Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grefve Posse har yttrat, att för att återgå till den gamla organisationen af Arméen, skulle fordras, att Arméen återfick allt hvad den förlorat.
Jag vet alldeles icke, hvad Arméen förlorat, ty om Styrelsen förordnar, att några CavalleriRegementen skola afsitta, och att hästhemmans-räntorna skola till StatsYerket ingå, lärer den nuvarande Arméen dock derigenom ingenting förlora, och någon eganderätt att reclamera i sådant fall, kan jag åtminstone ej medgifva Den 3o September f. m. 223 finnes. — Grefve Posse har erkänt, att förhållandet ej är sådant det borde vara.
Jag har ej åsidosatt detta, och har derifrån ledt mig till hvad det borde vara.
Grefve Posse har yrkat förhöjning i hvad StatsUtskottets sednare Utlåtande föreslagit, och han har kommit till bevisen örn Lönernas otillräcklighet derigenom, att han subdiviserat i fourage- och resepenuingar.
Jag hemställer, om icke detta är ett skäl för återgång till det fordna förhållandet, ty så länge GeneralMönsterherrarne voro RegementsChefer, hvilka bodde på sina boställen, hade de aldrig behof af fourage- och resepenningar, emedan Boställena fournerade dem tillräckligen för deras resor inom Provincen, Jag tror således icke, att hvad Grefve Posse anfört, bör föranleda till bifall å Utskottets sednare Utlåtande, långt mindre till den förhöjning han yrkat, eller bifall å Utskottets första Betänkande.
Herr Boij har anmärkt, att återgången lill det gamla Indelningsverket skulle blifva ganska långsam.
Jag medger detta, om Regeringen ej alfvarsamt vill det, men det är i alla fall bättre, att det går långsamt, än det går allsinlet eller illa, ty min öfvertygglse är att efter det nu uppgjorde förslaget skall det gå illa.
Herr Boij har upptagit mitt yttrande om olikheten af fredsoch krigsfot, och har i detta afseende tält om Arméens löner.
Jag tror det vara för 224 Den 3o September f. m. tidigt att derom ännu discutera.
Jag liar dessutom blott sagt, det jag ej ville, alt man skulle organisera en ny Stat för Generalspersoner, hvilka jag icke ansåg behöfliga.
Jag får till besvarande af Herr Boijs jemförelse emellan Generalernas och StatsRådernas lefnadskostnad, påminna derom, att Generalerna under krigstid äga ganska betydliga fälttractaménter, hvilka fullkomligt jemna förhållandet.
Man har påbördat mig, att vilja göra indragningar från Arméen derföre, att jag begärt afslag å detta nya Generalitets uppförande på Stat.
Jag kan ej medgifva detta, emedan den nu föreslagne
Staten är ett alldeles nytt anslag, som aldrig förr tillhört Arméen.
Grefve Björnstjerna har sagt, att det vöre likgiltigt för Generalerna, huru denna fråga afgjordes.
Det fägnar mig verkligen, alt från en sådan Auctoritet få höra denna bekännelse, ty om det i alla andra afseendeu är likgiltigt, så måtte väl Statens intresse, som högt fordrar, att inga nya skatter beviljas, få göra sig gällande.
Grefve Björnstjerna har åberopat, såsom skäl för den nya Institution, FältMarskalken Tolls vackra uppförande i Skåne.
Jag gläder mig åt detta yttrande, och fägnar mig deröfver, alt jag till alla delar måste instämma i detta Herr Grefvens loford; men detta exempel tillhör den gamla organisationen, ej den nya.
Jag beklagar dessutom, att detta exempel visat så i Den 3o September f. m. aa5 så liten efterföljd.
1 den landsort jag bor bar jag sett ett gammalt Öfversle-boställe förträffligt väl byggdt bebos af en bonde, emedan
DivisicmsGeneralen ej ägde förmåga eller vilja att sjelf bebo detsamma.
