Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är utan tvifvel att delta åstadkom en reaktion, och den var så stark, att då det alltid finns personer, som hafva direkt intresse för sådana anslag som Den 15 April. 2tiS det nu ifrågavide, så lyckades man för 2:ne Riksdagar sedan förmå R.
St:r att bevilja anslag till byggnader och anstalter vid Universitetet i Upsala, hvilka man likväl nu finner hafva blifvit tilltagna i större skala än det hade varit behöfligt, ja, som till och med hade kunnat umbäras; men som nu kunna utgöra ett ökadt hinder för Universitetets förflyttande till hufvudsladen.
Jag tror, att man bör taga en varning häraf och betrakta, huruvida det är absolut nödvändigt, att nu genast anslå de stora summor, som blifvit satta i fråga till det här afsedda ändamålet, eller om det icke kan vara troligt att landtbruket
Ihy förutan, kommer att hålla sig uppe och gå framåt intill nästa Riksdag lika väl som hittills, Gr.
Jag är säker på att några hinder icke möta befrämjandet af kunskapsmåltets vidgande i hvilka grenar som helst, och isynnerhet i afseende på landtbruket.
Ulen det är sjelfva sättet att upnå det önskade målet, som hufvudsakligen bör uptaga R. o. Ad:ns upmärksamhet.
Hvad som i den K.
Proposm först och främst synes mig mindre ändamålsenligt, ar, alt man skall upoffra en så stor summa som 30,000 Rdr för att 1858 kunna komma i besittning af en egendom, till hvars tillträdande man 1862 har laglig rätt.
För det andra får det väl icke kunna nekas, att Skåne med afseende på landtbruket står på den högsta kulturgrad inom hela Sverige, och om- man vill anlägga ett Jordbrukslnslitut i södra Sverige, så behöfver man, som Hr Jlonlgommerio yttrade, icke derföre lägga det i Skåne.
Vidare är den Svenska jorden ingenstädes så dyr som i Skåne, och derföre synes mig, att man på något annat ställe i södra Sverige för bättre pris och på för Staten förmånligare vilkor skulle kunna anlägga detta Institut, och derigenom nå det mål man önskar.
Utan att på minsta vis vilja ingå i någon afhandling om föremålet för ett Landtbrukslnstituts verksamhet, hvilket mera passar sig på ett landtbruksmöte än vid en öfverläggning på detta rum, så tar jag mig friheten vädja till de praktiska jordbrukare som förefinnas inom detta Hus, huruvida det kan vara lämpligt att anslå till ett Landtbruksinstitut en så stor areal som 1
Of eller nära 11 hemman af den dyraste jord i Sverige.
Enl. mitt begrepp är första vilkoret för ett Landtbruks-Institut, att dess styrelse skall hafva fria händer, och icke vara tvungen att af sitt jordbruk hafva en bestämd ränte-afkastning
Det förekommer mig otillständigt att vilja inrätta ett
Institut med förbindelse att årligen gifva en afkastning af 1,600 t:r säd, som äro anslagna till ett visst statsbehof, och om den K. Propos:n bifalles, så blefve följden den, att, då Alnarp icke mer än något annat ställe är frikalladt från de missväxt-år, som hvar och en jordbrukare vet understundom kan inträffa, Staten blefve tvungen att ersätta den brist som kunde upstå; ty de anslagna lönetunnorne måste alltid gå ut.
Jag anser således, att man icke bör pålägga styrelsen för ett Institut att årligen utbetala en viss summa; ty derigenom blir den i största grad bunden, lian bör derföre inom de närgränsande provinserne, om man icke kan få det i Skåne, 264 Den lf> Aprii. upsöka en lämpligare plats för en sådan inrättning, som den här föreslagna; ty med den landtbruks-erfarenhet jag äger, så anser jag
Alnarp icke vara passande.
Jag vill icke vidare förlänga discussionen, utan får förena mig med Hr Monlgommerie, likväl med den inskränkning att jag yrkar bestämdt bifall till StatsUlsk:s Betänk, i denna del. Hr Tornerhjelm, Rudolf:
De skäl som här blifvit an förda mot bifall till den K.
