Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid gudstjänsten, bönen, bibelläsningen, predikoförhören och religionsundervisningen bör lärarens hela väsen ådagalägga andakt, som är oskiljaktlig från en fast tro på kristendomens heliga sanningar.
Han skall inte endast då han är i tjänst, utan så fort han inte har oundvikligt hinder, delta i andaktsövningar.
§ 3 Vid ungdomens behandling i moraliskt hänseende framlyser alltid lärarens kärlek till rättvisa och ordning samt redlighet och saktmod.
På ett faderligt, milt men allvarsamt sätt rättar han lärjungens förseelser med noggrann uppmärksamhet på vad som kan bero på deras ålder och på om de har ett omoraliskt lynne.
Då läraren finner nödvändigt att begagna sig av sin bestraffningsrätt, skall den inte utövas av en nyck eller överilning.
Bestraffningarna skall utföras så att de inte alstrar motsträvighet och bitterhet och det unga sinnet skall känna rättvisa och vänjas vid aktning för plikt som utgör första draget av medborgerlig anda och av all sann moralisk styrka.
§ 4 Då lydnad och ordning utgör villkoret för samhällsordningen skall barnen vänjas vid dessa dygder.
Läraren skall aldrig tillåta att äldre elever ofredar yngre.
De yngre skall dock tillhållas att hysa aktning för de äldres större kunskaper och mera stadgade seder.
Lärare på vilken nivå som helst skall vinnlägga sig att ställa sig till efterrättelse för skollagens alla föreskrifter och uppfylla sitt ämbetes plikter.
Eforus, som är högsta förman, skall de visa vördnad och i tjänsten ovillkorlig lydnad.
Är någon missnöjd med Eforus klagar han hos kungen.
Därnäst njuter rektor vederbörlig aktning och företräde och hans föreskrifter skall hörsammas.
Är någon missnöjd med rektor klagar han hos Eforus.
§ 5 Flit, ihärdighet och självverksamhet övar läraren eleverna, genom att uppdra åt dem egna arbeten under stunder då de inte är skyldiga att lyssna till andras föreläsningar.
Dess arbeten är överläsning av vissa stycken och skrivövningar.
De skall vara avpassade efter ålder och den tid eleven har av ledighet och får inte inkräkta på hans behov av kroppsrörelser och lekar.
De klassiska författare i vilket språk som helst, som är försedda med svenska översättningar får användas vid läxläsningen, men inte vid redovisningen.
§ 6 Läraren skall alltid framställa sin vetenskap eller språk på den nivån, att lärjungarna kan fatta den.
Det är hans ansvar att eleverna når den färdighet som krävs i varje avdelning.
Lämnad frihet från vissa lektioner, hastigare uppflyttningar är den ynglings uppmuntran, som genom snille eller ovanlig flit gör större framsteg än kamraterna.
Läraren får dock inte till deras förmån bryta kedjan av den allmänna undervisningen.
Läxor skall vara förklarade.
Vid föreläsningarna skall läraren begagna alla hjälpmedel som kan främja elevernas inbillningskraft och befästa kunskaperna.
Han skall varna eleven om han märker bristande uppmärksamhet och köld för undervisningen och om han inte åtlyds ge allvarligare bestraffning.
Vid skrivövningar skall han se till att tystnad, stillhet och ordning råder så att full utveckling av den enskilda tankekraften tillåts.
§ 7 Vården av lärjungarnas hälsa och fysiska bildning ligger honom också om hjärtat.
Han skall hålla dem till hälsosam snygghet, uppmuntra rörelse och avpassade kroppsövningar, inte klemas med, men se till att de inte skadas av luftstreckets hårhet.
§ 8 Vid de läroverk där duplikanter eller extra lärare finns har den ordinarie ansvaret och skall se till att duplikanterna använder samma metod som han själv.
