Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har således å ena sidan Utsk:s tillstyrkande jemte tre Stånds beslut; på andra sidan åter står BorgareSt:s mening.
Sådant kan dock icke ske, enär 56 § RegF. säger, att Utsk. skall sammanjemka samtliga RiksSt:ns tankar, och det icke kan nekas, att BorgareSt. är ett bland dem.
Befinnas åter oförenliga skiljaktigheter, så skola de, enligt samma §, öfver lemnas till samtliga RiksSt:ns behandling i förstärkt Const.Utsk.
Detta är just händelsen här; hvadan det visar sig, att Utsk. äfven deruti förfarit oriktigt, att det hänvisat frågan ensamt till BorgareSt.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag om återremiss, i ändamål att Utsk. må uppgöra voler.propos. och lemna BorgareSt. tillfälle att få söka göra sin mening gällande.
I annat fall skulle, om det t. ex. folie Const.Utsk. in att föreslå upphäfvande af BorgareSt:s hela representationsrätt, de öfriga trenne RiksShns godkännande deraf vara tillräckligt för att få det hvilande, utan att BorgareSt. ens ägt tillfälle att sådant i förstärkt Const.Utsk. motverka.
En dylik behandling lärer R. o. Ad. icke vilja godkänna, och jag hoppas fördenskull, att
Ståndet bifaller den begärda återremissen.”
I samma plenum, då detta passerade, yttrade sig Hr Lefrén: ”Jag har ej begärt ordet för att yttra mig om annat än formen.
Jag delar deras åsigt, som tro, att grundlagen ej ger Const.Utsk. anledn. att förfara på sätt som skett, helst ett sådant förfarande
Den 26 Mars f. m. 469 lätteligen skulle kunna leda till bildande af ett välfärdsutskott.
Jag utber mig alt .till stöd för denna min åsigt få göra en kort framställning af 81 § Reg.F., dervid jag utgår från den premiss, att Const.Utsk. icke i afseende på grundlagsförändringar fått större makt än Konungen.
Nämnde § stadgar, att när Konungen aflåter en propos. om grundlagsförändring, skall Const.Utsk. deröfver höras och, om Utsk. tillstyrker hvad Konungen föreslagit, hvilar frågan till nästa riksdag.
Således erfordras äfven för K. propos:r ett videtur eller eli tillstyrkande, innan det är ovillkorligen gifvet att de skola hvila till nästa riksdag; i annat fall har grundlagen förbehållit
RiksShn att kunna förkasta förslaget vid första riksdagen, om 3 Stånd derom äro ense, och endast när 2 Stånd stanna emot 2, gäller deras beslut, som uppskjutit frågan.
Häraf är alltså klart, att en Konungens, propos om grundlagsförändring ej kan hvila till nästa riksdag, med mindre den blifvit tillstyrkt af en auctoritet, d. v. s. antingen Const.Utsk. eller 2 RiksSt.
Men nu träder Const.Utsk. fram och gör sjelf ett förslag till grundlagsförändring.
Jag hoppas, att jag gått en trappa ned, när jag frän Konungens förslag öfvergått till Utsk:s, och likväl vill ett agregat af Utsk:s ledamöter yrka, att ett sådant förslag, utan allt tillstyrkande ovillkorligen skall hvila till nästa riksdag, äfven om det innefattar en sådan orimlighet, som t. ex. utstrykandel af 57 § eller 1 och 2 § i Reg.F. Jag kan ej annat än motsätta mig en sådan åsigt, och ifrar lifligt för detta motstånd, emedan jag i Utsk:s princip ser en stor våda för framtiden, den nemi. ali ett Const.Utsk., som ville förstöra grundlagen, skulle kunna framlägga förslag dertill, för att vid en kommande riksdag, efter opinionens bearbetning i fem år, drifva det igenom.
Const.Utsk:s sätt och förmåga att tyda grundlagen, så har det nyligen gifvit ett så vackert exempel derpå, att jag endast beliöfvcr hänvisa dertill.
