Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Råkar en annan medlem i nöd, så har revolutionären vid den frågans afgörande, om densamme skall räddas eller öfverlemnas åt sitt öde, icke att låta sig ledas af något slags personliga känslor, utan uteslutande af den revolutionära sakens, fördel, och derför afväga å ena sidan nyttan som medlemmen bringar och å andra, sidan förlusten af revolu-tionskraften som räddningen skulle vålla, och att handla på den sidan öfvervigten ligger.
Upptagandet i förbundet, af en ny medlem, som icke med ord utan med handling visat sig vara en revolutionär, kan icke försiggå annorlunda än enhälligt.
Revolutionären i förhållande till samhällsklasserna.
Revolutionären inträder inom högofficiela kretsar, i sällskapslifvet, i den så kallade bildade verlden, men rör sig der uteslutande i tron på deras fullständiga och snaraförstörande.
Han är ingen revolutionär så snart det gör honom ondt om något i denna verld, eller om han ryggar tillbaka för förintandet af ställningar, förhållanden eller någon denna samhällsordning tillhörande menniska.
Alla och allt måste vara honom lika förhatligt, och ve honom om han inom samhället har något slägtskaps-, vänskaps- eller annat kärleks-förhållande, hvilket kunde komma hans hand att darra vid förstörelsearbetet.
Aldrig lemnande målet af den bestående ordningens sprängning ur sigte, kan och skall revolutionären till och med umgåä med alla samhällsklasser, men dervid aldrig gifva sig ut för ' hvad han verkligen är.
Öfverallt skall revolutionären trakta att intränga och innästla sig, hos hög och låg, i köpmannens magasin, i kyrkan, i aristokratiens salonger, i byråkraternas, militärens, i de literäras kretsar, i III: dje afdelningen, i czarens palats.
Revolutionären indelar det nuvarande afskyvärda samfundet, hvars undergång han har att eftersträfva, i följande kategorier:
Första kategorien.
De till ögonblicklig dödsexekution dömda.
Listan på hithörande kandidater sammanställes på nytt hvar tredje månad.
Vid upprättandet af dödslistorna och bestämmandet af ordningen, i hvilken dödsdomarne skola gå i verkställighet, skall ingalunda den ifrågavarande indi- ’ videns personliga uselhet (zlodjejstwo), heller icke ens hatet, som han genom sitt handlingssätt inom samhället eller hos folkmassorna framkallat, vara bestämmande.
Detta hans handlingssätt och detta hat kunna nämligen äfven medföra nytta, när de befordra och påskynda utbrottet af ett allmänt uppror.
Endast fördelens storlek, som genom hans död kan ernås för revolutionens sak, eger att dervid vara afgörande.
Sålunda sjtola framför allt sådana personer un-danrödjas, hvilka stå organisationen hindrande i vägen, såväl som de, hvilkas plötsliga våldsamma död är egnad att injaga skräck hos regeringen och jatt skaka hennes makt genom att beröfva henne hennes dugligaste och kraftfullaste organer.
' Andra kategorien består af sådana personer, som endast någon tid få behålla lifvet, på det att de genom sin bestialitet må stegra folkets missnöje och genom sitt tyranni ständigt starkare och starkare upphetsa detsamma emot den bestående statens och samhällets ordning.
Till tredje kategorien höra de talrika högt uppsatta personer, hvilka hvarken utmärka sig genom något synnerligt förstånd eller genom energi, men hvilka till följd af sin ställning befinna sig i besittning af makt och stor förmögenhet, af framstående bekantskaper och inflytande.
Desamma måste på allt upptänkligt sätt exploiteras, omgifvas med nät och vilseledas och sedermera, när man kommit till kunskap om deras ofta smutsiga hemligheter, göras till vårt samfunds slafvar och på detta sätt lemna en outtömlig skatt t kammare och hjelpkälla för diverse revolutionära företag.
Fjerde kategorien omfattar äregiriga statsmän och liberala af olika nyanser.
Med dessa kan, under sken att man blindt följer dem, konspireras efter deras program.
Under tiden innästle man sig emellertid hos dem, bemäk-tige sig deras hemligheter, kompromettere dem till ytterlighetens gränser, så att ett återvändande icke mera blir dem möjligt och arbete sedan med deras händer på statens störtande.
1Ö.
Till femte kategorien räknas: doktrinära, revolutionära konspiratörer, alla tomma fraströskare i samhället och påpapperet.
