Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos, till bifall å StatsUtsk:s förevar:de Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med starka Nej, blandade med Ja, hkärpå Hr Gr. o. L andtm. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot delta Utlåt, gjorde armärkn:r föranleda till återremiss, och sedan svaren härvid utfallit med starka
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 11 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
M 59, ang:de ett för staden Christianstad begärdt låneunderstöd.
M 60, i anledn. af K.
Propos. om StatsRontis ersättande för förskottsvis utgifne medel, dels såsom understöd utan återbetalningsskyldighet och dels såsom lån till de af eldsvåda hemsökte invånarne på ön S:t Barthelemy.
Jag vill väl icke bestrida bifall till ifrågavande Betänk.
Men innan jag dertill gifver mitt samtycke vill jag framställa den underd. önskan, alt nästa Propos.
St:r afgifver ronde denna ö, mätte gälla hennes fullkomliga afskrifvaude eller afhändande.
För alt gifva Hr von Hartmansdorff någon tröst i delta afseende, får jag äran nämna, att i StatsUtsk. finnes f. n. en motion under behandling, hvilken afser alldeles detsamma som Hr von Hartmansdorff önskat att K.
M. skulle föreslå.
Uppå härefter framställd propos. blef StatsUlsk:s förevande Utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs SlatsUtsk:s d. II dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
JVs 61, ang:de väckt fråga om löneförhöjning för de uti Just.-Ombudsm:s Exped:n anställde tjenstemän.
Då det efter min åsigt är af vigt för R.
St:r att vela huruvida deras Just.Ombudsman anser det biträde honom lemnäs vara tillräckligt för att han må kunna fullgöra sin pligt så, som lian anser den böra fullgöras, så har jag anhållit hos Just.
Ombudsmm att han ville meddela uplysning om huruvida han anser ändamålet kunna vinnas genom det förslag StatsUtsk. framlagt.
Han har nu meddelat dessa uplysningar, och jag anhåller att de utaf någon bland Hrr Riddarli.-Kanslister måtte få upläsas, emedan jag här har något svårt att se.
Härvid inlemuades och uplästes en sålydande Promemoria:
Vid StatsUtsk:s Utlåt.
M 61 torde följande böra anmärkas:
Den 15 Mars e. m. 249 Om Just.-Ombudsmms Sekret:stjenst vore så aflönt, att han kunde använda ”sin hela lid och verksamhet” för denna tjenst; så saknades icke göromål att fullt ut sysselsätta honom, enl. hvad Utsk. haft tillfälle att af motionen inhemta.
Men med nnvande aflöning låter det sig icke göra att finna en för tjenstens bestridande duglig man, som åtager sig att åt densamma egna hela sin verksamhet.
Utsk. har rätt deruti, att detta kommer att fortfara, äfven hädanefter, så länge aflöningen icke förökas; och det är just derföre, som förbättring i lönevilkoren blifvit begärd.
Menar åter Utsk., att äfven efter erhållandet af sådan förbättring större verksamhet af Sekreteraren ej vore att förvänta, så innebär yttandet ett tvifvelsmål mot étt blifvande tillbörligt bruk af den fördel, som är i fråga; och jag inser dock icke, att någon anledn. till ett sådant tvifvelsmål är gifven, enär man hvarken påstått eller lärer kunna påstå, att icke i tjensten all den verksamhet blifvit hittills använd, som med de varande löneförmånerna kunnat fordras.
Den tillökning, som blifvit begärd, upgår ändock icke till det belopp, som vore tillräckligt för erhållande af en till tjenslen fullt skicklig man, med mindre honom lemnades någon ledighet till andra göromål, vare sig i publik tjenst eller för enskild räkning.
Att han skulle använda sin tid uteslutande för den ifrågavande befattningen, kunde af honora således icke fordras, om det ej lyckats att finna en person, som innehade lön för annan publik tjenst, hvilken lön, efter afdrag af hvad en vikarie borde åtnjuta, lemnade ett temligen betydligt öfverskott, som ordinarie hrnehafvaren finge behålla.
