Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Samme Talare har klandrat, att
Utskottet icke närmare på ziffran och mera i detalj utredt alla förhållanden.
Men Herr von Hartmansdorff har redan afgifvit tillräcklig förklaring i denna del; man hör besinna, att dessa upplysningar, som fordras af Utskottet, icke skulle hafva stannat inom RiksStånden, och det skulle hafva varit hvarken nyttigt eller angenämt, om de blifvit spridde ända till utlänningen.
Den värde Talaren har ock ansett anslaget till Wanås Fästning onyttigt, och jag erkänner, att det är den kinkigaste Punkten i Utskottets Utlåtande; kinkig derföre, att den vidrörer det mägtiga Canal-intresset.
Men då, såsom Grefve Brahe redan anmärkt, en Talare, som vid sista Riksdagen ansåg Centralförsvaret rigtigt, nu yttrat sig emot Wanås, torde detta bäst bevisa, att meningarne i denna Punkt ännu icke äro tillräckligt stadgade; och jag förbigår således att yttra mig häröfver, med blott den erinran, att jag tror, det man måste sluta arbetet, sedan man en gång börjat det.
— Lika med Herr Hjerta beklagar jag, att Uskottets Utlåtande inkommit så sent, men att yrka återremiss, på det Utskottet i behörig ordning t vänne gånger måtte taga saken i öfvervägande, och tillika komma i tillfälle att omarbeta sitt Den 2 November e. m. förslag, kan jag icke anse vara rigtigt; ty jag tror icke, att dessa varningsgrader för Utskott i allmänhet medföra särdeles nytta.
Herr Hjerta har, såsom skäl till afslag af de ifrågavarande anslagen, bland annat anfört, att intet vore gjordt för afskalfandet af prygelstraff.
Men om detta är ett fel, torde det åtminstone anses såsom en förtjenst, att Utskottet sökt förekomma begagnandet af knut här i landet.
Hjerta har äfven talat om den nyss slutade freden i Östern, och ehuru här hvarken är ställe eller tid, att ingå i discussion derom, lärer Herr Hjerta dock medgifva, att han icke kan garantera, huru länge denna fred kommer att räcka, och ännu mindre, att den skall blifva evig, helst vi samtliga troligen lemnat skådeplatsen, innan det tusenåriga Riket inträffar.
Grefve Brahe har redan besvarat den gjorda framställningen, att anslaget borde afslås, på den grund, att förhållanderna ändrat sig, sedan Konungen Ar 1828 afgaf sin Proposition; jag skulle vilja tillägga, att om vi Ar i8ap återremittera ett Utlåtande öfver en Konglig Proposition, som gafs 1828, för alt först i83o erhålla Utskottets svar, skulle det kunna hända, att förhållanderna ånyo ändrat sig, innan vi kommo att fatta något beslut.
För öfrigt får jag förklara, att onj den mening, sorn yrkar återremiss, blifver gällande, kommer jag att yrka bifall till Herr von Hartnransdorffs reservation, och man får dåse, hvad Den 2 November e. m. man vinner på bytet.
Herr Hjertås påstående, att de uppgifter, som Utskottet haft att tillgå, varit defecta, iiro redan fullkomligen vederlagda, oeh jag får dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att Utskottet sjelf 1 Utlåtandet meddelar, att en del af dess Ledamöter haft sammanträden med vederbörande Embetsmän, för erhållandet af alla ytterligare upplysningar, som ansetts af nöden.
Hvad bet läflar de anmärkningar, som blifvit framställde emot sjelfva försvarssystemet, och den förmodade administrationen för framtiden, så kunna de måhända blifva nyttiga; men jag torde få fästa de värde anmärkarnes egen uppmärksamhet derpå, att
Regeringen synes hafva gått äfven deras önskningar till mötes, som yrka ett gränsförsvar, då ibland de ifrågavarande anslagen finnes ett för en gränsfästning utanför Stockholm, på sätt Friherre Anckarsvärd yrkat i sin vid Riksdagens början framlagde försvarsplan.
