Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I hvarje af desse stadganden påskiner ofullkomligheten: den allmänna , att något ansvar för försummelse och underlåtenhet af honom ej finnes stadgadt , kanske derföre att man af förhastande trodt Gudalärans alla förkunnare lika ofelbare, sorn sjelfva läran i sin renhet.
Betragtar man åter serskildt hvardera af dessa pnncter, så röjer, sig snart samma ofullkomlighet; ty hvem har gifvit Jernbref derföre, att hvarje Prest vill och kan föra ett ordentligt Protoeoll, att han icke upplöser en Socknestårnma, lör att afbryta en öfverläggning sorn synes fä en obehaglig vändning; att han icke afslår en anhållan om Sorkneståmma , som borde bifallas, och således, under det Besvär deröfver anföras, förmår uppleta nya hinder emot det gagneliga företag, någon vårdig mediem af Församlingen vilie föreslå; att han icke förändrar författningens åsigt af möjcligheten utaf Protocolls-justering å samma, åttonde eller fjortonde dagen till lämpligheten och beqvåmligheten för honom att justera, då de åro frånvarande, hvars emot hans, stridiga tänkesätt han befarar eller att han utom något stadgadt ansvar, skall stådse ihogkomma, huru dyrt Den 5 Martii, tians kall bjuder, att i den minsta omständighet föra en riklig sanningsenlig anteckning öfver alla förekommande ämnen.
Vid Socknestärnma förekomma bland mycket annat, frågor om byggnader af Sochnens hus, hvaribland uppräknas Preste- Fattig- och Socknestuga, och så heter det i 7 $. att rösterne beräknas såsom vid Prestval.
Nu finneg väl få , sorn äro obekante med en slik beräkning, eller vid jemförelse icke inse, att då Prestön, sorn skall tillsättas, icke deltager uti val af sig sjelf, förhållandet icke år enahanda med de,t, då Presten har decisions-rått vid lika röster. flan deltager uti sednare fallet i någon mån i det beslut om sin egen fördel, som ex-, empelvis, vid de oupphörlige Prestegårdsbyggnaderne och reparationerne, eller sorn är detsamma , han år Domare i sin egen sak, I afseende på verkställigheten af Sockneståmme-beslut, heter det att Kronobetjeningert skall , på Pastors begäran , dertill lämna handräkning, deröfver Konungens Befallningshafvande hand håller.
Om man nu erindrar sig, att
Pastor må, om han så för godt finner ansvarslös af slå en kronobetjentes begäran om Socknestärnma, så skall man med någon billig harm fråga , hvarföre å den ena sidan, skall gifvas så mycken egen pröfningsrått och å den andra, så oinskränkt pligt att efterkomma något , som vål kallas begäran , men då det ej får vägras , åger alla egenskaper af en befallning, 393 Den 3 Martii, Åter en ofullkomlighet i denna ensidiga författning; den yppar sig uti 4 $. sorn stadgar, att rättigheten att inställa sig vid Socknestäm^ ina och att där yttra sina tankar, tillkommer endast dem , som inom Församlingen äga fastighet, med tillägg af de personer, sorn hafva rösträtt vid Prestval , men med undantag åter af dem , som efter afhandlingar, bruka enskildte personers jord , så vida de icke åro med ägarens fullmagt försedde. __ Härigenom utestånges ju en betydlig andel af medborgare från en rättighet, som synes icke böra fråntagas dem, hvilka skola utgöra onera af jorden.
Ingen år mera behörig att öfverlägga om åtgärder, gom medföra arbete och kostnader, än just de, som skola bestrida dessa arbeten och utgifter, Härtill fordras ingen djup insigt, utan endast kännedom om landtmanna-yrken ; omöjeligen kan det vara lagens mening , att de, som minst kånna det ämne, som förekommer, skola besluta om utförandet deraf.