Propos:n, påminna mycket om de obotfärdigas förhinder.
Frölich förklarade i början af sitt anförande, att ingen klok menniska kunde sälla sig emot ett sådant Institut som det nu föreslagna, — detta var Hr Gr:ns egna ord, och för att vara riktigt säker att hafva hört rätt, fiågade jag en af de närstående och han hade upfattat deni på samma sätt — men denna förklaring hindrade icke Hr Gr:n att i slutet af sitt anförande sjelf yrka på afslag af Proposm.
Hr Hjerta åter har hållit en ganska intressant föreläsning öfver jordbrukets praktiska och theoretiska nytta, hvari han först tydligt och klart bevisar nödvändigheten för landtbrukaren, att sedan landtbruket tagit en högre lyftning, lära något; men sedan han bevisat detta, och går öfver till tillämpningen, så vill han ändå icke att landtbrukaren skall lära något.
Hr Hjerta anser, att dessa 30,000 Rdr skulle göra mera nytta, om de användes till premier, eller till att på något annat sätt upmuntra landtbruket; men om man skall kunna göra något, så måsto man först lära huru det skall göras, och om nu 28 elever bildades vid Institutet, så kunde de sedermera på 28 särskilda ställen sprida den kunskap de inhämtat, och om då derjemte en summa penningar utdelades till premier, så skulle de kunna medföra nytta.
Man tycks vidare anse, att skånska jordbruket står på så hög ståndpunkt, i följd af de kunskaper som från främmande länder inhämtats, att något
Landtbruksinstitut icke behöfver inrättas i Skåne.
Enl. min tanke har kulturen i allting gått från söder till norr, och om ett Institut inrättades i Skåne, så skulle landets öfriga provinser komma dit och inhämta hvad vi i Skåne hafva lärt från utlandet.
Man fäster sig mycket vid ordet: »Skåne», men Lunds Akademi ligger också i Skåne, och den är icke endast till för
Skåne utan för hela Sverige, likasom skåningen kan komma till Ultuna.
Den nära beröringen med Danmark och besök af utländska agronomer skulle äfven medföra nytta, och jag kan således icke inse, att man bör hafva något att invända mot att Institutet förlägges i Skåne.
Frölich, som vid allting vill se hemliga biafsigter, har framkastat en insinuation, att afsigten med denna fråga skulle vara, att skaffa Landsh:n i Malmöhus län en löneförhöjning, men jag får be honom göra sig litet besvär med att taga reda på förhållandena innan han kommer fram med sådana insinuationer.
Det kan icke blifva någon löneförhöjning för Landshm: ty för det närv:de har Landshm sig på lön anslagne 1,400 t:r, men enl. förslaget skulle han endast komma att upbära 1,100.
Sålunda skulle det blifva en ganska stor upoffring för Landsh:n, och när man gör en upoffring för det Den 15 April.
365 allmänna så är det hård t att offentligen blifva anklagad för att hafva gjort den för enskilda biafsigter.
Fullkomligt sanningslöst är det påståendet, att man dragit fram denna fråga nu, för att få den afgjord innan man kom till de större frågorna; ty orsaken hvarföre frågan nu blifvit framdragen, 8r, att arrendeåret slöts med d. 15 i denna månad; men som frågan då ännu ej var afgjord, så lyckades man förmå arrendatorn att medgifva ett upskof, och således var det af vigt alt frågan snart afgjordes.
Hr Montgommerie yttrade sig både för och emot saken, men han höll sig isynnerhet till de 40 trid jord, som skulle uplåtas till sommarställe åt Landshrn.
Dessa 40 trid äro skogbevuxna, och som det är Kronans skog, så får den icke huggas, och de kunna således ej gifva Landshrn någon särdeles inkomst.
Då Landshtn nu har rättighet att bo på sjelfva stället, så synes det ganska billigt om
Iian för sina efterträdare förbehåller en jordlapp, der han kan få tillbringa sommaren.
