Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte bör folkskolans usta dass omfatta de ämnen, som utöfver dessa nyssnämnda stycken lämpligen kunna anses öfverensstämmande med hvarje tids förhållanden och fordringar.
I närvarande tid synas de böra vara: a) skrifva stil och svenska efter dictering; b) räkna quatuor species och enkel regula de tri; c) fäderneslandets historia och geographi efter en ändamålsenligt författad läsebok.
Läroämnena i folkskolans andra dass böra motsvara dem, som i hvarje tid öro bestämda att tillhöra apologistskolans första dass o. s. v., i fall folkskolan har flera än 2:ne classer. 6:0
A de orter, der 2:ne eller flera mindre skolor redan finnas, böra dessa sammanföras till en fullständigare med 2tne eller 3:ne classer.
Fördelarna häraf äro: att eftersyn blifver lättare; att mera alltid uträttas med förenad, än med delad kraft; att mer och mindre för sig komna barn läsa tillsammans, hvarigenom tillgång på bättre monitorer och lifligare täflan väckes; att de förmögnares barn åtminstone någon tid erhålla gemensam uppfostran med de fattigas, hvilket icke allenast förmånligt inverkar på barnen inbördes, utan äfven på skolans tillgångar och eftersyn; att de förmögnares barn, hvilka genomgå alla classerna, vanligen blifva ledare för de öfriga i egenskap af monitorer, såvida de med bättre kunskaper förena sedlighet, hvarigenom den känsla hos barnen tidigt väckes och underhålles, att den förmögnare bör hjelpa den fattigare, att den, som mera Den io November.
I27 vet, bör meddela sin bättre kunskap till den, som vet mindre, och att vett och sedlighet i förening naturligen leda till företräden och förmanskap i lifvet.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid Stats- och Oecon.Utsk:ns betänk.
N:o 34 gjorda anmärkningar hindra dess antagande samt betänk, således böra återremitteras.
Ropades ja och nej. H. Ex. framställde propos. till bifall å betänk.
N:o 34- Ropades äfven ja och nej.
Jag förmodar, att Hr Cederschjölds anmärka, mot redactionen af betänk, är tillräcklig anledning att bevilja återremiss af detsamma.
Jag skulle förmoda, att R. o. Ad. vill, att den skrifvelse, hvarmed Ständerna till K.
M. ingå, innehåller Svensk mening.
I sådant fall mäste betänk, återremitteras, ty Exped.Utsk., som skall uppsätta skrifvelsen efter betänk., om det bifalles, sådant det nu är, äger ej rätt att i beslutet göra någon ändring.
Jag tror ej, att det omtalade redactionsfelet ensamt bör föranleda till återremiss af betänk.; men jag frånträder min begäran om bifall å detsamma och instämmer i anhållan om återremiss, på det Hr Lefrens sakrika yttrande må komma till Utsk:ns kunskap.
Jag ber att , få fästa uppmärksamheten derpå, att alla ledamöterna af BondeSt. reserverat sig emot Utsk:ns afgifna betänk.; och då detta mål allmännast rörer BondeSt:s ratt, vore det högst obilligt att vägra återremiss.
Stats- o. Oecou.Utskms betänk.
Då jag ej var närvar, vid remissen af K.
M:s propos., rör:de upptagande af ett lån till understöd åt sig bildande hypotheksföreningar, anhåller jag nu få uppläsa några anmärkningar i afseende på densamma.
Klingspor uppläste derefter följande: R.
St. hafva i underd. skrifvelse af d. 18 Aug. gifvit tillkänna, att de funnit sitt vid sisth riksdag fattade beslut om ett
Iåns upptagande af 2,000,000 r:dr specie böra förfalla. K. M. gillar ej de skäl, med stöd hvaraf R.
St. frångått sitt förra beslut, och finnér dessutom en ny orsak att föreslå ett dylikt
Iåns upptagande uti de vid innevar. riksdag föreslagna hypotheksföreningar samt åtskilliga jordägares i Skåne och Elfsborgs län underd. anhållan om medverkan och understöd å statens sida för dessa inrättningar.
