Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter det förslag, som Utsk. gjort, skulle endast verkets extraordinarie tjenstemän komma i fråga, men hvarken personer af 4:de graden, som dock slå framför extra ordinarie, icke eller personer utom verket.
När man nu erinrar sig, att commissariebeställningarne i Banken äro af största vigt, och att de, som dem bekläda, till en del utgöra ledamöter af understyrelsen, så borde man väl icke inskränka möjligheten för
Fullmäktige att kunna återbesätta desse tjenster så väl som möjligt, d. v. s. under så stor medtäflan dertill som möjligen ske kan.
När denna medtäflan iuskränkes endast till extra ordinarie; men utesluter ej allenast 4:de gradens tjenstemän, utan äfven dem, som ej äro i Bankens tjenst anställde, så försvårar man möjligheten för
Fullmäktige att väl återbesätta dessa beställningar.
Jag anhåller derföre vördsamt, att den gamla föreskriften måtte oförändradt bibehållas.
Hr von Hohenhausen: Hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, tror jag till en del hvila på elt misstag om förståndet med det nya förslaget, att endast extra ordinarie skulle komma i fråga till befordran.
Man har ansett, att de, som inom Banken väl sköta sina befattningar, skulle vara tillförsäkrade att kunna avancera till commissariebeställningar; men jag skall visst icke motsätta mig hvad Hr von Hartmansdorff som en competent domare i detta fall önskat.
6:le punkten bifölls, äfvensom R. o. Ad. biföll 7:de punkten med deu förändring, alt sista meningen deri skulle erhålla följande lydelse: ”till commissariebeställningarne, så väl 4:de gradens tjenstemän, och extra ordinarier inom verket, som derstädes förut icke anställde personer.” 8, 9, 10 och 11 punklerne lemnades utan anmärkning, men i afseende på 12:te punkten, yttrade Hr von Hartmansdorff: 12:te punkten har en lydelse, som förmodligen tillkommit af elt tryckfel; der står så här: ”Bankens brandmästare och vaktbetjeniug tillsättes af Understyrelsen medelst constitutorial; Fullmäktige dock obetaget att sjelfva antaga och förordna vaktbetjenter vid deras expedition; Den 14 Maj f. ra. 483 och ma Understyrelsen i mån af behof utse och låta till tjenstgöring anställa extra vaktbetjening”; hvaremot det heter i 52 § bancoregl.: ”Fullmäktige dock obetaget att sjelfve antaga och utnämna den vakt betjent” etc.
Fullmäktige hafva icke mer än en vaktbetjent, och jag kan ej tro Utsk:s mening hafva varit att öka vaktbetjenterne till ett obegränsadt antal, i hvilket fall Fullmäktige skulle få antaga så manga som helst.
Detta lärer så mycket mindre vara meningen, som en vaktmästare är tillräcklig för Fullmäktiges expedition.
Jag hemställer alltså, att det måtte komma att hela vakt betjent i stället för R. o.
Ad. biföll 8, 9, 10, 11 och 12 punklerne utan annan förändring,"än alt i sistnämnde punkt skulle införas ordet ”vaktbetjent” i stället för ”vaktbetjenter”.
Denna punkt lyder så: ”Un derstyrelseu vare pligtig alt, samma dag justering af något dess beslut i befordringsmål verkställes, låta derom utfärda anslag”; och vidare: ”Deu som ej åtnöjes med Fullmäktiges beslut i befordringsmål, vare berättigad att hos nästblifvande BancoUtsk. eller revision af Bancoverket deröfver sig besvära.
Skolande, vid talans förlust, ett sådant missnöje hos Fullmäktige anmälas inom 14 dagar efter det beslutet blifvit vederbörande delgifvet samt besvären till Fullmäktiges expedition inlemnas, i förra fallet sist å den dag, R.
St:s sammankomst inträffar, och i sednare fallet, eller vid Bancorevision, sist.
14 dagar före Rikets Ständers Revisorers sammanträdande, allt före klockan Tolf (12) å dagen.”