Hvad angår att förslaget skulle vara fram kalladt af skåningar, så får jag erinra, att det är frnmkalladt af 2:ne allmänna landtbruksmöten.
Man har vidare mycket talat om hvad som menas med södra Sverige, och dervid har Hr Montgommerie gjort den konklusionen, att Skåne måtte ligga i södra Sve"rige, och häri har han fullkomligt rätt; ty Skåne ligger verkligen der.
Slutligen får jag, då icke något skäl blifvit anfördi som kunnat rubba min öfvertygelse, instämma med de Hrr som yrkat återremiss, och jag är fullt förvissad att It. o. Ad:ns pluralitet, så uplyst som den är, icke skall vägra densamma.
Det är icke utan en viss förundran man läser det nu föredragna Betänk.
I en tid, då ett allmänt rop böjes: bort med alla inskränkningar i den fria täflan; bort med alia konstlade skydd för den inhemska fliten, månne det då icke är Statens både pligt och vä
Iförstådda fördel att bibringa medborgaren så stor skicklighet som möjligt, på det att denne med hopp om framgång må kunna beträda töflingsbanan ?
BevillmsUtsk. kommer troligen snart att förelägga lt.
St:r ett förslag till borttagande af införseltull på spanmål och andra landtmannavaror.
Jag är långt ifrån att klandra detta; jag tror tvärtom att Svenska jordbruket kan med fördel uplräda på verldsmarknaden.
Dertill fordras dock, att man bibringar den Svenska jordbrukaren en helt annan och grundligare kunskap i sitt yrke än den traditionella ban nu innehar.
Jag talar icke om en eller annan possessionat utan om allmogen.
En sådan kunskap kan icke, enl. min tanke, på lämpligare sätt meddelas än genom Landtbruksinstitut, åkerbrukarens Högskolor.
Jag är ledsen att häri vara af olika tanke med Hr Hjerta.
Den nytta Ultuna gjort, torde af ingen bestridas, icke heller att ett land med 150 mils utsträckning och så olika klimatiska förhållanden, sorn Skånes och Lapplands, beböfver mer än en dylik normalskola.
Itegeringen har således handlat rätt då den föreslagit Ständerna, att i södra Sverige uprätta ett Landtbruksinstitut, som man der alltför länge saknat.
Ingen kan varmare än jag ifra för jernvägar, men på samma gång man 266
Den 15 April. anlägger dessa, bör man väl äfven tillse att något finnes att derpå transportera.
Derföre, anslag till jernvägarne, men samtidigt dermed anslag för modernäringen, åkerbruket.
Om dessa premisser äro sanna, måste man förundra sig öfver de af Utsk. anförda skäl, hvilka till viss grad påminna om de obotfärdigas förbinder.
Utsk. börjar med att säga, att då Skånes jord är af så exceptionei natur bör icke något Landtbruksinstitut der inrättas.
Månne detta icke snarare talar för än emot saken?
Utsk. säger, att vid Alnarp finnes ingen skog; nu har blifvit uplyst, att straxt bredvid finnes en dylik, som redan under längre tid blifvit skött på ett planmessig! och omsorgsfullt sätt; en sällsynthet hos oss.
Vidare säges, att jorden icke är omvexlande; vederbörande myndighet, som på stället undersökt förhållandet, förklarade likväl, att »jordmån af olika slag erbjöde förmåner hvilka sällan på ett och samma ställe finnas förenade.» Utsk. anmärker, att Alnarp är ett Landshm tillhörigt boställe, som icke får borttagas.
Här har tydligen blifvit visadt att så icke är.
Alnarp är blott och bart en kungsgård, hvaraf visst årligt arrende utgår till Landshin; upstår öfverskott, beror det på K.
M. huru detta skall användas.
Det varma nit för boställs-innehafvare, som på en gång påkommit Utsk:s pluralitet, gläder mig, men jag skulle önska att dessa
Hrr ville gömma det till ett lämpligare tillfälle.
Vidare invändes, att anläggningen blir för dyr.
