Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
OLka begrepp kunde ju hos de befallande och lydande upp - i 28 Den 21 Februarii. stå om författningars tillämpning, om rättigheter och skyldigheter, i afseende på för Lä<en9 innevånare töreskrifne sammankomster; Förslag till utgifter^ vitens åläggande, och i andre economiske ämnen, som kunde förekomma; och det vore väl i tillbörlig oidning, att hemmansbrukaren ägde en trygghet, att en högre Embetsmyndighet vore i tilllälle att, med profningsrätt, derom taga kännedom, utan att den enskilte nödvändigt vore lörpligtad att öfver behörigheten af åtgärden, framställa tvekan eller klagan.
Då jag nu föreslår att de kungörelser och äfven allmänna föreskrifter, som till Länens > nnevånarnes åtlydnad ifi ån Konungens Befallningshafvande utgå, böra hvarje månad till JustitireCmzleren och Justitieombudsmannen öfverlämnäs, får jag i sammanhang dermed yrka, att alla föreskrifter sorn till åtlydnad ifrån kronobetjeoingen utgå| böra vara af Landshöfdingen gillade och äfven under dess ansvar emanera till förekommande af befallningar stundom af Länsmän, som likväl måste åtlydas, af den beskaffenhet, att de troligen icke skulle hafva blifvit gillade af deras förmän, såsom väglagnings-anstalter under brådaste skördetiden , föreskrifter för hemmansbrukare att för obestämd tid icke begagna sine hästar till resor, i förmodan af Kungs eller Kronoskjutsningar, med flere sådane händelser, der den mindre kronobetjenten, ansvarslöst utsträcker sine föreskrifter längre, än Konungens Befallningshafvande skulle hafva dem tillåtit.
Det synes mig äfven att i sammanhang dermed och till beredande af ord - Den j>i Fehruarii. ning, det borde stadgas, att alla kungörelser och föreskrifter, till åtlydnad för Länens innevånare, borde ordentligen förvaras i kyrkorne, till en controll öfver Länsstyrelsens och kronobetjeningens påbud
Och föreskrifter; då det icke kunde tillåtas hvad, sorn nu in-» träffar i en ort, der jag cm förhållandet äger kännedom att kronobetjtningen återtager kunJ görelser, efter erhållen vederbörlig påskrift, om skedd uppläsning, hvarigenom man kommer att sakna utväg att känna hvad som föreskrifva blifvit, men som likväl måste å 11 y— das, vid påföljd af ansvar för åsidosättande deraf.
N;o a t.
Herr LHjeJlräle, Gujlaf:
Det sker aldrig utan farhåga och någon timidité, sorn man första gångtn vågar tala i detta rum
Hår finnas, och här äro samlade män af stora insigter, verklig kännedom af fäderneslandets behof och brister, stor eriarenhet och varmaste nit för allmänt väl.
Jag behöfver således mine Herrar, Edert milda omdöme, jag lofvar icke ett prydligt tal, jag lofvar bloit att tala sanningens språk, efter min öfvertygelse.
Dm 21 Fehr n ar ii.
Det är ingen af eder mine Herrar obekant, uti hvad förlägenhet de flesta individuer sig befinna, i anseende till den allmänna penningenöd man föimarkt och dageligen förmärker.
Genom några källors uttorkande till bibehållande af enskilta crediten, genom stagnation i rörelse och handel. genom svårigheten att till och med för billigaste pris, få afsättning å nödvändighetsvaror, hafva tusendetals familier blifvit olyckliga.
Vi hafva sett fordom blomstrande hus falla- Med oro och deltagande hafva vi sett redlige män sjelfve bedragne i sina rättvisaste förhoppningar, ej mera kunna uppfylla sina förbindelser, utan Vara utan tvungne att för ett underpris sälja, eller afstå både ärfd och förvärfd egendom.
Nöden torde till och med vara allmännare hos vårt hedersvärda Bondestånd, än man nog kan beklaga; hvem kan utan att rysa, se uti våra tidningar, att hemmansdelar, i synnerhet i en del provincer, för en ringa fordran gå under auctionsklubban, och att 30 eller 40 sådane exgeutiva behandlingar nämnas uti ett enda dagblad.
Det är hög tid att härvid fästa sin uppmärksamhet.