§ 9 Vikarier och duplikanter äger samma rättigheter och skyldigheter som skolans ordinarie lärare, utom säte och stämma i kollegiet.
§ 10 Gymnasieadjunkten är skyldig att förutom sina egna i lagen utsatta skyldigheter, efter vederbörligt förordnande vikariera utan vedergällning för en lektor: 1: o på kortare tid, högst en månad då lektorn har laga förfall.
2: o på kortare eller längre tid, då lektorn är upptagen av andra i hans ämbete påkommande publika förfall.
Varar vikariatet längre än en månad får han arvode.
Instruktion för lärare i koralsång och instrumentalmusik.
§ 1 I egenskap av föreståndare för koralsången åligger det läraren: 1: o att ställa sig skollagen till efterrättelse i avseende på ordningen vid undervisningens meddelande, 2: o att inte låta någon utan laga förfall vara frånvarande från dessa övningar.
§ 67.
1809: Konungens Ombud i Riksgälds-Contoiret biwiste ej Fullmägtiges sammankomster oftare, än då Fullmägtige åstunda, at med honom öfwerlägga.
Konungens ombud i riksgäldskontoret beviste ej fullmäktiges sammankomster oftare, än då fullmäktige åstunda att med honom överlägga.
§ 68.
1809: De til Riksgälds-Werket hörande och dit anslagne medel må icke under någon förewändning, eller med hwad wilkor som helst derifrån ryckas eller anwändas til andra behof än dem, Riksens Ständer bestämt.
§ 66.
; Riks-Banken förblifwer under Riksdagens egen garantie och wård, så att den ostörd må förwaltas af de Fullmäktige, Kamrarne dertill förordna, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hwilka redan gjorda äro eller widare af Riksdagen göras kunna.
Riksdagen allena äger rätt att genom Banken utgifwa Sedlar, som för mynt i Riket må erkännas.
De forna riksståndens privilegier, förmåner, rättigheter och friheter skola, där de ej ägt oskiljaktigt sammanhang med den stånden förut tillkommande representationsrätt, och således med denna upphört, fortfarande gälla.
Då Stats-Utskottets förslag rörande antingen Statens reglerande eller Bewillningens derefter lämpade hela belopp, eller hwad till Riksgälds-Contorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderna för Riksgälds-Contorets styrelse och förwaltning, till pröfning hos Riks-Stånden förehafwes, gälle hwad angående behandlingen af Utskottets afgifna förslag uti Riksdags-Ordningen stadgas; och skall saken afgöras efter tre Stånds beslut.
Förena sig icke minst tre Stånd uti sammanstämmande beslut; då skall Stats-Utskottet förökas med så många Ledamöter af Riks-Stånden, i wanlig ordning walde, att de blifwa tretio af hwarje Stånd.
Detta särskilda Utskotts Ledamöter röste sedermera samfäldt, med slutna sedlar, till owilkorligt antagande eller förkastande af hwad Stats-Utskottet tillstyrkt, blott i de frågor, hwarom Riks-Stånden warit af skiljaktiga tankar; kommande de fleste sålunda röstandes mening att gälla såsom Riksens Ständers beslut.
Till undwikande af paria vota skall, wid omröstningen, förr än sedlarne uppräknas, en ibland dem uttagas och förseglad afläggas.
Befinnas, wid de öfrigas uppsummerande, rösterna lika delade, må denna sedel öppnas och gifwa utslaget.
Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hwilket arfsrätten till Riket räknas, på manliga sidan utginge, då förwalte äfwen Stats-Rådet Regeringen med den makt, 39 § stadgar, intilldess Riksdagen hinner sammankomma och ett nytt Konungahus utkora, samt den walde Konungen Regeringen tillträdt.
Denne Riksens Ständers Justitiä-Ombudsman wäljes af Riksens Ständer, genom Tolf af hwarje Stånd särskildt för tillfället nämnde Electorer, hwilka till detta wals förrättande, sammanträda samma dag, då de af Stånden blifwit utsedde, och skiljas ej åt, förr än walet fulländadt är.
