Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det tillhör ordinarie räntor, till en del enskilda män i samhället, såsom ränteirmehafvare, på sidan om Staten, hvarföre äfven en fullständig reorganisation deraf fordrar, att dessa ordinarie räntor borde bortköpas, så alt den privilegierade jordens innehafvare deraf erhålla ersättning för de högre statsbidrag, de efter förändringen nödgas vidkännas, i samma mån krigsmaktens underhåll och statsbidrag i allmänhet öfverflyttades från den jord, på hvilken den nu är lagd, till Sveriges innebyggare i allmänhet efter inkomst.
Innan man ordnat sig för en sådan öfvergång, innan man beredt den, och innan man öfverenskomma om villkoren derför, låter det icke göra sig att försöka ändringar uti indelnrs-verket.
När jag med den siste värde talaren instämmer i fråga om bevärlns omorganisation, är det af den öfvertygelse , att jag anser Sveriges sjelfständighet icke blifva fullständig, annorlunda än genom all den ordinarie räntans upphörande, genom så väl civila som militära indelnts-verkets försvinnande, så att bevillningen ensam utgör Statens inkomster, bestämd till det belopp, som erfarenheten visat behöflig såsom stående bevillning, och hvad derutöfver erfordras, att fyllas genom tillfällig bevillning.
Dä grundlagen, i öfverensstämmelse dermed, måste undergå förändringar, kunna vi ej komma till detta mål vid denna riksdag.
Det tillhör framtida riksdagar att tillvägabringa det; och att vi omsider komma derhän, är utan all fråga.
Om man deremot, såsom den siste talaren omordat, genom indragningar vill försöka att göra första steget för att öfvergå från indelta armeen och dess bibehållande till ett ordnadt bevärts-sysleme, så misstager man sig; man gör icke något steg framåt genom indragning af några tusen man af indelta arme'en, och man får icke anse bevärtns exercis fulländad genom tillökning af några dagars exercis, ty dertill fordras uppfostran från yngre åren.
Det går icke an att inskränka bevärts-skyldigheten till blott 5 år, om Sverige med ensamt nationalbeväring skall försvara sin sjelfständighet.
I Preussen är förhållandet helt annorlunda.
National-armeen är ordnad på en helt annan fot.
Vi ligga icke emellan sådana grannar, som fordra sådana ansträngningar, som hos dem äger rum.
Vi kunna genom ett mindre utsträckt deltagande i conscriptionen hafva reserver tillräckliga att inträda i deras ställe, som stupa på krigstheatern; men sådana förändringar, som, endast på det sätt jag nämnt, kunna blifva ändamålsenliga, ske icke genom desorganistion af hvad som finnes, aldraminst genom för - Den g Maje. ra. 5o5 förskingring af de medel, som dertill skulle användas.
Att upplösa delar af indelta armeen och att skänka rust- och rotehållarne de derföre erhållna medlen, hvilka till beredande af en annan stridskraft erfordras, är att förskingra Statens medel till försvarsverket, och sådana förslag kan jag icke bedomina annorlunda, än såsom ett bemödande att göra, som Utsk:s ordför- yttrat, närvar, statsskick omöjligt, eller, efter den siste talarens version af Utskrs afsigt, närvar, ministeren omöjlig, hvilket han anser tillåtet i constitutionella samhällen; efter Sveriges grundlagar och allmän lag är det likväl icke så.
En värd talare har från discussionen rör:de 2:dra hufvudtiteln lånat uttryck och öfverflytta! andan till den 3:dje.
Han har sålunda, genom en felaktig syllogism, lämpat å 3:dje hufvudtiteln ett uttryck, som jag tog mig friheten fälla, rör:de reglertn af den 2.‘(lia.
Jag tror mig redan tillfyllest hafva bemött den beskyllningen, som gjordes mig, alt med statsskick hafva menat annat än jag i sjelfva verket afsåg, sorn var administrationens beskaffenhet.
Cederström anklagar StatsUtsk:s ledamöter, för det de skola hafva velat göra äfven Svenska försvarsskicket omöjligt, så har Friherren derigenom verkligen förolämpat dem; ty han har, såsomen ledamot af StatsUtsk. redan förklarat, velat insinuera att StatsUtsk. arbetat på en förrädisk fot.
