Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men våra större communicationers gränsorter hafva någon, och icke må meningen vara alt ställa denne under borgmästaren loci, hvilken för öfrigt skulle taga sig illa ut med de besvärliga utländningar, som stundom förekomma. 5:0
Lif garden lill fot.
Utsk. ”afslyrker fastställandet af tillökningsbeloppet enl. ”i83t års interims-stat, 18,568 r:dr 27 sk. 6 r.” Jag tillstyrker det på det högsta.
Dessa regtters så berömligen för - 4 5 a Den 9 Maj f. tu. kofrade underofficerare tjena ändå med lönevillkor under ali jemförelse med dem, som i enskildes tjenst erhållas.
En värd ledamot af BondeSt. har föreslagit reduelion af Stockholms garnison lill ioo man cavallen och /j°° man infanteri utur den indelta arméen.
Honom mottala!' jag icke.
Lika litet som jag förstår honom, lika litet skulle han förslå mig.
Androm, som hysa skrupler öfver garnisonens styrka, vill jag till minnes föra att, medan Finland ännu var Svenskt och Stockholm följaktligen tryggare än nu, bestod garnisonen af ett Lifgardes-reg:te, som var 200 man starkare än de 2:ne närvar.; af a:ne bataljoner Enke-drottningens Lif— reg:te; af ett regtte, hörande till armeens flotta och af ett artilleri-reg:te, talrikare än Svea artilleri nu är.
— Stockholms närvar, garnison är alldeles för svag, såväl i hänsigt till Stockholms egenskap af gränsort och Rikets vigtignsle militärpunkt, sorn till Stockholms folknummer och deraf följande tjenstgörings-behof.
— Utsk. anser, "att genom annan "fördelning af vakter och poster skulle tjenstgöringen kunna "lättas.” — Södermalm, som snart sagdt är en stad för sig, liar ingen vakt bortom torget vid ingången till denna förstad.
Kungsholmen, likaså afskiljd genom vattendrag, har alldeles ingen.
Slottet ses enkel post vid de K. dörrar, hvilka, likmätigt Europeisk sed, alltid haft dubbel skildtvakt, Alla reg:ts-chefer i Europa hafva dubbel honneurspost vid sin port , men cheferne i Stockholm hafva afsagt sig t. o. ra. den enkla.
Häraf må dömmas, om tjenstgöringen kan ytterligare lättas.
Man glömmer också, att vanlig sjuknummer, vacancer och permitteringen för statsverkets räkning nedsätta den tjenstgörande garnisonsstyrkan till hälften af siffran i förslagen.
Utsk. föreslår båda infanteri-gardenas sammanslående till ett regtte på 3:ue bataljoner.
Jag mottalar allt detta på de grunder jag ofvan anfört emot all minskning af armeens tillgång på befäl.
Ville jag söka biskäl , skulle jag till minnes föra, att enl. våra visserligen oss egna och sällsamma inrättningar, soldaten icke är lagligen pligtig att tjena vid annat reg:te, ja icke ens vid annat compagni, än han i capitulations-sedeln capitulerat sig till. 6:0 Lif-bevärings-regementcl.
Utsk. ”föreslår reduelion af officers-corpsen , och manskapets exercerande af Lifgardets samt nästgränsande i ridel— "ta reg:ters officerare.” — Jag har sagt , ”ingen minskning ”af armeernas befäl.”
Men här tala äfven andra skäl.
— Kringspridt blir aldrig detta unga manskap hvad det är under ett permanent befäl, som äger dess tillit.
Stockholm minnes sitt raska landtvärns
Öde 1808, och huru dess obildade tapperhet med olyckor belönte uppoffringarna.
— Och sedan är det så, alt ett collectivt namn ät en trupp bildar anda och hållning och fart. 1792 utgjorde Paris volontär - Den y Maj f. ra. bataljoner.
Flere af Frankrikes sedan af krigsära höljda marskalkar grundläde dä sitt rykte, då de med utrop: J'AI”lons enfants de Pa r i s !” slungade dessa bataljoner mot de fieudtliga batterierna.