Desse Electorer skola, samfäldt och icke efter Stånd, först medelst slutna sedlar, hwar för sig, uppgifwa den man, som de finna böra komma under omröstning.
Falla derwid rösterne, till mer än hälften af de röstande Electorernes antal, på En man, ware han behörigen wald.
Äro åter rösterne så delade emellan flere, att en sådan full pluralitet för någon icke eger rum, anställes, med iakttagande af hwad 69.
om lika rösters förekommande, stadgar, ny votering, med slutna sedlar, till antagande af den, som de fleste rösterne erhållit; eller, om han icke antages, af den, som, näst honom, blifwit af de fleste Electorerne kallad, och så widare.
Inträffar den händelsen, att twå eller flere personer, öfwer hwilka särskildt röstas bör, undfått lika röster, företages först votering om den ordning, hwaruti de till omröstning må framställas.
Skulle, sedan alla omröstningarne sålunda för sig gått, likwäl ingen person hafwa erhållit den här föreskrifne pluralitet, anställes ny omröstning öfwer alla dem, som wid första voteringen blifwit satte i fråga; skolandes den, som erhåller de flesta rösterna, utan afseende på rösternas antal, anses behörigen wald.
Enär någon af de, i denna ordning under omröstning stälde, blifwit af Electorernes pluralitet antagen, upphöre walförrättningen och warde han af Riksens Ständer till Embetet förordnad.
1: o. Riksdagen representerar svenska folket.
De rättigheter och åligganden, som gällande lag tillägger rikets ständer, tillkomma hädanefter riksdagen.
Den fördelas i två kamrar, vilkas ledamöter väljas på sätt riksdagsordningen och särskild av Konungen och riksdagen gemensamt stiftad lag stadga.
Kamrarna äga i alla frågor lika behörighet och myndighet; skolande riksdagen i kraft av denna grundlag sammankomma till lagtima möte varje år den 10 januari, eller, om helgdag då inträffar, dagen därefter; Konungen dock obetaget att, emellan lagtima riksdagar, urtima riksdag sammankalla.
Hos urtima riksdag må endast förekomma ärende, som föranlett riksdagens sammankallande eller av Konungen eljest för densamma framlägges, så ock vad med dylikt ärende står i oskiljaktigt sammanhang.
2: o. Skulle med hänsyn till något ärendes särskilda vikt och beskaffenhet prövas nödigt, att före dess avgörande folkets mening inhämtas, må Konungen och riksdagen genom samfällt stiftad lag förordna, att allmän folkomröstning skall anställas.
I lagen bestämmes, vilken eller vilka frågor skola genom omröstningen besvaras, så ock tid och sätt för densamma.
Rätt att deltaga i omröstningen tillkommer en var, som är röstberättigad vid val till riksdagens andra kammare.
Konungens Domsrätt skall uppdragas minst Tolf, högst Aderton, af Honom utnämnda, lagkunniga Män, hwilka fullgjort hwad Författningarne föreskrifwa dem, som uti Domare-Embeten må nyttjas, samt i sådana wärf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet.
De kallas Justitie-Råd och utgöra Konungens Högsta Domstol.
Enär sådana sysslor, vartill förslag blivit upprättade, skola av Konungen bortgivas, böra statsrådets ledamöter yttra sig över de sökandes skicklighet och förtjänster.
Lämnar Konungen ej Sitt samtycke, meddele Han, förrän riksdagen åtskilts, densamma genom skrivelse de orsaker, för vilka Han riksdagens beslut ej godkänner.
Beslutanderätt, som enligt denna regeringsform tillkommer Konungen och riksdagen, gemensamt eller var för sig, eller annat statligt organ och ej avser frågor om stiftande, ändring, förklaring eller upphävande av grundlag, må i begränsad omfattning överlåtas på mellanfolklig organisation för fredligt samarbete, till vilken riket är eller skall bliva anslutet.
