Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derigenom vågar jag tro, att consistorierna icke skulle behöfva, såsom nu är fallet i många stift, så ofta känna behof af yngre prester, hvilka åter äro till besvär genom den stora concurrens, de förorsaka vid ledigheter af ordinarie tjensler, och genom de ofta billiga klagomål öfver den långa tid, de måste sakna befordran och hjelpa sig på ålderdomen, så godt de kunna, med den ringa lön, som var tillräcklig för en kraftfullare ålder.
Vördsammast tager jag mig friheten att på dessa grunder fästa Utskts uppmärksamhet derpå, att just derföre, att domprostarna, såsom Utsk. ganska riktigt anmärker, "endast äro att anse såsom pastorer i domkyrkoförsamlingar,” deras skyldighet i consistorio ingalunda är af behofvet påkallad.
En bra karl är visserligen alltid nyttig på sin plats, och jag är långt ifrån att icke egna närvarande
Hrr domprostar, såsom consistorii ledamöter, all skyldig vördnad; men jag kan derföre icke tro, att biskop, biträdd af' 6 leetorer, ej skulle kunna lika kraftfullt, då dessa äro män för sina embeteu, vårda det heliga domarekallet och alla dermed förenade åligganden, samt till följd deraf domprostembetena vara umbärliga och någon indragning och förändring af dem verkligen kunna och böra äga rum.
I afseende å frågans behandling torde jag få erinra, att det icke är af kinkigare natur att pröfva tjenligheten af biskopsembetenas indragning, Un att behandla privilegii-frågor, som röra vårt eget Ständ.
Jag yrkar således återremiss af betänk., under förutsättning af PresteStts medgörlighet.
Jag anser det i alla fall nyttigt, att R. o. Ad. genom återremiss uttrycker en bestämd opinion i saken.
Min enskilda, som jag hört delas af åtskilliga, är den, att biskopsembetena äro öfverllödiga 43 Den 2 Maj e. m. och hunna sammanslås med domprostembetena.
Den förändring, Ilr v. Scheele föreslagit och hvilken åsyftar en viss besparing af domprostarnas löner, förtjenar visserligen ock sin uppmärksamhet; men denna besparing blefve dock icke så väsendtlig som den, hvilken uppkomme genom biskopsembetenas nedsättning till domprostbefattningar; och då undervisningsverkens fördel är i fråga, bör man icke förbise den högsta möjliga besparing.
Besynnerligt nog vill det också verkligen synas, sorn skulle ödets skickelse verka derhän, att biskoparnas rike verkligen icke synes vara af denna verlden ; ty ehuru stora inkomster de än hafva, ser man dock sällan, att de efterlemna någon förmögenhet.
Det vore således både i andelig och lekamlig måtto bättre, om de dryga lönerna tillgodokommo läroverken; och jag hoppas, att, om också icke ännu för handen, den dag dock skall komma, då äfven PresteSt. skall visa sig benäget till concessioner för samhällets stora behof och interessen.
Det har blifvit anmärkt, att consistorium uti ett vidsträckt stift kunnat med arne ledamöter utföra sina värf, och man har derifrån velat sluta, att stiftens styrelse kunde vara fåtaligare, än hon för närvarande är.
Då det omnämnda stiftet troligen är Upsala, får jag upplysa, att efter 3:ne särskilda, derom gjorda framställningar hafva 4 adjungerade ledamöter blifvit förordnade, så att sammanlagda antalet ledamöter nu utgör 6, oaktadt ordförandens frånvaro.
Göromålen kunna ej helier annorstädes förvaltas, på sätt föreslaget blifvit, emedan consisto1-ierna äfven äro domcapitel och skulle sakna domfört antal ledamöter, om dessa blefvo för få.
Man har sagt, att domprosten är öfverflödig i consistorium, emedan en lector kan fylla hans plats.
