Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det förundrar mig att, då Hr von Hartmansdorff ständigt med ett så förnämt förakt yttrar sig om ”tidningsskrifvare”, han icke ihägkommer att han sjelf för närvar, är den mest ifriga och nitiska tidningsskrifvare som finnes i Sverige.
Beträffande åter farhågorna för högsta domstolens bristande sjelfständighet, så förundrar det mig, att Hr von Hartmansdorff kan ifrågasätta sådant.
Han sjelf innehar ju ett förtroende-embete af Konungen och kan hvilken dag som helst af Fl. M. afsättas.
Man hade likväl icke förmärkt alt detta verkat på Hr von Hartmansdorffs sjelfständighet, då man så ofta hörde honom motsätta sig Konungens propos:r och klandra Hans Regeringsåtgärder.
I öfrigt vore det en egenhet af Hr von Hartmansdorff under denna riksdag, att nästan i hvart enda mål, som förekom, inblanda frågan om representationsförändring.
Delta tyckes vara en drömbild, som sväfvar för Hr presidenten, både sofvande och vakande, hvarför ock man numera hör honom esomoftast tala såsom om det vore i sömnen.
Jag tillstyrker bifall till den K. proposm. H.
Ex. Hr Gr. Posse: Sedan Hr Gunther enligt min åsigt Den l'J Januari f. m. 103 fullständigt vederlagt hvad Hr von Hartmansdorff yttrat i anledn. af mitt första anförande, hade jag icke ämnat besvära R. o. Ad. med något vidare utlåt, i denna fråga, men sorn Hr von Hartmansdorff ä nyo upptagit och synes lagt en särdeles vigt på den anmärkn. att
Konungens rådgifvare icke skulle kunna erhålla fullständig kännedom om de ekonomiska förfaltningarne med mindre än att de afgjorde de s. k. administrativa besvärsmålen, så har jag icke ansett mig böra underlåta att besvara hvad lian sålunda framställt.
I sådant afseende anhåller jag att fä fasta R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att den kännedom som kan vinnas genom de s. k. besvärsmålens behandling är högst ofullständig och missledande.
Den ledning, stats-rådet behöfver för sitt omdöme, hemtas genom upplysningar från K. beftde m. fl. underordnade auktoriteter.
Del är ett missförstånd ali man tror, det egentliga orsaken hvarföre man önskar besvärsmålens öfverflyttande till högsta domstolen, är bristande lid hos stats-rådet att dem handlägga.
Det är visserligen ett bland skälen, att dessa mål upptaga mycken tid, men det är dock icke det vigtigasle; det hufvudsakligaste är huruvida Itesvärsmålcn lämpligare böra och kunna behandlas af högsta domstolen än inom statsrådet.
Hr Fähraeus har nyss visat, alt de vigtigasle frågorna, såsom skiftesverket m. 11., redan blifvit af Konungen öfverlemnade till högsta domstolens afgörande.
Jag kan icke inse hvarföre icke äfven andra administrativa ärenden skulle kunna öfverflyttas till högsta domstolen, och jag har icke hört någon påstå, alt det vore bättre att skiftes-ärenden handläggas inom stats-rådet.
1 öfrigt har jag icke något att i hufvudsaken tillägga, sedan Hr Fåhreeus upptagit de Heste anmärkmr, som af Hr von Hartmansdorff i dess sista anförande blifvit gjorde.
Då jag har ordet, vill jag begagna tillfället för att upptaga hvad en ledamot, som i sjelfva saken med mig tänker lika, yttrat, nemi. alt'Konungen icke deltager i afgörandet af besvärsmålen.
Detta är ett fullkomligt misstag, ty de föredragas alltid fullständigt i Hans närvaro innan de af Honom afgöras.
