Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna behållning, som vid 1856 års början upgick till mer än 10 milkr r:dr b:ko och som, äfven under nuvar:de penningeförlägenhet, utgjorde d. 15 sisth Nov. mer än 5^ milkr, alltid, fastän icke utelöpande, anses och beräknas såsom sedelstock, så synes mig icke någon våda för Banken kunna af dess utlånande upstå, enär denna behållning är af samma natur som de medel, hvilka inflyta på up- och afskrifnings-räkningen, hvars behållningar få af Fullmäktige användas i de lånerörelsegrenar, som jag önskar måtte kunna ytterligare förstärkas.
Om remiss till BankoUtsk. anhålles vördsamt.
Gr. Taube, Henning Ed v., upläste 3 motioner, så lydande : l:o.
Uti 23 § af K. Förordn. d. 18 Jan., »ang:de vilkoren för försäljning af bränvin eller andra brända och distilleradespirituösa drycker», stadgas i 3:dje morn., att den stadgade afgiften för utskänkning och utminutering skall i Stockholm hel och hållen tillfalla staden.
Vid jemförelse af sista punkten af föregående morn., så lydande: »Hvad stad eller socken sålunda tillfaller, användes till kommunala behof inom staden eller socknen», lärer få antagas att meningen äfven varit, att den i Stockholm inflytande afgift skullo användas till bestridande af kommunala afgifter, d. v. s. sådana som drabba alla innevånare i Stockholm och icke blott föröka inkomsterne för DrätselKommissionen, hvars utgifter regleras af Magistraten och Stadens Äldste.
I motsats härmed har dock denna inkomst tagits hand om af Borgerskapet och det så uteslutande, att då framställning blifvit gjord om ökadt tillskott från denna inkomst till kommunala behof, såsom till bestridande af kostnaderne för stadens fattiges underhåll, har sådant tillskott blifvit vägradt af Stadens Äldste.
Jag vågar derföre ödmjukast föreslå, att omförmäldte mom. måtte erhålla ett sådant förtydligande, att afgifterne för utskänkning och ut - Den 3 December f. m. minutering af spirituösa drycker bör tillfalla StadsNämndens kassa, till förminskande af de afgifter, som böra å stadens samtlige innevånare, för kommunala ändamål, uttaxeras; dock att till
DrätselKommissionen bör qvartaliter inbetalas det belopp, som motsvarar hvad DrätselKommmissionen, eller någon annan Borgerskapets enskilta förvaltning, i medeltal, under de före den 1 Okt.
1855 sednast förflutne 5 år, årligen upburit i afgifter af krogar och distilleringsbolaget.
Om remiss till vederbörligt Utsk. anhålles. Begärdes på bordet.
Vid genomläsning af Kgl. Propos:n »ang:de Statsverkets tillstånd och behof» väcker det en billig förvåning, att då öfrige Hrr Depart:tsCbefer, så väl civile, som militäre, varit betänkte söka förskaffa högre pensionsrätt åt underlydande Embets- och Tjenstemän, icke allenast de som hafva lön på RiksStaten, utan äfven indelte löntagare, samt sådane, hvilkas inkomster hufvudsakligen bero af sportler, så har II.
Exc. Hr Just.-StatsMinistern icke, så vidt af det med den K. Propos:n följaktige prot. kan inhemtas, lemnat någon upmärksamhet åt behofvet, att förskaffa pensionsrätt på allmänna indragningsstaten åt den honom underlydande vigtiga embetsmannaklass, Häradshöfdingarne, och derigenom bereda möjlighet för dem, vid upnådd högre ålder och försvagade själs- rch kroppskrafter, att lemna rum för yngre män.
Få äro dock de Embetsman, som, mera än desse, behöfva att, vid uphunnen högre ålder, söka lugn och ro.
Strängt arbete, täta resor i hvilken årstid som helst, och ofta dåliga embetsrum, måste nödvändigt inverka på deras hälsa och, oaktadt den bästa vilja, sätta dem ur stånd att i längden, med den kraft och verksamhet, som embetet fordrar, fullgöra dess åligganden.