En illa sinnad jordägare skulle dessutom , om han träffade en Prest af lika låga, eller egennyttiga tänkesätt, lätt kunna förordsaka sine Landtbönder eller Arrendatorer det mest oerhörda lidande.
Contracter om hemman och jord träffas vanligen med förbehåll, att Arrendatorn eller landtbonden skall utgöra alla onera af hemmanet eller Jorden.
Sålunda förpliktad att ansvara allt, bindes han af jordägarens egennyttiga föranstaltande, att alla allmänna byggnader blifva företagne under arrende elier besittningstiden, och besväras eller betungas med utgifter, som, må hända, öfvergå hvad han i sittjo-rått för - Den 3 Martii, 393 bundit sig alt utgifva, och mången 5r genom detta förfarande bragt till tiggarestafven?
Detta allt vore förekommit genom det enkla Stadgande, att den, sorn efter Contract ansvarade alla en fastighets onera, vore berättigad deltaga i ajla Afveriåggningar om nya besvär, sorn ålågo fastigheten att utgöra.
Man har till och med velat utestänga alla, sorn vid Socknestämma ej äga talan föra, från rättigheten, att sig där intränga, och sådant vid Äfventyr, att derifrån varda afviste, Sock nens angelägenheter blifva hemligheter för dem de egenteligen angå, intill dess det faller Kyrkoherden in, att låta kungöra Beslutet vid ett tillfälle, då de, som djupast kånna sin ofördelagtiga belägenhet, åro frånvarande.
Man frågar Utan förbehåll; hvarföre denna hemlighetsprincipe , då en livar
Socknens invånare icke bör vara i okunnighet om hvad i Socknen uti Qeconomiskt afseende sker?
I en tid, då man vill på allmän bekostnad sprida dagbladen till allmogen i alla Rikets Provineer för att utbreda upplysning , skall man vara i okunnighet om hvad sig tilldrager i den Socken, deri man bor, och sådant endast derföre, att man ej år jordägare.
Huru låter sådant förena sig till enhet i medvetandet, eller huru är det möjeligt, att vid en tidpunkt, då Stånderne öppna sina Pleni-rum för offenteligheten , skall hemlighetsfulla auetoriteter finnas i Landsorterne?
Motsägelsen emellan Deri 5 Martil, Författningen och tidens anda år uppenbar och fordrar ingen skarpsynthet att urskilja.
Bland exemplen, som ådagalägga Presternes förhållande i detta fall kunde nårn nas ett i Strengnäs Stift, der Bönder försedde med Jordägarens fullmagt, dock blifvit förmente rättigheten att föra talan för de hemman, de bruka och bebo.
Huru illa skyddas icke medborgares rättigheter} då förolårnpanden emot helgden deraf ansvarslösa få äga rum?
Kyrkoråd tillsatte för handhafvande af Kyrkodisciplinens och Religionens samt sedernas vård, utgöra Domstolar, som äga att Slägga böter, förelägga vitén, döma till arbeten och stockstraff.
Hår framträder
Prestmarinen såsom Domare , och dä man icke får lemna utan uppmärksamhet , att Ledamöterne, mindre skyddade ån Presten , vanligen i Landtförsamling^ bestå af den Cjass, som sällan känner annan
Lag ån den medfödda , så år ostridigt att Presten , om han annars åger någon förmåga att leda sina åhörare, blifver ensam Domare och Verldslig Sorkne-Administratör, eller som år detsamma, han öfvergår från Religionens Tjenare och väktare på Sions murar, till den förhatligaste af alla spioner på enskildta lifvet, och dömer deröfver sjelf.
Det fordrar i sanning ingen djup forskning att inse, att af de ämnen, som enligt Förordningen tillhöra K yrkoRåd, åro en del sådane, att de älven tillhöra Domstolarne och att, ehuru man velat inskränka Kyrkoråds verksamhet, dymedelst, Dan 5 Martil.
