Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom denna förändring af en bland de vigtigaste utaf realisationens grundsatser befriades Bankostyrelsen från den ständiga vaksamhet öfver realisationens bestånd, som var en följd af det stadgade förhållandet mellan reela fonden och sedelskulden, samt berättigades att upskjula all stundlig omsorg om realisationens bestånd tills den tidpunkt nalkades, då Bankens reela fond icke är större än 10, och sedelskulden 40 millioner, vid hvilken tidpunkt, som rätt snart kan inträffa, stora svårigheter torde möta för reela fondens förstärkning, sorn likväl måste besegras.
Men lyckligtvis befinna vi oss icke ännu vid denna tidpunkt.
Annu hafva vi rådrum att vidtaga åtgärder till realisationens betryggande, och en bland dessa är otvifvelaktig!: ett förståndigare framlida användande af Bankens såkallade låncvinst, än som under framfarna lider egt rum.
Innan jag går att upgifva sättet huru denna vinst bör, efter mitt förmenande, förmånligast till Bankens tryggande framdeles användas, torde vara nödigt att framställa f) en kort öfversigt af Svenska myntväsendets historia från kopparmyntets införande till dess afskaffande år 1776, 2) att i minnet återkalla huru de kapitaler upkommit, från hvilka denna vinst härflyter.
Öfversigt af Sveriges myntväsende under kopparmynttiden från 1623 lill 1776.
Ar 1625 antogs koppar i stället för silfver till grund för Bikels mynt.
Myntplakatet af den 9 Januari samma år stadgade att 1 skeppund koppar (320 skålpund) skulle utmyntas till 100 R:dr specie, eller 150 daler, hvarigenom 1 daler, som räknades lika med 2/3 R:dr specie, innehöll 22/ls skålpund koppar.
Men som 1 skeppund koppar i handeln då icke gällde mer än 53Vg
R:dr specie och 1 R:dr specie således svarade mot 6 skålpund koppar, så hade dalem bordt innehålla 4 skålpund koppar.
Sålunda upstod genast vid kopparmyntets införande ett under - Den 2 November.
73 haltigt mynt i landet nemligen dalem, som hade bordt innehålla 4 skålpund koppar, men i sjelfva verket icke innehöll mer än 22/I5 skålpund.
Detta rättades genom 1633 års myntplakat, som bestämde, att 1 R:dr specie skulle vara lika med I */2 daler silfvermynt och 3 daler kopparmynt.
Således 1 R:dr specie
Detta var den förslå mynlrealisationen, hvarigenom det kurserande myntet förlorade hälften af sitt värde och skillnad upstod mellan daler silfvermynt, som innehöll 4 skålpund koppar, och daler kopparmynt, som innehöll blott 2 skålpund koppar, men denna koppardaler indelades likväl i 4 mark, likasom silfvermyntdalern.
Koppardalen^ 4 marker voro således blott räknade icke verklige skålpund koppar.
En sådan räknad marks verkliga värde var blott i/i skålpund koppar, så att 1 daler silfvermynt innehöll 8 sådana räknade mark och 1 R:dr specie 12 mark, hvilka utgjorde 6 verkliga skålpund koppar, svarande mot kopparens handelsvärde.
Myntplakatet af år 1645 bestämde, att 1
R:dr specie skulle vara l‘/2 daler silfvermynt och 33/4 daler kopparmynt, således 15 räknade mark kopparmynt.
Detta var den andra realisationen, hvarigenom det kurserande kopparmyntet förlorade % af sitt förra värde 1633.
Myntplakatet af år 1666 bestämde, att 1 R:dr specie skulle vara 18 mark kopparmynt.
Detta var den tredje realisationen, hvarigenom det kurserande kopparmyntet ytterligare förlorade */. af det värde, det egde 1645.
Myntplakatet af år 1681 bestämde, att 1 R:dr specie icke såsom dittills skulle vara 1 '/2 daler silfvermynt, utan 2 daler silfvermynt, och 1 R:dr specie gälla 6 daler, eller 24 mark kopparmynt.
