Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sprengtporten, under öfverläggningarna uti StatsUlsk. rör:de lönereglertn för depart.- expeditionerne, sökt göra gällande de välgrundade åsigter Hesse herrar uti sina reservationer vidfogat det återremitterade betänk.; anser jag mig dock böra såsom t. f. chef för ett af dessa departement fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på några omständigheter, som torde vara förtjenta att tagas i betraktande.
Det är en gammal sats, att den, som vill ett ändamål, äfven bör vilja medlen.
Om äfven det misstroende, som en af StatsUsk:s ledamöter i bilagan lill ofvannämnda betänk, yttrat sig hysa till den s. k.
Rådkammarens åsigter uti statshushållningen, skulle mera allmänt delas, mätte ett sådant misstroende nu sakna grund, åtminstone i afseende på ett föremål, för hvilket man ännu icke lemnat
Rådkammarens personal något anslag alt disponera.
Eller har måhända .3 H. 61 482 Den 19 September f. m.
StatsUlskis majoritet någon annan afsigt, än att göra elen en tid så lifligt omfattade departemental-styrelsen till en sanning?
Vid uppgörandet af de föreslagna aflöningsslaterne iakttogs samvetsgrant all möjlig hushållning; och man förmodade derför, alt Ständerna skulle icke allenast häråt göra rättvisa, utan äfven inse, att man sökt med ett mindre antal arbetande bestrida bestämdt ökade göromål.
StatsUtsk. har dock, i stället för all rätt uppskatta dessa likaså välvilliga, som redbara afsigter, icke allenast gjort ytterligare afkorlningar, utan äfven belastat expeditionerna med en indrngn. slat af de öfvertaliga cancelli-tjenstemännens hittills till stor del af andra hufvudtitelns besparingar utbetalda löner, och således tillintetgjort all möjlighet att inom gifna anslag begränsa de 11 tgiftsbelopp, som för behofven ovillkorligen erfordrades.
För den ringa summan af omkring 16,000 r:dr har man betagit departemental-styrelsen förmågan att kunna röra sig och gagna inom de nya formerna; och om hushållning så i enskild som allmän väg är en god sak, företer dock en illa beräknad karghel lika så ofta en fullkomlig misshushållning, som den största frikostighet.
Man bör dock icke tro, alt andra motiver ägt rum vid detta tillfälle, äfvensom vid några sednare tilldragelser, än en småaktig sparsamhetsanda och saknad klar uppfattning af dess möjliga följder.
För den oinvigde, som ser sakerna som de borde vara, faller det sig dock svårt alt befria sig från tanken, att icke ett misstroende till Styrelsens afsigter, visserligen icke ovanligt inom representativa församlingar, ligger till grund för åtskilliga beslut i anslagsväg; men om detta misstroende någorstädes gör sig gällande, urartar det aldrig derhän, att man låter statsmachinen stanna, för att vinna några sidoafsigtor.
Motståndet sträcker sig vanligtvis endast till de förmodade utgifter, hvarmed en Styrelse tros umgås i afseende på förbättringar, som icke allmänt gillas, eller hvilkas nödvändighet icke inses af alla.
Då man under förra århundradets partistrider härstädes stridde om sättet för landets förkofran och indrog då som nu politiska meningar inom ekonomiens område, och strypte eller utsläppte medel till enskilda afsiglers befordrande, hämmade man dock icke ärendenas eller styrelseverkens vanliga gång, de måtte hafva fallit i händerna på hvilka som helst.
Besluten i den delen ansågos bestående utöfver riksdagsperioderna, och de motsägandes olika tankar uti allm. hushållningen gällde endast för så lång tid, som partiet var i besittning af makten.
I sednare tider, då man trodde sig böra hushålla, talades alltid om statsverkets betryckta belägenhet.
Nu kan denna icke åberopas, ty aldrig hafva R.
St. sammankommit med så stora tillgångar alt disponera som nu; men det synes nästan, sorn dessa stora tillgångar gjort 11.
St. ännu hushållsak ligare, lika med mången rik man, som synnerligen fäster sig vid småsaker och tror sig kunna öka sin förmögenhet
Den igScpte m b e r f. m. 433 genom alt spara på skillingen, på hvilken han kunde förtjena riksdalern.
Skatternas storlek och allmänna obelåtenheten äro nu ordet och lösen för dagen; och om det får medgifva?, att skatterna, såsom från ålder ojemnt fördelade, äi'o i vissa fall tryckande och obelålenheten oftare omtalad än känd ; så kan det lätt bevisas, att ju-t en trångbröstad vacklande hushållning och intressenas strid föranledt en stor del af de öfverklagade olägenheterna.