Sakens nytta kommer dock att mer än upväga alla utgifter; några talare hafva här framställt hela saken såsom ett försök att höja Landshms lön.
Huru är detta möjligt; Landshm får ju icke det ringaste mer än hvad han redan har, nemi. 1,400 t:r, resten kommer att indragas till Staten för att användas efter omständigheterne.
Anckarsvärd anser inköpandet af jord i Skåne vara en misshushållning; väl möjligt, men då jorden icke behöfver köpas ulan redan är Kronans, kan det väl icke vara en misshushållning att använda den på lämpligaste sätt.
Anckarsvärd och Hr Montgommerie tycka båda att Alnarps areal är för stor; den sednare sade, att följden häraf blefve nedslående för Skånes possessionater, då dessa ännu i åratal skulle nödgas för utlänningen visa ett Landtbruksinstitut i dåligt skick.
Enl. min tanke kan det aldrig vara annat än tillfredsställande och för lärjungarne särdeles lärorikt att visa, huru illa skött jord småningom förbättras.
Anckarsvärd har vidare framhållit vådan af att bestämma ett visst arrende, då Landtbrukslnstitutet under ogynnsamma år kunde få svårt att lemna sina 1,600 t:r spanmål.
När man nu vet, att vid Alnarp finnes 800 t:ld öppen jord i en af Skånes bördigaste trakter, förefaller verkligen det betingade arrendet så lågt, att den sorgliga händelse Grin påpekat icke torde behöfva synnerligen fruktas.
Slutligen har Hr Hjerta berättat oss, att Svenska jordbruket kommit så långt alt nya Landtbruksinstitut äro öfverflödiga.
Jag medger visserligen, att grundprinciperna i landtbruket numera äro allmänt erkända, men detta lärer väl icke förtaga behofvet af lnstiluter, der de inläras, hvilka skola tillämpa dessa grunder.
Med lika skäl skulle man annars säga:
Religionens sanningar äro allmänt kända, man behöfver således icke läroanstalter
267 för att bilda dem, hvilka för andra skola predika dess satser.
Krigskonstens reglor äro så enkla, att hvar och en med sundt förstånd kan gissa sig dertill; således behöfves ingen enskild undervisning för att inlära huru dessa reglor vid hvarje förekommande fall skola användas.
Då de skäl, hvilka blifvit emot K. Propos:n anförda, äro, enl. mitt förmenande, temiigen lätt vederlagda, är det med en viss sorglig känsla man erfar, att ett af MedSt:n redan godkändt Utslcs Betänk., och detta just det Stånd, som mest borde ifra för landtbrukets utveckling.
Jag hoppas likväl att beslutet här blir olika.
Jag förenar mig således i det af Gr.
Beckfriis framställda förslag.
Hr Stjen svärd, Gust. Mauritz:
Gillande hvarje åtgärd, som kan vidtagas till förbättrande af landets modernäring, åkerbruket, kan jag icke annat än dela deras åsigter, som påyrka inrättandet af ännu ett högre Lantbruksinstitut, och hvilket jag anser böra företrädesvis anläggas i Skåne.
Åkerbruket inom denna provins är nemi. genom så väl klimat, som andra förhållanden, helt olika med åkerbruket uti den öfriga delen af Sverige, och när härtill lägges, att Skåne är Sveriges mest sädesproducerande landskap, så utgöra dessa omständigheter, endast för sig, tillräckliga anledningar för ett Landtbrukslnstiluls anläggande derstädes.
Den erfarenhet, som i landtbruksväg vinnes med det i norra Sverige belägna Ultuna, tror jag icke vara tillfyllestgörande för att, som sig bör, sköta ett Skånskt landtbruk.
Här har blifvit yttradt, att Skånska jordbruket, i visst afseende, står på en högre ståndpunkt än uti de öfriga delarne af lliket.