— Lemnom åt en lask oell glad chef för Stockholms reg:le , att vid ett afgörande tillfälle och med lika lysande påföljd utropa: ”Gå på, Stockholmspojkar, — Stockholmsflickorna se er.” 7:o Hallands beväring.
Emot dess upplösning som corps och fördelning på kringgränsande indelta reg:ten anför jag alla de mot upplösning af Stockholms bevar:s-reg:te angifna skäl. 8.0 Gottlands Nalional-bcväring.
Utsk. ”afstyrker en af K.
M. äskad anslagslillökning af 1,897 !-‘dr b:co,” — och tillstyrker und. anhållan om en undersökning, ledande lill nedsättning af närvar, anslag, 33.000 r:dr b:eo. — Utsk. tror ”denna nedsättning möjlig ”genom frivillig tjenstgöring af befälet,” men uppgifver icke hvarföre befäl skulle på Gottland, meia än i öfriga landskaper, frivilligt, d. v. s. lönlöst, tjenstgör».
E11 värd Riksdagsman, Pehr Hansson från Wermland , har mnverat att bevärms vapenöfningar mätte under fredstid inställas.
Jo jo, visst lares kriget bättre i krig.
Skada blott, att professorn är så dyrlegd.
Ilan aflönar sig sjelf med hela provinsen.
Men jag vet, alt på andra rum hafva de sällsammaste åsigler blifvit yttrade 0111 Gottlands värde för Sverige.
— Jag tänker, för min del, att längre än Sverige besitter Gottland, längre är det icke sjöstat; icke i militäriskt, och icke i commereielt hänseende, — och att, när Sverige upphört alt vara sjöstat, har det upphört att vara stat.
Väl är angeläget, oell i högsta måtto önskligt, att Gottlands ypperliga hamnar, såsom Slitö, och äfven dess centrala positioner, befästas.
Men vallar äro något i mån af besättningarna bakom dem.
Men hållande af garnisoner, tillräckliga till öns försvar, förbiifver alltid utom vår förmåga.
Gottland kan endast genom en talrik och belåten befolkning förvaras åt Sverige.
Detta försvar fanns der nu, om under förflutna sekler denna besittning varit af dessa tiders Regeringar faderligare påtänkt, och om de tidernas Regeringar haft sig närvar, i åtanken vigten af denna besittning för Sverige och den speciella angelägenheten af vård, egnad åt aflägsna och kringflutna besittningar.
Hvem vet ej hvad
Gottland fordomdags varit, och att en folknummer, minst fem gånger den närvar., nu kunde, trefven och behållen , bebo ön?
Må vi upplefva, att Gottlands alla natur-fördelar blifva begagnade!
Må emedlertid den ifrågavar. så ringa anslagstillökningen beviljas; och aldraminst nedsättandet af det så måttliga äldre anslaget ifrågasättas! Den g
Maj f. m. Q: o Wermlands Fall jägare-regemente.
Utsk. ”tillstyrker dess indragning.’’ — Häremot gäller främst allt livad jag n 11 fört emot minskning af befäl.
I livad manskapet angar, sk lille jag före försöket aldrig hafva tillstyrkt detta uppsättningssäit.
Men jag liar i 2:ne krig sett de likaså uppsatta Savolax-jägare, som i var krigshistoria hmnat ett af ära strålande namn.
Jag har sett det likartade Adlercreutziska reg:tet.
Sedan det , under villkor att icke mera tjena Sverige, blifvit med Sveaborg boi teapituleradt, ansågo solda terne sig icke derföre sin ed fria.
Oaktadt äfventyr* t, som för flera inträffade, att ertappas och bångas, letade de sig genom skogarna och källen, 80 mils väg fram till armeen i Österbotten!
Hvad mera hade kunnat väntas af hvad soldat-stam sorn helst?
