Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser, att der entreprenader kunnat tillvägahringas, är legan tillräckligt hög, men pä de ställen der sådant icke har kunnat verkställas, bör fegan förhöjas; hvilken förhöjning dock icke kan åstadkommas på annat sätt än att sedan vederbörtde deröfver sig utlåtit, Landshöfd. till K. M. eller Kammar-Colhra afgifver utlåt, om och vid hvilka gästgifverier en så beskaffad förhöjning bör ega rum.
De olägenheter, man förespeglat, nemi. all skjutsafgiften skulle blifva olika på olika gästgifverier, skulle då icke upstå, ty man skulle icke erhålla mer än 3:ne olika taxor, nemi. 16, 24 och 28 sk. b:ko.
Om man nu, utan att öfverklaga olägenheterna, kunnat foga sig deruti, att skjutslegan varit på olika ställen 16 och 24 sk., hvilken olägenhet blifvit af K:s Befhrde på det sältet afhjelpt, att uti dagböckerna vanligen utsattes hvad legan gör, så tror jag alt det icke skulle medföra alltför stora olägenheter, om skjutsen på vissa ställen höjdes lill 28 sk.
I denna syftning vågar jag vördsamt anhålla att R. o. Ad. ville till Ekon.Utsk. återremittera denna del af Betänk.
Hvad åter angår frågan om tillökning i hällskjutsen, då den icke genom entreprenad utgöres, så kan jag icke tillstyrka en sådan förhöjning, emedan det skulle motverka det ändamål man åsyftar, nemi. att befria jordbruket från denna skjuts.
Jag anhåller på alla dessa skäl att R. o. Ad. behagade återremittera punkten.
Jag skulle tro att reservanterna så fullständigt uptagit de motskäl, som finnas i afseende Den 1 Juni. 7 på det framställda förslaget, att de äro fullkomligt tillräckliga, och icke vidare behöfva utvecklas.
Jag instämmer uti hvad den siste värde talaren vid slutet af sitt anförande yttrade, nemi. att en förhöjning af skjutslegan ovilkorligen skulle hafva till följd att skjutsningsbesväret blefve ännu närmare fästadt vid jordbruket.
Det faller af sig sjelf att förhöjningen icke bör ega rum annorlunda, än der entreprenaderna finnas eller kunna inrättas, men skillnaden skulle slutligen blifva för stor, och den olika beskattning, som härigenom skulle upkomma, blefve obillig och för mycket fallande i ögonen, till följd hvaraf den, som icke skjutsar såsom entreprenör måste tillerkännas ytterligare förhöjning.
Beträder man den banan, så blir det omöjligt att skilja gäslgifveri-skjutsen från jordbruket, och det kommer att gå derhän, att innehafvaren af skjutsningsskyldigt hemman anser besväret såsom en fördel i st. f. ett onus, såsom en rättighet i st. f. en skyldighet.
Då jag således anser det vara oriktigt att höja legan, anhåller jag att R. o. Ad. måtte afslå Utsk:s förslag i denna del.
Svårigheten att lagstifta för vårt land, uppenbarar sig vid oändligt många tillfällen, och den nuvar:de frågan utgör just ett exempel härpå.
Skjutsningsbestyret i vårt land är erkändt såsom ett stort onus, och jag hade tillfälle ali vid förb Riksdag, då jag~ var ledamot af Ekon.Utsk., erfara, att isynnerhet kostnaderna för entreprenaderna äro öfverdrifna, men, om man måste beklaga, att så är förhållandet på några få punkter af landet, så kan det efter mitt förmenande aldrig blifva ett skäl alt vidtaga ett stadgande, som icke är af behofvet påkalladt.
Såsom en talare uplyst äro de fördelar, som tillskyndats jordbruket genom den af K.
M. år 1844 utgifne författning, ang:do entreprenad-skjutsen, så förmånliga, att den lättnad, som jordbruket derigenom åtnjuter, icke bör så lösligt förbises, som man nu synes mig göra.