Det vore nemi. ett stort förräderi att vilja göra Sveriges försvars-systeme omöjligt.
Jag ber, att R. o. Ad:s ledamöter icke måtte med Frih.
Cederström instämma uti en för StatsUtsk:s ledamöter, så väl af detta som af de öfriga Stånden, högst sårande misstydning.
Jag har begärt ordet i anledn. af ett yttrande af Frih.
Sprengtporten, som endast kan syfta på mig, emedan jag icke vet, att någon annan än jag begått den parlemehtariska ©försigtigheten att tala, ehuru blott i hänsyftningsväg, om hvad man skulle kunna kalla höga auspicier.
Jag medgifver, att det var oriktigt; men det må förlåtas, om den, som varit i activ tjenstgöring den 18, 19 och 20 Oct. 1813 vid Leipzig, tror, att detta StatsUtsk. gåt,t för långt i omtänksamhet, då det vill omorganisera Sveriges försvars-systeme, tvertemot den plan, Sveriges nuvar.
Konung sjelf uppgifvit.
Uppå derefter framställd propos., blef StatsUtskls utlåt.
N:r 44 af R. o. Ad. återremitteradt.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 25 och 29 sisth April på bordet lagda utlåt.
N:o 52, i fråga om mötes-passevolance-afgiflens framtida utgörande, eller särskildta medels an 6 H. 64 Den q
Maj e. m. visande till bestridande ai de kostnader, hvartill densamma dr afsedd.
Hr Gedda, Gustaf Georg, uppläste följande:
Med fä undantag har soldatens underhåll vid möten •och mönstringar ej tillhört rotehållarne.
Undantagen igenfinnas i Kopparbergs län, der det under d. i3 Jan.
1728 fastställda knektecontract utvisar, att, efter 1686 års förening, förnyad d. 27 Mars i6g6, socknarne inom länet alla hafva skyldighet att med matvaror och penningar bekosta knektens underhåll på möten och mönstringar.
Villkoren voro bestämda olika för olika socknar, nemi. högst 4 lisp. matvaror med åtföljande 4 daler knnt, "och-minst. 3, lisp, matvaror med åtföljande 1 daler 16 öre.
Lika för alla socknarna var den stadgade proportionen af ■J.td.elar bröd och -J:del sofvel, det af soldatens optionsrätt beroende lösningspriset af 2 daler för 1 lisp. bröd och 3 daler lör 1 lisp. sofvel, och skyldigheten af matsäckarnes transporterande efter förening om 3 matsäckar på hasten om sommaren, och 6 om vintern.
Samma skyldigheter skulle iakttagas, då det gällde tåg ur landet.
1 G e s t r i k 1 a n d och Helsingland skid le knekten, som hos rotebönderna arbetade, i stället för den kost han njutit hemma, antingen få några veckors kost med sig, eller i ett för allt 2-g daler kunt i veckan, och rotarne äga alt förena sig i o örn en häst för matsäckarnes transporterande.
I Jern 11 a 11 d , enligt contractet angtde det vissa dragonhållet d. 1 Sept. 1688, (som endast omnämnes för dess möjliga inverkan å nuvar.
Jemtlands reg:te), skulle bonden efter tågordningen till och vid reg:ls-möten och mönstringar, Samt till samlingsplatsen, då dragonen gick i fält, underhålla dragonen med 2 öre sant mark lort bröd, |:dels k:na gryn eller ärter, -^rdcls mark fläsk eller smör Om dagen, som skulle framskaffas.
I Upla nds och Stockholms län, enl. contract af d. 4 Növ. 1720, var skyldigheten inskränkt tili att, endast vid uppbåd till tåg eller Kronans arbete, till compagnisamlingsplatsen underhålla soldaten utan ersättning.
Dessa undantag skulle, efter förändrade förhållanden med soldatens arbetsskyldighet i Gestrikland och Helsingland, och måhända utan tillämpning å närvar.
Jemtlands regite, endast hafva något särdeles inflytande å Dal-reg:tet och en mindre del af Westmanlands reg:te.