Sannt är, att de voro Finnar, och att Finnarne eftergöras icke af många i t hy mål Sednare har jag sett Wermlands fältjagare i alla våra falltåg, och hvem vet ej luiru ärofullt de tjent?
I)e äro välfräjdade och afhållne i provinsen, och jag inser således icke, hvarföre de, enl.
Utskts förmenande, ”icke skulle utgöra en för ”bevärtn lämplig stam.” iNär härtill kommer , att deras stridssätt — det spiidda—• just är det, hvartill det är svårast att inöfva bevartn, och nar den relativt obetydliga summa af 37,570 r:dr är den, medelst hvilken regtlet förstärker armeen med 600 förträffliga soldater och en utmärkt offieers-corps, finner jag alla skäl sammanstämmande till bibehållande af Wermlands Fältjagare-regtte. lo.o Cavalleriet.
Jag sammanförer under denna rubrik mina åsigter af TJtsk:s förslag rörtde detta vapen, vid hvilket jag för 5 5
Ar sedan begynte tjenstgöra, oell hvars äldste ryttare jag länge varit.
— Medan jag denna långa tid ridit , har jag också tänkt.
Mina samtliga tankar nédskref jag för 4o år sedan i Krigsmanna-sällskapets handlingar.
Sedan har jag i fred och i faltsett Europas flesta cavallerier; och — tänker ännu allt hvad jag då skref.
I sin ingress har Utsk antagit, att cavalleriet icke bör öfverstiga 4>ooo man.
MA jag främst undanrödja allt hvad åtskillige talare grundat på beskaffenheten af vårt land som krigstheater.
Den som inrättar sig lill försvar, blott inom sitt land, lian försvarar illa detta land, och förmår omsider alls icke försvara det.
Item kan ingen tillförlitligen spå till hvad krigstheatrar (slättland , eller skog och berg) pligten att oss försvara kan oblidkeligen kalla oss.
Vi få således icke ensidigt rusta oss Statsrådet Baron Cederström, med hvars anförande jag till alla delar förenar mig, har anmärkt den afbränning, sorn i falt vållas af sjuka och odresserade hästar och af vacancer Den 9 Maj f. m. m. m.
— Jag tillägger ilen ytterligare afbränning, som vållas af commendering lill nödiga convoj-eskorter, till bref* posteringar, lill qvarters-vakter och till ordonnancer, m. rn. d.
Val är att önska oell hoppas, att vid nästa utrvck* ning i falt s. k. stabs-sqvadroner blifva till detta ändamål bildade af regttenas minst stridbara ryttare och hästar.
Men, äfven ifall af denna ändamålsenliga anstalt , bli (ver försvagandet af cavalleriets leder detsamma ; och om cavalleriets styrka nedsälles till 4«ooo man i förslagen , skola löga flera an 2,000 sablar blänka fienden till mötes i fält.
På detta speciella skäl mottalar jag på det bestämdaste den af Dtsk. föreslagna afsittningen af det i så godt skick varande, och i alla fälttåg, i hvilka det deltagit, så berömligt kända Smålands Husar-regtte.
1 hvad rörer förhållandena med vårt indelta cavallen och dess öfningar, medhåller jag allt hvad Generalen Baron Stjerncrona anfört.
Han äger vitsord, denne så utmärkte cavalleri-anförare, som successive och så ypperligt utbildat vara z:ne starkaste cavalleri-regtten.
Afskaffande af sqvadrons-mötena till fots har IJtsk. väl icke uttryckligen tillstyrkt, men synes mig vara afsedt.
— Delta ryttarens förutgående bildande till fots för manövern till häst, var af mina företrädare okänd.
Likväl kan hästen icke säkrare förderfva», än af en ryttare, som än icke vet sjelf hvarthän han skall; och rusthållarne böra derföre lifligen önska fortfarandet af ifrågavar. möten.
Utsk. afstyrker det af K.
M. äskade ytterligare anslag af 20,000 rtdr för exercis-sqvadronerna.
Denna inrättning utgör likväl ett nödvändigt villkor för indelta cavalleriets närvar, utmärkta tjenstbarhet.