Man torde äfven besinna, alt kostnaden för de medborgare, som resa blifvit ökad med 50 proc.
Stockholms län har entreprenader blifvit inrättade på alla de ställen, der detta verkligen varit af behofvet påkalladt, d. v. s. der icke skjutsningsbestyret är så obetydligt att hästarnes antal under året upgår till 200 å 250, ty i sådant fall kan icke lungan, när skjutslaget vanligen utgöres af 40 å 50 m:tal, anses för stor.
Entreprenad-afgifterne äro inom detta län ganska låga, men högst för gästgifverierna vid Stockholm, såsom Rotebro, Barkarby och Fittja, vid hvilket sednare betalas 33 R:dr 16 sk. b:ko.
Det är visserligen ganska betydligt, men dock icke mer än hälften emot hvad hemmansinnehafvarne förut erlade för att blifva skjutsningsfria, neml.j 100 R:dr.
De hafva således en betydlig vinst, men om så är förhållandet, bör man äfven iakktaga att dessa gästgifverigårdar ligga närmast och omgifva hufvudstaden, hvarest de hafva en god afsättningsort.
Jag tror att mången af oss — så är åtminstone förhållandet med mig, som eger en mindre gård i Småland, der ingenting kan afsältas — gerna skulle vilja betala 3, 4 ja, 10 gånger den nyssnämnde entreprenadsafgiften, om han kunde 8 Den 1 Juni. förflytta sin egendom, sådan den är, till grannskapet af Stockholm.
Jag får för min del serskildt förklara, att om också Ståndet höjde skjutslegan vid denna Riksdag, så är jag fullt och fast öfvertygad derom alt pretentionerna icke skola förminskas, utan de skola vid hvarje kommande Riksdag allt mera och mera stegras, ända till dess att allt hopp är förbi (hvilket likväl troligen aldrig inträffar) eller också ytterligare fördelar vunnits.
Vid detta och alla framtida tillfällen anser jag mig böra motsätta mig den satsen, att skjutsen utgör ett för jordbruket serdeles betungande onus, eller kan anses vara något derför främmande.
Det är obestridligt och lärer väl af ingen kunna nekas, att Kronooch Kungsskjutsen i alla tider tillhört jordbruket.
I afseende på kronoskjutsen får jag nämna, att den, som förut var högst betungande, har på de sednare tiderna undergått en så stor förändring, att det finnes härader, som i mångå år icke utgjort någon sådan, och i allmänhet är den sä förminskad att den säkerligen icke utgör
T'ft emot hvad som var förhållandet för 10 å 15 år sedan.
Or saken härtill är att trupper transporteras sjövägen o. s. v. Det värsta onda, som qvarstår, är hållskjutsen, ty det är serdeles tryckande för allmogen, att den skall på vissa tider inställa sig med sina hästar antingen de erhålla skjuts eller icke, samt att de nödgas tillbringa hela dagen på gästgifvaregården, utan ens någon den ringaste ersättning för sin förspillda tid.
Det är visserligen icke en ekonomisk förlust, ulan hvad vida värre är, en moralisk.
Om, såsom jag icke anser omöjligt, K:s Beflude förminskade hållskjutsen, så är det väsendtligaste onda, som af skjulsningsbestyret härrör, undanröjdt.
Detta lärer man väl icke underlåta alt göra i alla län, åtminstone har så egt rum inom det mig Nådigst anförtrodda län, uti hvilket hållskjutsen på flera ställen uphört.
En talare har yrkat — så vidt jag upfatlade hans mening riktigt — att entrepenad-legan mätte höjas till 28 sk., men endast på de ställen, hvarest det visar sig att entreprenad-skjutsen ännu icke kunnat åstadkommas.