Om det grundlagsenligen ginge an, att, på sätt Hr Hjerta, Lars, yttrat, antaga vissa delar af den K. propos:n, men afslå det öfriga, sä skulle jag visserligen icke tveka att förorda den medlersta, hvilken synes mig hafva erhållit en lämpligare ordalydelse än förut; men dä det af Hr Hjerta begångna misstag erhållit sin vederbörliga rättelse, så vore det af mig ganska olämpligt, alt göra mig skyldig till ett sådant fel, hvarföre jag i detta som öfriga hänseenden icke ärnar förorda någon afd. af den K. proposm.
Lagerbjelke har visserligen i sjelfva saken anfört, hvad jag hufvudsakligen tänkt framställa, och jag anser de stora olägenheter, som af förslagets antagande skulle efter all sannolikhet uppkomma, vara på sätt redan af nämnde ledamot. jemte flere andra, är ådagalagdt, ganska klara och tydliga.
Ilär finnes likväl derjemte några omständigheter, pä hvilka jag önskar att särskildt fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet.
Ibland annat bar här blifvit anfördt, alf besvärsmålen skulle upptaga så mvcken 11 * 164 Den 19 Januari f. m. lid för slals-rådet, alt reorganisationsfrägorna svårligen medhinnas. Gr. Gyldenstolpe, Anlon, har redan uppräknat en mängd reformförslag, som under sednare tider framkommit, oaktadt besvärsmälen ännu tillhöra K.
M:s afgörande och, om jag skulle uppräkna den mängd K. skrifvelse!' som i detta afseende blifvit från och med d. 30 October 1844 intill denna dag aflåtna till R.
St., kan jag icke undertrycka den tanken, att stats-rädets tid varit temligen tillräcklig.
Skulle åter ett motsatt förhållande hafva visat sig för Regeringen vid den ifrågavar.
K. propos:ns aflåtande, så vore det naturligtvis äfven för R.
St. ett skäl att derpå göra afseende.
Härvid måste jag dock bekänna, att den gamla regeln: ”ultra posse nemo obligatur” synes mig ganska tillämplig.
En hvar vet betydelsen af ordet ”posseatt kunna; och den må här lämpas på förmågan att inom bestämd lid medhinna utarbetandet samt afgifvandet af vidlyftiga förslag.
Då emellertid dylika förslag verkligen medhunnits af stats-rådets nuvar. ledamöter, tyckes det anförda skälet icke för närvar, vara antagligt samt förändringen sålunda icke heller af nödvändighet påkallad.
Och går det för sig alt förfara på hittilsvarande sättet nu, utan förfång för skyndsamheten i ärendenas behandling, så torde det väl ock låta sig göra hädanefter.
Om nu än, i motsats af hvad jag anser vara förhållandet, behofvet af besvärsmålens afsöndrande vore ådagalagdt och statsrådet från dessa mål befriades, så, om jag tager en mer eller mindre aflägsen tid i betraktande, hvad blefve följden?
Jo! säkerligen den af Hr von Hartmansdorff anförda, och det torde för mig icke vara nödigt ingå i någon utförligare utredning deraf.
Det må visserligen erkännas vara förtjenstfullt, att Regeringen täger kännedom om theoriernes utveckling, i frågor som röra allmänt och enskildt väl; men spekulationens fält är ett haf, hvarå man lätt blottställes för att hamna, man vet icke hvar, om man ej har landkänningar af det praktiska.
Dylik fördel vinnes, såsom redan är nämndt, helt säkert genom handläggningen af besvärsmål, om man annars låter sig angeläget vara, att deraf hemta all den upplysning, de kunna bibringa.
Äfvenledes tror jag uppmärksamhet böra fastas vid den af den föreslagna förändringen, om den bifölles, oundvikligen inträffande följd, att löner åt nya ledamöter af högsta domstolen komma att erfordras.
Dessa höga embetsman böra vara väl aflönade.