Jag tycker man bör ej misströsta om hjelpa medel Uppå Sveriges Thron sitter en Herre af de storsta egenskaper, och vi sakna Gudilofi icke ibland oss, ej inom dessa murar sådaoe män, som både kunna upplysa och råd Den 21 Februarii, gifva* måtte allenast deras ord höras och deras råd då de goda äro, följas!!
Jag vill nu rakt öfvergå till det ämne, hvaröfver jag egentligen vägar tala.
Enligt BevillningsFörordningens 2:dra Artikel, är en fastighets afgift ålagd all egendom, vare sig lands- eller stads, å två Riksdaler Banco för hvarje tusende af det förmodade egendomsvärdet.
Sista köpet skulle, enligt samma förordning alltid ligga till grund för denna beskattning, och hvad som ännu var ohilligare, andra egendomars och hemmansskatter, höjdes äfven i likhet med de förstnämnde eller sigt köpte egandomars.
Capitalister voro ock då benägnare, att på längre eller kortare tid assistera med lån , eller funno de skäl att Kjelfve köpa egendomar.
De gäldbundne måste till dem ändå inbetala sine skulder, och hvilken blef följden?
Uti ett så allmänt betryck för innehafvare af fast egendom, och då bristen på tillgångar är så stor, är det väl största skäl att tänka på bördornas lindring der lindring[käligen äger rum Jag föreslår derföre och tror mig föreslå med högsta billighet, att Fa - 632 Den 21 Februarii. flighctfnfqifien, enligt 2:dra Artikeln af Kongl. BevillningsFörordningen, jemte fyllnadsafgitten enligt 4:de Artikeln, grundad på den förenämnde, måtte såsom nu mera aldeles för hög, ej lämpelig till verklig penningetillgång, eller allmännare conjuncturen, till hälften nedsättas.
Det vill säga, blott En Riksdaler för hvarje tusende a f fastighetsvärdet; och fy i l— na Isafgiften i proportion af hufvudartikein.
Det tillhör icke mig, det tillhör eder, mine Herrar, att anvisa den väg, som med detta memorial bör tagas, antingen det förtjenar eller bör communiceras med de öfrige respective .MedStånden eller till Bevillnings-Uiskottet directe hänvisas.
Bilagor till PieaiProlocolIet för d. 24 Februarii, föremiddagen.
Herr Hammarjijuld, Lorenzo:
Bland de flere förbindelser till tacksamhet, i hvilka Svenska Folket står till sin Konung och sin Regering, är dea en af de största.
, som vi måste hysa mot den verksamma Deli 24 Febru/irii.
633 omtankan för det uppväxande slägtets utbildning.
Redan sorn KronPrins grundläde Hang Maj t den Comité, hvars fulländade arbete
Han, på gjord anmälan såsom lagkrönt Konung gil» lat och stadfästas.
Naturen af en skolordning är sådan, att den af verkställande magten hvarken kan utarbetas eller granskas.
Detta värf måste anförtros till utförande åt andra personer, hvilka ensamt må uppbära nesan, om det icke svarar mot samtidens fordringar; men innerlig varm tacksamhet tillhörer dock alltid Konung och Regering, för den intention sorn legat till grund för arbetets påbjudande.
Ändamålet med ett sådant arbete är icke mindre än kommande slägters danande till duglighet, än bildandet af det käraste vi äga, bildandet af våra barn till föremål för v^r hugnad och tillfredsställelse.
Ett efterfrågande huruvida den med år 1820 till allmän efterlefnad påbudna Skolordningen svarar mot detta ändamål, torde således icke vara ovärdigt Riksens Ständers uppmärksamhet.
Allt hvad här passar är anförandet af några anledningar för vederbörligt Utskott, att mera djupt gående mäta halten af det hela, Och meddela Riksens Ständer resultaten af denna pröfning till vidare åtgärd.
634 Den 24 Februarii< Hvad först synes mig anmärkningsvärdt vid denna Skolordning är, att den icke äger den, att jag så må säga öppenhet, såm en lag tillhör.
Den består aftvå delar: först sjelfva den egentliga, och genom Konungens underskrift sanctionerade SkolOrdningenj sedermera alivi ning ar och råd till Lärare om sättet att verkställa hvad Kongl, Maf.t i Nåder uti Skolordning m anbefallt, också utfärdade eimi gratia et privilegio såcrw. regice Majestatis och sjelfva lagen ovilkorligt åtföljande såsom hörande till en corpus.