Det är naturligtvis för mig omöjligt att upgifva de skäl, hvarföre entreprenader icke inom andra län kunnat åstadkommas, men så vidt det angår Stockholms, så vet jag, att på många ställen de icke kunnat sättas i verket, derföre att de skjutsningsskyldige icke hafva velat lemna några bidrag, men om nu legan skulle höjas för alt framkalla entreprenad-skjuts, sä kunde följden icke blifva annat än den, att bidragen från hemmanen blefvo mindre.
Jag betviflar att ens denna fördel skulle vinnas, ly entreprenören beräknar, att han vill hafva så och så mycket af hvarje hemman, samt lager icke i betraktande den osäkra vinst, som kan upkomma af skjutslegan.
Om således legan skulle höjas, så är jag öfvertygad om, alt vid framtida entreprenad-auklioner icke någon minskning i hemmanens afgifter skall komma att ega rum, emedan entreprenören utan tvifvel skall lyckas bibehålla dem vid det gamla beloppet, enär icke någon serdeles conseqvens kan komma i fråga, så länge gästgifvaregårdarne äro förlagde på sätt som nu är förhållandet.
Att återflytta dem till andra ställen möter stora svårigheter, dels derföre att de ega vissa friheter och dels emedan de blott för en viss tid, men icke för alltid kunna indragas.
Om t. ex., efter en entreprenads
Den 1 Juni. 9 utgång, gästgifvaren på den gamla gästgifvaregården skulle vilja åtaga sig skjutsningsskyldighelen så eger han dertill rättighet och blir tillförsäkrad de fördelar, som med gästgifveriet äro förenade.
Dessutom skulle det svårt ingripa i eganderätten, om man ifrågasätter, att de fördelar, hvilka sedan långliga tider åtnjutits, skola tillintetgöras derföre att gäslgifverierua flyttades på andra ställen.
Dertill kommer äfven den omständigheten att understundom ingen by eller gård ligger så nära, att de personer- som hälla skjutsen, kunna derifrån inom kort tid erhålla hästar.
Alltså kan jag icke för min del finna något skäl att på de grunder, som en talare nyss,här anfört, öka legan, i synnerhet som det, enl. hvad visadt blifvit, skulle motverka entreprenads-skjutsens införande, hvilket dock bör vara ett mål.
På dessa skäl och mångå andra, som kunde tilläggas, men hvilka jag anser vara onödiga att uprepa, anhåller jag att R. o. Ad. behagade afslå Ulsk:s hemställan i denna punkt.
I likhet med de talare som här hafva yttrat sig, anser äfven jag att en sådan uniform förhöjning af skjutslegan för hela Riket, som Utsk. föreslagit, icke vore lämplig.
Det har länge klagats öfver skjutsbestyret och vi se af Betänk, pag. 5, att representanter från icke mindre än 8 provinser hafva yrkat, det skjutsen helt och hållet borde skiljas ifrån jordbruket.
Jag delar deras åsigt och tror, att ingen lärer kunna bestrida det skjutsen länge varit erkänd som ett onus.
Att genom entreprenaders inrättande en viss lindring deruti åstadkommits är en sanning, men på sätt en talare redan uplyst och äfven jag har mig bekant, äro de till entreprenörerna utgående afgift er högst olika inom olika län.
Man har exempel på att entreprenören åtagit sig skjutsningen ulan någon afgift från de skjutsskyldiges sida, samt alt på andra ställen en viss afgift blifvit, för skjutsens öfvertagande af entreprenören, erlagd till de skjutsskyldige, som således med mera skäl kunnat kallas skjulsberättigade än skjutsskyldiga.
Att en förhöjd skjutslega blir besvärlig för de trafikerande lärer ingen bestrida, men då ingen med skäl kan fordra att erhålla nödiga lifsförnödenheter för ett pris understigande varornas verkliga värde, borde man väl icke göra anspråk på alt bekomma ifrågavande vara för ett pris billigare än varuvärdet.
Men hvad är nu verkliga värdet?
Delta är någonting, som är svårt att afgöra.