Beslut om sådan överlåtelse fattas antingen i den ordning som gäller för grundlagsändring eller ock, om därmed förenad tidsutdräkt är till men för riket, samfällt av Konungen och en riksdag.
1969: Denna regeringsform samt rikets övriga grundlagar kunna icke ändras eller upphävas, utan genom Konungens och två riksdagars beslut.
Då riksdagen hos Konungen anmält sitt beslut i grundlagsfråga, skall Konungen, därest beslutet innefattar bifall till ett av Honom framlagt förslag, förrän riksdagen åtskilts, låta sålunda beslutad grundlagsändring genom allmän kungörelse utfärda; och skall Konungens beslut härom meddelas riksdagen genom öppet brev, som i riksdagen uppläses av en statsrådets ledamot, den Konungen därtill förordnat.
Justitieombudsmannen och militieombudsmannen må, en var när han för sitt ämbetes utövning det nödigt anser, kunna övervara högsta domstolens, regeringsrättens, nedre justitierevisionens, hovrätternas, kollegiernas eller i dessas ställe inrättade verks, och alla lägre domstolars överläggningar och beslut, dock utan rättighet att sin mening därvid yttra, samt äga tillgång till alla domstolars, kollegiers och ämbetsverks protokoll och handlingar.
Uppstå, antingen hos Riksens Ständers Plena gemensamt, eller uti något af Riks-Stånden, betänkligheter att antaga hwad Stats-Utskottet tillstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande, eller Bewillningens derefter lämpade hela belopp, eller hwad till Riksgälds-Contorets utgifter och inkomster hörer, eller grunderne för Riksgälds-Contorets Styrelse och Förwaltning, då böra de skäl anföras, på hwilka sådane betänkligheter sig stödja, samt meddelas Stats-Utskottet, som derefter tage Ärendet under ytterligare öfwerwägande.
Anser Stats-Utskottet sig icke kunna afwika ifrån dess redan afgifna yttrande, eller instämma uti Riksens Ständers eller ett serskildt Stånds tankar, utnämne då Utskottet Deputerade, som uti det eller de Stånd, der betänkligheter uppkommit, företräda och närmare upplysa förhållandet.
Förblifwer något Stånd ändock wid den mening, det förut fattat, afgöres saken efter tre Stånds Beslut.
Stadna twå Stånd emot twå, då skall Stats-Utskottet förökas med så många Ledamöter af Riks-Stånden, i wanlig ordning walde, att de blifwa tretio af hwarje Stånd.
Detta serskildta Utskotts Ledamöter röste sedermera samfäldt och icke efter Stånd, med slutna Sedlar, till owillkorligt antagande eller förkastande af hwad Stats-Utskottet tillstyrkt blott i de frågor, hwarom Riks-Stånden warit af skiljaktiga tankar; kommande de fleste sålunda röstandes mening att gälla såsom Riksens Ständers Beslut.
Befinnas, wid de öfrigas uppsummerande, rösterne lika delade, må denna sedel öppnas och gifwa utslaget.
Stadgandet om civil beställning i § 5 flyttades med 1840-41 års grundlagsändring till § 6.
Det ursprungliga stadgandet om statssekreterarna i § 6 upphävdes med 1840-41 års grundlagsändring, varvid en del av bestämmelserna om statsrådet flyttades från § 5 till § 6.
Denna domstol, som riksrätt kallas, skall i sådant fall bestå af presidenten uti Konungens och rikets Svea hofrätt, hvilken däruti före ordet, presidenterna uti alla rikets kollegier, vid tilltal emot högsta domstolen fyra de äldsta regeringsråd, men, när regeringsrätten är tilltalad, fyra de äldsta justitieråd, äfvensom, i båda fallen, högste befälhafvaren öfver de i hufvudstaden tjänstgörande trupper, högste närvarande befälhafvaren för den vid hufvudstaden förlagda delen af flottan, tvenne de äldsta råd i Svea hofrätt och det äldsta råd i hvarje af rikets kollegier.
