Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke så kunnat fatta R. o. Ad:s beslut, som de sista värda talarne, utan tror det blott innefatta afslag i afseende å summan.
Jag alock öfvertygad, att R. o. Ad., då Ståndet biföll K. M:s nåd. propos. i denna del, säkerligen, i fall särskild propos. å det omtalade vilkoret blifvit framställd, då hade detsamma bifallit.
Ilr Gr. o. Landtm, ej bör framställa propos. till ändring af ett redan fattadt beslut.
Jag skall visst blifva den siste, sorn yrkar en sådan; men här är icke fråga om något frånträdande, utan blott om en rättelse, och jag tror, att Hr Gr. o
Landtm, är oförhindrad att framställa propos derom; hvarföre, och då jag lika med Gr.
Gyldenstolpe linner, att en enkel återremiss icke torde vara lillfyllestgörande, jag förenar mig i begäran 0111 den propos., han föreslagit.
Jag skall icke motsätta mig återremiss; men jag hemställer blott, om, då R. o. Ad., med afslag till Utsk:s betänk., bifallit K. M:s nåd. propos., och deruti icke nämnes ett enda ord om det vilkor, som nu är i fråga, det väl nu kan vara lagligt att förklara beslutet så, att man rent af bifaller, hvad man förut afslagit.
Jag påminner mig, att R. o. Ad. i fråga örn en annan voter:s-propos. återremitterat förslaget på den grund, att Utsk. missförstått ett Stånds beslut.
I conscquens härmed yrkar jäg jemväl rättelse uti det ifrågavar. missförståndet, och kan, hvad sjelfva saken beträffar, icke föreställa mig, att R. o.
Ad. skulle vilja, att anslagna medel icke i första rummet må få användas till dc angelägnaste behofven; hvarföre, och då iståndsättandet af Carlstens fästning, enligt min öfvertygelse, är af mera vigt ände fästningsbyggnader, hvartill anslag blifvit beviljadt, samt det således är angeläget, att åt K.
M. medgifves rättighet att, i Den 26 November f. m. händelse af vägradt anslag till nämnde fästning, dertill använda någon del af det för andra fustningsbyggnader beviljade anslag, jag icke heller kan annat än tillstyrka den nödiga rättelsen.
Lika med Frih. v. Schulzenheim och den siste talaren är jag öfvertygad, att R. o. Ad:s mening icke varit att besluta en sådan inskränkning emot hvad Utsk. föreslagit, som likväl nu uti beslutet innefattas; och jag tror, att det varit af förbiseende, som R. o. Ad. låtit i prot.utdr. inflyta: med afslag å hvad Utsk .yttrat etc.
Dessa ordalag kunna icke tydas såsom endast afseende summan, utan måste anses innefatta jemväl hvad Utsk. i öfrigt yttrat.
Ehuru jag altså instämmer deri, att det varit R. o. Ad:s tanka att besluta så som den begärda förändringen afser, och denna tanka äfven varit min, mäste man likväl, sedan beslutet, sådant det för närvar, lyder, blifvit fattadt och justeradt, dervid låta bero.
Lika med talaren näst föreden siste kan jag ej finna annat, än att denna fråga har största likhet med den, som nyligen förevar, ang:de en oriktig uppfattning till prot. af ett i BondeSt. fattadt beslut.
Man yrkade då, att hvarje
Stånd har rätt förklara meningen med dess beslut; och hvad sjelfva saken beträffar, kan jag icke sätta ifråga, att R. o. Ad. icke skulle vilja Carlstens iståndsättande, och sålunda önskade) att, i fall af behof, besparingar från andra håll måtte dertill kunna användas.
På det altså samma behandling må vidtagas med denna som med den ofvan angifna likartade frågan, anhåller jag om propos. derå, att R. o. Ad. förklarar sin mening hafva varit, att, om det ifrågavar. anslaget icke beviljas, då bifalla Utsk:s hemställan uti ofvanberörde afseende.