Vid denna Generals afskedstagande, fanns efter bouoin endast en häst, som på Auction såldes för i5 R:dr; och hvad som oanmärkt gått an hitintills, kan äfven hädanefter möjligen hända.
Detta exempel har jag blott velat anföra såsom en motsatts till det Grefve Björnstjerna anfört, och såsom ett bevis, huru liten tjenst och depence det nuvarande Generalitetet är underkastadt.
Grefve Björnstjerna har anmärkt, alt i stället för det man bestridde Kongl. Majrts proposition, borde man tacka för densamma.
Under erkännande deraf, att otacksambeten är den största börda jorden bär, kan jag dock ej inse, hvadan man här egenteligen har något alt tacka för, synnerligen som jag är öfvertygad, att, sedan man en gång olyckligtvis inkommit på denna organisationsbana, skola bekymren för densamma aldrig upphöra.
Jag har derföre önskat, alt vi, med minsta möjliga rubbning skulle återgå till det gamla systemet, och jag tror, att den enda utväg, att kunna komma lill något resultat i detta afseende, är, att de gamla Öfverste-boställena återgå lill deras primitiva bestämmelse, och alt Regementschef erne blifva, hvad de fordom 43 II. 15 22Ö
Den 3o September f. m. voro, de högsta Befälhafvarne hvar och en. inom sin Landsort.
Man har äfven yttrat, att den högre rangen eller Generals-värdigheten skulle vara nödvändig inom Armeen, men det kan jag ej för min del medgifva, ty ehuruväl jag ser, att afskedade Lieutenanter nu för tiden hugnas med HofMarskalks och ÖfversteKammarjunkare-titlar, tror jag dock icke, att RegementsCheferne behöfva beklädas med någon högre rang, än deras Embete medförer, jag är öfvertygad, att Öfverstarne skola alldeles till räckligt genom sina personliga egenskaper och genom vigten af deras platser veta att uppehålla sin rang äfven i bredd med dessa höga Hoftitlar.
Grefve Björnstjerna har hugnat oss med en jemförelse, huru det går till i andra länder och här.
Detta kunde Herr Grefven gerna besparat oss, ty det ojemförliga är ej jemförbart, och vår organisation är helt och hållit olika alla andra länders i militäriskt hänseende.
Grefve Björnstjerna har dessutom medgifvit, att en Öfverste kan blifva lika god, som en General, och jag tror, att detta förhållande just talar till fördel för min satts.
Grefve Björnstjerna har äfven framställt en proportions-lära emellan de löner, som nyligen blifvit beviljade för StatsRåden och de, som nu äro i fråga för Generalerne.
Det var mig alldeles icke 'oväntadt, att man skulle åberopa de löner man redan så rikligen anslagit till skäl för nya utgifter i samma ** .
Den 3o September /. m. 227 viig.
Men jag beklagar blott, att de skattdragandes förmåga icke öfverensstämmer med dessa slags skäl till nja utgifter.
Grefve Cronhjelm har mot mig anmärkt, alt
Generalerne behöfvas för de stora lägren; jag tror alt Regementerna, innan detta talrika Generalitet uppkom, oftare bade enskilta möten, och inhämtade der bättre undervisning och öfning; de stora lägren äro mera instruetiva för Generalerne, än för truppmassorne, som der bortskämmas i det minutieusa af sin exercice.
Jag anser det derföre vara vida bättre, att
Generalerne skaffa sig kunskaper genom resor i andra länder och genom leclure.
Grefve Cronhjelm bar sagt, att lian hoppas, det vi i en framtid skola erhålla förråder.
Jag delar i detta afseende Herr Grefvens förhoppningar, men tror, att då vi äga ett KrigsCollegium, behöfva vi ej befara, att icke våra förråder äfven utan Generaler skola blifva vårdade.