Men något väsendtligt fattas än deri, nemi. remonternes dressering af ganda ryttare.
Detta, som jag 1806 i mitt und. förslag till exercis-sqvadroner begärde, blef, jemte -J af den i samma förslag projecterade öfnirfgstid, på dåvar. cavalleri-generalens tillstyrkan , afklippt.
Men nu, lyckligtvis, yrkas ej som då, ”att rekryten kan in”rida remonten.”
Äfven i exercis-sqvadronernas, ej blotta bibehållande, men utvidgande, äga rusthållarne ett vigtig! intresse, så visst som den väl dresserade, af en utbildad ryttare ridna hästen, tjenstgör mångdubbelt längre.
— Måtte en gång rusthållarne inse, att hvad af allmänna medel för bådas öfning sker, är ett till de rustande skänkt och dyrbart pra mium.
Måtte hvarje lill indelta cavalleriets öfning egnad anstalt njuta allt möjligt hägn.
Hindren äro nog svåra ändå; vore det än blott det suni bildas af hästens omililäi iska behandling i i-J månader af året— ja 23^ månader i rad, när ett möte uteblifver.
Af det myckna, som af den förståndiga hälften af cavalleri-numret emellan mötena glömmes, kan ju dömmas till det som hos den oförståndiga utplånas.
— Endast ifall af öfningsanstallernas skyddande, och i möjlig mån 456
D c n 9 Maj f. ni. deras föi kofrande, kan det fortfara, det vackra, vårrytlarerace oell vära indelta ca vallei i-ofliecrare så hedrande och för de våra läger besökande och oss beundrande utländska militärer, sa oförklailiga fenomen — vålt indelta cavalleiis ypperliga tjenstbarhet.
Utsk. föreslår ”Lifgardets till häst organisation på 4) ■ stället för 5 sqvadroner.”
Mina motskäl äro, att delta skulle lända till minskning af befäl; och alt gardisten icke kan lagligen tvingas att tjena vid annan sqvadron, an den, lill hvilken han sig ca piili Lera t.
Utsk. föreslår vidare, ”att vid Lifgardet till häst, och ”vid Kronprinsens Husar-regtte, må vissa nummer blifva obe”ridna. ”— Slik besparing har tillförene skett, men den är ett förderf.
Bevisningen hvilar på förhållanden , hvilka endast af vapnets män kunna vara rikligt kända, och kan således icke med framgång föras, med mindre tillit skärikes vår sakkunskap.
— I sjelfva väsendet af ett godt cavallen är det en hufvudpunkt, att ryttaren bär förtroende för och kärlek till sin häst, — ja att hästen känner sin ryttare.
Men — intetdera är med oberidna nummer möjligt.
— ÖsteiIändningarne anse rätt vara, att en man har flera hustrur.
Jag skulle anse flera hästar åt cn ryttare vara bättre, än att flere ryttare rida en häst.
Ännu ett ord, mine herrar!
Det angår Kronprinsens Husar-regtte.— Utsk. afstyrker ett ökadt anslag af 3,65g rtdr till förbättring af befälets löner och till gagets höjande för manskapet ifrån 5 till 6 sk. om dagen.
Skälet , som i det sistnämnda afseendet motställes jemförelsen med Wendes artilleris högre aflöning, är, ”att sådan olikhet emellan olika ”vapen icke är ovanlig.” Riktigt, men alldeles ovanligt är, att ryttare icke aflönas högst.
Stalltjensten , som upptager all deras tid och stänger dem ifrån ali b i för t jens t, är mödosam, och i mån af kroppens möda tarfvar lien högre föda.
Hvad fås för 5 sk. om dagen?
Behöfver jag anställa den vidriga jemförelsen med fångtraktamentet?
Och ännu en åsigt, mine herrar!
Den är icke logisk, ty den äger icke ämnets kameralistiska beskaffenhet.
— Af de 2tne cavalleri-generaler, som före mig talat, kunde ilen icke begagnas.