De orden vederbörande delgifvet hafva troligen tillkommit af ett misstag, då man förut förklarat, att Fullmäktiges beslut i befordringsmål skall kungöras genom anslag.
Jag hemställer derföre, att det måtte hela: ”14 dagar sedan det blifvit anslaget”.
Derigenom öfverensstämmer den sednare föreskriften med den föregående; i annat fall skulle Fullmäktiges beslut i sådane frågor delgifvas hvarje sökande, hvilket vore en onödig och besvärlig omgång.
Emot det förtydligande, som Hr von Hartmansdorff nu föreslagit, liar jag ingenting att invända.
Delgifvaudet bör ske genom anslag, och på det icke hvar och en af tjenstemännen i en hel tjenstegrad må kunna anses böra särskildt erhålla del af beslutet, må den föreslagna förändringen gerna äga rum. R. o. Ad. biföll 13:de punkten med den förändring, att i stället för orden ”vederbörande delgifvet” skulle införas ordet ”anslaget”. 14, 15, 10 och 17 punkterne.
Föredrogs och bifölls BancoUlsk:s i gårdagens plenum på 484 Den 14 Maj f. m. hordet lagda mern.
N:o 63, med förslag till Stskilliga förändrade föreskrifter i 7 artikeln af nu gällande bancoreglem.
Föredrogs, men lades, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., Gr.
Mörner, Carl Göran Detloff m. fl. ånyo på bordet StatsUtsk:s d. 9 dennes första gången bordlagda utlåt.
N:o 287, i anledn. af väckte motioner om förändringar i sättet för utgörande af indelta räntor, samt om dessas jemte tiondespanmålens indragning till statsverket m. m.
Vid föredragning af StatsUtsk:s d. 9 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 288, i anledn. af väckt fråga, om förändrade stadganden, rör:de debiteringen och uppbörden af de lill Bohusläns regemente anslagne indelningar, yttrade sig Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
Som i detta utlåt, det föregående, hvilket nu blifvit bordlagdt, är åberopadt, så får jag hemställa, att såväl det nu föredragna som det näst efterföljande må hvila på bordet till nästa plenum.
Silvius, förenade sig med Frih. Palmstjerna.
Till följd häraf bordlädes nu ånyo såväl Statslltsk:s utlåt.
N:o 288, som samma Utsk:s näst derefter å föredragningslistan upptagna d. 9 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 289, i anledn. af väckt fråga om indragning lill statsverket af den till aflöning åt landshöfdingen i Blekinge län anslagna kronotiondespanmål samt indelningshafvarens godtgörande medelst contant statsanslag.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 9 dennes på bordet lagda mern.
N:o 295, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rör:de en i utlåtma N5s lil och 237 förekommande fråga.
N:o 296, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
N:o 198, ang:de dagsverksskyldigheten för hemmansägare å ön Hven, yttrade sig Frih.
Den undersökning, som Utsk. bär omtalar, är redan fulländad, och kan således icke förnyas; och hvad dagsverksskyldigheten beträffar, så utgår den till Uranienborgs kungsgård och måste qvarstå så länge conlractet om denna knngårds utarrendering äger bestånd, och det är helt nyligen detta contract är upprättadt.
Uppå härefter framställd propos., vidhlef R. o. Ad. sitt i anledn. af betänk.
N:o 198 fattade beslut, och lades utlåt.
N:o 296 till handlingarne.
Föredrogs och lades till handlingarne SlatsUtsk:s d. 9 den - Den 14 Maj f. m. 4S5 nes på bordet lagda ntlåt.
N:o 298, i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
N:o 241, ang:de väckt fråga dels om framlida försäljning af kungsgårdar och andra kronolägenheter, dels om förändring af de i afseende på utarrendcring af Kronans fasta egendomar å landet nu gällande föreskrifter.
Föredrogos och biföllos StatsUtskis d. 9 dennes på bordet lagda mern.
N:o 29S, ang:de grat i lica lion åt förste Hofinlendenlen m. m. Welin ; och N:o 299, ang:de slutligt bestämmande af arfvodet för den i Utsk. anställde kamereraren.
