Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I 6:te punkten säges bestämdt, att undervisningen skall meddelas i alla de ämnen, som förekomma, men att hvarje lärjunge äger att bestämma huruvida han vill studera de klassiska språken eller icke.
Här är man då inne på tvistefrågan.
Med denna tvistefråga förhåller sig så, alt det har tvistats och tvistas ännu om huruvida detta är verkställbart eller icke med skolans och undervisningens ordning.
Man tvistar ej blott här, i Utsk. och Stånd, utan tvisten har rotat sig emellan demi synnerhet, som äro i utöfning af yrket, dem som det tillhör att undervisa, och som således bäst måste känna till förhållandet och veta alt välja det bästa sättet att utföra undervisningen.
Då synes det mig såsom ett sådant vilkor som detta ingalunda hade bordt bifogas förevar, statsanslag.
I 10:de punkten har förslaget befattat sig med den s. k. eforal-styrelsen.
2:ne af reservationerne innehålla anmärka:!' i detta hänseende.
Båda innehålla, att stadgandet i denna punktör stridande mot kyrkolagen.
Jag känner icke kyrkolagen, men tviflar icke på att så förhåller sig.
Om nu så förhåller sig, så skulle kyrkolagens stadgande genom antagande af detta förslag upphäfvas.
Den kan likväl icke upphäfvas utan 3 Stånds sammanstämmande beslut och K.
M:s sanktion.
Således är sjelfva formen Den 6 Maj e. m. 431 för framställningen här icke öfverensstämmande med grundlagens föreskrift.
Jag ber om ursäkt om jag blir något vidlyftig i denna fråga, men detta fel får icke tillräknas mig ensam.
StatsUtsk. bör bära en betydlig del deraf.
Jag kan icke gilla det sätt, hvarpå StatsUtsk. behandlat denna fråga.
Utsk. har icke saknat kunskap om de motioner, som i detta ämne blifvit inlemnade och remitterade till Ekon.Utsk.
Detta sednare
Utsk. har för det förra anmält sin önskan att få behandla dessa mål gemensamt med detsamma, hvilket synes af betänk, bifogade reservationer.
Hade StatsUtsk. blott och bart föreslagit anslag af R.
St. i och för en löneförhöjning i allmänhet och borttagande af den förhöjda tjensteårsberäkningen, så bade allt varit rent och klart, men då StatsUtsk. öfvergått till frågor, som enligt grundlagen endast kunna af Ekon.Utsk. behandlas, så har det öfverskridit grundlagens föreskrift, som stadgar att det är K.
M. som stiftar ekonomiska författningar.
St. vilja deruti blanda sig, hvartill de otvifvelaktigt äga rättighet, så kunna de dock blott i önskningsväg göra sådana framställningar inför tronen.
På samma gång jag yrkar återremiss, så begär jag också att StatsUtsk. mätte gemensamt med Ekon.Utsk. behandla de motioner i detta ämne, som Ekon.Utsk. har till handläggning och som ännu icke äro behandlade af det skäl, att StatsUtsk. lärer hafva svarat, att det först ville se hurri R.
St. upplaga dess förslag rör:de elementar-läroverken.
Samma Utsk. har t. o. m., på sätt här förut blifvit anmärkt, gått sä långt, att det inlåtit sig i ämnen, som röra kyrkolagen, och föreslagit vilkor för sitt anslag, hvilka skulle upphäfva stadganden i densamma.
StatsUtsk. har nemi. föreslagit eforal- och lokalstyrelser för elementar-läroverken, hvilka enl. kyrkolag stå under biskops och konsistorii omedelbara uppsigt.
Dessa styrelser äro hvarken föreslagna af K.
M. eller af någon enskild motionär.
StatsUtsk. har ytterligare genom ett af sina vilkor för beviljandet af de 90,000 r:dr sagt, alt de klassiska språkens läsning, äfven i de högre lärdomsskolorna, skulle få bero på lärjungarnes eget val.
