Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men högre upp i samma §. stadgas, att om ledigheten beviljasj nytt val till UtskottsLedamot genast skall förrättas.
Alt den sålunda invalde nye UtskottsLedamoten skall åter afträda, då den förre återkommer, finnes icke föreskrifvet.
Också har Praxis härutinnan varit olika hos de särskilta RiksStånden.
BondeStåndet har, till följe af sin rätt att välja Utskotts Ledamöter, på sätt det tjenligast finnér_, vid Riksdagens början utsett Suppleanter, för att vid inträffande ledigheter under Riksdagens lopp slippa att anställa nya val; samt låtit den, sorn erhållit ledighet, vid återkomsten å nyo intaga sfn förra plats i Utskottet.
Hos de öfriga Stånden har deremot, så mycket jag vet, den praxis blifvit följd, att den, som blifvit invald i stället för en som fått ledighet, sedermera behållit sin plats i Utskottet för den öfriga Riksdagstiden.
Praxis är sålunda på någondera sidan i strid med ordalydelsen; om ej ordalydelsen är i strid med sig sjelf.
Då Allmänna Besvärs-och Ekonomiutskottet tagit det beslut, som nu är understäldt RiksStåndens afgörande, har det fästat sig vid ordalydelsen af 28 §.
Riksdagsordningen, hvilken stadgar, att lika många Ledamöter af hvarje Stånd skola väljas i de Utskott, hvilka skola ärenderne bereda och utarbeta.
Detta stadgande
Den 12 Januari i. synes visa, att ej Suppleanter genast lunna väljas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade instämma i den af Hans Excellence nyss framställde åsigt af ämnet.
Som det förhållande, hvilket föranledt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet att inkomma med sitt Memorial i detta ämne, förefinnes i nästan alla öfrige Utskott, underställer jag Ridderskapet och Adeln, om icke enahanda ProtocollsUtdrag, som går till Ekonomiutskottet, äfven finge de öfrige Utskotten meddelas.
De hade då en ledning vid bedömmandel af samma fråga; eljest torde man nödgas från hvarje Utskott inkomma med enahanda framställning, som från Ekonomiutskottet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, då någon förfrågan uti ifrågavarande afseende ännu icke från de öfrige Utskotten till Ridderskapet och Adeln inkommit, ansåg Hans Excellence det vara mindre lämpligt, att nu meddela bemälte Utskott Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma.
Den 12 Jauuarii.
Sistlidne går* dag voterades i StatsUtskottet efter dea synpunkt, att Suppleanter ej lingö i voteringen deltaga, ty den skedde efter den förteckning på Utskottets Ledamöter, hvilken vid Riksdagens början uprättades.
Jag får tillkännagifva, att vid den votering inom StatsUtskottet, som i går förevar, alla Utskottets Ledamöter af BondeStåndet voro Ordinarie Ledamöter, Föredrogos å nyo och remitterades till t Lagutskottet: Kongl. Maj:ts den 13 sistlidne December afgifne, och den g dennes på bordet lagde, Proposition till Rikets Ständer, angående StralFLag emot Negerhandel och delagtighet deruti.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten : Kongl.
Majlis den 3i sistlidne December afgifne, och den g dennes på bordet lagde, Proposition till Rikets Ständer, angående en ny StängselFörordning.
Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 20 sistlidne December under N:o Den 12 Januarii. 321 N:o 1 afgifne, saint den 9 dennes på bordet lagde, Betänkande Öfver väckt förslag till ändring af 9 Cap. 11 §.
Föredrogos ånyo oell gillades följande BevillningsUtskottets den 3i sistlidne
December aflåtne, och den 9 dennes på bordet lagde, Memorial: ]N:o 3.
Om återlemnande af Grefve Hamiltons, Jacob, bos Ridderskapet och Adeln väckte Motion, angående anslag tili årlig lön för en Provincialläkare i Östbo och Westbo Härader.
N:o 4- Om återlemnande af Riksdagsmannen Anders Nilsson från Isie hos Hedervärda BondeStåndet väckte Motion, angående jemkning i räntorne för TullVäderqvarnar.