Jag anser deremot domprostarnas bibehållande vara ganska vigtigt för consistorierna; ty domprosten är alltid prest och, under biskopens frånvaro, ordförande i consistorierna, hvilket en lector, som icke är prest, på sätt man exempelvis omförmält, ej lämpligen bör vara uti ett verk, som skall besluta öfver presterliga värf.
Då consistorierna skola behandla mål både angående kyrkan och läroverken, och då sakkännedom inom hvarje verk är hufvudsakligen nödig, anser jag den blandning af prester och gymnasiilärare, hvaraf consistorierna för närvarande äro sammansatta, vara ganska riktig.
En ledamot har yrkat, att biskopslönerna borde till förmån för läroverken nedsättas.
Det är visserligen hvar och en obetaget att önska, hvad han behagar; men då önskningarna äro obelänkta, måste han ock nöja sig med att se dem förfalla.
Vill man nedsätta biskoparnas löner, så bör man icke förvänta, att dugliga personer skola vilja åtaga sig så ansvarsfulla embeten.
Nyligen hafva vi sett, att utaf alla 3, som varit uppförda Den 2 Maj e. m. 49 på ett biskopsförslag, har ingen velat emottaga förtroendet.
En ledamots yttrande, att biskoparna sällan lemna förmögenhet efter sig, bevisar just, att deras utgifter äro så betydliga, att de nuvarande lönerna knappt svara deremot.
Än värre blefve förhållandet, om de förringades.
I sjelfva saken anser jag det likgiltigt, antingen återremiss beviljas eller icke, emedan saken dock icke lärer kunna slutas på annat sätt, än Utskottet tillstyrkt; men på det R. o. Ad. må i ämnet uttrycka en riktig mening, önskar jag, att betänk, nu måtte bifallas.
Jag kan icke neka, att jag med förundran hört Hr v. Hartmansdorff emotsätta sig det amendement för frågans afgörande, som jag föreslagit, och hvilket likväl skulle bereda honom ganska betydliga tillgångar för undervisningsverkens behof.
Den värde talaren har sagt, att biskopsembetenas tillvaro bar en fast grund i Presterskapets privilegier.
Jag har mig väl bekant, att biskopar omnämnas i dessa privilegier; men jag är icke nu beredd alt yttra mig, huruvida en sådan tolkning af desamma bör anses riktig, att bemälda embetsman utan PresteStls begifvande icke skulle kunna upphöra att finnas.
Jag förmodar dock, att domprostsysslorna icke hafva en sådan garanti i privilegierna, och att således mitt förslag om dessa tjensters indragning, oberoende af några från det Högv.
Ståndet begärda concessioner, kunna af R.
Men om äfven i detta fall privilegier skulle linnas; så, och efter de symptomer, som vid denna riksdag visat sig i det Högv.
Ståndet, förmodar jag, att, med undantag måhända af biskoparna sjelfva, Ståndets öfriga ledamöter skulle visa sig böjda för den nyttiga förändringen.
Hvad angår de af Hr v. Hartmansdorff yttrade bekymmer, att i sådan händelse eandidater till biskopsstolarna skulle komma att saknas, så tycker jag dessa vara lika besynnerliga som onödiga.
De af Hr v.
Hartmansdorff i detta afseende citerade exempel äro, såsom sådana, alldeles icke lämpliga eller bevisande.
De ifrågavar. personer innehafva allaredan förut så lucrativa befattningar, alt de troligen icke komma att stort vinna på bytet, åtminstone då behörigt afseende jemväl fästes å hvilket slags verksamhet, den redan ägande eller den erbjudna, de kunna anse för sig mer eller mindre angenäm, ärorik eller tillfredsställande.
Den värde ledamotens farhåga, att en lekman skulle komma att blifva ordförande i consistorium, i händelse biskopen vore frånvarande, står qvar, äfven om domprostarna bibehållas; ty då dessa sednare icke äro bland de slags menniskor, som ej kunna blifva sjuka eller blifva af Jaga förfall hindrade att infinna sig i domcapitlet, skulle den äldste lectorn, såsom lekman, i allt fall komma att föra ordet.