Man har vid denna Riksdag funnit, att kännedomen om hvad hit hörer ännu icke är sä stor, som den borde vara.
Raab, C. A-., har uti sin reservation upställt 2:ne principer, nemi. l:o, ”Jordbrukets fullkomliga emancipation från skjutsväsendet, med hvilket det förra icke har att skaffa” och 2:o ”skjutsväsendets ordnande, grundadt på — och för — sig sjelf!.”
Tillvinnande af ett sådant mål — hvilket jag anser önskvärd! — vågar jag föreslå att R. o. Ad. behagade återremittera denna punkt under förklarande att R. o. Ad. — i afsigt alt möjligen vid nästa Riksdag, komma till full kännedom om ifrågavande förhållanden — såsom sin gemensam tanke antoge följande förslag: att 10 Den 1 Juni. B. St. hos K.
M. måtte anhålla, det ifrån hvarje län infordrades fullständiga upgifter ej mindre å entreprenad-afgifternes total-belopp, än ock å antalet af de hästar, som årligen för håll-, reservoch entreprenadskjnts begagnats, i ändamål att sålunda må kunna utrönas skjutsens verkliga medelvärde inom länet — och tillfälle derigenom beredas att bestämma skjutslegan i full enlighet med berörde värde utan jordens betungande.
Då jag i mitt sista anförande tillkännagaf att jag icke tillstyrkte förhöjning af skjutslegan vid de gästgifveriet-, der entreprenad icke kunnat åstadkommas, utan att jag i stället tvertom tillstyrkte bifall till Ulsk:s förslag, så hade jag trott alt detta moni. icke skulle behöfva vidare omordas.
Jag har icke, till följe af de emot mitt förslag framställda anmärkn:r, blifvit öfvertygad om att jag haft orätt.
Det har blifvit sagdt att man lösligen omnämnt fördelarne af 1844 års Kongl. Förordn., ang:de entreprenadskjuls.
Jag tror mig icke hafva lösligen omnämnt den, då jag fullkomligt erkännt de stora förmåner, som genom densamma tillskyndats de skjutsningsskyldige, men då lokal-förhållanden icke tilläto alla att begagna sig af förmånerne, så afsåg mitt förslag att — så vidt möjligt är — bereda alla hemmansegare tillfälle att komma i åtnjutande af dessa fördelar.
Del har äfven blifvit sagdt, att genom nyssnämnde förordning hemmansegarne erhållit en så betydlig vinst, alt det nästan vore oriktigt att bereda dem en ännu större.
Jag hemställer om denna vinst kan vara så betydlig, då, såsom en värd talare uplyste, hemmansegarne inom det honom Nåd. anförtrodda län betala 50 R:dr till entreprenören.
Den fördel, som den skjutsskyldige skördar af en sådan beskattning är icke mycket förmånlig, och då jag får uplysa, att man på andra ställen nödgas betala dubbelt så mycket, så skulle jag tro, att fördelen är ännu mera problematisk.
Beträffande den omständigheten ali de hemman, som ligga vid stora, mycket beresta vägar, få betala mera än de som äro belägne vid vägar, der trafiken är obetydlig, så får jag nämna att de förra hemmanen vid köpet blifvit vida drygare betaldta än de sednare.
Man har vidare påstått, all jag yrkat, att skjutsningsafgiften skulle höjas endast, der entreprenad icke på något annat sätt kunde åstadkommas.
Jag har icke sagt det, utan jag yttrade, att entreprenadafgiften skulle höjas till 28 sk. b:ko på de ställen, der det utröntes och uplystes af K:s Beflude, att hemmansinnehafvarne till entreprenören betalade en allt för stor summa, och der svårighet att åstadkomma entreprenad upstode dels med afseende på det stora antal hästar som behöfves,. dels lill följd af de hemmans aflägsenhet, från hvilka entreprenören kunda erhålla biträde.