Grefve Cronhjelm bar, såsom skäl för bifall till de begärde Generals-lönerna, anfört att, om de uteblefvo, Kongl. Maj:t må bända icke skulle frångå det närvarande förhållandet inom Armeen.
Jag kan icke dela denna Herr, Grefvens tanka, emedan jag icke kan tro, att Regeringen i ett ärende af denna vigt skulle kunna handla par caprice.
Jag fortfar med anhållan om afslag å hela detta Generalitets-förslag. 43 H. i5* 228 Den 3o September f. in. Friherre Palmstjerna, Carl
Då jag är öfvertygad, att Ridderskapet och Adela redan stadgat sitt omdöme, skall jag ej uppehålla med att yttra mig öfver Organisationen, eller dess större eller mindre nytta; jag skall endast instämma i Grefve Posses begäran om proposition å Ulskottets första Betänkande, blott med den skilnad, att jag anser nödvändigt, att Cavallen-, Artilleri— och FortificalionsGeneralerne i likhet med FördelningsGeneralerne erhålla sina löner bestämda.
Jag skulle anse lönernas belopp böra utgöra för hvardera 5ooo R:dr, fördeldte på samma sätt, nemi.: uli 3ooo R:drs lön, t4°o R:dr taffelpengar och 600
R:dr fouragepengar.
Jag hemställer, om ej Grefve Posse skulle vilja förena sig med mig deruti.
Det skulle måhända snart kunna förklaras såsom ett uttryck af förmätenhet å min sida, om jag efter så många misslyckade försök uppstod, för att hoppas tillvinna min mening någon pluralitet.
Men det torde ursäktas mig, om jag i ett ämne, som fordom utgjort föremålet för mitt yrke, yttrar mig, för att öka anledningarne till de förebråelser, hvilka framdeles drabba majoriteten, derest erfarenheten öfvertygar, att misstag ligga till grund för deras mening.
Jag skall bjuda till, att ej trötta med någon vidlyftighet.
Jag vill ej vidröra några summor eller några ziffertal, ej yttra mig om lö - Den 3o September f. m.
229 Hernas höjning eller sänkning, utan endast, så vidt i min förmåga står, blott vidröra principen, om Generaler äro af behofvet påkallade, och &m derus tillsättande lofvar någon större nytta för tjenste».
Vid all mechanisk sammansättning är hjulens behöriga ingripande i hvarandra del hulvudsakliga vilkoret för kraftens erhållande.
Att våra organisationer icke bevisat, att denna regel blifvit iakttagen, derom hafva vi nyss från sakkunnig hand blifvit öfvertygade.
Jag var ännu i tjenst, då man förberedde den förra organisationen, och jag motarbetade den af alla mina krafter, emedan den stridde emot min öfvertygelse, och jag tillstår, att jag alltför snart blifvit öfveitygad, att jag ej hade orätt.
Det har afen talare, som är berättigad alt hafva sakkännedom i detta afseende, blifvit sagt, alt föremålet för denna organisation var, att tu BrigadGeneral skulle hafva befälet olver 2 Regementen och företräda ÖfVerstarnes ställe.
Denna grundsalls är enlig med min öfvertygelse om det rätta.
Men att den så snart kunde urarta lill den grad, att BrigadGeneralen blef 5:le hjulet under vagnen, kan jag ej förklara annorlunda, än alt den mechaniska sammansättningen varit felaktig, och att, vid placerandet af hjulen, man illa beräknat den verkan de skulle åstadkomma.
Efter detta resultat af en så nära under våra ögon förelupen organisation, som haft till följd, alt ingen är nöjd, ej en gång de, 23o Den 3o September f. m.
Ii vilka kafva elen beqväma befattningen alt vara 5:te hjulet under vagnen, frågar jag, om man ej med betänklighet bör gå till väga vid en ny organisation, sorn så föga skiljer sig ifrån den förra.
Efter min öfvertygelse utgöra ÖfverstePosterne ett oeftergiliigt vilkor för Arméens hållning, och jag tror, att den betydligaste olägenheten af den fordna organisationen härledde sig från dessa posters nedsättande så till anseende som inkomster.
