Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Höga vägnar, kallade Ridderskapet och Adeln, att i morgon Tisdag, den 21 Julii, kl. 11 f. m. infinna sig i Storkyrkan till Riks» dagsPredikans afhörande, samt efter förrättad Gudstjenst inställa sig å RiksSalen, för att låta sig RiksdagsBeslutet föreläsas, och af Kongl.
Maj;t i Nåder hemförlofvasj hvarjemte Her* 39° Den 20 Tulli, ÖfversteKammarjunkaren bjöd samtlige Ridi derskapet och Adeln, att samma dag spisa middag på det Kongl.
Slottet, samt tillkännagaf, att Riksens Ständers underdåniga afskedsuppvaktningar hos Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl.
Höghet KronPrinsen kommo, efter ceremoniens slut på Riksalen, före middagsmåltiden att äga rum.
Hans Exeellenee Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herrar ÖfversteKammarjunkare, att till Kongl.
Majit framföra Ridderskapets och Adelns uhderdåniga vördnad och tillgifvenhet 9 jemte försäkran om efterkommande af Kongl.
Maj ts nådiga befallningar.
Sedan Herrar ÖfversteKammarjunkare blifvit på vanligt vis utbeledsagade, hemställde Hans Exeellenee Herr Grefven och LandtMarskalken, om icke Ridderkapet och Adeln uti de till Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen i morgon efter ceremorliens slut å RiksSalen afgående afskeds-deputationer behagade mangrannt deltaga; hvilket bifölls.
Hvarefter Hans Exeellenee tillkännagaF, att som Hennes Kongl. Höghet
Prinsessan för närvarande vistas å Tullgarns Kongl. Lustslott, kunde, af denna anledning, någon afskedsuppvaktning hos Hennes Kongl. Höghet icke Iga rum.
Den 21 Julii. ggi Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. half tili i e. m.
Tisdagen den 21 Julii.
Plenum kl. ett qvart till 11 förmiddagen.
Hans Excellens Herr Grefven och LandtMarskalhen yttrade, det Hans Excellence förmodade, att Ridderskapets och Adelns i dag närvarande Herrar Ledamöter sistlidne gårdag erforo, det Kongl. Majit behagat i Nåder bjuda samtlige Ridderskapet och Adeln, att i dag spisa middag å Kongl. Slottet, samt att efter ceremoniens slut å Rikssalen, Ridderskapets och Adelns underdåniga afskeds-uppvaktoingar hos Hans Maj t Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, uti hvilka deputationer Ridderskapet och Adeln i går funnit lämpeligt att mangrannt deltaga, borde äga rum. 392 Den 2 i Jula.
Hvaruppå Hans Excellens hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln , efter aflagde underdånige afskeds-uppvaktningar hos Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, behagade vid Kongl. Slottet åtskiljas; hvilket bifölls.
Sedan de tvänne Härolder, hvilka uti processionen i dag borde gå framför Ridderskapet och Adeln ankommit, afgick Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofhge Ridderskapet och Adeln kl. tre qvart till ii till Storkyrkan, hvarest RiksdagsPredikan afhördes, efter hvars slut Ridderskapet och Adeln åtföljde Kongl.
Maj:t i processionen till Kongl. Slottet samt vidare till RiksSalen, der RiksdatrsBeslutet af Hans Excellence HofCanzleren Herr Friherre af Wetterstedt upplästes, samt Kongl.
Mai t i nåder behagade på vanligt sätt Riksdagen afsluta, och Riksens Ständer hemförlofva.
Ridderskapet och Adeln aflade derefter deras underdåniga afskeds-uppvaktningar hos Hans Majrt Konungen och Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, samt åtskiljdes vid Kongl.
Slottet kl. 4 e, m.
In fidem Protocolli O. J. Lagerheim, Den 21 Juhl. 393 Tisdagen den 21 Julli, Plenum kl. 7 eftermiddagen.
Uppropades och afgick under anförande af Grefve von Rosen, Axel, elen Deputation, som borde till de öfrige RiksStånden framföra Ridderskapets och Adelns aiskedshälsning.
Anmältes och emottogs Hedervärda RondeStåndets Afskeds-deputation, anförd af Riks* dagsFullmägtigen från Elfsborgs Län, Anders Jj aniel son, hvilken framförde Ståndets tänkesätt genom följande tal: Högvälborne Herr Grefve och LandtMarskalk!
Högvälborne och Välborne Herrar Grefvar, Friherrar, Ridders-' och Adelsmän!
Till sina hembygder återvända nu BondeStåndets Ledamöter från ett Riksmöte, som i Svenska häfderna skall blifva ett bland de märkvärdigaste.
Ett Konungahus utslocknat, som i 3 århundraden prydt Sveriges Thron , och skänkt Europa och menskligheten odödliga välgernin" 394 Den 21 Julii. gar; — ännu en Hjelte upphöjd på denna älofulla Thron genom förtjensteos rätt och ett fritt Folks val , etnottagen med förtjusning af detta Folk, söm vantar att se under hans spira ett ljusare tidehvarf uppgå — detta är det utomordentliga, som föregått under de nu församlade Ständernas ögon detta det stora ämne, som hemägtigar sig vår tanke, då vi, såsom BondeStåndets
Deputerade, fullgöre det smickrande uppdrag, att till Högloflige Ridderskapet och Adeln frambära Ståndets vördnadsfull afskedshälsning.
Åt Högloflige Ridder. skåpet och Adeln är det, som Bonde-Ståndet med största skäl meddelar de känslor, hvilka väckas af tankan på Fäderneslandet och dess öden.
Ett nytt tidehvarf har uppgått för EuroJ pa, men med sina lyckligaste förebud har det uppgått för Sverige.
På Sveriges Thron har den Mannen uppstigit, som kraftigast verkat till utvecklingen af verldens stora händelser; och Hans mödor för oss skola ej upphöra att vara lyckliga.
Från oss, ifrån detta Riddarehus, härstammade den store Prins, som en gång i spetsen för Svenskarne lossade Europa ifrån våldets och mörkrets fjättrar.
Skall man väl säga, att Europa nu hunnit framom oss? den Prins som cu uppträdt i Nordisk hjeltekraft, och valt Norden till sitt Fädernesland, skulle han här ej finna ett Folk, mäktigt att följa honom till all möjlig höjd af ljus, förädling och lycksalighet?
skulle Han, som ur striden för frihet och rätt uppsteg på en Thron, kun^ Den 21 Jula. 395 na utan vinst för lagar och frihet regera öfver ett Folk, som ännu aldrig glömde sitt höga värde?
Förundransvärd och sann är den anmärkningen , att detta stolta Folk, så lysande och mägtigt i sina yttre förhållanden, åter inom sig sjelft, aldrig mer än under korta mellanskof, visat några tecken af sann trefnad» lyckats i någon jemn utveckling af sina krafter och fördelar; att det sammanhållit sig endast genom ansträngningar mot andra, och varit fruktansvärd för de mågtigaste Stater, medan det synts nästan oupphörligt arbeta på sin inre upplösning.
Förklaringsgrunden till denna egenhet må vira hvilken som helst, så ligger deri det klaraste bevis, hvad Sverige kan blifva, om någonsin dess förmoner i all sin vidd begagnas.
Med en liberal Statshushållning under en väl ordnad Representation, skulle det leke dröja att visa sig hvad tillgångar, som ligga glömda inom Sveriges vidsträckta område, hvilka krafter som längta att väckas ur sin domning.
Detta föremål för alla våra medborgerliga önskningar, hvarföre har det aldrig kunnat upphinnas?
Den Försyn, hvars hand så ofta uppenbarat sig i afvändande af Sveriges olyckor, skall
Hon då tillåta, att denna urgamla storhet, som städt orubbadt mot tyranners våld och härars makt, faller i en usel strid emellan enskilta Stånds interessen, qvarj lefvor från en förfluten tid, dem andra Folk, äfven de svagaste, förmått afskudda sig. 396
Den 21 Julii.
Vi kunna ej hysa en sådan fruktan.
För svaga äro vi, att iorska i ödets dolda skickelse, pren det tillhörer oss, att vara Män, och hoppas Så länge vi från våra sammankomster m dföra tillfredsställelsen, att hafva gjordt lör bröders val, hvad vi bordt och kunnat, Sitall ingen misströstan nedslå oss, skall vårt mod aldrig Ijettras af »'en mörka tanken, att vi arbetat förgäfves, skola vi föiblifva trogne den lärnn, att en redlig viljas bemödanden aldrig gå förlorade i den stora plan, som omfattar tidehvarfven , och hvari, på större eller mindre afstånd, den tidpunkt kan finnas utmärkt, då menniskornas handlingar skola bära frukt.
Med sådane tänkesätt är det, som BondeStåndet hoppas, att alltid vara värdigt den ynnest och bevågenhet, det hos Högloflige Ridderskapet och Adeln är vant att röna.
Från denna ärans och värdigheten* helgedom vill BondcStåndet äfven hädanefter hämta föresynen af det nit om allmänt väl, som ägnar Konun gens och Fosterlandets
Vänner, den lagbundna frihetens utöfvare och försvarare.
Med Högloflige Ridderskapet och Adeln dela vi dessa förhoppningar om Fäderneslandet, hvilka vi aldrig bortlägga i motgången, och dem vi destomer äro berättigade att hysa under en stor Konung, så väl bekant med det tidehvarf, hvars fördelar vi sträfva att få skörda, och på hvars öden Han ägt ett sa mägtigt inflytande.
Att stå eller falla med Honom och Fäderneslandet, är BondeStåndets, ej mindre än Hög - Den 2 I Julii. 597 loflige Ridderskapets och Adelns, gifna lott, — och det är allt, hvad våra hjertan begära.
Vi innesluta Ståndet i Högloflige Ridderskapets och Adelns alltid fortfarande ynnestfulla bevågenhet.
Hans Exceltence Herr Grefven och LandtMarskalken besvayade
Deputationen sålunda; Vid emottagande! af det Hedervärd* BondeStåndets nu framburna afskedshälsning, erinrar Ridderskapet och Adeln sig med känslor af sann tillfredsställelse , den enighet i vilja och beslut, den nitälskan för Fosterlandets bästa, och den från alla ertskilta afseende» skilda medborglighets anda, som under det nu slutade, genom skiftevis sorgliga och glada händelser icke mindre än genom vigtiga öfverläggningar minnesvärda Riksmöte, så fördelaktigt stämplat det Hedervärda BondeStåndet, Ridderskapet och Adeln betalar gerna den gärd af aktning , vänskap och välvilja , hvarpå Ståndet genom detta förhållande för. värfvat sig rättmätiga anspråk; och gör Rid, derskapet och Adeln sig förvissad att, med li,' ka rena uppsåt i Fäderneslandets angelägenheter, alltid af det Hedervärda Bonde-Ståndet mötas med en gengärd af samma tänkesätt.
Deputationen blifvit på vanligt sätt utbeledsagad , ankom Välloflige BorgareStån: 398
Den 2 i Juli». dets ALkeds-deputation, anförd af Riksdags.
Fulimägfigen för Stockholm, Herr StadsMajoren N. Limnelius, hvilken tolkade
Ståndets tän^ kesätt sålunda:
Högvälborne Herr Grefve och LandtMarskalk, En af Rikets Herrar, Riddare och Conimendeur af Kongl.
Maj:ts Otden, samt Högloflige Ridderskap och Adel!
Fullbordadt är nu ett Riksmöte, som vigtigt igenom de orsaker, hvilka detsamma föranledt, blifvit det än mera genom de högst märklig^ händelser som under loppet deraf in* träffat.
Vårt Fädernesland har förlorat Dess Fader, en mild, älskad och vördad Konung, som, efter att i stunden af våda och bekymmer hafva varit Thronens stöd , samt igenom hjelte, mod hafva lemnat sitt stora namn åt odödligheten. åt Fäderneslandets räddning, sluteligen uppoffrat den hvila, som för dess höga ålder varit ett behof, samt intill aftonen af dess lef. nåd, fortfarit att skapa och befästa Sitt Folks väl, målet för alla vår bortgångne Konungs lyckade bemödanden och Dess högsta Lag Snart efterföljdes
Denne vår milde Konung af Dess Högtälskade Gemål, som, sedan Hon förljufvat
Dess lefnad och intill grafven offrat Honom sina ömma omsorger, oförmodat hastigt lemnade en verld, sora för Henne icke Den 21 Juliu 399 iner agde något behag, och igenom sin bortgång å nyo försatte Konungahuset samt
Riket i djupaste sorg och bestörtning; men om desse förluster varit för Riket store, om Folkets odelade saknad och de tårar, som vördnaden, erkänslan och tacksamheten skänkt åt den gode Konungens
Och den milda den välgörande Drottningens minne, uppriktige, huru stor deremot vår anledning att djupt vö:da Försynens vårdandehand om detta urgamla Rike, då vi sett Thronen intagas af en Furste, hvars stora e-i genskaper återskaffat
Sverige dess fordna rang ibland Folkslagen, hvars vidt fräjdad© rykte är en borgen för varaktigheten, och hvars aldrig hvilande omsorger om Folkets väl lofvar oss den sällhet, Han ifrån stunden af sin ankomst till detta Land Sitt Folk beredt, hvars fästa och kraftfulla hand förmår, med den Allsmäg-- tiges hjelp, Sitt stora verk upprätthålla, och sorn förklarat Folkets kärlek vara Dess belo. ning.
Måtte himlen sent återfordra denna för vårt Fädernesland dyrbara skänk, samt låta Honom länge njuta glädjen af en älskad Sons lofvande egenskaper, och af lyckliggjorda un-, dersåtares kärlek och vördnad.
Skön framställer sig för oss den ljusa utsigten af en lycklig framtid, om vi, med tillförsigt till vår store Konung, med enighet och samdrägt, hvar efter sin förmåga, gå Dess önskningar till mötes: och då det är åt Rikets första Stånd, att häraf gifva efterdöme, hvilket under loppet af detta Riksmöte.
Högloflige / Ridderskapet och Adeln liksom alltid, äfven 4oo Den 21 Jidit. nu lemnat MedStånden, skall BorgareStåndet, vördsamt värderande Höglollige Ridderskapets och Adelns högre upplysning och vidsträcktare erfarenhet, göra sig cn ära af bemödandet alt deraf taga eftersyn.
Det är under uttrycket af dessa tänkesätt, som Borgareståndet genom oss dess Deputerade, till Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskaikcn s-mt Höglofbge Ridderskapet och Adeln frambär dess vördsamma aiskedshälsning, dess uppriktiga välönskning, och dess anhållan, att få vara i Eders Excellences samt Höglollige Ridderskapets och Adelns ynnest och bevågenhet inneslutet.
Hant Excellence Herr Grefven celi Landt•
Marskalken besvarade
Om Handels, Slöjders och Näringars verk-' samma drift förskaffar Staten stora fördelar, och om således de, som odla dessa grenar af National-idogheten, under fullgörandet af de pligter allmänna förtroendet dem ålagt, förvärfva sig ostridiga rättigheter till sina medborgares aktning\ med hvad nöje emottager och besvarar ej Ridderskepet Och Adeln den t det Välloflig© BorgareStåndets nu iramlörda afskedshälsning lör Ridderskapet och Adeln betygade vänskap och välvilja.
Ståndet har under den tilländalupne Rksdagen gifvit nya, V icke oväntade, prof af mc Jborgerliga tänkesätt, af Den 21 Juliu 401 af nit för allmänt väl, af enighet, beslutsam: het och kraft i rådslagen; och då Ridderskapet och Adeln hoppas i dessa hänseenden, utan öfverdrifna anspråk, kunna tillegna sig förtjensten af en ädel täflan, är det äfven för Rid-, derskapet och Adeln en så mycket angenämare pligt, att göra rättvisa åt det Välloflige Borgareståndets ådagalagde nitälskan för Fosterlandets sanna interessen, som en sådan a£ inga enskilta afsigter tillbakahållen eller bru^ ten öfverensstämmelse i vilja och handlingar säkrast leder till det gemensamma stora målet, under inbördes högaktning, vänskap och tillgift venhet.
Om dessa Ridderskapets och Adelns tänkesätt må det Vällofl.
BorgareStåndet vara lika försäkradt, som Ridderskapet och Adeln icke tviflar, att hos det Välloflige Ståndet all-1 tid finna motsvarande.
Deputationen afträdde på vanligt vis ut3 beledsagadj hvarefter ankom Högvördige PresteStåndets Afskeds-deputation, hvars Ordfö-! rande Herr Biskopen Doctor E. A. Älmqvist höll ett så lydande
Tal: Betänkliga och brydsamma anledningat hade påkallat detta nu ändtligen slutade Riks-: möte; och då under dess lopp, den gode och lycklige Konung, som varit ett medel i Försynens hand till vår räddning, oförtänkt rycktes ifrån oss, nedtyngdes alla sinnen af sorg och saknad.
Ridd. o. Ad, Prot. VIII.
B. 3 6 402 Den 21 Julii.
Men Gud, som upprätthållit vårt urgamla Fädernesland, äfven under dess mest vidtutseende och betryckta omständigheter, samt ali* tid skaffat hjelp, då hjelp som bäst behöfdes, hade åt den åldrige och gode Konung CARL utsett en Son och Thronföljare.
Vi, som enfaldigt tro på Guds ord, att all god och fullkomlig gåfva kommer ifrån ljusets Fader, tro ock, att det är en Gudomligt vårdande Försyn, som skänkt oss vår CARL JOHAN, Landets nu varande Konung, hvars högsta ära och mål är, att, liksom Sin Fader och Företrädare, blifva en välsignelse och stöd för de tvänne Folk, som Honom frivilligt valt, en Konung, sorn i sina ädla bemödanden understödes af Sin Son, Landets Älskling, Kronprinsen OSCAR.
Vår Konung CARL JOHAN har ock redan såsom KronPrins, under flera år, bevisat Scandinaviens inbyggare för mångå och stora välgerningar, att de skulle behöfva någon annan tolk eller loftalare, än den enkla sanninJ gen och erkänslan, som lifvar hvarje redlig Svensk och Norrmans bröst.
Och under denna vår nykrönta och hyllade Konungs på en gång kraftfulla och miida styrelse och ledning, håfve vi nu ändteligen slutat våra RiksdagsÄrendtr, gifve Gud, i en god och lycklig stund.
Utgången och följderne af menskliga före - Den 21 Juliu tåg kunna sällan fullständigt förutses; äfven de bäst uppgjorda planer och beräkningar slå ej sällan felt; deremot inträffa någon gång de märkligaste och lyckligaste händelser liksom sjelfmant.
Vanligen erkännes icke någon högre måttstock lör handlingars värde och förtjenst, än deras utgång; och då denna är vanskelig och oviss, och beror af så många oiörsedda händelser, så blifver ock samtidens erkänsla oeh tacksamhet lika vanskelig och oviss, som allt annat.
Men om allt annat skulle svika, om än påföljderne af de Beslut Riksens Ständer nu fattat, hvarken skulle svara emot deras egen eller hemmavarandes väntan och önskningar; om således välsinta, nitiska bemödanden ej skulle nog skonsamt och billigt bedömas, utan niå hända med bitterhet af mången tadlas. om all påräknad gärd af tacksamhet, ja af blott rättvisa och billigt bedömande skulle mot förmodan uteblifva: så blifver dock medvetandet af afsigternas redlighet en tröst, som aldrig sviker någon enda rättskaffens NationalRepresentant.
Stundom har handt, att Regenters och Folks förenade bemödanden för Fäderneslandets förkofran haft all önskad framgång; snart åter har, hvad man under ett tidehvarf samlat, genom påföljande tiders olyckshändelser blifvit skingradt och förstördt.
Så har det gådt för enskilta Siägter, så äfven för Stater i allmänhet; och af Sveriges beptisade välmåga, Den ax Jnlii. under Konung Carl den XI:s sista regerings-år, voro just ej många spår öfrige vid den store, men olycklige Konung Carl den XIl.s från. fälle.
Men hvarken den ena tidens bemödanden, att arbeta för Landets stigande välmåga och tillväxt, eller en annan tids omhugsamhet och Ihärdighet, att bära motgångens börda, och försök att upphjelpa förfallna omständigheter, äro för menskligheten förlorade.
Den inre bildningen, humanitetens sanna utveckling och förädling beror fast mindre af beslutens och handlingarnes yttre synbara förmonliga påföljder, som ofta äro tillfälliga, än af ett stånd-; aktigt sträfvande efter det som godt och rätt är..
Och detta mål finnes öfverallt, då man handlar i känsla af pligt, af vördnad för Gud, af kärlek till nästan, i hvilken ställning eller verlds-period som helst, man för öfrigt må be, ilima sig.
Med allt detta måste dock menniskan alltid hafva något yttre bestämdt föremål för sin verksamhet, om hon skall kunna arbeta med drift.
Och den som vill göra godt och skaffa nytta saknar aldrig tillfälle dertill hvarken i husliga eller allmänna kretsar.
Dessutom erbjuda Vetenskaperna, de Sköna Konsterna och ändteligen Åkerbruk och alla loflig» Näringar inom doras vidsträckta
Den 21 Julii. områden otaliga ämnen till gagnelig sysslosätti ning för den vältänkande och idoga Medborga^ ren, han må derjemte vara Statens Tjensteman eller icke.
Men då, såsom redan anmärkt är, mani besinnar huru vanskeliga alla menniskors verk och företaganden äro, huru föga man i det hela under sin lefnad uträttar, huru stundom en hastig olyckhändelse eller oberäknad tillfällighet förstör och skringrar hvad sorn blifvit vunnit och samladt under seklers längd och hela mennisko-åldrar j så blifver det nödvändigt, ej mindre för tankan än hjertat, att tillika söka ett högre mål för sträfvandet, än blott den närvarande och sinnliga njutningens , och den yttre ofta tillfälliga fram&än-’ gens.
Ett sådant af både lycka och olycka obe^ roende mål söker och finner en hvar förnuftig menniska, som icke hyllar en blind slump, utan lefver och handlar i tro på en Gudomlig försorg och Försyn, och således i hvilka lifvets skiften och omväxlingar, som helst, fri-3 modigt beslutar och gör det bestå han förstår och kan.
Svenska Ridderskapet och Adeln, som redan i fornåldern 6å ädelt uppoffrade lugn och egendom och blod för Fäderneslandets tjenst, har ock sedermera varit lifvadt af grundsatser, ursprungna och närda af tron på Gud och en högre verlds förhoppningar. 406
Den 21 Julli.
En skyldig gärd af vördnad och tacksamhet får derföre PresteStåndet, genom oss sine
Deputerade, jemte sin afskedshähning vid denna Riksdags slut, nu frambära för det första RiksStåndet, som både i fred och krig forelyst sina MedStänder, ej mindre i tänkesättens lyftning, än i ädla uppoffringar och frivilligt underordnande af enskilta interessen under det allmänna bästa.
Och anhåller PresteStåndet, att uti Eders Excellences Herr Grefven* och LandtMarskalkens samt Höglofiige Ridderskapets och Adeln fortfarande ynnest, förtroende och välvilja framgent få vara inneslutet.
Detta Tal besvarades af Hant ExceUence Herr Grejven och Landt-Alars kalken sålunda:
Efter ett Riksmöte, som företedt växlande anledningar till nedslående sorg och lifvande hopp, likasom det i sjelfva sin ordsak innefattat ämnet till de mest brydsamma och till sina blifvande verkningar ytterst magtpåliggan-t de öfverläggningar, emottager Ridderskapet och Adeln i dag det Högvördige PresteStånc dets vänskapsfull afskedshälsning, och återbär den med så mycket större tillfredsställelse, som Ridderskapet och Adeln, utan att befara förebråelsen för förmätna anspråk, kan gifva sig det hugnande vitsord, att vid behandlingen af de förekomna vigtiga Ärenderna hafva troget, utan alla enskilta syftemål, uppfylldt sina medborgerliga pligter, samt Ridderskapet Den 21 Julii.
Och Adeln i det Högvördig» PresteStåndets upplysta och kraftiga medverkan vunnit nya erfarenhets-bevis på S.tåndets Fosterlands-kär« lek och rena nitälskan för ailtnänt väl.
Om den sanna högaktning Ridderskapet och Adeln bär för det Högvördiga PresteStåndet, behöft ett nytt stöd, eller kunnat ökas, skulle Ridderskapet och Adeln i detta förhållande hafva dertill funnit den mest tillfyllest, görande anleduing.
Med denna uppriktiga förklaring innesluter Ridderskapet och Adeln sig i det Högvördiga Ståndets fortfarande vänskap och välvilja.
Deputationen blifvit på vanligt sätt utbeledsagad , återkom Grefve von Rosen med Ridderskapets och Adelns Afskeds-deputation, Samt återiörde de öfrige Respective Ståndens hälsningar till Ridderskapet och Adeln, Upplästes Kongl Maj:ts Tal till Riksens Ständer pä Riks-Salen i förmiddag, så lydande: Välborne, Ädle och Välbördige, Ärevördige, Vördige, Vällärde, Äre* borne, Förståndige, Välaktade, Hedervärde och RedHige, Gode Herrar och Svenske
Under de åtta månader J varit församlade Den 21 Jidit. omkrfttg Thronen, har Jag oafbrutet och med det lifligaste deltagande, följt
Edra öfverläggningar.
Om stundom
Edra beslut varit fördröjde, skola likväl de, som opartiskt bedomina Edra handlingar, erkänna, att dessa uppskof varit föranledde, så väl af de ämnens sva: righet och vigt, J ägden att afgöra, som af bristerne i Vår SamhällsFörfattning.
Men dessa dröjsmål skola icke vara förlorade för framti: den och erfarenheten.
Riksdag gar skola veta draga fördel deraf, och åt deras öfverläggningar, liksom åt den inre Styrelsens gång, gifva den enhet och den verksamma fullkomlighet, hvaraf de stundom äro i mistning.
Under fortgången af detta Riksmöte, hat jag sett Folket och dess Ombud utveckla en stor national-anda; och då Jag nu hemförlof-i var Eder, äger Jag den tillfredsställelsen, att finna Eder alla öfvertygade, att en Nation, som i politiskt afseende uppnått sin myndig-» hets-ålder, genom en rättvisligen vunnen ära, och genom Lagar, som besegla ursprunget och den sanna rättmätigheten af dess frihet, icke, utan förlusten af dess heder eller af dess tillvarelse, kan afstå dessa fördelar.
Åldrar och herradömen följas och försvinna; men den e« viga sanningens grundsatser äro höjde öfver tiden och händelserne.
Om fördomar söka att dem bestrida och förqväfva, skall, i läng-i den, denna strid endast öka glansen af deras seger.
Den 21 Julii» 405 Föreningen med Norrige, vinner med hvar: je dag ny styrka.
Omständigheternas makt; Eders helgd och gemensamma interessen äro en borgen för dess bestånd och varaktighet.
Passionerne försvinna, emedan Folken vilja lefva i lugn, under Lagarnes Styrelse.
Förnuftet säger dem, att upprätthållandet af deras frihet och sjelfständighet hvilar på ett orubbligt och constitutionelt förtroende emellan bägge Nationerne.
Eder Min tacksägelse, Gode Herrar och Svenske Män, för det nya bevis J gifvit Norrmännen af
Edra uppriktiga tänkesätt för dem.