Kostnaderne härför böra väl ej lemnäs utur sigte; de skulle dock ej afskräcka mig, om jag trodde något nyttigt skulle dermed ernås; nu, då jag finnér en i min tanke bestämt skadlig åtgärd dermed vara salt i förening, är jag naturligtvis desto mindre benägen för nämnde utgift, som i en framtid troligen blefve betydlig.
Det vore alltså så mycket mera orätt om man, genom ett samtycke till hvad nu är föreslaget, skulle inleda Regeringen till förfoganden, hvilka sedermera, i fall man dä funne sig icke kunna bevilja anslag för utförandet, blefve utan verkställbarhet.
Den af Hr von Hartmansdorff framställda anmärkn., att Regeringens göromål blifvit ökade i följd af vidtagen ändring i ordningen för näringsfrågors behandling, har af Hr Fåhraeus blifvit besvarad
Den 19 Januari f. m. 165 på det sätt, att då dylika ärenden tillförene galt från magistraterne lill cora.-collnn, de numera gå från förstberaälde myndigheter till K.
M:s bef:de i andra instansen och derifrån, likasom förut från collegiet, till K. M.; hvadan anmärkningen ansågs hvila på ett missförstånd.
Denna förklaring synes mig icke tillfredsställande.
Ty det måste vara lättare för K.
M. att, sedan dessa frågor samlats i en hand, en gemensam föreningslänk, hvilken utgjordes af collegiet, stadga sin åsigt derom, än att, såsom nu blifver händelsen, nödgas jemföra de inkommande besluten af särskildt afgörande mänga auktoriteter, nemi. K. M:s bcfnle i de olika länen.
Alltså finnér jag den ofvananförda anmärkmn icke vara, medelst den till svar derå gjorda erinran, nöjaktigt vederlagd.
Slutligen kan jag ej undgå anmärka ett uttryck, som blifvit i denna diskussion fälldt, och som det är mig omöjligt att lemna obemäldt.
Del anfördes af Hr Bruce, och jag förmodar väl att det H.
Ståndet ej deråt egnat annan uppmärksamhet, än den som i allmänhet här vederfares dylike yttranden; men det innebar någonting för min känsla alltför smärtsamt och sårande, för alt jag skulle låta det med tystnad förbigås.
Förklaringen att afslaget ä en eller annan af K.
M:s proposir skulle utvisa bristande kärlek och tillgifvenhet för Konungens person, utgör, efter mitt omdöme, ett betraktelsesätt, lika sä ogrundad!, som det är helt och hållet inconstitutionelt.
Jag bestrider derföre på det högsta att en sådan sats må här få gälla.
Ilvad sjelfva det i frågavar. förslaget beträffar, och pä grund af ofvan anförda förhållanden, får jag vördsammast yrka ali 11. o. Ad. mätte besluta sig för afslag å förevar.
Det är verkligen besynnerligt alt här höra båda sidans talare förebrå hvarandra att man söker bortblanda frågan.
”Man afviker från ämnet,” — ”man inleder Er på specialiteter” — ”man narrar Er, mina Hrr”! — så har man sagt å ömse sidor.
Jag vill då, för min del åtminstone, icke göra mig skyldig till en sådan förebråelse, lika litet sorn jag ämnar ingå för djupt i en fråga, den man med skäl kunde anse mig ej tillräckligen förstå.
Jag önskar derföre endast att kort och klart och simpelt framställa saken och dess betydelse, såsom den förefaller mig sjelf.
Den synes mig då helt enkelt vara den — och Hr Gunther har redan sagt det — huruvida man genom undanrödjande af det hinder som för närvar, finnes nedlagdt i grundlagen nu vill, eller icke vill bereda möjligheten af en framtida, nödig förändring i högsta domstolens organisation, naturligtvis i den ordning grundlagen bjuder, nemi. genom Konungens och Ii.
St:s gemensamma afgörande.
Detta, och enligt min uppfattning för närvar. ingenting annat än detta, är det som vi uti den blifvande voteringen gå att besvara med ja eller nej, och hvartill jag utan tve kan ämnar gifva mitt bifall.