På den vidsträkta yta våra Regementen intaga, är en person med den lön, att han kan mottaga sina kamrater, och tillbörligen representera, så nödvändig, att den ej utan IndelningsVerkets förfelande kan saknas.
Den afUtskottet föreslagne lön är så liten, att efter denna organisations inträdande det är omöjligt annat, än att snart behöfva öka dessa löner, och dertill tror jag icke att StatsVerket äger några tillgångar.
Yi böra dessutom, då vi betrakta Indelningsverket, ej lemna ur sigte den ekonomiska delen deraf.
Flere Militairer, utmärkte för sina forskningar i vetenskapens alla delar, hafva äfven varit utmärkte såsom jordbrukare.
Våra fordna Öfverstar verkade betydligt genom sitt exempel, att Officerarne den tiden sjelfve skötte sina boställen, och jag tror att
Arméens boställen derigenom voro vida bättre skötta, än nu.
Om man påminner sig, huru Saris boställe i Finland under FaltMarskalken Grefve Ehrensvärd var skött, och till Den 3o September f. m. 23r Ii v i 1 k e n grad han tjenade sitt fädernesland såsom jordbrukare och militaire, torde detta exempel kunna bevisa nog.
Man har omtalat, hvad Armeen skulle förlora, örn man ej biföll dessa Generalslöner.
Om Armeen agde sina gamla Öfverstelndelningar, om de voro bebodde af Öfverstarne sjejfve, hade Armeen en väl lönt Chef inom hvarje Regementes station.
Med fullt förtroende till det sätt, hvarpå dessa 9 Generaler komma att uppfylla deras åligganden, frågar jag dock, om de kunna ersätta de 24 väl lön ta Öfverstarne.
Det är af en talare yttradt, att hoppet att erhålla en af dessa Arméens 9 Generalsbeställningar kunde, för Arméens personal, liknas vid hoppet att vinna en quintern.
Men om de 24 Öfversteboställena återföras till deras primitiva bestämmelse, lemnades Arméens Befäl hoppet om åtminstone ett enkelt utdrag.
Min öfvertygelse är, att alla behof af Generaler kunna hädanefter såsom fordom bestridas af Öfverstar, hvilka innehafva Öfverstelndelningar.
Hvad den betänklighet beträffar, som uppkommit genom jemförelsen med Majorer, hvilka ägde Compagnier, så tror jag, att delta äger i sin grund ingen tillämpning, emedan Öfverstarne icke komma att mönstra sina egna Regementen, och någon collision kan sålunda i detta afseende icke äga rum.
Den, som upphunnit Generalsgraden inom Svenska Arméen, är dessutom så mycket öfver alla småaktiga con - a32 Den 3o September f. m. siderationer, att denna jemförelse icke torde vara lämplig.
Hvad jemförelsen emellan det föreslagna antalet af Generaler för Sverige och andra Arméer beträffar, så är den redan besvarad, och torde ytterligare kunna besvaras dermed, att jemförelse icke kan äga rum emellan det ojemförliga.
Man har sagt, att Sverige i jemförelse med Preussen borde äga \o Generaler.
Men beräkningsgrunden har jag ej hört, ty Preussiska Arrneens styrka har icke blifvit omnämnd.
Hvad Englands iioo Geheraler beträffar, så bör man, då man nämner dem, äfven påminna sig Englands Statsskuld , som stiger till En Milliard Pund Sterling.
Dessutom bör man söka att verkställa våra organisationer med största hushållning, utan sträfvande efter täflan med andia länders prakt, och så att mau icke snart genom nya kostnader för folket får organisera om igen.
Om Arméens Öfverstelndelningar blott återfördes, behöfdes ej vidare frågor uppstå om Generalslöner; och skulle behofvet af större kostnader för de till Generaler utnämnde Öfverstar verkligen uppstå, vore ingenting lättare, än att för tillfället öka dessa personers inkomster.