Föredrogs å nyo Herr Hjertås, Gustaf, den 9 dennes på bordet lagde Memorial, angående sättet och tiden för StatsRegleringens uppgörande.
Jag anser mig skyldig gifva tillkänna, att jag vågat förändra det förslag jag uti mitt i sista plenum upläste och nu föredragne Memorial framställt, på så sätt att, i stället för att i afseende på hufvudfrågan underställa Rid9 H. 21 322 Den 12 Januari!. derskapet, och Adeln, om Ridderskapet och Adeln ville förena sig med mig om vissa bestämda meningar, hvilka skulle tjena till ledning för StatsUtskottet, liar jag inskränkt mig till att göra dessa meningar till mina egna.
Förhållandet blef annars, att votering kunde komma att företagas om flere saker, eller att möjligen flere voteringar hehöfdes, och jag är öfvertygad att StatsUtskottet skall i alla fall fästa uppmärksamhet på det sätt jag föreslagit, att utarbeta en lämpelig Stats-reglering.
Att Utskottet kan det, är lika litet, som att Utskottet vill det, ett ämne för minsta tvifvelsmål.
Herr Rosenblad, Bernhard: Herr Hjerta bar föreslagit, att Ridderskapet och Adeln skulle förena sig i hans önskan, att StatsUtskottet måtte åläggas att inom den i5 dennes inkomma med det så kallade InkomstBetänkandet, och inom den i Februarii med det så kallade UtgiftsBetänkandet.
Jag förbigår de reflexioner, som finnas i Herr Hjertås Memorial.
De äro så främmande för ämnet, för allt hvad dermed äger gemenskap, att de gerna kunna lemnäs å sido.
Jag förbigår likaledes den lagstridiga form Herr Hjerta först gifvit sin motion, då den härstädes upplästes, enär den återkallad, och derigenom i sjelfva verket osynlig, nu mera ej utgör föremål för Den i2 Januari!. 32? vår öfverläggning, samt öfvergå)- till den egentliga saken.
Jag skulle ej tro, alt någon anledning förefinnes nu mera, än vid de föregående Riksdagarne, att i afseende på det mest arbetsamma, det vidlyftigaste och det mest grannlaga af alla Betänkanden, som i vanlig ordning till RiksStånden aflemnas, begagna den rätt Riksdagsordningen lemnar, att bestämma en viss tid för dess afgifvande.
Jag erinrar mig, alt vid sista Riksdagen var det först i Junii månad, eller 5 månader efter Riksdagens början, som StatsUtskottet inlemnade sine Betänkanden i detta afseende.
Då nu förekommer en ganska betydlig förändring i regleringen af många hufvudtitlar, då en total förändring i afseende på lönerne är i fråga, oell då behofvet af flere anslag är uppgifvit, skulle jag tro det vara omöjligt för StatsUtskottet, att med noggrannhet uppgöra och afgifva ifrågavarande Betänkanden inom den af Herr Hjerta föreslagne tid.
Dessutom anser jag, utan att ingå i några af de reflexioner, som i Memorialet finnas anförde, den egentliga farhågan ej äga rum, eiler att, om tiden utdroge till den Mars, då Konungen kan upplösa Riksdagen, utan att någon ny StatsReglering eller Bevillning vore uppgjord, den gamla skulle blifva gällande, och att landet derigenom skul - 324 1) c n 12 J a n u a r i i. le underkastas bördor, från hvilka det eljest vore befriadt.
Herr Hjerta anför, att öfverskottet på InkomstTitlarne återfallit på de skattdragande.
Jag tror, att detta öfverskott hufvudsakeligen tillkommit genom förändringar i HandelsFörfattningarne och Tullväsendet, och derföre att Tullafgifterne varit mindre än förr, och således under lindring i de afgifter den skattdragande burit dels till Staten, dels till lurendrejaren.
Jag anser, att den nuvarande Bevillningen, i alla dess grenar, varit mindre betungande för de skattdragande, än den ringare, som förut varit.