Jag instämmer i den åsigt, som den siste talaren yttrat, att R. o. Ad:s tanka varit sådan, som han förklarat; men jag tror oss vara af grundlagen förhindrade, att instämma med Hr v. Troil i det resultat, hvartill han vill leda sin förutsättning.
Ett nytt beslut uti den ifrågaställda syftningen tror jag kunna fattas, enär frågan hittills blifvit förbigången; men någon förklaring, hvarigenom en verklig förändring skulle uppstå, kunna vi icke grundlagsenligt vidtaga.
Jag tror jemväl, att R. o. Ad. icke i förklaringsväg kan åstadkomma det beslut, som säkerligen öfverensstämmer med R. o. Ad:s mening; men deremot, och då den ifrågavar. omständigheten blifvit vid betänkts behandling förbigången, kan den nu till afgörande upptagas, hvarvid R. o. Ad. får tillfälle att uttrycka sin åsigt.
Hvad R. o. Ad. tänkt eller icke torde vara svårt att afgöra; och måste man derföre endast Den a6 November f. m. 963 hålla sig vid prot.utdr., mot hvilket icke har blifvit och icke kan blifva anmärkt, alt det ju cj är uppsatt i enlighet med det fattade beslutet.
Detta prot.utdr. innehåller beslutet om afslag å allt, hvad Utsk. uti den ifrågavar. punkten yttrat, och deribland finnes äfven, livad man nu vill, att 11. o. Ad. skall förklara sig hafva bifallit.
Jag måste altså motsätta mig en så beskaffad förklaringsåtgärd, icke derföre, att jag ej i detta fall skulle anse den nyttig, men för prejudicatets skull.
Det justerade prot utdr. lemnar icke något tvifvel öfrigt om hvad sorn varit It. o. Ad:s mening.
Den var nemi. att bereda Carlstens fästning de anslag, som K. M. dertill äskat.
Skulle sådant i anledn. af de öfriga Ståndens beslut icke kunna ske, så är det tydligt, att 11. o. Ad önskat, att fästningen skulle få så mycket, som med dessa beslut vore förenligt, eller att, i händelse det äskade anslaget icke beviljades, man då måtte vidtaga, hvad Utsk. föreslagit om rättigheten för K.
M. att begagna de för Carlsborgs fästningsbyggnad anslagna medel. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade återremittera 8:de punkten tillika med de yttranden, hvilka deraf blifvit föranledda.
På sätt jag förut yttrat, är det för ändamålet icke tillräckligt, att R. o. Ad. återremitterar denna punkt utan vidare omständigheter än andra punkter.
Utsk. kan då icke derå fästa det önskade afseendet; utan måste anse yrkandet derom såsom enskildt af de ledamöter, som framställt detsamma, hvaremot det i prot.utdr. upptagna beslut alltid måste bibehålla dess gällande kraft.
Beslut måste altså nu fattas derom, att R. o. Ad. uti det öfver dea ifrågavar. punkten beslutade afslag icke afsett, hvad Utsk. uti nu omförmälda omständighet tillstyrkt, hvilken Ståndet deremot velat bifalla.
Om Hr Gr. o. Landtm, icke anser sig kunna framställa propos., hvarå ett slikt beslut kan följa, tjenar återremissen till intet.
Jag anhåller altså om propos. till åstadkommande af den nödiga förklaringen; och lärer den föreslagna voter:s-propos:n i alla fall nu kunna bifallas, enär den icke äger gemenskap med det omtvistade tillägget.
Jag biträdde yrkandet om återremiss, emedan R. o. Ad. förut, i en annan fråga, vidtagit samma åtgärd, som nu är i fråga, och jag hade eljest', för prejudicatets skull, icke gjort det; men då jag instämde med Frih. v.
Schulzenheim i afseende å det resultat, hvartill han ville komma, kan jag likväl icke gilla det sednare af honom uppgifna sättet att vinna detsamma, likasom jag icke heller tror, att någon sådan propos. bör framställas, som Gr.