Jag tror, alt den omsorg, att kunna förena krafter, i Sverige af behofvet påkallas, ty jag fruktar den dag, då de skattdragande ej kunna bära följderna af förhastade organisationer.
Jag yrkar afslag å denna utgift, emedan jag tror den vara oafhängig af Arméens orga - Den 3o September f. m. 233 nisation.
Den invändning man gjort, att Arméen skulle sakna tillgångar, anser jag alldeles origlig, ty jag finnér ej, att någon tillgång genast genom detta bidrag för Arméen blir tillgänglig.
Generalerne skänka ej efter något af hvad de redan hafva.
Det blir först lill följd af deras afgång, som något deraf kommer Armeen till godo.
Man bär sagt, att organisationen först om i\ å i5 år kunde äga runi.
Jag ser då intet, som hastar att besluta en sådan anstalt.
Jag fruktar, att den är förhastad, och tror, alt man säkerligen kan finna bättre utvägar att hjelpa de lägfe graderne.
Jag hemställer till de yngre Officerarne inom Arméen, hvilka sysselsatt sig med ämnet, och bedömt det mera vidsträckt, än blott efter sitt enskilta interesse, hvilket Arméen anser förmånligast, att få några Generaler väl lönla, men Öfverstarne illa lönla.
Jag (Vågar, om cl et ej är bättre, att få Öfverstarne med sina gamla löner, och i en mera oberoende ställning, heldre än att i SubaJterngraderna erhålla en obetydlig tillökning, hvilken i alla fall icke kan äga rum, ulan att andra skattdragande medborgares välstånd uppoffras.
Jag anhåller derföre, alt afslag å hela delta projecl måtte blifva Contraproposition.
Herr Nordenfalk > Johan:
Den fråga, som nu är under öfverläggning, delar sig i tvenne delar: den första, om ett Generalitet skall 234 Den 3o September f. m. finnas, och den andra angående lönevilkoren för detsamma.
Hvad den första delen angår, har en Ledamot anmärkt, att fråga vore om ett nytt anslag.
Talar man om rubriken, kan det väl vara riktigt, men betraktar man saken, så har anslaget hittills funnits, öch det i vida högre mån.
Hvad angår bevisen för nödvändigheten deraf i rn i 1 i ta i ri sk t afseende, får jag åberopa Herr Hjertås yttrande vid återremissen; men jag vill äfven anföra några icke. mil itu i ris k a omständigheter, hvilka ej äro fattliga för hvar och en.
Jag får åberopa sjelfva stiftaren af Indelningsverket, en autorilet, hvilken hvar och en med skäl kan åberopa.
Efter hvad de Stater utvisa, som sedan den tiden finnas qvar, hade Stiftaren äfven afsett ett Generalitet.
Uti alla andra länder, under olika former för Regeringarne, har man förenat spridda Regementet' och Corpser under ett Befäl; öfverallt har man funnit det nyttigt, och ingenstädes har man sport någon återgång.
För Sverige särskilt synes tala Regementernes spridda läge på en vidsträckt areal, som kan uthärda profvet med hvilket annat land som helst.
Jag skulle bedra mig mycket, om det icke i krig skulle vara nyttigt för Generaler, att redan under freden hafva lärt känna de trupper de skola föra.
I öfrigt vore det så många skäl för saken att anföra, att jag endast vill åberopa, hvad vid återremissen blifvit an - Den 3o September f. m. 235 földt.
Jag vill blott fästa mig vid ett yttrande af Herr Anckarsvärd, att mönstringarne kunde förrättas af Landshöfdingarne.
Jag lemnar derhän, om en Landshöfding, som varit militaire, sedan han flere år egnat sin tid åt civila göromål, skulle äga qvar de kunskaper, som erfordras för att mönstra och inspectera; men de fleste Landsliöfdingar hafva ej varit militairer, och i afseende på dem förfaller frågan helt och hållet.