Hvad nu specielt beträffar frågan om iönereglerln inom cancelli-departemenlena, så förekommer härvid särskildt, att den inkomst statsverket tillskyndats, i följd af den genom sportlarnas upphörande ti 11 ö k ta chartse-sig.-afgiften, motsvarar den vid sisla riksdag cancelliet embets- och tjenstemän beviljade löneförhöjningen, så att det för delta ändamål beviljade nya statsanslaget är genom högre inkomst för stämpladt papper fullkomligen ersatt; samt att nu begärda öfverflyltning på indragn.stat af den öfverlaliga embetsmannapersonalen är, hvad Finance-departementet beträffar, desto angelägnare för göroinälens behöriga gång, som, endast under förutsättning af bifall till denna öfverflyIlning, Civiloch Finance-deparlementenas lönreglering ansetts kunna t i 11— vägabringas utan behof af ökade löneanslag, aldenstuud, såsom ersättning för en från Finatice- till
Ci vil-deparlemenlet afträdd prot.secret -lön, påräknats det lönebelopp, som nu på Finance-departementets stat åtnjutcs af en öfvertalig tjensteman.
Den ledamot, hvars yttrande nu blifvit uppläst, har visat både behöflighelen att antaga K.
M:s nåd. propus, och äfven möjligheten att göra det.
Jag vill således icke fästa mig vid dessa delar af ämnet, utan vid den sednare punkten af Utsk:s förslag, der Utsk. tillstyrker: ”Det R.
St. mätte såsom ett af dessa omständigheter påkaliadt undantag medgifva att K.
M. må åf nuvår. andra hufvudtitelns besparingar, om tillgång dertill finnes, disponera det belopp, som må erfordras till de öfvertaliga tjenstemännens aflönande, likväl med iakttagande deraf, att då desse tjenstemän icke kunde undandraga sig att besti ida sådana tjenstebefaltniugar, hvarå de erhållit fullmakter, de till hvarje expedition hörande tjenstemän inflyttas på ordinarie stal, i den mån ledigheter yppas inom af dem innehafvande tjenstegrader, och således icke någon ny utnämning äger rum förr än de inom expeditionen i samma grad varande öfvertalige först blifvit använde.”
Om detta skulle tillämpas på Ecclesiaslik-depnrtemenlet, så och då den derstädes befintliga öfvertalige tjenstemannen, som innehar copistlön, är en 54 års gammal gråhårsman, hemställer jag, om det vore lämpligt alt insätta honom såsom copist vid en blifvande ledighet inom denna grad.
Jag skulle knappt tro, 484 Den 19 September f. m. aLt han ser att skrifva vid ljus; åtminstone lärer det falla sig svårt för honom.
Likväl vill (Jtsk. insätta honom till copist, för hvilken skrifning vid ljus, särdeles under den mörka årstiden, är oundgänglig.
Den som innehar cancellistlön bland de öfvertalige tjenstemännen är 55 år gammal och lärer således svårligen kunna bestrida de göromål, som äro förenade med en cancellistbefattning.
Dertill hörer att expediera posten och för sådant ändamål sitta uppe på embetsruuunet om eftermiddagarna.
När det är mycket brådtom, kan det hända att man äfven behöfver tillsätta nätterna, hvilket svårligen låter sig göra för en gammal man.
Den person, som åtnjuter regisliatorslön, är 61 år gammal.
Är det rimligt, att fordra sådan tjenstgöring af honom?
Den öfvertalige tjenstemännen, som innehar exped.secret.-löri är 65 år gammal.
Då han uppnått den ålder, vid hvilken man är berättigad att uppföras på indragn.stat med bibehållande af liela lönen, så torde man fråga hvarför han icke tager afsked på sådant villkor?
Jo derför ali jag tror nära hälften af hans inkomster utgöras af ersättning för sportlur från den tid sportlarna till föl
I o tjenstemännen, och för hvilka han icke linge någon ersättning, i händelse han uppfördes på indragn.stat.
Om StatsUtsk. hade gjort sig nnderrättadt om sådana förhållanden, så skulle icke hafva inträffat att StatsUtsk. afslagit anslag, der de bort gifvas, och tillstyrkt anslag, som voro onödiga, på sätt jag nämnde örn creteraren.
