamhet, så mäste svaret väcka allvarliga tvifvelsmål om nyttan af den ifrågav:de åtgärden.
Utsk. har otvifvelaktigt rätt deruti, att de studerande som blifvit i medicinska fakulteten inskrifne, icke med sina medstuderande af andra fakulteter ega någon egentlig vetenskaplig beröring, till följe hvaraf de ej heller af kamratskapet med dessa kunna draga väsendtlig nytta, och om man endast afser medicinte studiosi, skulle man med skäl kunna påstå att, den medicinska fakultetens flyttning till Stockholm, genom den beröring hvari de då skulle komma med de äldre och yngre naturforskare hvilka här i hufvudstaden samlas och hvilkas stödjepunkt VetenskapsAkademien utgör, för deras allmänna vetenskapliga utveckling vore af vida mera välgörande inflytande, än det de kunde röna af samlefnaden med theologer, jurister och philosopher.
— Men här bör icke allenast vara fråga om läkarne, man mäste äfven betänka, huru medicinska fakultetens afskiljande från de öfriga fakulteterne, skulle verka på dessa och synnerligast på den filosofiska.
— För min del är jag öfvertygad derom, att derest den medicinska fakulteten flyttades från Upsala, skulle inom kort det naturhistoriska studiet derstädes förtvina, ty det är ett obestridligt factum, att om än under sednare tider de professioner, hvilka afse naturalhistorien blifvit till philosophiska fakulteten öfverflyttade, deras verksamhet egentligen afser den prseliminära undervisning som för blifvande läkare erfordras.
Den medicinska fakultetens tillvaro vid sidan af den philosophiska icke blott kontrollerar de naturhistoriska professionernas verksamhet; — denna lifvas oell stödjes deraf, — Zoologen och Anatomen, Botanikern och Pharmakologen t. ex. behöfver hvarandra, och deras gemensamma interesse för de närslägtade vetenskapsgrenarne, bidraga till dessas uprätthållande vid Universitetet, och till gemensamt försvar mot det förtryck, som möjligen mot dem kunna komma att försökas, ty filosofer, jurister och, framför allt theologer, sätta icke allenast i allmänhet ringa värde vå naturvetenskaperna, utan vi hafva t. o. m. 342 Den 15 Juli i. m. sett yttringar at fientlighet mot dem, särdeles från sistnämnde håll.
Eller hvaraf kommer det, att man så länge uteslutit all undervisning i naturkunnighet från våra elementarläroverk och att man ännu i dag icke lyckats att deråt bereda det rum i den första undervisningen, som den ostridigt förtjenar?
— Samma makt, som här verkat återhållande, kunde lätt vid Universitetet taga sig, för att förtrycka, — och de Linéiska lärosalarne, hvarifrån så mycket ljus, så mycken ära blifvit spridda öfver Sverige, kunde då snart komma att för alltid tillslutas, såsom obehöfliga för den blifvande magistern, kanslisten, juristen, eller prester).
Huru det derefter kommer att se ut med läroverket, låter sig lätt tänka.
Den ifrågasatta indragningen af medicinska fakulteten, skulle för öfrigt ur en annan synpunkt kunna anses lända till men äfven för den medicinska vetenskapen.
Det är nemi. icke likgiltigt, om en och samma vetenskap har flera eller färre officiella representanter; tvärtom ju flera sådana finnas, desto större garanti eger man, folden vetenskapliga verksamhetens uprätthållande, och synnerligast derför, att undervisningen i den eller den vetenskapsgrenen icke kan råka i förfall.
Det är alltid vådligt att, som man plägar säga, sätta allt på ett enda kort, och lika betänkligt är det, att göra en vigtig undervisningsgrens uprätthållande i hela Itiket, beroende af en enda mans verksamhet, — hvilken af mångfaldiga anledningar kan blifva föga svarande mot behofvet.
— Utan det goda, som den lofliga täflan mellan flere lärare i samma ämne, bör medföra till undervisningens fullkomnande, är det vigtigt, att om af en eller annan orsak, vid någotdera af läroverken, en undervisnings* gren för en tid vöre mindre väl representerad och upburen, kunna påräkna, att densamma likväl genom de öfriga lärarnes verksamhet i samma ämne, icke i hela landet råkade i förfall, utan blefve behörigen uprätthållen.
Det var t. ex. en tid, då hvarken läroverket i Stockholm eller Lund egde synnerligen utmärkta män för uprätthållandet af, jag vågar säga, den vigtigaste gren af medicinsk, undervisning, nemi. anatomien; men på samma tid egde Upsala sin Murray, en Europeisk celebritet och fullt mäktig att ensam uprätthålla det anatomiska studiet samt lifva och underhålla kärleken dertill i vårt land.
Kom så ordningen till Upsala, att liksom Stockholm se sig i saknad af en verksam Anatomi® Professor; men då upträdde i Lund den berömde Florman, ur hvars skola så mångå utmärkta naturforskare utgått, bland hvilka sednare, läroverket i Stockholm i sin tur, lyckats tillegna sig den öfver mitt beröm förtjenstfull lärare, hvilken nu innehar anatomiska professionen vid Carolinska Institutet, och hvilken fakulteterne i Upsala och Lund hafva att tacka för, det att äfven de kunnat vid inträffade ledigheter af de anatomiska professionerne dertill finna män, som varit platserna vuxna.
Hvad jag här anfört med hänsyn till en vetenskapsgren, kan inträffa och har inträffat äfven för de öfriga.
Låtom oss då icke genom en opåkallad indragning af redan befintliga lärostolar, beröfva dem den garanti, som ligger i tillvaron af flera sådana för hvar och en af dem.
Det af Utsk. gjorda förslaget är för öfrigt enligt min öfver - Den 15 Juli f. m. fygelse endast på ett ganska ofullständigt sätt ledande till det ändamål, man bör söka vinna.
Ar nemi. detta tillvägabringandet af en fullständigare undervisning för läkare än den vi hittills egt, så måste man ock ställa så till, att denna blifver lika för alla, som egna sig åt detta yrke; men på samma gång man genom
Upsala fakultets indragning vill bilda en fullständig undervisningsanstalt i hufvudstaden, vill man nu bibehålla äfven en mindre fullständig läroanstalt, medicinska fakulteten i Lund.
Man skulle således nödgas att hafva läkare af olika bildningsgrad, och följaktligen af olika duglighet i sitt kall, nemi. sådana, som fått sin bildning vid det fullständiga läroverket i Stockholm, och sådana, som fått den vid det mindre fullständiga i Lund.
Om Stockholm är det enda ställe i landet som kan upfylla alla fordringarne för bildandet af fullständigt medicinskt läroverk, och om man har fullt allvar med tillvägabringandet af ett sådant, så bör man taga steget ut och indraga båda de medicinska fakulteterna.
Skolan i hufvudstaden skulle i allt fall icke få flere studerande, än der val kunde undervisas, med ändamålsenlig fördelning af lärokurserne.
Att indraga fakulteten i Upsala och bibehålla den i Lund är halft och planlöst.
Allt hvad man genom en sådan åtgärd vunne, vore att man besparade några löner och således med mindre kostnad kunde öka antalet af lärostolar vid Carolinska Institutet.
Men lyckligtvis är det icke så långt kommet med bristen hvarken på materiella tillgångar eller på intresse för vetenskaperna i vårt land, att man ju icke förmår eller är villig att komplettera en undervisningsanstalt af den vigt som Carolinska Institutet, så vida det ej får ske på bekostnad af det äldre, icke mindre vigtiga allmänna läroverket, Sveriges äldsta Universitet.