Om detta väsendtliga vilkor afslås, såsom Utsk. tillstyrkt, så förblifver det omöjligt att få Sekreteraretjensten hos Just.Ombudsm:n bestridd af en person, som dertill använder sin hela verksamhet och eger full skicklighet för de göromål, som deri förekomma, så framt man icke vill bevilja en lön af minst 2,500 R:dr b:ko jemte åtnjutande af den befordringsrätt, Utsk. tillstyrkt.
Hvarföre man icke, i st. f. sådan högre lön, kan bevilja den begärda fördelen att få behålla hvad som för annan tjenst innehafves, inser jag desto mindre, sorn Staten icke blefve betungad genom en sådan tillåtelse.
Det af Utsk. föreslagna afdrag för allt, hvad af annan Statens tjenst åtnjutes, kommer nemi. endast att hafva den påföljd, att Sekreterare-tjensten hos Just.- Ombudsm:n icke emottages af någon, som innehar jemngod lön med hvad för denna tjenst bestås; och den besparing, som kunde göras i kostnaden för den andra tjenstens förrättande uteblifver, då den ej kan komma ordinarie tjenstemannen till godo, och lönen tillfaller odelad vikarien.
Hvad Kanslisterna beträffar, finner jag icke motionen vara rätt upfaltad, när den anses åsyfta endast ytterligare biträde vid fånglistornes granskning, ehuru dennas eftersättande anföres i motionen såsom en följd af det otillräckliga arbetsbiträdet.
Man lärer utan svårighet finna, att
Kanslisterna icke äro ämnade endast att biträda vid fåuglistornas granskning och den ene af dem 250 Den 15 Mars e. m. sysselsätter sig alldeles icke dermed.
Denne har dessförutan mer att göra, än sorn skäligen kan begäras för den aflöning han åtnjuter, och det synes rätt troligt, att vid den nuvande inneliafvarens afgång föga någon efterträdare åtager sig hans arbete emot enahanda vilkor.
Den andra Kanslisten sysselsättes f. n. endast med fånglistors granskning och upsättande utaf expeditioner, sorn deraf närmast föranledas; men hans befattning härmed sträcker sig icke till så stor del af fånglistorna, som behöfligt vore, för att låta Sekreteraren taga vidsträcktare befattning med andra göromål, från hvilka han nu hindras, då minst hälften af fånglistgranskningen honom åligger.
Det fordras således icke blott, att den nuvande balansen i fånglistornas granskning afhjelpes med användande af de 200 R:dr årligen, som Utsk. intill nästa Riksdag föreslagit, utan ock att aflöningen för Kanslisterne blifver, enl. motionen, förhöjd till likhet med hvad deras vederlikar i andra verk bestås.
Stockholm d. 13 Mars 1854. S. L.
Efter upläsningen häraf anförde Hr Cederschiöld:
Det hufvudsakliga skälet hvarföre Utsk. icke tillstyrkt förhöjningen uti Sekret:ns i Just.Ombudsm:s-Exped.. aflöning, torde innehållas uti dessa ord : ''ali hans tjenste tili g g anden, lika litel hädanefter som hiltinlills torde komma all uptaga hans hela lid och verksamhet'''1.
Jag har gjort mig underrättad om förhållandet och dervid inhemtat att Sekret., på sätt den uplästa promemorian innehåller, till en stor del sysselsättas med granskningen af fånglistorna, hvarigenom han icke får tid till expeditionernas upsättande, hvaraf följden blir den att Just.Ombudsm:n sjelf till större delen får förrätta detta arbete.
Om ock sådant kan gå an nu då detta embete beklädes af en man, som deråt odeladt egnar sin tid snart sagdt ifrån morgonen till aftonen, så torde man dock icke få påräkna att sådant äfven i en framtid skall ega rum, och jag föreställer mig att det icke kan vara R.