Föredrogos och lades till handlingarne StalsUtsk:s nedannämnde d. 9 dennes på bordet lagde mern.
N:o 300, rör:de skedd volerig i frågan om anslag till elt nationalmuseum; N:o 301, ang:de verkställd omröstning öfver 2:ne i mern.
N:o 260 omnämnde frågor; N:o 302, ang:de verkställd omröstning i frågan om de till Emm-åns upprensning beviljade statsbidrag; samt N:o 303, rörde skedd omröstning i frågan om anslag till nykterhetsskrifters utgifvande.
Vidare föredrogs och lades till handlingarne förstärkta BancoUtsk:s d. 9 dennes på bordet lagda mern.
N:o 60, i anledn. af verkställd omröstning öfver åtskilliga af de i mern.
N:o 55 upptagne frågor, rörde regleringen af Bankens lånerörelse m. m.
Upplästes till justering och godkändes följande från Exp.- Utsk. inkomne förslag till R.
N:o 201, med öfverlemnande af ny bevilln.förordning; N:o 202, ang:de en, emot skedd nedsättning i personliga skyddsafgiften svarande afgift till folkundervisningens befrämjande ; N:o 203, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ang:de förhöjning i anslagen till folkundervisningen; N:o 204, ang:de beräkningen af statsverkets inkomster; N:o 205, ang:de uppförande af en fyrbåk å skäret Understen ; N:o 206, ang:de stiftande af lag för acliebolag; N:o 207, ang:de förmånsrätt för förskott, lemnadl å varor, som blifvit till försäljning emotlagne. 486 Den 14 Maj f. m.
Äfvenledes upplästes till justering oell godkändes Exp.Ulsbs under N:o 209 afgifne förslag till förordnande förde till tryckfrihetens vård utsedde comiterade, i afseende på grundlagarues och riksdagsbeslutets felfria tryckning.
Vidare upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exp.Utsk. inkomne förslag till §§ i riksdagsbeslutet: N:o 22, ang:de allmänna bevillningen; N:o 23, ang:de val af Just.Ombudsman och dess suppleant samt af ledamöter i Tryckfrihetscomitéen; N:o 24, ang:de borgenärs rätt att, efter anslälldt utmätningsförsök, använda bysättning; och N:o 25, ang:de förändrad lydelse af 1 § i 23 cap.
Ärfda b:n och tillägg till 7 § i 20 cap. samma balk.
Lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne utlåt:n och mern., nemi. från Constitutions-Utskottet: N:o 44, i anledn. af 2:ne Stånds återremisser å mern.
N:o 37; N:o 45, i anledn. af 2:ne Stånds återremisser å mern.
N:o 38; N:o 46, i anledn. af 2:ne Stånds återremisser å mern.
N:o 42; samt från Stats-Utskottet: N:o 312, med öfverlemnande af 53 §§ utaf förslaget till det nya reglementet för Riksg.cont. H. R. o.
Ad. åtskildes kl. £ till 3 e. m.
In fitlem protocolli, Albert Munck.
Onsdagen den 14 Maj 1845.
Justerades 6 prot.utdr. för denna dag f. ni.
Föredrogs Banco- och LagUlsk:ns d. 9 dennes på bordet lagda mern.
N:o 3, med förslag till sammanjemkning af RiksSt:ns skiljaktige beslut öfver Utskms betänk.
N:o 1 och utlåt. w.
Den 14 Maj e. m. 487 N:o 2, med förslag till lag för enskilde banker samt villkoren för dessas rörelse.
Delta mern. företogs punktvis lill pröfning. l:sta punkten, ang:de ämnets behandling enligt 73 § Riksd.Ordn. samt de delar af lagförslaget, hvilka redan genom samtlige eller ock 3 Stunds beslut blifvit gillade.