Jag tillstyrker i följd häraf ålerremiss.”
Af del nu upplästa visar sig tydligen, att Hr Lefrén var af den meningen, att då två Stånd stanna emot två, skall omröstning i förstärkt Utsk. äga rum.
Jag går nu till en tredje talare emedan jag hoppas, att R. o.
Ad. skall medgifva, att dessa yttranden äro af en viss märkvärdighet och vigt för frågans afgörande.
Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, yttrade nemi. följande: ”En talare har tillstyrkt bifall till Ulsk:s förfarande, emedan det vore lämpligare att göra tre Stånd till viljes än ett.
I anledn. häraf får jag förklara, det jag tror lämpligast vara att göra grundlagen till viljes och ställa sig till efterrättelse föreskriften i 56 § 2 mom. Reg.F., hvarest det uttryckligen heter: ”Blifva något Stånds tankar i någon eller några delar skiljaktiga från de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar, varde Const.Utsk. genom val af RiksSt:ns plena till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af 20 personer af hvarje Stånd, hvilka genom samfälld omröstning skiljaktigheterna förena.” Således har det ena Ståndet, som nu icke samtyckt till de öfriga Ståndens mening full rätt att få sin åsigt under pröfning af förstärkt Utsk., och detta kunna vi icke ens hindra. — — — — — En falare har sagt, alt den, som yrkar 470 Den 2G Mars f. m. afslag å ett Utsk:s betänk., ej kan anses göra anmärkmr deremot.
Men då skulle alla sådana anmärkn:r, som göras till ogillande af ett Ulsk:s betänk., aldrig kunna föranleda till återremiss, och hvilket il sk. som helst icke vara skyldigt alt på sådana anmärkn:r göra afseende.
Slutligen har samma talare sagt, alt Const.- Utsk. vore en myndighet, oberoende af K. o. Ad. och med makt att controllera RiksSt:ns förhandlingar.
Detta är åtminstone ett oförstäldt Lillkännagifvande af den syftning, hvarmed Const.Utsk. länge i hemlighet umgåtts; och det ar fägnesamt alt en gång få höra denna syftning klart uttalad.
Men jag skulle önska att få veta, hvar den grundlags-§ finnes, som berättigar Const.Utsk. till sådan controll på RiksSt:n, eller till sådant oberoende af dem eller ens att handla med R.
St:s rätt, i andra eller flera fall, än som äro bestämdt upptagne, nemi.: l:o då ötsk. tillämpar 106 §; 2:o då Ulsk. afgör, hvart ett mål hör remitteras, sedan 2 Stånd stannat emot 2 i fråga derom; 3:o då Utsk. på enahanda sätt afgör om särskildt Utsk:s tillsättande, och 4:o då Utsk. bestämmer grundlagsenligheten af en utaf något Stånds laiman vägrad propos:n. I dessa 3:ne sistnämnda fall är Utsk. blott ettslags compromissalius, för alt slita de olika meningarne inom RiksStrn, antingen sins emellan eller med deras talmän; men jag skulle gerna vilja veta, i hvilka andra än nu uppräknade fall Const.Utsk. kan upphäfva sig till förmyndare för RiksStrn, och skolmästra dem i afseende på deras åtgärder.
Jag anser emedlertid väl, att striden numera blifvit öppen, och hoppas, sedan detta skett, att R. o. Ad. ej skall underlåta att utöfva den rättighet, som tillkommer Ståndet att emancipera sig undan Const.Utsk:s förmynderskap.”
Det är visserligen sant, att Hr von Hartmansdorff förklarat, att han genom närmare studerande af grundlagen kommit till en annan lanke vid denna riksdag, än han i det nu upplästa yttrandet uttryckt; men jag måste säga, att jag icke kan förstå på hvad sätt han då studerat grundlagen, då han icke uppgifvit något enda skäl, hvarför han kommit till denna förändrade öfvertygelse.
Lika litet har Hr Cederschjöld uppgifvit något skäl, hvarför han icke kan vilja göra grundlagen lill viljes lika väl nu som vid för ra riksdagen.