För min del skulle jag dessutom tro, att de pre 6 H. 7 5o Den a Maj e. m. sterliga förhållanden, sora till pröfning i consistorierna förekomma, kunna fullständigt nog bedömas äfven af lekmän.
Den tid är förbi, då papismen utöfvade någon uteslutande betydelse så i det ena som andra hänseendet; och jag hoppas, att den aldrig må återkomma.
Men om namnet biskop är så kärt, må man då bibehålla det och befattningen jemväl; blott man i alla fall genom besparingar inom ecclesiastikstaten söker utvägar till fyllande af de behof för undervisningsverken, hvilka ej på annat, sätt kunna åstadkommas.
Jag kan åtminstone icke underlåta att med min röst understödja hvarje besparing i ecclesiastikbudgeten, som åsyftar detta ändamål.
Den opinionsyttring, Hr v. Hartmansdorff vid detta tillfälle af R. o. Ad. önskat, tror jag icke komme att hedra Ståndet.
Jag anser nemi. vår tid stå långt framom den gamlas privilegii- och considerations-väsende, och jag tror, att vi, oberoende af alla privilegier och pergamenter, kunna och böra fritt utsäga, hvad vi anse vara rätt och vidtaga de förbättringar, som tiden kräfver; beroende det sedermera, om frågan verkligen skulle, emot min förmodan, vara af privilegii-natur, af PresteSt. att visa, om det är mer eller mindre moget att gå folkets önskningar och tidens fordringar till mötes.
Såsom exempel på nödvändigheten af domprostar, får jag blott anföra, att Hernösands stift, som icke äger någon domprost, likväl öfver 2:ne år varit utan biskop, fastän ärenderna fortgått, såsom jag förmodar, lika väl.
Detta torde kunna tjena såsom ett practiskt bevis på, att embetena ganska gerna kunna sammanslås.
I afseende å hvad Hr v. Hartmansdorff anmärkt, ang:de brist på biskopscandidater och olämpligheten af att lekmän blifva ordförande!- i consistorierna, får jag blott påminna, att Hr Statssecreterarens företrädare, som var lekman, likväl blef biskop och fick vida större löneförmåner än hans företrädare.
Olika med Hr Dalman tror jag, att just biskoparna sjelfva blifva de, som komma att sätta sig minst emot förslaget, emedan det ej gäller dem, och jag altså är säker, att deras röster kunna blifva att påräkna; men huru det kan komma att förhålla sig med det öfriga Ståndet, vill jag icke ansvara för.
En värd ledamot har trott, att upplysningen komme att befordras genom indragning af biskopslönerna till fördel för läroverken.
Redan äro dessa alltför mycket gynnade på kyrkans bekostnad; och det ifråga var. förslaget skulle vara bland de otjenligaste, emedan biskoparna äfven äro chefer för läroverken, och emedan man, derest dessa embeten icke skulle, efter lönernas förringande, eftersträfvas af skickliga män, förgäfves kunde genom besparingens utminutering på de särskilda lärarne vinna på dem, hvad man förlorat på chefen.
Är han en ut - Den 2 Maj e. m. märkt man, så befordrar han mera gudsfruktan oell upplysning vid det verk, han styr, än de underordnades spridda bemödanden förmå att åstadkomma.
Endast under förutsättning, att biskopsembetenas afskaffande eller nedsättning af dithörande löneförmåner vore lofgifna, liar jag trott mig böra upplysningsvis anföra detta.
Man liar omförmält, hurusom i Hernösand icke funnes någon domprost och för närvarande icke heller någon biskop tillstädes, utan att äldsta lectorn lila bra förde ordet i consistorium.
Det är sannt, att äfven han är lekman; men exempel på oregelbundenhet böra ej verka till förringande af det rätta, utan till dess återställande.