Alen då R. o. Ad. nu ser huru målet blifvit behandladt, så hoppas jag att Ståndet icke gillar StatsUtsk :s betänk., utan bifaller K. M:s nåd. proposition.
Det må nu blifva af delta beslut i förstärkta StatsUtsk. hvad det kan; men af detta Stånd, som kan och bör känna hvad som i embetsförhållanden är möjligt eller icke, vore det väl orätt att fatta något annat beslut.
Med den siste värde talaren instämmer jag och vill blott, såsom bevis på huru andra frågor af dylik beskaffenhet blifvit betraktade, upplysa, alt då afräknings-cont. i Kongl.
Kainmar-colhm indrogs i anledn. af den till Stats-cont. öfverflyttade controllen öfver räkenskaperna, så blef afräknings-contts tjenstemanna-personal uppflyttad på indragn.stat, och nya löner beviljade för den tillökade tjenstemannapersonalen inom Stats-contoret.
När sådant ägde rum i och lör en controll, som aldrig kom att gå i verkställighet; så frågar jag, om icke samma förhållande ännu mera är af behofvet på kalladt, då fråga är om reglering af tjenstemanna-personalen inom de nya statsexpeditionerna; ty icke kan man hoppas att komma till ett ändamålsenligt resultat med organisationen, derest K.
M. skall vara bunden vid personer, antagne efter fullmakter i andra befattningar.
Det torde således vara nödvändigt, att de personer, hvilkas Ijenstebelältningar i följd af den nya Den ig September f. m. 485 organisationen upphört, öfverflyttas på indragn.stal; visserligen med öppen rättighet att använda deni såsom biträde uti sådane nya befattningar, som i det närmaste öfverensstämma med de göromål dem ålegat i de tjenster, hvarpå de erhållit fullmakt; men alltid med hänsigt dertill, att man icke kan befalla en person att åtaga sig någon befattning pä sidan om den fullmakt han innehar.
Jag tillstyrker afslag å Utskts betänk, och bifall till K.
Jag erkänner visserligen principen att ingen bör befordras till ett embete, till hvars bestridande han saknar duglighet; men jag hemställer till R.( o. Ad. huruvida det skulle vara försigtigt att göra den princip gällande, att då en embetsman vore oduglig att förrätta sin tjenst, han skulle kunna få bibehålla sin lön för lifstiden utan att förrätta tjensten.
Efter min öfvertygelse bör en embetsman laga afsked, när han icke mera kan förrätta tjensten.
Om särskilda omständigheter skulle föranleda dertill, alt man ansåge honom förtjent af pension, ehuru icke till pensionen lagligen berättigad, eller förhållanden förefunnes, på grund hvaraf han billigtvis borde hugnas med någon pension, så må en sådan afgående tjensteman derom göra ansökning i den ordning sorn vederbör, då på ansökningen kommer att fästas det afseende, hvartill de för sådana särskildta fall talande omständigheter kunna föranleda.
Jag tillstyrker antagande af Utskts förslag i denna punkt.
Sprengtporten: R. o.
Ad behagade fästa uppmärksamhet dervid, att SlatsUtsk. hufvudsakligen gillat den reservation, som jag afgaf vid det tillfälle, då Utsk. afiät sitt första betänk, i ämnet.
Jag erkänner, alt, då frågan förekom lill pröfning andra gången inom SlatsUtsk., jag för mili del äfven hyste någon betänklighet att vid del tillägg Utsk. gjort, nemi. att K.
M. utaf besparingarne skulle få disponera hvad som erfordrades för de öfvertalige tjenstemännens aflöning, fasta det villkor att desse tjenstemän, hvilka varit tjenstfria, ånyo skulle inträda i tjenstgöring; men då Hr von Hartmansdorff upplyst derom, att inom K.
M:s cancelli finnas emhetsmän, hvilka, ehuru de uppnått 65 års ålder, och äro till pension berättigade, likväl anse sig äga rättighet att befrias från tjenstgöring, fastän de icke vilja taga afsked, emedan de då skulle förlora hvad dem, utöfver lönen på Stat, nu tillkommer, motsvarande de sportlar, som dem förut tillfallit; så finner jag nog mycken undfallenhet deruti att låta en embetsman, som är lill pension berättigad, uppbära hela sin lön, ehuru han icke förrättar tjensten.
Jag utbeder mig att äfven få fästa Ståndets uppmäi ksamhet på den förändring, hvarifrån ett sådant förhållande sig härleder.
Vid sistl. riksdag aflat K. M. till R.
St. nåd. propos., hvaruti K.