St:rs mening att deras Just.Ombudsm. icke skall hafva en Sekreterare till biträde, som kan egna sin tid åt expeditionernes upsättande.
Att låta granska fånglistorne är ett åliggande, sorn instruktionen föreskrifver honom såsom ett af hans förnämsta åligganden, och han kan således icke eftersätta det, och, som sagdt är, mäste f. n. Sekret, större delen af sin tid dermed sysselsätta sig.
Den ene af Kanslisterne är sysselsatt med diarii föring, som hvarje dag uptager 3 timmar, och har derföre i arfvode 400 R:dr b:ko.
Jag hemställer då huruvida det kan vara möjligt att med visshet påräkna det man kan få en pålitlig per son, sorn emot detta arfvode vill med en sådan tjenst sysselsätta sig flera timmar om dagen?
F. n. är sådant möjligt endast derigenom att den person, som nu har detta bestyr, tillika innehar en sådan tjenst, som kan skötas på eftermiddagarne, men delta är ett undantagsförhållande; och jag tror det icke vara rätt att R.
St:r så ordna aflöningen för sina tjenstemän att det skall bero Den 15 'Mars e. m. 251 på undan lags förhållanden om sådana kunna erhållas.
Vill man hafva tjensterna val skötta så måste man äfven rätta afiöningen derefter.
Jag tillstyrker återremiss, och uptager såsom mina egna anmärkn:r hvad promemorian innehåller.
Ingenting torde vara svårare än att bestämma lönevilkoren för tjenstemän, hvars åliggande till en stor del bero af Chefens nit och drift, såsom här är fallet.
Vi veta alla med hvilken utmärkt skicklighet och drift nuvande Just.Ombudsm. förvaltar sitt embete, och vi veta derföre äfven att hans arbetsbiträden äro ganska mycket anlitade.
Utsk. har derföre ansett det vara sin skyldighet att så vidt det kunnat bifalla hvad Just.Ombudsm:n önskat och Hr Cederschiöld såsom sin egen motion'uptagit, hvilket var, att så vidt på R.
St:r berodde gifva Just.Ombudsmm tillfälle att få en tjensteman, som hade lön på stat, och ett ökadt arfvode åt Kanslisterne, men Utsk., som ganska sorgfälligt gick igenom icke allenast de promemorior, som åtföljde Hr Cederschiölds motion, utan äfven Just.Ombudsm:s egen hemställan vid 1847 och 1848 årens Riksdag, tyckte sig utaf dessa handlingar hafva inhemtat, i hvad som rörde Kanslisterne, att det egentligen var för att få fånglistorne granskade som han vid 1847—48 årens Riksdag anhöll att få en 3:dje Kanslist anställd, hvartill ett anslag af 400 R:dr b:ko begärdes.
Det står nemi. i Hr Cederschiölds motion: att det är endast af 2:dra Kanslisten sorn biträde får förväntas vid granskningen af fånglistor, hvilken, oaktadt all använd flit, öfver och icke under hvad af de dermed sysselsatta kunnat fordras, dock ännu står på den fot, sorn tillförene blifvit af mig anmäldt, nemi. att nästförflutne årets och en del af det föregrdes fånglistor alltjemnt befinnas ogranskade.
Man fann då vid granskningen af dessa förhållanden att de öfverliggande fånglistornas antal icke sedan sista Riksdagen förökats, och att det således på denna grund icke vore skäl att f. n. bevilja den äskade förhöjningen - i de båda Kanslisternas arfvoden, men man ansåg sig träffa den rätta medelvägen då man till Just.Ombudsm:s disposition ställde ett årligt anslag af 200 R:dr b:ko att till granskningsarbetets verkställande efter godtfinnande använda.