Ingen kan visserligen undgå att i denna nåd. propos. igenkänna K.
M:s välvilja för de skuldsatta; men frågan är, om deras interessen eller hvpotheksföreningars i allmänhet äro nog dyrbara för att förmå Nalionen att beträda den vådliga statsskuldsbanan.
Denna fråga fordrar en mogen öfverläggning, och jag anser mig, såsom representant, skyldig att öppet gifva mina tvifvelsmål tillkänna om nyttan af det nu föreslagna lånet.
Länge var den satsen allmänt antagen, att ett land var rikt derföre, att det hade mycket penningar; man ville icke föi’stä, att ett land, som är rikt, alltid har mycket sådana.
Man trodde således, att första frågan var att skaffa sig mycket penningar, då deremot första frågan är att blifva rik.
England och Frankrike äro icke rika derföre, alt de hafva mycket penningar, utan derföre, att de producera mycket.
Spaniens aftagande välmåga- daterar sig frän den tidpunkt, då Nya Veridens rikedomar strömmade dit.
I sednare tider har detta land ständigt'gjort nya lån, och man känner icke, att productionen stigit härigenom; hvad man vet är, att Spanien, dignande under bördan af sin statsskuld, förr eller senare svårligen kan undgå en bankrutt, hvartill redan en högst betydlig partiel början är gjord.
England och Frankrike hafva blifvit rika genom sin industri, icke genom sin statsskuld; ty dessa länder producerade mycket, redan innan de beträdde denna bana.
Tvånget att betala ständigt stegrade skatter, hvilka erfordrats för att betäcka räntorna å den progressivt växande statsskulden, hafva ytterligare utvecklat och framtvingat industrien, som dessutom stigit af många andra orsaker,, fullkomligt oberoende af statskulden.
England är rikt derföre, att nationen är arbetsam, activ och hushållsaktig.
Engelsmännen förena klokhet med djerfhet; de hafva förstått att minska productionskostnaderna af deras fabrikater till det minsta möjliga.
Den inre styrelsen är god; den beskyddar, men lägger sig icke uti de enskildas angelägenheter.
Med ett ord, England florerar derföre, att orsakerna till dess välmåga äro större, än orsakerna till dess obestånd.
Att statsskulden inverkar tungt och förderfligt på massan af nationen, under det den föranledt uppkomsten af en mängd scandalösa fortuner, är obestridligt.
Uti Edinburg lieview har jag sett en calcul uppgjord (som jag tror af statsoeconomen Mac’ Culloch) öfver den förlust, nationen gjort derigenom, att den bestridt sista continentalkrigets omkostnader genom lån, i stället att bestrida dem genom förökade skatter.
”1793 uppgingo
Englands budgetutgifter till 28,000,000 pund sterb; de särskilda ”utgifterna i och för kriget upptagas endast till en samman”lagd summa för alla åren af 114 millioner.
Hade man således för hvarje år med skatter bestridt krigskostnaderna, ”hade nationen årligen endast behöft utbetala 33 millioner, obe - Den ie November ] 2«; "obéräknadt den förökning i utgifter, som äfven ett freds"tillstånd kan föranleda.
Efter krigets slut uppstod der"emot följande förhållande: 1816 voro utgifterna 100 mil lioner; 1827 ännu 54 millioner pund sterb, och landet hade under tiden åsamkat sig en ofantlig statsskuld.
Låtom oss nu undersöka, huru det förhåller sig med Englands s. k. rikedom, huruvida den inverkat välgörande på massan; jag befarar, att resultatet blir, att bankiererna äro de enda, som vunnit på statslånen.
Capitaleina hafva blifvit så stora, att productionen icke tilltager i samma proportion.
Capilalisterna äro mycket belåtna, om de kunna få 3 proc. för sina penningar; de måste ofta nöja sig med mindre.