Detta var den fjerde realisationen, hvarigenom det kurserande myntet förlorade 1/3 af det värde det ägde 1666.
Myntplakatet af år 1715 bestämde, att 1 R:dr specie skulle vara 3 daler silfvermynt och 36 mark kopparmynt.
Detta var den femte realisationen, hvarigenom det kurserande myntet förlorade
Vs af sitt värde 1681.
Myntförändringen af 1776 bestämmer, att 1 R-.dr specie skulle vara 6 daler silfvermynt och 18 daler, eller 72 mark kopparmynt.
Detta var den sjette realisationen, hvarigenom det kurserande myntet förlorade
V2 af det värde, som det egde 1715.
Nu afskaffa des kopparuiyntsfoten och silfret antogs till grund för rikets mynt, all dalerräkning uphörde.
En R:dr specie blef Rikets mynt-enhet, delad i 48 skillingar och 576 runstycken.
Under den tid af halftannat århundrade, som kopparen utgjorde rikets myntgrund, har 1 specieriksdaler, som 1625 svarade mot I1/* daler kopparmynt, tid efter annan sjunkit till 18 daler samma mynt, det vill säga till V12 a* sitt värde.
Genom 1830 års realisation, hvarigenom
Banken berättigades att inlösa sina sedlar med blott 3/g af deras åtecknade värde, blef denna yi2 ytterligare nedsatt till Genom 7 såkallade tid efter annan under 215 74 Den 2 November. års tid företagne realisationer har det kurserande myntet hvarje gång försämrats; åstadkommit oreda i alla penningeförhållanden i landet; förhindrat all bildning af kapitaler; derigenom gjort all förkofran omöjlig och hållit riket i fortfarande vanmakt.
Det synes som skäl vore förhanden att förekomma behofvet af en åttonde realisation.
, Om de kapitalers uppkomst, af hvilka den närvarande Bankovinsten härflyler.
Ar 1656 oktrojerade K.
Majit, på 30 års tid till Palmstruch rättighet, att, med andras uteslutande, i Stockholm och andra orter uprätta Vexel- och Lånebanker.
Den i Stockholm inrättade föll och Palmstruch dömdes till döden.
Bland Fiskalsembetets klagopunkter emot honom var »att han uti sin nya Bankoordning uttryckligen mentionerat, att vexelbankens medel skulle utlånas, der dock sådant borde vara ett secrelum, efter andra Bankers stil»; dessutom lades honom till last, att han utfärdat kreditsedlar utöfver beloppet af sin reela fond.
Palmstruch förlorade sina privilegier och allmänheten fick åtnöjas med den utdelning, som vid konkursutredningen var att tillgå.
Detta var i Sverige den första realisationen af bankosedlar.
År 1668 öfverläts Banken af Konungen till B. St.-r. Grefve F. B. v.
Schwerin säger i sitt af trycket utgifna arbete:
Författningar rörande liankoverkel, sid. 5.
En orättvis dom öfvergick Palmstruch och privilegierna blefvo honom frånkände.
Bankoverket blef Ständerne uplåtet »att deröfver förordna, såsom de för det gemensamma bästa pröfvade nyttigast och rådligast vara.»
Författaren säger vidare på samma sida: att döma efter protokollerna var det Adeln ensam, som, ända till 17 20 åtminstone, befattade sig med Bankens angelägenheter.
PresteSt.' hade svårt att besluta sig; de sade att de »med mundanis icke kunde sig så myckel befatta»; af BorgareSt. var det endast Stockholms boerne, och af dem endast de handlande, som intresserade sjg för saken, och förmodligen mest för att få ett säkert depositionsställe för det tunga kopparmyntet; BondeSt. »hemsköt allt lill Kongl. Maj:t och den K.
Regeringen, samt de förnämare Stånden, och ville för sin del icke hafva med Ranken all beskaffa.» Presterna ingingo dock slutligen 1668 i Banken; BondeSt. icke förr än vid 1800 års riksdag.
132 år derefter.