Som jag af flere ta lare, hvilka yttrat sig sedan jag begärde ordet, är förekommen, sä 106 Oen 19 Januari f. m. afstSr jag från vidare yttrande.
Jag vill blott tillkännagifva, att jag ]>å grund af redan anförda skäl ämnar att rösta för bifall till den K. propos:n. Hr von Hartmansdorff: Gr. Posse har redan upplyst II. o. Ad., huru det förhåller sig med Hr Dalmans uppgifter, ronde sättet, hvarpå besväsmålen för närvar, afgöras inom stals-rådel.
Hvad Hr Dalman yttrat om besvärsmålens behandling under den tid jag dellog i stats-rådets öfverläggningar, är äfven oriktigt.
Dessa mål föredrogos då för ecclesiastik-departdet icke blott af mig utan jemväl af .'
S:nc andra personer, och först i allmänna ärendenas beredning, hvars mening för Konungen framlades.
De som då voro ledamöter af stats-rådet, bland hvilka några nu äro Ståndets medlemmar, veta nogsamt, att jag icke sällan hörde till minorileten.
Hvad högstsalig
Konungen beträffar, sä vårdade Han lyckligtvis sin makt så sorgfälligt att, derest någon af
Hans rådgifvare understått sig att vilja besluta och regera i Hans ställe, hade denne ofördröjligen blifvit aflägsnad: och deruti gjorde Konungen efter min tanka alldeles rätt.
Jag anhåller att endast med några ord fa bemöta ett yttrande af Hr Gunther, som jag tror hvilar pä ett misstag.
Hr Gunther har nemi. sagt, att ifrågavar. förslags företräden framför nu gällande stadgande bestod deruti, att frågan om antalet af högsta domstolens ledamöter förvandlades ifrån att vara en grundlagsfråga till en fråga af civillagsnatur.
Enligt förslaget skall antalet af högsta domstolens ledamöter bero af det sätt, hvarpå R.
St. i anslagsväg bestämde det och är således icke en civil-lags fråga utan en anslagsfråga.
Hvad åter beträffar formen och sältet för ärendenas föredragning, så är den 24 § föreslagen all innehålla: ”De ärenden, hvilka tillhöra högsta domstolens handläggning, skola beredas och uti högsta domstolen föredragas på sätt härom i allmänna lagen förordnas eller särskildt stadgas”.
Det skulle således ganska väl kunna hända, all dessa frågor, i st. f. alt blifva af civillagsnatur, komma att af Konungen afgöras genom en särskild stadga, och dä finge R.
St. icke tillfälle att om dem yttra sig.
Samme värde talare har vidare sagt, att, om förslaget antoges, skulle högsta domstolen inrättas på 2 divisioner, af hvilka den ena komme att afgöra de administrativa eller de s. k. besvärsmälen och att denna division skulle bestå af s. k. administratörer.
Delta kan icke äga rum, ty den 17 §, äfven af förslaget, lyder: ”Konungens domsrätt skall uppdragas minst 12 af Honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad författningarna föreskrifva dem, som uti domare-embeten må nyttjas, samt i sädane värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet”.
Det är ganska osäkert om den skickligaste administratör, som vore särdeles lämplig att afgöra besvärsmål i högsta domstolen, genom det anförda stadgandet der kunde vinna inträde.
En annan värd talare har yttrat, att målen för närvar, icke vinna någon synnerlig utredning i Konungens nedre justitie-revision.
Det är likväl stadgadt, att nedre justitie-revision skall i alla mål afgifva sitt yttrande, Den 19 Januari f. m. 107 och för min del hyser jag mycket för god tanke om Hrr revisionssekretae, att jag skulle tro dem föredraga mål, med mindre än att de väl begrundat dem.