Gyldenstolpe begärt; utan anser jag propos:n endast böra Dun 26 November f. m. lyda derå, huruvida Ståndet instämmer i den förklaring af dess förut fattade beslut, som Frih. v. Schulzenheim antydt.
Jag anhåller alt få instämma med Gr.
Gyldenstolpe deruti, att särskild framställning må göras om godkännande af voter:spropos:n, och att R. o. Ad. derefter må särskildt yttra sig öfver den af Frih. v. Schulzenheim väckta fråga.
Jag är af den mening, att om R. o.
Ad. icke bestämt yttrat sin tanka, står Utsk. på samma punkt, som det före återremissen befann sig; och jag föreslår altså följande proposm: ”För den händelse, att något ”anslag till Carlstens befästning icke af förstärkta SlatsUtsk. , ”bifalles, ville R. o. Ad. godkänna StatsUtsk:s i betänk.
N:o ”2gi gjorda särskilda tillstyrkande, att anslagen till Carls”borgs och Kungsholms fästningsbyggnader i visst fall an”vändas för Carlstens fästnings behof.” II.
Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade återremittera 8:de punkten med instämmande i Frih. v. Schulzenheims förslag.
Då R. o. Ad. en gång formligen afslagit alldeles detsamma, hvarå Ilr v.
Hartmansdorff nu begär propus till bifall, hemställer jag, 0111 icke en sådan propos. vore fullkomligt grundlagsvidrig.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att 2:dra punkten af prot.utdr. lyder: ”att ”11. o. Ad., med afslag å hvad Utsk. yttrat ang:de extra ”an,slagen” &c.
Här är icke fråga om något anslag, utan blott 0111 förändradt användande af ett redan beviljadt; och jag kan icke finna, att det åberopade afslaget ligger i vägen för beslut derutinnan.
Trodde jag annorlunda, skulle jag visserligen icke påyrka proposm.
Jag hade icke trott, att jag skulle behöfva yttra mig ännu en gång.
Prot.utdr. är tydligt.
Det innefattar afslag å hvad Utsk. yttrat samt bifall till K. RI:s propos.
Denna åter innefattar icke något sådant vilkor, som det af Utsk. uppgifna och af R. o. Ad. afslagna, och deija kan altså icke vidare komma i fråga.
Jag beklagar högligen, att prot.utdr. vid justeringen undföll min uppmärksamhet; men sedan det blifvit godkändt, sådant det är, finnes numera icke någon hjelp.
Jag anhåller om framställning till godkännande af den föreslagna voter:spropos:n, som är en särskild sak.
I fall Hr Gr. o. Landtm, derefter finner för godt att meddela propos. uti den nu väckta frågan, skall jag då begära ordet, för alt deröfver yttra mig.
Jag instämmer med Ilr v.
Hartmansdorff, Den q6
November f. m. i följd af den grundsats, jag antagit, att man icke för formens skull bör eftergifva meningen.
Då ett misstag om 11. o. Ad:s mening verk!, influtit i prot.utdr., måste det vara Ståndets rätt att rätta sådant, och icke genom någon förklaring, utan genom en verklig handling, d. v. s. genomett nu fattande beslut. H. Ex. Hr.
Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna den uti 8:de punkten föreslagna vot.- proposm.
Cederströms yttrande, att R. o. Ad:s afslagtill Utsk:s hemställan skulle hindra Ståndet från det beslut jag yrkat, lärer väl icke kunna godkännas. R. o. Ad. beslöt att bevilja, hvad K. M. för Carlstens fästning begärt.
Enär Ståndets mening följaktligen var, att Carlsten borde befästas, måste det ock varit med denna mening öfverensstämmande, att, äfven i händelse det för ändamålet erforderliga anslag icke af Ständerna beviljades, arbetet dock måtte, om möjligt, fortgå medelst besparingar af anslag till mindre angelägna behof.