En penninge-aristocrati har i följd häraf Uppstått, som endast kan bestå på den öfriga nationens bekostnad.
De stora capitalisterna, som endast med svårighet kunna placera sina penningar, skola ovilkorlig! ensamma blifva förlagsmän för all industri.
De större egendomarna utvidga sig allt mer och mer på de mindres bekostnad; de stora fabriksägarne hafva å sinsida gjort sig till herrar på industriens område, och delta går alltjemt i tilltagande, ty ju mera rikedomen tilltager å den ena sidan, desto mer tilltager obesutenheten å den andra.
Ungefär 2 millioner menniskor äro sjelfagande i England; resten är dels arrendatorer, dels beroende af tillfällig arbetsförtjenst.
Jag frågar billigt, 0111 det är till denna Englands afundsvärda lott vi böra sträfva.
I Frankrike har, likasom i England, statsskulden medfört de betänkligaste följder.
Alla möjliga beskaltnihgSsätt halva mäst upptänkas för att bestrida de dryga räntornas afbördande; tunga taxor och accisafgifter halva der, likasom i England, blifvit lagda på de fattigaste classernas oundgängliga lifsförnödenheter.
I de flesta provinser i Frankrike hafva invånarne icke råd att dricka viii, i anseende till de dryga accisafgifter, som äro lagda på denna vara.
Frankrike är dock vinets hemland.
Andra länder hafva först under krigets lopp, eller i och för följderna af krig, beträdt statsskuldsbanan; i Sverige vill man elter ao års fred äfventyra detta steg, blott för att befordra hypotheksföreningar.
Man har sagt mig, att hypotheksfÖreniUgar inverkat välgörande på jordbruket i andra länder.
Jag vill äfven gå in derpå; men de halva uppstått under olika förhållanden och med olika vilkor.
Alt Preussen och Frankrike, under continentalkriget utplundrade af både vän och fiende, behöft tillita hypotheksföreningär lör att afbörda jordbiukets i för kriget åsamkade skulder, är ganska naturligt.
Man skall dessutom betänka, att i dessa länder finnas icke sådana cassör som de, hvilka, centraliserade i Stockholm, låna ut sina penningar mot inteckning i fast egendom.
För att till större summor kunna belåna sin egendom, blefvo godsägarne i Preussen och Frankrike tvungna att (or 16 H. >7 1 Den 30 November. mera hypotheksföreningar, dock, som jag liar hört, ulan att tillgodonjuta något penningeföriag genom statens försorg.
Utan att ingå i undersökning om hypotheksföreningar i Sverige någonsin kunna blifva hvarken nödvändiga eller förmånliga, är det min öfvertygelse, att en mängd andra saker böra förutgå, innan de kunna formeras, såsom tysta förmånsrätternas upphörande och utsökningslagarnas förändrande.
Om endast lån erfordrades till åkerbrukets förkofran, skulle Svenska jordbruket vara det mest florerande i Europa.
Erfarenheten utvisar ett annat förhållande, och orsakerna till jordbrukarnes förlägenhet mäste således sökas på annat håll.
BondeStts obestånd til Iskri fvei* jag dels de, i följd af olyckliga ceconomiska författningar, för långt utsträckta hemniansklyfningarna, dels de tunga och illa fördelade skatterna och den försvårade afsättningen för landtmannaprodueter.
Allmogen har således i allmänhet utan eget förvållande kommit i förlägenhet; men så är icke förhållandet med possessionaterna, hvilka visserligen med BondeSt. delat olägenheten af tunga skatter och bristande afsättning, men dock till största delen kommit på obestånd genom dåliga calculer och dålig hushållning.
En af orsakerna till misshushållningen söker jag uti exemplet af en i Sverige förut okänd lux, som, först spridd bland de högre dussenia, redan hotar att smitta äfven de öfriga.
Adeln har härigenom förlorat icke blott sin välmåga, utan äfven sin sjelfständighet.