De hindrades af den blygsamhet, som pryder de tappra.
Mine herrar! det handlar om det der samma Husarregttet, som den 7
December i8i3 så modigt och muntert, och segrande träffade vid Bornhöft, och red ikull infanteri och cavallen och artilelri, och allt hvad i vägen stod, och eröfrade kanonerna, och der, på Idolsteinska fältet, inskrefi Svenska rytteriets historia dennas vackraste sida sedan Carl d. XII.
— Mine herrar! visst votera vi 6:te aflörfingsskillingen åt Kronprinsens husarer.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum Lomme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Den 9 Maj f. rn.
Fl o m i n g, Herman Reinhold, uppläste följande :
Min pligt fordrar, som representant af detta H.
Stånd, att ej med liknöjdhet lemna delta vigliga ämne, som, i följd af StatsUtskls utlåt.
Nio 44? gilv't anleda, till alne dagars discussion.
Min rättskänsla uppmanar mig alt åtminstone med min obetydliga röst understödja Hr General-adjutanten förarmden, äfvensom alla de öfiiga värde talare, hvilka här upptiädt, och på ett sakkunnigt oell upplysande sätt uttalat sina åsiglcr för Svenska armeens oföränderliga bibehållande i det skick den nu belinnes.
Äfven om nödiga anslag i och för ändamålets fullkomliga och nyttiga tillvägabringande fordrades, skall min röst aldrig saknas; mitt hjerta slår för varmt för milt fosterlands viii och för Svenska arméens, som jag i trettio är haft äran vara en medlem af, att jag ingalunda kan dela StatsUtskls åsigter härutinnan , som synas i dess utlåt.
N:o 44? oc^ det må ursägias mig.
Jag har slutat den militära banan, och äger således ej något eget intresse, som talar för denna vigtiga sak.
Allenast karleken till mitt fosterlands och annexens väl är utgångspunkten för min åtgärd till vinnande af ett lyckligt resultat.
Jag anser tiden » j vara inne alt desorganisera Svenska armeen; det skulle vara ett oförlåtligt fel, som svårligen någonsin kunde repareras; och den tidpunkt skall ofelbart inträffa, då Svenska nationens tacksamhet och erkänsla skall hålla de af i84o års representanter räkning för deras bemödande att ståndaktigt halva motverkat Svenska armeens förstöring, sorn nu verkligen synes uppenbart vara för handen, såsom en ovedersäg* lig följd, om StatsUtskls utlåt, skulle af R.
St. antagas. Jag afstyrker högligen Lifhevärls-regllets, äfvensom K. Wermlands Fälljägnre-regltes och Hallands infanteri-bataljons indragning, sorn efter min tanke vore högst oklokt och opolitiskt handladt.
Deremot tillstyrker jag högligen, att båda gardes-regltena komma att bibehållas i det skick, som de nu befinnas uti.
Här har så fullkomligt och på ett högst upplysande sätt blifvit ordadt till skälen för dessa beslut, alt jag ej har något att tillägga, utan endast får förena mig häruti.
Slutligen måste jag uppriktigt bekänna, att jag älskar för mycket min Konung och fädernesland, för att stillatigande lemna en sak, som Utsk., genom sitt utlåt.
JN'lo 44? afgifvit, och som ofelbart skulle blifva en bekymmersam våda lör fäderneslandets framtida väl
Och jag vill förmoda och hoppas, att StatsUtsk. sjelft skall finna, alt ett stort misstag blifvit vid dess handläggning begånget , då jag förmodar, att detta utlåt.
Nio 44 kommer att återremitteras, för alt vidare komma under StatsUtskls noggrannare pröfning och handläggning; hvarföre jag får vördsamt anhålla om återremiss.
G H. , 58 458 D é n 9 M a j f. m.
Jag anmälde mig, näten talare pä detta rum förut hade yttrat, alt Sveriges försvar skulle stödja sig på folkbeväpning , ej på stående här; jag kan icke gilla denna åsigt.