Jag anhåller altså om propos. till utrönande, huruvida icke sådant instämmer med R. o. Ad:s beslut. H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, uppläste Hr v.
Hartmans dorffs förslag till beslut, så lydande: ”För den händelse, att "något anslag till Carlstens befästning icke af förstärkta Stats"Ulsk. bifalles, ville R. o. Ad. godkänna Utsk:s i betänk.
N:o "291 gjorda särskilda tillstyrkande, att anslagen till Carls"borgs och Kungsholms fästningsbyggnader i visst fall anländas för Carlstens fästnings behof;” och hemställde H. Ex., om R. o. Ad. behagade detta förslag godkänna.
Jag tror det vara vådligt att bilda detprejudicat, att särskildt beslut kan fattas i motsatt riktning till ett förut justeradt prot.utdr.
Det vore derföre, i min tanka, minst formvidrigt, om man afgåfve den förklaring öfver det förra beslutet, som Hr v. Hartmansdorffs förslag innehåller, utan att derföre fatta något nytt beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., som förklarade, det H. Ex., vid svaren å den sist framställda proposm, ej bestämt kunnat utröna pluralitetens mening, förnyade nu samma proposm.
Ropades starka ja, blandade med många nej. H. Ex. förklarade, det han funnit ja vara öfvervägande» Hr Dalman reserverade sig emot det fattade beslutet. 16 H. 34 C a66 Den 26 November f. m.
Äfven jag reserverar mig mot den beslutade förändringen af ett förut fattadt beslut.
Tersmeden reserverade sig emot R. o. Ad:s nu fattade beslut.
Jag protesterar emot den af Hr Gr. o. Landtm, meddelade propos:n. Gr. von Fersen, Hans:
Jag reserverar mig emot den å Hr v. Hartmansdorffs förslag meddelade propos. och tror, att åtskilliga andra ledamöters uppgifter om sättet att komma till det önskade resultatet varit vida lagenligare.
Prejudicatet att förändra, genom nytt beslut, ett redan fattadt och justeradt anser jag vådligt.
Hr Stuart, Carl Gust., anmälde till prot. sin reservation emot det fattade beslutet.
Frih. af Nordin, Carl Joh.: Då Hr v.
Hartmansdorff framställt ett förslag, innefattande ett bestämdt upprifvande af ett förut vidtaget beslut, och propos. å detta förslag likväl blifvit af Hr Gr. o.
Landtm, framställd och af Ståndet bifallen, måste jag, som anser åtgärden vara rakt stridande mot grundlagarna, emot densamma i prot. nedlägga min reservation. 9:de punkten.
Äfven i denna punkt har Utsk. varit inconsequent.
Utsk. har nemi. fullkomligt förbisett BondeSt:s mening.
Utsk. har sagt, att 3 Stånd bifallit 100,000 r:dr, och det är sannt; men Utsk. har haft orätt uti att i conlrapropos:n införa 164,000 r:dr, hvilken summa är af 3 Stånd afslagen.
Utsk. hade altså antingen bort uppställa propos. emellan R. o. Ad:s och BondeSt:s beslut, eller ock antaga, att 3 Stånd redan bifallit 100,000 och afslagit 164,000.
Således måste R. o. Ad. antingen återremittera punkten elier ock antaga inbjudningen, uti hvilken händelse voter.*spropos:n förfaller, och hvarföre jag tillstyrker detta sednare.
Ehuru jag icke kan frånträda min öfvertygelse om behofvet af det ifrågavar. anslaget till det belopp, hvartill detsamma blifvit af K.
M. äskadt och af R. o. Ad. beviljadt, får jag likväl, för att göra voter:spropos:n umbärlig, hemställa, huruvida R. o. Ad. icke skulle finna för godt att förena sig i de beslut, Preste- och BorgareSt:n uti denna punkt fattat.