I öfriga orter skulle rotehållarne lemna soldaterna underhåll vid möten och mönstringar, antingen för betalning eller genom förskotter af matsäck eller 2 å 3 daler k:mt.
Men dessa förskotter skulle ersättas af soldatens lön, med undanlag för Wermland, der contractet af d. 18 Nov. 1688 befriar från någon lön åt soldaten, som årligen skulle hafva råg, bjugg och hafre samt victualievaror, hvarå matsäcken skulle afdragas.
Den årliga lönen åter varierade då i olika Ben 9 Maj e. m. orlei’emellan 4° och.20. daler kunt, utom i Kopparbergslän, der den uppgick lill 65 daler, i Skinskattebergs tingslag- af Westmanland, der den utgjorde 120 daler — i krig hälften mindre — och i Norbergs .tingslag, der den utgjort 6 skepprd stångjern eller 12 skepprd tackjern, men genom K. brefvet d. 3 Febr. 1762 bestämdes lill i3o daler — i krig hälften mindre.
Det bör dock anmärkas, ali, der lönen öfverstigit 4o daler, hafva soldaterne icke haft hemkall.
Huru dessa årliga löner nu öfverallt utgå, kunner jag ej, men på några, ställen lärer den utgå med 2 rrdr och 1 hvilket torde ådagalägga, alt ä lönen numera ej rimligen dessa förskotter skulle kunna afdragas.
Ingalunda förnekar; dock jag, att soldaterne och icke rotehållarne allmännast skulle bekosta mötesunderhållet enl. grundmeningen af contracterna; men jag ville tro, att den gjorda framställningen af lönebeloppen skall stärka den öfverlygelsen, att, om man' lät denna soldatens skyldighet åter inträda, den både borde och måste inverka å höjandet af soldatlönen; oell tror jag ej, att man under sådana förhållanden kan anse rötarna fullt' berättigade lill befrielse från all afgift.
De ursprungliga grunderna för rusthållarnes skyldigheter i detta afseende känner jag väl mindre, men deras skyl7 dighet lill mötesunderhållet har äfven blifvit af StatsUlsk. vitsordad: och torde ej behöfvas några argumentationer, för att på sådan grund antaga, det rusthållarne, i afseende a cavalleristens eget underhåll, böra vidkännas framför rotehållarne en högre afgift.
På Utsk:s skäl måste äfven antagas att fouragerings-af— giften bör drabba rusthållen allena.
Fullkomlig befrielse frän alla skyldigheter, i afseende å karlens underhåll, skulle ej utan skäl, under närvar, förhållanden, kunna anses såsom en åtgärd förnärmande öfrigasttmhäilsclasser; men en lindring i rust- och rotehållaresskyldigheter, i den mån dessa kunna anses hafva öfverskridit deras ursprunglighet eller slå utom jemförelse» mellanfordna och närvar, förhållanden, är af behofvet påkallad, och denna lindring bör ej utan obillighet kunna anses förnärma andras intressen, och måste, med erkännandet häraf, af Staten beredas äfven på öfriga samhällselassernas bekostnad.
Denna lindring för rust- och rotehållare sker enklastgenom en nedsatt afgift och Statens öfver tagande af hvad sora för ändamålet kräfves.
Icke kan jag finna rättvist, alt hvad som i cavalleriets anslag brister, bör fyllas af infanteriets bidrag, och icke heller lämpligt eller ändamålsenligt att pa något sätt låta kuektc-contractcu nu eller i någon framtid i detta afseende återtaga sin kraft.
De grunder, som jag, på anförda skäl, skulle finna rättvisa och billiga att tillämpa i afseende å hvad hittills ålegat rust- oeh rotehållare, inhemtas af följande korta calcul: ^ j 5o8 Den 9 Maj c. m.
Behofvet torde få upptagas för hvad sorn hittills varit passevolance-fondens föremål, För cavalleiiet . . . r:dr 80,000.
,, infanteriet 120,000. r- -1 i- . ” ’ 200,000, föränderligt efter fouragerings-afgiftens olika inverkan på beloppet, som dock i calculen för 3,3oo hästar å 8 r:dr h:co upptages till 26,400.