Uti ingressen lill betänk, pag. 1 yttrade sammansatta Ulsk:n, alt de af föreskriften uti den 73 § Riksd.Ordn. funnit sig förpligtade att söka bringa de skiljaktiga beslut, som inom RiksSt:n blifvit fattade, till enhet; nemi. ett beslut hufvudsakligt lika inom Preste- och BondeStm, och ett annat beslut, som blott i afseende på sedelvaleuren och någre andre mindre omständigheter skiljer sig inom R. o. Ad. och BorgareStåndet.
För min del skulle jag tro, att de sammansatta Ulsk:n icke bort åberopa den 73 §; utan i stället, genom åberopande af den 75 §, hafva ledt sig till det resultat, all frågan hade bort förfalla.
Bär är fråga om antagande af en lag, i afseende å hvilken 2:ne
Stånd hafva stadnat i ett beslut och 2:ne i ett annat.
Utsk:n säga visserligen, att samtlige RiksSl:n hafva beslutat att förändring uti nu gällande lag skall ske; men om detta skäl skulle anses gilltigt, huru skulle det då gå vid tillämpniugen af denna sats på vanlig lagstiftning?
För min del kan jag åtminstone icke annat än tro, att då det förhållande inträffar, att 2:ne
Stånd hafva beslutat alt förändra en § uti allmänna lagen på ett sätt, och 2:ne Stånd hafva heslutat att förändra samma § på ett annat, i hänseende till principen alldeles motsatt sätt, att, säger jag, § då skall qvarstå oförändrad, och ali fråga om förändring anses vara förfallen.
Nu hafva de förenade Utsk:n pag. 4 sjelfva sagt, att den ifrågavar. lagstifningen är ämnad alt hafva egenskapen af allmän civillag, och likväl tillstyrka Utsk:n oss att votera uti frågor af sådan natur, deruti 2:ne Stånd hafva stannat emot 2 uti helt olika beslut!
Af Utsk:ns mern. sid 4, jemfördt med det förslag, som Ulsk:n framställt, att voteringen skall verkställas uti förstärkt LagUtsk., synes för öfrigt, att LagUtsk. möjligen skulle kunna komma att votera om en ren bancolråga; ty för den händelse att icke PresteSt. antager BondeShs beslut, måste votering ske om conlrapropos., och dä hlifver den ena meningen i denna voteringen en ren bancofråga, som rätteligen borde komma att af BancoUtsk. behandlas.
På alla dessa grunder hemställer jag derföre, huruvida icke hela betänk, må kunna anses förfallet, då 2 Stånd i denna fråga stannat emot 2.
Den siste värde talaren slutade med att ”på alla dessa grunder” hemställa, huruvida icke betänk, måtte kunna anses vara förfallet.
Då nu likväl icke mera än första delen af samma betänk, blifvit för R. o.
Ad. föredraget, vill jag icke taga i öfvervägande ”alla dessa grunder”, som den värde ledamoten andragil; vi torde tids nog komma dit, då resten af betänk, varder till pröfning 488 Den 14 Maj e. m. framstäldt.
Men i afseende på hvad som nu är för handen, så har den värde talaren egentligen fästat sig dervid, att Utsk:u icke ansett frågan förfallen, dä 2:ne Stånd hafva stannat emot 2 uti helt och hållet olika beslut.
Jag skulle vara böjd att anse förfallet hvad Preste- och BondeSl:n hafva beslutat; att nemi. inga banker skulle få utgifva egna sedlar, hvarigenom det således borde förblifva vid hvad förut i detta afseende varit stadgadt.
Men nu konnner det sig så, att ingenting i denna del finnes stadgadt; ty den förordning, som utkom och på hvilken nuvarande privatbanker sig grunda, nämner ingeuting om att de skola få utgifva egna sedlar.
Dessutom var detta en förordning, utkommen i ekonomisk väg, hvaremot fråga nu är om att stifta lag.
Att en civillag i detta hänseende skall stiftas, derom hafva alla Stånden varit ense; alltså har det varit Utskms skyldighet att framkomma med ett jemkningsförslag, äfvensom det dem ålegat att uppställa voter.propos. Gr.