Då antingen justitiekansleren eller justitieombudsmannen finner sig befogad att högsta domstolen eller regeringsrätten samfälldt eller särskilda enderas ledamöter inför riksrätten tilltala, äske han hos presidenten i Konungens och rikets Svea hofrätt, såsom riksrättens ordförande, laglig kallelse å den eller dem, som skola tilltalas.
Presidenten i hofrätten foge därefter anstalt om riksrättens sammanträde, för att kallelsen utfärda och målet vidare i laglig ordning behandla.
Skulle emot förmodan han detta underlåta, eller någon af de öfrige förenämnde ämbetsmän undandraga sig att uti riksrätten deltaga, stånde de, för en sådan uppsåtlig försummelse af deras ämbetsplikt, till lagligt ansvar.
Hafva en eller flere af riksrättens ledamöter laga förfall, eller finnes emot någon af dem laga jäf, vare ändock rätten domför, om tolf däruti sitta.
Är presidenten i hofrätten af laga förfall eller jäf hindrad, företräde dess ställe den äldste i tjänst varande presidenten.
Denna domstol äge, sedan rannsakningen fulländad är, och domen efter lag fälld, att densamma för öppna dörrar afkunna.
Justitieombudsmannen och militieombudsmannen väljas för tid och på sätt riksdagsordningen stadgar; och bör samtidigt för en var av dem utses en ställföreträdare av de egenskaper, som hos ombudsmannen erfordras, att i dennes ställe utöva ämbetet i de fall instruktionen angiver.
Riksbanken förbliver under riksdagens garanti samt förvaltas av därtill förordnade fullmäktige, efter av Konungen och riksdagen gemensamt stiftad lag.
Fullmäktige för riksbanken skola vara sju, av vilka Konungen för tre år i sänder förordnar en jämte en suppleant och de övriga sex jämte tre suppleanter väljas av riksdagen för tid och på sätt i riksdagsordningen sägs.
Den av Konungen förordnade ordinarie ledamoten vare fullmäktiges ordförande, men må ej utöva annan befattning inom riksbankens styrelse.
Fullmäktig, som av riksdagen vägrats ansvarsfrihet, skall avgå från sin befattning.
De av Konungen för fullmäktig eller suppleant meddelade förordnanden må återkallas, när Konungen så prövar skäligt.
Riksbanken allena äger rätt att utgiva sedlar, som för mynt i riket må erkännas.
Dessa sedlar skola, vid anfordran, inlösas av banken med guld efter deras lydelse; dock att undantag härifrån, där sådant med hänsyn till krig, krigsfara eller svår penningkris prövas oundgängligen nödigt, må för viss tid medgivas av Konungen och riksdagen samfällt eller, om riksdagen ej är samlad, av Konungen på framställning av fullmäktige i riksbanken och efter samråd jämväl med fullmäktige i riksgäldskontoret.
Till bevillningar räknas tull- och accismedlen, chartae-sigillataeavgiften, husbehovsbrännerimedlen samt vad varje riksdag dessutom särskilt såsom bevillning sig åtager.
Ej må några allmänna avgifter, av vad namn och beskaffenhet som helst, utan riksdagens samtycke kunna förhöjas, tullen å inkommande och utgående spannmål allena undantagen.
Vid varje riksdag skola kamrarna utse en nämnd av sexton ledamöter att med Konungen rådpläga om ärenden, som angå rikets förhållande till främmande makter.
§ 91.
1809: I den händelse 39.
omtalar, at Konungen efter företagen resa utöfwer Tolf månader ur Riket blifwer, sammankalle Stats-Rådet, genom öppet Påbud, Riksens Ständer til allmän Riksdag, och låte Kallelsen inom femton dagar efter berörde tids förlopp uti Hufwudstadens Kyrkor samt skyndsamligen i de öfrige delar af Riket kungöra.
