Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Folken den fria mannens ursprung - *) Jag hoppas alt UppfostringsCommitéens arbeten rörande Skol-undervisningen icke lemnar ett så angeläget ämne ulan nödig uppmärksamhet.
Den 8 November e. m. liga rättigheter att bära vapen till sitt Lands försvar, och ett folkfattigt Land, sorn hvarken kan uppställa, eller på fredsfot hör underhålla någon betydligare stående Annee, måste på NationalBeväringen utan tvifvel beräkna och finna sitt hufvudsakligaste försvar; men omtankan fordrar också att, vid denna som andra beräkningar, ej låta alltsammans bestå i ziffran, utan äfven något i möjligheten att verkställa.
Det är således med hänsigt till ej allenast Folkmängd, utan äfven till ekonomiska förhållanden, som Sveriges Bevärings-system bör tagas i betragtande.
Ehuru nyttigt det är att vid inträffande krig en hvar vet sin plats ifråga om försvärj så är det likväl icke nödigt alt öfvergå till ytterligheter i fråga om detta System.
Sverige har hittills iagttagit en medelväg; och denna måtta, som bestämmer hvilka krafter man vid ett infallande krig med säkerhet bör påräkna, kan icke öfverskridas utan på bekostnad af folkets trefnad i fred.
Enligt Herr Friherrens förslag skulle, efter föregången bildning lill Militairisk tjenstbarhet, Bevärings-skyldigheten börja vid ao:de och sluta vid 4o:de året, hvarigenom en Beväring af 4o»,<)47 man erhölles; om Bevärings-pligten, såsom ovillkorligt åliggande, antoges endast till 3o:de året, skulle man kunna påräkna 217,560 man. 124 Den 8 De ceni be r e. m.
Om alla 5 Classerne af Sveriges nuvarande Beväring sammandragas, Sjöbeväringen inbegripen, utgöra de circa S6,58o man.
Skillnaden är således minst i3o,c>8o; men denna tillökade försvarsstyrka kan endast, i den mon den äger medlen i händerne till försvar, anses nyttig och uppfylla sin bestämmelse, eller med andra ord; Då först när denna styrka behörigen blifvit exercerad, bevärad och försedd med nödig utredning, (Beklädnaden vill jag ej nämna), är den hvad den bör vara:
Försvarare.
Anskaffandet af de erforderlige förnödenheterne, torde likväl möta större hinder än vid forsta påseendet synes, i anseende till den högst betydliga kostnad Staten såsom följd deraf måste vidkännas.
Jag skall bjuda till att i möjligaste korthet genom uppgifvandet af desse kostnader visa huru långt aflägsen den tid troligen är, då detta förslag kan vinna fullbordan.
För 217,560 man skulle kostnaden för anskaffning af Gevär med Bajonetter och Kratsar, Bajonettbaljor och Gevärsremmar göra enligt nu gällande priser hulr 3,988,600.
— Samt kostnaden för anskaffning af Remtygs och personela utredningspersedlar .... — i,()o3,65o.
— Anskaffning af Capolter — 3,480,960. — eller tillsammans — 9,373,210.
— Den 8 December é. m.
För en styrka åter af 401,947 man Be värings skyldige, som Friherre Anckarswärd antagit såsom möjlig att på en gång kunna sammandragas, kosta Bevärings-persedlarne ... — 7,369,028: 16.
Remtygs-persedlarne . . — 1,808,761: 24.
Och personela Utred nings-persedlarne . . — 1,708:274:36.
Samt Capotterne .... — 6,431,152: — eller tillsammans R:dr 17,317,216": 28.
Då man för våra nu ägande 5 Classer Beväringsmanskap, som saminanräknadt endast utgör 86,58o man, icke kunnat utan nya anslag anskaffa det erforderliga, så synes tydligen huru långt aflägse möjligheten att sätta den af Friherre Anckarswärd upptagne styrka i ändamålsenligt skick måste vara öj).
Sedan jag nu visat kostnaden, återstår alt fästa någon uppmärksamhet vid andra *) Jag har visserligen anmärkt att endast de Beväringsskyldige, från 20 till 25 år, eller 110,878 man, skola vid påkommande behof, rycka ut i fält; men då de Beväringsskyldige från 25 till 3o år — 106,182 man, vid fiendens inträngande i Landet, skola dels utgöra Fästningsgarnisoner, dels förstärka den activa hären, så har vid föregående beräkuingar, begge de sammanslagne Glasserne måst tagas till grund.