Ty värr måste de dock, vid nuvande förhållanden, bibehålla sina platser, äfven då tid vöre att de droge sig undan och lemnade rum för bättre krafter.
Enl. hvad allmänt är kändt, ega nemi.
Häradshöfdingarne icke annan rätt till pension, än dem tillkommer såsom delegare i 3:dje klassen af GivilStatens Pensions-inrättning, der det årl. underhållet är 500 r:dr b:ko.
Följden är ock den, att de i det längsta sjelfva söka att förrätta sina embeten, ofta med högeligen försvagade själsoch kroppskrafter, och sedan, då detta icke längre går för sig, på grund af läkarebetyg söka och erhålla tjenstledighet i åratal, dock hvarje gång för endast ett år i sender.
Under deras återstående lifstid måste tjensten sedermera uppehållas, efter förordnande, af personer, som ofta erhålla ringa ersättning för sin möda, samt i alla fall, i anseende till deras osäkra ställning, så snart de förvärfva tillräckliga s. k. »meriter», söka och erhålla Nåd. befordran till annan ort, hvilket förorsakar förnyade ombyten af vikarier, ibland så ofta, att icke någon innehar ett förordnande att förestå en domsaga så länge, att han hinner blifva med ortens förhållanden bekant.
Då ett sådant förhållande är, så väl för det Den 3 December f. m. 75 allmänna, som för dem, hvilka nödgas domstolarne anlita, högst ofördelaktigt, hoppas jag R.
St:r, hvilka vid sednare Riksdagar ådagalagt så mycken benägenhet att medgifva pensionsrätt på allm. indragningsstaten åt flere tjenstemannaklasser, hvilka äfven icke hafva lön på RiksStaten, skola mitt förslag behjerta och medgifva sådan rätt åt Häradsböfdingar, hvilka upnått en lefnadsålder af 65 år.
För att likväl upfylla ändamålet för denna min ödmjuka framställning, fordras att
Häradshöfdingarnes pensionsrätt bestämmes med afseende på vigten deraf, att yngre män komma att innehafva dessa mödosamma domarebeställningar, samt de åldriges lefnadsbehof och icke på deras plats i rangordningen; ty eljest är jag säker att ingen Häradshöfding, med stöd af sin i K.
Brefvet d. 23 Sept. 1688 och 36 § Reg.F. förvarade rätt, lemnar sin plats.
På grund af allt detta får jag ödmjukast föreslå det måtte R.
St:r besluta, att, från och med 1857, Hdradshöfdingar må, då de upnåtl en ålder af 63 år och innehafl Uäradsliöfdinge-cmbetet i minst i 3 år, äga rätt alt, vid afskcdslagandet, å allmänna indragningsstaten erhålla en årlig pension af AOOO r:dr r:mt.
Om remiss till vederbörligt Utslc. anhålles.
Förordn. ang:de uphörande af Kämners-, Lagmansocb RiddareSyneRätter d. 18 April 1849 uphäfdes, i anledn. af LagmansR:nes indragande, 3 Kap. i lt:sB:n, hvilket Kap., som hade rubriken »Om LagmansTing», i 3 § innehöll följande stadgande: »Nu kan så bända, att HäradsRätt skjutit ett »eller flere mål i någon sak upp, eller gått något alldeles förbi, »ändå att de varit instämde, eller till saken höra, äge ock Lag»man makt att dem upptaga och döma tillika med det, som »HäradsR:n afgjort, om det beqvämliga ske kan.» — Genom samma K.
Förordn. erhöll äfven, till följd af KämnersR:nes indragande, 6 Kap. i nämnde Balk, hvilket Kap. handlar »Om RådstufvuRätt, en från dess förra lydelse förändrad redaktion, dervid ur 1 § uteslöts det, i afseende å RådstufvuRmas domsrätt i de saker, som voro från KämnersRme vädjade, meddelade stadgande, hvilket lydde: »rätte sig ock» (nemi.