M. föreslog minskning uti embelsmännens antal inom K.
Mts cancelli, men tillökning tili lönerna, saint alt den s. 486
Den 19 September f. m. k. cancelligeblihren, som hittills utgått till dessa tjenstemän, borde läggas på cliartaesigillatae—afgiften och ingå till statsverket, samt tjenslemännen tilläggas ersättning för hvad dem sålunda frånginge. R.
St. bi föl lo till alla delar hvad K.
M. begärde för reglering af sitt cancelli, men gjorde dervid den framställningen, om icke regleringen borde ske successivt, emedan Ständerne befarade, att de af K.
M. begärda anslagen icke skulle blifva tillräckliga, derest regleringen genast och på en gång försigginge.
Derpå fästade K.
M. icke afseende, utan regleringen verkställdes genast, hvaraf följden bief den brist af 16,000 r:dr, som måst af besparingarna fyllas.
Det är denna omständighet, som StatsUtsk. haft i betraktande; och Utsk. har ansett sig icke kunna afvika från de af R St. vid sistl. riksdag i detta hänseende yttrade åsigter, och har derför icke funnit bättre utväg att förlika R.
St:s föreskrift med rättvisa och billighet mot embets- och tjenslemännen, än genom tillstyrkande att dessa löner måtte utgå af besparingarna; och alt de måste blifva mera tillräckliga än förut, är klart deraf, att de fleste embetsverk, hvilka hittills haft löner anvisade på besparingarna, fått desamma å stat uppförda.
På dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s hemställan.
Jag erkänner riktigheten af Hr Piibbings yttrande derom, att den som icke kan göra sin tjenst skall taga afsked.
Men huru skall det verkställas?
Vid detta tillfälle är förhållandet, alt alla de tjenstemän, hvilka jag omtalat, hafva exped.secret.-fullmakt och halva redan i 10 år eller deröfver såsom sådane förrättat exped.- secret.tjenst.
När jag hlef chef för Eclesiaslik-expedilionen, så var främste prot.secreteraren den lägste tjenstemannen inom verket, hvilken hade lön.
Den yngre piot secreterare!! så väl som alla cancellister och copisler voro lönlöse.
Det var för att komma ifrån detta missförhållande, som K.
M. begärde lönereglering samt erhöll anslag dertill.
Men emedan R.
St. icke beviljade någon indragn.stat för öfvergången, så befinner man sig nu i den ställning, alt de verklige tjenstemännen mäste, genom sina löners förknappning, betala de öfriga, såvida desse icke erhålla ersättning af besparingarna.
Detta användande af besparingarna har dock varit föremål för anmärkt!., oell jag tror nästan att Riksrätt, i anleda, deraf, förestår.
St. besluta, alt besparingar ytterligare skola begagnas för delta ändamål, så har jag väl ingenting deremot, särdeles om beslutet fattas föle Riksrättens sammanträde, hvarigenom beslutet itinebure ett slags frikännelse för de tilltalade rådgifvarne; men följdriktigt af R.
St. vore det icke handladt.
Man har sagt att ifrågavar. tjenstemän äro tjenstfrie.
Sådant är icke förhållandet; ty de göra alla tjenst såsom exped.secreterare, ehuru Ijenslgöringen, förmedelst deras talrikhet sällan påkom - Den 19 September f. m. 487 mer.
Hvad det belru(Tar att löneregleringen bort ske successivt i den mån de öfvertalige afgingo: så var det detsamma sorn att säga, att det gamla förhållandet skulle fortfara intill dess de öfvertalige hunnit att med döden afgå.
Huru det lyckats, se vi nu; men på det att de, som voro alldeles lönlöse, mätte få någon inkomst, så att de kunde fästas vid verket, Lief det nödvändigt att genast genom extra anslag förbättra deras ställning.
Om nu R. o. Ad. skulle bifalla K.
M:s propos. med det af Frih.
Sprengtporten yrkade tillägget i afseende på besparingarnes användande, så befarar jag att ett sådant beslut svårligen kunde verkställas.
Jag tror derföie säkrast vara alt oförändradt antaga K.
M;s nåd. proposition.
Det var i anledn. af Frih.
Sprengtportens framställda exempel af tjenstemän, hvilka upphunnit ilen ålder, du de enl. författningarna äro berättigade att erhålla liela lönen i pension, men som dock qvarstå i tjensten i anseende tili deras rättighet att erhålla andel i sporilarna, som jag begärde ordet.