Hr von Hartmansdorff har uppgifvit ungefär samma skäl, som vid en föreg:de riksdag afgafs af en Riddarhusets ledamot, som var Hr von Hartmansdorffs jemlike så väl i talent som i tendens och åsigter, jag menar Frih. Ludvig Boye, då han tackade Gud för det han med hvar dag blifvit klokare.
Men mine Hrr, jag ber att få anmärka, att det icke är efter den enskilda klokhetens beräkningar, som man får förändra grundlagen och gifva nya prejudicater vid hvarje riksdag.
Svenska folket är såsom jag tror icke belåtet med att gå efter några kloka gubbars anvisning, i sådana fall som detta.
Någon tvetydighet i grundlagen kan jag icke eller i -detta fall finna, då det 2:dra mom. i 56 § Reg.F. utgör ett specielt stadgande och sålunda nödvändigt måste följas framför den 81, i de fall, hvarom den sednare ingenting föreskrifver.
Hr von Hartmansdorff har äfven här upptagit till besvarande ett föreg:de yttrande af cn annan talare, att 75 § här Den 26 Mars f. m. 471 icke skulle åberopas.
Det har handt denne talare vid detta tillfälle, såsom det ofta händer honom till hans lycka, att lian hör orätt.
Det var nemi. icke den 75 utan den 73 §, som Gr.
Anckarsvärd ansåg sig icke kunna åberopa.
Pä grund af hvad jag nu haft äran anföra anhåller jag om propos. pä återremiss af detta betänk.
En af Ulsk:s leda möter liar börjat med den förklaring, att grundlagens föreskrifter i afseende å denna fråga äro dunkla.
Jag vill icke bestrida, att de kunna anses dunkla i afseende å frågans sista behandling; men deremot måste jag för min del tillstå, att jag i frågans närvarande skick icke finner anledn. till någon tvekan om hvad Const.- Utsk. bort göra eller icke.
Då man nemi. läser den 56 § Reg.- F., så finner man, att Const.Utsk. kan äga tre oliktidiga åtgöranden i en grundlagsfråga.
Det första är att inkomma med betänk, i ämnet, lill följd af väckte motioner.
Skulle ett dylikt betänk, återremitteras med anmärkn:r, som utgöra Ståndens gemensamma tankar, så är Utsk:s nästa åliggande att söka sammanjemka dessa anmärkmr lill ett bell, och om oförenliga skiljaktigheter linnas, dem derjemte till Ståndens handläggning anmäla.
Denna anmälan skall derefter underkastas discussion i Stånden.
Händer det då, att något Stånd ändå vidblifver sitt beslut, så skall Const.Utsk. i ett tredje mern. inbjuda detta Ständ att förena sig med de öfriga Stånden, och, för motsatt händelse, uppställa voter. propos:r. Nu har Utsk. förbigått den andra åtgärden och icke särskildt anmält att skiljaktigheter finnas. Likväl hade, först sedan Stånden yttrat sig öfver en sådan anmälan, det varit tid för Utsk. att utlåta sig huruvida förslaget borde vara till eller icke.
För min del tror jag visserligen, ali det i alla händelser måste vara till och ovillkorligen hvila till nästa riksdag, ehuru del kan komma att åtföljas af något Stånds förklaring, att det icke är nödigt eller nyttigt.
Skulle man stadga den princip, att ett grundlagsförslag borde anses vara förfallet, om två Stånd stannade emot två, sä tror jag, att man derigenom öppnade en ganska farlig utväg att i sin linda förqväfva hvarje grundlagsförbättring.
Det är visserligen sant, såsom man fintligt anmärkt, att ett förslag icke går igenom derföre, att det får hvila till nästa riksdag; men det är lika sant, att om man hindrar det alt blifva hvilande, så kan det också aldrig komma att antagas.
Vill man icke hafva någon förbättring i statsskicket, så handlar man derföre ganska conseqvent om man drifver det derhän, att aldrig något förslag kan blifva hvilande.