Någon fråga derom har K.
M. icke framställt och icke heller mig vetterligen någon motionär, utan har Utsk. här tillegnat sig motionsrätten.
Utsk. har äfven af nit för skolverkets förbättrande låtit hänföra sig alt upptaga några af de frågor, sorn blifvit af föredraganden för ecclesiastik-ärendena inför K.
M. anmälde, men ännu i denna stund icke af Konungen äro i nåder bifallne.
Det bar fästat sig vid en och annan af dessa frågor, men ej vid dem, som, om sådant afsteg skulle göras, företrädesvis hade bordt väcka dess uppmärksamhet.
Om Utsk. hade lika med föredraganden föreslagit en centralstyrelse och ett skollärareseminarium och tillstyrkt att kostnaden derför skulle bestridas af de föreslagne 90,000 r:dr, så tror jag alt det hade varit en riklig tillgång dertill, emedan denna stora summa troligen aldrig kan blifva använd till nästa riksdag.
432 Den C Maj e. m.
Utsk. liar i dess ställe kastat sig på de frågor bland dem, som föredraganden framställt, hvilka ej skulle bereda slaten någon utgift.
Detta står visserligen tillsammans med en berömlig sparsamhelsanda, men som saken är blott en organisationsfråga, tror jag att det bade varit bäst, att förbigå den saken helt och hållet.
Jag vill nu fästa mig vid en och annan af de hår föreslagna punkterna.
I afseende på den lista, instämmer jag helt och hållet i hvad Hr Silfverstolpe har nämnt ronde tiden för skolafgifternas erläggande, emedan för de skollärare, som icke antaga löneförhöjningen, den gamla löneinkomsten måste fortfara såsom hittills, hvartill äfven hörer de till lärarne utgående terminsafgifter, hvilka måste upphöra då de nya skolafgifterne begynna att utgå; och uti den 2:dra punkten föreslås, att öfvergångsslaten skall träda i verkställighet d. 1 Januari 1850.
Jag tror, lika med Hr Silfverstolpe, alt detta bör hell och hållet öfverlemnas till K. M.
I afseende på 5:te och 6:te punkterna är det, som StatsUlsk., har såsom en föregide talare yttrat, verkligen förvillat sig.
I den 5:te föreslår Utsk., att lärare, som ingår på öfvergångsstaten, är dymedelst särskild förpligtad, att ”uppfylla de tjensteåligganden och ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som kunna blifva en följd af de ändringar, hvilka kunna komma att i skolordningen vidtagas”.
Jag vet icke hvartill ett sådant vilkor skall gagna.
Det är förut stadgadt att en lärare skall följa skolordningen, och att här intaga detta stadgande, synes mig vara ungefär detsamma, som om man skulle som vilkor för en löneförhöjning för en officer fästa det stadgande, att han skulle ställa sig ett nytt reglemente till efterrättelse.
Men sjelfva vilkoret innebär något förhatligt isig sjelf.
Genom antagande af detta Ulsk:s förslag, skulle inträffa, att mången lärare, som på sått förslaget afser kunde få sin lön ökad från 300 ända lill 800 r:dr, derigenom skulle komma i mycken frestelse, att mot sin öfvertygelse godkänna den nya lärometoden.
Om han icke i dess användande lyckas, så blir det ej alltid hans fel, men emellertid har han fått sin lön förbättrad.
Sannolikt år alt de lärare, som åro svagast i sina stycken, blifva de, som först skola vara villiga alt försöka den nya metoden, hvilken derigenom genast blir misskrediterad. 1 6:le punkten har Utsk. i sitt förslag gått mycket för långt.
Det visar följden af de ide'er, som läggas till grund för del nya skolsystemet.
Delta system tillägger mycken frihet åt lärlingarne i afseende på val af läroämnen.
Föredraganden inför K.