Så länge man icke äger laglig rättighet alt skilja en tjensteman ifrån sin tjenst, hvilken icke genom fel eller försummelse gjort sig förlustig rättigheten att behålla embete!, så lärer det få bero på tjenslemannen sjelf att derom förfoga, d. v. s. besluta när han bör inlemna sitt afskedsmemorial.
Af de upplysningar, sorn blifvit lemnade så väl vid förra riksdagen som vid denna, borde det för StatsUtsk. vara klart, att någon ordning icke kan vinnas på annat sätt, än genom att på indragn.stat uppföra de tjenstemän som enligt nya organisationen icke behöfvas; ty att dervid vilja hushålla med några r:dr för slatscassan skall medföra en vida större förlust genom det sätt, hvarpå ärendena komma att handläggas, derest tjensterna icke få tillsättas efter hvad den nya organisationen och de derigenom förändrade formerna kunna erfordra, oberoende af den obetydliga besparing, som skulle kunna vinnas genom alt antaga till de nya befattningarna de tjenstemän, som innehafva fullmakter på embeten under den gamla organisationen.
Jag förnyar min anhållan 0111 bifall lill K.
M:s propos. och afslag på Utsk:s betänkande.
Jag måste bekänna, att jag ieke minnes hvad K. M:s nåd. propos., som jag nu icke har till hands, i förevar, hänseende innehåller, och vågar jag derföre utbedja mig, alt någon utaf R. o. Ad:s ledamöter, som tilläfventyrs har densamma med sig, behagade upplysa mig derom.
Den upplysning, som Frih.
Cederström meddelat, nemi. att en embetsman, som uppnått 65 års ålder, icke kan tvingas att laga afsked med bibehållande af hela lönen i pension, var så mycket mindre påkal - 488 Den 19 September f. m. lail, som hvarken StatsUtsk. eller jag framställt något sådant; ty jag liar blott yttrat, att en sådan embetsman antingen måste göra sin tjenst eliel taga afsked med bibehållande af sin lön.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att anledn:n hvarföre den lönereglering, sorn verkställdes med K.
Rits cancelli, föranledde brist skulle varit den, att R.
St. icke haft den omtanka att, jemte bifall lill lönereglenn, stadga någon indragn stat.
M. vid förra riksdagen begärde någon indragn.stal, ty R.
St. bi föl I o fullständigt hvad K. M. begärde.
Hvad beträffar vådan utaf att anvisa detta anslag på besparingarne, så tror jag sådant icke vara vådligare, än att gifva anslag för Gardes-regttena utaf besparingarne.
En värd ledamot har be gärt att få veta hvad K. M:s nåd. propos. i denna punkt innehåller.
Jag får upplysa honom, alt K.
M. begäit det It.
St. måtte ställa de öfvertalige ljenslemännen på indragn.- stat.
Denna nåd. propos. har jag bi t rädt, emedan den är utgången från det nva s t a ts fö 1'hållande, som inträdde då departement.
J-sty reisen antogs; och jag tror, alt conseqvensen fordrar, för att understödja denna reglering i Styrelsen, att Ii.
St. icke neka medel, som oundgängligen dertill erfordras för att erhålla tjenstemän med både den vigor och skicklighet, sorn behöfs för att arbeta i de nya formerna Huruvida de öfvertaliga tjenstemännen äga dessa egenskaper, må de sjelfve och deras chefer bedömma.
På den grund har jag tillstyrkt, att dessa personer skulle ställas på indragn.- stat, men ingå i tjenstgöring efter de fullmakter de innehafva i den mån platser blifva lediga; men min mening kan icke vara den StatsUtsk. uttryckt, alt de skulle vara förbundne att ingå i tjenstgöring under den grad, hvarpå de innehafva fullmakt.
Jag ogillar i allo, att man anvisar bestämda anslag på besparingarna, och jag kan deiföre äfven i denna punkt icke dela StatsUlskls åsigt.
Skulle den likväl godkännas af li. o. Ad., så yrkar jag, att det måtte ske utan villkor, och alt dessa personer måtte åtnjuta sin aflöning på indragn.stat utan skyldighet att ingå i tjenstgöring.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då denna punkt innehölle tvänne delar, af hvilka afslag blifvit yrkadi å den ena, men icke å den audra, ansåg han sig böra skilja dem vid proposms framställande; hemställande 1111 alltså först 0111 11. o.
A<1. behagade bifalla hvad Utsk. föreslagit och 3 Stånd redan bifallit ang:de lönefyllnad för Exped.secretm Walhelm och Prut.secrettn Hegardt.