Dessutom får jag upplysa, alt sedan en biskop är utnämnd, deltager han såsom ephorus, ehuru frånvarande, i skollärarnes tillsättning inom stiftet.
Man har sagt, att ordföranden i consistorium lika väl kan vara lekman som prest.
Jag upprepar, att oberoende af den skicklighet, man för öfrigt kan äga, bör man nödvändigt äga sakkännedom i de ämnen, man skall handlägga, särdeles såsom domare.
Det är klart, att uti ett consistorium måste flera omständigheter förekomma, derom en lector, som ej är prest, icke kan äga erforderlig kunskap; och då votum decisivum ligger hos ordföranden, är det nödigt, att denne har erfarenhet i de ämnen, som ofta på hans röst bero.
Jag har, emedan 4 §• «*f Presterskapets privilegier ingår i så många specialiteter, att äfven klockares löner der omförmälas, ej vågat förut bestämdt yttra, huruvida denna §. jemväl omtalar domprostar.
Men nu, då jag har dessa privilegier till hands, vill jag derutur uppläsa fade §:s begynnelse, som lyder sålunda: "Alle Biskopar, Superintendenter, Theologias
Doctores, Professores, Prsepositi, Pastores i städer och på landet, Lectores i gymnasierne, Rectores och.
Conrectores i skolorne och alle Prester i gemen, skola oförändradt behålla, efter gammal häfd, sina Biskopsstift, Prasbendesocknar och hemman, Prestegårdar i städer och på landet” &c. &c. Enär nu pastorer i städerna uti denna fa stå intagua, lära väl domprostarna derunder innefattas.
Hr von Scheele:
Jag beklagar, om jag uttryckt mig så otydligt, som Gr.
Cronhjelms uppfattning af mitt yttrande synes utmärka.
Visserligen kan man vara ensidig, men till den grad måste man väl icke kunna vara det, att man blott skulle vilja inskränka adjuncternas antal.
Jag har blott velat närma mig lill Hr Dalmans förslag i afseende å domprostembetenas indragning.
Hvad beträffar den omständighet, att ordföranden i consistorium icke borde vara lekman, så förekomma der såväl andliga som verldsliga ämnen; och haiman icke sinne för det andliga derföre, att man är lekman, så kan man likaväl anmärka, att man icke har sinne för det verldsliga derföre, alt man är prest.
I båda fallen fyller 52 Den 2 Maj e. m. man lika illa sin plats.
Kan en lekman vara assessor i consistorium, så måste det äfven kunna inträffa, att lian understundom blir ordförande derstädes.
Jag yrkar således återremiss, på det Utsk. ma taga ämnet i närmare öfvervägande.
Kr Dalman:
Sedan jag nu hört Hr v. Hartmansdorff uppläsa den åberopade §. i Presterskapets privilegier, har jag inhemtat, att hvarken biskopsembeten eller andra ecclesiastika tjenster äro af privilegierna skyddade emot indragning.
Uti privilegierna står nemi. endast, att der embetena finnas, skola de bibehållas vid de löneförmåner, som dermed äro förenade, men icke, att de skola finnas.
Hvad domprostembetena beträffar, ser jag i privilegierna icke en skymt af skydd emot deras indragning; likasom jag anser, att privilegierna icke vore förnärmade, om endast en biskop eller praepositus komme att finnas, endast de, som vore, finge åtnjuta de löneförmåner, som blifvit dem af ålder tillagda.
Jag har nyss af en man, som ex officio bör hafva sig förhållandena i dessa ämnen bekanta, blifvit underrättad, att kronotionden icke lärer tillhöra de utaf biskoparnas löneförmåner, som äro garanterade genom Presterskapets privilegier.
Då likväl inkomsterna på detina väg äro ganska betydliga, såsom iooo t:r för Lund, 1100 t:r för Carlstad, om jag rätt påminner mig; så torde man finna, att besparingarna häraf kunde blifva af största inflytande för undervisningsverken.
Jag fortfar således att yrka återremiss, och får endast tillägga, att då Hr v. Hartmansdorff bland de embeten, hvilka han ansett garanterade i presterskapets privilegier, jemväl uppräknat klockare, påminner jag mig verkligen det gamla ordspråket: ”vi presterskap, ”säd’ klockaren;” ty skulle man så strängt tolka de ifrågavar. privilegierna, som Ilr v. Hartmansdorff yrkat, skulle icke ens en klockarelön kunna af Konung och 3:ne
Stånd förminskas eller dylik tjenst indragas, utan PresteSt.-s medgifvande.
Jag vet likväl, att
Superintendentsembetet i Carlskrona nyligen blifvit indraget, oaktadt sådana stå nämnda i den åberopade privilegii-§:n.
Superintendenten i Carlskrona bar blifvit indragen genom döden och ej Regeringen; hvarom jag får upplysa Gr. Cronhjelm.
Beträffande den omständigheten, att författningarnas ordalydelse skulle vara uppfylld, blott en enda biskop funnes, får jag erinra, att 29 §.
Reg.F. omtalar Erkebiskopen och Biskopar; hvadan, enligt Hr Dalmans tolkning, åtminstone 3:ne sådana mäste finnas.
Men det torde förtiena uppmärksamhet, huru man genom dylika slags tolkningar kan undanrödja allt, hvad man i lagarna finner hinderligt för sina ändamål.
Den omständighet, att ringare kyrkobetjente omnämnas i Presterskapets privilegier, visar den omvårdnad, man for - Den 2 Maj e. m. 53 dom liade äfven för de Iägres rätt, och att förfäderna ansågo den lika helig som de högres.
Om nu de sednares ej mera aktas, var omtankan för de ringares icke öfverflödig.
Men jag hoppas, att man på detta rum icke delar sådana meningar, som en ledamot nyss yttrat.
Jag kan ej annat än förundra mig öfver, att Hr v.
Hartmansdorff vill göra huset till ett debatterande sälskap för ord tvister.
Jag har icke sagt, att biskoparnas antal, enligt grundlagen, kan inskränkas till endast en.
Jag har sagt, att Presterskapets privilegier icke hindrade sådant.
Jag har vidare icke yrkat någon indragning af dessa embeten, utan endast påstått, att lönerna kunde nedsättas.
Jag kan icke tro, att jag yttrat mig så otydligt, att icke Hr v.
Hartmansdorff förstått detta; men om så är, nödgas jag (för hvilket jag ber Höglofl.
Ståndet om förlåtelse) för fjerde gången upprepa en sådan min mening.
Jag hemställer till Hr v. Hartmansdorff såsom Statssecreterare för ecclesiastikärenderna, om icke Superintendentsembetet i Carlskrona blifvit indraget, icke genom den afgångnes död, utan genom ett K. bref?
Bref i början af år 1826 indrogs Amiralitets-eonsistorium, och vissa af Superintendentens göromål upphörde; likväl bibehöll han andra; och vid fördelningen, genom KrigsExpeditionen om hösten samma år, af tjenstgöringen emellan Amiralitetspastorn och de s. k. compastorerna förklarades, att den förre jemväl skulle tills vidare vara Amiralitetssuperintendent.
Åtgärden var således provisorisk och angår ej stiftens, utan flottans presterskap.
Föredrogs ånyo Oecon.Utsk:s d. 24 sisth April på bordet lagda betänk.
N:o 36, i anledn. af väckt motion, ang:de rättighet för de närmast landsvägen boende hemmansägare att af de derifrån mera aflägse njuta ersättning för oftare påkommande inqvartering af tågande trupper.
Härjemte föredrogs ett från BondeSt. ankommet prot.- utdr. af d. 2.5 sisth April, innehållande inbjudning till Medstånden att instämma i BondeSlts samma dag fattade beslut att uppskjuta med handläggning af Oecon.Utsk:s betänk.
