Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En ledamot har nemi. i förmiddags sagt sig icke vilja bifalla ens hvad Utsk. föreslagit, så länge räkenskapsdagen för Statsrådets ledamöter ännu icke inträffat och han följaktligen icke visste, huruvida något ombyte af rådgifvarepersonalen vore att förvänta.
Jag kan ej finna, livad denna omständighet har för sammanhang med de ifrågavar. anslagen till embetmännens löner; ty en exped.secreterare, en copist, ett kammarråd behöfva förbättrad lön lika väl, antingen Per eller Pål är Konungens rådgifvare.
När man fäster ett dylikt vilkor vid anslagens beviljande, synes det, att man ej yttrar sig med afseende på deras behof, för hvilka anslagen skulle beviljas, utan med hänsigt till andra ändamål.
Man tyckes vilja begagna de underordnade embetsmännens trångmål för att få de rådgifvare, med hvilka man ej är belåten, undanröjda på sådant sätt, att man till embetsmannen gör denna vackra framställning: om J viljen hjelpa oss att undanrödja edra närmaste förmån eller deras chefer, så kunnen J hoppas på löneförbättring, men annars icke. lett iand, der cn regerande Ministere finnes, kunna sådana framställningar möjligen hafva något inflytande på ärcndernas gång; roen hos oss, der styrelsen, Gudi lof! är hos Konungen, kan en dylik dagtingan ej tjena till annat än att uttrycka sitt enskilda missnöje.
Men anlagom, att något mera kunde uträttas med en sådan framställning, så vill jag äfven för detta fall närmare skärskåda halten af den varde ledamotens yttrande, och visa, hvad afseende det förtjena!*.
För den, sorn önskar ombyte, är det icke nog att veta, det man skulle slippa de nuvar. rådgifvarne, utan man måste äfven veta hvilka roan skulle få i stället.
Den värde ledamoten hade således äfven bort uppgifva hvilken rådgifvarepersonal han såsom vilkor för anslagens beviljande ville hafva anställd.
Svenska folket kunde eljest icke veta, om bytet vore mellangiften värd.
Det kunde visserligen hända, alt R.
St. ville åtaga sig högre bevillning, om de finge se andra rådgifvare omgifva Konungen; och en sådan utgång skulle gifva både honom och dem att tänka på.
Men troligen är, att Ständerna ej lägga så stor vigt på rådgifvarepersonalen, och att de, efter inhemtad kännedom om den nuvarandes efterträdare, icke Den 26 Maj e. m. ville gifva ett öre emellan.
I sådant fall Liefve det förmodligen inga andra, som röstade för de högre anslagen, ån de embetsman, som derigenom skulle vinna högre löner, och de som vore candidater till rådgifvareplatserna.
Men som de förra och de sednare tillsammans icke utgöra pluraliteten bland B.. St., skulle de blott genom egna bidrag kunna åstadkomma förändringen.
Den löneförhöjning dé förra vunne, skulle de genom bidragen åter förlora, om icke de nya rådgifvarne skulle genom samma bidrags förökande nödgas tjena antingeu för intet eller för ganska nedsatt lön, hvarigenom dessa ansvarsfulla embeten torde förlora större delen af deras begärlighet. R. o. Ad. torde häraf finna, huru lös den grund är, hvarpå ifrågavar. framställning hvilan, och huru litet den syftar till något allmänt gagn.
Om den syftar till något annat, lemnar jag åt hvar och en med rättsinnigt omdöme att afgöra.
Då jag nu öfvergår till frågan om anslaget för Konungens Cancelli, anhåller jag desto mera att först få yttra mig om styrelseverkens organisation, som R. o. Ad. år 182! hedrade mig med det förtroende att vara ledamot i det särskilda Utsk., sorn då behandlade denna fråga.
Konungen har sedermera i det hela utgått från den åsigt, som då gjorde sig gällande, nemi. att embetsverken borde utgöras af en mindre talrik, men väl lönad personal.