För rusthållarena föreslås på anförda skäl en afgift af 5 r:dr b:co, gör för 3,3oo man å 5 r:dr .
. i6,5oo.
Calculerade fouragerings-afgiften . 26,400.
Brist för cavallériet att med statsanslag fyllas 37,iqq. 8oooo> För rotehållarena föreslås en afgift af 3 r:dr, gör för 20,^00 man infanteri å 3 r:dr 61,200.
Brist för infanteriet att med stats “, Ul“S f,"“* -o.»»- Det för rust- och rotehållares lindring i soldaternes underliåll under möten och mönstringar m. m. erforderliga statsanslag att för armeens hittills ölliga vapenöfningar utgå, blefve då för cavalleiiet 37,100. 95,900. som torde böra beräknas i rund summa tilt 100,000 r:dr brco eller åtminstone 96,000.
Lika med Utsk. anser jag denna lindring kunna och böra ske ulan afvaktan af contractstidens tilländalöpande, så vidt K.
M. dertill iemnar nåd. bifall, som torde höra emotses, då ändamålet är försäkradt genom R.
St:s åtgärder; och min enskilda önskan vore, att dessa grunder i afseende å ett nytt contract kunde blifva gällande, då jag hoppas, att StatsUtsk. torde finna utväg att förebygga anslagets föränderlighet vid olika riksmöten, utan att vidare uppställa knektecontracten som correctiv deremot.
Under ödmjuk anhållan om någon uppmärksamhet å detta förslag, får jag begära återremiss på betänk., och om den beviljas, dessa anmärkntrs åtföljande till Utskottet.
Det H. StatsUtsk. har, som mig synes, kommit lill sin restrictiva conclusion, på grund af premisser, hvilka jag, för min del, anser fordra någon uppmärksamhet.
Utsk. säger: ”inen då derjemte i betraktande tages, att den skattskyldiga jorden för närvar, finnes med betydliga skattebidrag belastad, och alt någon nedsättning deruti är af verkligt behof påkallad, samt derföre, så vidt, utan tillökning i andra skatter, låter sig göra, synes böra äga rum, hvartill, i afseende å kostnaderna för Den 9 Maj c. m. indelta infanteriets möten, kominer, att dessa, enl. livad förr är närnndt, af ålder icke ålegat rotehflllarne, ulan soldaterna sjelfva; så har Utsk , som anser en dylik lindring för jordbruket lämpligen kunna beredas derigenom, att sådana särskilda afgifter, som för närvar, erläggas lill bestridande af åtskilliga kostnader för armeen, der så ske kan, indragas eller förminskas, hvarigenom afven besparing i uppbördskostnader och förenkling uti räkenskapsvei ket uppkommer, trott sig böra tillstyrka” etc.
Utsk. må förlåta, att jag icke tror, att premissen fullkomligen passar till conclusionen.
Jag för min del ödmjukar mig gerna för den allmänna princip, ali det betryckta jordbruket bör lindras; men jag tror, att rättsförhållanden i detta, som alla andra fall, må gälla framom den ekonomiska nyttan, och att, så länge bestående eontracter linnas, dessa äfven måste respecteras.
Det står dessutom ej väl tillsammans med princip att afskaffa en stående inkomsttitel och hänföra den till en extra-ordin.-utgift.
StatsUtsk. har bestämt passevolancen till 176,000 r:dr, att utgå i anslagsväg: dermed har Utsk. förmodligen menat i bevillnlsväg: jag skulle ej förstå meningen eljest att förminska de stående inkomsterna och säga, att utgifterna likväl skola bestridas, då de stående inkomsterna aldrig befunnits tillräckliga, utan fyllnaden måst sökas i bevillningen, och då återfaller afgiften på de skattskyldiga i allmänhet och följaktligen på de classer af medborgare, som med indeln.‘sverk och exercis icke hafva något att skaffa.
Jag tror icke, att statsregler:n bör ställas på obestämda siffertal; man bör icke hänvisa på ett bevilJn:s-ntgifts-conto, som är vacklande.