N:o 36, intilldess från StatsUtsk. utlåt, inkommit öfver en till detta Utsk. remitterad motion af Nils Pehrsson från Södermanlands län om till visst belopp föreslagen ersättning af passevolancemedlen för tågande truppers inqvartering.
Jag hade ämnat att vid förevar, betänk, anföra några erinringar; men sorn jag hör, att BondeSt. inbjudit till uppskof med frågans afgöran - 54 Den 2 Maj c. ra.
•» de, förenar jag mig dermed och begär således, att betänk, må ytterligare hvila på bordet.
I händelse förevar, betänk, icke vore af den beskaffenhet, att det fordrar omarbetning, innan det kan antagas, skulle jag icke vara emot att bifalla den gjorda inbjudningen om uppskof med frågans afgörande.
Men ehvad utgång saken än må få, är det nödvändigt, att ändring kommer att äga rum i Utskrs yttrande ang:de markegångssältningen i afseende å de ifrågavar. varornas pris.
Denna kunde nemligen i något län bestämmas alldeles öfver måttan högt; och det är derföre nödigt bestämma, att priset ej får öfverstiga ett visst maximum.
Likaså billigt som det är, att inqvarteringsgifvaren, som då är tvungen sälja sina varor, får dem skäligen ersatta, lika vigtigt är det ock att tillse, det denna ersättning icke blir sådan, att den ända till kanske 100 proc. öfverstiger värdet af det, hvarför den skall utgöra betalning.
Ett maximum bör således bestämmas, uti hvilket jemväl finnes beräknadt besväret och kostnaden vid portionernas tillagning; och i händelse deputerade fastställde ett högre belopp, skulle det åligga KammarColhm alt rätta sådant.
Jag begär altså återremiss af betänk.
, för att efter vunnen så beskaffad omarbetning deraf, som jag yrkat, detsamma derefter må kunna förekomma i sammanhang med den fråga, vid föredragningen hvaraf BondeSt. önskat, att jemväl denna måtte afgöras.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i den af BondeSt. gjorda inbjudning.
Ropades ja och nej. H. Ex. framställde propos. till återremiss af LagUtskts betänk. N:o 36.
Ropades starka ja, blandade med nej; i anledn. hvaraf H. Ex. förklarade, att LagUtskrs nu föredragna betänk, blifvit af R. o. Ad. återremitteradt.
Jag hemställer, om icke meningen med inbjudningen är den, att såväl sjelfva betänk, som de anmärkningar, hvilka komma att framställas, böra hvila på bordet.
Jag har åtminstone så uppfattat dem.
Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Sedan Hr Gr. o.
Landtm, förklarat, det han tyckt, att den framställda propos. till återremiss blifvit med ja besvarad, förmodar jag, att vi dervid få förblifva.
Jag får reservera mig deremot, att R. o.
Ad. icke gått ett annat Stånds önskan till mötes uti ett så ringa och obetydligt fall som della.
Ehuru jag, lika med Gr. v. Fersen, uppå BondeSl:s inbjudning önskat och begärt, att detta betänk, måtte af anförda skal få hvila på bordet, så, enär Den 2 Maj e. m. 55 jag trott mig höra, att återremiss deraf
Sr beslutad, anhåller jag vördsamt, att de anmärkningar, jag har att göra vid detta betänk., måtte få densamma åtfölja.
Utskottet, öfvertygadt, att stora olägenheter åtfölja inqvarteringsbestyret och underhållet för tågande trupper, har ansett de inqvarteringsskyldiga ingalunda ersatta för besvär och kostnader dervid genom det elter markegången bestämda portions- och rationspriset, emedan kokkärlsslitning och vedåtgång vid mattillredningen icke äro tagna i beräkning; hvarföre Utsk. föreslår en underd. anhållan hos K.
