Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff: 1 afseende på redaclionen af denna författning har handt, ali dels Ulsktns, dels åukillige ledamöters och dels mina förslag till ordställning blifvit antagna.
Deraf följer att förfaltningsspråket kommer att blifva ganska olika.
Det är således angeläget att Utskrn, när de återfått prot.utdr-.n öfver de olika beslut, som inom de 4 särskildta Stånden blifvit fattade, och följaktligen inkomma med jemkningsförslag, äfven afgåfve en fullständig redaction af det hela.
Jag befarar att jemkningsförslagen eljest blifva svåra att sammaopnssa med det öfriga.
Pi. o. Ad. beslöt, att de af Hr von Hartmansdorff och Hr Lefre'n gjorda erinringar i afseende på redactionens förändrande borde genom prot.utdr. Utsk:n meddelas.
Ehuru jag endast som uppmärksam åhörare öfvervarit debatten ronde delta betänk., anser jag likväl delta ämne i framtiden vara af den vigt för samhället, alt jag uther mig, att med några få ord få nedlägga mina åsigter reservationsvis i protocollet.
Frihet är elementet så väl för alla physiska som moraliska krafters utveckling, och, i hvad som utgör föremal för detta betänk, eller folkundervisningen, ingrediera hufvudsakligen de moraliska, d. v. s. bjertats, själens och förnuftets egenskaper.
Jag tror att satsen om frihet isynnerhet är tillämplig på dessa.
Christna religionen är egentligen grunden för en sann och enkel folkundervisning; den har äfven under frihetens skydd mera utvecklat sig än under tvångsåtgärder.
Der stater eller regenler uppbyggt tempel för folken till religionens utöfning, delbar ock den Christna religionen hastigare utbredt sig, än der man öfverlemnat åt folken sjelfva att uppbygga sina tempel.
Sann upplysning har likaså aldrig genom tvång blifvit fram brag t eller utvecklad, om man än sett den ofta, genom sin egen kraft, bryta sig väg igenom de å densamma lagda fjettrar och band.
Jag har kommit till denna betraktelse, emedan jag anser Utsk:ns betänk, hafva utgått från en syftning, att genom tvång vilja framkalla en allmännare folkundervisning.
Då man nu i allmänhet måste erkänna, att hågen för upplysning redan är rotfästad inom Svenska nationen, men att dels obenägenheten att göra utgifter, dels ock oförmågan att desamma bestrida, lägga hinder i vägen för folkundervisningen; så skulle jag tro, med erkännande af Utsktns lofvärda bemödanden för ändamålets befrämjande, att dessa bemödanden hade varit mer lyckade, om de grundat sig på häfvande af den nämnda motståndskraften och på uppmuntrande åtgärder för allm. folkundervisningens utbredande, d. v. s. att, i stället för alt i vissa fall 20 H. 47 37o Den ij Februnri e. m. ålägga folket kostnader, Ulsktn sökt genom Statens mellankomst undanrödja alla dylika hinder och befordra det slöra ändamålet genom anslag, tillgängliga utan särskilda afgifter hvarken för Staten eller den enskilda; jag menar genom disposition för sådant ändamål af den del af skyddsafgiften, sorn genom dess blifvande nedsättning härtill hade varit tillgänglig.
Om comtiiunerne finge disponera denna nedsättning i allmänna bevillningen, under föreskrifna villkor att densamma använda för folkundervisningens befrämjande, så skulle det stora ändamålet vinnas, och hindret deremot, uti ökade utgifter, hos folket icke kunnat göra sig gällande.
Det är derför i afseende på syftningen af hela detta betänk., hvilket innefattar tvångsåtgärder, i stället för uppmuntran, sorn jag för det första reserverar mig.