Den 8 December e. m. omständigheter, hvilka i sin mon torde bidraga att visa, det förslaget vid utförandet möter äfven andra hinder äu brist på penningar, och i främsta rummet framställer sig den förlägenhet, hvari jordbruk och näringar skulle försättas, derigenom att en så betydlig del af till större delen arbetande medlemmar rycktes från deras vanliga yrken och sysselsättningar.
Denna förlägenhet skulle uti många olika former inverka på hvarje individ, och följderna deraf äro svåra, om ej omöjliga att förutsäga.
I landsorter, der, såsom norr ut, allmogen har flere mil till kyrkan, skulle t. ex. den föreslagne exercicen hvarje Söndag om sommaren stundom för ynglingen medtaga 2 å 3 dagar, under hvilken tid han af föräldrar eller husbonde skulle underhållas och födas, utan att af dem kunna i arbetet användas; flere andra mindre detailler att förtiga.
Det oagtadt skulle jag ej draga i betänkande att tillstyrka en måttlig utsträckning af NationalBeväringsSystemet, för att derigenom ytterligare bevara Rikets sjelfständighet och för att i behofvets stund kunna öka antalet af Fosterlandets försvarare; men att brådstörtande öfvergå till ytterlighet i uppsättning oph daning af dessa unga krigare, anser jag medföra de största svårigheter.
Den 8 December e. m. 127 Att Beväringens korta öfningstid icke fullkomligt uppfyller sitt ändamål, deruti instämmer jag allt för gerna med Friherre Anckarswärd.
Den har likväl, långt ifrån att blott kunna anses som en lek med Geväret , medfört den hufvudsakligt lyckliga verkan, att all farhåga för militairisk tjenstgöring blifvit derigenom undanröjd, och derjemte hos ungdomen lifvat en krigisk anda.
Till afhjelpande af den så allmänt öfverklagade brist i undervisningen, sorn ofvannämnde korta exercicetid medför, äro äfven förslag uppgjorda, hvarvid man sökt förena, så mycket som möjligt, de militairiska fordringarne med Landets ekonomiska ställning och näringarnes intressen.
Likaledes kan jag ej annat än på det högsta berömma och tillstyrka Herr Friherrens förslag, rörande Beväringsmanskapets instruction och uppmuntran i målskjutning; men i hvad Herr Friherren säger sid. 55 om Soldatens härdande, och att behofvet åstadkommer detta, utan särskild öfning, kan jag ej förena mig; ty efter min tanka fordras det en hel annan kraft och härdning för alt köra i åkern, hugga ved och bära spannemål, än den ihärdighet, som fordras, för att med geväret j full packning, ammunition och 2 ä 3 dagars proviant marchera 3 å 5 mil om dagen; vanan att marchera utgör således en väsendtlig del af Soldatens bildning, och 128 Den 8 December e. m. fälltågens iner elier mindre lyckliga utgång beror ofta på långsammare eller hastigare marcher.
Hvad Befälet till Beväringens exercerande vidkommer, så delar jag den af Herr Friherren yttrade öfvertygelsen, att bildningen bidrager, eller rättare sagt, bereder förmåga att föra befäl öfver andra; och på den plats hvartill Konungens förtroende tallat mig, skall det alltid, så länge jag innehar densamma, blifva mitt yttersta bemödande att befordra vetenskaplig bildning inom Svenska hären; men i den mon jag nitälskar för denna stora och vigtiga angelägenhets framgång, önskar jag lika lifligt, att ingen ytterlig och ensidig framställning deraf måtte leda till ett missförstånd, som skulle betaga den dess värde; ty om man skulle strängt utföra
Fri herrens system, skulle man till Befäl för de föreslagne 401,947 man, äga egentligast unge män, visserligen bildade, samt äfven lifvade af den bästa militairiska anda, men ovane vid sitt yrke, oerfarne vid Soldatens vård och tjenstens öfrige fordringar — omständigheter, som, särdeles i fråga om det unga Beväringsmanskapet , äro af högsta vigt.
Jag tror mig icke behöfva för Herr Friherren utveckla de oundvikliga följderne af ett sådant förhållande.
Våra häfder sak - \
Den 8 December e. m. »29 sakna icke minnen, som bedröfligt vittna att mod och allmän bildning kunna lika litet göra krigskonsten öfverflödig i våra dagar, som densamma kan någonsin göra dessa själens egenskaper öfverflöd!ga vid ett lyckligt och ärofullt försvar af vårt land.