Då dessa anvisningar och råd innehålla förklaringar, utvidgningar eller restrictioner af sjelfva lagens ofta temiigen obestämda ©ch mangi ydiga stadganden , skulle det kanske icke vant ur vägen, att de blifvit använda på sina vederbörliga rum , men bortlemnade vid SkolOrdningens ända.
Nu skulle mången kanske i denna inrättning af Verket vilja se ön syftning till möjlighet af de reservationes mentales , hvilka gifvit Loijolas lärjungar ett så tvetydigt ryckte.
Om någon ville anmärka ett yrkande till sin rätta mening fattligt först genom jemförelse mellan sjelfva lagen och snvisningarne, är ju nemligen tillfälle lemnadt och kanske redan begagnadt, att skydda sig med erindran att detta yrkande blott finnes i anvisningarne.
Då dessa anvisningar åter utgöra en del af sjelfva lagen, måste dock likväl den vara att ursägta, sorn tror att med deras meddelande vore någon mening och denna mening bör man väl 1 i kilgast tro vara den?
att de skola lydas och följas.
Den 24 Februarii, 635 Af en Skolordning upprättad efter frihetens återvinnande och betryggande, skulle man kanske med skäl vänta, att den vore utarbetad i constitutionens anda för den, från de yngre åren beredande den blifvande mannens tillgifvenhet och danande dess fallenheter att mot-* svara de constitutionella 6tiftelserna Jag lemnar till Höglofl.
Ståndet att domina, om dessa fordringar äro uppfyllda i en lag, der det bland annat stadgas (t Sect.
Cap. 5 §. a): att ingen må i offentlig skola antagas, som icke för dess Rector kan styrka, att han genom egna tillgångar eller andras understöd kan uppehålla sig vid läroverket.
Således, då enligt constitutionen, alla Svenske medborgare äro jemlike inför lagen och vid användandet till Statens tjenst, fastställer SkolOrdningen ett förmögenhetens uteslutande företräde, vid inhämtandet af erforderlig skicklighet för detta ändamål.
Vidare, der det stadgas (1 Sect.
Cap 7 § 6): att efter någon viss tid den gosse skall ovilkorligen från läsoverket varda skiljd, som för bristande natursgåfvor ej kan uppnå de för uppfattning påbudne insigter.
Hvem det är som skall verkställa detta afskiljande, eller detta bestämmande af natursgåfvornas brist, om det är Classens Lärare, Läroverkets Rector eller dess så kallade Inspector proximus stadgas icke i lagen.
Man kan då temligen säkert förutse hvem det skall vara som tillegnar sig denna rättighet, att gifva patent på snillrikhet eller dumhet.
Från alla de anmärkningar, sorn detta förhållande måste föranleda, vill jag afhålla mig och blott 636 Den 24 Februarii, eriedra derom, att i fall denna lag vid förra seklets början varit gifven, Sverige åtminstone gått miste om den beundrade lärdomsidkare som aldravidsträcktast utbredt fäderneslandets littera!ra äta.
Slutligen forde äfven den Skolordning icke kunna anses vara uttänkt i constitutionell anda , som långt ifrån att befordra kännedomen af modersmålet och färdigheten att på detsamma yttra sig redigt, ledigt och behagligt: en färdighet, som i hvarje land med representant f författning, måste vara af yttersta vigt att förvärfva, ingenting vidgjort att förbereda en sådan skicklighet.
För att förebygga allt sophistiskt vederläggande , måste jag dock här erindra, om de båda Classer af elementära läroverk SkolOrdningen angifver.
Den förra Classen kallas (1 Sect.
Cap. 1. §. 1) ApologistSkolor, och de skola, heter det, åsyfta beredande till allmän medborgerlig bildning; den sednare eller LärdomsSkolor åter, beredandet till den högre vettenskapsodlingen, liksom den uteslöt allmän medborgerlig bildning.
Jag viii ej här tala om det skefva, det förderfliga i en sådan uppdragen gränslinia mellan medborgerlig och lärd bildning, som skall sätta dem i opposition nied hvarandra, till ömsesidig skada, utan här blott fästa uppmärksamheten derpå , att då i Skolorna af förra classen, öfning 1 Svenska språkets rättskrifning (t Sect.
Cap. 2 §, 1) är påbjuden ja befalld till och med att dritvas ända till färdighet att sammansätta afhandlingar (1 Sect.