Jag har begärt ordet för att fästa Hr Dalmans uppmärksamhet derpå, att han i sitt föredrag icke iakttagit den skillnad mellan det collectiva begreppet Konungen eller Konungamakten och Konungens person, hvilken i den tidning, hvars hufvudorgan man ansett Hr Dalman vara, så mycket bearbetats, och hvilken också torde vara grundlagsenlig.
Jag vill begagna tillfället alt förklara, att jag instämmer med dem, som yrka afslag å den K. propos:n, hemtande mina skäl derför isynnerhet frän det sväfvande i syfte och, att jag så må säga, skygghet att uttala bestämda åsigler, som utmärker så väl detta som snart sagt alla andra den nya styrelsens tillgöranden.
Den synes vilja att man skall förlita sig på dess goda mening, men att veta hvaruti den goda meningen består, tyckes den vilja förbehålla sig sjelf.
Den tyckes göra liksom en talare, hvilken, när han uppträdt och ej viste hvad han skulle säga, tvärstannadc med orden: ”Jag menar så innerligen väl!” men fann icke utväg att uttrycka hvartut den goda meningen syftade.
Jag har begärt ordet för all, i anledn. af Hr Gr.
Posses yttrande, tillkännagifva att jag visserligen icke satt i fråga, det ju icke Konungen, då Han är närvar, i stats-rådet, deltager i pröfningen af alla der förekommande ämnen.
Jag har endast satt i fråga, hvad som säkerligen icke eller är just.-ministern obekant, alt pröfningen af dessa mål vanligen och i de fleste fall uppskjntes intilldess
Konungen under vissa tider på äret företager resor till andra inrikes orter samt till Norrige, då de ifrågavar. målen afgöras af den t. f. Regeringen.
Öfverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde 0111 R. 0.
Ad. antoge det i lista punkten af Const.Utsk:s mern.
N:o 2 anmäldta förslag till ändring i 17, 22 och 24 §§ Reg.F. Ropades starka ja, blandade med ganska många nej, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, tillkännagaf det han trott sig finna, titt ja varit öfvervägande.
Härvid hördes flere röster begära votering.
Den som antager det i första punkten af Const.Utsk:s mern.
N:o 2 anmäldta förslag lill ändring i 17, 22 och 24 §§ Rcg.-F. voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder nämnde - förslag af R. 0. Ad. förkastadt. 168 Den 16 Januari f. m.
Efter voteringens slut befunnos röslerne hafva utfallit sora följer:
Ja — 92.
Nej— 108.
Enligt af Hr Gr. o..
Landtm, före voteringens början framstäld propos., åtskildes H. R. o. Ad., sedan voteringen försiggått, kl. 3 e. m.
Onstlayen den 19 Januari 1848.
Plenum kl. ö e. m. n Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att Frill.
Åkerhjelm, Joli. Carl, anhållit att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, få afsäga sig förtroendet att vara suppleant i Const.Utsk. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att i deraso nästa sammanträde utse en suppleant i Const.Utsk. i st. f.
Frih. Åkerhjelm.
Fortsattes pröfningen af de i Const.Utsk:s mern.
N:o 2 uppgift» hvilande förslag (ill ändring i grundlagar!». 2:dra punkten K. M:s nåd. protos, af d. 30 October 1844 om depart:ts-chefs-embetets förvaltning genom t. f föredragande, du embetet är ledigt eller ordinarie depart:ts-chef är hindrad att det utöfva, samt om Ilegerings-är c aden as fördelning, beredning och föredragning, när Konungen går i fält eller befinner sig på resor. Heger ings-For men. §. 6.
Af stats-rådets ledamöter skola sju vara chefer, hvar för sitt departement, nemi.:
Justitie-stats-ministern, för justitie-departementet; Stats-ministern för utrikes ärendena, för utrikes departementet ; En chef och föredragande stats-råd, för landtförsvars-departementet, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i kommandomål för arméen; En för sjöförsvars-departementet, hvilken tillika vare Konungens rådgifvare i kommandomål för Holtan; En för civil-departemenlet; En för linans-dcpartementet; samt Den 19 Januari e. m. 169
En för ecclesiastik-departementet.