Desanime måste oupphörligt trängas framåt till praktiska, halsbrytande manifestationer.
Resultatet häraf blir flertalets af dessa menniskor spårlösa undergång, och utbildandet af låt vara få men dock sanna och äkta revolutionärer.
Till sjette kategorien höra qvinnorna, hvilka återigen sönderfalla i tre kategorier: a) obetydande, energi och talang saknande, hvilka man skall begagna på samma sätt som männen af de anförda andra och tredje kategorierna; b) varma, saken tillgifna, talangfulla, men ännu icke tillhörande de våra, emedan de ännu icke upparbetat sig till den äkta oförskräckta faktiska revolutionära uppfattningen; slutligen c) qvinnor, som tillhöra oss med lif och själ, d. v. s. sådana som helt och hållet hafva accepterat vårt program och äro fullständigt invigda i organisationen.
Desamma måste betraktas såsom revolutionens yppersta egendom och värdefullaste skatt, hvilkas hjelp vårt verk icke kan undvara.
Revolutionären i förhållande till folket.
Vårt förbund har icke något annat mål än folkets, d. v. s. det arbetande folkets, fullkomligaste befrielse och välfärd.
Men i den öfvertygelsen att folkets befriélse och ernåendet af denna välfärd blott kan möjliggöras medelst den allt förintande oah nedbrytande folkrevolutionen, har vårt samfund gjort sig till hufvuduppgift, att med alla dess till buds stående krafter och medel utbreda och nära missnöjet med allt elände och alla missförhållanden, hvilka slutligen uttömma folkets tålamod och måste tvinga det till en allmän resning.
Vårt förbund menar med revolution icke en rörelse, som städse gör halt framför egendomen och den samhälleliga ord-ningens traditioner inom den så kallade civilisationen och sedligheten, och hvilken hittills inskränkte sig endast till omstörtandet af de politiska formerna och till desammas ersättande genom någon annan form, och uteslutande efter-sträfvade bildandet af den s. k. revolutionära staten.
För folket kan nämligen blott den revolution vara botbringande, som förintar hvarje statstanke i dess rot och förstör alla statens traditioner, institutioner, ordningar och klasser i Ryssland.
Vårt förbund ämnar derför icke oktrojera någon huru som helst gestaltad ordning uppifrån.
Den tillkommande organisationen kommer att genom folkets rörelse, lif och verksamhet sjelf utarbeta sig.
Detta är lik visst ett verk för kommande generationer.
Men vårt verk heter förintelse utan nåd och försköning.
Vårt samfund måste derför stå i ständig beröring med folkmassan och framför allt förbinda sig med de elementer inom folket, hvilka sedan den ryska statsmaktens grundläggning icke blott med ord utan äfven med handling aldrig hafva upphört att protestera emot allt, som direkt eller indirekt står i samband med staten, emot adeln, byråkratien, presterskapet, skråväsendet, kapitalisterna o. s. v. Förbin-dom oss med röfvare och tjufvar, dessa enda och äkta revolutionärer i Ryssland.
Att sammangjuta dessa protesterande elementer i en oöfvervinnelig, allt bortspolande makt — det är vår organisations väsende och vår verksamhets uppgift.
Episoder ur Fredrik Crusenstoipes lif.
Derjemte en runa på hans grift.
Det namn, som läses här ofvan, har redan länge intagit ett rum inom den svenska vitterheten, genom förf.
af “ Morianen *.
Icke slägtskapen, icke naturens band kunde fastare tillknyta föréningslänken emellan de begge bröderna Magnus Jakob och Joh.
Fredrik Sebastian Grusenstolpe, ty om icke i alla, så förefanns i många afseenden en omiss-känlig likhet i åsigter, impulser och sammanstämmande sympatier dem emellan.
Det var samma lågande patriotism, samma klarhet i tanken, samma eld i skaplynnet, samma vulkaniska blod, samma ömma känslor, samma retliga nervlif, likasom samma värme i öfvertygelsen då det gälde förfäktandet af en vigtig sak.
Andre sonen af presidenten i Göta hofrätt Joh.
Magnus Grusenstolpe och hans maka Christina Charlotta Nymanson, föddes Joh.
Fredrik i Jönköping den 25 aug.
Hans barndom förflöt lugnt och stilla, omhägnad af huld föräldra-vård och med oskyldig lek vid Vetterns strand.