Går Konungen i Fält, eller till aflägsnare inrikes orter reser, förordne Tre Ledamöter af Stats-Rådet, under den Ordförande, som Han, antingen ibland Prinsar af Sitt Hus eller ibland Stats-Rådets Ledamöter, särskilt nämner, att föra Regeringen i de mål, Konungen föreskrifwer.
Alla högsta domstolens och regeringsrättens beslut utfärdas i Konungens namn och med Dess höga underskrift eller under Dess sekret.
Hwarje lagtima Riksdag skall förordna en för Lagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att, såsom Riksdagens Ombud, efter den Instruktion Riksdagen för honom utfärdat, hafwa tillsyn öfwer Lagarnes efterlefnad af Domare och Embetsmän samt att wid wederbörliga Domstolar i laga ordning tilltala dem, som uti sina Embetens utöfning af wäld, mannamån eller annan orsak någon olaglighet begått, eller underlåtit att sina Embetspligter behörigen fullgöra.
§ 59.
Innan ärendena hos Konungen i statsrådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhämtande från vederbörande ämbetsverk, av den föredragande beredas.
1809: De Ministeriella målen må Konungen låta bereda och handhafwa på det sätt Honom lämpligast synes.
Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne tilhör, at dessa mål inför Konungen föredraga och anmäla, i närwaro af Hof-Cantzleren, eller, om han icke kan tilstädes wara, någon annan Stats-Rådets Ledamot.
Är Stats-Ministern frånwarande, föredrage Hof-Cantzleren eller den Stats-Rådets Ledamot, som Konungen äfwen i detta fall tilkalle.
Sedan Konungen af desse Embetsmän inhemtat til Protocoll anförda råd, för hwilka de blifwa answarige, fatte Konungen, i deras närwaro, besluten; Åliggande det Hof-Cantzleren, eller den Konungen förordnar, at Protocollet föra.
Af sådana Beslut må Konungen låta til Stats-Rådets kunskap komma, hwad honom nyttigt synes, så at äfwen någon kännedom af denna Riks-Styrelsens gren måtte hos Stats-Rådet finnas.
Ministeriella mål, hwarmed förstås alla de, som angå Rikets förhållande till främmande Makter, må Konungen låta bereda och handhafwa på det sätt, Honom lämpligast synes.
Stats-Ministern för Utrikes Ärendena tillhör, att dessa mål inför Konungen föredraga och anmäla, i närwaro af någon annan Stats-Rådets Ledamot.
Är Stats-Ministern frånwarande, föredrage den Stats-Rådets Ledamot, som Konungen äfwen i detta fall tillkalle.
§ 52.
1809: Landtmarskalk och Talemän för Borgare- och Bonde-Stånden samt Secreterare för Bonde-Ståndet utnämne Konungen.
Kommandomål, varmed förstås sådana, som Konungen, i egenskap av högste befälhavare över krigsmakten till lands och sjöss, omedelbarligen besörjer, avgöras av Konungen, då Han själv förer riksstyrelsen, efter anmälan av chefen för det departement, dit ärendet hörer.
Honom åligge, vid ansvar, att, då dessa mål beredas, sin mening yttra.
Över kommandomål föres vid behov protokoll.
Statsrådet skall bestå af tio ledamöter, bland hvilka Konungen utnämne en att vara Statsminister och Statsrådets främste ledamot.
Desse ega att alla i Statsrådet förekommande ärenden öfvervara.
Går Konungen i fält, eller till aflägsnare inrikes orter reser, förordne tre ledamöter af statsrådet, under den ordförande, som Han, antingen ibland prinsar af Sitt hus eller ibland statsrådets ledamöter, särskildt nämner, att föra regeringen i de mål, Konungen föreskrifver.