Cederstr öm:
Äfven jag instämmer deri, att R. o. Ad. må förena sig med Preste- och BorgareSt:n; men jag bör i anledn. af Hr Dalmans anmärkn. förklara, att Utsk. icke kunnat förfara annorlunda, än som skett, emedan 3 Stånd beslutat ett anslag af minst 100,000 r:dr. Hr
Jag får äfven till prot. anföra den con - Den 26 November f. m. 267 tra-erinran, att det måste vara lika orätt att i contrapropos:n uppföra ett högre anslag, än 3 Stånd beslutat, som alt derstädes insätta ett lägre.
Således anser jag Utsk. hafva haft orätt i alla de punkter, der det fört under votering ett högre anslag, sedan det af 3 Stånd blifvit afslaget; men för consequensens skull hade Utsk. åtminstone då icke bort utesluta beslutet å den lägre summan, som befanns i precist enahanda förhållande.
Ehuru öfverläggningen är öfverflödig, torde det vara nyttigt att påminna derom, att grundlagen stadgar, att olika beslut i frågor, hvilka ej kunna förfalla, kola, så vidt ske kan, sammanjemnkas.
En summa, som af 3 Stånd blifvit afslagen, emot det en annan summa blifvit satt i stället, är altså icke derföre absolut afslagen, utan måste få ingå i sammanjemnkningen.
Här är händelsen den, att 4 särskilda summor finnas; och jag kan då icke se, hvarföre den ena skall undertryckas för det den är mindre, då en annan upptages, sorn är större, än hvad 3 Stånd beslutat.
Men denna tvist är nu likgiltig, enär jag hoppas, att R. o. Ad. instämmer med Preste- och BorgareStm. R. o.
Ad. instämde i Preste- och BorgareSt:ns beslut, i följd hvaraf den föreslagna voter:spropos:n skulle förfalla. io:de punkten.
Jag hemställer, om icke R. o. Ad. skulle vilja antaga Utsk:s inbjudn., och får upplysa, att då frågan om f\:dc hufvudtiteln inom Utsk. förevar, höjde sig icke en enda röst emot behofvet af liela det belopp, K. M. äskat; men nian nödsakades, i anseende till de knappa tillgångarna, inskränka sig till en mindre summa, och önskade Utsk. att denna summa måtte företrädesvis användas till fyllandet af de nödvändigaste bland de af K. M. i nåder uppgifna behofven för 4‘de hufvudtiteln.
Föreseende likväl, att sådant icke kunde af Utsk. i detail bedömas, antog
Utsk. en rund summa af 100,000 r:dr och föreslog en underd. skrifvelse till K.
M. med afseende å utsträckning i vilkoren för användandet af dessa medel, af ungefär enahanda lydelse med den det Högv.
Då jag anser det tillhöra en constitutionel statsförfattning, att
Styrelsen är underkastad en sträng redovisning för anslagna medel, finnér jag det å andra sidan otjenligt, att
Representationen ända på 100 r:dr-sedeln bestämmer, hvad sorn kan vara iner eller mindre angeläget.
Jag finner altså Preste- och BorgareStms beslut i denna del fullkomligt riktigt och tillstyrker, att R. o. Ad. må deri förena sig. »68 Den 36 November f. m. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt:
Utsk. har här framställt en fråga, öfver hvilken Etsk. uppgifver, att R, o. Ad. icke förut fattat beslut.
Jag hade önskat, alt Utsk. förfarit på enahanda sätt vid 8:de punkten, på det man kunnat undvika den discussion, som derom nyss ägde rum; men då iakttagandet emedlertid i denna punkt skett, förenar jag mig med Gr. v. Platen och hemställer, att inbjudn. må antagas; i följd hvaraf voter:spropos:n kommer att förfalla.
Den gjorda inbjudn. till instämmande i Preste- och BorgareStms beslut antogs, till följd hvaraf den föreslagna voteiäsproposm skulle förfalla.
x x:te punkten.
Den föreslagna voter:spropos:n godkändes. 1 2,’te punkten.
Jemte tillstyrkande, att R. o.