Då jag emedlertid, såsom jag nyssnämnde, anser Utsk. hafva förbigått en åtgärd, som detsamma ålegat, så inskränker jag mig till den anhållan, att mern. måtte återremitteras, endast med anmodan lill Utsk. att fullständigt behandla målet efter Reg.F:s 56 §.
Jag förmodar, att R. o. Ad:s öfriga ledamöter såväl som jag fått en stark impuls af den hotelse vi redan hafva sett i tidningarne, nemi. att Hr von Hartmansdorff 472 Den 26
Mars f. m. ämnade vid detta tillfälle anstränga sig på allt sätt, för att genomdrifva ett beslut, hvarigenom det skulle blifva möjligt att för en framtid hindra alla slags ändringar i grundlagen.
Det är naturligt, att en sådan uppmaning, som icke kunde hafva anledningarne så alldeles emot sig, skulle uppmuntra hvar och en att här sträfva emot allt hvad han kunde.
Det är i följd deraf, som jag nu också har begärt ordet.
Men under discussionen har jag funnit, att talarne å ömse sidor, under ganska god bevisning för deras åsigters riktighet, blott visat, att vår grundlag i detta afseende är så beskaffad, att bryderiet endast blifver större ju mera vi derom discutera.
Nu skulle jag t. ex. visserligen i afseende på slutliga resultatet vilja förena mig med Gr.
Anckarsvärd och Hr Hjerta och med alla dem, som begärt återremiss, om jag i denna begäran kunde finna någon garanti, att icke Const.Utsk. ändå drifver igenom sitt prejudicat.
Const..Utsk:s ledamöter hafva sjelfva gifvit tillkänna, att de anse sin makt vara sådan, att vår återremiss skulle blifva ulan verkan, och då vet jag knappt något medel att vinna ändamålet.
För ett ögonblick trodde jag en utväg att komma ifrån saken vara funnen i Hr Hjertås förfarande, nemligen att taga en tome af våra protocoller för förra riksdagen och hålla på några timmar med uppläsandet af hvad som der finnes tryckt, lill dess Husets öfriga ledamöter aflägsnat sig, i hvilket fall det naturligtvis varit lätt att ensam få dictera beslutet; men då detta ej lyckats till högre grad, än att blott i eller hälften bortgått och ännu några stannat qvar, hvilket kom sig troligen deraf att uppläsandet skedde af en så ljuflig slämma, så är all verkan häraf förfelad.
A ena sidan kan jag för öfrigt icke undgå alt erkänna riktigheten af Hr Dalmans påstående, att 56 § Reg.F. verkligen bör anses såsom en special-lag; men å andra sidan har jag icke eller funnit några Hagor i Hr von Hartmansdorffs deduction, då han consequent ådagalagt, att det är både naturligt och förenligt med lag, att vissa grundlagsfrågor kunna förfalla; och då jag således öppet måste förklara, såsom en indirect vinst af debatten, att samtlige talare derunder fullkomligen pulveriserat grundlagen, hvad formen beträffar, hvilket måste vara ett bevis för nödvändigheten att skaffa oss andra grundlagsparagrafer, så vet jag i sanning icke något annat återstå, än att söka på ett hittills oförsökt sätt komma ifrån denna sak, och då hemställes vördsammast, om icke man borde följa den praxis, som Hr von Hartmansdorff vid förra riksdagen föreslog, att nemi. 11. o. Ad., med vidblifvande af sin tanke i hufvudsaken, rakt förklarade sig ogilla Utsk:s motiver och utlåt, i öfrigt, samt derpå varsamligen lade detsamma till handlingarne.
Jag medgifver, att detta icke alldeles öfverensstämmer med formerna, hvadan jag ock bestridde detta förfarande då; men i ett sådant fall som detta, då samtlige meningarne, från hvad synpunkt de än åro uppfattade, blifvit med logisk stränghet deducerade och bevisade vara riktiga, men man ändock för ingen del vill ingå på någondera, hvad i all vcrlden, mine Hrr, viljen J då göra?