Orsaken, hvarföre de smärre lönerna för det fordna större antalet icke alltid räckt till åt de förra, bättre lönade efter den nya organisationen, kommer deraf, att de gamla lönerna, som till stor del bestämdes på en tid, då Riket hade klingande mynt, numera blifvit genom myntförsämringen så nedsatta, att de måste flerdubblas, för att motsvara deras förra värde i godt mynt.
Då jag säger, att inom Konungens Cancelli en prot.- secreterare för närvar, har 777 r:dr, en registrator 35or:dr, en cancellist 264: 8. och en copist 179: 24. i årlig lön, och då högre aflönad personal är i anseende till ökade göromål behöflig, finner R. o. Ad. lätteligen, att ökade anslag erfordras, om Konungens Cancelli skall blifva åtminstone lika aflönadt med Statscout., sorn år 1824 först organiserades ånyo och hvars af R.
St. godkända lönereglering man sedermera i allmänhet tagit till mönster för de öfriga embetsverken.
Ehuru Konungens Cancelli borde hafva bättre löner än andra embetsverk, emedan dess medlemmar i sista instansen handlägga Räkets ärender och således borde vara de skickligaste (hvarföre också en högre examen fordras af dem, än af de öfriga), så finner man förhållandet vara motsatt.
I Konungens propos. äskas blott samma löner öfver hufvud för Cancelliets personal, som för de öfriga verkens, så att då en kammarskrifvare i Statscont. har 4°° r:dr, har en lika summa blifvit begärd för en copist i Cancelliet; då andra lönegraden i Statscont. är 800 x-:dr för en notarie eller bokhållare, begäres detsamma för en cancellist i Statsexpedilioner - Den aG Maj e. m. '99 lia; då tredje graden i Statscont. är laoo r:dr för cn kamererare och K. räntmästare, har lika lön blifvit äskad för en prot.secreterare.
Endast för exped.secreterarne sorn stå Statssecreteraren närmast och ofta äro derjemte föredragande hos Konungen, har H.
M. föreslagit något högre belopp, än för collegii-ledamöterna i allmänhet äger rum; ty då exped.- secvet:ne enligt Konungens proposition skulle få 1800 r:dr, hafva statscommissarierna blott 1600 r:dr.
Det finnes likväl Collegier, der ledamöterna hafva mera, såsom i CommerceCoIhm, hvarest lönen väl endast är 1600 r:dr, men ledamöterna få derjemte särskilda arfvoden från Manufacturdisconten af 2y5 r:dr hvardera, så att de i sjelfva verket redan åtnjuta större inkomster, än nu för exped.secrettne blifvit begärda.
Jag erkänner riktigheten deraf, att revis.- secretihe, som äro föredragande inför K.
M. af justitieärender, få, på sätt Hr v. Stahl yrkal, det lönebelopp af 2000 rtdr, som K.
M. föreslagit ; men jag motsätter mig deras upphöjelse på exped.sccret:nes bekostnad.
Utan att vilja nedsätta vigten af revis.-secret.embetet, måste jag säga, att när man ser icke allenast prot.secreterare, utan äfven cancellister och copister förordnade att göra revis.secrettnes tjenst, föranledes man att tvifla på deras behof af större urskillning och längre vana vid grannlaga ärenders handläggning, och då man ser 4-, }ag hor mig t. o. m. hafva sett 5, Justitieföredragande i förra veckan på en gång inträda hos K. M., kunna ej många inål af dem, som under veckan förekomma, belöpa sig på hvardera.
Exped.secrettne skola icke blott ansvara för uppsättningen af alla från Statsexpedittna utgående bref och resolutioner m. m., utan äfven vara skickliga till att i stället för Statssecret. föredraga i Allm.
Beredningen och under hans frånvaro eller andra förfall företräda hans embete.
Det har handt, att exped.secrettne vägrat åtaga sig dylik befattning och att särskilda arfvoden måst åt dem anslås; derföre har man funnit bäst vara att gifva i ett för allt ett årligt arfvode åt den, som med föredragningen biträder.
Hvad sjelfva lönen beträffar, bör man ihågkomma, att exped.secret.-embetet är det högsta, hvartill de flesta tjenstemännen i Cancelliet kunna komma, emedan Statssecretme blott äro 4- Att då hafva 1800 rtdr såsom yttersta målet för ett helt tjenstemannalifs mödor, synes icke vara för mycket.
Slutligen bör man ihågkomma, att till den föga behagliga eller lugna exped.- eller prot.secret.-befattningen endast i den mån kunna påräknas skickliga sökande, som de blifva tillräckligt lönade, och att Statssecretts arbete i samma mån lindras, som skicklighet finnes hos dessa hans närmaste underordnade.
Vill man lemna honom ledighet att uttänka och utföra förbättringar i styrelsen, så måste man genom skickliga biträdens tillräckliga aflöning befria honom från det tidsödande och onyttiga mechanlska arbetet.
I afseende på utte punkten, rör:de anslaget till farso - 300 Den 26 Maj e. m. ters och smittosamma sjukdomars botande, får ja", dock ulan att motsätta mig Hr Munck af Rosenschölds förslag, att anslaget bör användas ej allenast för sjukdomars botande, utan afven för deras motande, hvarom föreskrifter redan linnas både i hänseende till koppsmitta och andia menniskosamt kreaturssjukdomar, göra följande anmärkningar:
I det vid propos. om statsverkets tillstånd och behof fogade prot.utdr. från Ecclesiastik-expedit. sid. 2 utredes, att utgifterna för farsoters och smittosamma sjukdomars botande öfverstigit anslaget 9000 r:dr med 2600 r:dr i årligt medeltal, hvilka måste af 2:dra hufvudtitelns besparingar bestridas.
SundhetsColhm hade förra riksdagen föreslagit att öfverföra dessa utgifter på länen, hvarigenom bättre controll och mera besparing skolat kunna vinnas.
Men som R.
St. ogillat denna utväg, hade Colkm nu föreslagit, att de gooo r:dr måtte befrias från vissa utgifter, hvarigenom anslaget kunde blifva tillräckligt att bestrida icke allenast de dermed egentligen åsyftade kostnaderna, utan äfven den summa af 34o r:dr i medeltal för 5 år, hvarmed kostnaderna för medico-legala besigtningar öfverstigit anslaget dertill 3ooo r:dr.
De af SundhetsCollrm således ifrågaställda utgifterna äro spesificerade sid. 3 och utgöra: arfvode till provincial-chirurgen i Stockholms län, hvilka borde uppföras på' medicinalstaten .... i5o. — - kostnader för läkares resor till veneriska sjukdomars upptäckande och förekommande, hvilka borde af curhusmedlen i hvarje län bestridas y32: 16. — för medicamenter åt fattiga sjuka, hvilka borde tillhöra fattigvården inom hvarje län eller socken 3,24i: 27* ~ samt för Stockholms läns provisoriska curhus 169: 28. — tillsammans 4;29^: 23- — Statscont. yttrade, att den sistnämnda utgiften följaktligen borde utgå af Stockholms län och att, om K. M. gillade SundhetsCoIlegii förslag att befria anslaget från bestridandet af förestående 4>29^: 23, borde de gamla anslagen 9000 r:dr och 3ooo r:dr möjligen blifva mera än tillräckliga; men hemställde, att begge måtte blifva förslagsanslag.
Denna öfverflyttning gillades af K. M. sid. 4 i prot.utdr., och i propos. sid. 8 äskades den för de 9000 r:dr, derest R.
St. funne anslaget böra såsom en allmän utgift fortfara.
Statslltsk. finner (betänk. 80 sid. 22) icke skäl tillstyrka någon ändring i Ständernas beslut vid sista riksdag, angrde SundhetsCoIlegii förslag, att dessa utgifter skulle länsvis bestridas.
Anslagets öfverflyttning till 8:de hufvudtiteln varder, ehuru dess egenskap af förslagsanslag erkännes, dock afstyrkt, emedan det, enl.
Statscont:s yttrande, bör räcka till, enär åtskilliga derå nu anvisade, men ej dithörande ut - Den a6
Maj c. m. i »c utgifter 6' f v e r fi y 11 a s på de f o n d e r, hvarifrån de rätteligen böra utgå, och emedan staten för SundhelsColltm , under hvars omedelbara disposition medlen äro ställda, tillhöra riksstatens 2:dra hufvudtitel.
StatsUtsk. säger ej hvilka de till anslaget icke hörande utgifter äro, hvarifrån det borde befrias för att blifva tillräckligt för sitt egentliga ändamål.
Utan tvifvel är det förenämnde 429^ r;dr 23 sk.; men det är icke nog att mena det, och att denna mening visserligen är riktig, utan den måste så bestämdt utsägas, att K.
M. kan deruppå, såsom på R.
St:s uttryckliga beslut, grunda de förändringar i närvar. förhållanden, hvilka följaktligen borde vidtagas.
Om arfvode! till prov.chirurgen i Stockholms län, i5o r:dr, skall kunna, enl.
SundhetsCollegii förslag, aiföras från det ifrågavar. anslaget och uppföras på medicinalstaten, fordras dertill R.
St:s uttryckliga beslut, hvilket StatsUtsk. icke bort förgäta.
Om Konungen ville, till ersättning af kostnaderna för läkares resor till veneriska sjukdomars upptäckande och förekommande, disponera omkring y3o r:dr, utan R.
St:s uttryckliga beslut, af curhusmedlen i länen, så skulle utan tvifvel anmärkningar göras emot dem, som till en sådan åtgärd råd gifvit eller deri deltagit, aldenstund dessa medel blifvit beviljade med förbehåll att icke begagnas till andra ändamål än curanstalterna, och emedan räkningarna för provincialläkares embetsresor utan undantag skola, enl. 23 5- Prov.- läkare-instructionen af d. i3 Juni 1822, af medicinalfondeu, d. ä. af ifrågavar. gooo r:dr betalas.
Vederbörande skulle i annat fall utan tvifvel säga:
Anslaget utgjorde, då instructionen utfärdades, blott 6000 r:dr, och likväl skulle dessa resekostnader deraf bestridas.
Sedermera hafva R.
St. ogillat SundhetsCollegii förslag, att länen sjelfva borde betala, och ökat anslaget för samma ändamål med 5o proc.
Deraf synes desto tydligare, att det är medicinalfonden och icke curhusmedlen i länen, hvaraf dylika reseräkningar böra godtgöras.
Således, om StatsUtsk. och R.
St. vilja göra denna förändring, bör det förra bestämdt uttala siri mening och de sednare deras beslut, till deraf följande efterrättelse.
Alldeles lika är förhållandet med betalningen från vederbörande län eller socknar för medicameuter åt fattiga sjuka, omkring 32/jo r:dr årligen.
Den nyss åberopade prov.läkare-instruct:s 11 §. föreskrifver, att medicamenter, som provinc.läkaren åt fattiga sjuka förordnar, vare sig för veneriska eller andra sjukdomar, skola af medicinalfonden ersättas.
Ville man ändock, på grund af StatsUtsk:s yttrande eller R.
St:s dermed möjl. öfverensstämmande och lika obestämda uttryck, öfverflytta dessa utgifter på orterna, skulle samma anmärkningar göras mot Regeringen , sorn i förra häu7 H. 2b D e ii 26 M a j e. ni. seendet, och apothekarne möjl. få vänta förgäfves på betalnings erhållande.
Om StatsUtsk. bestämdt uttrycker sin mening och R.
St. deras beslut, rör:de de 2ine nästföregående utgifternas öfverflyttning på orterna, bör enahanda förhållande med kostnaden för Stockholms läns provisoriska curhus väl deraf följa.
Men som det vore stridande mot praxis, torde, till undanrödjande af tvifvelsmål och tvister derom, äfven i detta fall R.
St. böra uttryckligen säga deras mening.
Skulle den icke blifva för dessa 43oo r:drs öfverflytt ning dels på stat, dels på orterna, så måste de 9000 och de 3ooo r:dr antingen öfverflyttas såsom förslagsanslag på 8:de hufvudtiteln, eller ökas med 4000 r:dr på den aldra, emedan bristernas medeltal å är i stigande, särdeles hvad kostnaderna för medico-legala besigtningar angår, emedan dessa ökas i samma mån som våldsamma och hastiga dödsfall tilltaga genom fylleriet.
Endast under de 4 första månaderna af år i834 hafva öfver 2270 r:dr åtgått för dylika besigtningar.
Om medel i samma förhållande erfordras för den återstående delen af året, skulle 6800 r:dr i det hela, eller 38oo r:dr hehöfvas utöfver detta anslag allena, utom 23oo r:dr, som skulle, efter åtgången under årets första tredjedel, behöfvas för smittosamma sjukdomar utöfver de 9000 r:dr för hela året.
Anser någon hushållningen med dessa medel icke vara god, återstår den alternativt framställda, men af Utsk. icke antagna utvägen att låta hvarje län sjelft bestrida och sjelf controllera alla dithörande utgifter.
Skulle StatsUtsk., oaktadt kännedomen om förenämnda förhållanden, likväl vilja utan förhöjning bibehålla ifrågavar. anslag på aldra hufvudtiteln, vore det detsamma, som att på denna titels besparingar göra ett ständigt anslag af 4000 r:dr.
Sådant bör ej förmodas, emedan det vore stridande mot de grundsatser, Utsk. sjelf uttalat.
Det kunde ock hända, att tillgång af besparingar fattades.
Skulle då smittosamma sjukdomar botas, eller våldsamt dödade menniskors lik besigtigas endast under de förra delarna af året, så länge penningarna räckte, men hösten vara en hjelp- och strafflöshetens tid, då man hvarken finge bot för sjukdomar, eller eftersyn, huruvida de ihjelslagna ljutit döden genom eget eller andras förvållande?
Alt på 2:dra hufvudtiteln qvarhålla ifrågavar. förslagsanslag derföre, att SundhetsColllm, som disponerar medlen, har sin stat derå uppförd, är ett af de skäl, som bevisa för mycket, öm det gäller anglde SundhetsCoJllm, borde det väl äfven gälla om andra verk, som disponera förslagsanslag; och emedan ingen af dessa myndigheter är uppförd på 8:de hufvudtiteln, borde alla förslagsanslagen förflyttas derifrån till de hufvudtitlar, hvarå de disponerande verken sig befinna, det förra anslaget . och på det sednare 2,598.
Maj c. m. och 8:de titeln i det närmaste försvinna.
Efter denna regel borde StatsUtsk. äfven hafva från io:de hufvudtiteln förflyttat anslaget åt Medico-chirurgiska Institutet till den 2:dra, emedan det äfven af SundhetsColbm disponeras.
Rörande i3:de punkten om Carolinska medico-chirurgiska Institutet instämmer jag med Hr Ekström i yrkande, att detta institut måtte erhålla de a3o2: 10. 8., som ännu fattas för dess fullständiga organisation.
Som det nu är så nära sin fulländning, synes det mig bättre att gifva fullt ut till denna inrättning, på det alt något måtte åtminstone blifva färdigt, än att utdela så litet åt alla, att de samtligen blifva lika illa lottade.
Hvad slutligen angår sista punkten om kostnaden förtryck ningen af riksbokslutets capitalräkningar, har jag väl ingenting emot den af Utsk. föreslagna utgiften, men anser mig böra offentligen yrka, att Statscont. måtte göra dessa capitalräkningar så enkla och summariska som möjligt, samt i stället lägga detaillerna i bilagorna.
För närvar, är capitalräkningen så vidlyftig och upptager så många detailler, att den icke tjenar den stora allmänheten till någon nytta, utan snarare leder till förvillelse.
Till exempel på möjligheten, att bringa vidlyftiga räkningar till summarisk enkelhet, tager jag mig friheten hänvisa till den redovisning öfver Bankens ställning, som afgafs för år 182g.
Det är blott fyra summor i hvarje capitalräkning, som äro hufvudsaldiga och förnämligast böra framställas, nemi. huru mycket man hade vid årets början, huru mycket som influtit under årets lopp, huru mycket som åtgått under samma tid, och slutligen huru mycket man har qvar vid årets slut. R. St:s Revisorer hafva i sina sednaste beräkningar visat, huru dylika förenklingar af rikshufvudboken kunna göras.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar äfven mätte få åtfölja till StatsUtskottet.
Utsk. båticke funnit för godt att fästa afseende å min motion om förbättrade löner för kronofogdar och häradsskrifvare på Gottland.
Antalet af dessa tjenstemän är fyra; och med någon kännedom om göromålen torde hvar och en finna, att detta antal icke tål minskning.
Jag har uti min motion visat, huru ringa de nämnde tjenstemännens inkomster för närvar, äro; det är tungt för en chef, som det åligger att tillhålla underordnade tjenstemän, hvilka med uppbörden hafva befattning, att icke fördröja densammas aflemnande och med drift fullgöra sina mångå och olikartade åligganden , att nemi. se dessa tjenstemän så illa lönade, att de icke kunna lifnära sig, utau på för deras tjenst främmande och måhända understundom derifrån alldeles distraherande vägar.
Om förhållandet verkligen är sådant, som Utsk. uppgifvit, att nemi. kronofogdar och häradsskrifvare på andra ställen icke äga högre löner än de pä Gottland, hade det likväl varit önsk - Ben 26 Maj c. m. ligt, att Ulsk. behagat förvissa sig derom, huruvida icke det bristande i lönebeloppet tilläfventyrs ersättes af vissa, utaf gammal vana, kronofogdar och häradsskrifvare tillkommande förmåner, hvilka på Gottland icke äga rum.
Jag begär nu icke, att Ulsk. skall ingå uti en noggrann undersökning häraf, och jag vill ej heller upptaga Ståndets tid med upprepande af den fullständiga redogörelse, min motion innehåller öfver de ifrågavar. tjenstemännens otillräckliga löninkomster; men jag ber Utsk. fästa uppmärksamhet derpå, att dessa tjenstemän på Gottland hafva en stor uppbörd, emedan nästan inga kronoränlor der äro indelta till löntagare, och att det således är högst angeläget, att denna, så fort som möjligt, ingår till ränteriet.
Det torde då icke vara för mycket hegardt, att kronofogdarne och häradsskrifvarne åtminstone hafva så mycket i lön, som mången länsman med bättre boställen på andra orter.
Jag anhåller således om återremiss af betänk.; och då hela den af mig begärda anslagssumman för en ytterst behöflig lönetillökning uppgår till endast jooo r:dr b:co för dem gemensamt, synas medel dertill utan svårighet kunna beredas; hvadan jag anhåller och hoppas, att IJtsk. måtte tillstyrka bifall till min motion.
Cronhjel m, Otto Au g.:
Jag har vid inträdet på detta rum föresatt mig att tala sanningens språk, äfven då derför erfordrades bortläggande af de considerationer, hvilka gemenligen åtfölja menniskolynnet, särdeles det, som icke är böjdt för sarcasmer och bitterheter.
Jag har föresatt mig att uttala dessa sanningar i så lindriga termer sorn möjligt, och jag tror, att jag icke heller i dag brutit emot dessa föresatser.
Jag har sagt, att jag af åtskilliga skäl fann mig förhindrad att med min röst biträda beviljandet af ökade anslag.
Jag vill upprepa dessa skäl och jemnföra dem roed dera, hvilka Hr v.
Hartmansdorff såsom mina nu till vederläggning upptagit.
Jag tror, att man af denna jemnförelse skall finna, det Hr v.
Hartmansdorff, för att kunna genomföra sin vederläggning, behagat, att icke säga pådikta, åtminstone oriktigt tillräkna mig skäl, dem jag aldrig ägt och sålunda icke heller användt.
Jag har sagt, att jag icke ansåg oss böra bevilja ökade anslag, förrän allmänna rösten uttalat en annan öfvertygelse om hushållningen med de allmänna medlen än den, hvilken torde få anses såsom grunden till de föreskrifter, som en så stor del af de valda representanterna i berörde afseende fått emottaga af deras principaler.
Men jag är derföre icke bland dem, som tio, att landet vinner på njugghet i sådana anslagsfrågor, hvilkas beviljande för landet är nödvändigt.
Jag tror, att dessa måste utgå, och jag tror vidare, att det finnes åtskilliga anslag, hvilka, i händelse tillståndet i landet sådant medgåfve, vore af högsta nytta, om de nemi. skulle användas af en administration, för hvilken folket hyser förtroende.
Den a6 Maj e. ra. icke, och jag liar sagt det, att vårt statsverk för närvar, tillåter ökade anslag; men jag har, då jag antagit motsatsen, att nemi. tillgångar verkligen kunde beredas, påstått, att det i alla fall vore orätt att företaga någon pröfning, huruvida stora anslag skola lemnäs åt Regeringen, innan den stora räkenskapsdagen öfver administrationens framfarna handlingssätt ännu inträffat och vi kommit i tillfälle att derefter bedöma, med hvad förtroende vi kunna möta Styrelsens fordringar.
Jag har sagt, att jag icke kunde med godt samvete afgöra, huruvida de begärda anslagen borde beviljas eller icke, dels emedan jag icke bestämdt kände landets möjliga tillgångar, dels emedan decharge-betänk. ännu icke från Constit.TJtsk. ankommit och man således icke vet, hvad större eller mindre grad af gillande vi böra tillerkänna Styrelsens handlingssätt.
Jag har sagt, att om Svenska folket vore skyldigt administrationen förtroende, borde Representationen gå Administrationens fordringar till mötes så långt som möjligt.
Detta var det ena alternativet.
Jag har vidare sagt, att om förhållandet emellan folket och administrationen vore sådant, att det både inom publiciteten och på annat sätt gjort sig gällande hos nationen, att ett ombyte af flera bland rådgifvare-personalen erfordrades; om denna opinion vore så stark, att den t. o. m. tydligt uttryckte sig uti frågor, som Styrelsen gjort till föremål för sina lifligaste önskningar och som just derföre misslyckats, så (och detta var mitt andra alternativ) har jag trott, att några ökade anslag icke borde beviljas.
Jag har likväl icke yttrat mig för det ena eller andra alternativet, emedan, om äfven jag dels genom de forskningar och den lilla skarpsinnighet, hvarmed jag följt de allmänna förhandlingarna, dels af den allm. opinionens påträngande kraft redan funnit mig tvungen att antaga en bestämd opinion i detta fall, jag likvist icke ansett det öfverensstämmande med den moderation, den lugna pröfning, som jag tror tillhöra representanten, att af en förut fattad opinion låta hänföra sig, utan att först något lyssna tillden möjligen blifvande majoritetens.
Jag har derföre trott, att man borde afvakta tillfället, då denna skall anses uttrycka sig.