M. har ganska visligen föreslagit, att latinska språkets studerande skall vara bestämdt föreskrifvet för de lärjungar, som i högre skola qvarstadna öfver den 4:de klassen, d. v. s. alt dessa i 3:dje och 4:de klasserna ovilkorligen skulle studera latin.
Detta är grundadi på erfarenheten i andra länder.
I Tyskland är det en antagen sats, att man i de högre borgareskolorna ovilkorligen skall läsa detta språk.
I de lägre borgareskolorna är förhållandet - Den 6 Maj e. m. 433 det annorlunda.
Jag vill blott anföra ett exempel på latinets an* vändbarhet som bildningsmedel.
I Miihlhausen, der industrien är högt drifven, var för 12 år sedan inrättad en privatskola i större skala.
Man ville rigta den hufvudsakligen på realstudier, i anseende lill ortens hufvudyrken.
Efter några år blef det likväl en allmän klagan ibland föräldrarne, att framgången icke var sådan, som man den önskade.
På deras begäran ville man göra ett försök att införa klassiska språken i en gifven klass.
Halfva tiden användes då på dem och halfva tiden för öfriga läroämnen och man fann snart, att de lärjungar, som blott användt halfva tiden på realstudierna och halfva tiden på lalin, hade gjort större framsteg äfven i de förra, än de gossar som användt dubbla tiden å realstudier utan biträde af latinet.
Detta faktum anfördes år 183(5 i deputerade-kammaren i Paris af Hr Guizot och bestyrktes vid tillfället af skolans inspector, också deputerad.
Samma erfarenhet hafva vi äfven här i Sverige och Hr Silfverstolpe har sagt i statsråds-prot. som är hilagdt K. M:s nåd. propos. i ämnet, att hvad fransyska språkets meddelande i skolan beträffar, så gå de gossar deri längst, som använda halfva tiden på lalin och den andra halfva tiden på fransyska.
För några år sedan inrättades i Upsala en skola, som var hell och hållet ställd på realstudium, och man fann, att gossarne gjorde klena framsteg i moderna språk.
Man började då med latinet just för att derigenom åstadkomma större framsteg uti humaniora i allmänhet.
Athenaeum i Gelle uteslöt klassiska studier bland läroämnena; men sjelfva direktionen för de medborgerliga undervisningsanstalterna i denna stad inkom snart och bad all få upptaga dem.
Denna sak ligger djupare, än alt den kan afhandlas inom RiksStm, och jag delar häri en reservants, Hr von Rosens, omdöme.
Man har en så stor förskräckelse i allmänhet för latinska språket och anser detsamma snart sagdt onyttigt och otjenligt för dem, som ej söka fullt klassisk bildning.
Detta är ett misstag, ty få af dem, sora i sin ungdom studerat de lärda språken, kunna blott derföre anses hafva vunnit en klassisk bildning.
Det är kanske få, som vid 40 års ålder ännu kunna läsa sin Horatius och sin Livius och äfven få, som kunna göra reda för Euklides, såsom de gjorde det vid 15 års ålder; men de hafva genom dessa elementarstudier grundlagt en själsodling, för hvars grunddrag de vid en sednare ålder kanske ej sjelfva rätt göra sig reda.
Detta misstag hvilar på ett falskt begrepp om idéen af uppfostran.
Dess ändamål måtte väl ej vara att bibringa det unga sinnet, ett visst mått af kunskaper, ju liera desto bättre; det mätte väl snarare vara, att likasom bereda en jordmån, i hvilken man nedlägger de frön, som sjelfmant och sjelfständigt sedan skola uppspira och bära frukt.
Denna åsigt har icke gjort sig gällande inom StalsUlsk.
Hvad blir sålunda följden af hela den stora reformen, då den en gång är utförd?
Säkert den, att de klassiska språken komma att utträngas ur skolorna.
Detta syftemål har ju redan nu i första början visat sig i Utsk:s belänk., der man vill gifva ledning åt en ny organisa4 H. 28 434 Den 6 Maj e. ra. tion.