Ad må antaga den gjorda inbjudningen till instämmande j PresteSfs beslut, anhåller jag, att voter:spropos:n i öfrigt ma varda godkänd. R. o. Ad. instämde i det af PresteSt. beslutade tillägg samt godkände voter:spropos:n. 1 3:de punkten. R. o. Ad. godkände de föreslagna voter:spropos:na.
Hvad Utsk. i afseende på slutmeningen yttrat ansågs ej erfordra någon åtgärd.
H. Ex. Hr Gr. o. ^Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. ^ till 6 på e, m.
Ånyo föredrogs Banco- och RagUtsk:ns d. 17 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 2, med förslag till lag för offentliga bolagsbanker.
Tnnan jag ingår i några allmänna reflexioner öfver Utsk:ns betänk., hvarvid jag icke lunnar fästa mig vid hvad som endast rörer redactionen, anhåller jag att få uttala några allm. grundsatser för ifrågavar. slags inrättningar.
Jag delar icke öfvertygelsen om den magiska verkan på creditväsendets utbildning i vårt land, Som några uti dessa inrättningar vilja finna; men jag vill icke heller underkänna deras stora värde, då de nemi. förses med tillräckliga garantier, tv om icke säkerhet bildas emot missbruk, kunna de största vådor, i stället för fördelar, uppkomma.
Vill man i detta afseende söka erfarenhet från vårt eget land, behöfver man endast påminna sig de fordna disconterna, sorn blott med annat namn voro ett slags privatbanker.
Garantier måste altså stadgas och utgöra vilkor för dessa inrättningars tillvaro; och det är af sådan or - Den a6 November f. iu. sak, som en särskild lagstiftning härför
Ur nö'dig, emedan den allmänna lagen eljest vore tillräcklig.
Härvid visar sig dä, bland andra, jemväl behofvet af ett så beskaffadt stadgande, hvarigenom det må förekommas, att dessa banker träda i en alltför nära beröring med den större allmänheten, hvilken icke är i tillfälle att pröfva, hvad credit inrättningen bör äga.
Denna grundsats är yrkad i de länder, der privatbanksväsendet hunnit sin största utveckling, nemi. i England och Amerika, der missbruk och förluster visat nödvändigheten deraf, att icke sådana sedlar utgifvas, hvilka komma i händerna på personer, de der ej förstå att bedöma, huruvida de böra emottaga dem eller ej.
Jag vill ej yrka det påstående, att 72 § Reg F. lägger hinder i vägen för privatbankerna att utgifva creditsedlar, ehuru jag icke kan undgå att förklara, att den mening, som i 72 §:s bud, att R.
St. allena genom deras Bank äga att utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas, afser ett förbud mot all slags sedelemission af andra inrättningar, äger vida mer stöd för sig än de slutsatser, som, vid denna riksdag, man af andra samma §:s bud sökt hemta mot rättigheten för R.
St. att i lag söka band mot egna missbruk af deras rätt att göra reglementen för deras egen Banks förvaltning; ty jag kan icke neka, att ehvad namn man vill gifva de ifrågavar. privatbankernas sedlar af creditsedlar, depositbevis o. d. m., komma de att i rörelsen företräda, hvad man efter allmänna språkbruket förstår med mynt.
Men då jag erkänner, att man kan förklara 72 §:s slutmening så, att med ordet mynt endast förstås sådana penningar eller bytesmedel, som inför lagen och i statens uppbörd emottagas, och jag är öfvertygad, att, utan rätt till någon sedelemission, inga privatbanker kunna — för det närvarande åtminstone — uppkomma, så vill jag medgifva den lindrigare tolkningen af oftanämnde grundlagsbud.
Dock vågar jag icke, å andra sidan, sträcka min villfarighet så långt som Utskrn i 27 §, deri det föreslås, att solidariska banker må äga rätt utgifva sedlar på en r:dr.