Det är, såsom jag förut nämnt, ganska svårt att i detta fall träffa det rätta, men jag tror det likväl vara bättre alt på detta sätt söka bereda Just.Ombudsm:n något biträde än alt envist söka genomdrifva hvad han sjelf begärt, då i sådant fall möjligen icke något anslag beviljas, ty inom Utsk. vore icke många ledamöter böjde för att tillstyrka någon förhöjning åt ifrågavande Kansli-tjenstemän.
Hvad Sekreteraren beträffar, så möter det mycken svårighet att gifva honom så stor lön att någon skulle vilja bekläda denna plats utan att tillika innehafva annan tjenst på Stat, emedan Just.Ombudsmm när som helst kan afsätta honom, och det lärer väl icke vara att förmoda, att någon vill göra en sådan på rörlig fot ställd tjenstebefattning till ett mål för sin arbetskraft, då han så lätt kan komma ifrån detta mål.
Man har äfven här försökt att gå en 252 Den 15 Mars e. m medelväg, då man tillstyrkt att det Sekret:» i Tryckfrihels-kommitéen nu anslagna arfvode skulle förenas med den Just.-Ombudsmms Sekret, anslagna lön, hvilken dessutom skulle jernnäs till ett belopp af 1,200
R:dr b:ko, hvarförutan nämnde Sekret, äfven skulle få innehafva annan tjenst på Rikets Stat.
Man trodde sig härigenom hafva lijelpt Just.Ombudsmm så till vida, att han sattes i tillfälle att mera fritt kunan välja sin Sekret., i fall han skulle mista den han nu har.
Jag vill icke motsätta mig beviljandet af en återremiss, men jag tror att en sådan skulle tjena till intet och snarare skada än gagna, ty meningarne inom Utsk. voro, såsom jag förut nämnt, ingalunda eniga i denna fråga.
Då man nu lyckats att åstadkomma ett så pass gynsamt resultat som detta, tycker jag att man dermed borde låta sig nöja, och således bifalla Retänk.
Den siste värde talaren har såsom skäl, hvarföre Sekret.-lönen icke borde förhöjas, anfört alt denna befattning vore ställd på rörlig fot, men detta förhållande synes mig just utgöra ett skäl för aflöningens förhöjning, ty det är klart att då en tjenstebefattning är ställd på rörlig fot, så alt dess innehafvare när som helst kan afsättas, så fordras det en högre aflöning för att kunna få någon duglig person, som vill åtaga sig densamma.
Hvad jin Sekretms lönevilkor beträffar, så hafva de blifvit försämrade och icke förbättrade, och jag anser således ingenting genom en återremiss kunna förloras.
Man har visserligen medgifvit någon förhöjning uti aflöningen, men den sträcker sig lill, märk noga! 2 R:dr 24 sk., han hade nemi. förut 1,197 R:dr 24 sk. d. v. s. arfvodet såsom Sekret, i Tryckfrihets-Kommitéen inberäknade och man har nu föreslagit att han skulle få 1,200
R:dr; således en förhöjning af 2 R:dr 24 sk.
Men, Mine Hrr! med denna beviljade tillökning skulle dock det vilkor förenas, som förut icke fanns, alt lian icke skulle fä upbära aflöning utaf någon annan tjenst, som lian tilläfventyrs förut innehade.
Således är det bestämdt en försämring i hans lönevilkor, som blifvit föreslagen, och jag hemställer huruvida det är värdigt att bevilja en R.
St:rs tjensteman en så beskaffad löneförbättring.
Propos. ä bifall till StatsUtsk:s förevande Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, blandade med JNej, hvarpå Hr Gr. o.
J\s 61, ang:de väckt fråga om löneförhöjning för de uti Just.Ombudsm:s-Exped. anställde tjenstemän, röstar Jar , den det ej vill, röstar Nej; Den 15 Mars e. m. 253 vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot StalsUtsk:s förenämde Utlåt. gjorda anmärkn:r föranleda till detsammas återremitterande.