Dessutom finnes en annan orsak, hvarföre jag tror, alt StatsUtskottet hvarken kan eller bör inkomma med förslagen inom den uppgifne tiden.
Det är den, att vi i detta ögonblick ej veta, hvad det mynt är, som vi komma att äga, eller hvad det mynt blifver, hvari vi skola bestämma summor af våra anslag.
Så val i anledning af Rikets Ständers beslut vid sista Riksdag, då Rikets Ständer förklarade, att de efter hand ville återbringa Rikets Ständers Bank till ordentlig verksamhet, som i anledning af Konungens Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer vid denna Riksdag och af flere motionärers förslag, samt deribland af Herr Hjerta sjelf, kommer ett beslut vid denna Riksdag att fattas, ägande till föremål, huruvida myntvärdet kan försäkras.
Det måste blifva af mycket inflytande på StatsRegleringen, om eller hu - D e ti 12 Januari i.
325 ru en myntbestämning stadgas.
Summ orne blifva belt olika, örn den sker efter 48, 96, 120 eller 128 skillingar.
Dessutom tror jag, att ännu ett annat vigtigt förhållande bör tagas i beräkning.
Jag anser nemligen, att om första vilkoret för näringarnes bestånd, säkerhet och visshet örn myntets förhållande blifver vunnet, skall detta hafva ett betydligt inflytande på deras förmåga att uppfylla Statens fordringar.
Af dessa anledningar tillstyrker jag, att Herr Hjertås motion ej måtte bifallas.
Friherre Cederström, Jacob, hade iulemnat följande, sora upplästes:
Som jag vid uppläsningen af Herr Hjertås anförande till Protocollet, rörande bestämmande af tid för StatsUtskottet, att inkomma med Betänkanden öfver så väl Statens inkomster som utgifter, funnit åtskilligt af så betänklig natur, att det borde lill en noggrannare granskning uptagas; begärde jag detta anförande på bordet, och får nu anhålla, att Ridderskapet och Adeln täcktes benäget ursägta, det jag måste blifva vidlyftig, derigenom att jag nödgas göra utdrag af Herr Hjertås anförande för att i minnet återkalla uttrycken.
Herr Hjerta grundar sin motion på åtskilige förutsättningar, nemligen: 1:0 ”Att alla motioner nu blifvit till ”Utskott remitterade, och Utskotten derigenom i tillfälle att classificera dera.” 3^6 I)cn 12 J a n u a r i i.
Att denna uppgift är origtig, torde, i afseende på hvad sorn rörer frågor från Ridderskapet och Adeln remitterade, Herr RiddarhusSecreteraren kunna vitsorda; hälst förteckningar öfver motioner, och hvart de blifvit remitterade, innan handlingarne åtfölja, icke sätta Utskotten i tillfälle bedomina deras mer eller mindre vigtiga beskaffenhet.
2:0 ”Att, sedan enhvar Riksdagsman ”1111 är i stånd att bedomina den krets, inom. ”hvilken vi vid denna Riksdag hafva att ”handla, synes det vara af stor vigt, att ”söka utreda och bestämma den ordning, ”hvaruti Rikets Ständer borde besluta och ”afgöra ärenderne.
Grundlagens föreskrift ”i 109 §.
RegeringsFormen gifver åt den”11a lättfattliga sats en ökad vigt.” Författaren synes hafva glömt, det RigeringsFormen och Riksdagsordningen i detta afseende gått hans önskningar i förväg, i det dessa Grundlagar noga bestämma den ordning Rikets Ständer skola följa, vid Riksdagsärendernas afgörande; och utgör 109 §.
RegeringsFormen blott en del af dessa bestämmelser.
Att således den värda Ledamoten sjelf icke redigt bedömt den krets, inom hvilken han vid denna Riksdag har att handla, synes vara påtagligt, då han kan uppgifva, såsom föremål för Ständernas särskilta beslut, hvad Grundlagarne bestämt.
Den 12 Ja 11 uarii.
3:o ”Att det öfverskott af omkring ”1,000,000, Bevillningen uppgifvits hafva "lemnat, återfaller tungt på den skattdragande, och lemnar icke obetydliga anled"ningar till mindre omtanka med Stats"medlen och lättgjorda beräkningar på öka”de anslag.”
Om detta öfverskott, som förhållandet är, liärflutit från de tillökade inkomster genom Tullen, nedsatta Tullafgifter mediört, synes det svårt att förklara uppgiften, att detta öfverskott återfallit tungt på den skattdragande.
Det är egentligen på Tullförsnillaren och Lurendrejaren, som detta förhållande tungt återfallit, i det deras yrke icke mera blifvit så gynnande, som under det mera prohibitiva systemet.
Att öfverskolten lemnat icke obetydliga anledningar till mindre omtanka med Statsmedlen, och lättgjorda beräkningar på ökade anslag, innebär en insimulation, otillbörlig för en Riksdagsman , sorn kariner den krets Lagen fördess handlingar bestämt, och innefattar en motsägelse i det, om mindre omtanka med Statsmedlen mot Styrelsen kunde anmärkas, öfverskottet naturligtvis icke funnits.
Herr Hjerta yrkar: ”att vid alla ”Riksdagar nu och framdeles Rikets Stän”der böra inom utgången af den 3:cJ je Riks”dagsmånaden hafva infordrat StaisU-tskot - 3s8 Den 12 Januarii. ”tets vigtiga betänkande öfver inkomst-beräkningen, och de på RiksStaten grunda”de utgifterne.”
I händelse Herr Hjerta icke anser Grundlagens stadgande i detta afseende tillfyllestgörande, finnes den form bestämd, under hvilken han kan bereda rättelse i 81 §.
Herr Hjerta antager såsom säkert, ”att det bland Rikets Ständer allmänt inyses, huru vigtigt det är, att icke mäng”den af enskilta motioner mätte föranleda ”till öfverdrifna utgifter för folket, och bin”dra Rikets Ständer, att uppfylla deras första och heligaste pligt, såsom Representanter, hvilka utöfva Svenska Folkets urgamla rätt, att sig beskatta.”
Från mängden af dessa enskilta motioner har Herr Hjerta förmodligen undantagit sina egna, men då samtlige äro afgifne af Svenska Folkets Representanter, hvilka enligt Grundlagen äga rätt att väcka frågor, uti allt hvad de anse kunna bidraga till Rikets gagn och nytta; och Grundlagarne bestämma sättet för dessa frågors behandling och afgörande, lärer flerr Hjerta få ursägta, att äfven andra motioner, än hans, af Rikets Ständer Grundlagsenligt uptagas, samt att, om bland dem sådana finnas, hvilka, oaktadt de medföra ökade Statsbidrag, Riksens Ständer pröfva nödige
Den 12 Januari i. och nyttige, Rikets Ständer icke låta sig förhindra af Herr Hjertås pliraser, att dem bifalla; väl vetande, att, då villigt lemnade bidrag till allmänt nyttige företag och inrättningar utmärka hvarje upplyst, om sitt eget intresse kunnigt, Folk, är det endast bidrag till onyttiga föremål, eller skadliga inrättningar, hvilka lika med dem, som kunna göras till understöd för enskilda slösare, beteckna lättsinnighet hos gifvarne.
Herr Hjerta fortfar: ”måtte också den ”dag aldrig komma, då Rikets Ständer, enskildt eller allmänt, skulle förgäta, att det ’ar en vis utöfning af Beskattningsrätten, ”sorn tryggar våra efterkommande för svek“fulla Maktinnehafvares [inkräktningsbegär ”på Folkets friheter, dessa stora politiska ”friheter, förutan hvilka alla enskilda rättigheter allenast äro bländverk.” Hvad Herr Hjerta menar med Rikets Ständer enskilt eller allmänt, torde han sjelf ensam veta.