395 att man tillagt det egentliga lagbrott, eller sådane mål, sorn tillhöra Domstols handläggning, böra undgå Kyrkorådets Domsrätt, torde det dock vara svårt, att uppdraga linien emellan livad, som af d< t
Dgstridiga år lagbrott eller icke.
Denna svårighet har ej längesedan verkat derhän , att ett Kyrkoråd ålagt öfvermaga qvinna ris för stöld eller snatteribrott, sorn o~ vedersägeligen icke böra komma under denna nya Domstols pröfning.
Det måste antagas, att synnerligast på Landet , allmogen och dess barn åro egenteligen de, sorn komma under tilltal inför KyrkoRåd, och att desse mindre hyfsade, uti Naturens okonstlade enfald lefvande medborgare icke hafva sinnet och tankan öppne för fataillers beräknande och bevarande.
Då nu Förordningen bjuder, att den som åt KyrkoRåds beslut ej nöjes, skall innan nästa dag efter dess afkunnande tillåndagår, sitt missnöje hos Ordföranden anmäla, följer, att, om KyrkoRåd upptagit, pröfvat och afgjort ett mål, som icke egenteligen ingått uti kyrkodisciplinen, eller inom Religionens eller sedlighetens områden, om Kyrke Rådet fällt sitt godtyckliga beslut så, att en yngling, hvars första felsteg ofta år éfverilningens, stånplas med vanäran af ett stockstraf, eller om
KyrkoRådet på ett eller annat sålt annars trådt in uti den egenteliga Domare-magten, men föremålet för dess beslut, af okunnighet underlåtit formaliteten, att innan nästa dag tillåndagått 596 Dea 5 Martii, gifva sitt missnöje tillkänna; så skall detta beslut, så lagstridigt det ån må vara, ovågerligen anses laga kraftvunnit, och verkställigheten deraf ovilkorligen följa, synnerligast som Pastors requisition derom hos Kronobetjeningen ej får vågras.
Denna korrta tid för missnöjes anmälande synes ej eller öfverensstämma med hvad i allmänhet år stadgadt för Besvärs anförande i brottmål, hvartill förbrytelser emot Religion och sedlighet måste räknas; ty brottslingen, missnöjd med underrättens utslag, behöfver ej anmäla dess missnöje för att hafva sin appellations-rått öppen.
Det år endast uti såkal lade preliminajre frågor, sorn viss tid för missnöjets tillkännagifvande år föreskrifven, och denna föreskrift härleder sig derifrån, att man funnit sig föranlåten att förekomma Advocaturens försök att obehörigen uppehålla* slutliga pröfningen af en sak.
Villkoret af anmälan om detta missnöje om Kyrkoråds definitiva beslut, år således onödigt, och alla onödiga band på medborgare eller inskränkningar af deras med^ födda rättigheter, äro obehöriga.
En vigtig del af granskningen i detta ämne återstår ännu; den afser det olika skydd, som Lagen lemnar åt Ordförande i KyrkoRåd och Soeknestämma, och åt Ledamöter i dessa med Domsrätt försedde autoriteter.
Att Embetsmannen, under utöfningen af sitt embete bör njuta skydd framför andra, be-^ Den $ Martii. 39?
Strider endast den, som blindt hatar alla styrelsens organer 3 men att man i Lagen ej kan upptäcka, lavad straff eller ansvar honom för öfvertrådelser af Lagens bud skall drabba eller hvar han derföre får och bör lagföras , år en oförlåtelig ofullståndighet, som måste råttas.
Ingenstädes uti den författning, sorn år målet för vår granskning igenfinnes något ansvar, vidlådande Presten för underlåtenhet eller öfverträdelse uti denna hans blandade verldsliga administrations- och domare-magt.
Ar det der före, att man anser en andans man så höjd öfver jordiska ting, att man tror honom icke kunna af hat, afund, egennytta eller obetänksamhet öfverträda lagen; så år principen falsk och alla tiders erfarenhet, allt ifrån Munkarnes mest gynnande period i medeltidens mörker och intill denna dag, svär deremot.
