Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen anhåller jag att i förbigående få nämna, att jag betviflar, det någon fabriksrörelse, redan utan bevillning, är så tungt beskattad som Masugnarna, hvilka skatta för hvarje dygn de äro i gång, ofta ända till en tjugondedel och deröfver af dygnets tillverkning, utan afräkning för mindre god gång med Masugnen och andra tillfälligheter, som verka menligt på rörelsen, utan egarens eget förvållande.
Jag anser visserligen icke BevillningsUtskotlets föreslagne grunder för den blifvande a88 Den 3o Mars f. m.
Bevillningen vara de mest tillfredsställande nian kunde önska sig; men då jag måste erkänna, att jag icke funnit andras förslag önskvärdare, och icke eller sjelf kunnat utfinna något bättre, anser jag mig icke befogad till anmärkningar emot TJtskottet, för det
Utskottet ej funnit utvägar till en jemnare beskattning, än som skett.
Hvad för öfrigt så väl Betänkandet, som de deremot gjorde anmärkningar beträffar, anser jag allt vara så fullständigt utredt och besvaradt af Herrar Tham och af Billbergh, att jag skulle tro mig endast onödigt upptaga Ridderskapets och Adelns lid med ett upprepande deraf.
Blott ett yttrande har jag ej hört tillräckligen besvaradt, och anhåller derföre att få göra ett tillägg i afseende på Friherre Boijes yrkande af öfverflöds-afgifter på åtskillige varor, såsom The', Caffe', Socker, Vin, Sidenmöbler och dylikt.
Som jag fattat Friherrens mening', har han trott, att en nedsättning i priset på Caffe verkar minskning i den consumtions-afgift, som ligger i Tullen.
Jag kan ej finna, hvilken mening detta innebär, och öfverlemnar till Friherren sjelf att uttyda det.
Jag blott förenar mig med dem, som äro emot öfverflöds-afgifter, med den erinran, att sådane afgifter, efter min tanka, aldrig skola uppfylla behofvet af en rättvis och jemnt fördelad beskattning.
Ty det måtte vara orättvist, att en bondhustru pålandet, som dric - Den 3o Mars f. m. 289 dricker caffe endast några få gångor om året, vid en Auction eller dylika tillfällen, derföre skall erlägga lika afgift med Stockholms Caffe-Madamer, hvilka tömma flere koppar om dagen.
Samma förhållande är med vin.
Den, som dagligen sjelf dricker vin, och dermed fägnar sine gäster, skall visserligen ej undandraga sigafgiften; men jag hemställer, om det icke ofta skulle vara hårdt för gästerne, att nödgas antingen neka lill värdens bjudning, eller erlägga en afgift för ett glas vin, som endast tillfälligtvis erbjudes.
Om möbler gäller äfven detsamma.
Jag känner för min del ej större njutning uti att sitta på en sidenstol, än på en annan lika väl stoppad.
Om vi derföre ej mera få nyttja siden-öfverdrag på våra stolar, ulan att betala för dem, her jag att vi åtminstone, till följd af de rättsgrunder man åberopat för förslaget, få deni vi redan äge stämplade, för att opåtalt få slita ut dem, så vida man ej heldre vill inköpa dem allesammans, hvilket visserligen vore det lämpligaste, ifall det är sjelfva bruket man vill förekomma.
Men att betala för det såsom en jouissance, kan jag ej medgifva.
Jag instämmer äfven med dem , som yrkat lindring för jordbruket genom nedsättning af fastighetsvärdet, men tror med Herr Tham, att detta tillhör Bevillningsgrundernes tillämpning.
Slutligen begär jag återremiss på samma grunder, sora de Herrar, med hvilka jag förenat mig. 18 IL 19 29° Den 3o Mars f. ra.
Under samma åsigter, som de nyss yttrade, anhåller jag att blott få tillägga några få anmärkningar.
Sjette punkten af de föreslagne grunderne lyder som följer: ”Bevillning utgöres af de ”inkomster utöfver 5o R:dr B:co, hvilka i ”egenskap af lön, arfvoden, sportlar eller ”tillfällige förtjenster tillfalla de personer, ”sorn äro i Kongl. Majrts och Rikets eller ”serskilde Inrättningars tjenst.”
I hufvudsaken förenar jag mig med Herr Tham i hvad han anfört om Minimi-summans nedsättning till 5o R:dr.
Jag vill derutöfver
Blott anmärka en otydlighet i redactionen, sorn, i fall af Momentets bibehållande i denna del, kunde förorsaka en missledning.
Der står nemligen ”serskilde Inrättningars tjenstNu är till exempel Veterinärinrättningen en serskild Inrättning, och om der finnas tjenstehjon med 5o R:drs lön eller derutöfver, skulle desse för densamma kunna få erlägga bevillning, hvilket väl icke varit Utskottets mening.
Jag förenar mig äfven med Herr Tham i afseende på den föreslagne Bevillningen af Testamenten, och får blott tillägga, att nedsättning af Minimisumman skall förorsaka ökade besvär för Auctoriteterne, genom den större mängd Testamenten, som de få att observera, dels emedan
Domstolarne ofta måste gifva den enskilte parten förelägganden om hvad han vid Testamentets bevakning har att fullgöra i afseende på Bevillningen, såsom att Den 3o Mars f. m. 291 ställa borgen för densamma och anskaffa Uppbördsmannens bevis deröfver, dels ock genom de flere förteckningar öfver sådane Testamenten, som till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, HofRätten och slutligen Fullmägtige i RiksgäldsContoret, skola aflemnas.
Embetsmanna-bestyret härmed torde näppeligen i värde motsvaras af den dymedelst af dessa små Testamenten härflylande Bevillningen.
Slutligen i afseende på den föreslagne beskattningen af Vattenverk , hvarom en Kongl. Proposition blifvit aflemnad, får jag, till undvikande af vidlyftighet, åberopa Herr Westerstrands reservation, med den erinran, att då en del qvarnar och vattenverk ingått i beräkningen af vissa hemmans grundskatt, bör, vid tillämpning af den nya principen iakttagas, att den, som äger en sålunda beskattad inrättning, ej måtte derutöfver betungas med bevillning för densamma, och således komma att skatta på dubbelt sätt.
I denna sista anmärkning af Herr Ribbing instämmer äfven jag.
Friherre Cederström, Anders, hade inlernnat ett Anförande, som upplästes, så lydande:
Att här ingå i någon detail af Sveriges Beskattnings- och Bevillnings-historia, vore OQJ.
Den 3o Mars f. m. belt säkert onyttigt och öfverflödigt, då, enligt min öfvertygelse, hvar och enafRidderskapet och Adeln, som vid denna Riksdag representerar sin ätt, bordt taga en noga kännedom om detta så högligen vigtiga ämne.
Hvad forntida häfder åt oss bevarat, hör vara oss heligt, och hvad de ur de försvunna dagarnes dunkel ännu med mäktig stämma tala till oss, hör uppmana oss till efterföljd.
Tider och former stå i vexelförbindelse; så äfven tider och behof.
De sistnämnda höra alltid bestämma vårt handlingssätt; ty vi kunna med trygghet säga, att de emanera från en högrestyrande makt, hvilken fjettrade menniskan vid behofvet, för att sålunda gifva en nödvändig driffjäder åt hennes verksamhets-förmåga.
Erfarenheten är den tillförlitligaste historia, och den, som blott lefvat några decennier, har utan allt tvifvel af erfarenhetens studium inhämtat den kunskap, att tiderna och behofven i nästan oafbruten continuation förändras.
Detta kände våra fäder; detta böra vi och vår samtid äfven känna och inse, om ej i kommande dagar våra afkomlingar skola medömksamt le åt vårt oförstånd, och tro sig vara bättre än vi.
Men för att ej genom någon vidlyftigare ingress uttrötta edert tålamod, mine Herrar, vill jag utan vidare omsvep gå till det ifrågavarande ämnet, nemligen Bevill - Den 3o Mars f. m. ningen, och vill uppbjuda all min förmåga, att inför Ridderskapet och Adeln ytterligare utveckla principerna för det förslag till Bevillning, jag till i8i5 års Rikets Ständers Bevillningsutskott hade äran inlemna.
Likväl får jag dessförinnan hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln anhålla, att få uppläsa ett Memorial, under namn af Bihang till Tankarne, rörande Sveriges senare Bevillningssätt, på det Ridderskapet och Adeln måtte skönja, hvad det egentligen är, som BevillningsUtskoltet i dess Betänkande nu förkastat.
Härifrån ernar jag ej afstå, för det de äro tryckta, såsom jag oklandradt låtit läsningen förfalla af sillens historia vid min motion om segelnotar, emedan då redan 3 Stånd afgjort saken.
Också finnér jag det vara hvarken mera besvärligt eller svårt, att läsa något tryckt än något skrifvit.
Ifrån uppläsandet af sjelfva Tankarne, vill jag för tidens vinnande afstå, och får endast omnämna, att de i slutet af dem bifogade tvenne Tabeller utvisa, att beloppet på hvarje bevillningssedel, då summan är en million, utgör 3 R:dr 34 sk. 9 r:st.
Härefter upplästes en vid Friherre
Cederslröms anförande bifogad tryckt skrift med Titel: Bihang till Tankarne rörande Sveriges senare Bevillningssätt, innehållande VärderingsMethoden; hvilken skrift var af följande lydelse: 294 Den 3o Mars f. m.
Till grund för beskattning har jag antagit de förmåner Inbyggaren i Staten åtnjuter.
Jag bar tagit för afgjort, att all afgift förutsätter etterhållet eller förväntadt motsvarande.
Om en afgift erlägges utan i förhållande till någon deremot påräknad förmån, är den en frukt af Lagstiftarens tvång, ej af den beviljandes fria begifvande.
Den är i förra fallet en godtyckets vårdslösa utpressning, i det senare ett af förnufts- och billighets-grunder föranledt öfverlåtande.
Erfarenheten utvisar i alla tider menskliga begreppets behof af jemförelse emellan fördel och uppoffring.
Skälen dertill ligga i menniskans moraliska daning, om hvilken blott kan sägas att den är sådan, men hvaraf man endast äger att iakttaga erfarenheten, om man deruppå vill bygga rättsgrunder.
— Största säkerhet att blifva rättvis i en beskattning, det är i fördelningen af de tillskott, dem hvarje invånare bör erlägga till Statens bestånd, under vissa gällande samhällslagar, torde då ovedersägeligen blifva, alt suppositionsvis sätta Staten och dess invånare i ett individuelt förhållande till hvarandra; att för ett ögonblick betrakta det Allmänna som en individu och invånaren somen annan, jag menar såsom tvenne fria individuer, det vill säga tvenne lagbundne, hvilka efter rättsgrunder nödgas agera.
Men huru agera tvenne sådane?
Men låt nu den förstnämnde, utan medgifvande af någon sådan förmån, gifva tillkänna sin fordran att erhålla en viss afgift af hvad han anser den andra äga; låt honom vidare, för att väl försäkra sig om myckenheten af dess egendom, yrka en bekännelse af hela dess tillstånd; så torde ingen neka, att den, som är föremålet för dessa påståenden, med skäl kan tro sig vara utsatt för våldsam behandling, och som man säger fallen uti röfvarehänder, äfvensom att Lagens skydd, om det anropas, bör honom tilldelas, så i afseende på dess rätt att utan fritt begifvande ingenting af sin egendom aflemna, som äfven på den, att hafva sig dess inre tillstånd och beskaffenhet förbehållet.
Men om detta är förhållandet individuer emellan, på hvad grund kunna de betraktas ur en annan synpunkt i deras förhållande till Staten?
Eller är det ej just i behofvet af äganderättens helgd, är det ej i en förväntad säkerhet örn densammas möjligaste stadgande, sorn en af hufvudorsakerna till Borgerligt samhälle bör sökas, och månne någon deri skulle inträda, om han förutsåg, att en vida mäktigare kraft, sjelfva Lagstiftningen i det samhälle, hvaraf 296 Den 3o Ma vs f. ra.
Iian blifvit medlem, skulle en gang hota honom med de samma faror, till hvilkas undvikande från enskilta personer, han underkastat sig SamfundsLagarnes hand.
Vid det stora Stats-arbetet, en beskattning, synes således billighet, det är jemn fördelning, böra vara hufvudgrunden, och skulle motsatsen, skulle en strängare medfart på, om jag så får säga, vissa punkter af den till beskattnings-föremål bestämda fonden, nånsin till antagande kunna föreslås, vore det endast i det olyckliga fall, då ett fortsatt krigstillstånd eller hotet af ett fiendtligt infall tvingade till mått och steg, hvilkas försvar endast hämtades från ögonblickets behof eller dröjsmålets fara.
Blott sådane trångmål kunna rättvisa aflägsnandet från billiglielsgrunder i beskattning; men månne slutligen desse, lämpade till verkeliga värdet af alla de i Staten under åtnjutande rätt varande förmåner, ej äfven skulle blifva de indrägtigaste källor för Skattkammaren och föranleda till det understundom gjorda medgifvande, att klokhet och rättvisa ej sällan äro följeslagare?
Månne ej anledning är till förmodan, attén Beskattning, som efter säkra grunder drabbar fonden i stort, skall kunna alstra rikligare afkastning, än den som, ehuru på vissa punkter mycket medtagande, åter på andra ej ens faller, eller faller i en lin - Den 3o Mars f. im 297 drigare proportion, än den skäligen borde.
— Blott erfarenheten kan upplysa denna fråga, och endast möjligheten af en billig, en sann värdering till uppskattning kan grunda hoppet om en fullt lycklig erfarenhet i detta afseende.
Det är äfven i fruktan för dennas möjligtvis mindre lyckliga utslag, som utom Capitationen, denna för personliga skyddet billiga afgift, jag trott rummet böra bibehållas öppet för öfverflÖds-afgiften.
Den beqvämlighet och frihet, hvaraf desse slags afgifter fsom noga böra skiljas från afgifter på nödtorfts-artiklar) för Contribuenten åtföljas, synas till behofvens fyllande lemna dem ett skäligt afseende.
På värderingssättets mer eller mindre fullkomlighet synes således äfven förslagets bero.
Men innan jag går att detsamma framlägga, tror jag mig i förväg med några ord böra möta en invändning, som så ofta varit i fråga, att den äfven nu kunde äga rum.
Man torde anmärka, att oaktadt ett fortsatt yrkande af billighetsgrunder, förbigår dock detta Beskattningssätt helt och hållet en viss dass af invånare, den som i Staten kännes under namn af Capitalister, det vill säga de personer inom densamma, sora utan att äga Jord, Bergverk, Lägenheter, Qvarnar, Tius, utan att idka Manufactur- Fabriks- eller Handelsrörelse, 296 Den 3o Mars f. m. han blifvit medlem, skulle en gang hota honom med de samma faror, till hvilkas undvikande från enskilta personer, han underkastat sig SamfundsLagarnes band.
Blott sådane trångmål kunna rättvisa aflägsnandet från billighelsgrunder i beskattning; men månne slutligen desse, lämpade till verkeliga värdet af alla de i Staten under åtnjutande rätt varande förmåner, ej äfven skulle blifva de indrägtigaste källor för Skattkammaren och föranleda till det understundom gjorda medgifvande, att klokhet och rättvisa ej sällan äro följeslagare?
Månne ej anledning är till förmodan, attén Beskattning, som efter säkra grunder drabbar fonden i stort, skall kunna alstra rikligare afkastning, än den som, ehuru på vissa punkter mycket medtagande, åter på andra ej ens faller, eller faller i en lin— Den 3o Mars f. 297 drigare proportion, än den skäligen borde. —■
Det är äfven i fruktan för dennas möjligtvis mindre lyckliga utslag, som utom Capitationen, denna för personliga skyddet billiga afgift, jag trott rummet böra bibehållas öppet för öfverflöds-afgiften.
Den beqvämlighet och frihet, hvaraf desse slags afgifter fsom noga böra skiljas frän afgifter pä nöcltorfts-artiklar~) för Contribuenten åtföljas, synas till behofvens fyllande lemna dem ett skäligt afseende.
Man torde anmärka, att oaktadt ett fortsatt yrkande af billighetsgrunder, förbigår dock detta Beskattningssätt helt och hållet en viss dass af invånare, den som i Staten kännes under namn af Capitalister, det vill säga de personer inom densamma, som utan att äga Jord, Bergverk, Lägenheter, Qvarnar, Hus, utan att idka Manufactur- Fabriks- eller Handelsrörelse, Den 3o Mars f. m. endast lefva af penningeränta, eller, för att ej öfverdrifva definitionen, hvarje person i förhållande till den del af dess förmögenhet, hvilken han såsom rätt och slätt räntegifvande begagnar.
Få Länder synas böra äga denna class i dess första bemärkelse särdeles talrik.
Sådan den är i båda fallen, torde dock om densamma kunna sägas, att de af dess medlemmar, som i följd af större penningetillgångar lemna sig åt ett Öfverflödigare lefnadssätt, både lätt och billigt kunna träffas af väl ställda öfverflöds-afgifter.
Att de åter, som oaktadt penningstyrka föredraga ett sparsammare lif, i mån deraf väl skatta mindre, eller om möjligt är, allsintet; men att det deremot är denna class man alltid ansett såsom för det Allmänna nyttig, i dess egenskap af försträckare eller långifvare under de af StatsLagarne gillade villkor.
Och sluteligen, att det tredje slaget af Capitalister, nemligen de, som antingen genom missgynnande conjuncturer och öden, blott äro i besittning af ett Capital, kanske otillräckligt till fördelaktigare företag, eller de, som genom physiska eller moraliska plågor, eller andra från ålder och kön härrörande orsaker, hindras att med fördel underkasta sig de från näringsrörelser, Den 3o Mars f. m. 299 Egendomars förvaltning, deras köp och försäljning oskiljaktiga besvär och omtanka, förtjena snarast alt blifva föremål för skonsamhet, då de omständigheter, af hvilka de bero, troligen mera leda till årlig förminskning, är förökning af deras förmögenhet.
Täta ändringar uti penninge-väsendet, alla till Capitalistens skada, samt inom loppet af ett Seculum inträffade, torde ändteligen äfven såsom verkliga och ganska kännbara beskattningar kunna anses.
Till följe af ofvanstående inledning och med afseende på värderingssättet, betraktadt såsom enda grunden till förmodan om ett sluteligt erhållande af fullt tillfredsställande resultater, anser jag således det vid hvarje väl inrättad lagskipning antagna sätt att tillvägagå, äfven böra tjena till föresyn vid värderingarnes förrättande.
Då värdering ej annat är än ett Domslut, synes det äfven af ett lika handlingssätt med dem uti Lagsaker böra förberedas.
Vid betraktande af Lagen i dess princip finner man, att den, till erhållande af målens möjligast oväldiga så granskning sorn afdömmande, noga från hvarandra afskilt de till dessa föremål hörande åtgärder.
I en nära förening med ämnets natur hafva dessa kommit att utföras af: 3oo Den 3o Mars f. m. 1:0 Vittnen, såsom endast genom salia uppgifter upplysande. 2:0 Under-Domare, som blott ransa* lande under bifogadt tolkande af Lagens rum, eller så till sägandes förslagsvis afdömmande, och 3:o Öfver-Domare, såsom ytterligare granskande och genom slutdom afgörande.
Under skyldig gärd af bifall åt lagstiftarens häruti visade förutseende, som med frånkännande af all beslutande rätt inskränkt vittnet till blott uppgift om sakens sanna förhållande, som derigenom, att den betagit UnderDomaren ultimat domsrätt, satt äfven honom i nödvändighet att så till sägandes endast blifva Referent af målet, och som ändteligen i tredje rummet öfverlemnat det afgörande Utslaget åt en särskild Domare-makt; har jag trott de till värderingen hörande åtgärder böra fördelas mellan trenne dertill utsedda Comitteer, af vissa gifna och från hvarandra noga skilda befattningar.
Dessa Comitteer skola då till benämning och göromål blifva såsom följer: 1:0 SockenComitté — som endast och allenast bör bestämma hvarje skattskyldig förmåns verkliga beskaffenhet och verkliga production, utan att dess värde bedömma. 2:0 Läns-Comitle —som granskar den förras uppgifter, i stöd af detsamma upp - Den 3o Mars f. m. 3ot gör afkastnings-behållningen i penningar, samt efter 5 procent förvandlar den till Capital.
— Kommandes detta Capital förslagsvis och under förväntan af RiksComitteens sanction, att utgöra det hvarje skattskyldig förmån åsätta värde, hvarefter antalet af de å densamma sig belöpande bevillningsdelar bestämmes. 3:o Riks-Comitté, — som granskar, dömmer och beslutar öfver de föregående arbeten, samt upptager och afdömmer alla Bevillningsmål utan Appell.
Ehuru så väl dessa Comitte^rs sammansättning som formerne för deras verksamhet kunde utur olika synpunkter olika modificeras, har jag dock trott följande vara mest öfverensstämmande med den af mig för deras arbeten framställda rigtning.
Socken-Comitté väljes af alla i Socknen boende röstägande personer.
De till SockenComitte/ valde Ledamöter samlas äfven derstädes, samt aflägga, då de äro samlade och före arbetets början, den uti allmänna Lagen utsatta vittnes-eden, hvilken dem af Socknens Prest affordras.
Ledamöterne välje sjelfve en Ordförande och en Protocollist. 3oa Den 3o Mars f. m.
Då Socken-Coiniltéens åliggande ar, alt i nogaste mån uppgifva och beskrifva hvarje inom Socknen skattskyldigs förmån, bör denna beskrifning till sin vidd uti Protocollet upptagas, samt uti dertill inrättade Tabeller införas. — Hvar och en skattskyldigs egen uppgift bör handlingarne bifogas.
Då Comittéens arbete är fulländadt, utses, genom val bland alla dess Ledamöter, en till Ledamot af den tillkommande Läns-Comittéen.
Till denne öfverlemnas alla de arbetet tillhörande handlingar,'hvilka han vid sitt inträde i Läns-Comittéen ovilkorligen skall derstädes uppvisa och öfverlemna.
Läns-Comitté består af en Ledamot från hvarje Socken-Comité.
Socken-Comitte'ens arbeten företagas sedan till granskning, i stöd hvaraf hvarje skattskyldig förmån dess afkastnings-beliållning påföres, hvilken sedan den, enligt hvad ofvan sagdt är, blifvit förvandlad lill Capital, uti Tabellen utföres.
Alla LänsComittéens beslut samt motiverne, som till desamma föranledt, blifva noga till Protocollet upptagne.
De böra äfven före arbetets början aflägga Domare-ed , och äfven derjemte, om så nödigt funnes, någon annan efter naturen af deras göromål afpassad, hvilken af Rikets Ständer särskilt kunde föreslås.
Då likväl den Riks-Comitteen tillagde Domsrätt utan appell möjligen kunde synas tillintetgöra den skattskyldiges med skäl förväntade rätt till en med billighet öfverensstämmande nedsättning, i händelse dess i Staten åtnjutande förmåner blifvit för högt värderade, tror jag mig till denna svårighets afhjelpande böra föreslå följande:
I fall af missnöje tued den af LänsComitte'en uppgjorde värdering, äger den skattskyldige att genast vid denna Comité detsamma tillkännagifva, samt derefter hos Riks-Comitéen anmäla de af honom i värderingen förmenta felaktigheter.
Den skattskyldiges klagomål skall alltid vara åtföljdt af bevis; eller ock skall han med intyg 3o4 Den 3o Mars f. m. från LandshöfdingEmbetet i Länet styrka, det han hos detsamma anmält sig till erhållande af Landtmätare, och bör en sådan, om dertill skäl är, genom RiksComiteens anmodan till Konungens Befallningshafvande, och i stöd af desses derpå följande skyndsamma åtgärd, honom utan uppskof, och så fort sig göra låter, till värderingsinålets utredande förunnas.
Skulle den klagande efter slutad mätning linnas hafva haft fog till sina klagomål, bör ej allenast den nya värderingen derefter lämpas, utan äfven halfva Landtmätare-kostnaden honom af allmänna medel inom viss utsatt kort tid ersättas.
Skulle åter deu öfverklagade värderingen finnas vara med verkliga beskaffenheten öfverensstämmande, får den klagande, utan någon förändring i värdering, sjelf vidkännas hela den Landtmätare-arbetet åtföljande kostnad.
En dylik rättighet, att till värderingsförhållandens utredande förordna Landtmätare, skall äfven till bevakande af Kronans rätt vara Konungens Befallningshafvande förbehållen, i händelse de anse en värdering vara för lågt uppgjord.
De böra då äfven på nyssbeskrefne sätt till Riks-Comiteen inkomma med sina anmärkningar, med bifogad förklaring, att
Landtmätare redan till det ifrågasatta värderings-målets utredande blifvit förordnad, hvarå Comité^», om dertill skäl är, äger att göra afseende.
Den Den 3o Mars f. m. 3o5 Den kostnad, som häraf uppkommer, bestrides af den skattskyldige till hälften, så framt Konungens Befallningshafvande finnas hafva haft fog till de af dem gjorda klagomål; i annat fall vare den skattskyldige från all kotsnad fri.
Efter slutadt arbete utväljer RiksComite'en bland sig sjelf en Ledamot från hvarje Län, som på af dem utsatt tid, sedan de anmälte Landtmäteri-förrättningar äro fullbordade, sammankomma för att dessa målen till slutligt afgörande upptaga och afdömma, då den skattskyldige tillerkännes de honom tillkommande skäliga afdrag eller tillökningar.
Till noggrannhet vid värderingarnes förrättande, blifva , till följe af det föregående, Tabeller af nöden.
Af sådan anledning tror jag .mig till ändamålets vinnande böra föreslå, det Kongl. KammarCollegium och LandtmäteriContoiret anmodades, att i stöd af ägande sakkännedom uppgöra förslag till VärderingsTaheller för jordbruket, och att hos Kongl. Bergscollegium äfven anhölls om en dylik åtgärd, hvad Bergshandteringen och Bruken beträffar.
Då emedlertid de af Herr Friherre Henning Wrangel redan för Jordhruks-värde18 H. 20 3c6 Den 3o Mars f. m. ringar uppgjorde Tabeller synas mig vara af mycken förtjenst och äga en för ändamålet stor grad af användbarhet, finner jag mig smickrad att med dess tillstånd få desamma härjemte bifoga.
Sådane äro de af mig för värderingsSättet i allmänhet föreslagne grunder.