Cap. 6. §.3)» hvilket nä - Den 24 Februarii, 65f s^an tyckes vara öfverflödigt i dessa egentligen blott f ör Näringsidkare bestämda läroanstalter , är denna öfning alldeles utesluten ifrån de lärda Skolorna, deremot studium af modersmålet anbefallt blott såsom ett underordnadt bihang vid det at latinska Grammatican, ja, bemödandet att inga i Svenska språkets egentliga grammatik och egenheter, rent af förklaradt ändamålslöst (Anvisn. och Råd 2).
Deremot förklaras latinska språkets studium för hufvudlöremålet vid all Skolundervisning och derföre påbjudes att all vid Skolor och Gymnasier använd tal-öfning endast skall ske på latin j derföre skola läroböckerna i vissa vettenskaper vara på latin och derföre skall till och med den nybörjande gossen nödsakas att explicera Grekiska på latin, på det, att som orden lyda, öfningen uti latinska språket icke måtte lida.
Det tyckes dock vara påtagligt, att under det man ät' sysselsatt med studium af Grekiska är man det för Grekiskans skull, icke lör Latinens.
Och likså påtagligt är det, att genom denna method lärjungen icke blott 6kall hämmas i sina framsteg utan äfven förlora ali lust till studium af grekiskan, ett språk hvars litteratur inom sig hyser de erkändt yppersta mönster för hög skönhet, djupsinnighet, och tankestyrka.
Och detta motverkande af eQ närmare bekantskap med den rent frihetssinne öfverallt uppenbarande grekiska litteraturen torde just vara åsyhningen.
Man kan lätteligen åtminstone förledas att tro det, då man erindrar sig, att enligt den Napoleonska SkolOrdningen för det Franska Kejsaredöraet var é38
Den 24 Februarii. studium af grekiskan vid de fläste läroverken förbudet.
Deremot lades också enligt denna Franske SkolOHningen , det unga sinnet i den stela kalit beräknade latinska grammatikans fjettrar, mindre dock för att förvärfva nyckeln till bekantskap med denna litteratur, hvilken, med undantag af de fyra stora aldrig nog beundrade Romerska historieskrifvarne, har så föga originel skönhet att framvisa och i den högre scientifika facchen aldeles intet utan fast mer för att med öfvermåttet af dessa idkeligen sagda och omssgde phraser och locutioner, bortnöta all sjelfständighet i tanke och lynne.
Vi hafva ju också, m;ne Herrar, inom vårt eget land nyligen nog sett huru föga dessa i ciceronska talesätt till och med drömmande så kallade lärde, känt sin tid och vettenskapernas framsteg, ja till och m. d huru uppåt väggarne bakvändt de yttrat sig, så snart de skulle uttrycka sig på Svenska.
Med så-i dana classiska phrasdockor äro våra dagar föga betjente.
Deremot öppnar denna Skolordning intet tillfälle att vid elementarläroverken inhämta någon slags underrättelse om fäderneslandets allmänna förfa tning och constitution, hvilken dock redan från de spädaste åren så lätt för den blifvande mannen kunde göras fattlig, interessant och kär.
Drt är väl sannt atti apolögistskolornas öfversta class, påbjudes det f att jemte fäderneslandets historia skall äfven läras hufvudbegrtppen af fäderneslandets Statskunskap, förmodcligen efter den anvisning sorn
Den 24 Februarii, åtföljer Wåhlins Svenska Historia.
Men äfven föreskriften om denna jämmerligen torftiga handledning i kännedomen af fosterbygdens statiJ 6tiska vilkor, saknas så väl för Trivialskolor som Gymnasier, och den deraf bristande väckelse af national-sinnet, ersättes väl icke genom det något spectaculösa påbud, att undervisning för skolgossarne skall meddelas i nordiska Mythologien efter Nyerups Edda, (1 Sect. Cap- 3. § 3).
Cap. 6 §. 4) emedan, sorn Uppfostrings-Committéens skarpsinnighet uttryckt sig, ”berättelsen om medeltidens villor samt sednare liders invecklade
I grundlighet kan ett sådant stadgande visserligen endast anses jemförbart med det, att vid gymnasium skall föredragas ”ett slags philosophia definitiva, som gifvet begrepp om äldre och nyare tiders i philosophien brukade terminologi, ”liksom det vore möjligt att förvärfva redigt och klart begrepp om philosophiens termer utan ett fullständigt studium af vettenskapens hela djup.
Med afseende på ämnets vigt, måste jag för fullständighetens skull utbedja mig lof att ännu trötta Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet med några strödda anmärkningar.