Häraf synes klart, att Rikets St:r i fråga om Banko ärenderne icke annorlunda äro att betrakta än som ett af Konungamakten oktrojeradt Bankbolag, hvars åliggande varit, att ställa sig till efterrättelse bolagsreglorna, som innefattas i den af Regeringen den 17 September 1668 utfärdade Nådiga försäkring om Banko.
Denna Författnings 8 § lyder: »Vexelbankens penningar och medel skola för ingen del, under hvad pretext det ock ske kan, röras och angripas, brukas och användas, utan beständigt och oförryckt dersammastädes in deposito förblifva, att eganden dem kan kommendera och uttaga.
På sätt lagstiftaren här uttryckt sig, borde allmänheten taga Den 2 November, 75 för gifvet, att i Vexelbanken deponerade medel icke skulle indragas i IAnebankens rörelse.
Likväl berättigades Lånebanko-kommissarien, i den hemliga instruktion lian af bolaget erhöll, »att betjena sig af Vexelbankens medel till ett nulrimenl åt Lånebanken, dock (lecenti mode (på varsamt sätt, eller på anständigt sätt) — — skolandes han och hans kolleger noga examinera hvad ur Vexelbankcn mistas kan, och dess krafter och förmåga således mesurera, att den intet genom för mycket utlånande debilitteras och försvagas, efter som hans vältrefnad i förmågans konservation består, och för R.
St:r (bolaget) så väl som för deras Fullmäktige responsable vara skola, om genom deras vållande Vexelbanken någon prejudicierlig anstöt, det Gud förbjude, i så måtto lida skulle».
Palmstruch, mera upriktig än nya bolaget (Rikets Ständer), for illa derföre.
Bland Fiskals-embetets klagopunkter mot honom, inför den Hofrätt som dömde honom till döden, var »att han uti sin nya Bankoordning uttryckligen mentioneral, att Vexelbankens medel skulle utlånas, der dock sådant borde vara ett secretum, efter andra Bankers stil.» Ofvannämnde utfärdade nådiga försäkring om Banko säger i 71 §: »Som före detta missbruk och oreda genom Kredit-sedlar förelupit, alltså skola inga sådana sedlar, som dertill kunna hafva liknelse, brukas, utan vara förbudne».
Ar 1701 beslöto Banko-deputerade, tvärt emot klara ordaly delsen i nyssnämnde §, införandet af Transportsedlar.
Dock så, att minsta sedelvalören skulle vara 100 daler silfvermynt, det vill säga 50 R:dr specie.
Ar 1726 beslöts vidare utgifvandet af koppar mynts-sedlar, minsta valören 50 daler kopparmynt, och längre fram ända till 6 daler kopparmynt.
Banken utlånade sådant sedelmynt på hvarjehanda säkerheter, fick derigenom betydliga fordringar i landet och ansågs för rik, emedan hemligheten (seeretessen) skylde verkliga förhållandet.
Är 1745 beklagade Banko-styrelsen sig hos Konungen, att dess fordringsegare (innehafvarena af Bankens sedlar) stormade till Banken för uttaga sina der insatte medel, hvilket föranledde Vexelbankens stängande, i anseende, som det sades, till den höga kursen, som då var omkring 48 mark kopparmynt för 1 K:dr specie.
Men denna Bankens stängning härledde sig icke ensamt af kursen, utan förnämligast af Vexelbankens vådliga ställning.
Vid slutet af år 1745 var nemligen Bankens skuld, evalverad i R:dr specie 4,715,8932/3 R:dr specie, och dess reela fond, likaledes evalverad 368,532 » som utgör 79/io proc. af den löpande sedelskulden; sannerligen en ganska beklaglig belägenhet för en Vexelbank.
Emellertid ägde Banken betydliga intecknade och andra fordringar i landet, men desse kunde ej indrifvas, mindre förvandlas till reel valuta för att stärka Bankens reela fond.
Sådan är följden af att begagna Vexelbankens reela fond som nulrimenl för Lånebanken, d. v. s. att utlåna medel, som äro Banken i vård anförtrodde.
Efter Bankens stängning 1745, steg kursen fortfarande.
Den var högst 1764, nemligen 96 mark kopparmynt, men föll åter och 76
Deu 2 November. var 1776 72 mark, då realisationen beslöts och kopparn uphörde att vara rikets myntgrund.
Till uplysning af Bankens ställning under tiden mellan 1745 och 1777, må följande anföras.
Ar 1756 den 23 September utkom en Kongl. Kungörelse angående Bankointressens förminskning.
Deri säges: »Riksens Ständers Secreta Utskott har tillkännagifvit att detsamma, omtänkt på sådana författningar, hvarigenom Rikets inbyggare i gemen kunde njuta någon hugnelig frukt af Bankoverkets numera vunna tillväxt och förkofran, ansett, det borde
Bankens indragande intressen från nästa års början nedsättas till 4 proc.»
Vid den tid, då SecretaUtskit förklarade sin förnöjelse öfver Bankens vunna tillväxt och förkofran, var Lånebanlccns skuld för upplån te kapitaler 10,600,000 dal. s:mt, och Vexelbankens skuld för utställde sedlar 20,373,000 » tillsammans skuld 30,973,000 dal. s:mt, samt Vexelbankens reela fond omkring 2,220,000 daler silfvermynt, således blott 7V25 proc. af skulden.
Vid 1760 års slut var:
Vexelbankoskulden 47 millioner dal. smt.
Lånebankens skuld .... 15 » » Summa skuld 62 millioner dal. s:mt.
Hankens fordringar: hos Staten . . 26V3 millioner dal. sunt. i fastighetslån 28'/2 » » i pant 0. diskont!. 11V2 » » Summa ford:r 66Va millioner dal. sm:t.
Reela fonden 2% millioner daler silfvermynt, som är 53/10 proc. af Vexelbankens skulder.
Banken hade således 6'/2 millioner daler silfvermynts egendom utöfver skulderne, men var likväl nära bankrutt i fråga om, att kunna uprätthålla sin vexelrörelse, allt i följd af det fortfarande missbruket, att begagna Vexelbankens medel som ett nulriment för Lånebanken.
Sådant var förhållandet kort före den tid då 177 6 års realisation skedde.
Detta var Sveriges andra realisation af bankosedlar, dervid allmänheten fick åtnöjas med 5 0 proc. utdelning i bankrutlen, ty så måste nödvändigt alla s. k. realisationer heta; hvar sak bör bära sitt rätta namn.
Såsom följd af krig, olyckor och hvarjehanda omständigheter, upkommo snart betydande afvikelser från de vid Bankoverkets första inrättning stadgade hufvudgruuder*).
Banken invecklades uti *)
Dessa liufvudgrunder vittna otvifvelaktigt om, att den utmärkte dåvarande riksskattmästaren Gustaf Honde deruti varit rådande, ehuru hans åsigt om Bankens styrelse och förvaltning icke godkändes.
Han ville, att Adeln, Preste- och BorgareStm samfäldt, samt Stockholms Magistrat, skulle åtaga sig garantien och tillsätta hvar sin direktör eller kommissarie: dessa trenne kommissarier skulle prestera hvar sina trenne förmögne kautionister: desse nio kautlonister åter skulle bli censorer öfver administrationen eller revisorer:
Konungen Den 2 November.
77 en kreditrörelse med pappersmynt, som, i sin utsträckning, oförenlig med dess natur af Depositions- och Växelbank, tillika förlamade dess verksamhet som Slals-anstalt.
Oredan hade nått sin höjd, då genom den år 1776 beslutade och kort derefter företagne realisationen, Banken återkom i det skick, att, enligt stadgade grunder, med klingande mynt inlösa dess utgifna sedlar.
Ett orubbadt fortfarande af denna införda ordning, stadgades vid 1779 års Riksdag, som hufvudföremål för Bankens alla operationer; och i sådant afseende föreskrefs, att verkets egande redbara fond alltid borde bibehållas till 2/3, svarande mot dess Viixelbankoskuld, deruti likväl ej inberäknadt, hvad såsom lån på kort determinerad, lid utgått; samt att denna proportion efter hand borde bringas till fulla 3/4 och dervid framgent underhållas, dels genom Växelbanko-skuldens förminskning förmedelst årliga intressen och afbelalningar på Bankens fastighetslån, dels genom silfvers inlösen mot Bankens sedlar, då Rikets handelsförhållanden dertill gåfve anledning, och dels genom medgifven inskränkning uti Bankens vanliga och tillåtna utlåningar, samt lemnad rättighet för Banko-styrelsen alt dem tolall inställa, så ofta realisationens bestånd, i följd af oförulsedde händelser och tillfälligheter, hotades eller befunnos vacklande.
(Se förekrifterne för Banko-styrelsen vid 1779, 1786 och 1789 årens Riksdagar.)
Dessa grundsatser*) innehålla en lika sann och enkel, som städse gillig och tillämplig finanslära för Bankbolag, synnerligen för ett Bankbolag, som Sveriges, hvilket besitter det oerhörda privilegium, alt utgifva sedlar, hvilka såsom mynt i landet skola gälla.
Till öfversigts vinnande af Bankens ställning efter 1776 års realisation, torde följande, utur Grefve Schwerine ofvannämnde arbete lånade, tabell här lämpligen få ett rum. **)
Af närstående tabell inhemtas: l:o) Att förhållandet mellan Bankens skulder och reela fon den var ganska tillfredsställande ända till 1802 års utgång, allt i följd af den under 1779, 1786 och 1789 årens Riksdagar gifne o ch följde plan för Bankens förvaltning.
Att detta förhållande tvärt förändrades 1804, sedan riksgäldssedlarnes inlösande år 1803 lades på Banken, och således icke rättvisligen kan läggas Banko-förvaltningen till last. 3:o)
Att förhållandet än mera försämrades år 1807 genom ytterligare inlösen af riksgnldssedlar.
Att förhållandet 1808 betydligt förbättrades, hufvudsak skuilc nämna tvenne embetsman, att deltaga 1 administrationen: hälf ten af blifvande vinsten sknlle tillfalla Staten, en fjerdedel Stockholms stad, och en fjerdedel förbehållas innehafvarne af 1656 års privilegium.
Denna plau synes hafva egt de i hufvudstaden vistande kunnigare embetsmäns bifall.
Landtadeln deremot ville, att Banken skulle ställas under Ständernas inseende oeh förvaltning allena. *)
Man varsnar i deras framställning och genomförande Presidenten Grefve Liljencrantz, den skickligaste och redligaste finansman i Sverige sedan Gustaf Bondes tider. **) Se följ:de sida.
Den 2 No vemb er.
Låne- Banken.
Vexelbanken.
Metallisk tillgång.
Procent, me- tallisk valuta med Låne- bankens skuld.
Procent, om
Låne- bankens skuld icke upptages.
Oinlösta Riks- ' gäldssedlar.
Utestående succesive in- flytande.
Obliga- tion.
Insatta medel.
Utgifne sedlar.
A) K:dr B) li:d r C) R:dr D) R:dr R:dr B: ko E) R:dr B:ko F) 1777 1,190,000 520,000 7,620,000 4,760,000 51% 58% 1785 1,140,000 610,000 5,1 50,000 3,750,000 55% 66% 1788 1,140,000 450,000 6,070,000 5,000,000 65% 77% 1793 1,130,000 400,000 2,040,000 2,020,000 56.% 83% 1799 1,100,000 300,000 1,010,000 1,260,000 52,% 98% 1802 1,310,000 650,000 970,000 2,000,000 68,% 123% 1804 1,350,000 1,850,000 3,520,000 a) 3,440,000 27% 30% a) 6,000,000 1807 1,030,000 8,520,000 b) 2,910,000 19% 20% b) 4,000,000 1808 1,170,000 1,753 0,000 5,440,000 29% 31% 1809 1,170,000 2,269 0,000 5,220,000 22% 23% 1815 1,000,000 2,255 0,000 4,830,000 20% 21% 1818 1,000,000 1,460,000 24,350,000 4,770,000 e) 17% 18% e) 188,000 1822 1,000,000 2,100,000 23,440,000 4,88O,0OOi f) 18% 19% f) 307,000 1820 1,000,000 2,560,000 24,670,000 c) 5,510,000 c) 16% 17% c) 5,600,000 g) 420,000 1828 1,000,000 2,560,000 25,000,000 d) 5,880,000 d) 17% 18% d) 5,600,000 h) 490,000 Anmärkningar: 1) De i kolumnen E) stående summor äro, vid proc. beräkning, tillagde kolumnen C) för de år der tecknen o, b, c, d, står. 2) De i kolumnen F) stående summor äro afdragne från kolumnen C) vid procentens beräkning.