Skulle icke de af Hrrme, som nu egentligen vilja före - Den 28 Mars f. m. 473 rekomma det rysligt tillämnade prejudicatet, vilja upplaga detta Hr von HartraansdorlTs genom prejudicat upprättade sätt lill motstånd?
Han åtminstone lärer icke kunna motsätta sig detsamma, och vi kunna således vinna åtminstone det ändamålet, att få slut på saken.
Jag ämnar icke mån ga minuter förlänga discussionen, då jag fullkomligen delar R. o. Ad:s åstundan alt snart se den slutad.
Jag har till och med alltifrån början haft denna åstundan, och skall således icke nu öka antalet af af de commentarier öfver grundlagen, särdeles 56 och 81 §§ Reg.F., hvilka vi i dag afhört, helst jag vid ett föreg:de tillfälle yttrat min bestämda åsigt af deras rätta tydning, hvilken öfverensslämmer med Frih.
Jag vill hålla mig till det praktiska i frågan, och tror derföre, att det rättaste sättet att besluta derom är det, att R. o. Ad. helt enkelt vidblifversitt förra beslut om 72 § och ang:de det öfriga af Coust.Usk:s hemställan ytlrar ingenting, helst Const.Utsk. egenlligen icke begärt eller föreslagit något beslut, utan endast förklarat sin tanka.
Jag skall icke upptaga Slåndets tid med något yttrande i saken, men blott upptaga några anmärkn:r, som blifvit gjorda emot Const.Utsk:s handlingssätt, emedan R. o. Ad:s ledamöter allena öro här tillstädes och kunna sig försvara.
Tvenne ledamöter hafva yttrat, alt Utsk:s förslag vore Jesuitiskt.
Jag förmodar, alt delta sätt att vederlägga, hvarmed man i sak ingenting bevisar, härleder sig derifrån, alt talarne, likasom vissa tidningar, hvilka vanligen äro uppfostrare och läromästare i politiken inom vårt land, anse sig icke kunna tala med eftertryck, utan att tala med förebråelse.
När läromästaren så gör, är det förlåtligt ali lärjungarne göra likaledes.
En talare, Hr Hjerta, har förklarat, att Utsk. sagt osanning, men tillika sjelf erinrat, att det icke vore första gången, som han sagt något sådant.
Det tror jag ock, att U(sk:s ledamöter, äfven utom detta Stånd, veta förut.
Jag förmodar således, att de, lika litel som jag, anse sig deraf förolämpade.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att den första åtgärd, som i afseende å ConstUtsk:s förevarande mern. syntes böra vidtagas, vore pröfningen huruvida R. o. Ad. vidblefve sitt förut i ämnet fattade beslut eller anloge den af Utsk. gjorda inbjudning; hvadan H. Ex. nu finge hemställa, om R. o.
Ad. vidblefve sitt i anledn. af mern.
N:o 2 2 fattade beslut.
II Ex.
Hr Gr. o. Landtm, framställde vidare, att i öfrigt särskilde yrkanden blifvit gjorde, nemi. dels af Frih.
Cederström, som begärt propos. å bifall lill Utsk:s utlåt.; dels af Frih. Tersmeden, som hemställt, att Utsk:s utlåt, målte återremitteras, med föreläggande för Utsk. alt uppgöra de voler.propos:r, som af Riks8 II. 60 474 Den 20 Mais f. m.
Stins o.!ika beslut i denna fråga påkallades; dels af Frill.
Raab och Gr, Cronhjelm, som tillstyrkt, att utlåt, mätte återremitteras, med anmodan till Utsk., att åt ämnet gifva en grundlagsenlig och fullständig behandling; af Hr von Hartmansdorff, som yrkat att utlåt, måtte läggas till handlingarne, såsom icke vidare erfordrande någon R. o. Adis pröfning; och af Gr.
Frölich, som hemställt, alt R. o. Ad., med ogillande af Utskis förklarande och motivering derför, att, i fall inbjudningen icke antoges, frågan förfallit, måtte lägga utlåt, lill handlingarne.
Cederströms yrkande hade visserligen inträffat den ovanliga tilldragelse, att den ledamot, som begärt propositionen, tillika förklarat, det han hoppades, att Landlinarskalken skulle anse sig förhindrad framställa densamma; men della oaktadt, och ehuru icke någon annan af R. o. Adis ledamöter instämt i Frih.
Cederströms yrkande, ansåge H. Ex. sig dock skyldig att i detta afseende gifva sin lanke tillkänna. 11. Ex. (inge dä fästa R. o. Adis uppmärksamhet derpå, att i fråga om Const.Utskis åliggande, då något dess förslag till grundlagsändring blifvit äterrcmilleradt med anmärkmr, som något
Stånd förklarat utgöra dess gemensamma tankar, funnes icke någon annan föreskrift, än den som förekommer i 2 morn. af Reg.Fis 56 §, innehållande, all det åligger Utsk. alt söka sammanjemka RiksSlins olika tankar till elt helt utlåtande, och, om oförenliga skiljaktigheter linnas, deni tillika hos Stånden anmäla; men hvarken i denna §, eller på något annat ställe i grundlagen funnes Utsk. berättigadt att förklara, att dess förslag förfallit, sedan det blifvit af ett eller flere RiksSt. godkändt, för att hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, helst 75 § Iliksd.- Ordn., i hvad angår frågor som förfalla, icke hade afseende å grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring, utan enligt bestämda ordalydelsen endast å alla öfriga ärenden, med undantag af de mål, hvarom enligt särskildt uppräknade §§ funnes särskildt forordnadt.
Vid della förhållande ansåge H. Ex., att Const.Utsk., då det förklarat, att dess förslag förfölje, om icke R. o. Ad. samt RondoSt. fogade sig efter de öfriga RiksStins beslut, vidtagit en åtgärd, hvartill Utsk. icke af grundlagen varit hvarken förpligtadt eller berättigadt, och en åtgärd, sorn icke vid någon föregående riksdag ifrågakomma, än mindre blifvit godkänd.
Pä dessa skäl vore det, som fl. Ex. funne sig förhindrad alt framställa propos. till godkännande af Utskis utlåt.
Fullkomligen instämmande i det mo tiv, Hr Gr. o. Landtm, framställt för sin vägran att framställa propos. å Utskis förslag, får jag nu, då R. o. Ad. beslutat vidblifva sin mening, anhålla att Utsk. måtte genom prot.utdr. erhålla del af hvad som här sig tilldragit och tillika förständigas att uppgöra voter.proposir öfver de gemensamma tankar, som blifvit från Stånden återremitterade, på det sätt, att vinner nej, så kommer förslaget alt hvila med de af R. o. Ad. och BondeSt. beslutade gemensamma tankar, nemi. alt det hvarken är nödigt eller nyttigt, och icke erfordras.
Den 26 Mars f. m. 475 I afseende på denna Frih. Cederströms anhållan, atl Utk. malte genom prot.utdr. erhålla del af hvad som hos R. o. Ad. sig tilldragit, fästade 11.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, uppmärksamheten derpå, alt i 57 § Riksd.Ordn., hvari sladgadcs om prot.utdr., som skola meddelas Utsk. eller andra RiksSt., förekomme icke något om ett sådant prot.utdr., som Frihrn begärt, men att då det ej eller vore förbjudet, på 11. o. Ad. ankomme alt bifalla eller afslå denna begäran. 11.
Ex. föreställde sig dock atl denna fråga vore skild från den, hvilken nu vore föremål för 11. o. Ad:s pröfning och kunde förekomma sedan 11. o.
Ad. i afseende pä Ulsk:s utlåt, fallal sitt beslut.
Cederströms begäran, att Etsk. mätte förständigas att uppgöra voter.proposa- så beskaffade sorn Frih. nu dicterat dem, finge H. Ex. återkalla i Frilnns minne, att denna' begäran icke förrul blifvit framställd ocii II. o. Ad. redan förklarat öfverläggningen vara slutad, hvarefter några nya förslag lill beslut i denna fråga cj syntes kunna få framställas.
Det är icke någon öfverläggn. i afse ende på betänk., som af mig blifvit väckt, utan då R. o. Ad. fattat beslut alt vidblifva sin förut yttrade mening, och Hr Gr. o. Landtm, på fullkomligt goda grunder vägrat framställa propos. på bifall lill betänk., så har jag föreslagit, atl Utsk. derom skulle erhålla prot.utdr. med förständigande all lemtia volcr.propostr i öfverensstämmelse med de termer, som R. o.
Ad. samt BondeSt. beslutat.
Om R. o. Ad. bifaller denna min framställning, så tror jag, att icke blott för denna riksdag, utan för alla blifvande, sådana försök, att genom opinionsyttringar förkasta förslag, skola för alltid förekommas.
Om Ståndet skulle vidtaga den åtgärd, som Frih.
Cederström yrkar; så skulle man gå tillväga alldeles tvert emot hvad, som efter min tanka är lagligt.
Om Stånden vilja föreskrifva Utsk. hurudana votcr.propos. skola blifva, så kommer Utsk. att pröfva Ståndets förslag i stället för att Utsk. bör uppgöra voter.propos:r och Ståndet pröfva huruvida de åro riktiga eller icke.
Om några af Ståndets ledamöter yrka återremiss, så yrkar äfven jag alt min mening måtte tagas i öfvervägande.
Jag får vördsamt hemställa, om någon vidare åtgärd af Ståndet nu behöfves.
Så snart Ståndet vidblifvit sin förut yttrade mening, sä tillhör det väl Const.Ulsk. att afgöra det öfriga.
Om BondeSt. t. ex. förenar sig med de öfriga två Stånden, sä förfaller saken icke; utan då måste den gå lill förstärkt Utskott.
Men efter jag har ordet, så vill jag besvara Hr
Dalmans anmärkning emot mitt förra yttrande. — — — — — Talaren blef härvid afbruten afH. Ex. Hr Gr. o. Landtm, med erinran, alt II. o. Ad. förklarat öfverläggningen vara slutad.
Jag lar mig friheten hemställa om någon annan discussion nu bör komma i fråga, än om de propos:!1, sorn blifvit af Hr Gr. o. Landtm, framställda, och om vi icke 476 Den 26
Sims f. m. hellie höra afvakta dessas framställande, än genom några nya förlänga discussionen.
Sedan härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att han redan hade redogjort för alla de förslag, sorn i ämnet blifvit framställde, och att, hvad anginge Frih.
Cederströms dervid omnämnde yrkande, att propos. å bifall till Utsk:s utlåt, måtte blifva gjord, detsamma ej vidare torde komma i fråga, sedan H. Ex. på anförde skäl ansett sig förhindrad att göra en sådan propos., förklarade H. Ex. det han trodde propos. böra först framställas i öfverensstämmelse med Frih. Tersmedens förslag.
Som jag hart hört, att under det jag varit frånvarande, ett annat förslag, som bör kunna leda lill samma resultat som mitt, är af andra ledamöter framstäldt, så afstår jag gerna ifrån det förslag jag förordat och förenar mig i Gr.
Cronhjelms och Frih Raabs. H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, yttrade, att i följd häraf Frih.
Raabs och Gr.
Cronhjelms förslag blefve det första i ordningen, och hemställde fördenskull, om R. o. Ad. bifölle att Const.Utsk:s ifrågavar. utlåt, återremitterades med anmodan till Utsk. att åt ämnet gifva en ändamålsenlig och fullständig behandling.
Landtm, ytt rat huru svaret utfallit, skall jag utbedja mig få framställa hurudan contrapropos. jag önskar.
Landtm, lillkännagaf, att han ej kunnat uppfatta hvilketdera svaret varit öfvervägande.
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, ville förnya proposm.
Den sednaste framställde propositionen biet nu förnyad och åter med blandade ja och nej besvarad.