Dernäst reserverar jag mig, för det andra, deremot, att, da Ulsktn vidtagit principen att vilja framtvinga folkundervisning och deröfver ingått i ett reglementerande, som omöjligen kan tillämpas lika på olika orter, så har delta reglemente kommit att innefatta så många modificationer, att, i stället för att vara ett reglementarisk! stadgande, har en författning tillkommit, som är ett mellanting mellan lag och välbehag; och deremot måste jag äfven, som sagdt är, i prot. nedlägga min reservation.
Lades på hordet nedannämnda från Ulsktn inkomna utlåltn och mein., nemi. från StatsU tskottet: N:o 428, angtde förändrad fördelning af riksstatens hufvudtil lar; N:o 429> * anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskts utlåt.
Nto 78; Nto 4a°> i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskts utlåt.
N:o 208; Nto 432, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskts utlåt.
Nto 882; Nto 4^3, i anledn. af väckt motion om eftergift af straffräntan för de ännu återstående skulderna uti Götha canal och Malmö f. d. disconter; Nto 4^4; * anledn. af K.
Mts nåd. skrifvelse angtde det till försvarsanstalter i Stockholms skärgård å mindre creditivel lyftade belopp af 5oo,ooo r:dr ; BancoUtskottet:
Nto i43, med hemställan, att Kronofogden, Assessoren A. H.
Lagerlöf måtte beviljas eftergift af räntebetalning för en Bankens odlingslånefordran, derför betalningsskyldighet blifvit Assessoren ådömd; Nto 146, i anledn, af gjord hemställan om afskrifning af några utaf numera aflidne Kronofogdarne B.
Carlsson och M.
Rabe uppburna, men förskingrade lånefordringar; Den ty Februari e. m.
N:o 147, med förslag till taxa 3 expeditionslösen i R.
St:s Bank samt dertill hörande discontverk och iånecontor; Banco- och LagUtskotten:
N:o 6, i antedn. af gjorda arimärknlr vid Ulsktns betänk iN':o 4> öfver vackla frågor, dels om npphäfvande af nu gällande stadgande, att 3:dje uppbudel icke ina meddelas 3 i Banken pantsatt fastighet, förrän lånet blifvit slulbetaldt eller omsatt; dels ock om åläggande för banken att till vederbör. domare årligen aflemna förteckningar på intecknade fordringar; Ä:o 7, i antedn af väckt motion om särskildt ansvar för förfalskning af enskilda bankers sedlar; Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Ulsktn: jN:o 31, angtde lagstiftningen örn fattigvården i Riket. H. R, o. Ad. åtskiljdes kl. £ till ti om aftonen.
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe* Thorstlttgen elen 18 Februari 184 1 - Plenum kl. g f. m.
Justerades pleni-prot. för den 6 dennes f. tn.
Upplästes till justering Exped.Utskis förliden gårdag pa bordet lagda förslag N:o 24' ®t:s und. skrifvelse till K. M , angtde dels rättighet för enskilde att anlägga theatrar i hufvudstaden, dels ock granskning af skådespel, hvilka å enskilda theatrar uppföras.
Derjemte upplästes de reservationer, sorn voro delta förslag bifogade, • Frih.
Rehbinder, Fredr. Willi.; Exped.Utsk. har, vid behandlingen af denna fråga, halt ett litet recidiv af den copieringslust, som stundom eller åtminstone någon gång påkommit Utskottet.
Det visade sig, då först ett vidlyftigt förslag i detta ämne till justering upplästes; men sedan votering derom blifvit begärd och det förslag, jag uppställt till contra-propos., blifvit undertryckt, blef nf Prosten Sandberg ett förslag, hvilket innehöll en medelväg emellan det loista förslaget och milt, uppstäldt och genom votering antaget.
Oaktadt Prosten t 3; 2 Der. 18 Februari f. m.
Sandberg fält silt förslag antaget, bar han dock reserverat sig emot detsamma.
Redan della, alt den sorn uppställt förslaget, reserverat sig deremot, visar att det icke måtte vara så alldeles riktigt.
Jag skall dock ytterligare anhålla att få upptäcka åtskilliga felaktigheter deruti.