Icke förstår en gosse, icke förslår hans far en gång, hvad som fordras för gossens bildning, men det skall staten förstå, sorn bildar skolan; friheten^ skall bestå i val af skola, ej i val af läroämne inom denna.
Andamålet med den offentliga skolan är alldeles icke alt uppfylla den enskiltes behof efter hvars och ens individuella åsigt, utan snarare att statens behof må uppfyllas, att dess idé må kunna realiseras, och detta mål vinnes, när man vid skolans organisation noga och väl betänkt hvad som fordras för alt bilda menniskan och medborgaren.
Jag tror också, att vi redan af de försök som blifvit gjorda här i landet, verkligen kunna draga samma slutsats, nemi. att på den nya vägen får man icke en så skarp själsbildning, som man får på den gamla, om den rätt behandlas.
Vid förra riksdagen citerades, då denna fråga afhandlades inom PresteSt., ett exempel från Upsala universitet af en yngling från nya elementarskolan, som i studentexamen hade fått de vackraste betyg, som på länge voro gifna, nemi. 23 approbatur, hvaremot en annan yngling ifrån ett gymnasium endast hade erhållit 9.
Den förre ynglingen, så väl som den sednare, aliade snart sill latinska skrifprof, och den förstnämnde fick derför admittitur under det att alt den andre fick cum laude approbatur.
Den säkerhet och mogenhet i de första elementära studierna, sora detta exempel utvisar, utgöra grunddragen af undervisningen i våra gamla skolor, om ock stora undantag så väl å ena som andra stället måste medgifvas.
Vidare vill jag blott fästa mig vid 10:de och ll:te punkterna i största korthet.
Till de af Hr Silfverstolpe i detta afseende gjorda anmärknrr vill jag blott tillägga, alt då StalsUtsk. framkommit med ett förslag i den vägen, icke föranledt af någon motion, så har Ulsk. frångått det, som af föredraganden för ecclesiastik-ärenden blifvit inför K. M. gjordt, men icke bifallet, och deruti gjort den förändringen, alt borttaga domprosten ur eforalstyrelsen för alt i stället sälla dit en borgare, som svårligen kan med den förre mäla sin förmåga i de frågor, hvaröfver han skall döma.
Hvad som derigenom skulle kunna förloras, det har Hr Silfverstolpe redan upplyst.
Jag har icke mera alt tillägga, utan ber blott, att Hr Gr. o. Landtm., då propos. på återremiss skall framställas, ville inlägga det vilkor, att StatsUtsk. måtte behandla samtidigt med Ekon.- Utsk. de frågor, som StatsUtsk. med detta bar gemensamma.
Bland dessa är äfven en motion af mig, deruti jag har föreslagit att en elementarskola, i likhet med den här i Stockholm, skall i någon provinsstad inrättas, och samtidigt dermed samma fördelar som äro den nya elementarskolan meddelade, lemnäs 2:ne kathedralskolor, efter den gamla lärometoden, till utrönande af företrädena vid hvardera undervisningssättet.
Denna åsigt blef äfven delad af min väldigaste motståndare i denna fråga, Hr von Hartmansdorff, och jag tror, lika med honom, att det är på öfvertygelsens och erfarenhetens väg, som denna strid skall utkämpas.
Dea G Maj e. m. 435 Hr von Hartmansdorff:
Man förebrår StatsUlsk. alt det har gatt längre, än dess befogenhet sträcker sig.
Deremot har Hr Tersmeden i f. m. redan åberopat att Hr Sundler i sin motion anfört, att, om det statsanslag för skolan i Borås, hvilket han begär, icke blefve beviljadt, ville han såsom egen motion upptaga Hr statsrådet Silfverslolpes vid ofvannämnde prot. bilagde förslag lill stadganden, ang:de elementar-läroverken i riket, äfvensom tili stat för nämnde läroverk, hvilket allt i bilagorna till K. M:s nåd. propos. förekommer.
Att så förhåller sig med Hr Sundlers framställning, i hvilken åtskillige ledamöter af BorgareSt. med honom instämt, det ser R. o. Ad. af StatsUtsk:s betänk.
I bilagorna lill den K. propos:n finnes Hr Silfverstolpes förslag.
Det är indeladt i 11 särskilta punkter, och så omständligt, att jag icke tror det någon af raina värde motståndare här torde kunna uppgifva något, som Hr Silfverstolpe icke redan vidrört.
Om så är, och då Hr Sundlers motion blifvit till StatsUtsk. remitterad, har det i min tanka icke öfverlrädt sin rätt.
Men deremot kan sägas, att StatsUlsk., det oaktadt, icke bordt befatta sig med mera deraf, än hvad som tillhörde StatsUlsk., samt inom föreskrifven lid återlemna det öfriga.
StatsUlsk. har likväl trädt in på Ekon.Ulsk:s område, emedan det, på sätt Hr Lagerhjelm m. 11. talare förut yttrat, upptagit sådana punkter, sora röra organisationsfrågor, och icke kunna komma under omröstning i förstärkt StatsUtsk. eller böra göras till vilkor för det beviljade anslaget.
Men enligt min öfvertygelse är det säkert att N:o 1 ibland dessa punkter, likasom N:is 2 och 3 bestämdt tillhöra StatsUtsk.
Hvad 3:dje punkten beträffar, så tror jag att en rättelse i ordalagen bör äga rum.
Der står nemi. ”emot det vilkor, alt han afsäger sig all förhöjning i presterlig tjensteårsberäkning ifrån och med den dag, lönelillökningen tillträdes”.
Del ser ut, som här vore fråga om någon förhöjning äfven för framliden, hvilket man bör hoppas icke skall komma i fråga.
Jag tror således, all det borde heta: ”afsäger sig all högre än enkel presterlig tjensteårsberäkning”.
4:de punkten anser jag behörig.
Den 5:te punkten är åter af den beskaffenhet att jag tror den hafva bordt alldeles utgå.
Det kan icke sältas i fråga, att ju Konungen äger rätt att för lärare vid elementar-läroverken utfärda en ny skolordning och alt de äro skyldiga densamma åtlyda.
Lika väl som Konungen meddelar instruktion för ett colbm eller för ett embetsverk och utfärdar tjenstgörings-reglementen för arméen eller för flottan, lika väl kan Konungen utfärda ett dylikt reglemente för elementarläroverken, hvilket lärarne äro skyldige att iakttaga.
Derom behöfves icke några förbehåll göras, på sätt här skedt.
Det kan således icke vara på grund af bristande rättighet, som Konungen underlåter påtvinga lärarne en metod, hvilken de icke lycka om, utan derföre att det vore oklokt använda ett tvång, som skulle kunna lända skolorna till skada.
Jag tror således, att man bör alldeles taga bort denna punkt.
28* 436 Den 6 Maj e. m.
Hvad åter beträffar den 6:te punkten, så är jag af den öfvertygelse, alt denna punkt, om den något förändras till ordalagen, ligger inom StalsUlsk:s behörighet. R.
St. kunna naturligtvis säga: vi vilja anslå medel till lärares bättre aflöning, med vilkor all läroverken förbättras, sä ali den s. k. allmänna medborgerliga bildningen må kunna vid dem inhemtas jemte den s. k. lärda bildningen.
Detta är sä mycket behötligare, som de fåtaligaste söka lärd bildning, men de flesta skattdragande, den medborgerliga bildningen.
Det vore obilligt att icke tillåta dem alt för deras barn få den undervisning de önska.
Deremot synes mig Ulsk. icke hafva bordt yttra någonting om de klassiska språken, utan att punkten bordt lyda så här: ”ifrån och med den dag, då den nya aflöningsslalen träder i verkställighet, skall vid hvart särskilt elementar-läroverk meddelas så fullständig undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen, som läroverkets omfång medgifver”.