Så till prof på den visa noggranhet, med hvil4 64° Den 24 Fclruarii, keti lärjungarnes färdigheter blifvit afmatta, må nämnas, huru af den gosse, för hvars flyttning till högre dass kännedom af Euclides första bok och färdighet att öfversätta Fransysk och Tysk prosa angifves såsom ovilkorligt, bestämmer tillika fordran, att han derjemte må kunna tydligt läsa skrifven handstil (i Sect.
Cap. 6 §. 2.)
I afseende på disciplinen förunnas så väl Lärare som Rector att använda antingen lindrigare eller strängare aga, men titan uppgift af hvari denna aga egentligen skall bestå, ännu mindre de gradationer som tillkännagifva hvad under benämningen lindrigare eller strängare skall förstås.
Vidare påbjudes att otn flere skolepiltar sammanrota sig att visa vanvördnad mot sina lärare, skola de straffas enligt allmän lag (1 Sect. Cap. 10 §. 5.)
Ändligen torde det icke böra undgå Riksens Ständers uppmärksamhet, huru Comitéen yrkat att en Skol-revision må nedsättas huru denna revision må förses med en Secreterare och huru Hans Kongl. Majt må åt honom, förmodligen af statens medel en lön anslå (5 Sect.
Cap. 2 § 7), som må med annan innehafvande lön kunna förenas.
Ständers fattade beslut otn de på stat lönade embetsmännens förminsk-, ning Den 24 Februarii. 641 ning, öfverlemnar jag åt någon annan att bedöma.
För att fullända taflan, utbeder jag mig tillstånd att slutligen anföra några ord om historien af ifrågavarande skolordnings uppkomst.
Den är utarbetad af en Comitée, tillsatt med anledning af ett utaf CanzliRådet Silfverstolpe ingifvit underdånigt Betänkande, om hvars värde längesedan hela Sverige hunnit att bli ense.
I andra länder anförtros gemenligen uppgörandet af dylika arbeten åt ,tidens djupsinnigaste philosopher.
Jag hyser varm respect för de skarpa tänkare, som lågt verksam hand vid utarbetandet af denna skol ordning.
Annorstädes börjar man vanligen med att bestämma sig ett mål ditåt man vill, ott fastställa en princip efter hvilken man har att gå, vare skolarcher företogo sig först att reglera skolstatens aflöning och visade åtminstone dermed att de icke voro svärmande idealister.
Derefter uppsattes skollagen i project och utgafs i tryck till allmän granskning.
Högvördige PrästeStåndets Pastoral-Utskott vid sista Riksdag togfden också till skärskådande, jag vet ej, om på Utskottets anmärkningar mycket afseende gjordes.
Vid slutliga redactionen, på de anmärkningar, hvilka i allmänt tryck blifvit an« förda, fann Comitéen deremot för godt att göra föga afseende; så skrefs förordningen ut såsom färdig, förelädes regeringen till sanction Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. I Band. 41 Den 84 Februarii. och påböds tiil allmänt antagande, förr än det å vissa aflägsnare orter var physiskt möjligt.
Den sednare lagen deremot har framkommit under en tid af congtitutionsmässig frihet; då yttranderätten är hvar medborgares, och begagnandet af denna rätt, nationalrepresentanters skyldig-1 het.
Jag uppmanar derföre Riksens Ständer, att genom sitt O conomie- och Besvärs-Utskott låta undersöka denna skolordning och om den befinnes föga eller intet svarande mot sitt ändamål, då med en underdånig petition ingå till Konungen om en ny redaction, nemligen, tili den Konung och den regering, som ej blott i Riksdagsberättelsen försäkrat, att allmänna uppfostringen är en af dess ömmaste omsorger, utan som äfven med verksamma åtgärder bevisat det, då den framkallat närvaran, de skolordning.
Regeringen kunde icke pröfva ett så bsskaffrdt verk; den borde hafva rätt att förlita sig på de män, åt hvilka verkets utförande blifvit uppdraget.
Ständer och den upplysta allmänheten tillkommer det att pröfva om de uppfyldt detta höga förtroende.
Herr Tiger/köld, Cari Wickman:
Sedan de oberäkneliga fördelarne af det så kallade Wexel - undervisnings - sättet äfven i vårt fädernesland börja allt mer och mer inses, torde den önskan vara billig att dessa fördelar genom undervisnings sättet1: allmännare och hastigare spridande måtte ännu mera utsträckas.