Först och främst står i början af förslaget: ”1 likhet med hvad vid flera förutgångna riksdagar ägt rum;” redan detta är en onödig vidlyftighet i en underd. skrifvelse, ty i allmänhet skulle jag tro att man icke bör omtala hvad vid föregående riksdagar ägt rum, då det icke föran-led t till någon åtgärd af R.
Sedan kommer ett ordande om hvad som i ett civiliseradt land påkallas till sedernas och den borgerliga säkerhetens vård.
Detta synes hafva föga gemenskap och sammanhang med theatrarna, och således vara öfverflödigt.
Litet längre fram i skrifvelse» står, att den rättighet, som K.
Theatern nu åtnjuter, att, med andras uteslutande, i hufvudstaden gifva offentliga skådespel, icke synes vara förenlig med våra samhällsinstitutioner.
Då detta tyckes vara ett bellöf— ligt motiv, bar jag ej ansett det kunna utgå, men jag bar icke trott det kunna bestämdt sägas, att saken vore stridande emot våra samhällsinstitutioner, och derföre har jag föreslagit ordalydelsen så, att det skulle heta, alt denna rättighet syntes mindre förenlig med våra samhällsinstitutioner.
Derefter är 60 §:n Reg.F:n åberopad.
I Allm.
Besvärs- och r.kon.Utsk:s betänk., som ligger till grund för denna skrifvelse, står 60 n grundlagen.
Om man skall copiera, så bör man copiera riktigt, och då hade bär äfven bort stå 60 §:n grundlagen.
Jag anhåller nu få uppläsa 60 §:n Reg.Frn; den lyder sålunda: ”Till dessa sednaie räknas sjöoch landttulls- samt accisa fgi (terna, postmedlen, cbartsesig. -a fgiften, husbehofsbrännerimedlen samt hvad R.
St. dessutom särskildt hvarje riksdag såsom bevillning sig ataga.
Ej må andra allmänna afgifler, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan R.
St:s samtycke kunna förhöjas, stora sjötullen å inkommande’ och utgående spanmål undantagen.
Ej heller må Konungen Statens inkomster förpakta eller, till vinning för Sig och Kronan eller enskilde personer och corporalioner, några monopoller fastställa.”
Att nu åberopa 60 §:n Reg.Frn i sin helhet, kan väl icke gå an;’skulle den åberopas, så finge man väl endast åberopa sista momentet.
Slutligen innefattar den sista tredjedelen af förslaget dels en onödig vidlyftighet, dels den bestämda oriktighet afUlsk., att nemi. föreslå Ständerna att begära utfärdandet af en författning, som redan i835 blifvit utfärdad, nemi. derom, alt på enskilda theatrar intet skådespel må få uppföras utan föregående censur.
En sådan författning är redan utfärdad år 1835, hvilket inom Utsk. afven blifvit upplyst; men när Ailm.
Besvärs- och Ekori.- Utsk., som troligen icke hade detta sig bekant, bade infört förslag derom 1 sitt betänkande, så tyckte Exped.Utsk., som Den iS Fehr 11 ari f. m. 3,3 denna gången ville copiera, att meningen derom liär borde inflyta, fastan författning i ämnet ledan var ntfärdad för 5 öi sedan.
Då jag således nu sökt bevisa, att oriktighet finnes i Exped.Utskts förslag, oell att i alla afseenden det förslog jag framställt ar riktigare, får jag anhålla alf delta malte blifva af R. o. Ad. antaget.
IIi- Liljenstolpe, Axel Fredr.:
Till alla delar in stämmande uti hvad Frill.
Rehbinder yttrat, anhåller jag om propos. på det förslag, som lian framställt.
Det lärer beklagligen vara sjukt i Exped.Ulsk., eller Frih.
Rehbinder påstår all Utsk. fått ett nytt recidiv.