Förhöjning i entreprenad-legan skulle icke — yttrade en värd talare — bereda någon större -möjlighet att inrätta entreprenader, emedan skjutsafgiften af entreprenören toges högst obetydligt i betraktande, då deremot de afgifter, som han af hemmanen erhöll, utgjorde hufvudsaken.
Till vederläggning häraf vill jag uplysa, att på många ställen betalas ingenting lill entreprenören och på andra ställen Den 1 Juni. 11 högst obetydligt; men jag frågar Eder, mine Hrr, om det är rättvist och billigt, att ett hemman betalar 50, 75, ja 100 R:dr, under det alt ett annat erlägger ingen afgift.
Skillnaden är så stor, att pä 2:ne gästgifvaregård, hvilka icke äro från hvarandra längre aflägsna än 1.J mil, betalas i entreprenad på den ena 6
R:dr oell pä den andra 30 R:dr per hemman.
Detta missförhållande härleder sig från rent lokala omständigheter, ty på ena stället äro byar och hemman så långt aflägsne, att entreprenören sjelf måste hålla hela det stora antal hästar, som erfordras vid gästgifvaregården, då deremot på det andra entreprenören kan från de närbelägne hemmanen erhålla det behöfliga antalet hästar.
Denna ojemnhet kan aflijelpas ulan någon annan större olägenhet, än att till de 2:ne olika afgiflerne af 24 och 16 sk. b:ko Rigges en tredje af 28 sk.
Jag skulle icke tro att detta försök att åstadkomma en större jemnhet i beskattningen skall väcka ogillande.
Det är klart att, synnerligast på de ställen i granskapet af Stockholm, der 40 å 50 hästar på dagen begagnas, skall en förhöjning af 4 sk. per häst — hvilket gör 10
R:dr om dagen — i väsendtlig mån underlätta möjligheten att åstadkomma entreprenader, eller, hvilket är detsamma, nedsätta de afgifter, som den skjutsningsskyldige måste till entreprenören erlägga.
Jag finnér icke hvilka olägenheter som härutaf skulle upsla.
Det är visserligen sant alt det finnes personer, hvilkas förut otillräckliga löner genom en förhöjd skjutslega skulle blifva minskade, emedan de ofta måste företaga resor, men jag yrkar icke på en allmän förhöjning för hela riket, ulan endast en partiell på en eller annan ort, och detta kan väl icke verka mycket på embetsmännens löner, men skulle det ändock betydligt förminska deras inkomster, må det ankomma på vederbörande auktoriteter att skaffa dem ersättning härför.
Icke bör man derföre på skäl, hvilka i sanning äro af beskaffenhet, att jag icke ens vill uptaga dem, motsätta sig hvarje det billigaste förslag att lätta en af jordbrukets bördor.
Då jag genom milt förslag endast vill, på eli lindrigt och för de resande föga kännbart sätt, bereda en fördel åt de hemmansinnehafvare, hvilka deraf icke kommit i åtnjutande, så vägar jag hoppas att R. o. Ad. icke skall afslå mitt förslag.
Jag anhåller att få till besvarande uptaga några af de anmärkn:r, som blifvit framställda till stöd för bifall dels lill Utsk:s hemställan, dels till andra förslag, som med Utsk:s stå i sammanhang.
Hr Tersmeden har yrkat att R.
M. aflåta en underd. skrifvelse med anhållan om utredning af förhåljanderna på de olika ställena, och hvaraf sedermera skulle följa, att skjutslegan blefve lika pä olika ställen och motsvarade hvad jordbruket och skjutsningsbestyret kan lida.
Så vidt jag fattar, utgör detta förslag en anmärkn. öfver Utsk:s hemställan i första punkten, hvaruti Utsk. afslär åtskilliga motioner, hvilka i enahanda syftning blifvit väckta, men då Utsk:s hemställan blifvit af R. o. Ad. bifallen, 12 Den 1 Juni. så synes mig denna fråga vara afgjord och icke kunna vidare under denna Riksdag hos Ståndet förekomma lill afgörande.