Samme talare har ställt följande fråga lill framtiden: ”Finnes inom
Svenska folket den för ett sådant försvar be”liöfliga nalionalanda?” — Jag tror att svaret icke kan erhållas förr än efter slutet af första campagnen.
Min tro är, att poetiska fraser icke duga vid förposterna , ej ens till hämmande af något Utsk:s möjligen skefva förslag.
Talarens förslag om reductionen af den stående hären har blitvit belönad med några bravo-rop, som bort tysta mig; men sedan jag uteslutit från mitt anförande allt lrvad af andra redan blifvit sagdt, anhåller jag att få yttra några ord.
Innan dess måste jag likväl hembära min synnerliga tacksamhet till den värde talare, som vägat nämna det Preussiska systemet.
Deremot har jag icke, ulan ängslan, kunnat höra hans försök att åter uppväcka commissariaterna.
Om någon inrättning bör vara af municipal-natur, så anser jag, att coinmissariaterna böra vara det.
Det skall blifva mig ett nöje att underställa den, som haft yttrandet om commissariaternas återuppväckande, huru, och med hvilken hushållning för hela Sverige, i de särskildta länen truppernas förplägning nu åstadkommes; och jag hoppas, att han skall afstå från ett förslag att åter upprätta ett commissariat , som ännu i vårt minne har bedröfliga allegater.
Ännu föder Slaten en stor del af de embetsman , som dervid varit anställde, och hvilka nu, utan att göra någon nytta, ligga Staten myckel lill last.
Jag kan ej underlåta att med min obetydliga förmåga motarbeta förminskningen af Svenska arméens numerär.
Lusten lill denna förminskning utgör min bedröfvelse.
Der hafva vi frukten af att leka med nationens nyttiga sympatier!
När jag inträdde i militärisk tjenst, 1799, ansåg Svenska bonden den största ära för hans hus vara , om sonen fick ikläda sig soldatrocken — nu, ett och fyratio år efter den tiden, blyges man att bära den! och soldaten anhåller om compagni-befälets tillstånd att vid altaret slippa infinna sig i mundering.
Stora händelser äro ofta följder af små orsaker.
Örn allmänna andan vore nu så militärisk som för 4i år sedan, skulle förslaget örn förminskning af landets försvarsstyrka anses vansinnigtj äfven af H. BondeSt.
— Hvem vågar att påstå, det Svenska bonden skulle tänkt ditåt 1799?
Vi hafva andra källor till statsintrader, än denna förgiftade källa, hvars framtida flöde skulle kunna dränka våra efterkommandes nationalitet.
Steget är vigtigt!
Låtom oss betänka detsamma och veta, att 'angern hallar, men hiu"ner dock dåron.’J
Den 9 Mej f. m. 4 So Gif näringarna frihet!
Folket skall då villigt, i utbyte emot rättigheten alt lill enskild nytta och allmänt gagn använda medfödd arbetskraft och förvärfvad skicklighet, till Staten räcka contributioner, beräknade efter åtnjuten inkomst af arbetet.
Arbetslusten skall då ej längre igenom onaturliga och okloka ekonomiska författningar tvingas till en overksamhet, som nu danat en tillförene okänd pauperism.
Sägen på en gång åt det lyssnande Europa, att, ehuru vankelmodet ämnade att kasta yxan i sjön, framstod Svensk anda, förkastande förslaget att minska gamla Manhems försvarsstyrka; samt att nutida Svensken, förföljd af förluster, dock anser att:
"Blott en enda olycka är sann — ”Den af olyckan alt öfvervinnas.”
Månne ej den nu påkommande lusten att minska armeens numerär, härflyter från en ej just oförklarlig hämndkänsla?
”Med hämnden må endast Gudarne leka.”
Så tänkte Grekerne fordom; nu äfven jag.
Svenska nationen hörde, med hoppfull förtröstan, Styrelsens ofta yttrade afsigt att lindra jordägarenas bördor.