Dess obetydliga kostnader och isynnerhet förmenen af ett vida större antal lärlingars både bättre och hastigare undervisning än som med d t hittills följda lärosättet varit förenlig, gör det framförallt användbart i alla så kallade sockenskolor och undervisningsanstalter lör allmogen.
Ehuru jag visserligen känner, att genom enskika upplyste possessionaters sammanskott en eller annan växel» undervisnings skola på landet bildat sig; har jag dock anledning till tvifla, att methoden vid de redan existerande sockeoskoiorne blifvit införd, som likväl är så väsendtligt.
O saken dertill borde förnämligast
Vara saknad af de tillgångar som fordras för localens inredning , ta* bellers och läroböckers anskaffande
Ett enskilt sällskap af upplysningens vänner har häri hufvudstaden bildat sig , som af egna tillskott på det berömligaste sätt fortfar att befordra växelundervisningens framsteg.
Det är redan nu tillräckelig ära för den enskilta patriotismen i vårt land , att hafva ej allenast insett , men iill en så oväntad grad förallmänligadt de tvenne största tidehvarfvets befordringsmedel för 644 Den 24 Felruarii, mensklighetens val, af växel - undervisningen och sparbankarne.
Nu då profvet redan är afgjordt, då bådas fördelar redan ligga för öppen dag , då fråga blott är att så hastigt sora möjligt låta nationen komma i åtnjutande deraf, då uppoffringarne lör detta ändamål öfverst!, ga den enskilta förmågan, nu är det sorn vi böra komma dem till hjelp.
Vi kunna ej underlåta det, ut«n att intör hela Europa blottställa vårt anseende som upplyst nation, utan att göra oss skyldige till den förebråelsen , att med mindre värma omfatta föremål af allmänt välgörande inflytande
I detta afseende vågar jag härmed föreslå, att Riksens Ständer måtte anslå en årlig summa till ofvannämnde ändamål.
Då utgifterne ej kunna blifva betydliga, anhåller jag att sällskapet för växel - undervis» ningen måtte få rättighet, att efter behörigen godkände verificationer, få sina kostnader sig ersatta: och i annat fall att en rund summa, hvars belopp det tillhör Riksens Ständers ädelmod att bestämma , måtte anslås , likväl med det uttryckliga vilkor att förnämligast användas till väx 1 - undervisningens befrämjande på landsbygden.
Herr Tiger/köld, Carl Wickman:
Man gör väl i att vara betänksam när Den 24 Februarii, 345 fråga förekommer om införandet af nya inrättningar eller förändringar af gamla, Likväl gifvas fall, då man kan drifva denna beiänksamhet alltför långt, ock ett dylikt inträfiär tvifvelsutan när man dröjer att införa inrättningar , hvilka redan länge i andra länder af lika beskaffenhet bevisat sin nytta och sin förträfflighet
En sådan inrättning är de i Dannemark och vårt brödrarike Norrige införda Förliknivgs- Domflularna.
En nu mera afliden Ledamot af detta Stånd, Häradshöfdingen Le, jonstolpe, föreslog redan vid 1800 och iSoy årensRiksdagar dessa välgörande anstalter.
Ett bevis af motsatsen synes det mig vara, att ett så afgjordt godt och nyttigt sorn detta , ännu icke, efter 23 års betänketid, kommit i fråga till verkställighet.
Eller skulle det tilläfventyrs vara just derföre att den nytta är så bevist, att det ej, rom ett aldeles oförsökt, kan blottställa fäderneslandet för att förlora något på försöket, att det, med ett ord, ej har egenskapen af ett vågspel eller derföre att det blott är en til. lämpning af en utländsk inrättning?
Ehuru vi visserligen äga en likaså arbetsam, kunnig och vältänkande
Domareclass, som något annat land i Europa, höre vi likväl beständige klagomål öfver lagskipningens långsamma gång.
Man har bc-vist , att olta tre hela år behöfvas för att få ett vanligt civilt mål , endast i de tre första instancerna afgjordt.
Dä man efter - 646 Deri 24 Fchruarii, sinnar huru marga händelser, som på denna tid kunna iniräfta och förändra rättsökandes borgerliga förhållanden, ja förändra dem till den grad , att det för deni kan blifva en lika Btor lycka att efter det tredje året förlora en rättegång, som att vinna den under det första, måste man visserligen beklaga en sådan långsamhet.