Jag vill icke ingå i de särskilta anmärkn:r, somhär blifvit gjorda om latinets nylta'och behof m. m., utan blott i allmänhet fråga: om icke det är en vidskepelse, som drifves med detta språk, när man tror, att grundlig mensklig bildning är omöjlig det förutan.
Om så vore, mine Hrr! huru skulle del hafva gått med menskligheten om icke latin hade funnits?
Jo, det hade gått med henne på samma sätt, som med Grekerne, hvilkas bildning nådde sin höjd innan Romarne återverkade på dem.
Hr Tersmeden har sagt, att man funnit skärpa i omdömet icke kunna rättsligen vinnas, utan att man läste latin.
Huru var det då möjligt för Greklands stora filosofer, att vara skarpsinnigare än de Romare?
Men så förhåller det sig i verkligheten, när man drifver en sak till ytterlighet.
Man talar om latinet, likasom vore dess läsning en vaccination, som behöfdes för alt blifva folk.
Man tillåter vanligen icke barn att inträda i skolorna, innan de äro kroppsligen vaccinerade.
Nu synes man icke vilja låta dem der förblifva, med mindre de läsa latin, och dymedelst undergå ett slags intellectuel vaccination.
Hr Lagerhjelm har trott, att lärlingarne sjelfve icke må äga rätt att bestämma huruvida de skola studera de klassiska språken eller icke, och deri har han visserligen rätt.
Det är målsmännens sak, och de sista orden kunna, på sätt jag redan yttrat, mycket väl utgå.
Om man blott säger, att vid hvarje läroverk skall vara tillgång lill undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen, så kan denna bibringas antingen derigenom att en apologistskola fogas vid den lärda skolan, eller att en fristående apologistskola anlägges bredvid den förra.
Men det är alldeles icke behöflig!, alt båda skolorna sammanslås.
Skulle det fordras, så gjorde man den nya metoden till ett vilkor, det jag icke begär.
Hvad beträffar de öfriga punkterna, så tror jag att den 7:de, 8:de och 9:de höra till StatsUtsk:s befogenhet, men hvad den 10:de beträffar, så instämmer jag med öfrige ledamöter derutinnan, att den icke hör StatsUtsk. till och således bör uteslutas
Den 6 Maj e. m. 437 när betänk, återkommer, genom den återremiss, om hvars bevil jande jag anhåller, likasom flere talare före mig redan gjort.
Jag nödgas så mycket mera begära återremiss af ifrågavar. del af betänk., som den i mina ögon icke år förtjent af annat än ett ganska starkt ogillande.
Detta mitt omdöme grundar sig hufvudsakligen på 3:ne omständigheter.
Först på den af Utsk. begångne uraktlåtenhet, hvarom Hr Tersmeden redan sig yttrat; och hvaröfver äfven jag skall hafva äran ytterligare anmäla mina betänkligheter; vidare derpå, alt Utsk. väsendtligen och ganska ofta vid delta ärendes behandling öfverskrida gränsorne för sin befogenhet och sina rättigheter, pä sätt jag snarligen skall söka ådagalägga; och, för det 3:dje, uppå den omständighet, att Utsk. valt sä särdeles otjeoliga bestämmelser vid sin uppställning af vilkoren för det förordade anslagets användande.
Hvad försl angår den ofvananmärkta underlåtenheten att i ett sammanhang låta samtlige ärenden af enahanda innehåll komma under pröfning, så hade sådan uraktlåtenhet lätteligen kunnat undvikas, enär det varit StatsUtsk. nogsamt bekant, huruledes till Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk. inkommit motioner af alldeles öfverensstämmande grundbeskaffenhet med deras, hvilka StatsUlsk. fått emottaga.
Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. har funnit sig pligligt att icke låta StatsUtsk. vara i okunnighet derom, utan tvertom begärt att fä med detta Utsk. sammanträda till gemensam öfverläggning om dessa frågor.