Ad. behagade bifalla hvad Utsk. i sednare delen af punkten - Den 19 September f. m.
489 ten föreslagit i afseende på de öfvertalige embets- och tjenstemän nen.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad K. M. i Dess nåd. propos. föreslagit i afseende på de öfvertaliga embets- och tjenstemännen samt vaklbetjente.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att vid svaren å denna sist framställda propos. ja öfverrösta! nej. 6;te punkten.
Bifölls. 7tde punkten. R. o. Ad. fann, att intet beslut af Ståndet i anledn. deraf erfordrades.
Hr Frih. o. Landtm, tiilkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Ånyo föredrogs BancoUtsk:s den 2 och g dennes på bordel lagda utlåt.
N:o 75, i anledn. af gjord framställning om in- och utvexlings-prisen å ducater, samt utvexling af guld- och silfver-planlsar.
I slutet af detta betänk, förekommer något, som jag tycker icke alldeles är öfverensstämmande med hvad som synes vara Utsk:s egen mening.
Der står nemi : ’ Bancostyrelsen vare förbjudet att inköpa guld till banken vid de tillfällen, då tillgången deraf uppgår till -y:del af bankens metalliska cassa.”
Men nu gifves det två sätt för banken att erhålla guld nemi. det ena genom köp, hvilket är förbjudet, och det andra medelst vexling, hvarom ingenting är nämnt.
Men då det är lika förderfligt om banken under det förutsatta förhållandet invexlar eller köper guld, så torde detta stadgande lämpligen böra uttryckas sålunda : ”Bancostyrelsen vare förbjudet att till banken inköpa eller invexla guld, då tillgången deraf uppgår lill -jMel af bankens metalliska cassa.”
Jag öfverlemnar likväl till Ståndet att bedömma, huruvida denna anniärkn. är af beskaffenhet, att betänk, i anledn. deraf bör återremitteras.
Nyss uppkommen, har jag icke hört, att någon annan anmärkn. mot BancoUtsk:s betänk.
N:o 75 blifvit gjord än den som Hr Cederschjöld framställt, och hvarpå jag får lemna det svar, att hvarje för i3 II. 62 Den 19 September f. ui. stärkning af bankens metalliska cassa genom guld i sjelfva verket sker genom köp, enär guld icke är såsom egentligt mynt i allm. rörelsen gångbart och banken ej heller är skyldig att invexla ducat- eller annat guldmynt, hvadan alltså det guld, sorn banken emottagit, det må vara i myntad eller omynlad form, måste anses såsom en af densamma inköpt vara.
Jag förmodar derföre, att någon återremiss icke af den nu uppgifna anledn. beböfves, då ordet ”inköpa” i afseende på ifrågavar. metall innefattar så väl hvad som egentligen förstås med köp, som äfven hvad som i fråga 0111 mynt utaf andra metaller menas med vexling.
Den siste värde talaren har, så vidt jag kunnat fatta hans mening, påstått, att allt emottagande af guld i banken vore köp, och att icke någon egentlig vexling deraf existerade.
Men om så vore, så hade Ut-.k. icke bort uti det föreg:de af betänk, lala 0111 ducaters in vexling till samma pris som deras utvexling.
Då likväl sådant skett, och i betänk, således förekommer på ett ställe flaga om vexling af ducaler och på ett annat ställe om köp deraf, så kan jag icke tro annat, än att man borde på sista stället, hvarest inköp af ducater förbjudes, äfven förbjuda invexling af desamma.
Då möjligen miss tag om rätta meningen kan uppkomma, på sätt Hr Cederschjöld ganska riktigt anmärkt, så är det särdeles för dem, hvilka skola verkställa R.
St:s beslut, af vigt, alt ordalagen blifva så bestämda som möjligt.
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle vilja, med anledn. af Hr Cederschjölds anmärkn., återremittera betänk., på det att efter ordet ”inköpa’’ uti slutmeningen af betänk, måtte tillsättas orden: eller invexla. BancoUtsk:s utlåt.
N:o y5 återremitterades.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s den 5 och g dennes på bordet lagda mein.
N:o 34, ' anledn. af återremisserna på meni.
Första sidan af memorialet upplästes.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade medgifva, att, på säll Utsk. nu hemställt, de tvänne förslagen till förändring i 4 §:tl Reg.F:n finge särskildt såsom af hvarandra oafhängiga behandlas.
Det återstående af memorialet upplästes.