Äfven jag tror att förhållandet så är, men detta förhållande måsto i betydlig mån tillskrifvas de enskildta upoffringar, som tid efter annan blifvit gjorda af provinsens jordbrukare; och är det äfven i följd häraf, som jag, såsom en gärd af rättvisa, måste tillstyrka att provinsen, genom Statens medverkan, må komma i åtnjutande af de fördelar, sorn ett härinom anlagt Landtbruksinstitut kommer att medföra.
Hvad åter sjelfva anslagsfrågan angår, så kan jag icke gilla, hvad som i nämnde afseende blifvit ifrågasatt.
Jag kan till en början icke gilla det förslag, som i ämnet afgifvits af K. M:s Bef:h:de i Malmöhus län, och hvilket uti StatsUtslcs Betänk, blifvit åberopadt.
Jag deremot beklagar högeligen, att i saken blifvit inblandadt löneförhållandena för Landshm i Malmö.
Äfven om jag härföre skulle ådraga mig Hr Tornerhjelms missnöje och enahanda förebråelse, som vederfarits en föregående talare, kan jag dock icke underlåta gifva den åsigt tillkänna, att man begagnat frågan om Alnarp såsom tillfälle för att förskaffa berörde Landsb. en löneförhöjning, som för sig saknar allt fog.
Går man nemi. till första behandlingen af förevar:de ämne, så finner man att K.
M;s Bef:h:de i nämnde län tillstyrkt, att först och främst 40 ä 50 t:l:d af AInarps kungsgård skulle derifrån afsöndras och uplåtas till Landslun, för att af honom användas till sommarlustsiälle, tvertemot den nåd. föreskriften, att Alnarp ständigt skall för Statsverkets räkning utarrenderas; vidare tillstyrktes af samma K. M:s Bef:h:de, att Landsh:n i st. f. de 1,400 t:r spanmål, han f. n. af Alnarps arrende-afgif - 368 Den 25 April. ter äger att upbära, skulle erhålla 1,600 t:r. K.
Brefvet af d. 24 Febr. 1837, som bestämmer regleringen af lönevilkoren för samtlige Landshir, fastställer lönen för Landsh:n i Malmöhus lät) till 6000 Rdr Bko.
Nämnde belopp skulle dock icke utgå i penningar af statsmedlen, utan uti erforderligt antal t:r arrende-spanmål från Alnarp, hvilken kungsgård alltid för Statsverkers räkning borde utarrenderas på 30 år åt gången.
Då denna reglering gjordes, befanns Alnarp redan sedan år 1831 utarrenderadt på 30 år, emot 1,400 t:r spanmål, häruti inberäknadt lösen för arbets skyldigheten. till kungsgården, och hvilka 1,400 t:r spanmål an visades åt Landshtn att upbära såsom, i enlighet med uptagen markegångsberäkning, motsvarande den för honom bestämda lönen.
Derjemte stadgades i samma K.
Bref, att om vid framdeles skeende ny utarrendering af Alnarp, arrendebeloppet ej upginge till eller Öfversteg hvad i kalkylen påräknats (naturligtvis i penningevärde), så skulle det på nåd. pröfning komma att bero, om i förra fallet tillökning och i sednare minskning i lönevilkoren borde stadgas.
Af föreg:de utredning af förhållandet synes att K.
M:sBef:b:de i Malmöhus län, d. v. s.
Landsh:n med biträden, funnit vida lämpligare att begagna det sig erbjudande tillfälle, för att nu åstadkomma en förhöjning uti Landsh:ge-lönen, än att underkasta densamma en jemkning, som är förutsedd att komma att äga rum år 1862, eller vid slutet af nuvande arrendet af Alnarp.
Har dock denna föreslagna löneförhöjning något fog för sig?
Undersöker man nemi.
Landshms närvar:de löneförmåner, så finner man att 1,400 t:r spanmål, endast efter beräkning af länets medel-markegångspris för året, som utgör 10 Rdr 18 sk.
Bko, hafva inbringat 14,325 Rdr, således 8,525 Rdr utöfver den fastställda staten.
Ett belopp, som likväl betydligt förökas, då man tager i betraktande, att af berörde 1,400 t:r, 500 t:r blifvit levererade in natura, således försålde emot högre pris.