Hvad äler angår Gr.
Sparres sisla yttrande, förmodar jag att det i ett afseende grundar sig pä ett misstag, ty ehuru Gr:n tycks hysa samma åsigt som jag, att nemi. skjutslegan icke bör förhöjas för de gästgifverigårdar, der entreprenad icke kunnat inrättas, har Gr:n del oaktadt yrkat bifall lill Ulskss tillika gjorda hemställan om förhöjning af 20 sk. på de ställen, der entreprenad icke eger rum.
Beträffande äler det af Gr:n framställda yrkande, ang:de entrepre nad-skjutsens förhöjande, kan jag icke inse att de skäl, som för denna åsigt blifvit anförda, böra föranleda bifall lill lltsk:s förslag.
Skillnaden emellan de afgifler, som betalas pä olika ställen är allt för stor, för att på något sätt kunna jernnäs genom en förhöjning af blott 4 sk. b;ko.
Jag anhåller ali i detta afseende få nämna ett förhållande, som jag närmast känner.
Det finnes inom Westmanlands län 2 å 3 gästgifvaregårdar der de skjutsskyldige icke betala någon afgift till entreprenören, då deremot på andra ställen inom länet det betalas 32 R:dr.
Det är icke tänkbart att på de ställen der 32 R:dr b:ko betalas per hemman, någon förminskning kan komma att ega rum genom en förhöjning af 4 sk.
För öfrigt tror jag, att en förhöjning af entreprenad-skjuts-legan skulle leda derhän, att andra än entreprenörer företaga sig alt spekulera på skjutshållningen.
Jag har vid resor i andra delar af riket erfarit, att, innan jag kommit fram till gästgifvaregåtden, hafva personer anmält sig att få skjutsa till nästa gästgifvaregård, understundom emot bättre pris än hvad entreprenören haft rättighet att fordra.
Om nu en förhöjning derjemte komme att ega rum, så skulle dels inrättandet af entreprenader förhindras, derigenom alt andre personer än de skattskyldige ännu begärligare anmäla sig lill erhållande af skjuls, dels det åsyftade målet — jordbrukets befrielse från skjutsbeslyret genom entreprenader — ytterligare aflägsnas.
Jag anhåller att få sluta det yttrande, jag nu tagit mig friheten framställa, med upläsande af en del af den reservation Hr Bergenstråle afgifvit. och som är af följande lydelse: ”Af ålit detta synes alt begäran om skjuts-Iegans ytterligare förhöjning, icke är grundad uppå några verkliga skäl.” ”Deremot äro skälen emot en förhöjning ganska mångå och väsendtliga, nemi.: att i vårt land är det redan vida dyrare att resa än i de flesta andra länder, i följd dels af hög lega och dels af resornas längd i vårt glest bebodda land; en förhöjd lega återfaller på det allmänna, emedan den, som behöfver anlita en Prest, en Läkare, en Landtmätare, en Domare, en Kronofogde, en Länsman m. fl., får derigenom en förökad kostnad; forsellöner för allt, som skall transporteras pä axel, äfvensom frakter, lämpas derefter, hvarigenom varor och förnödenheter fördyras; trupp-mareber, krono-transporter och sådane embetsresor, som Staten bekostar, medföra derigenom förökade statsutgifter; militärer, som skola resa å torpsyner, till krigsrätter, beklädnads-direktioner, möten, m. in,, som med ali säkerhet för hvar och en upgå till 100 mil årligen, tillskynda de ofta Den 1 Juni. 13 återkommande skjuts-förhöjningarne en orättvis förminskning uti deras förut otillräckliga löner.”
Jag fortfar alt vördsamt yrka afslag på Utsk:s förslag i denna punkt.
Jag tror det utgör en alltför sanguinisk förhoppning alt kunna skilja skjutsnings-skyldigheten från jordbruket förr, än vi inom landet hafva erhållit jernvägar.