På alla dessa skäl, anser jag bifall till Utskottets Utlåtande blifva nödvändigt, hälst erfarenheten redan visat, att de ifråga varande anslagen blifva allt drygare, ju längre de uppskjutas.
De gå lill 2 millioner nu, men nästa gång kanske till Friherre af Nordin, Carl Johan:
Här har af en Talare blifvit yttradt, att man först i behofvets stund borde anskaffa, hvad som erfordras för försvaret; men jag kan icke dela en sådan åsigt, enär det icke är Den i November e. m. 95 möjligt, att, i våra näringars och fabriquers tillstånd, på en gång i behofvets stund anskaffa tillräcklig mängd gevär och kläder för den Annee, som skall försvara vår sjelfständighet.
Samma Talare har äfven påstått, att Konungens proposition bestod af planlöst framkastade förslager, utan sammanhang eller något, genomtänkt system.
Jag hoppas likväL kunna visa, att sådant icke är förhållandet.
Regeringen har nemligen sjelf insett och fästat representationens uppmärksamhet på nödvändigheten att anskaffa i främsta rummet ett fullständigt Artilleri, i det andra tillräckliga gevärsförråd, i det tredje den beklädnad, som icke står att erhålla i behofvets stund; och hvad slutligen sjöförsvaret beträffar, bar Regeringen begärt anslag till tre ångfartyg, hvilka visserligen icke svara mot behofvet, ehuru den värde Talaren velat nedsätta antalet deraf till ett; men man lärer dock icke kunna neka, att då fråga är om plan eller planlöshet, tre ångfartyg äro mera ändamålsenliga, än ett, om någon verkan för försvaret skall åstadkommas.
Jag tror för öfrigt att för den, som vill taga en fullständig och opartisk kännedom af de gjorde framställningarne, och med hänsigt till den ordning, hvaruti jag nu framställt behofven, det ock skall ligga öppet, att både plan och oi’dning legat till grund för Kongl. Maj:Is Nådiga proposition.
Samma Talare har äfven sagt, att våra förråder efter 15 års fred Den 2 November e. rri. försvunnit, och en annan Talare har trott, att misshushållning ägt rum.
Jag får till vederläggning häraf blott erinra om den framställning, jag här gjorde för omkring fjorton -dagar sedan, då samma tillvitelse framkastades.
Det är visserligen lätt att klankra, men det borde en gång tillhöra den klandrande, att bevisa sina lösligen framkastade anklagelser mot Styrelsen, likasom mot enskild man.
Jag vill icke upptaga tiden med besvarandet af de anmärkningar, hvilka blifvit framställde i afseende på Artilleriet och särdeles BelägringsArtilleriet; Friherre
Silfversköld har redan fullständigt besvarat allt.
Hvad deremot gevärstillverkningen beträffar, och påståendet, att det tillstyrkta anslaget af en half million för Bevärings-förrådens complettering vore öfverflödigt, enär det ordinarie anslaget skulle vara tillräckligt för den vanliga tillverkningen, får jag upplysa, att, enligt den Kongl, propositionen, är uti de årliga anslagen ej en enda skilling beräknad för gevär, hvilket ock af StatsUtskottet, till följd af erhållna fullständiga upplysningar, varit väl kändt; och således lärer denna anmärkning tillika med grunden för densamma förfalla.
I afseende på UtredningsDepartementet, har man i synnerhet fästat sig vid de först begärde 3o,ooo kapotter, och ansett orimligt, att anskaffa så många på en gång, hvarjemte man flere gånger upprepat summan - Den 2 November e. ta. 97 man 3o,ooo, likasom för att i synnerhet fästa uppmärksamheten derpå.