Jag anhåller att få uppläsa de första raderne af den 73 §, så lydande: ”Stanna RiksSt:n i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen eller till vissa delar skiljaktiga meningar” etc.. . .
Ordet ”hufvudsakligen” måste der väl betyda just det förhållande, som här inträffat, nemi. att alla 4 RiksSt:n hafva beslutat, alt lag skall stiftas, fastän de för denna lag stadgat olika grunder.
Deremot skulle detta ord, efter den mening, som Gr.
Cronhjelm förfäktar, betyda ingenting.
Enligt Hr Grefvens sätt att tolka den 75 § skulle jemväl det besynnerliga förhållande uppkomma, att om 2
Stånd öfverensslämde i sina beslut emot 2, så skulle frågan förfalla, hvaremot för den händelse, att en så stor öfverensstämmelse
Stånden emellan icke funnes, utan alla 4 Stånden vore af väsendtligen olika meningar, frågan enligt 75 § icke skulle kunna förfalla; ty der står, ”då 2:ue
Stånd stanna emot 2” etc.
Detta uttryck måste nödvändigt betyda då 2 Stånd hafva afslagit en fråga, ty då kan icke det förhållande inträffa, som jag nyss anförde, att alla Stånden äro af olika tankar; ty då blifver det alltid 2 Stånd, som säga ja, och 2 som säga nej.
Det af de sammansatta Banco- och LagUtsk:n under N:o 1 afgifne betänk, har visserligen till rubrik.: ”förslag till lag för enskilda banker”, men det är dock afgjordt, att alla §§ i förslaget åsyfta sedelutgifvande banker, hvilket är så mycket klarare, som den sista § innehåller en hänvisning till allmänna lagen för sådane hanker, som icke utgifva egna sedlar, och för hvilka således egentligen ingen ny lagstiftning behöfves.
När nu 2
Stånd hafva stannat emot 2 i den första grunden för hela förslaget, då nemi.
2 Stånd hafva sagt, att sådane banker icke skola finnas, och 2 Ståad åter hafva sagt, alt sådane hanker skola finnas, så vill det synas mig klart, att hela saken hör förfalla, hvarföre jag instämmer med Gr.
Cronhjelm att förslaget må anses hafva förfallet.
Den 14 Maj e. m. 489 Frih.
Det häfver sig icke så lätt att få denna fråga att förfalla, då alla 4 Stånden hafva sagt, alt lag skall sliftas.
Om innehållet af denna lag måste således absolut öfverenskommas.
Om dervid olika meningar inora RiksSt:n skulle uppstå, så följer af sig sjelf, att frågan skall enligt 73 § Riksd.Ordn. af förstärkt Utsk. behandlas, ty förfalla får den icke och kan icke.
Frågan här vänder sig egentligen om huruvida förstärkt LagUtsk. kan komma att rösta öfver en ren bancofråga eller icke.
I afseende derå, anser jag det vara klart, att som lagen rörer 2:ne ämnen:
Civillagen och Banco-lagen, så är det i bancofrågau förstärkt BancoUtsk., och i civillagsfrågan förstärkt LagUtsk. som skall votera; men votering måste absolut ske, der Stånden icke vilja jemka sig till hvarandra.
Jag anser mig vis serligen vara en föga competent tolk af grundlagen, och i mitt bemödande att rätt tyda den, följer jag icke någon vedertagen praxis, icke någon doctrin; jag följer dess bokstafliga innehåll, såvidt som inom denna gräns sunda förnuftet kan vägleda.
Jag tror således den 73 § vara tolkad af den 75 §, sorn följer efteråt.
De sista orden i denna § säga: ”är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är.”
I de fall således endast, då frågan icke kan förfalla, hr den 73 § användbar, i alla andra gäller den 75 §, icke den 73.
Saken synes mig således först och främst komma att bero deruppå, huruvida den fråga, sorn i de sammansatta Utskms mern.
N:o 3 afhandlas, kan förfalla eiler icke.
För min del får jag förklara, att jag finner mig Löjd att antaga Gr.