Staten måste kunna bestämdt beräkna sina inkomster och utgifter.
Detta angår den princip StatsUtsk. följt, och hvilken jag ej kan godkänna.
Hvad sjelfva passevolancen beträffar, är jag af den öfvertygelse, att det är en helt enkel contracls-afhandling mellan K. M. och Kronan och de 3 RiksSttn — ty det 4;de mäste foga sig derefter •— gällande på |5 år, lill den t Jan. 1843.
Detta cöntract har genom K. kungörelsen af i83o blifvit till allmän efterrättelse ineddeladt, och lill följe af detta cöntract, som nu i 10 år fortgått, har miiitär-administrationen uppgjort sina beräkningar, icke blott för dessa framfarna 10 åren, utan äfven för de 5, som återstå.
Den har beräknat att erhålla 7 r:dr i passevolance-afgift och vissa emolumenter för hästarna och derefter uppgjort sina caleuler.
Det finnes icke någon juridisk rätt att upphäfva eller ändra det afslutade contraclet, med mindre begge parterne i förlikningsväg derom öfverenskomma, och jag har ingen anledn. förmoda att så sker, enär K.
M. icke gjort någon framställning 0111 contractels radicala npphäfvande och bchofvets fyllande genom bevillning; hvaraf följer, att det icke, som sagdt är, i nu föreslagen ordning får upphäfvas. 5 io D c u 9 M a j c., m.
Jag anser mig hafva sagt nog för att uttrycka donna mening, och ber för öfrigt att få åberopa den reservation, som Hr Carlberg afgifvit; men med anledn. häraf saint lill följe af hvad jag nu yttrat, anhåller jag, att StatsUtsk. vid återremissen af detta utlåt, måtte fästa uppmärksamhet vid nu gjorda anmärkningar.
Den juridiska delen af ämnet är icke tvifvelaktig.
Här är ett gammalt åliggande, olika förstådt och förändradt under tidernas lopp, som sednast 181 i och 1812 förvandlades till en stabel utgift för en viss tid, nemi. mötes-passevolancen.
En talare, Hr Gedda, liar yttrat sig örn de många olägenheter, sorn i grunden finnas för dessa skyldigheters utgörande; han har äfven yttrat, alt rotehållarne bestämdt genom myntvalvationer kommit derhän, att lönerna till knekten blifvit ojemförligt mindre, än hvad de voro, då indeln:s-verket inrättades, och att det således vore obilligt att på soldaten vilja hvälfva skyldigheten att underhålla sig sjelf vid möten, äfvensom munderingen.
Härigenom uppkommer naturligtvis den följd, att 0111 rolehållaren vill hvälfva delta på soldaten, så kommer, vid ny soldats anskaffning, den nya soldaten ätt förbehålla sig tillbaka ersättning för den tunga, sorn vill hvälfvas på soldaten från roten.
Detta är den juridiska sidan af saken; nu kommer billighets-sidan.
Man vill, alt lindring skall äga rum i allmogens besvär, man önskar att tillfredsställa iordriugarna derå, och man har måhända lätt.
Jag har i ett föreg:de plenum yttrat, alt det är min åsigt, att sådant likväl ej böl ske på annat sätt än att taga medlen på statsinkomsterna.
Utsk. har föreslagit alt mötespassevolancen skall 'upptagas som en utgift för statsverket.
Jag har uoderstödt förslaget i denna fråga redan vid 1828—18Jo arens riksdag, då den så mycket ventilerades, och står qvar vid den öfvertygelse, alt det vore en lämplig lättnad för jordbruket; men, då jag detta yttrar, kan jag icke undgå alt, på det bestämdaste, äfven yttra den mening, att man icke må förvandla den tunga , som hittills gått ut från rotarna, — och hvilken utgift jag ansett nödvändig för aromens vapenöfningar, — till en statsutgift, beroende på hvarje riksdags StatsUtsk. att afstyrka eller tillstyrka, och Ständerna alt bifalla eller afslå.