Man kan äfven hämta skäl för förändringen af den besparing utaf 62,000 R:dr, hvilken uppkommer, i jemförelse med det förra förhållandet.
Hvad lönebeloppet angår, så är samma anmärkning, som nyss gjordes, här gällande.
Betraktar man verkningskretsen, vigten af befattningen, och kostnaderne, som dermed förenas, tror jag ej alt beloppet är för drygt.
Anckarsvärd har anfört, alt denna organisation vore föga skild från den föregående.
I ett afseende är delta svårt alt bedöma, men hvad antalet angår, är skillnaden högst betydlig emellan 24 och g.
Det nya Generalitetets befattning är ännu ej bestämd; i händelse det bifalles, återstår, att Konungen utfärdar en instruetion, som bäst uppfyller ändamålet.
Friherre Anckarsvärd har anmärkt, alt ingen tillgång beredes, om man antager förslaget, likasom ingen förlust uppkommer genom ett afslag derå.
Dervid får jag anmärka, att några löner redan äro vacante, och komma att hållas vacante, tills 2 36 Den 3o September f. n>. denna fråga blifvit afgjord.
Hvad antalet beträffar, är ingen särdeles anmärkning dervid gjord, och med afseende å Sveriges areal tyckes det vara omöjligt, att bestämma Fördelningarne till mindre än 6.
I följd af allt detta får jag tillstyrka bifall så väl till principfrågan, som lönebeloppet.
Harts ExceUence Herr Grefven och LandtMarskalken tiilkännagaf, alt
Plenum bomme klockan half 6 i eftermiddag att fortsättas.
Herr Munck af Rosensköldj Eberhard:
I detta ämne amadé jag ej yttra mig, men discussionen har föranledt dertill.
Det vore föi mätit af mig, att vilja bedöma värdet af nu varande organisation inom Armeen.
Det torde vara bäst och säkrast, att med bela Europa erkänna, det vår Konung förstår den saken bäst.
Så mycket tror jag mig dock kunna bedöma, att
Inifvudändamålet med ifrågavarande reglering är, att bereda skicklige Befälhafvare för Armeen.
Jag tror derföre, att detta ändamål börsta framföre det, att af Officerarne bilda skicklige jordbrukare.
Man har, såsom bevis på förträffligheten af den gamla organisationen, anfört det tillfälle Cheferne då ägde, alt representera, och dervid nämnt framlidne Hans ExceUence Grefve Tolls representation inom Skåne.
Om framlidne Idalis Excelience Grefve Toll representerade mera, Den 3o Sep t etli ber f. rn. än någon Regementschef nu för tiden, så torde dock hvar och en, som känner förhållandet, med mig vitsorda, att hans Regemente representerade mindre, än det nu gör.
Då man jemför antalet af Generaler hos oss med hvad som finnes inom andra länder, håfve vi ganska få, ehuru jag medgifver att det stora antalet Generaler inom Frankrike och England lill en stor del härleder sig derifrån, att under de långvariga krigen så många blifvit tillsatte.
Oaktadt man för närvarande i Frankrike har 600 Generaler, af hvilka eu stor del är på half sold, har man dock derstädes en General för hvarje 1000 man i actif tjenst.
Jag har ansett angeläget påminna Ridderskapet och Adeln derom, att vid i8i5års Riksdag, som jag fått anledning att nu citera, beslöto Rikets Ständer, att MililairSlatcn skulle erhålla samma löneförhöjning, sorn Civilstaten, INB. de, som hade penningelöner; men detta framställdes under form af underdånig anhållan till Kongl. M»j:t, mot hvilket jag då på det högsta motsatte mig.
Följden blef ocktå, att Civilstaten fick högre löneförhöjning än Militairen , ty de fingo beräkna den under lönerna anslagne spannmålen efter ett vida förmånligare förhållande, än Militairen, hvarigenom Militairen fick vida mindre, än Ständerna beslutat.