Derpå hade StatsUtsk. den godheten svara, att det väl vore villigt till sammanträde med Ekon.Utsk., derest så fortfarande önskades, för samfäld behandling af de lill det andra Utsk. inkomna motioner, men ansåge icke nödigt eller lämpligt att tillåta berörde Utsk. alt få, ronde de till StatsUtsk. remitterade, med sislbemälde Utsk. rådpläga.
Så knapphändigt afklipptes hela den saken.
Men hurudan skulle följden af ett sådant förfaringssätt kunna blifva, om icke möjligheten deraf att det tilläfventyrs inträffade, alt sinsemellan alldeles likartade frågor, behandlade i särskilda Utsk., och vid olika tillfällen af Stånden afgjorda, finge en sinsemellan stridig utgång.
Sådant later åtminstone tänka sig.
Men ett dylikt osäkerhetstillstånd bade man bordt afböja; och man torde icke dertill hafva varit obenägen, så vida man icke kanske ämnat att genom det bifall, som man hoppades få å sin först inkommande framställning, erhålla ett skäl alt åberopa emot allt som, från annat båll sednare afgifvet, kunde befinnas mot förberörde åsigter vara stridande, Inom RiksStm kunde likväl saken annorlunda uppfattas; och resultatet blefve då en villrådighet, ett tillfälle till mångfald i beslut, möjligen innebärande inkonseqvenser, dem man icke sedermera funne lätta alt afhjelpa.
Härpå hade StatsUtsk. bordt göra ett billigt afseende, sa alt det icke, pä det ensidiga sätt, som skett, företagit detta ärende, Jag får, i afseende pä den dernäst af mig yttrade åsigt, att StatsUtsk. öfverskridit gränsen för sin befogenhet, åberopa hvad 438 Den (i Maj e. m. raan redan vid den näst föreg:de punkten anfört, men hvilket vid denna med ökad grund måste anmärkas: alt nemi.
Utsk. icke varit af den K. propos:n eller af de i ämnet gjorda motionerne föranledt till ålskillige bland sina framställningar.
Också har jag visserligen icke, på sätt Frih.
Tersmeden yttrat sig förmoda, härvid förbisett, det Hr Sundler i egenskap af en sin motion upptagit den af Hr statsrådet Silfverstolpe, i det K. M:s nåd. propos. bifogade stalsråds-prot., uttryckta mening; men vår uppmärksamhet bör dervid fästas på följande förhållande, som är af vigt att utreda för frågans rätta bedömande.
Hr Sundler bar nemi. icke med statsrådet
Silfverslolpes särskilda förslag instämt på annat sätt, än alternativt, för den händelse: ”alt någon partiel fördel i afseende pä skolväsendet icke skulle kunna staden Borås lillgodokomma annorlunda än i sammanhang med hvad som för hela riket blefve beviljadl”.
Nu har SialsUtsk. icke med ett enda ord gifvit tillkänna, i hvad mån det varit förhindradt att för läroverket i Borås särskildt tillstyrka den anslagssumma, som af förbemälde motionär ursprungligen blifvit begärd, men SlatsUtsk. bar likväl för besagde skola till förbättring i lärarepersonalens aflöning föreslagit en tillökning af närmare 900 r:dr utöfver dess nuvar. statsanslag.
När alltså en oförnekligen pekuniär fördel blifvit läroverket beredd, och motionären, ehuru han önskat en högre summa, likväl tydligen endast för det fall, att ingen enskild förmån kunde Borås1 läroverk förunnas, iklädt sig fosterfaderskap för ecclesiastik-rteparl:s-chefens tankar, så är klart att, sedan dess förslberörde önskan är uppfylld, utgångspunkten bör anses slängd för allt vidare åberopande af det andra alternativet utaf Hr Sundlers motion.
All anledn. måste dertill anses hafva upphört.
Deraf följer, att Utsk. icke vidare ägde att begagna sig utaf