M. om förändrade grunder för beräknandet af nämnde portions-och rationspris.
I min tanka deremot äro de oeconomiska olägenheterna, i följd af inqvarteringsskyldighelen, ofta inbillade; hvaremot de militära, efter nu gällande inqvarteringsoch förplägningssätt för tågande trupper, äro vida större.
Vi veta väl, huru committe'erna för niarkegåugssältningen äro sammansatta; det är dervid ingen ledamots interesse att nedsätta värdet af portions- och rationspriset under förhållandet med värdet af födoämnen och fourragepersedlar i orten, utan tvärtom beräknar detta pris efter hvad de vid utminutering på torgen i länets städer kosta, och ej efter deras samköp i större qvantiteter.
Soldaten bestås ej i qvarteren någon viss spis efter en bestämd stat, utan han måste åtnöja sig med bondens husmanskost (Reglementet föreskrifver det, och soldaten är nöjd; han knotar ej, ty han är van att lyda och beredd på försakelser.); men ofta är denna husmanskost knapp nog; ofta får han efter en march af 3 å 4 >nil i elakt väder och väglag nöja sig med en skål mjölk eller välling och litet potates, och i sådant fall är portionsvärdet tillräckligt beräknadt äfven för tillredningsbestyret.
Det kan väl hända, att man i vissa orter tycker inqvarteringsskyldigheten vara betungande (ty man börjar nu för tiden i allmänhet tycka, att alla bidrag till militära behof, eller för medlen att försäkra och befästa Sveriges sjelfbestånd och frihet, äro betungande, och jag fruktar, att de snart af den missledda, kortsynta egennyttan sättas i andra rummet af behöfliga statsanslag); men så finnes det ock andra orter, hvarom jag har erfarenhet, hvilka gerna emottaga tågande trupper.
Penningar spridas i orten; allmogen får då afsätta sin mjölk, dricka, brännvin o. d., får särskildt och vanligen dyrt betalt för befälets underhåll, hvilka förmåner, sammanslagna lill den rikliga ersättningen efter markegången för soldatens erhållna husmanskost, fullkomligt ersätta tillredningsbestyret med maten, veden och kokkärlens slitning.
Min tanke är deremot, att nuvarande inqvarterings-och förplägningssätt medför militära olägenheter, hvilka äro de oeconomiska vida öfvervägande, och jag hade önskat, att Utsk. äfven derå fästat sin uppmärksamhet, visserligen ej föranledd af motionen, men, enär fråga är att hos K. M. 56 D e n 2 Maj e. m. underdånigst anhålla om förändring i tågordningen och inqvarteringsförfattningarna i allmänhet, af behofvet påkallad och, efter min lanke, föranledande till åtgärder af vida större fördel, än hvad Utsk. i sitt förslag afsett.
Ehuru någon större styrka än ett regemente vanligen ej i sender följer en och samma marcheroute och erhåller qvarter i samma trakt, blir likväl dess dislocation ganska vidsträckt och utgör ofta ^ qvadratmil och derutöfver.
Derigenom händer, att trupperna måste gå mil och derutöfver på sidan om marchvägen, för att intaga spridda qvarter i byar eller enstaka gårdar, hvarvid ofta inträffar, att ett compagni blir sprängt i io å 12 särskilda gårdar och skall förplägas af ännu större antal värdar, emedan möjligheten ej tillåter mera concentrerad förläggning af truppen, då mat skall erhållas i qvarleren.
Det är ej heller möjligt att kunna äga befäl på alla ställen, utan soldaten blir oftast öfverletnnad åt sig sjelf, hvilket också ännu går an med den hederliga och ärliga indelta soldalen.
Klagomål inträffa likväl sällan; åtminstone äro de sällsynta.
Men det oaktadt är befälets eftersyn ej allenast under rastedagar, utan äfven dagligen efter inryckandet i qvarleren, nödvändig.