I motsats till det barbariska uppfostringssystem, som kännetecknade den gamla tiden, medelst ferlans anlitande från morgon till afton, både för begångna och motsedda förseelser, och hvaraf den äldste brodern fått sin dryga del, kände denne andre son, äfvensom hans tre år yngre broder, Carl Denis, endast till den ljusaste sidan af familjelifvet.
De rika förhoppningar fadern fästade vid den unge Fredrik, svekos
8 väl icke heller, fastän de uppfyldes först i en aflägsen framtid — så aflägsen, att denne icke hann upplefva deras förverkligande.
Men han hade smärtan öfverlefva förlusten af sin yngste son, ofvan nämnde Carl Denis, hvars rika anlag i poetiskt och musikaliskt hänseende plötsligt tillintetgjordés af döden vid endast tjugutre års ålder.
Utrustad med en viss fåfänga med hänsyn till uniformens glitter, öfverhopade den unge Fredrik Grusenstolpe sin fader med böner att få ingå i det militära ståndet, hvilket ock skedde.
Efter fullbordade skolstudier i Jönköping, sändes han till Stockholm och inskrefs kort derefter som kadett vid krigsskolan på Karlberg.
Genom godt uppförande, flit i studier och vänskap mot kamrater, förvärfvade han snart både gynnare och vänner, samt erhöll, såsom vitsord på framsteg, belöningsjettonen i silfver 1816.
Från krigsakademien ingick han derefter vid sjutton års ålder som fänrik vid andra lifgardet, vid hvilket regemente han 1824 utnämndes till löjtnant.
Med denna utnämning framblänkte på samma gång hans lyckas stjerna som hon inom kort derefter gömde sig i dystra moln.
Af naturen begåfvad med godt hufvud, ett fördelaktigt utseende, oaktadt en något oansenlig växt, lika mycken älskvärdhet i umgängessättet som behag i åtbörder och elegans i hela uppträdandet, blef den unge löjtnanten väl sedd och eftersökt i den högre sferen.
Man måste naturligtvis lämpa sig derefter, men vid ungdomens kassakista står icke visheten posterad, lika litet som det cement, hvarmed dess luftslott sammanfogas, motstår verklighetens påstötningar — alltnog, han hade för att kunna hålla * sig uppe med vinden nödgats göra utgifter, som öfverstego tillgångarna.
En intrasslad affärsställning blef häraf följden, som icke kunde ordnas på annat sätt än genom afskedstagande från tjensten och en resa öfver gränsen, hvilket också inträffade 1825.
Med denna sin första motgång.
till grundplåt för en lång serie af samma slag, måste han nu i främmande land uppsöka utkomst och
Jen trög lycka.
Men om denna falska guddom var honom mindre bevågen att börja med, blef denna, snart sagdt oafbrutna kedja af ett kringirrande lif, till stor nytta för erfarenheten, kunskapsförrådet och inhöstandet af rika minnen.
Ung och ärelysten, med krossade illusioner, men med hjertat svällande af förhoppningar om utmärkelse på ett eller annat sätt för att sålunda göra sig förtjent af det älskade fosterland han genom ett ungdomsfel nödgades kanske för alltid lemna, beträdde han den klassiska jorden, hvars sjelfbestånd hotades genom turkarnes invasion.
Oaktadt starkt afrådande från flera håll, framhärdade han i sin föresats att med värjan bistå Greklands söner, och lät in-skrifva sig i ledet under general Fabviers befäl.
Ett utdrag ur ett bref, dateradt lägret vid Methena 11 juli 1826, till hans i Sverige varande anförvandter torde derför icke vara utan intresse.
“ Det är nu en månad sedan jag vistas i detta vilda land, som är försänkt i det djupaste barbari, utan ringaste tecken till civilisation.
Den 10 juni ankom jag till Napoli di Roma, den så kallade hufvudstaden — Grenna är ett paradis jemförelsevis.
Jag uppehöll mig der i 4 dagar, hvarefter jag for hit och träffade öfverste Fabvier.
Hitkommen bad jag honom employera mig, men han bad mig betrakta tillståndet rundt omkring, sade uppriktigt, att detta olyckligtvis ej gjorde det till någon möjlighet för honom att använda mig för det närvarande.
Det misslyckade företaget till Guristo hade så godt som upplöst hans trupper.
Han lät mig förstå, att han sjelf ej kunde ansvara huru han skulle bära sig åt för sin egen individuela person.