Den närmare fördelning af ärendena, depart:n emellan, bestämmes af Konungen genom en särskildt utfärdad, offentligen kungjord stadga.
Bland de 3 Statsråden utan deparht böra minst 2 hafva förvaltat civil-beställning.
Är depart:ts-chefs-embete ledigt, eller är giltigt hinder för depart:ts-chef att embetet utöfva, må dertill förordnas någon annan af Statsrådets ledamöter.
Förekommer hinder häremot, i afseende pä Rudgifvarcbefathlin gen i kommandomål för arméen eller flottan, må annan Svensk man, med de egenskapar 4 § omförmdler, dertill särskildt förordnas. § 15.
Kommandomål, hvarmed förstås sådana, som Konungen, i egenskap af högste befälhafvare öfver krigsmakten lill lands och sjös, omedelbarligen besörjer, må Konungen, då Han sjelf förer Riks-styrelsen, afgöra i närvaro af den rådgifvare för kommandomål, lill hvars föredragning ärendet enligt 6 §, hörer.
Honom åligge vid ansvar, att, då dessa mål beredas, sin mening yttra öfver de företag Konungen besluter, samt att , då hans mening icke med Konungens beslut öfverensstämmer, föra sina yttrade betänkligheter och råd lill ett protocoll, hvars riktighet Konungen medelst
Sin höga påskrift besanne.
Finner nämnde embetsman dessa förelag vara af en vådlig riktning eller omfattning, eller grundade på ovissa eller otillräckliga medel att dem utföra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla till ett krigs-råd deröfver, tvänne eller flera af de närvarande högre militära embetsmän; Konungen dock obetaget, att ä denna tillstyrkan och, der den bifalles, å krigs-rådets till protokoll anförda tankar göra det afseende, Honom godt synes. § 43.
Går Konungen i fält, eller reser till aflägsnare inrikes orter, eller till Konungariket Norrige, förordne en Regering att föra Styrelsen i de mål, Konungen bestämmer.
Denna regering skall utgöras af en ordförande, hvartill Konungen utser en Prins af Sitt hus eller en stats-råds-lcdamot, samt af 3 ledamöter utaf stats-rådet.
Om depart:ts-chefs-befattningarnes fördelning ibland de stats-rudets ledamöter, som i Regeringen deltaga, samt om ärendenas beredning, föredragning och expedierande genom särskilt tillförordnade föredragande, meddele Konungen föreskrift i deri instruktion, sorn: för regeringen vid hvarje tillfälle utfärdas.
Med de mål, Konungen då sjelf afgör, förliälles på det sätt, som 8 § stadgar:
Konungen dock obetaget att fördela föredragningen af dessa mål emellan de ledamöter af stats-rådet, hvilka Konungen åtfölja, eller ock, der så nödigt finnes, annan Svensk man med de egenskaper, som 4 § om~ förmäler, lill föredragande särskildt förordna.
Den reservation, som af Hr von Hartmansdorff blifvit bifogad 170 Den 19 Januari e. m.
Const.Utsk:s vid sista riksdag i detta ämne afgifna utlåt.
N:o 20, upplästes [tå begäran af Frih. Cederström, Jakob, som sedermera yttrade:
Det var uppenbart att då den nya organisationen af stats-rådet vid 1840 ars riksd. antogs, densamma skulle i verkställigheten medföra åtskilliga svårigheter, isynnerhet då Konungen går i fält eller ock reser utrikes.
Det hade således varit önskligt att det nu före var. förslaget kunnat afhjelpa dessa brister.
Men af den nu upplästa reservationen torde R. o. Ad. finna, att förslaget icke är i det skick, alt det af oss kan antagas; och således, under del jag beklagar att de befintliga luckorne i grundlagen ronde slats-rådets organisation icke nu kunnat på lämpligt sätt fyllas, måste jag afstyrka Infall till det ifrågavar. förslaget, och råda de med mig lika tänkande, att vänta lill dess ett bättre blifvit uppgjordt och hunnit blifva föremål för öfverläggning.