M:s Bef:h:de hafva dock dessa löneförmåner icke ansetts tillräckliga, då föreslaget blifvit att föröka dem med 200 t:r spanmål och 40 ä 50 t:I:d af Skånes slättjord!
Vid bedömandet af detta förhållande bör man icke åsidolemna, att oaktadt de löneförhöjningar, som vid innevar:de
Riksdag blifvit ifrågasatta, så upgå löneförmånerna för Rikets högsta embetsmän, StatsRåden, endast till 10,000 Rdr Bko, då deremot Landsh:n i Malmöhus län, enl. K.
M:s Bef:h:des i samma län gjorda förslag skulle komma att upgå till minst dubbla beloppet.
Men så är förhållandet med det så kära aflöningssättet medelst boställen.
Hvad åter beträffar det i K. M:s Nåd.
Propos. förekommande anslag af 265,000 Rdr
Rmt, för inrättandet af det å Alnarp förutsatta Landtbrukslnstitutet, så synes det mig vara allt för högt tilltaget, och icke alls af nöden för tillvägabringandet af det ifrågasatta Landtbrukslnstitutet.
I Skåne finnes nemi. den anda inom befolkningen, att den icke kommer att sky enskildta upoffringar, endast Staten i någon mån vill mellankomma och underlätta företaget.
Att Alnarp i alla afseenden lämpar sig till inrättandet af ett Landtbruksinstitut delar jag fullkomligt, ty der finnes både ler - Den 25 April. 269 och sandjord samt tillfälle till skogsplantering — en egendomlig angelägenhet för Skåne.
I öfrigt är belägenheten nära allmänt Läroverk och den emellan Malmö och Lund gående jernvägen.
Hvad åter sjelfva uplåtandet af kungsgården vidkommer, är min åsigt derom följande.
Jag tillstyrker nemi.: l:o Att Statsverket måtte utlösa den var:de arrendatorn med den äskade afträdes-summan 45,000 Rdr Rmt, hvilken till en betydlig del bör få anses godtgjord med å stället var:de, arrendatorn tillhörige, byggnader. 2:o Att Staten måtte tili Skånska Hushållningssällskapet afgiflsfritl öfverlemna Alnarps kungsgård, såsom den vid afträdet sig befinner, under skyldighet att derstädes anlägga och uprätta ett Laadtbrukslnstitut, med dertill erforderliga byggnader; allt i öfverensstämmelse med de föreskrifter, som af K.
M. komma att utfärdas, hvaribland äfven måtte förekomma skyldighet att vid Landtbrukslnstitutet emottaga 24 frilärlingar och 28 elever, af hvilka 4 icke betalande. 3:o Som någon jemkning i Landsh:ns i Malmöhus län löneförmåner icke kan äga rum förrän år 1862, då arrendet af Alnarp i tilländalöper, är också Landsten berättigad att till nämnde tid upbära omordade 1,400 t:r spanmål.
Statsverket borde, i följd häraf, till nämnde Landsh. erlägga och utbetala dessa 1,400 l:r, på sätt föreskrifvet är, ända till år 1862, då beloppet borde bestämmas lill hvad KammarColhm föreslagit, eller 5,955 Rdr 26 sk. 8 rst.
Bko, På sätt jag nu föreslagit, är jag öfvertygad att ett
Landtbruksinstitut å Alnarp skulle kunna inrättas utan vidare statsanslag.
Afkastningen af kungsgården skulle vara tillräcklig lill så väl det ena som det andra.
Jag. anhåller om återremiss, samt att detta mitt anförande måtte till StatsUtsk. medfölja.
Beckfriis:
Då jag icke lyckats att genom mitt skrift liga anförande öfvertyga Hr Montgomerie om hans misstag, då han tror att vid Dahlby skulle finnas omvexling på jord, men icke vid Alnarp, så får jag försöka, om jag möjligen kan hafva bättre lycka muntligen.
Dahlby består cirka 500 t:hd af god enahanda jord och de andra 500 t:I:den af fälandsmark och beteshagar, och om också jorden är af olika beskaffenhet, så är den likväl icke odlingsbar.