Med Herr Hjerta instämmer jag i nyttan af en vis utöfning af Beskattnings-rätten, men phrasen, rörande svekfulla maktinnehafvares inkräktningsbegär på Folkets friheter, hörer till det slags Demogogiska deklamationer, som, genom skräckbilder för föremål, hvilka icke finnas, söka leda upmärksamheten från sak på individer; de kunna möjligen skada, men aldrig gagna. 33o Den i 2 Januarii.
Herr Hjerta yttrar: ”det torde äfven ”få antagas, att samtelige RiksStånden er”känna nödvändigheten, att hålla i helgd ”Representationens värdighet.”
Om viljan hos RiksStånden, att hålla i helgd Representationens värdighet, endast, såsom Herr Hjerta säger, torde få antagasj funnes denna värdighet icke mer, men lyckligtvis rubbas icke Rikets Ständers värdighet, om ock någon eller någre Representanter icke iagttaga sin.
Herr Hjerta fortfar: ”Måtte ock den ”dag aldrig komma, då Svenska Folketskul”le se de Representanter, hvilka det, en”ligt urgamla lagar, lemnat vården af sina "angelägenheter, misströstande öfverlemna ”åt en uplösande politik, att förslöa Nationens frihetskänsla, att förslösa dess mödosamt hopsparda skattebidrag, och att ”förstöra det enda bolverk mot förtryc”ket, som detta folk hunnit uppresa, innan ”det uppnådt den ståndpunkt, der bättre ”ordnade samhällskrafter kunna utvecklas, ”till nprättande af ett säkrare värn för "friheten.”
Hvar har väl Herr Hjerta hämtat anledningen till denna önskan?
I Svenska Folkets lynne, Styrelseform och Lagstiftning, finnes den ej.
Men dess yttrande gifver mig anledning till den önskan, att Svenska Folket och dess Representanter må städse Den 12 J a n u a i- i i.
331 förstå, att skatta det lugn, dess Faderliga Styrelse och Lagstiftning deni beredt, samt att icke fåkunnigt låta missleda sig, att misskänna sin lycka.
Herr Hjerta fortfar: ”Om vi sjelfva ”vilja äga den kraft, våra Grundlagar oss ”tillegnadt, en kraft som Fäderneslandets säkerhet krafvel-, och hvilken hvar och en stor ”Svensk Konung alltid ansett lika helig, ”lika vigtig, lika Välgörande, som Konungamaktens; om vi åt våra beslut vilja återgifva det värde, som ett illa förstådt, ett ”Grundlagsvidrigt, Embetsmannanit en läng”re tid sökt att förringa, och några af Nationella rättigheternas morgonrådnad be”svärade, i privilegiernas mörker handlande enskilla intressen söka att tillintetgöra; om vi, med ett ord, vilja rätt vårda ”det kall, som ett redligt folk lungt väntar, att vi på dess vägnar skola fullgöra: ”då, mine Herrar, hafva vi en stor moralisk ”pligt, att göra oss reda för de vigtiga an”gelägenheter, som vid sista Riksdag, till ”följd af olika meningar emellan Konungens Rådgifvare och Folkets Representanter, vållade en oväntad och för framtiden ”vådlig spänning emellan de verkställande ”och Lagstiftande Magterne.
Och då Rikets ”Ständers Lagstiftningsrätt, i allt hvad Be”skattningsväsendet angår, är obestridligt i ”Grundlagen dem tillerkänd; då en på Sven"ska språket skrifven Svensk Grundlag städ - 332 Den 12 Januarii. ”se skall af Svenska Representanter, rätte"ligen efter Svenska ordalydelsen, tilläm”pas, då ingen godtycklig tolkning kan någonsin tillåtas, utan fara för Folkets fri— ”het, då alltså alla stridigheter om Rikets ”Ständers rättigheter, att i beskattningsfrå”gor ensamt afgöra och besluta, icke kun”na eller böra lemhas till glömskan, utan ”att medgifva, att Rikets Ständer icke med ”omsorg utöfva Folkets beskattningsrätt, men ”sorglöst öfverlemna skattebidragen till den ”verkställande magten, hvilken icke alltid ”i framtiden torde veta värdera ett sådant ”förtroende; då vågar jag erinra Rikets ”Ständer, om nödvändigheten, att försätta ”sig i den ställning, att sådane missförstånd emellan Sarnhällsmagterna icke måt”te föranleda, på sätt 1823 skedt, till öka”de Statsbördor för Folket, eller till mindre fullständighet i Controll på Rikets Em”Lets- och Tjenstemän.”
Jag har uppfattat bela denna långa period, för alt icke rycka denna byggnad af phraser ur sitt sammanhang.
Hvem, okunnig om Sveriges Statsförfattning, och den allmänna tillgifvenhet, Konungen sig af Svenska Folket förvärfva!, skulle ej tro att Sverige vore en tummelplats för Grundlagsvidrigt Embetsmannanit, till förringande af Ständers rättigheter; att Konungens Rådgifvare vållat en oväntad och för framtiden vådlig spänning emellan de Verk - Den 12 Januarii. 333 ställande och Lagstiftande Mngterna; men inom Svenska Lagstiftande församlingen kunna sådana obehöriga yttranden lyckligtvis icke medföra några vådliga följder; och då en på Svenska språket skrifven Svensk Grundlag af Herr Hjerta borde förstås, hade han icke haft behof af, att misstaga sig, om hvad honom ålegat, i afseende på Konungens Rådgifvare, hvilkas handlingar han förklarat hafva vållat en oväntad, och för framtiden vådlig, spänning emellan de Verkställande och Lagstiftande Magterne, och hvilket, i händelse sådant vore sant, visserligen vore fullkomlig anledning till anmärkning emot dem, i den form 29 §.
Riksdagsordningen innehåller, såsom de der icke iakttagit
Rikets sanskyldiga nytta; men i den form, Herr Hjerta gjort sin framställning, är den olaglig, och bör, enligt dess egen regel, icke kunna tillåtas, utan fara för Folkets frihet.
Herr Hjerta anser nödigt, ”att så ti”digt bestämma Bevillningssumman, och så ”sparsamt utfästa sig till Statsbidrag, att ”Rikets
Ständer sedermera i mohn af den ”ömhet och omvårdnad för ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, som Styrelsen ”ådagalägger, kunna åt dess vårdande hän”der anförtro de ytterligare bidrag, hvilka ”aldrig kunna gagna Samhället, om de icke, ■”på ett ädelt och oegennyttigt sätt, förvaltas” - 334 Deu 12 Jan nar i i.
Tvärt emot Grundlagens tydliga föreskrift i 5p §.
RegeringsFormen föreslår Herr Hjerta här, att i olika repriser bestämma Bevillnings-bidraget.
Skall detta vara ett bevis på bans förmåga, att läsa och förstå den på Svenska språket skrifna Grundlagen?
De öfriga Representanterna hoppas jag likväl icke af honom kunna förledas, att missförstå dess stadganden.
Herr Hjerta fortfar: ”Om icke
Rikets ”Ständer med förtroende kunna aflemna ”de biträden, hvilka af Folkets näringsflit ”utkräfvas, till befordrande af Samhällsin”rättningarnes fullkomnande oall förbät”trande, är det ej blott en rättighet, utan ”en sann pligt, att endast afgifva, hvad till ”de nuvarande Statsinrättningarnes tarfliga ”underhåll nödvändigt erfordras; all annan ”åtgärd vore en glömska af hvad man är ”skyldig föregående Ständer och sig sjelf.” Huru är det möjligt, att framställa en sådan supposition, och deraf draga en slutföljd, då man, såsom Representant, sjelf äger anspråk på förtroende; äro icke i våra Grundlagar de former noggrant bestämda, under hvilka Rikets Ständer hafva fullkomlig granskningsrätt genom tillgång till StntsRådets Protocoller för ConstitutionsUtskottet?
Finnas ej lagar och straffbestämmelser för de tillfällen, då Konungens Rådgifvare i sina rådslag icke iaktta - Den 12 Januari!. 335 git Rikets sannskyldiga nytta.