Jag har begärt ordet för att tillstyrka bifall till det nu föredragna förslag lill ändring i gruudlagarne.
Deremot har blifvit anmärkt, att tillbörligt afseende deruti icke skulle vara gjordt på de förhållanden, som angå de förenade rikena.
Det vore visserligen bra att erhålla en lag, som fullkomligen uppinge icke blott de frågor, som angå vår egen särskilda Regering, utan äfven de fall, som röra den gemensamma Regeringen för båda rikena, vid de tillfällen då tillsättandet deraf ifrågakommer, t. ex. under Konungs minderårighet m. fl. tillfällen.
Men under den längre tid som förmodligen erfordras innan en sådan reglering kommer till ständ, vore det icke rätt handladt af oss att icke söka afhjelpa de brister, som finnas i vår egen grundlag, såsom t. ex. den hvilken nu är i fråga att häfva, och hvilken uppkommit genom 1840 års förändrade organisation af stats-rådet.
Man underlät då att säga huru förhållas skulle då den ordinarie föredraganden vore hindrad att sitt embete utöfva, äfvensom att gifva närmare bestämmelser för de fall då Regering under Konungens frånvaro skall förordnas.
Ehuru således det nu förevar, förslaget visserligen kunnat göras mera omfattande, är det likväl så beskaffad!, att vi mycket väl kunna antaga detsamma för att fylla den mest i ögonen fallande luckan i grundlagens stadganden i delta fall.
Man har deremot anmärkt, att de t. f. föredragande, som här föreslås, icke skulle slå i det ansvar för sina rådslag, som vederborde; att de icke skulle kunna vägra sin kontrasignation.
Jag ber då att få fästa uppmärksamheten pä innehållet af lista punkten utaf 106 § Reg.F., der del tydligen förutsattes all sådane t. f. föredragande kunna finnas och der deras åliggande och ansvarighet jemväl antydes.
Början af nämnde § har nemi. följande lydelse: ”Finnér Utsk. af dessa prot., att någon statsrådets ledamot, eller någon för tillfället förordnad föredragande, etc., då skall Const.Utsk. ställa en sådan under tilltal af just.-ombudsmannen inför Riksrätten”.
Häraf synes då tydligen, att om det förslag, sorn nu diskuteras, skulle blifva grundlag och Konungen således uttryckligen berättigas att förordna sådane för tillfället föredragande, som i nyssnämnde § omförmälas. sä skulle Den 19 Januaty e. m. 171 dessa vara underkastade samina ansvar, som stats-radets ordinarie ledamöter.
Antagandet af det hvilande förslaget skulle således blott innefatta en legalisering af livad hittills i det afseendet tigt ruin.
Jag vill icke uppehålla K. o.
Ad. med något vidlyftigare utvecklande af de skid, som föranleder mig att tillstyrka antagandet af merberörde förslag.
Jag är öfvertygad att livar och en, som läser den K. proposm i förening med grundlagen, icke skall deruti finna någon anledn. till de farhågor, som här blifvit framställde, utan skall med tryggt samvete kunna densamma antaga.
Såsom försvar för nu under handläggning varande förslag, har man yttrat att dess antagande blott innefattade en legalisering af det förhållande, som för det närvar, de facto äger rum.
Den K. proposm går dock vida längre än nu gällande praxis, ilhy att förslaget, äfven under de tider då Konungen residerar i Stockholm, införer utom stats-rådet t. f. rådgifvare i kommandomål, hvilket hittills aldrig ägt rum.
Enligt de föreslagne sladgandena kan en depart:ts-chef slippa ifrån all ansvarighet i alla kinkiga ärenden, endast han lagar så, att en annan föredragande för tillfället förordnas.