Man torde således höra söka en medelväg, som möjligtvis kunde afhjelpa dessa ytterligheter, och jemte den nationella uppfostrans rigtning åt det militairiska, äfvensom genom élit-classers formerande, (uttagne bland Beväringsynglingarne) bereda sig dugliga ämnen till SubalternOfficerare samt UnderBefäl.
Under äldre och erfarne
Officerares ledning kunde desse unge män vinna öfning i sitt yrke och derigenom hana sig väg till högre befordran efter deras förtjenster.
Jag har nu för Herr Friherren ådagalagt mina åsigter rörande åtskillige de vigtigaste ämnen af Herr Friherrens anförande.
Det torde derefter tillåtas mig att, med anledning af visse Herr Friherrens öfrige i'eflectioner, ännu yttra några ord.
Lika med Friherren finner jag visserligen i anseende till Rikets lyckliga ställning i förhållande till andre magter, alt någon fara ej är för handen, som kan inblanda Sverige i ett krig, men äfven i likhet med hvad Friherren på elt annat ställe 3 H. 9 Den 8 December e. m. yltrar, kan man ingalunda beräkna varaktigheten af ett sådant förhållande.
Man hör således ej allenast under freden icke åsidosätta försvaret, utan äfven deråt egna all möjlig omsorg, lämpad efter den utveckling, sam andra länder gifva åt denna vigtiga omständighet för Staters bestånd.
Ett af de egentligaste vilkor för bibehållandet affred, är att vara beredd på anfall, det är sant, men då man vid sådant förhållande vidtager åtgärder, syftande till ändring i livad en gång varit erkändt och bepröfvad! nyttigt, bör förändringen utmärkas genom säkerhet i beräkningarne, genom kraft i utförandet, och icke för långt aflägsne resultater.
Herr Friherre Anckarsvärd anser äfven uppmärksamheten böra fästas vid nyttan och nödvändigheten att göra planen för försvaret till ett ämne för den mest offentliga behandling.
I detta fall är jag af olika tanka med Herr Friherren.
Försvarsplanen bör, enligt mitt sätt att se, endast vara känd af högsta Befälhafvaren, och för dem åt hvilka han finner nödigt att densamma anförtro.
Allmängöra denna plan, är detsamma som att förkunna sin fiende att man följer en viss väg med ett visst antal Trupper, eller att man formerar sig på en viss punkt, för att afvagta honom.
Jag har ingenstädes funnit att strategien någonsin antagit en så ridderlig publicitet.
Vi äga mångå exempel, att stor militairisk rykt - Den 8 December e. m. i3i barhet blifvit tillintetgjord, för det att krigets forsta grunder blifvit åsidosatte.
Rörelsernas hemlighet medförer framgång i krig; befinna sig öfver allt der fienden ej anar det, är att till en del redan hafva besegrat honom; och anförar ne bemöda sig merendels vid alla tillfällen att inleda sina motståndare i så många snaror, som på dem bero.
Herr Friherre Ån ekar swärd yttrar, sidan 62: "slit StatsUtskottet, vid Statsförslagets uppförande _, måtte denna gäng ingå uti försvarssystemets granskning till alla dess detailleratt en för försvaret af Scandinaviens sjelfständighet y säkerligen uppgjordj och det hela omfattande j defensionsplan måtte af StatsUtskottet granskas så i anseende till uppfattningen af det hela som till detaillens sammanhang dermed.”
Här måste jag svara Herr Friherren alt StatsUtskottet, enligt min öfvertygelse, ingalunda kan befatta sig med uppgörandet eller granskningen af Sveriges försvarsplan, än mindre med Scandinaviska halföns, ty sådant tillhör uteslutande de båda förenade Rikenas Konung, i stöd af begge Folkens Grundlag.
Att försvarssystemet icke blifvit åsidosatt och dermed gemenskap ägande planer icke försummats, bevittnas äfven deraf att Kongl. Maj:t, för längre tid sedan, för - i32 Den 8 December e. m. ordnad t att öfverläggningar borde företagas om livad dermed gemenskap äger samt med, tidens fordringar öfverensstämmer.
Sedan, efter General Björnstjernas afresa, jag blifvit i Nåder kallad att i desse öfverläggningar deltaga, har jag öfvertygats att nyttiga Förslager blifvit uppgjorde, och hvilka föranledt de anslag Kongl. Majit af Rikets Ständer begärt.