Vi se ej sällan Prester anklagade och dömde för brott.
Det år sannt, ,att oin ock dessa icke åro åtkommelige för lagen, så gifves i vissa Stift, denna nödiga och berömda tillsyn, att hvarje oordning afhjelpes, så snart den förspörjes; att Religionens högsta väktare låta sig vara angelågit att utöfva etn strång a Ifvars am het emot dem, som i gerning och förhållande ohelga deras aktningsvärda stånd; men så går det beklagligen ej till öfverallt; missbruk inrota sig och ålderdomen förmår ej hämma mannaåldrens vål Öfverlagda företag.
Det heter, Presten gore så och så, men icke; gör han det ej, ari sv are med böter, Embets-förlust på viss tid eller för alltid.
Öf - Ben 5 Martil, verfaJIer man honom med ord eller gerning j straffas enligt iSCap. 8 §, Missgernings Balken och Kongl.
Förordningen den 20 Januarii 177g. __ I dessa svåra straffrum talas icke om annat ån lifvets förlust, ärelöshet, spö- och risstraff, offentlig afbön samt höga penninge-böter allt efter olika gradation af brott.
Förgripelser emot det Högsta Väsendet, eller den Högsta verldsliga Öfverhet kunna icke beläggas med hög re straff; och likväl finnes sådan olikhet, att Presten för ett smådeligt ord, som, om det fålles emot honom , kostar Tvåhundrade daler och årans förlust, efter allmän Lag, som, i brist af något serskildt stadgande, hår måste tillämpas , knappt pliktar sina Tre daler.
En annan nog besynnerlig olikhet uti stadganden röjer sig i frågan om ansvar för Ledamöternes öfverfallande; g §. af nyssnämnde Cap, och Balk skall då tillämpas, eller som år detsamma, sådant år en mindre förbrytelse, som med penningeböter kan försonas.
Aro icke alla, Ordföranden och Ledamöterne i samma förhållande till de öfrige i ett KyrkoRåd, gemensamt skola de vaka öfver sedligheten; hvarföre år den ena mer helig och inviolabel än den andra?
Lika kall, kräfver lika helgd.
Presidenten uti Konungens Högsta Nämnd år ej mera skyddad ån den yngste Ledaanoteff deri.
Hvar före då denna olikhet inför lagen?
Men min ifver och värma för saken hafva kanske gjort denna Uppställning för vidlyftig; jag vill derföre afbryta i det glada hopp, att Den 5 Martii, Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ej skall tveka o■ n nödvändigheten att låta öfverse och förbättra den ifrågavarande Författningen, i den mån, att gränsen emellan disciplin och domarexnagt med verldslig administration grundligen, ej af ögonblickets lättsinne, bestämmes, att missbruken förekommas, ansvar utsattes, der det ej finnes utsatt, men måste stadgas, att jemnlikhet inlör lagen må blifva, äfven i detta fall, grunder för dessa förbättrade stadganden, och slutligen att PresteStåndet må tå sin verkningskrets, så vidt möjligt, skiljd ifrån verldslig» omsorger och spioneriet på enskilta lefnaden, N;o 32.
Friherre Anckarsvärd, Carl Henric: ”Öfvertygade om den allmänna uppfostrans vigt för Samhällets vål och med kännedom 0111 de i detta afseende inom
Fäderneslandet vidtagne anstalters mindre användbarhet i närvarande tid,” samt nied ådel förtröstan till sin Regerings upplysta omsorg ”om den styrelsegren, som skall underhålla närvarande och bereda kommande slågters förstånds- och kunskapsodling, pstriotisme och sedlighet” anhöllo Riksens Ständer, uti skrifvelse af den 2 April 1810 (införd i Ridderskapets och Adelns Protocoll för April 1810, sid. 5j) att ”Kongl.