Man bad mig emellertid hafva tålamod, och sade att längre fram det kanske skulle bli bättre.
Jag utbad mig tillstånd få vistas i hans läger, det jag erhöll, och der jag nu befinner mig i väntan, boende i en riskoja helt nära öfverstens egen, men betalar af egna medel den salta fisk eller den härskna ost jag förtär — detta är de enda delicerna här finnas ochgrekerna låta minsann betala sig hederligt nog.
Jag kan ej neka att jag ofta varit rätt hungrig och törstig, då jag äfven för betalning ej kunnat få någonting — men stor sak så länge man har helsan, så länge är jag lycklig, men blir man sjuk här då är man riktigt att beklaga, ty här i landet får man knappast en drickstår utan betalning.
Här fins ej spår af gästfrihet, man kan ej göra sig begrepp om sådana menniskor.
När man vill hafva någonting, så måste man gifva penningar ifrån sig, innan den säljande går något steg för att gifva det man begär; först då när han har pengarna i hand, får man det man vill hafva.
Tillståndet med Fabviers corps är högst uselt.
Fabvier sjelf är i stor penningbrist, så att de officerare som redan äro i aktivitet hafva att fordra sin sold för flere månader.
Detta är äfven en stor orsak hvarför han ej törs engagera flera.
Här vistas som jag flere tyskar, fransmän etc. som hafva ingen betalning.
De voro här före mig; de hafva ätit upp hvad de medhade, så att nu riskera de stackrarne att krevera af hunger.
Min lycka är att bland utländingarne här i Grekland är äfven en svensk, en finne vid namn Myhrberg *, en ganska dugtig pojke, som genom sitt tappra uppförande vid Guristo der frälsade lifvet på kavalleri-chefen, och der han ensamt utmärkte sig, då alla andra på nygrekiskt vis vände ryggen till.
Min lycka är att han är öfverstens gunstling, att han är en bra karl, att vi äro landsmän, och att vi blifvit ganska goda vänner.
Öfversten är sysselsatt att befästa ett berg till tillflykt i händelse turkarne skulle komma, men det vissa är att han sjelf alldeles icke tror på någon möjlighet af framgång, utan att befästningen endast göres för att försvara sig en kort tid, och derefter gifva Grekland på båten och återvända till Europa — så tro de som äro väl underrättade.
* August Maximiliam Myhrberg, född 1799, död 1867, efter en mycket skiftande lefnad, egnad äfven åt frihetskrigen i Polen och Spanien.Dessförinnan hade dock en ny batalj levererats, hvarom vi anföra några detaljer ur ett bref, skrifvet af G. till samma anförvandt dateradt Toulon uti Quarantaine den 16 December 1826.
“ Den 18 och 20 augusti bevistade jag bataljen vid Athén som volontär med geväret på axeln, jag kan ej neka att blodet lopp fortare i mina ådror vid denna första batalj; vi blefvo slagna och retirerade hufvudstupa samma väg vi voro komna.
Fabviers corps d. v. s. greker spridde sig åt alla håll; det så kallade heliga kompaniet, deruti jag var, och som bestod af alla européer, var skickadt öfverallt der det var fråga om att uträtta någonting.
Detta kompani var sammansatt af alla nationer, och af alla.
möjliga slag; det hederligaste folket voro fyllhundarne.
Du kan tänka hvad jag led att vara förblandad med detta nedriga pack.
Också så snart reträtten var verkstäld, och Fabviers corps var öfverkommen till Salomina, skilde jag mig från detta sällskap, som blott var formeradt för den kampagnen.
Och då öfversten derefter var för svag att uträtta någonting och jag hade fullkomlig erfarenhet om sakernas ställning, inlemnade jag min dimission snart derefter åt öfverste Fabvier, hvilken gaf mig den på ett ganska artigt sätt, åtföljd af ett handbref tout å fait complaisanieS
Efter denna sakernas ordning och då ingen ära var att inlägga hos ep degraderad nation, begaf sig G. efter uppehåll här och der på olika orter till Tripoli, der han anstäldes som privatsekreterare hos svenske generalkonsuln derstädes Jakob Gråberg af Hemsö.
Denne hade visserligen en fördom att emottaga den unge G. i sådan egenskap, ty, som han utlät sig till en person af facket, “ G.
är älskvärd och ridderlig — men obemedlad — och jag har sjelf tvänne oförsörjda döttrar ".
Icke förty installerades han i funktionen och familjen, och blef snart der upptagen och ansedd som en son.
Och oaktadt de berättigade faderliga skrupler Gråberg hade med hänsyn till tvänne förtjusande döttrar, hindrade icke G: s installering den yngsta att göraett lysande gifte med en riksgrefve, hvaremot den äldsta af outredda anledningar förblef ogift.
Vistelsen i Tripoli var också för G. särdeles angenäm och en oas i öknen efter utstjindna mödor.
Sedan Gråberg blifvit rappellerad och tillika med familj begifvit sig till Livorno qvarstannade dock G. något öfver ett års tid i Tripoli.
Ehuru med stor saknad efter denne sin välgörare och hans älskvärda familj, öfverlemnade sig icke G. efter deras afresa åt endast känslo-utgjutelser, hans energiska själ behöfde näring och hans tillvaro verksamhet.
Generalkonsul Gråbergs rikhaltiga bibliotek hade redan i början af deras bekantskap stått honom till buds, ett tillfälle som Grusenstolpe icke försummade begagna sig af.
Den högt bildade förmannens samtal * i förening med nyssnämnde förhållande inverkade också fördelaktigt på den unge svenskens intellektuella utveckling, hvars håg, riktning och mindre fantasirika än kontemplativa natur låg åt det vetenskapliga området.
Bland annat studerade han flitigt Montesquieu, hvilket framgår af hansefterlemnade anteckningar.
“ Jag har, säger han deri, efter genomläsandet af L ’ esprit des lois af Montesquieu, haft djerfheten på papperet göra några anmärkningar mot ett och annat ställe af detta förträffliga arbete, särskildt då jag studerat XXIV boken kapitlet VII, detta sistnämnda som bär titeln: Des lois de perfection sous la Religion. “ Häraf tror man sig spåra första upprinnelsen till hans öfversättning af koranen, till hvilket arbete vi längre fram skola återkomma.
För klarsynt för det ringaste lutande hvarken till fromleri eller fanatism, kände Grusenstolpe i sin själ en.
* Jakob Gråberg af Hemsö var född i Hemsö socken på Gotland 3.776, i ungdomsåren sjöman, svensk vice konsul i * Genua 1811, konsul i Tanger 1815, svensk generalkonsul i Tripolis 1823, entledigad 1828; sedermera bosatt i Florens, der han af storhertigen af Toscana utnämdes till kammarherre och öfverbibliotekarie vid Pittiska biblioteket; ledamot af Vetenskaps- oeh Vitterhetsakademierna i Stockholm samt medlem af mer än sjutio utländska akademier och lärda sällskap.
Har författat en mängd historiska och statistiska skrifter, dels på modersmålet, dels på italienska.grundton af varm och sann religiös känsla, hvilken af fast öfvertygelse aldrig upphörde att ljuda förrän med sista andedraget af hans lif.
Ett vetenskapligt forskande på flere språk och i flere länder, särskildt beträffande de religiösa bekännelserna, blef derför för honom af stort intresse Men utan att ensidigt fördjupa sig deri, hade han både sinne och omdöme för hvad som tilldrog sig på den ort han vistades.
Sålunda skrifver han i sin dagbok (1827) om Tripoli:
ttDet som här i synnerhet är skadligt för alla, men most för främlingar, är den betydliga omvexling af klimat under hvarje dygn, som man här erfar hela året igenom.
Ibland är det dagar, då termometern om morgonen visar 12 å 14 grader, stiger vidare, så att han midt på dagen är emot 20, och emot qvällen åter 14, hvartill kommer luftens fuktighet vid vissa vindar jemte det att allt utomhus är vått, som om det fölle regn.
Araberna föra ett enkelt lefnadssätt och praktisera särdeles principen il dolce far niente.
Man kan se dem hela dagarne sitta med benen i kors eller ligga på marken, utan att företaga sig det ringaste göromål, utan att förändra plats för annat än tillfredsställandet af de allra oundgängligaste vilkoren för att kunna lefva.
Deras föda är tarflig, de äta merendels en rätt, kallad JcusJcusu, lagad af en sorts gryn, kött och hårdkokta ägg, hvilket allt är tillbörligen beströdt med peppar.
Denna rätt, väl lagad, är temligen välsmakande, men mycket mäktig, och älskas af infödingarne.
För att hafva råd att bestå sig denna föda fordras ibland ett slags välstånd.
Det sämre folket lefver bara på säd eller korn, som de endast rosta litet vid eld och äta sedan utan vidare tillagning.
För öfrigt är dadel-trädet för dem en välgerning, dess frukt tjenar dem till föda, och af dess saft bereda de en berusande dryck; af dess grenar och blad göra de sig kojor.
Araberna älska att äta mycket peppar, så att de icke allenast dermed beströ sin mat, utan när växten ännu är på sin qvist, så äta de den helt rå utan att dermed skada sig, under det andraderaf skulle blifva uppbrända.
Mohameds lag förbjuder dem vindrickande, det fattigare folket som ej har råd att bryta mot denna lag, rusar sig med en dryck, den de kalla Cachbir, som är dadelträdets saft, den de tappa af, som hos oss björklake.
Denna saft är sötsmakande, men tyckes mig fadd; den är äfven mycket stark, och araberna berusa sig gerna af den.
För öfrigt är det ganska få bland dem som neka att dricka ett glas vin då det bjudes dem och aldrig har jag sett menniskor tåla så mycket som fallet varit här.
Jag har sett dem som kunnat sätta en rombutelj för munnen och tömma den i en, klunk, och sam varit fardiga att börja med en ny, utan att der märktes någon rubbning i idéerna.
Paschan föregår dem med godi exempel, liksom hans söner och döttrar, hvilka fylla sig med champagne, vin och rom alla aftnar, så att riktiga orgier bedrifvas på Baschiska slottet.
Vidare förekommer i anteckningarna om paschans krigföringssätt: " När paschan vill göra krig kallar han till sig alla beduiner som bo uti byarne omkring Tripoli.
Dessa äro indelade i stammar, styrda hvar och en af en Scheik.
Paschan ger ordres åt scheiken att komma till honom med allt sitt underlydande manskap, och så vida denne ej är i uppror mot honom (i sådant fall skyndar han sig att förena sig uppe i bergen med paschans fiender) måste han lyda.
På dessa tåg måste hvarje karl bestå sig allting, så väl mat
♦ _
och dryck som krut och kulor.
Paschan gifver dem intet; allt hvad de kunna röfva åt sig af får och getter och matvaror få de behålla, men kameler, hästar och slafvar äro uteslutande paschans egendom så snart de blifvit tagna.
Dessa beduiner äro sjelfva egare af sina hästar, men de, hvarmed kavalleriet är monteradt, tillhöra paschan, så att, ehuru hvarje karl får bruka och ega sin häst i sin trädgård i beduinqvarteren omkring Tripoli och följaktligen är tvungen att föda den, så låter paschan då och då hålla revy med hästarne, och den som då illa underhållit sin, blir straffad med bastonad.
" Om qvinnans ställning derstädes läses följande: “ Fruntimren hållas ganska strängt som i alla mohamedanska länder; när de visa sig på gatorna, äro de alldeles betäckta och insvepta i ett sorts täcke, kallad barukan, af ull och bomullsväfnad.
Endast en liten öppning är lemnad för ett öga, för att kunna vägleda sig, på fotterna bära de tofflor af åtskilliga farger eller en sorts saffiansstöflar.
Strumpor bruka blott förnämt manfolk, fruntimmer aldrig, karläme bära en lång toga, ett par vida turkiska byxor, hvita, blå, röda, gula o. d., omkring midjan en gördel mer eller mindre rikt ornerad.
Allmänt nyttjas en bournous, en sorts slängkappa med capuchong, väfd af silke och ylle, ett särdeles fint och vackert hvitt tyg; de förnäma bära dessa bournous oändligt fina, så att de kunna i pris uppgå till mellan 10 och 20 spanska piastrar.
Denna bournus lägga de aldrig af sig hvarken i fria luften eller i rum.
De, som ej hafva råd bestå sig bournous, hafva likväl alltid barukan, som äfven tjenar dem mot kölden.
De förnäma nyttja den söm kappa oberäknadt bournousen.
På gatorna gå de alltid insvepta i dessa barukaner, som de kasta om sig, så att den betäcker hakan, viras om turbanen eller röda mössan och faller sedan ner rundtomkring i draperier.
' För ett ovandt öga är det besynnerligt att ej se andra än dessa insvepta spöken, fruntimren isynnerhet se ej ut som menniskor.
Om Grusenstolpe hade att utstå många svårigheter_4 afseende på utkomst och befordring under tre fjerdedelar.
af sin lefnad, hade han deremot en ovanlig tur att vinna personers sympatier och välvilja.