Jag har nyss utveckladt de skäl, hvar» för jag anser den för Riket uppgjorde försvarsplan, böra hemlig hållas, och icke allmänheten meddelas; och får blott ytterligare tillägga, att jag i dessa åsigter icke ledes af några skrämässigt uteslutande principer; och att lika litet som min företrädare Grefve Björnstjerna, under förleden Riksdag undandrog sig alt på ett liberalt sätt och med grundlig sakkännedom lemna de upplysningar, hvartill lian uppmanades, lika mycket önskar jag, att, i nion af min förmåga, kunna såsom bevis för de satser jag nu haft äran anföra, biträda med alla de uppgifter, som af StalsUtskottet möjligen äskas.
Jag hade visserligen kunnat med mera omständlighet än nu skett, andraga åtskilligt i afseende ä Herr Friherre Ånckarswärds tankar, men jag har icke längre velat trötta Ilögloflige Ridderskapet och Adeln med upprepande af ämnen, som under förlid - Den 8 December e. m. 133 ne Riksdagar så mångå gånger utgjort föremålet för de lifligaste discussioner inom detta Stånd.
Jag får endast tillägga, alt jag fullkomligt värderar den möda Herr Frilierren användt vid afhandlandet af så många vigtiga föremål, öfvertygad, att, om än ledde af olika åsigter, förenäs likväl alla upprigtige och sanna patrioter vid målet för de ädlaste bemödanden:
Nationens ära och Fäderneslandets väl.
Jag anhåller alt detta mitt yttrande måtte få åtfölja Friherre Anckarswärds.
Grefve Cronstedtj Claes j anförde skriftligen :
Om civilisationens framsteg i en framtid skulle tillvägabringa en oafbruten inbördes fred, som Herr Friherre Anckarswärd i sin tryckta, här upplästa afhandling, anser böra inträda, så vore det tid — men ej förr — att förklara som nämnde afhandling anförer, det försvarsbehofvet är det största af allt samhällets onda; ty enär intet försvar mera behöfdes, vore visserligen alla bidrag dertill onödiga och således ett ondt;; roen så länge ej civilisationen uppnått detta framsteg (hvilket jag för min del i alla fall aldrig tror frambringar deu verkan af evig fred), måste hvarje Nation och troligen mest den Svenska, sorn 134 Den 8 December e. m. i urminnes tider varit fri och aldrig inkräktad, vara ömtålig om sin sjelfständighet.
De uppoffringar, som i detta afseende göras, måste således ej kunna hänföras till någo^ samhälls-ondt, utan tvertom till ett samhälls-godt, efter som det hereder och underhåller sjelfständigheten.
Den af Friherren framställde sats, att de flesta smärre Europeiska Stater ej kunna anses såsom sjelfständiga Stater, kan jag ej gilla, enär det beror, efter min åsigt, uppå hvart och ett folks vilja att försvara sig och helldre utrotas än underkufvas.
Herr Friherrens definition på, eller begrepp om, hvad som menas med Scandinaviens sjelfständighet, måste utsträckas äfvenledes till om andra magter emot
Svenska medborgares personer eller egendom utöfvar våld; ty om, sorn Herr Friherren vill att Scandinavien skulle fortfara med en activ handel, denna handel af annan magt skulle angripas, lärer dessa Svenska medborgares egendom, fastän flytande, vara lika berättigad till Statens försvar, som dens egendom, hvilken är hemma i landet, och icke kunna, som Friherren framställer, anses som miss vext-år, hvilka återkomma med bättre skördar; emedan förlusten af Scandinaviens handel skulle förinta Statsinkomsterna till den grad att Stats-maschinen afstadnade.
Det är genom dylika tillgrepp, äfvensom inblandningar i Staternas inre angelägenheter, hvilket vi i förra tider sjelf - Den 8 December e. m. va jemte andra mindre Stater erfarit, sorn vi se dagligen inträffa och sorn således i en framtid äfven l<unna uppstå, som jag ej i likhet med Friherre Anckarsvärd tilltror den säkerhet för andra magters inblandning i våra angelägenheter, han synes äga.
Anckarsvärd framställer att icke ett enda af alla krig sedan 1720 till 1809 varit oundvikligt och att det uppkommit genom Styrelsens åtgärder; detta yttrande tror jag ej vara rigtigt, då man vet att 1741 års och det så kallade Pomerska kriget beslötos af Ständerna, och man äfven vet att 1788 och 1808 årens krig voro försvars-krig, och således intet af de anförda, åstadkomna af Styrelsen.