RådstufvuR:n) «efter det, som i 3 Kap. 3 och 4 §§ om lagvadda saker till LagmansRätt stadgadt är.»
På grund af nu anförde lagstadganden ägde således Lagmansoch RådstufvuRm, hvilka, de förre å landet och de sednare i städerna, i andra instans dömde uti från Härads- eller KämnersR:ne vädjade tvistemål, att, då uti saker, som i Lagmans- eller RådstufvuRätt fullföljdes, Härads- eller KämnersRätt antingen onödigtvis upskjutit eller underlåtit att meddela utlåt, öfver någon del af saken, och talan i sådan del af saken i andra instansen fullföljdes, utan föregången pröfning hos förste domstol af saken i denna del, den upskjutna eller af förste domstolen förbi - 76
Den 3 December f. m. gångna delen af saken, uptaga och afdöma tillika med de delar af saken som förste domstolen afgjort.
Denna, åt andra instansens domstolar förlänade, rättighet innefattade obestridligen ett medel att förekomma tidsutdrägt i rättegångar, och lärer ej heller kunna anses hafva varit för parters rätt menlig, då rättighetens användande var beroende af desse domstolars pröfning deraf, huruvida sådant »beqvämligen kunde ske», samt andra instansens domstolar följaktligen ålåg, att när afdömandet fanns icke lämpligen kunna der omedelbarligen företagas, icke till pröfning uptaga en af förste domstol, om ock obehörigen, upskjuten del af saken, äfvensom att till vidare behandling vid förste domstol återförvisa sådan del af saken, deröfver utlåt, ej blifvit af denna domstol meddeladt.
Då till följd af K.
Förordn. d. 18 April 1849, genom hvilken, såsom ofvan är nämndt, de anförde stadganderne ur lagtexten utgingo, Kämners- och LagmansR:ne uphörde, hvarefter HofRätt, som dittills i tvistemål varit tredje, kom att i dessa mål utgöra andra instans, blef icke i lagen uttryckt, att HofRätt äger att i omförmälde afseenden så förfara, som tillförene varit andra instansens domstolar medgifvet; och hafva, i anledn. deraf, bland IIofRmes ledamöter yppats skiljaktiga meningar derom, huruvida, när uti vid Härads- eller RådstufvuRält anhäneiggjordt och hos HofRätt genom vad fullföljdt tvistemål, UnderR:n befinnes hafva uraktlåtit att meddela yttrande öfver något i saken framstäldt påstående, som bordt af UnderRm pröfvas, HofR:n, då den part, som vädjat, sitt af UnderRm icke pröfvade påstående hos HofR:n fullföljt, må äga att saken i sådan del omedelbarligen afdöma, eller om icke, äfven der saken i dylik, af UnderRm icke afdömd, del är i sådant skick, att den skulle kunna af HofRm afgöras, densamma dock bör till UnderRm återförvisas, för att af denna domstol först pröfvas.
Om den förra meningen antages och tillämpas, medför sådant, såsom lätt inses, rättegångens förkortande; hvaremot, då den sednare åsigten följes, detta mången gång föranleder, att saken måste i hela dess vidd till UnderRm återförvisas, för att der ånyo i ett sammanhang pröfvas och afdömas.
Enär jag, för min del, anser det förfarande, som öfverensstämmer med den förstnämnde af omförmälde meningar, vara det för de tvistande parterne mest önskvärda, och i gällande lag icke finnes uttryckligen stadgadt, att HofRätt må omedelbarligen pröfva den del af dit vädjadt mål, deröfver UnderRätt, vid sakens afdömande, kan hafva uraktlåtit att meddela utlåt.; men jag deremot tror det icke vara lämpligt, att, i afseende å HofRätt, up]ifvås de utaf ofvananförde stadganden i 3 och C Kapm Rätteg:sB:n, som tilläto domstol i andra instans att uptaga och döma sådan del af genom vad fullföljdt tvistemål, som blifvit upskjutet af förste dsmstolen och således, då öfrige delar af målet afdömdes, ännu var der under behandling, får jag vördsamt föreslå, att R.