Cronhjelms mening, att nemi. frågan kan förfalla, i hvilket fall den alltså hör förfalla, flurn skulle dessutom en votering tillgå i förstärkt Utsk.?
De sammansatta Utsk:n skulle komma att bestå af 240 personer; det vore en beqväm omröstning!
Jag lemmar derhän huruvida denna öfvervåning på förstärkt Utsk., detta icke af grundlagen omtalade tillbygge, kan äga rum, och hvad båtnad deraf kan uppkomma.
Mig synes att, i och för blotta svårigheten att tillvägabringa en sådan omröstning, man borde afgöra saken negativt och anse frågan förfallen.
Jag vågar icke att bedomina Riksd.Ordn:s former i denna fråga, men mig förekommer detta ungefär som om man skulle skrifva en författning om gårdfarihandel, deruti man i första § säger, att ingen gårdfarihandel får äga rum, men det oaktadt i de följande stadgar huru den skall utöfvas.
Palmstjerna, Nils, har här förklarat, att han anser frågan om denna lag vara af beskaffenhet att kunna förfalla; men jag tillåter mig dervid anmärka, att de §§ Hr Frih. citerat, icke hafva afseende på målets beskaffenhet, om det är en sak, som kan umbäras eller icke, utan på dess behandlingssätt.
Hafva då 3:ne Stånd redan god 10 H. 62 490 Den 14 Maj c. m. känt frågan i hufvudsaken, så kan den icke förfalla, än mindre kan den det, då alla 4 Stånden, såsom här är fallet, hafva varit ense derom, att en civillag skall utfärdas för privatbanker och deras rörelse.
Det exempel, som Hr Skogman här anfört, kan visserligen hafva sin glada och roliga sida, meu så alldeles fullt tillämpligt är det dock icke, enär de 2:ne Stånd, som hafva antagit ett särskildt sätt, på hvilket dessa hanker skola drifva sin rörelse, vilja i det hufvudsakliga hafva lagen stiftad och gällande, och egentligen blott derutinnan från de öfrige Ståndens beslut afvika, att de vilja, det privatbankerne skola röra sig med en annan sorts sedlar, än dem bankerne sjelfva utgifva.
Jag kan således pä intet sätt frångå hvad jag förut har yrkat, att nemi. beslut skall fattas om denna lag genom sammaujemkning så långt sig göra låter, eller genom afgörande uti förstärkt Utsk.
Huru detta Utsk. skall komma att se ut, det är en fråga, hvartill vi sedermera torde komma; hufvudsaken är nu att undanrödja det påstående, att hela frågan kunde förfalla.
Palmstjerna förekom men i hvad jag hade ämnat yttra derom, att den 73 och 75 § böra läsas och tydas gemensamt, hvaraf man finner, att, då 2 Ständ hafva stannat emot 2, frågan skall förfalla, såvida hon kan förfalla.
Här är, på sätt Hr Frih. yttrat, endast fråga derom, huruvida saken kan förfalla.
Hr von Hohenhausen har bestridt det, på den grund, att alla 4 Stånden hafva ansett att en lag bör finnas; men då Hr von Hohenhausen i sitt första yttrande sagt, att en lag för närvarande icke finnes, utan endast en författning, utkommen i ekonomisk väg, så följer efter min förmening deraf ganska tydligt, att frågan kan förfalla; ty om hon det gör, så sakna vi i alla fall icke stadganden i denna väg, emedan vi då äga den förra författningen, utkommen, må vara såsom Hr von Hohenhausen säger, i ekonomisk väg, men som dock icke allenast hittills varit tillräklig för att controllera de privatbankers rörelse, som redan finnas, utan som äfven är tillräcklig, om så skulle fordras, för beredande af nya privatbanker i de allägsnare delarne af Riket.
Lagerbjel ke har så klart utredt förhållandet, att man derefter icke borde kunna tvista om rätta meningen af de ifrågavarande §§.
Men då stridiga tankar härom likväl uppstått, anhåller jag få försöka att, äfven i detta fall utreda frågan så godt jag förmår.