Det är val möjligt alt Frihtn tror sig om att kunna neka dertill, men innan jag kan yttra mig derom, så blir det nödvändigt att taga något närmare kännedom om det ena eller det andra, hvarföre jag anhåller att förslaget måtte få hvila på bordet till nästa plenum.
Sprengtporten, Jac. Willi., förenade sig med Gr. Frölich.
Ilr Frih. o. Landtm, förklarade, i anledn. häraf, alt förslaget blefve hvilande på bordeG.lill nästa plenum, då det slraxt i början af plenum förekomme, enär en expedition icke finge fördröjas, utan borde utan dröjsmål afgå.
Besvärs- och Ekon.Utskrns utlåt.
N:o 128, i anledn. af återremiss å Utsktns betänk.
A:o 5 rörtde allmänna stadganden och anslag till folkundervisningens befrämjande.
Hr af S i I I é n, Wilh. Gideon, uppläste följande:
Instämmande i den af Hr Prytz i gåraftonens plenum afgifna reservation, anhåller jag blott att få tillägga några ord.
Jag hade nemi. hoppats och trott, att, efter all den klagan man både offentligen och enskildt sport öfver sedeslöshetens och brottens tilltagande, man skulle varit mera benägen, än sorn nu enl. min tanke visat sig, att befrämja den för Sveriges framtid så vigliga folkundervisningen, hvilken, stödd på en sann moralisk och religiös grund, dock blir det första medlet alt befordra mängdens sedlighet och dyscI Jag fruktar alt den stund ej blir alltför aflägsen, då man bittert nog får ångra hvad man nu underlåtit, och jag befarar att den tilltagande populalionen i våra fängelser och correctionsanslalter snart skall Jemna en dyrköpt erfarenhet deraf.
Till dessa betraktelser har jag kommit i anledn. af det obetydliga kunskapsmått, som H. R. o.
Ad. bestämt för utgången ur folkskolan.
Min röst har varit alltför svag för att bär kunna göra 3;4 Den 18 Februari f. m. sig gällande, och den enda utväg jag nu äger, är, att i det H.
Ståndets protocoller nedlägga min protest emot detta beslut.
Utsktns slutligen afgifna förslag ang:de anslag till folkundervisningens befrämjande.
Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Sedan R. o. Ad. nu för sin del beslutat det und. förslag, sorn skall ingå till K. M , rörtde folkundervisningens framtida tillstånd i vårt land, så är nu endast fråga om de anslag, hvilka för befrämjande deraf behöfvas.
Det lärer väl ej vara någon enda, som lemnat någon uppmärksamhet åt denna fråga och tänkt sig förslagets verkställighet, hvilken ej inser, att hufvudvillkoret derför, hvarpå det beror om någon förbättring i folkundervisning skall komma att äga rum, ligger deruti att skicklige skollärare blifva danade.
Detta är ett villkor, förutan Irvars uppfyllande ingen förbättring i folkundervisningen är möjlig, och hvarförutan vi blifva qvarstående på samma punkt, ehuru det än må reglementeras.
Alltså, när här är fråga om lärares bildande, hvilket i andra länder, som gynna folkundervisningen, blifvit roed synnerlig omsorg omfattad!, så torde det tillåtas mig att här omnämna hvilka åtgärder man i dessa länder vidtagit, för vinnande af detta ändamål.
I Preussen och öfriga stater i norra Tyskland åtgår en tid af fem år för denna bildning.
Lärare-eleverne inträda först i preparand-ar.stalten, der de tvänne år äro sysselsatte, och hvarest man undersöker deras fallenhet, deras förmåga alt egna sig åt folklärarekallet samt en förberedande undervisning meddelas.
De som då befinnas ej vara tjenlige till detta kall, underrättas om att de böra välja en annan bana.
Ifrån preparand-anstalten sker inträdet i seminarium, hvarest lärokursen upptager tie års tid och undervisningen meddelas på det noggrannaste och omsorgsfullaste sätt.
Elevei ne hafva der endast en månads ferier om året.