Maj:t genom kunnige och erfarne män täcktes låta undersås ka Läroverkens närvarande tillstånd, på. det att dessa Inrättningar mätte erhålla ett efter 400
Dan 3 Martil. tidens upplysning mera låmpadt skick.
Denna Riksens Stånders begäran föranledde val, sorn jag tror, UppfostringsComittéens tillsättande kort tid derefter* men att Camittéen,-under den tid af 11 eller r 2 år, som den sedermera med betydlig kostnad för Staten existeradt, verkligen anställt den önskade undersökningen om harö— verkens tillstånd, för att utröna huruvida de uppfyllde den Co n s t i tutio n elle Sa m
Ji alls or dt linge ris och den närvarande vetenskapliga bildningsgradens kraf, huruvida de behöfde någon förbättring, och i sådant fall, af hvilken natur, detta år åtminstone för mig ett okändt factum.
Jag har tvärtom anledning att tro, det en sådan undersökning aldrig blifvit afComittéen anstäld, och af hvad som för några dagar sedan hår yttrades om saknad Undervisning i Grundlagarne vid Universiteten, bör jag med visshet kunna sluta,, att en sådan undersökning, om den ägt rum, åtminstone ej sträckt sig till Högskolorna, hvilka likväl i första rummet bordt blifva föremål för desamma, då den en gång påkalla-- des, emedan det år från dessa Läroverk, som de organer måste erhållas, genom hvilka de möjligen tilltänkte förbättringarna vid de lägre Undervisningsverken skola verkställas och utföras; och det lärer vara påtagligt, att alla reformer vid Gymnasier och Skolor blifva
Utan ändamål, så långe man ej förut genom Högskolornas förbättrade skick, försäkrat sig om tillgång på Lärare för de lägre Undervisningsverken, mecj de egenskaper, som fordras för att tued Den 5 Martil. med framgång bereda verkställighet åt de för-; ändringar, sorn man vid dessa sednare åsyftat.
Det är ett bedröfligt förhållande, att Svenska ungdomen vid Rikets Universiteter ännu 10 år efter en Statshvälfning* som återgaf Nationen sin värdighet såsom ett fritt Folk, hålles i okunnighet om de lagar, som innehålla denna frihet. __ I det Constitutionella Samhället år likväl
Grundlagarnes kännedom för den blifvande Medborgaren ett lika ovilkorlig! behof, sona kunskapen om Christna Religionens hufvudgrunder år för den uppväxande ungdomen ett vilkor för dess upptagande såsom medlemmar uti Christ" ina Kyrkans samfund.
Om detta förhållande verkar förvåning, så Sr det likväl ej blott det enda, som påkallar Uppmärksamhet.
Jag har varit i tillfälle att erfara huru ungdomen, åtminstone vid den Högskola som är Hufvudstaden närmast belägen* saknar tillfälle, att genom de offentliga förelåshingarna förskaffa sig insigfer i en mängd andra ämnen, föga mindre vigtiga och nödvändiga att kånna ån sjelfva Griindlagarne.
Ej blött den närvarande StatsFörfattningens utan ock Svenska lagarnes och sedernas Historia, Sveriges Statistik och Geographi, ienhögre mening, Svenskanåringarnes ochhandelnsutvecklingshistoria* Svenska språkets och Litteraturens häfder^ kunna anföras bland de för en Svensk medborgare nödvändiga kunskaper, hvilka ej lära yara ämnen för särskildta föreläsningar* och Bil, till Ridd, o. Ad, Pr, s Band- a 6. 402 Den 3 Martil. om man blott efterfrågar förhållandet med Fäderneslandets Historia i allmänhet; huru myc.; ken insigt kan vål vinnas i den, genom de offentlige föreläsningarna, så långe hon och UniversalHistorien blott äga en enda lärostol tillsammans vid Universitetet, hälst når dertill kommer, dels att
Statshushållningsvetenskapen på ett så högst ofullständigt sått ingår i planen för den Academiska undervisningen, att den ej kan tagas i beräkning, dels att utom den så kallade Naturråtten, alla andra politiska vetenskaper, deras Litteratur och deras Historia åro okände förelåsningsåmnen, lika så okända, sorn de comparativa löreläsningarne mellan främmande folkslags StatsFörfattningar och Lagar, och de fosterländska.