Äfven jag får derföre upprepa och fästa uppmärksamheten derpå, att här nu mera alldeles icke är fråga om 3o,ooo kapotter, sedan Utskottet nedsatt heloppet till i5,ooo; att det just varit i denna punkt* sorn den liufvudsakligaste nedsättningen i Konungens proposition ägt rum, och att detta skedt i connivence med Regeringen, som medgifvit ett uppskof med resten till lägligare tid* Jag beli öfver för öfrigt icke yttra mig om behofvet afkapotter.
Flere Talare hafva redan fullständigt ådagalagt, att det är representationes skyldighet, att vara betänkt på sådan vård om Beväringen, som har sig Rikets försvar ålagdt, att den icke förgås af elände; och då våra näringar omöjligt kunna gifva så stor qvantitet kläde på en gång, är det nödvändigt, att dessa större plagg finnas före beliofvets stund i förråden samlade.
I afseende på Wanås, åberopar jag hvad här förut af andre Talare blifvit yttradt.
Men då man fästat sig vid de 25,ooo R:dr, som blifvit anslagne till uppförandet af förrådshus vid Wanäs, samt frågat efter ändamålet med dessa förrådshus, så svarar jag, att jag icke kail förstå, hvartill en fästning inuti landet skulle tjena, om ej för att bevara våra förråder, och då måste det äfven finnas tak öfver dem.
Något vidlyftigare svar tror jag icke anmärkningen förtjenat.
Hvad Sjöför* 48 H. 7 98 Den 2 November e. m. svaret beträffar, så liar Talaren med lätt liand öfverhalkat detsamma, men likväl yrkat anslagets inskränkning till blott ett enda ångfartyg, emedan vi, i fall af behof, alltid med lätthet kunde erhålla sådane från "Westra Europa.
Om i behofvets stund faran för oss kommer från Wester eller Öster, är svårt att på förhand säga; det gör dock intet till saken, ty med 3 ångfartyg lära icke särdeles stora manövrer kunna utföras, och det blifver således alltid nödvändigt, att vid påkommande behof anskaffa flera.
Här är blott fråga om att bilda en stam för de öfrige, som i krig kunna fordras för 3 å 4°o kanonslupar, och jag hemställer, huruvida denna stam kan anses öfverdrifvet tilltagen, då man dertill blott begärt 3:ne stycken.
Äfvenledes har Talaren, i afseende på bomberna, ansett deras anskaffande böra uppskjutas.
Men iooo Skeppund bomber, som blifvit begärdte, torde, då de fördelas på några hundrade kanonslupar, icke kunna betraktas annorlunda, än såsom första utredningen, och man bör väl åtminstone äga så många bomber att tillgå, att kanonsluparne genast, då de beliöfvas, kunna utgå, utan att nödgas afvakta bombernas gjutning inuti landet och deras transporterande.
På dessa skäl, och då af UtskoLtets Ledamöter fullständigt blifvit upplyst, att tillgångar till det ifrågavarande anslaget finnes utan skatternas ökande, samt de anmärkningar, som bär blifvit framställde, icke synas mig för - Den 2 November e. m. 99 tjena det afseende, att Utlåtandet på grund deraf bör återremitteras, tillstyrker jag bifall till detsamma.
Jag skall icke länge upptaga Ridderskapets och Adelns tid med besvarandet af de anmärkningar, som här blifvit gjorda, ty flere värde Ledamöter hafva förekommit mig; men jag anhåller likväl att få tillägga några ord.
Hvad defensionsplanen beträffar, vill jag icke inlåta mig deröfver, ty jag anser detta icke vara rätta stället för en sådan discussion.
Regeringsformen gifver ingen anledning, att det skulle tillkomma Rikets Ständer att uppgöra försvarsplaner.
Enligt 1720 års Regeringsform, fanns väl ett DefensionsUtskotl, men jag tror icke, att något sådant kan tillsättas efter vår nu varande Regeringsform; erfarenheten har ock visat, alt det icke går an att behandla dylika ämnen på så många man hand.
Här hafva nu tvänne Talare yttrat sig deröfver, och bägge olika; den ena har ansett Carlskrona böra befästas på landsidan, och ogillat Wanäs, då deremot den andra gifvit sitt bifall till Wanäs, ehuru i något inskränktare scala, men ansett Carlskrona icke behöfva befästas på landsidan.
Dessa stridiga åsigter synas mig bäst bevisa, att det säkraste är, att med förtroende antaga den plan Konungen gillat.
Det är således blott i ekonomist afseende jag be48 H. 100
Den 2 No vem ber e. m. gär att få meddela några upplysningar.
Herr Hjerta har ansett anslaget till Wanäs större än sorn behöfdes; men sådant det hittills varit bestämdt, har det knappt varit tillräckligt för att sysselsätta den arbetsstyrka, som finnes på stället, och i proportion deraf måste arbetet ovillkorligen inrättas, om det skall ske med hushållning.
Friherre af Nordin har förekommit mig i afseende på förrådshusen; här är icke fråga om uppförandet af tillfälliga materialbodar, utan om caserner och förvaringsrum för de förråder, som fästningen, en gång färdig, skall inrymma, och skydda.
Herr Hjerta har synts draga i tvifvelsmål, huruvida någon plan funnes uppgjord för de äldre fästningar, som skola bibehållas och äga bestyckning.
Jag får i anledning deraf förklara, att uppgjorda planer i detta afseende icke brista, och att Konungen redan bestämt, hvilka fästningar fortfarande komma att existera med de förändringar, som nyare tiders skick gör nödvändiga, samt att jag, i egenskap af Chef för IngenieurCorpsen, härom emotlagit fullständiga befallningar, ehuru jag icke anser lämpligt, att här framlägga dera.
Slutligen får jag, öfvertygad att ett ovillkorligt behof äger rum, och att de af Utskottet tillstyrkta anslag icke öfverstiga detta behof, förena mig med de Herrar, hvilka yrka bifall till Utskottets Utlåtande.
Grefve -von Schwerin, Fredrik
I egenskap af StatsUtskottets Ledamot, Den i N o v e m Jj e r e. m.
IOI anser äfven jag mig böra deltaga uti diseussionen; mitt ändamål skall likväl blott blifva att framlägga åtskillige förhållanden, som möjligen torde bestämma Ridderskapets och Adelns öfvertygelse, huruvida återremiss är lämplig.
Först anhåller jag, att få bemöta den anmärkning, att Utskottet dröjt så länge med sitt Utlåtande.
Dröjsmålet torde böra föras på räkning af vanan att taga illa vid sig, så snart Regeringen fordrar nya anslag, samt att låta prutningsomsorgen föregå pröfningen af de förhållanden, som föranledt Regeringen alt begära anslag.
Så liar äfven tillgått i denna fråga.
Tiden framskred till Augusti månad, innan anslagets behof blef tagit under pröfning.
Slutligen måste andra träda i deras ställe, som från början haft befattning med saken.
Man har fästat uppmärksamheten vid att i Utlåtandet står: det någre af Utskottets Ledamöter baft sammanträden med vederbörande för att bereda sig öfvertygelse i ämnet.
Sådant är förhållandet.
Utskottet har icke sagdt: att det tagit fullständig kännedom om förhållanderna.
Det har endast sagdt, att det sökt förskaffa sig egen öfvertygelse om Försvarsverkets tillstånd ; det har tillagt, att Rikets Ständer torde finna, att meddelandet icke kan sträcka sig lill delaljerne.
Individen må tala vidt och bredt öfver hvilket ämne som helst; collectiviteter torde i frågor, som röra Försvarsverket, höra öfverväga, huru långt öppenhjertighe - loa Den 2 November e. rn. ten får sträckas.
Bland de anmärkningar, som från RiksSlånden åtföljde remissen af den Kongl. Propositionen, var äfven ett uppdrag åt Utskottet, att undersöka, hvari den misshushållning sedan 18a3 bestått, som uu gjorde så betydliga anslag nödvändiga.
Denna framställning har Utskottet besvarat, och sanningen likmätigt visat, att behofven blifvit af Konungen vid hvarje Riksdag framstäldte alltsedan 1812.
Utskottet har sagdt, att orsakerne till de nu anmälte behof måste sökas i en aflägsnare tid.
Det är ock derföre
Utskottet sökt fästa uppmärksamheten på den anmärkning, Grefve Gyldenstolpe ganska rigligt gjort, att endast 16,000 R:dr funnits ans lagné för Artilleriet; något hvar måste filina, huru långt man kan komma i vapnets underhäll med en sådan summa, och att den ännu mindre kunnat vara tillräcklig för vapnets ökande.
För dem, som varit Ledamöter af fordna Statsutskott, kan det icke eller vara obekant, huru obetydliga anslag varit gifne för våra äldre fästningars underhåll; summorna hafva aldrig räckt till, liksom anslaget för Wanås nu icke förslår att sysselsätta arrestanterne med nödigt arbete.
Min — jag säger min innerliga öfvertygelse är, att om mod skall finnas att hära vapen, måste äfven finnas mod, att utgifva de penningar, som för försvaret erfordras.
Jag tadlar derföre icke det mod man haft att'uppgifva behofven, sådane de äro; men jag heldagar, örn Rikets Ständer Den a November e. m. skulle tro, att Försvarsverket till fullo fått allt hvad det behöfver, genom de anslag, som Utskottet nu föreslagit.
Jag får i afseende derpå i främsta rummet fästa uppmärksamheten på de af Konungen begärde, men nu icke beviljade anslagen, som endast blifvit uppskjutne, och hvilkas nödvändighet Utskottet erkänt, ehuru det tvekat, att dertill anvisa medel.
Vidare förekommer dockan i Carlskrona, som icke heller denna gång kommit i åtanka; jag frågar, om de penningar få kallas bortkastade, som användas i ändamål att bereda besparingar i framtiden.
En enskild framställning om Stockholms befästning har äfven under denna Riksdag blifvit gjord, hvartill anslag denna gång väl icke kommit i fråga, men torde en annan gång göra det.
Ej heller äro behofven för Stockholms försäkrande från. sjösidan fyllde genom det anslag, som nu blifvit begärdt.
Jag hade derföre önskat, att prutningssystemet endast måtte tillämpas på tiden för anslagets utgående, så snart anslagets nödvändighet blifvit erkändt.
Jag förenar mig med dem, som tillstyrka bifall till Utskottets Utlåtande; hade tiden icke varit så långt framskriden, skulle jag hafva önskat återremiss.
Jag har i min reservation uppgifvit, hvarföre jag icke kan instämma i Utskottets sätt att calculera; jag har trott tiden vara inne, att uti en enda cassa gjuta alla besparingar och alla tillfälliga inkomster.
Jag beklagar att det icke lyckats
Dcu 2 November e. ni. mig alt göra denna generaliserande method gällande.
Då första Betänkandet om Statsregleringen afgafs, önskade jag äfven att alla förhållanden mätte framläggas i en enda tableau, på det
Ständerne skulle kunna öfverskåda dem i sin helhet; men det carakteriserar vårt sätt att behandla penningar, att taga en summa här och en annan der, och såmedelst lappa ihop hehofven, så godt man kan, samt att sluta med att gifva Begeringen en oinskränkt dispositionsrätt öfver allt som finnes.
Det är fruktan för skuldsättning och Statslånsystemet, som missledt
Utskottet att ännu längre fortgå på en väg, sorn är vida farligare, och en gång måhända skall missleda io gånger värre.
För en stats financeberedning, som har eanaler, uppbrända städer och en mängd för densamma främmande föremål i sitt conto, är det i synnerhet angeläget, att framlägga en tableau öfver Debet och Credit, och jag förutser, att dessförinnan intet helt kan uppkomma, Genom vidhållandet af samma vådliga Statsregleringssystem, som hittills ägt rum, skall man slutligen äfventyra att åter kasta nationen i det fordna olyckliga sedelmyntniugssystemet.
Ehuru gerna jag således önskade, alt genom en annan uppställning af Utskottets Utlåtande få alla medel under ett helt bedömmande, vill jag likväl icke, af det skäl jag redan anfört, hindra bifall till detsamma.
Den 2 November e. m. io5 Herr Hjerta:
Jag skall icke upptaga tiden med besvarandet af de anmärkningar emot mig, som blifvit gjorde af personer, hvilka i brist af grundlig vederläggning nödgats taga sin tillflykt till sökta qvickheter och repliker.
Jag vill blott på några anmärkningar i saken lemna ettsvar, som jag är skyldig mig sjelf, då dessa anmärkningar bärrört från ett besynnerligt missförstånd af mina ord.
Ingen borde nemligen tro, att det varit min mening, att Utskottet skulle för RiksStånden framlägga alla upprättade förslag och modeller.
Men då våra fordna Konungar begärde något af Rikets Ständer, visade de alltid, att förslagen voro uppgjorde i enlighet med gillade och fastställde planer, hvarifrån man vid pröfningen bade att utgå, och hvarefter man kunde rätta sig, för att vinna säkerhet, att medlen skulle räcka till för det åsyftade ändamålet.
Nu är deremot detta omöjligt; ly då till exempel, hvad Artilleriet beträffar, de meddelade upplysningarne blott inskränka sig dertill, att iG FältBatlerier äskas, utan att man för öfrigt känner något om den plan, hvarefter de skola uppsättas, så hemställer jag, om det är möjligt för Representanten, att vinna någon stadgad öfvertygelse, huru stora anslag i sjelfva verket erfordras för dessa 16 Batterier.
Det är denna ofullständighet jag klandrat; men icke har jag yrkat, att man för RiksStånden skulle framdraga modeller och alla mindre delal - io6 Den 2 November c. m, jer.
Jag liar icke eller sagt, att allt borde anskaffas i behofvets stund, ty detta vore vansinnigt; men jag liar sagt, att man bör inskränka sig till förberedelser, och att det är bättre, att i behofvets stund anskaffa livad sorn icke beliöfver göras till förrådspersedlar.
Och deribland räknar jag ångfartygen, som vi alltid i behofvets stund Itunna köpa af andra Nationer för bättre köp.
Jag har icke eller om Wanäs yttrat något, som kan gifva dementie åt mina yttranden vid sista Riksdagen; jag liar icke talat emot Centralförsvarets idee, som jag gillar; men en annan fråga är, om den utvalda punkten och sättet för befästningen äro de mest ändamålsenliga, och jag har redan vid sista Riksdagen yttrat samma opinion som nu, alt planen för Wanäs är allt för vidsträckt.
Huru någon slutsatts kan dragas af Utskottets Utlåtande om Förrådshusen vid Wanäs, kan jag sannerligen icke begripa; ty jag hemställer, huruvida det är möjligt för någon att bestämma sitt omdöme om ett anslag, hvarom Utskottet endast säger, att det skall användas till uppförande af förrådshus, utan att närmare bestämma, hvilka eller hvad slag af förrådshus, som menas.
Anser man alla sådane närmare bestämmanden öfverflödiga och onödiga, så vet jag i sanning icke, hvarföre Utskottet ens gjort sig hesväret, att indela de tillstyrkta anslagen i sex serskildta afdelningar; Utskottet hade likaväl kunnat samman - Den 2 November e. m. slå alltsammans i en enda summa, med den förklaring, att den vore behöflig för Försvarsverket, och att vi dermed borde låta oss nöja.
Då det likväl är Ständernas ovilkorliga rättighet, att pröfva behöfligheten af de anslag, som fordras, måste de ock veta, hvartill de skola användas.
De behöfva derföre icke få del af hela defensionsplanen, men de böra känna, att fastställda planer finnas för hvarje anslags användande; och jag bar icke fordrat mera, än att detta icke skulle förblifva en hemlighet inom Utskottet.
Nu veta vi icke ens, hvilka de Herrar och Män äro, som, enligt Herrar Crusenstolpes och von Hartmansdorff^ yttranden, efter öfverläggning med vederbörande Embetsman ansett dessa millioner behöfliga, och på hvilkas authoritet vi skola tro.
Grefve Brahe har meddelat den underrättelse, att
Konungen sjelf gjort framställning om den nedsättning, Utskottet tillstyrkt, för att undvika Bevillningens ökande; och just detta yttrande borde förmå, så väl den ädle Grefven sjelf, som Ståndets samtlige Ledamöter, att göra sig närmare reda för ämnet, och icke så lätt tro, att ingen ökad Bevillning här kommer ifråga.
Tydå 1829 års anslag äro så mycket större än 1823 års, frågar jag, hvarifrån man väl tror, att medlen skola tagas, om icke från ökad beskattning.
Det går visserligen an att uppgöra en femårig budget så, att beskattningen förhlifvcr densamma; men man tänker icke på öf - Den 2 November e. m. verskotten, som utgöra de skattdragandes samlade besparingar för påkommande behof, och om dessa nu medtagas, skall det ovilkorligen leda till ökad beskattning en annan gång.
När man såsom skäl för bifall framdrager så besynnerliga satser, kan jag så mycket mindre å min sida afstå från yrkandet på återremiss.
Hvarföre så mycken hemlighet skall göras af Gevärsförråden, kan jag icke fatta, och öfverlemnar till dem, som äro visare än jag, att förklara; för min del är jag öfvertygad, att främmande Makter, som äro intresserade att känna våra tillgångar, vet deni tio gånger bättre än Representationen, och att det således är förgäfves att vilja slå folk i ögonen med dylika förespeglingar.
Jag fortfar således att tro, det en betydlig besparing på anslaget till Gevärsförrådens complettering kan äga rum, ' och skulle tillstyrka, att denna besparing snarare användes för Dockan i Carlskrona, hvartill Utskottets Ordförande upplyst, att tillgångar saknas; och jag skulle ytterligare vilja förstärka detta anslag med det, som är ämnadt åt de välsignade ångfartygen, af hvilka vi ganska säkert hafva nog med eli.
Af Capotter och Öfverrockar har en besynnerlig målning här blifvit framställd, och en enskild händelse framdragen, som bevisar intet, ty krukor finnas i alla Armeer.
Jag har för öfrigt icke, såsom Friherre af Nordin påstått, fästat mig vid summan af 3o,ooo Capotter; jag har blott nämnt dem såsom Den 2 November e. m. bevis på den planlöshet, hvarmed den Kongl. Propositionen, i afseende på UtredningsDepartementet blifvit uppgjord, och jag har sjelf sagt, att Utskottet nedsatt antalet till i5,ooo.
Men jag bar påstått det vara orimligt, att lemna äfven dessa i5,ooo åt samma öde, som de 18,000 från i8i5; ty vi skulle med samma hushållning som hittills, och hvilken, Friherre af Nordin må säga hvad som helst, ej kan betraktas annorlunda än såsom misshushållning, ånyo hafva intet qvar om några år.
Såsom grund för anslaget till FortificationsDepartementet har man anfört, att arhetsanslaget borde rättas efter arbetsstyrkan.
Jag skulle likväl tro, att motsatsen borde äga rum, och äfven i detta afseende anser jag mycket vara att vänta af framtiden.