79 ligen genom reela fondens förökning med 2,500,000 speciel'.
Det var då 29 å 31 proc.
Bankens ställning är nu 317/io proc., och tillåtna förhållandet 25 promt 1!
Af hvad nu, törhända för många, men icke för alla, omständligt blifvit anfördt, synes klart, att upkomsten af de utlånte kapitaler, hvilkas räntor nu utgöra den s k.
Hanlcens vinst, äro från begynnelsen tillkomne genom utlåning af Vexel- och Deposilionsbanlcens medel, det vill säga, genom missbruk af det s. k. nulrimenlel af medel, som i Bankens förvar tid efter annan blifvit till vård anförtrodde, hvaraf följer, att, då Vexelbanken nu befinner sig i behof af alt använda denna vinsl lill förstärkande af sin reela fond, för att såmedelst kunna upfylla det högtidliga löfte, som It.
St:r vid 1830 års Riksdag gåfvo Svenska allmänheten: »ali dädanefter städse mot silfvermynl invexla Iiankens sedlar», så hr ovedersägligt, all ingen annan än Vexelbanken får, eller rällsenligl kan göra anspråk på Hanltovinslcn, således hvarken Statsverket eller Lånebanken.
St:r hafva sedan sista realisationen användt Bankovinsten, dels till Statsverkets biträde under en tid, Staten icke ett sådant biträde hehöft, dels till förökande af Bankens s. k. reservfond, en fond, som visserligen icke svarar mot sitt prunkande namn, emedan, i det ögonblick den skulle behöfva anlitas som reserv för reela fonden, hvartill den hufvudsakligen är afsedd, densamma dertill icke duger, emedan den är utlånad inom landet, och således icke, utan stora svårigheter och väckande af mycken veklagan, kan i behofvets stund indragas, och om så ock kunde ske, derigenom icke vunnes annat än bankosedlar, hvilka icke till silfver genom vexelköp kunna realiseras i det ögonblick då Bankens reela fond behöfver förstärkas, emedan det just är vexelbrist, som föranleder silfvers uttagande ur Banken och förorsakar behofvet af reela fondens förstärkning.
Om en reservfond skall kunna i verkligheten göra skäl för namnet, måste den vara utlånad på utrikes ort mot ränta och fullgod säkerhet, t. ex. utländska statsobligationer, ty endast då kan den, när behofvet inträffar, i silfver indragas till riket, utan att inrikes lånen behöfva upsägas och indrifvas, samt utan att åstadkomma tryckning på handelns vexeltillgång.
Bildandet af en så beskaffad reservfond, som ständigt växer genom de intressen, den bär, och genom ett fortfarande användande af bankovinsten, skall inom 15 å 20 år så tillväxa, att den, jemte Bankens liggande reela fond, fullt motsvarar Hankens hela sedelskuld och sålunda för alla tider betryggar realisationens bestånd.
Enligt nu gällande stadganden får Bankens reela fond sjunka till 10 millioner
R:dr r:mt och dess sedelskuld då icke vara större än 40 millioner, det vill säga, ieke med mera än 30 millioner öfverstiga reela fondens belopp.
Häraf följer, att den å utrikes ort stående reservfonden icke i och för Bankens säkerhet behöfver vara större än 30 millioner R:dr nmt.
När reservfonden upnått detta belopp, kunna, så väl den derefter inflytande årliga Bankovinsten, som räntorne af den utrikes stående reservfonden, årligen 80 Den 2 November. användas, dels till låncbankens förstärkning för utlåningar inom riket, dels till statsverkets biträde, som nog lärer deraf blifva i behof, i följd af den nu pågående utrikes skuldsättningen för jernvägsanläggningarne.