Med de mål, Konungen då Själf afgör, förhålles på det sätt, som 8 § stadgar.
Alla ifrån Konungen utgående Expeditioner och Befallningar, utom i Kommando-mål, skola, för att blifwa gällande, wara försedde med Konungens underskrift och kontrasignation af wederbörande Föredragande, som ware answarig, att de instämma med deröfwer förda protokoll.
Alla föreskrifter och erinringar om werkställighet af utfärdade beslut må af Departements-Chefer omedelbarligen kunna till wederbörande expedieras.
Skulle den Föredragande finna något Konungens beslut wara stridande emot denna Regerings-Form, göre han derom i Stats-Rådet föreställning; yrkar Konungen ändock, att ett sådant beslut skall utfärdas, ware det då den Föredragandes rättighet och pligt, att sin kontrasignation derå wägra, samt nedlägge han i följd deraf sitt Embete, hwilket han icke må återtaga förr, än Riksdagen hans förhållande pröfwat och gillat.
§ 77.
1809: Kungsgårdar och Kungs-Ladugårdar med dertil lydande hemman och lägenheter, Krono-Skogar, Parker och Djurgårdar, Krono- och Stall-Ängar samt Lax-Fisken och andra Kronans Fisken samt Kronans öfriga Lägenheter, må Konungen icke utan Riksens Ständers samtycke genom försäljning, förpantning eller gåfwa, eller på något annat sätt, Kronan afhända.
1: o. Riksdagen eger gemensamt med Konungen magt att stifta allmän civil- och kriminallag äfvensom kriminallag för krigsmagten och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva.
Ej må Konungen utan Riksdagens samtycke, och icke Riksdagen utan Konungens, någon ny lag göra eller gammal afskaffa.
Frågor härom må i Riksdagens Kamrar kunna väckas och skola, sedan Lagutskottet deröfver blifvit hördt, af Riksdagen afgöras.
Beslutar Riksdagen för sin del någon ny lag eller gammal lags upphäfvande eller förändring, aflemnas förslag derom till Konungen, som inhemte Statsrådets och Högsta domstolens tankar deröfver, och, sedan Han Sitt beslut fattat, meddele Riksdagen antingen Sitt samtycke till dess åstundan eller Sina skäl att det vägra.
Kan Konungen icke förr, än Riksdagen åtskiljes, fatta och meddela Sitt beslut, vare Han oförhindrad att före nästföljande riksdags öppnande förslaget ordagrant bifalla och allmän kungörelse derom utfärda.
Sker det ej, anses förslaget hafva förfallit, och Konungen underrätte då Riksdagen vid dess nästa sammankomst om de skäl, som hindrat förslagets antagande.
Finner Konungen godt någon lagfråga för Riksdagen framställa, äske Han Statsrådets och Högsta domstolens yttrande deröfver, samt meddele Sin proposition tillika med berörda yttranden åt Riksdagen, som med frågan vidare förfar, såsom i riksdagsordningen sägs.
2: o. Riksdagen ege ock gemensamt med Konungen stifta, förändra eller upphäfva kyrkolag; dock att dervid erfordras samtycke jemväl af allmänt kyrkomöte.
Öfver förslag angående dylik lag skola, på sätt i mom. 1 sägs, Statsrådets och Högsta domstolens tankar inhemtas och jemte Konungens proposition, då sådan göres, Riksdagen meddelas.
Svensk författningssamling 1825 Låssa kyrkas arkiv
Cirkulär angående Häraders och Tingslags fördelning i vissa Nämndemäns distrikt.
Stockholm den 31 januari 1825 Ständerna har vid sista riksdag anhållit att Kongl Maj: t förordnar, att Tings- och Häradsrätterna regleras så, att vissa socknar eller delar av tingslaget utser nämndemän.
Detta skall ske sedan innevånarna blivit hörda.