Detta allt har jag endast velat nämna för att visa huru mycket som är gjordt och götes i dessa länder för danandet af skickliga lärare för folkskolorna.
Det första villkoret för undervisningens framgång, hvilken metod man än må begagna, vexelundervisningsmetoden, eller någon annan, är likvfil alltid ali man äger en skicklig lärare.
Regeringen har säkerligen med afseende på de svårigheter, hvilka ständigt mött för erhållande af några anslag för allmänna inrättningar, inskränkt sin begäran till 5oo r:drs årligt anslag för hvarje seminarium.
Sedermera, under loppet af riksdagen, har det visat sig, att Ii.
St. ej dragit i betänk, att anslå stora summor, när det ansetts för allmänna ändamål gagnelig!, såsom t. ex. sednast för fängelseLyss naderna.
Jag ber herrarne betänka, huru litet 5oo r:dr förslå vid ett seminarium; endast en föreståndare och lärare, om han skall med hela sin håg och uppmärksamhet
Den 18 Februari f. m.
3;5 egna sin tid åt dessa skollärares bildande, bör väl hafva i lön minst denna summa.
JNu kommer dertill, att seminaristerne böra erhålla undervisning vid en i sliltet varande folkskola.
Vid en sådan skola mäste dervar. lärare särskildt sysselsätta sig med dem, för att lura dem metoden i sin fullständighet, och visa dem hvilka fel, sorn dervid kunna begås m m.
Denne lärare bör således äfven hafva ett arfvode.
Härtill kommer ännu ytterligare undervisning i gymnastik, hvartill äfven fordras en lärare för seminarislerna, hvilken skall undervisa dem ej endast i att gymnastisera och att gifva alla rörelser, såsom det vanligen tillgår i skolorna, utan äfven skall så undervisa dem häruti, alt de sedermera kunna lära det åt andra, utan alt någon våda uppstår för de disciplar, som framdeles lemnäs under deras händer.
Plär äro således många omständigheter, som göra, att föreståndaren för ett seminarium måste vara en högst utmärkt och skicklig person.
Vid dessa seminarier skall äfven meddelas undervisning i naturläran.
Vid det gymnasium jag känner, fanns ingen lärare, som ansåg sig äga de kunskaper och särskilda studier, hvilka erfordras för att meddela undervisning härutinnan, utan dertill måste en särskild person anskaffas.
Alltså kan äfven vid seminarierna blifva fråga om ännu en lärare.
Sedermera förskrifves här, atteleverne skola undervisas i choralsång, vaxinering, åderlåtning 111. m., hvaruti föreståndaren måhända ej kan meddela undervisning, och hvartill således andra personer måste användas.
Utom det att dessa 5oo r:dr således ej förslå till löner åt lärarne, så finnes intet för ljus, böcker och dylikt, som erfordras.
Alltså om seminarium är lill den grad torftigt utstyrdt, att om man ej genom allmän välvilja, eller subscriptioner inom stiften, skulle kunna anskaffa medel till fyllnad i behofven, så kunde det ej blifva någonting utaf.
Man har hittills, der man velat inrätta vexelundervisningsskolor, haft den yttersta möda att finna någon duglig lärare.
Man haida skickat en person till en annan skola, hvarest han sett huru det tillgått och trott sig derigenom inhemta tillräcklig kännedom om metoden; men de vexelundervisningsskolor, som på detta sätt tillkommit, förete en verklig parodi på denna metod, när man undantager de vexelundervisningsskolor, som finnas här i Stockholm.
Alltså får jag på alla de skäl, jag nu haft äran anföra, föreslå, att i stället för 5oo rtdr R. o. Ad. mätte bevilja 1000 r:dr för hvarje seminarium, hvilket är det minsta, sorn erfordras, om ett seminarium skall motsvara sin bestämmelse.
Frih. Sprengtporten, Jac, Wilh.:
Jag tager mig friheten fästa R. o.