Man hade under de sednare åren i landsorterna börjat med att rätta mun efter matsäcken; loekmalen af nya lån fruktar jag skall föranleda en menlig reaclion på denna bättre anda.
Man tror, att det är penningar, som fattas-.
Så är icke förhållandet; det är crediten , som fattas, och denna skipas för stater, likasom för individer, endast derigenom, att man lefver efter sina tillgångar, Om penningar från alla håll strömmade hit till Stockholm, finge ej jordbruket en styfver mera för det.
Deu sjelfägande jordbrukaren får visserligen äfven vidkännas olägenheterna af våra olämpliga utsökningslagar; men han får dock penningar.
Alla större cassör här i Stockholm klaga deröfver, att de icke få låna ut sina penningar, icke derföre, att det fattas lunsökande, utan derföre, att dessa icke kunna praestera tillbörlig säkerhet.
Statslån är nu föreslaget för att hjelpa de skuldsatta possessionaterna.
Deras belägenhet är visserligen ömmande; men staten kan endast anse sig skyldig att hasta till deras hjelp, såvida detta kan ske utan uppoffring och risk af den öfriga delen af nationen, Om jag t. o. m. förutsätter, att omkostnaderna för lånet kunna bestridas af hypotheksföfeningärna, betviflar jag, att någon synnerlig statsceconomisk fördel häraf skulle uppkomma.
Ätt egendomarna härigenom för ögonblicket uppstegrades medgifves, och de, som nu äro bankrutt, torde på det viset få någon tid att vinka på.
Det är én present, man gör Den io N o v c 111 ber. jordbruket, dock blott för ögonblicket, såvida icke productionen och a/sättningen tilltaga i samma proportion som capitalerna.
Någon stntsoeconömisk vinst kan således icke tillflyta nationen, såvida ej dessa capitaler användas till jordbrukets förbättrande.
Jag fruktar för, att delta i allmänhet ej blir förhållandet.
De efterskänkta 2 proc. torde blott skapa ny credit till nya lån oell nya depenser, då dessa lån lemnäs till personer, sorn icke vant sig vid beräkning uti sin hushållning.
Nationen finge det nöjet att betala räntorna på statslånet, utan att några nya ressourcer derigenom tillskapats.
Men, torde man invända, jordbruket lemnar genom omsättningen af sina skulder capitaler, som kunde användas i näringarna.
Dessa capitaler blifva likväl oanvända af skäl, sorn jag redan framlagt, nemi. att här i Stockholm finnes tillräckligt penningar; det är blott crediten, sorn fattas.
Man vill genom detta lån nedsätta räntan.
Jag tror ej, att detta går lör sig genom några konstlade utvägar.
Den höga räntan är naturlig i ett land, der i industriel väg mycket är att göra; manger 6 proc. för sina penningar, då man dermed kan förtjena 9 å 12.
Örn possessionaterna köpa egendomar för lånade penningar mot 6 proe., då jordbruket blott lemnar 4, må detta stå för deras räkning; så illa calculera icke näringsidkaren och köpmannen.
Den låga räntan är icke alltid bevis på en förmånlig handelsconjunctur; man ger litet för en sak, hvaraf man kari draga föga profit.
Den låga räntan uppkommer af bristande efterfrågan af capitaler och är en följd af en slags öfverproduetion, hvarför Sverige på länge icke behöfver hysa någon farhåga
Enda naturliga sättet att skaffa capitaler är att befordra produetionens tilltagande.
Hvad jordbruket särskildt beträffar, tror jag det vöre statens fördel, att egendomarna småningom ginge ur de skuldsattas händer i deras, som äga förlag; och jag anser för ett statsoeconomiskt misstag att utsätta premium för skuldsättningen.
Oaktadt de ruånga hinder, den har att bekämpa, strafvar Svenska nationen framåt, såväl i afseende på jordbruket som näringarna.