Men klokheten torde bjuda, att äfven sedan reservfonden uppgått till 30 millioner, fortsätta med så väl bankovinstens, som reservfondens räntors användande till fondens ytterligare förökning, ty Banken kan då, utan fara för realisationens bestånd, utgifva nya bankosedlar til! samma belopp, som reservfonden öfverstiger 30 millioner, och använda dessa nya sedlar, sfi väl till förstärkande af lånerörelsen inom, landel, som till Statsverkets biträde och sålunda i naturlig ordning årligen föröka landels rörelsekapital.
Låtom oss tänka på framtiden, den eger inlel annai stöd än vårt förstånd och våra hjerlan.
Den är stum ännu, men dess tid kommer att döma oss.
För att åskådliggöra en sådan reservfonds bildning genom ett årligt användande af bankovinsten, har jag uprättat hosgående tabell, grundad på det antagande, att 1,000,000 K:dr r:mt at bankovinsten årligen dertill användes, samt att utrikes 3-procents-räntebärande obligationer inköpas för 75 procent af deras nominalvärde, hvarigenom Banken i sjelfva verket har 4 procent af sina sålunda använda medel.
Af denna tabell synes, att reservfonden vid 21:sla årets slut stigit till 40,715,707 R:dr r:mt i 3-procents-obligationer, hvilka, realiserade till inköpspriset, som antagits till 75 procent, gifva en behållning af 30,530,780 It:dr runt, och således med 536,780 R:dr öfverstiger det belopp, som reservfonden bör äga för att fullt motsvara Bankens sedelskuld, utöfver dess liggande reela fond, 10 millioner.
Af tabellen synes äfven, att om 1,500,000 It:drs bankovinst årligen användes, så har reservfonden vid 1
S:de årets slut följande ställning:
Tabellen uptager vid detta år obligationer 26,875,840 R:dr r:mt.
Härtill bör läggas 50 procent, emedan årliga inköpssumman är 50 procent större än den tabellen uptager, således .... 13,437,920 » Summa 40,313,760
K:dr r:mt, hvilken realiserad till inköpspriset, 75 proc., lemnar en behållning af 30,235,320 K:dr r:mt, som med 235,320 öfverstiger det behöfliga beloppet 30,000,000.
Som den bankovinst, R.
St:r vid innev:de Riksdag ega att disponera, tvifvelsutan kommer att betydligt öfverstiga iy2 million om året, antager jag att 1 '/2 million är den minsta summa, som för detta angelägna ändamål årligen bör af bankovinsten anslås, samt att Bankostyrelsen må berättigas, att dertill äfven använda återstoden af bankovinsten, äfvensom de grundfondsmedel, som dertill kunna vara disponible.
Dessa starkare anslag till reservfondens bildande påkallas nu af tvenne anledningar, 1 :o) emedan Bankens reela fond befinner sig nära Tabell, utvisande huru ett kapital af 1,000,000
H:dr med en årlig tillökning af 1,000,000
H:dr förkofras genom uppköp af Utrikes Obligationer, som gifva 3 procents årlig ränta och inköpas å 15 procent af deras nominalvärde, det vill säga, att 1,000,000
R:dr gifver 1,333,333^ i Obligationer.
1 ftfid fl 31 Det; Capital 1,333,333 33 Transport Ränta härå å %%. . . 22,781,765 683,452 54 Transport Ränta härå å 3%i. . 57,241,230 1,717,236 03 1 års ränta härå under 97 90 1861 k 3 %.
. . . 40,000 - 1874.
Capital-tillökning . . . 1,333,333 33 1888.
Capital-tillökning.
. . 1,333,333 33 18G1.
Capital-tillökning . . . 1,333,333 33 14:e årets slut. 24,798,551 84 28:e årets slut. 60,291,800 26 l:a årets slut. d. 31 Dec. 1861.
Ränta härå å 3%. . . 743,956 5G
Ränta härå å . . 1,808,754 01 Capital 2,706,666 66 1875.
Capital-tillökning . . . 1,333,333 33 1889.