Hr Cederschiöld, Jag nedlägger i prot. min reservation emot det heslut R. o. Ad. nu har fattat, och anser detsamma höra för framtiden lända till en ursäkt, i händelse Just.Ombudsm. icke skulle kunna förvalta sitt embete så, som han sjelf anser att det borde förvaltas. Föredrogs StatsUtsk:s d. 11 dennes f. m. på hordet lagda Utlåt.
JYs G2, ang:de ifrågasatt förhöjning' af det årliga anslaget för R.
St:rs Just.Ombudsm:s resekostnader, eller tillåtelse till derå upkomna besparingars användande för godt görandet af enahanda kostnader för ett annat år.
Det synes mig icke vara conseqvent att å ena sidan genom Instruktionen ålägga Just.Ombudsm. att företaga resor i landsorten för att inhemta kännedom om tillståndet med lagskipningen, och att å andra sidan neka honom ersättning för de kostnader, som dessa resor föranleda.
Det har nu visat sig, att Just.Ombudsm:s kostnader för företagna embetsresor har öfversligit anslaget med ett belopp, som icke är större än att R.
St:r bordt kunna komma ut med att godtgöra detsamma, nemi. med 116 R:dr 26 sk. 8 r:st.
StatsUtsk. har tillstyrkt, att deraf skulle Just.Ombudsm. få godtgörelse för 92 R:dr, men prutat på de öfriga några och tjugo R:drna.
Huruvida sådant är R.
St:r värdigt, lemnar jag derhän, men för min del åtminstone finner jag det icke så.
Det är uti Utsk:s Retänk. uplyst, att om Just.0mhudsm:n skulle företaga en resa till de nordliga delarne af Riket, så skulle en sådan resa kosta 200
R:dr mera än reseanslaget för året.
Således ålägger man å ena sidan Just.Ombudsm:n att företaga embetsresor, men vill å andra sidan icke gifva honom så stort anslag som erfordras för att resa till de mera aflägsna delarne af Riket.
Om ock, såsom jag hört sägas, skäl kunde förefinnas att minska resekostnaderna för någon annan hög embetsman, tror jag deremot icke skäl finnas att minska dem för Just.Ombudsimn.
Den nuvaride Just.Ombudsm:n har enl. min tanke just igenom sina resor åstadkommit ganska väsendtlig nytta, emedan han med ospard möda genomgått domliafvandernes och auktoriteters archiver samt tillsett att de blifvit försatte uti fullständigt skick.
En hvar, som har någon kännedom om den vigt, som ligger derpå att ett embetsarchiv är i godt skick, hör äfven veta att derigenom vinnes full ersättning för de kostnader, Just.Ombudsm:ns resor kunna medföra.
Jag anser derföre detta Retänk. höra återremitteras, 254 Den 15 Mars e. m. på det att anslaget för Just.-Ombudsm:ns resor mätte höjas så att han sättes i tillfälle att när han så nödigt finner företaga resor såväl till norra som till de sydliga delarne af riket, äfvensom jag tror R.
Stms värdighet fordra att det obetydliga beloppet af 110 R:dr och några skillingar blir honom icke endast till någon del, utan till fullo godtgjordt.
Jag anhåller att för det Höglöfl.
Ståndet få nämna, att det icke varit någon småaktig hushällsanda, som föranledt.
StatsUtsk. att tillstyrka en nedsättning lill lill 92 R:dr utaf de 116 R:dr 26 sk. 8 rst. som Just.-Ombudsmannen under loppet af förra året utbetalat utöfver det för resorna beviljade anslag, utan det bar kommit sig deraf, att Just.- Ombudsm:n vid sista Riksdagen ingick till R.
St:r med en anhållan att få ersättning för hvad resorna hade kostat honom utöfver anslaget, men denna framställning blef då utaf R.
St:r afslagen.
Dä man nu här ville bevilja en del af den framställning Just.-Ombudsm:n gjort, eller att de besparingar, som ena året gjordes, skulle under det andra få användas, så kunde man icke gä längre, med iakttagande af någon conseqvens i besluten, än att man, såsom nu blifvit föreslaget, tillämpade detta stadgande retroaktivt för de 2 sista åren.