Lagerbjelke, att 75 §:s mening icke kan vara någon annan, än den, att då 2 Stånd stannat emot 2 i fråga huruvida en lag skall vara till eller icke, måste frågan förfalla; men om deremot 3:ne Stånd, och ännu mera om 4 Stånd hafva sagt, att en lag skall finnas, fastän Stånden stannat i olika meningar om de särskilda föreskrifterne i denna lag; så måste om dessa olikheter röstas, derest 2 Stånd angående dem stanna emot 2.
Hr Skogman har för sin mening tagit exempel af gårdfarihandel:!.
Jag torde äfven få begagna detsamma för min.
Den 14 Maj e. m. 491
Om en lag för gårdfarihandel i 1 § innehölle, att gårdfarihandel skall finnas, och denna § blifvit afR.
St. antagen; men 2
Stånd deremot stannat emot 2 i fråga om denna handels bedrifvande med säck på egen rygg eller med säck på hästens rygg, alldeles såsom fråga nu är, huruvida privatbankerne skola få bedrifva sin rörelse med egna sedlar eller med Riksbankens: så hade man måst rösta mellan den ena ryggen och den andra, på samma sätt som nu emellan det ena och andra slaget af sedlar.
Man säger väl: det vore oerhördt om 2:ne Utsk. skulle förstärkas; det är likväl icke så.
Dylika exempel finnas, och när vi längre fram komma till den frågan, torde jag få yttra mig deröfver.
Nu tror jag, att vi för hastigt kommit in på det ämnet.
Här är blott fråga, om saken skall förfalla eller icke.
Det sednare synes mig vara omöjligt, enär 4 Stånd hafva sagt, att en lag i ämnet skall finnas.
Hr von Hartmansdorff har klart ut redt, att frågor, som äro af beskaffenhet att icke kunna förfalla, äro sådane, der riksdagsmajoritet finnes för tillvaron af ett förslag.
De måste då afgöras; om
Stånden sedan skilja sig i detaljerne, då skall derom röstas efter den 73 § Riksd.Ordn., och något tvifvel om desse förhållanden bör och kan icke uppstå.
Om rubriken på de sammansatta Utsk:ns betänk, vore: ”förslag till lag för enskilda banker, som utgifva egna sedlar,” så hemställer jag, när 2 Stånd hafva sagt, att enskilda banker icke få utgifva egna sedlar, och 2 Stånd åter hafva sagt, att de få utgifva egna sedlar, om icke då hela lagförslaget bort anses förfallet?
Nu är klart, att lagförslaget har afseende på sedelutgifvande hanker; ty uti betänk, står med uttryckliga ord, alt för banker, som icke utgifva egna sedlar, gäller hvad allmänna lagen stadgar om bolag i allmänhet; alltså hör i min tanka förslaget förfalla.
Att för öfrigt en lag redan finnes, behöfver icke upprepas, nemi. lagen för R.
S:ts Rank, som uti 6 § innehåller, att enskilde stånde det fritt att bolag inrätta till bankrörelses bedrifvande, under iakttagande af hvad genom K. kungör, af d. 14 Januari 1824 redan, angående enskilde bankinrättningar, är stadgadt, eller framdeles af K. M. och R.
St. stadgadt varder.”
Jag tror således, att frågan kan mycket väl förfalla.
Det af Hr Skogman anförda exempel tyckes mig innebära en anmärkning emot lagligheten af Presteoch BondeStms beslut.
Om Preste- och BondeSt:ns beslut afhandlade en fullkomligt ny fråga, så hade icke nämnde Stånd haft rättighet att vid delta tillfälle i den frågan besluta; ty densamma skulle då först hafva blifvit väckt och till Utsk:n remitterad samt derefter särskildt behandlad.
Men då dessa Stånd hafva afgjort och behandlat frågan, pä grund af Banco- och LagUlsk:ns nu ifrågavarande betänk., sä hafva de dermed tydligt visat, att de ansett sig besluta angående deu fråga, som i detta betänk, finnes afhandlad.
492 Den 14 Maj e, m. Gr. Cronhjelm: