Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff; Jag har visserligen ingenting emot, att en förnyad lind. anhållan göres, ifall R. o. Ad. tror, att en sådan kail föranleda, att en författning i ämnet 11 kammer, ty en ny författning härom anser jag behöflig.
I närvar, ögonblick är det nästan en särskild författning eller åtminstone ett särskildt bruk, som iakttages i afseende på befordringsanspråken inom hvarje särskild corps, och jag menar med särskilda coi pser icke dem, som hafva dels ecelesiaslika och dels civila befattningar, ulan nästan hvar och en särskild civil-corps.
Det behöfves att i detta fall sammanföra föreskrifterna till allmänna stadganden, och detta var hvad den ifrugavar. comiteen gjort.
Denna comite's arbete anser jag visst icke vara ett mästerstycke, och jag var sjelf bland reservanterna; men om man sammanlägger förslaget och reservationerna, så tror jag, att saken fått en i möjligaste måtto fullständig behandling.
Att 1111 hålla sig vid sjelfva ordalagen i Utskrs betänk., anser jag mindre vigtigl; ty antingen den önskade författningen kallas lag eller något annat, blir den dock en föreskrift, sorn det tillhör K. M. att utfärda, och K.
M. lärer, oberoende af den benämning författningen af R.
St. erhåller, gifva henne det namn, som henne rätteligen tillkommer.
Cedcrströms anmärka, om bedömmande af sjelfva corn ileens fölslag synes icke här vara på sitt ställe; ty R.
St. skulle derigenom inlåta sig i en kritik öfver ett betänk., som ännu icke sell dagsljuset, åtminstone icke i tryck, och hvilket aldrig officiell kommit till R.
Sits kännedom.
Jag måste således först afstyrka en ålerremiss i sådant hänseende och förklarar slutligen, alt om det H.
Ståndet anser eri rind. framställning kunna befrämja sakens afgörande, hvilket jag icke liotl, att den kunde göra, såskall jag för min del icke motsätta mig beslutet.
Hamilton, Hugot Mig synes sorn, utom en, alla de talare, som yttrat sig rörtde detta betänk., voro ense om behofvet af en sådan lag, sorn bestämmer ordningen vid tjensters tillsättande på den civila banan.
Den siste värde talaren har blott i sitt första yttrande gjort den an— märkn., att en dylik skrifvelse, sorn den Utsk. föreslagit, vore obehöflig, eftersom, i följd af föregående Ständers und. framställning, en comité' varit tillsatt, hvilken utarbetat ett förslag i ämnet, fastän det var talaren obekant, hvarföre det ännu icke utkommit såsom författning, men hvilket han för - >44 Den 13 J u’n i f. un. modade skulle ske äfven utan R.
Sits påminnelse.
Men det har just varti samilia förhållande, som hos Utsk. fört lill ett annat resultat.
Det liar varit Utsk. obekant, hvarföre K.
M. icke låtit utfärda en sådan författning, hvilken allmänna rösten erkänner vara nödig, föregående Ständer begärt, och en comité utarbetat, och just derföre, alt orsaken härtill var obekant, har Utsk. föreslagit denna åtgärd, till vinnande af ett slut i frågan.
En annan värd talare har gillat en und. hemställan i ämnet, men trott ali skrifvelsen borde innefatta anhållan om utfärdande af en med 28 §:n Reg.E:n enlig lag.
Att en sådan enlighet bör äga ruin kan Utsk. visst icke jäfva, men Utsk. har ej ansett behöfligt alt sådant uttrycktes i den und. skrifvelsen, emedan Utsk. bort anse sig förvissadt, att hvarje efter år 180g utkommande Jag är enlig med Reg.Ftn, men det är de sedan år iy5Ö tillkomna förhållanden, i följd af statsmacliineriets förändrade organisation, som Utsk. önskade skulle afses, så att föreskrifterna lämpades efter närvar, förhållanden.
Det ligger i naturen af sådana föreskrifter, att de ej kunna afse annat än närvar, förhållanden och jemte dem böra förändras, och det var öfverensstämmelsen med dessa speciella förhållanden, som Utsk. ansåg sig böra antyda.
I likhet med Hr Rosenblad tror äfven jag, att del icke vore särdeles lyckligt, 0111 Regeringens rätt att tillsätta embetsman inskränktes inom så stränga malhematiska former, som år iy56 föreskrefvos.
Det låg i den tidens anda, men tillhör icke di n nuvar. tiden, och jag är öfvertygad att äfven sedan en allmän författning om befordringar på civila embetsmannabana!! utkommit, det mäste förblifva K.
M:s rätt, att vid tillsättningen af de högre platserna, som egentligen äro förtroendesysslor, icke så mycket se på de underordnade bestämmelserna, utan hålla sig till de i grundlagen intagna orden ”skicklighet och förtjenst.”
På denna grund, och ehuru jag delar Hr Rosenblads åsigt i hufvudsaken, tror jag, att ifrågavar. lag är nyttig och behöflig, på det hvar och en inå känna hvad som är hans verkliga rättighet i befordringsväg, och derigenom en mängd måhända obefogade klagomål för framtiden undvikas.
Jag anhåller om bifall till Utsk:s betänkande.
Lika med de fleste talare, som yttrat sig i detta ämne, anser äfven jag det vara af behofvet påkalladt, att en lag eller föreskrift om befordringar till civila embeten och tjenster kommer att utfärdas; men jag får dock anhålla om ålerremiss af detta betänk., emedan jag förmodar, att, i händelse af bifall dertill, ordalagen i den und. skrifvelsen skola blifva alldeles desamma, som Utsk. begagnat.
Jag tror att orden ”efter närvar, förhållanden lämpad” böra utgå från R.
St:s und. anhållan, der de synas vara obehöfliga och så D c n 13 Juni f. in. mycket mindre kunna ändamålsenligt qvarstå , som man har anledn. förvänta, att, i följd af den förändrade organisationen af Statsrådet, de flesta 0111 ieke alla öfriga embetsverk äfven skola komma att undergå en förändrad organisation.
Jag tror således att i stället för orden ’’efter närvarande förhållanden lämpad” bör nämnas en af behofvet påkallad lag eller föreskrift om civila befordringar.
Hr Rosenblad: I anledn. af Frih.
Hamiltons yttrande anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, alt det icke inskränker sig till förtroendeljenster ensamt, der behofvet tvingar, att annorlunda an elter arithrnetiska grunder bedomina hvad grundlagen kallar skicklighet och förtjenst.
Till en rådsplats och många andra, som ej äro förtroendesysslor, skulle mången bra och skicklig kamererare vara mindre lämplig.
Jag tror derföre att, jemte det grundlagsstridiga deruti, alt då grundlagen med klara och bestämda ord säger, att skicklighet och förtjenst skola ligga till grund för befordringar, bestämma några andra på mathematiska beräkningar stödda befordringsgrunder, sådant icke vore ändamålsenligt; men äfven om, såsom jag förmodar, afsigten med den författning, som Hr von Hartmansdorff sagt hafva varit under utarbetning, och hvilken visserligen icke ulan mycken oegentlighet kunde kallas en lag, har varit att bestämma, på hvad sätt de underlydande embetsverken böra upprätta förslag till tjenster eller sjelfve tillsätta dem, så får jag fästa uppmärksamhet på omöjligheten att gifva ett lämpligt allmänt stadgande för sådana fall.
Huru, mine lierrar! skall möjligen samma föreskrift kunna göras gällande för förslagsrältigheten vid tillsättandet af t.
ex. en kamererare-beställning i Kammar-coll:m , en lectors-syssla vid ett gymnasium och en consulsplats i främmande land m. fl. lika heterogena befattningar?
För mig åtminstone står det mycket klart, att en allmän författning i detta afseende, om också utarbetad med den största sakkännedom och redigerad med den mest utmärkta förfatlareförmåga, ej kan blifva annat än ett onyttigt och skadligt band vid befordringarna.
Jag kan i det fallet endast tänka mig särskildta stadganden för de olika embetsverken och olika grenarna af tjenstemannabefattningar, som skulle blifva föremål för bestämmelserna i författningen.
Jag anhåller, att, i händelse af återremiss, detta yttrande också måtte medfölja; men för egen del skulle jag tro, att betänkandet saklöst kunde afslås.
Ehuru jag bekänner, att jag i allmänhet icke mycket fäster mig vid redaclionen af ordalag, då det icke gäller sak, får jag dock upptaga en värd talares anmärkn. emot de i Utsk:s förslag förekommande orden: ”en efter närvarande förhållanden lämpad lag.” Utsk. har trott, att det just var efter närvar, förhållanden författningen borde lämpas; ty icke borde den grundas på för - Den 13 Juni f. m. flulna förhållanden, icke kunde man begära, att den skulle lampas efter tillkommande förhållanden, utan det var de närvar, förhållandena, nemi. icke då LJtsk:s betänk, afgafs, utan naturligtvis då författningen af K.
M. utfärdas, som i densamma borde afses, d. v. s. att alla de anomalier vid befordringarna, som uppkommit genom förändrade organisationer, skulle alhjelpas Hvad åter den siste värde talaren yttrat, har jag svårt att molbevisa, då jag i hufvudsaken delar tankar med honom; men jag tror likväl, i olikhet med honom, att en allmän författning, om också, såsom den värde talaren ansett nödigt, innehållande särskildta stadganden för hvarje verk, är nödvändig, på det att på ett ställe må vara sammanfördt allt hvad i afseende på befordringarna bör iakttagas, då numera den förut existerande författningen icke är i alla fall tillämplig, utan behofvel af dess 0111 iris tande, såsom vi hört, är allmänt erkändi och redan föranledt vidtagande af de för sådant ändamål nödiga mått och steg.
Det är blott för att uttrycka, det R.
St. vidhålla deras förut i ämnet yttrade tanke och'önska sakens slutliga afgörande, som denna und. skrifvelse skulle afgå, och jag kail ej inse dess obehöAighet.
Då jag sednast yttrade mig i generella termer och endast åberopade 28 §:u Reg.Formen, i öfverensstämmelse hvarmed den ifrågavar. författningen bör utfärdas, så ansåg jag denna framställning tillräcklig, emedan, ifall de ord ’’e f t e r närvarande förhållanden lämpad, '’ hvilka man här anmärkt såsom olämpliga, komma att uteslutas, det faller af sig sjelft, att bestämmelserna, då grundlagen dervid iakttages, böra blifva ganska enkla.
Jag instämmer med Frill.
Hamilton deruti, att man kan förutsätta, att K.
M. icke utfärdar författningar, som äro i strid nied grundlagen; men annat är detta och annat är en författning i afseende på tjenstemanna-befordringar, som kominer att stå i conformitet med grundlagen eller blott på sidan af densamma.
I afseende på befordringar i allmänhet torde det vara en oeftergiflig grundsats, att för inträde i första graden skola de kunskaps-bet vg afses, som dertill berättiga.
Efter inträdet i tjenst är också tydligt, att inga vidare specimina erfordras, emedan då en person, med högre examensbetyg, ifall han visat sig försumlig i sin tjenstenlöfning, måste ställas tillbaka för en annan med mindre men tillräckliga kunskaper, som med nit fullgjort sitt kall.
Deri ligger således det i medvetandet och känslan tydligen bestämda begreppet örn hvad med förtjenst skall förstås, men en definition derom blefve i lagstiftningsväg mer än olämplig.
Det kan naturligtvis ej utsättas något lagbud för annat än den qvalification, tjenstemanna-suhjecterne böra hafva för inträde i första graden.
Sedan de vunnit detta inträde, är banan öppen, och måste de, genom särskildt åda - Den 13 Juni f. m. 247 ga lagd skicklighet ocli flit i t jensteutöfningen, v isa deras för-» tjenst till befordran.
Jag kan således ej annat än vidblifva min anhållan om åtcrremiss och rättelse i de föreslagna ordalagen för den underd. skrifvelse!).
Hr Rosenblad har ansett en författning i detta hänseende obehöflig.
Jag torde få fästa H.
Ståndets uppmärksamhet derpå, alt ad §:n Reg.- F:n säger: ”Konungen fäste, vid alla befordringar, afseende endast å de sökandes förtjenst och skicklighet, men icke på deras börd;” och att denna §. börjar sålunda: ”Konungen äger att i Statsrådet utnämna oell befordra infödda Svenska män till alla de embeten och tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar, dock böra vederbörande förut med förslå" . . ^ hafva inkommit, eler sådana hittills ägt rum/'
Om nu för slag skola framställas till K. M., hvad är deras ändamål?
Utan tvifvel, att de embetsmän, som hafva en närmare kännedom 0111 de sökande, må kunna för K.
M utreda, hvilkas förtjenst och skicklighet är öfvervägande framför andra medsökande, äfvensom hvilken deribland har företrädet.
Det är också naturligt, att desse vederbör, embetsmän icke må efter eget godtfinnande för hvarje gång olika tolka orden förtjenst och skicklighet, och att ej det ena verket må tolka dem på ett sätt, och det andia på ett annat.
Det måste således finnas en allmän regel, som samtliga collegier och embetsverk, hvilka äga att upprätta förslag till tjenslers återbesättande, böra iakttaga, äfvensom det är nödvändigt, att då dessa collegier och embetsverk äro berättigade att sjelfva tillsätta tjensterna, de må följa samma grundsats, som vid förslags upprättande oell afgifvnnde till K. M.; ty på en föregående befordran framför en annan grundas ofta en sökandes förslagsrätt framför dess medsökande till en högre tjenst.
Detta allmänna ordnande i ett sammanhang har författningen afsett, och detta gemensamma allmänna ordnande måste äga rum.
Således är författningen ingalunda obehöflig.
Att det kan finnas ovanliga omständigheter vid skicklighetens bedömnande och att den ej kan mätas lika fölen consul och en tjensteman inom ett collegium, är alltför möjligt, och sådana skiljaktigheter hafva äfven i comiteens underd. betänk, blifvit iakttagna; men det finnas likväl många olikheter för ögonblicket, som kunna och böra bringas till likhet, och derföre bör författningen utfärdas.
Antingen R. o. Ad. finner för godt att bifalla eller återremittera detta betänk., är det, såsom jag förut sagt, ingalunda mig emot, eftersom man tror, att en påminnelse kan föranleda författningens utfärdande.
Besvärs- o. Ekon.Utsk:s betänk.
N:o blef af R. o. Ad. bifallet.
Vidare föredrogs Allin.
Ekon.Utskts den 10 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 43, ang:de föreslaget förbud för tjenstemän vid einbetsverken att på samma gång innehafva mera än en tjenst med lön på stat.
Hr Ed en hjelm, Gillis: R. o.
Ad. torde nogsamt finna, att på åtskilliga ställen inom Riket och isynnerhet i småstäderna finnas (lere tjenstemän med så små löner, ali de ej kunna lefva deraf, utan vederbör, varit nödsakade att sammanslå tjensterna, på det deras innehafvare mätte någorlunda hafva sin bergning.
Såsom exempel vill jag endast uppgifva, alt i gamla tider eller för icke mer än en mansålder sedan, var Marstrand ganska florerande och hade råd att rätt väl aflöna sin borgmästare.
Nu har der rörelsen så nftagit och välståndet så sjunkit, att
Marstrand rättare kan anses såsom ett fiskeläge än som en stad.
Borgmästaren tjenar der för 5oo och postmästaren för omkring 200 r:dr b:co, hvarföre begge desse tjensteman varit i ytterst fattiga omständigheter.
För någon tid sedan dog den ene, nemi. postmästaren, i största elände.
Många sökande anmälte sig lill tjenslens erhållande, men jag fann, alt del var en olycka för detta samhälle, att hafva 2:ne så svagt lönade tjenstemän och sökte derföre i und. hos K. M., att begge dessa tjenster fingo förenas, hvilket också lyckades.
Nu äger den person, som innehar begge tjensterna, en lön, som sammanlagd är så stor, att han med största hushållning kan draga sig fram, hvilket var omöjligt förut.
Samma förhållande tror jag finnes på flera andra ställen i Riket, och jag anhåller derföre att detta betänk., såvida det icke återremitteras, måtte afslås.
C e d ers t r ö m , Jacob: Detta af Utsk. gjorda tillstyrkande anser jag vara rent af skadligt.
Det är klart, mine herrar! att i första graden på den civila banan är det t. o. 111. nyttigt, att tjenstemän nen kunna vara engagerade i flera verk, på det de må kunna göra sig bekanta med göromålen på olika ställen.
Det är helt naturligt, att det för dem måste vara fördelaktigt att dervid kunna inhemta den mångsidiga kännedom af olika göromål, som på den civila embetsmannabana!! är nödig, för så väl juridisk, kameral och commerciel tjenstebefattning; och den tidpunkt, som Utsk. förutsatt för öfvergången till iakttagande af den grundsats, att ingen må innehafva iner än en lön på stat, nemi. efter indragning af den förmodade umbärliga tjenstemannapersonalen, och de öfrigas förseende med för deras bergning tillräckliga löner äfven i första tjenslegi aden, — denna tidpunkt är för långt aflägsen, och möjligen skall det aldrig anses vara Statens intresse att frambringa ett sådant förhållande.
Första graden är egentligen att anse såsom en expeclance-ställning, der man skaffar sig utsigt till vidare ]) c ii i3 Juni t. m. befordran genom förvärfvande af större skicklighet, hvartill heliöfves mångsidig öfning, som icke kan vinnas i ett enda verk, ty der blir öfningen högst ensidig och gör subjectet otjenligt i något annat verk, änder han börjat sin tjenstgöring!
Det är således ganska nyttigt, att lian kan söka engagement och vinna befordran till första graden inom mera än ett embetsverk.
Extra-ordinarier komma då att suppleera den mindre tjenstgöring han förrättar, och de kommu, när lian befordras, i tillfälle att stå såsom expéctanter, tills de i sin tur vinna befordran.
Jag tror, att om Utsk. kommit att beräkna behofvet för de i embetsVerken inträdande unge män, alt handlägga mål i flera verk, för att förskaffa sig en mångsidigare kunskap; så hade Utsk. icke här tillstyrkt bifall, ulan afslag å motioherna, och för min del yrkar jag afslag å Utsk:s betänkande.
Jag har i Utsk. ta lat emot delta betänk , så väl i afseende på motiverna, som i afseende på resultatet.
Tyvärr har jag glömt hvad jag då anförde och torde nu icke så fullständigt, jag önskade, kunni yttra mig i ämnet.
Utskts tillstyrkande livilar hufvudsakligen på åtskilliga förutsättningar, hvilka bero på en alltför aflägsen framtid; och det står efter min Öfvertygelse i mycken strid med åtskilliga opinioner, som tiden vill göra gällande.
Man talar i ingressen om reorganisation af Rikets embetsverk.
Derom äro dock icke några förslag afgifna, och man kan således icke förutse hvilken riktning denna reorganisation kunde taga.
Utsk. har åtminstone icke derföre gjort sig någon reda, och någon discussion derom har ej i Utsk. förefallit.
Tillstyrkandet livilar dessutom på presuppositionen af löneförhöjningar.
Jag hemställer till herrarna sjelfva, huru dermed ser ut, eller huru lätt det är att tillvägabringa löneförhöjningar, då man vill göra en sådan förhöjning till ett appendix vid reorganisationerna.
Man talar äfven om att tjenstemännens arbeten skulle genom reorganisationerna förenklas.
Jag tror, att jemväl detta står i strid med allmänna förhållandet, eftersom ett lyckligt fortskridande af utvecklade samhällsförhållanden gör alt arbetet jemnt stiger och bör stiga; hvilket jag också önskar, jemte det jag tror, att samhället bör så ordna sina embetsmannabefattn ingar, att arbetet mötes af driftiga händer, hvilka hastigt och raskt sköta göromålens behöriga gång.
Man talar om, att vi hafva för mångå tjenstemän.
Detta står, tycker jag, icke rätt väl tillsammans med att man från alla håll bör, att tjenstemärinen äro öfverhopade af göromål, emedan de äro alltför futalige, och då framställningar göras från Hofrätterna och andra administrativa verk om personalens förökande; just för att kunna medhinna göromålens behöriga handläggning, Jag tror derföre,, att detta betänk, ingår i 8 H. 32 Heil i3 Juni f. in. detaljer, livilka icke hvila på nog säker grund, för att leda till något beslut, sådant sotn det här åsyftade.
Jag skulle dessutom tro, att med få undantag icke det fall inträffar, som motionärerne anmärkt oell Ulsk. önskat måtte upphöra, alt nemi. inom embetsverken personer finnas, hvilka innehafva flera befattningar med lön på stat.
Med lön på stat menar jag, oell förmodligen afses äfven af andra sådana löner, hvilka äro på riksslaten uppförda, d. v, s. så beskaffade löner, som hänga tillsammans med statsregleringen, hvilken beror af R.
St:s ordnande.
Jag tror icke, att Utsk. ens tänkt på sådana smärre tjenstebefattningar, som Hr Edenhjelm omnämnt, och hvilka förmodligen icke äro föremål för R.
St:s ordnande, och mig synes det böra bero af ett collegium eller annat embetsverk, att tillåta sina unga tjenstemän att praktisera på andra ställen, än der de äro uppförde på ordinarie stat.
Jag skulle tro, alt detta är rätta sättet att förekomma en ensidig bildning och hvad man velat kalla Bureaucratie, som utbildas just derigenom, att vägarna äro stängda och tillfällen ej erbjuda sig att utveckla sina intellectuelia förmögenheter på mera än ett sätt, och i följd hvaraf jag fruktar att i framliden en högst ensidig embetsmanna-bildning skulle uppkomma, hvarmed följer skefhet i omdömet, då deremot embetsmannabildningen, ju mera mångsidig den är, blir mera ändamålsenlig, såvida den icke är för ytlig, utan slödes på grundliga kunskaper.
I delta fall förenar jag mig med Frih.
Gederström, och på grund af hvad jag anfört, får jag afstyika betänkts antagande, i öfverensstämmelse med hvad jag i Utsk. gjort.
Det är visst beklagligt att icke Staten har tillfälle att su aflöna sina embetsman, att de kunna berga sig, och detta är isynnerhet förhållandet med embetsman i de lägre classerna.
Jag får dock lof att säga, det mig är bekant, att flera exempel finnas på, att flera tjenster med stora löner äro förenade hos en person, och om det icke vore mig förbjudet att här vidröra personliga förhål landen, kunde jag anföra flera sådana exempel.
Många finnas, hvilka förena löner, som kunde vara tillräckliga för 2 a 3 hushålls bergning.
Detta tyckes dock vara högst orätt
Här gå många, sorn äro i behof af högre löner i både högre och lägre tjenstebefattninrgar.
Att då på en hand hopa så stora inkomster, att de utgöra mer än som fordras för att lefva t. o. m. i öfverflöd, synes vara orätt.
Jag skulle derföre önska, att detta betänk, måtte återremitteras, för alt fä någon större bestämdhet, emedan jag anser detsamma i sitt närvar, skick leda till ingenting.
Hvar och en menniska har olika begrepp om hvad den ene eller andre behöfver för sin bergning.
En kan anse 5oo, en annan 1000 och den Jtdje 2000 r:dr o. s. v. dertill behöfliga.
Det hade derföre efter min tanke varit nödvändigt, att Utsk. gjort sig reda för hvad som må anses behöfligt till en tarf - Den 13 J u n i f. m. lig lefnad för en embetsman med hustru och barn.
Detta bade lemnat något för R.
St. att rätta sig efter, då de skola taga denna fråga i slutligt öfvervägande.
Jag anhåller, på grund af hvad jag nu sagt, om återremiss, och att Utsk. må uppgifva den summa, Utsk. anser behöflig för en embetsmans hushåll, utan öfverflöd, men äfven utan brist, och att man sedan på grund deraf måtte i und. anhålla, att den embetsman, som har en sådan summa i lön, icke må derjemte komma i åtnjutande af någon annan lön på stat.
Åtskilliga anmärkntr äro gjorda emot detta betänk., och, såvida de visa olika åsigter om nyttan eller skadligheten att förena flera tjenster på samma hand, tillåter jag mig icke att derom strida, ty hvar och en har i detta fall sin åsigt och lärer icke deri rubbas genom någon motbevisning.
Men här ävo äfven andra anmärkntr framställda, hvilka jag tillåter mig upptaga till besvarande.
Här är först sagdt, att ett sådant förslag, som detta, ej later tillämpa sig derföre, att i småstäderna finnas löntagare, som icke kunna lefva på sina löner för en tjenst, och att i följd deraf auetoriteterna nödgas sammanslå tjensterna.
Detta har ingalunda så undfallit Utsk., som en dess värde ledamot förmodat, hvars uppmärksamhet icke för tillfället måtte hafva särdeles medföljt ärendets behandling inom Utsk.; ty vid discussionen förekom denna omständighet, och var densamma äfven anlednm, hvarföre Utsk. inskränkte sitt förslag till tjenstemän i embetsverken och icke gjorde det mera omfattande, ty Utsk. kände och insåg ganska väl, att många sådana fall i småstäderna och provinserna inträffa, hvarpå ifrågavar. stadgande ej borde tillämpas.
Hvad åter beträffar embetsverken, äfvensom samma utsk.ledamots yttrande, att något förslag till deras reorganisation ej blifvit afgifvet, så misstager jag mig mycket, om icke den värde ledamoten motsagt sig sjelf; ty denna reorganisation begärdes redan vid 1823 års riksdag, börjades då genast att af Regeringen verkställas i afseende på flera embetsverk och har sedermera så fortgått, att densamma, åtminstone enligt hvad mig är sagdt, i det närmaste är slutad.
Hvad Ständerne nu skulle begära är öfverensstämmande med af Regeringen vidtagna åtgärder; ty för Statscontoret samt 1 eller 3 andra embetsverk är stadgadt, att sedan embetsmännen blifvit inskränkta till det nödvändiga antalet och derigenom lönerna fixerade till det belopp, att embetsmännen anses kunna lefva derpå, skall ingen tjensteman derstädes få innehafva 2tne löner.