Det kan vara Just.-Ombudsm:n alldeles likgiltigt om lian får dessa 20 R:dr mer eller mindre, men det är för honom af vigt att R.
St:r erkänt denna princip för det föreg:de året och dymedelst visat en sorts hyllning åt hans verksamhet på sina resor.
Så har åtminstone jag upfattat saken, och derföre äfven med min röst till beslutet bidragit.
Hvad frågan om ett ökadt anslag för Just.-Ombudsm:ns resor beträffar så har den visserligen, såsom Hr Cederschiöld sagt, mycket för sig, men då Jnst.-Ombudsm:n hemställt, att R.
St:r antingen ville medgifva en förhöjning af 200 R:dr årligen uti rese-anslaget, eller ock tillåta att han linge använda hvad som det ena året besparades till resor det andra året, så har Utsk. valt det sednare alternativet, emedan det ansåg detta vara bättre än att bevilja de 200 R:dr.
Utsk. har deremot icke kunnat gifva så vidsträckt fullmakt, som Just.-Ombudsm:n önskat, ang:de användandet af möjligen upstående besparingen å rese-anslaget, emedan R.
Stakke kunna bevilja sådant för mera än innevande Stats-reglerings period, och derföre har Utsk. tillstyrkt att: ”om dessa kostnader under ett eller annat år skulle öfverstiga den dertill sålunda anslagna summa, må till det öfver skjutande kostnads-beloppets godtgörande användas hvad utaf enahanda anslag för de sedan innevar:de Riksdags början förflutna år möjligen kan vara obegagnadi”.
Under sådana omständigheter tror jag således att man gerna kan bifalla Retänk.
Hr Gr. o. Landtm-s till bifall å förevarrde Utlåt, framställda propos. besvarades med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Ilr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit Ja öfvervägande.
Den 15 Mars e. m. 255 Föredrogs och bifölls §tatsUtsk:s d. 11 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
JVs 63, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de eftergift för Notarien E. Lundlad, såsom arrendator af Strömsholms Kungsladugård af halfva spanmåls-arrénde-beloppet för år 1852.
Föredrogs BankoUtsk:s den 11 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
JVs 25, i anledn. af väckt motion om inrättande af vexlings-kontor i hvarje
Län för afhjelpande af bristen på småmynt.
Då jag tog mig friheten att väcka motion om inrättande af vexlings-kontor i landsorten, så gjorde jag det icke utaf förhastande utan för att afhjelpa ett behof, hvilket, enl. hvad factiskt är konstateradt, verkligen är större än man synes vilja i Banko-Utsk. medgifva.
Om man i landsorten behöfver vexla penningar — och det hebofver en hvar, som har en större rörelse — så finnes ingen bestämd plats dér man får vexla sig till små-mynt, utan man kan fä resa många mil och ändock icke lyckas att få vexla.
Det tyckes då icke vara för mycket hegardt att vexlingskontor, skulle genom Bankens försorg inrättas, der man kunde få utvexla större sedlar emot småmynt.
Det säges visserligen i BankoUtsk:s Betänk, att
Banken redan har sådana vexlingskontor, som exfordras för att invexla sedlar af 3 R:dr och mindre valör; men här är icke fråga om sådana sedlar, och jag har icke eller i min motion afsett något sådant, utan jag har blott velat påpeka behofvet af sådana vexlingskontor der man kan få skiljemynt emot Bankens större sedlar.
Det kan väl icke synas billigt att man skall resa ända upp till hufvudstaden för att få vexla sina penningar; och då tillfälle dertill icke finnes ens i Landtränterierna, så frågar jag om det är obilligt begärdt att man åtminstone så mycket underlättar rörelsen att man i Landtränterierna mätte hafva tillgång till sådan vexling af skiljemynt.
På dessa skäl yrkar jag återremiss af Betänk.
Det har utaf BankoUtsk^ nu föredragna Betänk, blifvit uplyst, att Banken uti lands-, orten inom hvarje län har serskilda vexlings-förrättare för invexlingen af gamla förslitna mindre sedlar, äfvensom att uti Ränterierna finnas 1 k 2000 R:dr uti nya mindre Banko-sedlar för allmänheten att tillgå, och någon annan åtgärd i och för det afsedda ändamålet tror jag icke att Banken kan vidtaga.
Min erfarenhet uti den ort der jag bor är den, att det icke möter någon svårighet hvarken i Landtränteriet eller på vexlings-kont. att erhålla nya småsedlar.
Jag tror således att den utaf Frih.
Raab föreslagna åtgärden är öfverflödig och dessutom ledande dertill att den slutligen skulle så långt utsträckas att man alltid ovillkorligen skulle hålla allmänheten sådana småsedlar tillhanda, hvarigenom betydliga förskott måste af Banken för detta ändamål utgifvas.
Detta anser jag vara för mycket riskeradt, och anhåller derföre, för min del, att Betänk, måtte bifallas.
256 Den 15 Mars e. m. Frih.
Jag täger mig friheten att till elen siste värde talaren hemställa, huruvida det kan anses vara obilligt hegardt att en Bank med så vidsträckt rörelse, som Riks-Banken, skall åläggas att hålla vexlings-kont. i landsorterna.
Man har visserligen sagt att Banken har sådana kontor för invexling af gamla sedlar, och att man kan af dessa kontor betjena sig då man ville hafva skiljemynt.
Jag vill dock fästa upmärksamheten derpå, att dessa kontor egentligen afse sådana sedlar, som skola gå ut ur rörelsen och icke sådana som skola gå in uti densamma, hvarpå denna åtgärd icke synes antyda någon serdeles verksamhet för spridande af skiljemynt.
Man har äfven anfört att Banken till Ränterierija utlemnade 2,000 R:dr i små sedlar, hvilka dessa vore skyldiga att till vexling allmänheten tillhandahålla; denna skyldighet hafva Ränterierna icke, utan det är tvertom af godtycke de betjena allmänheten eller icke.
För min del kan jag icke annat än finna det billigt, att då Banken har rnonopolium på sedlars utgifvande, så borde den äfven vara skyldig att draga försorg om lättad vexling i landsorterna.
Jag frågar om det kan vara billigt att man ifrån Skåne skall resa hit upp för att få skiljemynt, eller ock betala vexlings-courtage för att erhålla sådant?
Jag tror det icke, och förnyar derföre min anhållan om återremiss af Betänk.
Anton Gabriel:
Banken har ingen annan skyldighet i afseende på sina sedlar än att invexla dem elliot silfver, men att den skulle utvexla dem i mån af allmänhetens beqvämlighet, dertill kan jag icke finna någon grund, då den ändock aldrig skulle kunna tillfredsställa alla, ty om man äfven hade vexlings-kontor i hvarje län, så skulle ju ändock de, som hade långt till residensstaden till slut önska att ett vexlingskontor skulle finnas i hvarje by, och har man skyldighet emot den ene, så har man det ock emot den andre.
Jag erkänner således icke att Banken har annan skyldighet i detta fall, än att med silfver inlösa sina sedlar.
Raab har yttrat, att, om Riks-Banken icke hade monopolium på myntverket, så skulle förhållandet beträffande myntvexling i orterne säkerligen vara annorlunda.
Jag anhåller då att få oberopa den erfarenhet man liar ifrån andra länder, der icke någon Riks-Bank finnes, men der ändock förhållandet är, i afseende å vexlingen i landsorterne, alldeles enahanda med det som här eger rum, så till vida att nemi. ingen
Bank tillhandahåller landsorternes allmänhet småmynt genom utvexlings-kontor; utan sådant är alldeles öfverlemnadt åt den enskilda omtankan.