Man fästar en stor vigt vid den solidariska ansvarigheten, en för alla och alla för en, och jag erkänner, att deri kan i vissa hänseenden ligga en större säkerhet än i aetiebanker, hvars delägare endast svara med sitt actiecapital; men man får dock icke skat*a denna säkerhet alltför högt, ty hvarken det ifrågavar. eller något lagförslag kan tillvägabringa, att endast förmögna personer träda in i bolagen; och om, för att nyttja ett sådant ord, ioq trashankar förena sig om att inrätta en bank, så lärer deras solidariska ansvarighet icke innebära någon särdeles säkerhet.
Dertill kommer, att det ej Ur nog för att medgifva rättigheten åt en sådan hank att utgifva sedlar, som kunna gå såsom mynt, att den är nog solid att, i fall af en utredning, kunna infria alla sina sedlar.
Den måste Ufven äga styr - . ?r ' . s " >ti.. 370 Den 26 November f. m. ka att icke behöfva frukta en temporär inställelse af dess sedelinlösen, ty för de flesta innehafvarnc särdeles ju smärre sedlarna äro — är en sådan inställelse lika med en bankrutt.
De behöfva sina penningar för sina dagliga behof.
Då de sedlar, de hafva, upphöra att vara penningar, måste de bortbyta dem root andra, verkligen i rörelsen gångbara, utan afseende på förlusten; och om slutligen sådan banks sedlar skulle blifva lill fullo infriade, är det ej, i de flesta fall, de ursprungliga innehafvarne, utan de speculanter, som tillvexlat sig dem, hvilka draga fördel af detta den solidariska ansvarighetens möjliga slutresultat.
Derföre är det nödvändigt, äfven för en solidarisk bank, att ej bringa dess sedlar i för nära beröring med den större allmänheten.
Jag skulle för min enskilda del anse 20 r:dr icke vara för lågt såsom minimum; men då jag vet, att detta allt för starkt strider mot majoritetens tanka, och jag hoppas, att man går varsamt till väga, vill jag gå längre i medgifvande, än mitt förstånd säger mig vara det rätta, eller medgifva, att en minimivalör bestämmes af 5 r:dr, lika för begge kategorierna af banker.
Vidare anser jag för ett vigtigt säkerhetsmått, att en ändamålsenlig tillsyn äger rum öfver förvaltningen.
Det må vara solidariska eller actiebanker, så, förvaltas de illa, kunna de lätt gå under.
Jag vill i detta afseende icke upprepa de exempel, jag tillförne härstädes anfört från Amerika och England, utan förklarar endast, att jag icke anser det vara nog, att berättelser om inrättningens tillstånd månadtligen ingifvas till Statssecreteraren för financerna, utan jag anser, att den inrättning, hvars bestånd är så väsendtligt beroende deraf, att den allm. crediten icke skakas, nemi. R. St:s Bank, må äga rättighet att hafva ett vakande öga på privat- eller de här s. k. bolagsbankerna; hvadan jag föreslår rätt för R.
St:s Bank att icke blott deltaga i de allm. revisionerna af dessa banker, utan äfven att, när som helst, anställa improvisoriska undersökningar om deras ställning; och ville jag jemväl erinra Utsktn om ett iakttagande, som med mycken nytta äger rum emellan directionerna öfver Ständernas disconter, nemi. den s. k. aviseringen af alla beviljade och betalade lån.
Utsträckt till en lika förbindelse emellan dessa och enskilda discontverk, på sätt
Bancodiscont-directionen föreslagit i afseende på de nu bestående tvenne privatbanker, skulle den lemna samtliga dessa låneinrättningar ett tillfälle att bedöma, huru deras kunder sköta sin credit i allmänhet, af största vigt för säkerheten af allas utlåningar, ty det var genom lättheten att genom lån i en discont, för att betala dem, som förföllo i en annan, som under fordna disconttiden så många vinglare kunde hålla sig uppe och sträcka sin credit längre, än troligen ofta någon af directionerna hvarken anat eljer velat.