Jag anser derföre Herr Hjertås förutsättning, om ock yttrad utan tillämpning på närvarande Styrelse, både opassande och otillbörlig; men då Herr Hjerta i nästa moment yttrar sig: ”Äfven i detta afseende vore det såle”des vigtigt, att hafva beslutat, det högst ”nödvändiga Bevillningsbeloppet innan den ”i4 Mars innevarande år;” så har han sjelf gifvit hänsyftning åt den föregående perioden, på nuvarande Styrelse, och dess yttrande är då rent af Grundlagsvidrigt.
Herr Hjerta föseslär Ridderskapet och Adeln, ”att, med anledning af 44 §■ Riksdagsordningen, förelägga StatsUtskottet en ”bestämd tid, då SlatsRegleringen bör till ”RiksStånden vara afgifven.” För Statsregleringens afgifvande fordras, att Rikets Ständers Statsutskott i:o fullbordat Revision af såväl Stats- som Banco- och RiksgäldsVerken; 2:0 att alla af Rikets Ständer för nödige ansedde utgifter, af hvad slagsom hälst, blifvit bestämde; att, sedan derefter, genom jemförelse emellan beloppet af tillgångarne, i såväl Ordinarie som Extraordinarie inkomster, med utgifts-summan, Statsbristen blifvit bestämd, grunderna för Bevillningen tilldess utgörande lämpas.
All annan ordning för 336 Den 11 Januari i.
Statsregleringen står icke tillsammans med Grundlagens föreskrifter, och hvarje försök, att annorlunda eller i annan ordning, än Grundlagen bestämt, behandla Riksdagsärender!, är lika obehörigt att föreslå, som det vore oklokt af Rikets Ständer att försöka.
Jag har redan ofvanföre yttrat mig rörande oformligheten af Herr Hjertås förslag, att först bestämma Bevillningssumman, och sedan serskilt besluta bidrag till i Statsregleringen icke uppförda föremål.
Jag vill endast nu, i anledning af hvad Herr Hjertås anförande ytterligare derom innehåller, förklara, det jag anser tydligt, att Herr Hjerta, ehuru det icke står yttradt i hans anförande, derigenom vill söka tvinga Rikets Ständer, om ock behofvet sådant icke skulle påkalla, derest Statsregleringen i Grundlagsenlig väg afgjordes, att antaga ett StatsLåne-systéme, för att betacka den under Riksdagens lopp successift ö.kade Statsbristsumman.
Herr Hjerta yttrar vidare: ”Ett Ögon”blicks uppmärksamhet till folkets önsknin”gar har ofta räddat en på godtycklighetens ”bana besinningslöst framrusande Styrelse, "och rättelsen af några Magtens missbruk ”kan ofta återgifva en vacklande thron det ”osvikliga stödet af ett förnöjdt folk.”
Det I Den 12 Januari!. 337
Det är svårt att rätt fatta Herr Hjertås mening med dessa reflectioner; att de äro obeböflige inom Sverige, vet hvarje rättskaffens uplyst man; men då jemväl ouplyste finnas, de der genom dessa reflectioner kunna missledas misstänka, att behofvet af någondera af dessa reflectioners verkställighet skulle erfordras, bar jag ansett mig offentligen till Protocollet böra ogilla dem.
Den Konung, hvilken gjort så mycket, som Vår, för sitt Land, behöfver icke frukta, att dess Thron skall blifva vacklande, likasom folkets tillgifvenhet för honom icke kan rubbas.
Herr Hjerta yttrar vidare: ”Olyckligt ”det folk, hvars Representanter oeftertänk”samt offra dess sista skärf till alla de obetänksamma företag, som af en Magtlysten, ”och allt sant menniskovärde föraktande, ”Regering, skulle lättsinnigt affordras dem.”
Åter en reflection, som, utan tillämpning, kan anses tillhöra ett sjukt sinne; åsyftas en tillämpning, skulle denna phras innebära en alldeles egen art af brottslighet.