Om man nu dessutom skul le kunna påstå, att våra Universiteter lika litet erbjuda tillfälle för inhämtandet af Naturvetenskapernes tillämpning till en mängd industriella yrken o. s. v. att
Techneologien och att de inskränkta undantantag som härifrån ägt rum, i frågan om Bergsvetenskapen och Landtbruket, ej vederlägga denna anmärkning så frågar jag tryggt: kan väl vid våra Högskolor Medborgerlig bildning vinnas af den ungdom, som der infinner sig utan något bestämdt syfte på embetsmannavårf?
Och vidare: huru skall vål den merborgerliga bildningen i allmänhet bli beskafj fad i Landet, då en solide grundläggning i dessa kunskaper ej kan inhämtas vid Universiteterna, och kan någon Litteratur i dessa ämnen, hvilken förtjenar namn af Litteratur, vål vara att hoppas, så länge förhållandet vid Universiteterna i detta hänseende fortfar som det år?
Den 5 Martn, 4o5 Jag har straxt från början förutsedt den invändningen att
Universiteterna ej direct åro anstalter för utbildning af medborgerlighet; att det år Individens ensak att sjelf, på båsta såft han gitter, förskalFa sig kunskap i dithörande ämnen, och att Staten af Högskolarna blott fordrar hvad som år statens eller som man säkert vid detta tillfälle distinguerar Styrelsens behof , nemligen tjenstemännen utrustade med Tjenstemanna-fårdighet, sådane som de behöfva» för statens offentelige vårf och sysslor.
Men om denna invändning åg de grund och detta vore verkeliga fallet; så frågar jag blott; hvilka kunskaper åro då för den blifvande civile tjenstemännen mer nödvändiga, ån just dem jag nyss uppräknat?
Är det ej för den tillkommande Embetsmannen mera nödigt ån för medborgaren, i allmänhet, att hafva gjordt framsteg i dessa kunskapsgrenar, och kan , med saknad deraf, den insigt i Öfriga lärostycken,som vid högskolan sökes såsom villkor för inträdet i Statens tjenst, blifva grundlig tillfredsställande och fullständig?
Jag tror det ej; och jag tror ej att någon , som med den aldraringaste sakkännedom förenar opartiskhet och upprigtighet skall på dessa frågor ge ett nekande svar.
Svenska Universiteterna, i början till komne för att dana tjenstemän och stöd för Kyrkan, ha i det sist förflutna århundradet företrädesvis fått en vigt för Staten, såsom undervisnings-anstalter för den myckenhet Civila tjenstemän, hvaraf samhället oell dess styrelse ha behof till besättande af den efter hand tillskapade ofanteliga mängden af sysslor och befattning
Den 5 Martil» gar, som gjordt förvårfvandet af Sfatens bröe! styckeii till en ordentlig
Närings att ej såga handelsgren.
— De flesta ynglingar sorn besöka Universiteten, infinna sig också der i afsigt att så snart som möjeligt taga de examina och sk;*fFa sig de betyg, sorn skola åt deni öppna vägen till den Civila Embetsmanna-nåringen.
Men om förhållandet verkeligen år sådant hvilket det visserligen någorlunda borde va.; ra __ att staten förnämligast anser sig vara i behof af Universiteterna såsotn låro-anstalter för Civila Embetsmån, och om den hufvudsakligen betraktar dem som sådana, hvarvid Universitet ternas andra och högre bestämmelser få stå tillbaka, så frågar jag åter: har Staten sörgt för att detta enda behof måtte af Universiteterne tillfredsställas, då, på sått jag redan nåmt, tillfälle der saknas till offentlig undervisning i vissa de vigtigaste och mest nödvändiga kunskaps-ämnen, samt någon pröfning deruti följagteligen ej heller kan komma i frå. ga; dels åter den insigtsgrad i andra lärostycken, som kan bestå vid de föreskrifna Kansli— hofrätts- och Cameral-Examina år tillräcklig, för att berättiga till inträde i statens tjenst?