Det är väl att Friherren åtminstone anser till försvarandet af vår och sin sjelfständighet (utom folkets känslighet för krigsorsaken och erkännandet af krigets giltighet) att delta folk hehöfver hjelpmedel, nemligen vapen och krigsförnödenheter, men, manne ej det hjelpmedlet är bortglömdt, som fordras att leda dessa massor; såvida ej den princip får antagas, som Fri herren vid sitt förslag om allmän exercice och beväring anför, att befäl ej skulle saknas till och med till den uppgifna styrkan af 4ot,947 ifrån de högre Scholorna och Undervisningsverken.
Enär han tillika anför, att det endast är bildningen, som bibringar förmåga att föra befäl, skulle man tro hans nfening vara att Professorer och Adjunkter såsom Deti 8 Decem ber e. m. de mest bildade borde antagas som högre befälhafvare.
Med all aktning för dessas bildning tror jag dock de ej dertill skulle passa, ehuru de troligen ej skulle föra någon skrårnessig behandling af sitt nya yrke, sorn Friherre Anckarswärd tror krigsståndet alltid iakttager.
Herr Friherren anser att Scandinaviens försvar bör bestå endast af Linieflotta, men tillika anser eller antager som ett axiom, att Sverige ej kan underhålla sin till försvar behöfliga flotta och derföre föreslår att alldeles ingen skulle finnas betraktad som försvar, utan blott några få Örlogsfartyg till handelns beskydd och ett marin-etablissement, hvarifrån i hast den behöfliga Skärgårdsflottan, i likhet med hvad som skedde 1790, kunde utgå.
Jag kan ej i det hela dela denna åsigt, ty jag anser att vårt Sjöförsvar bör bestå af alla de slags vapen (vare sig Linieskepp, Ångbatteri eller Canonjoll) som localen fordrar, äfvensom, med den erfarenhet och kännedom jag äger i följd af milt embete, förklarar högtidligt och ansvarar före, att
Sverige kan underhålla sin till försvar behöfliga Flotta.
Då jag tror att Sjöförsvaret intager första rummet af Scandinaviens värn och säkerhet, grundar jag det uppå det naturliga begrepp örn försvar, som vårt geografiska läge gifver.
Sverige har sedan Hedenhös haft flytande försvar, dess invånares D c 11 8 December e. m. i37 första hjelp lill sina Konungar för Rikets skydd var grundadt på bidrag af fartyg med besättningar, och nu, sedan Sverige återgått Lill sina första och naturliga gränsor, vill man förvandla oss lill en Landtmagt, då håfven skölja våra gränsor.
Man bortglömmer att i ett land sorn Scandinavien, ligga de flästa Städer vid stränderna, att kusterna äro de folkrikaste och mest odlade, och man vill, genom upphörandet af försvar, låta alla dessas innevånares egendomar blifva ett rof för fiendtliga härjningar.
Derefter kan det blifva lätt för en fiende att inkräkta detta land, och först efter ett tryckande ok, skulle det åter afskuddas; men aktom oss att göra detta prof.
Sverige har i 3oo år aldrig, utom till en liten del och en kort lid, sett fiende på sin jord och jag fruktar att om denna fiende en gång med fast fot och tillräcklig styrka beträdt densamma, blifver den skada till folk och egendom, Nationen derigenom skulle lida, mångdubblad ett Sjöförsvars kostnad, som hindrat eller försvårat densamma.
Herr Friherren, anför att ett krig till sjöss hvilar på andra grunder än det till lands, med de satser, att stridsfältet till sjöss är enahanda för dc stridande och allt annat lika, och således blir en underlägsen flotta alltid slagen af en öfverlägsen.
Denna supposition alt allt är lika, inträffar aldrig, ty lynnet hos ett folk måste väl tagas i belragtaude vid dess användande, 138 Den 8 December e. m. och då blir det ej antalet som bestämmer öfverlägsenheten, utan skickligheten.
Delta var förhållandet vid den af Friherre Anekarswärd bestridda, af mig yrkade sats, alt nya verldens öde afgjordes vid Trafalgar j8o5, enär Engelska flottan der var underlägsen i antal, men öfverlägsen i skicklighet; likaså förefinnes origtigheten af exemplet af Napoleons bemödande att uppbringa Franska marin till styrka alt mäta sig med Englands; ty Napoleon hade förmycket att tänka på land, för alt med sanni alfvare tänka på sjön; han lät bygga flottor, han anlade etablissementer, men dessa flottor lågo stilla i hamnarna, och dess besättningar begagnades ofta att ersätta förluster vid hans armeer.