Jag skulle tro, att Lagstiftande
Magten i synnerhet bör vara angelägen derom, alt låta Armeen känna, att det är Repre - 233 Den 3o September f. m. sentationen den har att tacka för lönerna.
När ny 3 Stånd redan bifallit löneförhöjning för Civilstaten vida öfver hvad Konungen föreslagit, vore det icke allenast en • orättvisa för andra gången, utan äfven oklokt af Representationen, att vägra löneförhöjning för Militairen.
Således är det i synnerhet på grund deraf, att pluraliteten af Representationen redan beslutat löneförhöjning för Civilstaten, och i synnerhet derföre, att den redan i en mängd af år varit orättvis mot Militairen, som jag yrkar bifall till hvad Kongl, Maj:t i förevarande ämne föreslagit.
Jag nekar visserligen icke, att vid detta tillfälle särdeles afseende bör fästas å Nationens tillgångar och förmåga, men innan myntbestämningen blifvit beslutad, kan jag icke säga, om Nationen kan, eller icke kan, uthärda dessa bidrag.
Utan att önska att bidraga till framtida förebråelser för någon, som har olika tänkesätt med mig, anser jag dock
Representationen vara skyldig att yttra sig i detta ämne.
Om jag, lika med Grefve Posse, ej ingår i de detailler jag ej förstår, förtjena vi icke derföre förebråelse.
Jag tror, alt jag delar öde med de flesta Representanter deruti, att. det finnes någon del af Statsskicket, som man ej förstår, och det måste då vara tillåtet, att man följer de personer, för hvilka man har förtroende, och jag för min Den 3o September f. m. 239 tiel är i elie då villrådig i valet.
Den egentliga frågan, hvarvid jag faster mig, arden ekonomiska, om Svenska Nationens ställning fordrar en ökad Arme.
Derom äro vi alla ense, då vi alla medgifva, att Beväringen är nödvändig.
Beväringen måste medföra ökad t Befäl, och ökadt Befäl fordrar ökad aflöning.
Genom brist derpå har Befälets ekonomiska ställning blifvit ganska dålig inom Armeen.
Beklagligt är, att denna brist blifvit ännu mera förstorad genom nuvarande organisation med så många Generaler, Jag finnér med tillfredsställelse, att man har till en del återgått derifrån.
Derföre instämmer äfven jag uti Konungens proposition om Generalernas antal och löner, ty då blifva Armeens lönevilkor förbättrade, och organisationen af Armeen lyckas.
Huruvida man dervid kan antaga Utskottets förslag, är en annan fråga, hvari jag sedan får tillfälle yttra mig.
Sedan jag således delar deras tanka, som yrka bifall till Konungens och StatsUtskottets förslag om g Generaler, återstår det för mig, att yttra mig om Generalernas löner.
Jag känner visserligen behofvet för Folket af besparing och minskning, men sedan Ridderskapet och Adelil, lika med två andra Stånd, redan beslutit att förhöja MilitairStatens löner, kan jag ej annat än förena mig uti hvad Grefvarne Cronhjelm och Posse anfört, nemligen att StatsUtskottets första Betänkande måtte blifva grunden för Ja-pro - i^o D e n 3o S e p t e m b e r f. m. positionen.
Till de skäl dessa Herrar för deras mening andragit, har jag ej något alt till ägga.
Bland anmärkningarne, som äro gjorde emot behofvet af Generaler, vill jag blotl upptaga den, alt man sagt, det Mönstringar förr kunde ske utan Generaler.
Jag frågar då först, om Generaler endast äro till för Mönstringar.
Om man dessutom jemför Armeens tjenstbarhet på 1760-talet, och nu, så tror jag det tillräckligen visar sig, att Armeen är vida mera tjenstbar, och bättre tryggar Landets försvar nu, än då.