Ett tillfälle yppades, då passevolanceafgiften kunde förflyttas från en del till det hela af det land och Rike, indelningsverket är danadt att försvara.
Iloppet kom på skam!...
Agg föder hämnd.
Samma nation uttryckte sin önskan, fordrande att militärens uppfostran borde varda medborgerlig, — och nu, huru skulle denna nations ombud kunna rättvisligen förminska krigsbefälet, sedan militärbildningen numera ej är skråmessig utan är civisk blefven?
Denna uppfyllda önskan kan ej qvitteras med den otack, att man gör indragning af ett befäls antal, som är roten till en pålitlig anförarehop vid ett påkommande krig pro aris et focis.
Af den anda, som, för befordrandet af det effeclivt nyttiga, bör lifva ett StatsUtsk., och som vid några tillfällen nuvar.
StatsUtsk. ådagalagt, har jag förgäfves väntat anslående eller anvisande af medel lill completterandet af artilleri-reg:tenas behöfliga hästantal.
Svenska artilleriets Europeiska rykte förtjenade likväl denna lättnad för möjligheten att underhålla sin reputation.
Ifall af återremiss, blir tillfälle att rätta och godtgöra denna glömska.
Jag kan nu ej afhålla mig ifrån att väcka en motion, som, till förmån för landets försvar, anvisar ett medel, hvilket icke är kostsamt, men af mig nyttigt förmenadt: "Rikets Stander anhålla, det H. M. Konungen täcktes med "K. Svenska arméen införlifva samtliga länens jägeri stater, ■”för alt i krigstid tjena till éclaireurs af trakten], samt att "de under fredstider må användas vid leväns-manskapets "öfningsmölen."
För mig skulle vara synnerligen smickrande, om plura* liteten af de inom hvarje RiksSt. varande, och för försvarsverket synnerligen ifrandc, medborgare gilla min åsigt, alt Den 9 Maj f. m. intet fredligt yrke finnes mera af daglig sysselsättning uppöfvadt till brukbarhet under krigstider, än den praktiska jägarens.
I anseende till ofvanstående motion, anhåller jag vördsamt, att detta mitt anförande må med de öfriga RiksStln communiceras.
Vi hafva nu åhört, under 2:ne dagars plena, anmärkntr rör:de StatsUtskis förslag att reglera tredje hufvudtiteln.
För dem, som icke förslå, eller anses kunna förstå krigsveltenskapen, hvarutinnan dock vankats åtskilliga intressanta föreläsningar, har dock åtskilligt varit att lära och iakttaga, och jag anser mig icke böra dölja beskaffenheten af det intryck jag rönt, då jag å detta rum haft tillfälle åhöra hvad jag torde få anse för större delen af Svenska krigsbefälets samfällda tankar och åsigter öfver armeens tillstånd oell behof.
Enl. detta intryck förefaller det mig, som hade befälet, med få undantag och endast utgående från den ståndpunkt detta befäl såsom en från samhalls-inrättningen i öfrigt fristående corps hade att intaga, betraktat reg lerin af armeens stat.
Och om det då, å ena sidan, är tillfredsställande att erfara, det en allmännare spridd humanistisk bildning, i förening med den mera utvecklade vettenskapliga, närmat militären till de civila, utan att hafva förringat eller gjort intrång på del hejoiska; så kan man, å andra sidan, icke undgå att beklaga, det militären icke synes vilja uppfatta frågan om Statens utgifter för militära behof ur samma synpunkt, som landets öfriga innevånare, nemi om det egentligen nödvändiga och ändamålsenliga för landets försvar —detta nödvändiga, pröfvadt med hänseende till landets tillgångar.
Att vilja bestrida, det en annee, för att ånyo uppträda på Tysklands eller Lifllands slätter, måste, efter konstens reglor och andra continentala nationers exempel , äga proportioner af de olika vapnen så eller så, vara organiserad så eller så till sqvadroner eller plutoner, vore en dårskap af hvarje person, som icke genomgått graderna.