St:r för deras del besluta, att, antingen genom til lägg till 1 mom. i 2 § af 8 Kap. R:sBm, eller till annat lagrum i nämnde Balk, der tillägget kan anses finna lämpli - Den 3 December f. m. 77 gare plats, eller ock genom särskild författning stadgande utfärdas i den syftning, alt om uti tvistemål, som blifvit efter hvad från UnderRält hos HofRält fullföljdt, UnderRält, då den meddelat sådant utslag, hvarigenom den sig från saken i allo eller i vissa delar skiljt, gått någon del af saken förbi eller underlåtit all pröfva något deruti framsläldt påslående, deröfver utlåt, bordt af UnderR;n meddelas, HofR;n må äga alt, när en part, som vädjat, der fullföljer talan uti af UndcrR:n icke pröfvadt mål, som lill saken rätteligen hörer, sådan del af saken uplaga och afdöma tillika med det, som UnderRm afgjort, om HofR.-n finner det lämpligen kunna ske.
Om remiss af denna motion till LagCtsk. anhålles vördsamligen.
Cederström, Rudolf, upläste följande motion:
Då, på sätt antagas torde, ett i möjligaste måtto jemnadl förhållande bör äga rum emellan en lönestat och förhandvarande göromål i tjensten, så utfaller jemförelsen ej fördelaktigt i afseende § det embetsverk, som förvarar och åt forskaren samt allmänheten i hufvudstaden tillhandahåller Statens skatter i böcker och handskrifter. K. Ribliotheket i Stockholm äger nemi. icke f. n. större tjenstemannapersonai än år 1808, då boknumern var ungefär tredjedelen af hvad den nu är och då arbetskraften i så ojemförligt ringa grad togs i anspråk för den inhemska tryckpressens alster, till största delen bestående af s. k. småtryck, som, för att göras tillgängligt och användbart, påkallar en mängd förberedande åtgärder och tillfälliga anordningar, hvilka medföra mycken tidspillan och fordra många händers biträde.
Sedan den nyss angifna tidpunkten, eller år 1808, då K.
Bibiiotheket räknade nära 40,000 band och hade 1000 r:dr b:ko i årligt arfvode för inköp af böcker, har samma verk ej mindre genom de vid flera tillfällen skedda förhöjningar i dess, f. n. till 8000 r:dr s. m. upgående bok-anslagsbelopp, och det, utan vedergällning, K.
Biblioteket tillfallande årstryck, än genom åtskilliga donationer och förordnanden, vunnit den betydande tillväxt, att boknumern snart torde kunna upföras till 120,000 band, till hvilket ansenligt antal man kommer, sedan K.
Bihliothekets nuv:de boksamling, under loppet af detta år, utöfver beräkningen, tillökad med den från K.
VetenskapsAkademien öfverlemnade Rosenadlerska samlingen af 2,500 band, under innev:de och nästlcde år, dels redan tillträdt, dels tillträder en ytterligare erhållen vinst i den ypperliga bokskatt af ej mindre än 10,000 band, hvilken blifvit K.
Biblioteket af en enskild bokälskare donerad, och hvilken utgör den största gåfva, som K.
Bib 1 iotheket någonsin fått emottaga.
Denna ställning är för Rikets, i dess hufvudstad stiftade, offentliga Bibliotek onekligen ganska lycklig.
Men förhållandet är icke sådant med dess tjenstemannapersonai, som, med redan mångdubblade och under kommande år ytterligare betydligen ökade 78 Den 3 December f. m. åligganden, är lika fåtalig, som för 48 år tillbaka.