Med sådana åtgärder kan man ej säga eller påstå att Napoleon ville bekriga England på sjön.
Hvad Herr Friherren anför att antingen felaktighet i systemet eller misshushållning ägt rum dessa sednare i4 år, kan jag ej svara för annan del, än som rörer flottan.
H varken det ena eller det andra äger derstädes rum, resultaterne af byggnader och reparationer af fartyg och inrättningar vittna motsatsen af detta Herr Friherrens anförande, och är det egentligen sedan flottan fått sin egen titel att ansvara för, som dessa resultater visat betydlig framgång.
Dessutom får jag anföra rörande det förklarande Friherren uppgifver, att de Linieskepp vi äga qvar, voro en lemning från Den 8 December e. m. subsidie-tiden, alldeles är oriktigt; det flones med få undantag intet enda, sedan dea tiden, annat än till namnet, utan alla räkna sin tillvaro inom de sednare tio åren.
Den flotta, som på 8o:lalet byggdes för Franska subsidier, likasom den Skärgårdsflotta, som å flera Rikets coopvaerdie-varf byggdes emellan 1789 och 90, var så påskyndad, att hvarken fullkomlighet eller varaktighet kunde förväntas ; också försvann den lika fort som den uppkom, ty viel x8o8 års krig befunnos ganska få fartyg * så väl större som mindre, qvar från denna tid, utan alla hade mer och mindre, redan då fordrat förbyggning.
Just det åberopade exemplet af Friherren, rörande 1790 års rustning, verkar i motsatt förhållande till den sats, att från ett marin-etablissement vid ett påkommit krig, ett Skärgårdsförsvar snart kunde utgå, ty sorn jag förut nämnt, visades visserligen för ögonblicket möjligheten deraf, men också att det var bortkastade penningar i anseende till varaktigheten, och då man vill förena fullkomlighet och varaktighet, har jag af erfarenheten blifvit upplyst, att så väl Linicskeppet som Canonjollen bör byggas långsamt och ej brådskande.
Friherre Anckarswärd anför Grefve Ehrenswärds åsigter och yttranden om två tider och två summor, som skulle visa skillnaden i Tersmedenska och Chapmauska Den 8 December e. m. varfsförvaltningarna.
Om det är modesti af Friherren att ej nämna person, som med nit och drift utförde den omnämnda utrustningen 1790 af Skärgårdsflottan, då denne Embetsman var Friherrens Herr Fader, hade jag önskadt att samma återhållsamhet i personlig benämning skett i de förra fallen, då det alltid är obehagligt för efterkommande slägter att här på stället höra ventilation till klander eller bifall af sina anförvandter.
Herr Friherren säger sig vara höjd att tro, att en likadan jemförelse till fördel för den närvarande hushållsomtankan äger rum, men som för Friherren icke blifver annat bevis, än att det blott är personelt och beroende af lyckskott och att bristande stadga i former förefinnas.
Efter min åsigt tror jag, att berigtigade goda val af personer ej kunna kallas lyckskott, och att inga former, reglementen eller planer åstadkomma nit och oegennytta, men att de underlätta och biträda den personliga dugligheten, det medgifves.
Sedan jag nu genomgått de för mig egentligen anmärkningsvärda ställen i Friherrens anförande, får jag framställa mina tankar, rörande möjligheten för Sverige, att underhålla ett Sjöförsvar.
Alla rudimaterier till en flottas byggnad finnas i Sverige; det är blott missbruken som orsakat att de ej för det närvarande fullkomligen motsvara behdfvet, men de kunna frambringas i en framtid.
Om icke omvexlande och felaktiga vidta - Den 8 December e. m. i4j % ganden nf Ekeskogarnes vård och behandling existerat, hade denna del af materielen fullkomligt motsvarat ständiga behofvet, och sorn frihet i äganderätten äfven af detta jordens alster lärer blifva ett föremål för nuvarande Rikets Ständers beslut och i följd deraf Kronoskogsplanterhagars anläggande nödigt befundne, förutser jag detta behofs fyllande i en framtid.
Om Städernas jord, i stället för i allmänhet med landtmannaproducter besådd, planterades med Hampa, hvartill denar anvist såsom vilkor för dess erhållande, så skulle icke heller denna artikel mera behöfva införskrifvas.