Öfver otillräckligheten för statens behof af deri grundläggning till Civilistiska kunskaper, som vanligtvis, ___ kan hända till och med utan undantag anses fullt vittsordade genom de öfver dessa examina utgifna betyg, lärer jag ej behöfva ingå uti någon undersökning , utan anser mig i den punkten tryggt kunna åberopa erfarenhetens vittnesbörd, Den 5 Martti, 4o5 Jag har uppgifvit ett samhållsondt, och derpå vågat fästa Eder uppmärksamhet, mine Herrar, och jag fruktar ej att misstaga mig, orri jag anser clet får ett större ondt än någon annan af de olägenheter och sarnhällsbrister, som vid detta Riksmöte blifvit föremål för Edro. öfver läggningar.
Men då jag framställt det onda , så skulle det vål , enligt bruket här»-, slädes , äfven tillhöra mig, att föreslå botemedlet.
Gerna erkänner jag likväl ofullkom ligheten af min insigt i detta hänseende, och att jag vid valet af de utvägar, som öppnat sig för min forskning öfver detta åmnej ofta känt mig villrådig.
Nya Lärostolars tillskapande , ökade kunskapsfordringar, samt skärpta villkor och strängare Controlier i afseende på de ofvannämde Academiska examina, framställa sig lättast och vid första påseendet såsom de naturligaste botemedlen, och nekas kan ej heller, att de öfverensstämma med de vanligast tillgripna, Men jag hoppas att erfarenheten redan nogsamt visat otillräckeligheten af dylika correctiver, för att ej ån en gång missleda till nya försök dermed.
Vaknar deremot efter hand behofvet af ifrågavarande kunskapsämnen, till alimånlighet, och jag tror denna tidpunkt ej vara långt aflägsen, då skall detta väckta behof snart nog, och utan direct åtgärd från statens sida, medföra sitt eget tillfredsställande, ooh jag för min del önskar derföre, att man ej hår ville göra mera, ån, blott undanrödja hindren för den enskildt® omtankans fria verksamhet, Mitt förslag år sålei 406
Den 3 Martil, i f des : att inträdet i de civila Embetsverben, t Konungens kansli, Hofr åtter och Rikets Callegiér, såsom Auscultant, och de derifrån härledda rättigheter, matte förklaras öppet för hvar och pn, efter undergången och godkänd pröfning i det särskildta Verk, hvartill den sökande sig anmäler, utan nödvändighet af någon vid Universiteterne föregången examen eller der tillbragt lärotid; samt att Riksens Ständer måtte hos Konungen i underdånighet anmäla deras önskan, att, så vida någon eller några nu gällande
Författningar hindra billdandet af privata assosiationer mellan Lärde till offentelig undervisning i vettenskaperna , Konungen då allernådigst måtte upphäfva dessa Författningar.
Utarbetningen af de nya reglementariska föreskrifterna för examina i verken, hvilka till följd af detta förslag blefvo nödiga, synes mig ej innefatta några särdeles svårigheter.
Det sätt på hvilket jag föreställt mig lösningen af detta problem innehålles i följande
Förslag som jag i ödmjukhet underställer Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning.
Förslag till Reglemente för Examina. i:o Regeringen utfärdar en föreskrift, som utstakar de kunskaps-åmnen i hvilka den sökande bör hafva gjort framsteg, hvilken föreskrift naturligtvis bör vara offentliggjord, a:o Examen hålles 2 gånger om året på Deli 3 Martii.