Jemväl hitintills har det oundgängligaste arbetetet derstädes icke kunnat uppehållas, utan det verksammaste biträde af 2:ne yngre Tjenstemän utöfver lönestaten, hvilka först på de sednaste åren blifvit hugnade med en från statsmedlen utgående gratifikation, dock endast af lika belopp med halfva vaktmästarelönen vid samma verk, men fortfarande, utan någon utsigt till snar befordran, kan man väl billigtvis begära, att de skola längre egna sina sjelfupoffrande mödor och sina erkändt ovanliga insigter åt en statsinrättning, der de redan, fruktlöst för sina timliga fördelar, användt 10 år af sin bästa ålder?
Af aktning för en offentlig stiftelse utaf den vigt och det allmänna gagn, som K.
Bibliotheket, hvars ständigt ökade rika förråd ej kan göras för den kunskapssökande rätt fruktbart eller, såsom sig bör, tillgängligt, med mindre vårdarnes antal står i ett motsvarigt förhållande till det vårdades omfång, dyrbarhet och tillväxt, finner jag mig föranlåten att hos R.
St:r vördsammast föreslå upförandet å K.
Bibiiothekets ordinarie lönestat af en ny amanuensboställning, med enahanda lönevilkor, som för andre Amanuensen blifvit af K. M. i Nåder föreslagne, nemhn 1,500 r:dr r:mt.
Derjemte, och för ändamålets fullständigare vinnande, får jag äran hemställa, att någon lämplig summa, som jag endast exempelvis torde få föreslå till belopp af 1000 r:dr r:mt, måtte benäget anvisas till extra arfvoden, för vedergällande af tillfälliga arbeten i Bi bl iothekets tjenst, dels äfven och i synnerhet uti afsigt, att för framtiden fästa unga, kunskapsrika, hoppgifvande och nitiske män vid ett allmännyttigt embetsverk, som på sin afskiljda bana har så ringa utsigter att i öfrigt erbjuda och som derföre ofta blifvit, efter några få års tjenstgöring, öfvergifvet, till skada för sig sjelf och till afsaknad af de förmågor, som under lyckligare förhållanden velat egna sina krafter till fortsatt deltagande uti dess hedrande och gagneliga verksamhet.
Innan jag går att upläsa den motion jag ämnar väcka, anhåller jag att få med några ord yttra mig öfver försvarsväsendet i allmänhet.
Med anledn. af så väl vår politiska ställning, som vårt geografiska läge och öfrige förhållanden, anser jag att, om jag så får säga, första linien, den egentliga grunden för vårt försvarsväsende, bör utgöras af en flotta och ett sjöförsvar.
Med anledn. af dessa åsigter kan jag icke afhålla mig från att uttrycka min tillfredsställelse öfver det bemödande som man gjort sig, att väcka allmän upmärksamhet på detta maktpåliggande ämne.
Jag skulle visserligen vid detta tillfälle kunna yttra några ord om hvad 5 HufvudTiteln innehåller, men jag tror att jag dermed bör låta anstå till ett annat tillfälle.
Afven om planen ej är rigtig, så får jag åtminstone uttrycka min stora belåtenhet öfver den tydlighet, hvarmed allt är framstäldt., äfven för den oinvigdes ögon.
Jag ber nu att få yttra mig om den andra delen af försvarsväsendet, nemi. landtförsvaret.
Den B December f. m. 79 Hr Stjernsvärd upläste dereftér följande motion:
Uti ett föregående plenum har hosE. o. Ad. blifvit mycket ordadt om förbättring uti och utveckling utaf den del af vårt Landtförsvar, som jag vill benämna det döda försvaret eller vårt befästningsväsende; jag går nu åter att yttra mig om den del deraf, som innefattar det lefvande, sjelfva hären, eller grundelementet i hela försvarsorganismen.
Medgifvande en stor del af hvad som blifvit anfördt rörande behöfligbeten och nyttan af det döda försvaret, måste jag dock hvad angelägenheten vidkommer att tillvägabringa detsamma, ställa allt som i denna väg som kan ifrågakomma i andra rummet och deremot ställa det lefvande försvaret, hären, såsom en fullt utbildad och betryggande samt landets fordringar och tillgångar motsvarande samhälls-institution i det första.