Adis uppmärksamhet på en omständighet, sorn efter mitt förmenande är förbisedd i Utsk:ns betänk., då Utsk-.n nemi. föreslagit, att den summa, som borde anslås för seminarier och skollärarestipendier, skall utgå ifrån 3 jG D«n 18 Februari f. tu. Riksg.contoret, Denna utgift, såsom varande af permanent egenskap, bör i min tanke uppföras på riksstat.
Ett helt annat förhållande är det med den summa, som blifvit anslagen för skolorna.
Den kan betraktas såsom ett creditiv, emedan den ej är att anse såsom en ständig utgift.
På grund af det förhållande jag nu ådagalagt, rör:de anslaget för seminarier och stipendier för lärare-elevernes underhäll, får jag föreslå, alt detta anslag blir uppfördt på riksstat, hvilket äfven öfverensstätnmer med en sednare framställning af StatsUtsk., ehuru detta betänk, ännu ej kommit 11. o. Ad. tillhanda.
Hr von H a r t m a n s d o r f f, Au g.:
Då delta betänk, förut bär förevarit, har jag yttrat, alt de anslag, man velat lemna åt seminarierna, vore tillräckliga.
Jag gjorde del under den förutsättning, alt icke en sådan brådska skulle äga rum i afseende på lärares anskaffande, som händelsen nu blir, då nian beslutat alt sådant skall ske inom fem år.
Jag föreställde mig icke heller, alt Ståndet skulle komma att besluta, det fasta skolor boide i hvarje pastorat inrättas.
Men sedan båda dessa beslut af R. o. Ad. äro fattade, af hvilka mig synes skola följa att skolhusen antingen komma att slå tomma för brist pä lärare, eller ock att man får åtnöjas med odugliga, hvilket sednare är det sannolikaste; så ser jag ingen annan utväg till att någorledes förekomma dessa olägenheter, än att utvidga seminarierna.
Under sådana omständigheter tror äfven jag, att en förhöjning i anslaget för dessa inrättningar är nödvändig.
Huru stor denna förhöjning bör blifva, derom är svårt att domina innan vi fått se i hvad mån de öfriga Ståndens i hufvudsaken fattade beslut instämma med R. o. Ad:s, och ännu mer huruvida K.
M. också kommer att samtycka tili R.
St:s önskningar, i händelse de öfriga Stånden härutinnan gått lika långt som R. o. Ad.
Jag skulle fördenskull vara böjd att tillstyrka det ifrågavar. anslag måtte likasom det nyssnämnda af 5o,ooo r:dr blifva ett slags creditiv.
Men då det ej brådskar nied denna summas bestämmande, vill jag hemställa, om icke R. o. Ad, skulle finna för godt, att, likasom sist, uppskjuta beslutet om sättet att utgöra afgifterna till folkskolorna, äfvensom beslutet örn anslag till seminarierna, på det man först måtte få tillfälle inhemta de öfriga Ståndens beslut.
Visserligen kati del sägas, att en förhöjning i seniinarii-anslaget fullkomligt öfverensstätnmer med de beslut i ämnet, som R. o. Ad. redan fattat, men jag skulle tro säkrast vara att anslagsfrågan tills vidare uppskötes.
Hr von Hohenhausen: Ett Stånd, nemi.
Bonde St.
, har redan beslutat i denna fråga.
Då, såsom Hr von Hartmansdorff nu yttrat, han finner en fölökning af ansla gel - Den 18 Februari f. m. 377 get vara behöfligt, och då säkerligen ingen enda, som genomtänkt saken, lärer kunna vara af annan tanke, så ser jag ej heller, hvarföre R. o. Ad. nu skulle vänta, för att få höra livad Preste- och BorgareSttn besluta i denna sak, som nu mera endast rörer ett anslag.