Jordbruket behöfver mindre penningar, au säker afsättning på sina produeter.
Genom en förståndig och fix spannmålstull kan spannmålshandel uppstå, och således ett af de största hindren för jordbrukets förkofran undanrödjas.
Genom frihet i handel och näringar befordras städers uppkomst, och med städers tilltagande befolkning ökas beliofvet af jordbrukets produeter.
Allt detta kan ske, man måste medgifva det, utan att man behöfver gifva sig ut på statsskuldsbanans slippriga stig.
Man torde pä detta vis komma långsammare; men man hinner dock säkrare till ett godt mål.
Jag komitier nu till mitt hufvudsakligaste skäl mot det föreslagna statslånet, det nemi., att det icke kan i3a Den i« No rera ber. erhållas utan betydlig uppoffring å statens sida.
Den allmänna likasom den enskilda crediten består uti allmänhetens fullkomliga öfvertygelse j att staten ärligt uppfyller sina förbindelser.
Sverige har i detta afseende allt emot sig.
Det sätt, hvarpå våra utländska skulder iSi2 blifvit liqvid era de, liar icke stärkt crediten, så mycket mindre, som jag hort, att statens creditorer blott med svårighet och möjligen genom afprutning utfått den enda tredjedel, sem skulle betalas.
Då ett lån genom amortissement afbördas, anses det mindre känbart drabba en nation.
Detta torde äfven fordra en undersökning.
Amortiseringen blir endast en ny skattläggning för nationen derigenom, att den får 6 proc. att betala i stället för 4- Den är en lockmat, hvarmed ministrarna förmått nationerna att ständigt göra nya lån, under förutsättning, att de gamla småningom skulle utplånas.
Man lånar mera, an man inbetalar; resultatet blir en ständigt stigande skuld.
Amortissementscassorna hafva dessutom aldrig blifvit använda till sitt ändamål; de hafva alltid i nödens stund blifvit anlitade, Två särskilda gånger hafva Franska amortissementscassorna blifvit plundrade, första gången i B13, andra gången i825.
Numera är det utaf
Engelska statsoeeonomer, bland andra af Ricardo, arithmetiskt bevisadt, att ingen verklig afbetalning kan äga rum på annat sätt, än genom öfverstigande inkomster.
England har nu funnit, att det enklaste sättet är det bästa, och man begagnar der endast det öfverskott, som statsintraderna lemna, till afbetalning på statsskulden.
En nation kan således, likasom den enskilde, endast afbörda sin skuld derigenom, att inkomsterna öfverstiga utgifterna.
AU annan amortisering är endast ett charlataneri, hvaraf ingen verklig fördel uppstår för staten.
Slutligen kan jag icke undgå att göra den anmärkningen, att tidpunkten för detta
Iåns föreslående ej är väl beräknad, Samtliga RiksSttn hafva, vid afgörande af Frih. Royes och Hr Hadings motioner uti StatsUtsk:s betänktn Ntris 90 och 91, bestämdt gifvit tillkänna, att de äro emot ett dylikt län.
Riksdagarnas längd är redan en förebråelse, sorn, med eller utan skäl, dock ständigt får uppbäras af Representationen, och deras mål skulle aldrig kunna bestämmas, om upprjfvande af ett af samtliga RiksStm fattadt beslut kunde få äga rum- Massan af nationen är i högsta grad stämd emot statslån; så mycket mera impopulärt skulle detta lån blifva, sorn synes gynna en Corporation på de andras bekostnad, Näringsidkaren torde ej finna något skäl, hvarför hans rörelse skall bära 6, men jordbruket deremot 4 proc.
Jag anhåller bos Hr Gr. o. Landtm,, att dessa mina anmärkningar mätte få medfölja till StatsUtsk.
Remitterade* till StatsUtsk, i sammanhang med den i Deli io Nu.rcmbcr. sista plenum beslutade remiss af K.
M:s nåd. skrifvelse, angrdc upptagande af ett lån till befrämjande af hypotheksfören ingar.