Dä del är naturligt att skjutsnings-bestyret kan för bättre pris utgöras af den hemmansegare, hvilken för sitt jordbruk mäste i allt fall hälla hästar, än af sådane entreprenörer, som 'skall underhålla hästar endast för skjutsen, så får jag förklara alt jag icke tillhör dem, som yrka skjutsens ovilkorliga skiljande från jordbruket, men jag måste dock erkänna att den för jordbruket i allmänhet utgör ett stort onus, hvilket i senare lider förstorats i samma män, som varupriserne stigit, ty det är klart att ju högre priset på spanmäl och ladugårds* produkter är, ju mera kostar del nu att hålla hästar.
Det kan således icke ur denna synpunkt vara obilligt att skjutslegan j en eller annan form ökas, såvida man eljest vill antaga såsom grundsats alt ersätta hvad skjutsen kostar.
Jag anser icke, såsom flere talare yttrat, att skjutsningsbesvär^ mera trycker de hemman, som ligga.vid stora vägen, än de som äro belägne vid de små, ty det mest tryckande uti skjutsens utgörande består deruti att när skjutsklubban kommer, hemmansegaren då måste hafva sina hästar hemma, färdige till skjuts, samt kan icke i och för afvakländet af skjutsen under flere dagar begagna dem.
Således anser jag detta onus vara för hemmanen vid de små vägarne mången gång mera besvärligt än för dem vid de stora vägarne.
Om man nu erkänner att det är ett onus, så frågas, är del billigt och rättvist att ersätta delta onus?
Dertill kan man icke gerna svara något annat än ja.
Allt ifrån sekler tillbaka har skjutsen icke varit beräknad såsom fri, utan meningen har varit alt ersätta den och så måtte väl äfven nu vara meningen.
Flere talare hafva erkänt, hvad jag också anser vara händelsen, att skjutsningsbestyret är helt och hållet olika tryckande inom den enä orten, än inom den andra.
Ur Silfverstolpe har uti sin reservation omförmält att han för några år sedan reste genom en provins, der han blef öfverhopad af personer, sora, innan han framkom till gästgifvaregården erbjödo sig att skjutsa till den nästa.
Om allmogen på somliga orter anser för en stor fördel att fä skjutsa äfven för 16 sk. b:ko, så finnes det andra orter, der det varit omöjligt att tillvägabringa entreprenad, och på sådane ställen är skjutsningen mångfaldigt mera tryckande än på andra.
Jag finner således icke något rimligt skäl uti alt skjutslegan skulle vara uniform för hela riket, ulan jag anser att om legan på ett ställe är 16 sk. b:ko, så må hou gerna kunna stiga i en annan del af riket till 28 sk.
Man kan icke förneka att ju den författning om entreprenads-skjuts inrättande, som år 1844 utkom, har varit mycket nyttig.
Jag tror det skulle vara orätt samt motverkande entreprenaders åstadkommande, att öka skjutslegan, utan afseende på om vid gäst - 14 Den 1 Juni. gifvet igårdaine entreprenad finnes eller ej, hvaremot jag anser billigt alt skjutslega!) böjes på de ställen, der entreprenad ej derförutan kan åstadkommas.
Då jag här under discussionen hort, att entreprenader kunnat åstadkommas dels utan någon serskild afgift af de skjutsskyldige, dels emot en ringa afgift, samt att på somliga ställen afgiften varit ganska betydlig och på andra sä hög, att icke någon entreprenad genom tillskott frän de skjutsskyldige kunnat åstadkommas, så anser jag i likhet med Gr.
Sparre, att del vore både rättvist och billigt alt på det sättet förfara, alt på de ställen, der entreprenad icke kunnat inrättas, med mindre än alt legan ökes, sådant måtte beviljas.
Om jag hörde riktigt så yrkade Gr.
Sparre i sitt första anförande alt vid sådant förhållande skulle Landshöfdme ega att derom göra anmälan hos Kongl. Kammar-Colltm.