Om Hr Montgomery sätter mera förtroende till de personer, som vid remissen af propos:n ansågo Dahlby lämpligare, så kan jag icke hindra honom dorifrån, men jag, för min del, anser att
Alnarp är lämpligare, och jag anser att de, som tillstyrkt AI-V narp, böra hafva lika mycket vitsord, som några bönder.
Man har påstått att arealen vid Alnarp skulle vara för stor för ett Landtbruksinstitut.
Detta är icke min åsigt; ty vid Alnarp finnas 4 å 500 t:l:d god jord, samt 300 t:l:d sandjord, som bör kunna läggas i särskild cirkulation, och på så sätt blir man icke besvärad af en för stor areal.
Hvad angår det yttrandet, att Institutet icke borde förläggas i Skåne, utan annorstädes, så får jag erinra om 270 Den 25 April. den stora fördel, som ett Landtbruksinstitut har af att ligga nära en Akademi; ty kostnaden för lärare vid institutet blir derigenom mycket mindre, då de icke behöfva bo på stället, eller aflönas för hela året, utan de kunna på samma gång vara akademiska lärare, och på 20 minuters tid kunna de resa från Akademien till Institutet.
Anckarsvärd har tyckts blifva förskräckt för den stora summa, som den n. v. arrendatorn skall hafva i afträde, men Hr Grin måtte då icke hafva observerat den uplysning jag lemnade, att uti dessa 30,000 Rdr voro inberäknade ersättning för öfverbyggnad i boningshusen, för mejeri och qvarn, för 70 t:rs höstutsäde, vårfoder och utsådd klöfver, hvilket allt man får betala likaväl 1862, som 1858.
När man nu fråndrar detta, så reducera sig de 30,000 Rdr till 6,000, hvilken summa väl ej är så synnerligen stor, då Institutet derigenom kan komma 4 år förr i verksamhet.
Anckarsvärd har vidare fruktat, att Institutet kunde råka ut för missväxt-år, och att det då icke skulle kunna betala den bestämda arrende-summan.
Af de 1,600 t:r, som skola erläggas i arrende för Alnarp, skulle sjelfva Institutet endast komma att betala 1,422, ty de 388 trina erlägges af bönder, som hafva sina egna arrende-kontrakt.
Efter gamla kartan består Alnarp verkligen, på sätt här blifvit sagdt, af cirka 1.000 trlrd, men efter en ny karta, som håller på att uprättas, består det af något större areal.
Då nu dessutom endast 300 t:r årligen skola erläggas in natura, men de öfriga lösas efter de 10 sistförflutna årens medelpris, så anser jag att man icke beböfver hysa någon fruktan med afseende på utgörandet af arrendet, och om Staten skulle önska borgersman för detsammas utgörande, så tror jag att sådana kunna erhållas.
Protocoll, hållna hos H 6 g 1 o'f 1 i g e Ridderskapet och Adeln, v i d Lagtima Riksdagen i Stockholm* År 1823.
Åttonde Banditi STOCKHOLM, Tryckte hos Olof Grahn, i8*4.
Bänkmansval för nedannamnde Bänkmaosafdelningar, hvarvid följande Herrar blefvo till Bänkman utsedde:
För 3;dje Bänkmansafdelningen:
N;o 94 Grefve von Schwerin, Curt. — io:de dito N:o 205.
Friherre Åkerhjelm af Margretelund, Gustaf Fredric. _ i8:de dito N.o 49.
Herr Bratt, Fullmäg» tig, Herr Roos af Hjelmsätter, jonas Emanuel. — Lorenzo. — 25:te dito N:o 818.
Herr Reenstjerna, Jo han Abraham. — 27:de ditoN:oi877.
A. Herr Carleson, Jacob Edvard.
För 9:de, 2 i:sta, 26:te, 3r:sta, 35-‘te> 43:djeoch 45;te Bänkmans-afdelningame, var icke någon närvarande. 4 joen I September f . m.