Vid förnyad föredragning af Stats- oell Oecon.Utskrns d. G dennes e. in. på bordet lagda utlåt!
Nro 35 i fråga örn passevolaneeafgiften biel detsamma ånyo lagdt pä bordet af Hr Riben, Carl Wilh., saint Frih. D’Albedyhl, Carl Gust.
Då nu ånyo föredrogs LagUtskrs d. 6 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
Nro 1.46 i anledn. af anmärkningar vid Utsk:s betänk.
Nro 58 öfver Riksd.fullm.
Anders sons motion örn ändring af 3o § i concurslagen, blef samma utlåt, lagdt till handlingarna af R. o. Ad., som förut bifallit betänk.
]N:o 58.
Vid förnyad föredragning af LagUtsk:s d. 6 dennes e. ro. pä bordet lagda roemor.
Nro 147, i anledn. af återreraiss utaf Utsk:s betänk.
Nro 61 öfver väckta motioner derom, att inteckningshafvare och andra veterliga borgenärer ej matte behöfva att, i anledn. af årsstämning, deras fordringar angifva, fann R. o. Ad. för godt att låta bero vid hvad Utsk. uti inemor. i\:o 147 yttrat.
Uppå begäran af Hrr Dalman, Wilh. Fredr., och Stuart, Carl Gust., blefvo ånyo lagda på bordet LagUtsk:s utlåtrn r N:o 148. öfver anmärkningar vid Utskrs betänk.
N:o 8r i anledn. af R. åhs nåd. skrifvelse med öfverlemnande af Lageommitte'ens förslag till allm. civillag, äfvensom öfver väckta motioner, hvilka dermed stå i sammanhang; Nro 149- i anledn. af anmärkningar vid Utskrs betänk., Nro 92 öfver motion af Hr G. G. Uggla, örn förtydligande af föreskrifterna, rörrde behofvet af fullmagt vid besvärsskrifters och ansökningars ingifvande till K. M. samt Hofoch Öfverrätter, och örn upprättande af formulär till besvärshänvisningar.
Vid förnyad föredragning godkände R. o Ad.
LagUtskrs d. 6 dennes e. m. pä bordet lagda roemor.
Nro i5o i anledn. af återreraiss af Utskrs betänk, N;0 g3 öfver väckt motion om återställande af rättigheten att i ringare mål begagna muntlig stämning.
Föredrogos ånyo och biföllos LagUtskrs d. 6 dennes e. m. på bordet lagda utlåtrn r
Nro i5i. i anledn. af anmärkningar vid Utskrs betänk.
Nro 103 öfver väckt motion om förlängd tid för invånarne i Dea 10 November.
Lappmarken, Norrbotten och Westerbotten att fullfölja rättegängsärender från Hofrätt till K. M.; N:o i)j. öfver väckt motion, alt den make eller far, sorn saknar andra medel till hustrus och barns försörjande, än sin arbetsförmåga, och icke densamma härtill använder, matte kunna till arbete bos enskild person dömas; N:o r54. öfver Ur B. II.
Santessons motion om stiftande af en lag till betryggande deraf, att de af staten till Götha canalbolag donerade skogar, jordegendomar och stenbrott skola fortfarande förblifva en canalverkets tillhörighet.
Då nu ånyo föredrogs LagUtsk:s d. 6 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o iÖ2 öfver Hr E. v. Troils motion om ansvarsbestämmelser för den, sorn, med uppsåt, oriktigt upprättar räkenskaper och handlingar, som lill allmän nytta och rättelse äro, blef samma utlåt, ånyo lagdt på bordet af Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., samt Hr v. Troil, Sam.
Ånyo föredrogs Oecon.Utskts d. 6 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o i32 i anledn. af väckt motion om åtskilliga förändringar i Arme'ens organisation och Rikets försvarsverk.
Hr Hjärne, Harald: R. o. Ad. torde finna, alt ifrågavar. motion varit af en vidt omfattande beskaffenhet; men för att bedöma sådana frågor erfordras äfven en vidsträckt kännedom i detaillerna.
Utsk. har sagt:
"Efter öfvervägande af hvad sålunda föreslaget och anfördt blifvit, får ”Utsk. i afseende på hufvudföremålet för motionen, eller en ”reform i hela försvarsverkets organisation, vörd”samt förklara, att då Utsk. ej är i tillfälle att i detta vig”tiga ämne för R.
St. framlägga något detailleradt för”slag, tilltror sig Utsk. icke heller att understödja en framställning af så vidsträckt och obestämd omfattning som ”den ifrågavar.; hvarjemte Utsk. hyser den öfvertygelsen, ”att förslag till reformer inom armeen och försvarsverket ”böra utgå från en krigsadministration, som innebär och uttrycker den enhet i vilja och verkning, hvarmed K.
M. ”luter handhafva denna magtpåliggande gren af Riksstyrelsen.
” I detta skäl har jag instämt, men bar ej ansett det vara consequent att ingå i pröfning af motionens särskilda ämnen.
Jag har varit en of de militärer, som inom Utsk. handlagt detta mål, och jag har nu begärt ordet endast för att i prot. få intaget, att jag ej tilltror mig kunna fälla sådana omdömen om krigsadministratiouen i dess detailler, som dem Utsk., i vissa delar, framställt. Oecon.Utsk:s utlåt.
N:o i32 bifölls.
Till pröfning företogs Oecon.Utskts d. 6 dennes e. m.
De ii 10 November. i3.r> pä bordet lagda ytterligare utlät.
N:o i3i i fråga oin åtskilliga föreslagna åtgärder till lindring i rustnings- och 10- terings besväret.
Fö'r min del kan jag ej finna, att Utsk. ägt tillräckliga skäl att föreslå Ständerna att ingå med en lind. skrifvelse, att viss tid bör utsättas, inom hvilken syper å rotetorpen ej böra äga rum.
Utsk. bar tagit till grund för sitt förslag, att sådana svner i vissa orter ske oftare, än nödigt är.
Detta är viii uppgifvet, men ej bestyrkt genom något factum, som blifvit i betänk, intaget.
Jag tror, att sådana syner ej hällas oftare, än de anses nödiga; tiden derför bestämmes bäst af befälet, och det har ej inträffat, att de blifvit verkställda oftare, än nödigt varit.
Med dessa syner äro verklig tidsförlust och kostnader i och för resor för befälet förenade, och de äro ej heller i öfrigt så angenäma, att man behöfver befara, att de af befälet skola hållas för ofta.
Deremot äro rotehållarne sjelfva ofta angelägna att få syner, och att bestämma livart 6:te år såsom tiden dertill, anser jag ingalunda lämpligt, då jag ej finner någon grund dertill .vara uppgifven.
Det instämmer nemi. hvarken med föreskrifterna om syner å Kronans hus eller för besigtningar å boställen.
Jag tror det nuvarande förhållandet i denna del vara mera lämpligt.
Det correctiv mot onödiga eller för ofta inträffande syner, som Utsk. i sitt förslag framställt, att nemi. syner icke utan rotehållarnes eller in nehafvarnes egen l3e~ gäran skulle hållas oftare, än förslaget innehåller, anser jag likaledes olämpligt.
Det bör, efter min tanka, mera bero af befälet än af soldaten, när en syn skall ske, om man ej vill utså frö till misssämja mellan soldaten och roten.
På dessa grunder, och då det icke kan vara befälets interesse att besvära, med täta syner och de kostnader, sorn drabba rotarna, ehuru ej i lag föreskrifna, 0111 hvilka Utsk. talar, alltid kunna undvikas, ser jag ej skäl att bifalla betänkandet i sin helhet, utan anhåller om propos. till afslag å denna del deraf.
Palmstjerna har haft full anledn. till de anmärkningar, han framställt.