Fästningar, de må förses med än aldrig så goda besättningar äro och förblifva dock blott och bart vehiklar uti ett lands försvar; önskvärdt om de finnas, men de kunna undvaras.
Detsamma kan icke sägas om Hären eller den väpnade styrkan.
På dess tillvaro beror uteslutande ett folks förmåga att kunna värna sin sjelfständighet, så framt denna här likväl i sig förenar följande egenskaper, nemi.: att den till sitt antal motsvarar behofvet; att den är fullt tjenst- och stridsbar hvad åligganden, öfning, utredning, underhåll och rörlighet angår; att den är anförd af uti alla sina stycken kunnigt och militärisk erfarenhet ägande befäl; slutligen att den lifvas af det sjelfförtroende och den fosterländska anda, som äro nödvändiga vilkor för segren.
Med en sådan här åstadkommer man mer för landets försvar än med hvilka befästningar det vara må; dessa kunna till sin påräknade verkan förlamas derigenom att de af fienden kringgås, men så hlifver icke förhållandet med hären.
Vi böra äfven härvid ihågkomma att försvaret ej alltid beror af deffensiven; det åstadkommes ofta och alltid mera kraftigt af ett offensift tillvägagående och dervid blifva fästningar af en mera underordnad beskaffenhet.
Men jag återgår till »hären« såsom denna bos oss är till finnandes, eller till vår armé-organisation, och har dervid funnit, hvad jag äfven ännu finner, och hvad jag är öfvertygad att ej heller någon skall bestrida, som med skyldig oväld ägnar ämnet en rättvis granskning; att vår armé i följd af sina många organisations-bristfälligheter och olägenheter ingalunda upfyller eller ens kan upfylla alla de af mig ofvan antydda fordringar och egenskaper.
Genomträngd af detta förhållande, föranleddes jag att redan vid 1847—48 årens Riksdag underställa R.
Stms pröfning ett af mig uppgjort
Förslag till förändrad Organisation af vårt Landtförsvar, innefattande de indeldta truppernas indragning och ställande på ständig vakans, samt försvarets byggande på en fullständig, i enlighet med behofvet tillräckligt öfvad national-beväpning med en mindre ständigt tjenstgörande stam: allt emot en sammanräknad kostnad, som i betydlig mån understeg utgifterne 80 Den 3 December f. m. för det närvarande landtförsvaret, men icke dess mindre medförde en rättvis lindring uti den jorden tryckande rust- och roteringstungan, samt af bebofvet påkallade förbättrade löne- och pensionsvilkor för befäl och trupp *).
Att detta förslag, såsom alldeles nytt till sina grunder och dessutom ingripande i många enskildta intressen, skingrande den nimbus, hvarmed man lyckats omgifva indelningsverket samt slutligen, upgjordt och afgifvet af enskild man, skulle erhålla ett stort motstånd, derpå var jag på förhand beredd.
Att förslaget följaktligen vid 1848 års Riksdag, oaktadt endast lösliga anmärkn:r kunde göras mot detsamma, blef undertryckt och ej ens den begäran bifallen, hvartill jag då inskränkte mig, nemi.: att förslaget af en serskildt, af kunnige män sammansatt komité, måtte blifva pröfvadt och utlåt, deröfver till R.
St:r afgifvet, förvånade mig således icke.
Men deraf följer ingalunda något medgifvande af mig, att de åsigter, hvarefter mitt förenämnde Förslag till förändrad Organisation af Landtförsvaret», är upgjordt, äro origtiga, eller att de icke äro desamma i dag som tillförene.
Tvertom äro de i allo oförändrade; och jag hyser dessutom den grundade förhoppning, att om den tid ännu icke är kommen, då dessa åsigter så allmänt delas, att de kunna göra sig gällande — hvilket jag likväl hoppas — så skall den icke länge uteblifva.