Jag får derföre hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla om propos. på det förslag, jag baft äran göra, att summan malte blifva tooo r:dr för hvarje seminarium, i stället för 5oo, emedan denna summa af 1000 r:dr är den minsta, hvarmed man möjligtvis kan uträtta något nyttigt vid seminarierna, såvida man ej skall vända sig till den allmänna välgörenheten.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., på sätt Hr von Hartmansdorff yrkat, behagade tills vidare uppskjuta med afgörandet af denna fråga.
Sedan R. o. Ad. derefter med nej besvarat propostn om antagande af Utsktns förslag i mom. litt. a), beslöt Ståndet att anslaget till inrättning af seminarier skulle bestämmas till i3,ooo r:dr, deraf 1000 r:dr för hvartdera seminarium, och att detta anslag skulle uppföras bland statsutgifterna på vederbörlig hufvudtitel.
Mom. litt. b).
Hr von Hohenhausen: R. o. Ad. har, med ogillan de af den framställning jag gjörl, att elt sådant stadgande ej borde vara catbegoriskt, beslutat alt alla skolor intill nästa riksdag, d. v. s. inom en tid af 5 år, böra vara inrättade och med lärare försedda; alltså måste inom denna korta tid ett ganska stort antal lärare-elever begagna undervisningen i seminarierna.
Det är således icke rimligt, att man skulle anslå så få stipendier till deras underhåll.
Detta anslag till stipendier anser jag likväl ej böra komma på Riksstat, ulan anordnas på Riksg.cont., derföre att på de förstkommande 5 åren måste uppstå ett mångfalldiga gånger större behof att anskaffa lärare, än det i framtiden kan blifva, så alt den summa, som nu är föreslagen, nemi. gooo r:dr, kanske, efter de första 5 årens förlopp, ej är behöflig, utan måhända äro 3ooo r:dr då tillräckliga.
Nu deremot, då hvarje församling skall förses med lärare, så är det nödvändigt, att R.
St. äfven befrämja möjligheten deraf.
Vi må aldrig tro, att ens mera förrnögne bondesöner komma att egna sig åt detta kall; det blir de minst förrnögne; likasom nu en mängd fattiga ynglingar bevista skolan, försedde med matsäckar, under framlida förhoppning att ingå i det presterliga kallet.
Många af våra prester hafva äfven på det sältet börjat sin bana, att de helt och hållet af anao H 48 378 Den 18 Februari f. m. dräs understöd i skolan njutit sitt underhåll.
Här hafva de deremot en ganska måttlig inkomst för framtiden att förvänta, och man kan ej förmoda att det skall blifva mångå, sorn skola söka sig en sådan utkomst, derest Staten ej med några medel bidrager till deras underhåll.
På dessa vigtiga skäl får jag äran föreslå, att för nu följande fem år denna summa, på sätf föreslaget är, mätte komma att från Riksg.- cont. utgå och förhöjas till 18,000 r:dr, för att delas på de särskildta seminarierna.
För framtiden torde, såsom jag haft äran nämna, ej mer än 3ooo r:dr blifva beböfliga.
Jag anhåller vördsamt, att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. till R. o. Ad. på det af mig nu afgifna förslag.
Jag hade ej tillfälle att un der gårdagens eftermiddags-plenum öfvervara discussionen i denna fråga, och känner således ej de beslut, som R. o. Ad. fattade i afseende på antalet af stipendierna, eller huruvida deras antal blifvit bestämdt; jag skulle föreställa mig motsatsen, då Hr von Hohenhausen nu, utan att föreslå något bestämdt antal stipendier, endast begärt en viss summa dertill.
Jag får likväl fästa hans uppmärksamhet på, att om ändamålet är, att så många stipendier, som af behofvet påkallas, må till nästa riksdag utgå, så torde det vara ändamålsenligast, då till en början flere lärare fordras, för att få skolorna i gång, än som sedermera kan komma att behöfvas, att den summa, som här är föreslagen, eller 9000 r:dr, bibehålles, men uppföres på Riksstat såsom ett förslagsanslag, d. v. s. att, i händelse denna summa ej vore tillräcklig, K.