Hvad som ännu mer styrker denna förhoppning, är icke allenast det förhållande, att mina yttrade åsigter om landtförsvarets ändamålsenligaste ordnande delas af allt flera och flera kunnige och fosterländskt sinnade män, så väl inom som utom facket, utan ock derföre, att de äro ett genljud af hvad frejdade män och krigare, varma fosterlandsvänner, yttrade inom detta hus vid gryningen af vårt nu varande konstitutionela statsskick.
Under dylika förhållanden, och då genom de vid 1848 års
Riksdag i sammanhang med förevarrde ämne uttalade åsigter, det var att förmoda, att sympatierne för indeldta arméen, fördomen mot förändring af indelningsverket, de enskilda intressena, motvil jan *)
Dessa förbättrade löne- och pensionsvilkor uppgingo i allmänhet till högre behållen inkomst, synnerligast uti de lägre graderna, än hvad deri vid innevarande Riksdag afgifna K. Propos. om
Statsverkets tillstånd och behof i detta afseende innefattar.
— Så innehåller t. ex. mitt Organisationsförslag, behållen inkomst vid Gardet för lista Officersgraden 1,200
R:dr, för den 2:dra 1,350 R:dr och för Komp.-chefer 2,100 R:dr, samt vid Linien: för lista Officersgraden 900 R:dr, för den 2:dra 1,050 R:dr och för Komp.-chefer 1,800 R:dr, allt rmt.
Knl. den K.
Propos. utgör behållna löneinkomsten: vid Gardet för l:sta Officersgraden 718 R:dr, för den 2:dra 003 R:dr och för Komp.- chefer 1,931 R:dr; samt vid Linien, om man får grunda beräkningen på den föreslagna lönestaten för Wermlands Fält-jägare-regemente: för lista Officersgraden 458 R:dr, för den 2:dra 523 R:dr och för Komp.- chefer 990 R:dr.
Hvad pensionsbeloppen anginge, äro de enligt mitt Organisationsförslag för de flesta grader lika fördelaktiga som de, hvilka i den K. Propos. förekomma.
Derjemte företer berörde förslag icke de olikheter i aflönings- och pensions-förhållanden inom samma grader, som den K. Proposin.
Den 3 December f. m. 81 jan å ena sidan för en längre, till det ändamålsenliga utsträckt öfningstid för beväringsmanskapet, samt fruktan å den andra för bibringandet åt massan af en fullständig kännedom i vapnens bruk, fortfarande, enskildt eller tillsammanslagdt, skulle vara så starka, att någon framgång ännu icke vore att hoppas för det af mig afgifna Organisationsförslagel N:o i, och om hvilket jag ånyo uprepar, att jag, med hänseende till så väl vårt geografiska läge, som våra politiska förhållanden, våra vidsträckta gränsor, vår glesa befolkning och våra ringa tillgångar, fortfarande äger den bestämda och oföränderliga öfvertygelse, att det innehåller det rätta och ändamålsenligaste sättet för ordnandet af vårt landtförsvar, såsom i sig innefattande den minsta möjliga fredsorganisation i förening med den största möjliga, vår närvaride och framtida sjelfständighet betryggande utveckling af motståndskrafter i händelse af krig, så föranleddes jag, uppmanad af min medborgerliga pligt att i sammanhang med Förslaget N;o 1, grundadt på en genomförd National-beväpning, och förutsättande ett starkt sjöförsvar,utarbeta och såsom alternativ till Rikets år 1850 församlade Ständers pröfning framlägga ett annat Förslag, eller det jag vill benämna N:o 2, grundadt åter på ett fortsatt bibehållande af de indeldta trupperne.
Nämnde åtgörande förändrar dock icke mina åsigter om Förslagets N:o 1 företräde, såsom grund för organisationen af vårt Landtförsvar, framför hvad Förslaget N:o 2 i samma afseende innefattar.