Detta, mine herrar! må icke anses vara en onödig försigtighet, och minst af deni, som verkligen Önska, att armeen måtte få den ringa öfning åtminstone, som är afsedd vid sjelfva indelnrs-verkets upprättande, nemi. de väl kända 17 dagarna; de iiro visserligen icke mer än in netto tillräckliga, 0111 man än får instructions-compagnier, som dana rekryterna Jag erkänner, att StatsUtsk. har insett nödvändigheten af att Styrelsen får cn garanti för delta anslag; men jag, tror, att StatsUtsk. icke varit nog klart i sin framställning öfver denna garantis beskaffenhet.
Hr Gedda haf redan sagt, D e n 9 Ma j e. m. 5n ätt knekfe-contracten icke erbjuda någon lämplig garanti för ändamålet; oell jag skulle tro, att det vorm bättre, om Ständerne ville bifalla införande af passevolance-afgiften, somen Statsutgift, under förklaring, att denna afgift icke kunde nedsättas utan Konungens medgifvande, äfvensom' alt bestämdt i debetsedlarna skulle liyarenda rotedelägare debiteras folden Summa, sorn i passevolancé-afgift på hvar och en belöper sig, men på samma gång deruti få afkortning, så att allmogen städse bibehöll i minnet, att det icke är annat än eftergift af en afgift, sorn så länge får äga rum, sorn Ständerne äga medel , motsvarande anslagets behöflighet för aimee ns vapenöfningar.
Jag anser icke detta sorn en ordlek; jag anser det å min sida som en ganska allvarlig gärd af förtroende, på det att de rustande må ihågkomma, alt den utgift, hvarifrån dd sålunda befrias, åter kan i en framtid dem påläggas.
De äro i ett visst afseende att anse mera sorn entrepi enörer för Statens rakning, än som skattdragande för denna afgift, nemi. för rustningens upprätthållande; hvarföre det är angeläget, ätt man ställer så till vid införandet af förändringen, att den del af allmogen det angår, alltid inå hafva i friskt minne, att det är en gammal skyldighet, som man skjutit upp ätt utfordra, så länge statscassan vill ersätta den med contant, på det man ej må glömma bort hela skyldigheten efter några tiotal, och Sedermera armdens vapenöfningar få stå tillbaka, samt Ständerne kunna säga: nej, vi gifva inga anslag.
— Jag anhåller om återremiss och ber StatsUtsk. fästa uppmärksamhet dervid, att jag ingalunda velat motsätta mig en lindring för allmogen, hvilken lindring jag tvertom önskar, utan för att erhålla en nyttig garanti, på det saken, som man vill, icke må hafva dåliga följder i framtiden.
Leijonhufvud har redan förekommit mig i uppgiften om oförenligheten med lagliga förmer att upphäfva ett lagligt contract, förrän tiden derföre ti 1 lända 1 upit, äfvensom om det med en rättvis grund oförenliga, att befria rust- och rotehållare från deras gamla skyldighet och att lägga tungan på andra medborgare.
Den siste värde talaren har, med erkännande af rotarnes skyldighet att bekosta ifrågavar. afgifter, och med den riktiga uppgift att indeln:s-verket vunnit genom myntförändringen, nu mot fordom likväl tillstyrkt, att af be vi Ilningen medel skulle tagas att ersätta de utgifter, som tillkomma rotehållarne, och att, så länge ett sådant förhållande fortfor, skulle likväl å deras debetsedlar utgiften debiteras och åter afkortas.
Jag bestrider på det aldra allvarligaste en sådan anstalt: räkenskaperna äro. nog förut belastade med ordinarie-a f k o r t n i n g a r, deraf räkenskaperna invecklas.
Vid 181B års riksdag uppgingo balancerade behållningar för outredda afkortningar, om jag rätt minnes, till öfver 2,900,000 5it Den 9 Maj e. m. r:dr.
I sjelfva verket fanns likväl icke en skilling, ty allt hade åtgått till utgifter, balancerade till afkoitnirigarna, sora outredda qvarstodo.
Bestyret att minska de ordinarie afkorlningarna har icke varit obetydligt; och jag frågar, om vi böra åter inveckla räkenskaperna för framtiden, — om det för controllen och redovisningen kan vara tjenlig!?
I min tanke är det alldeles otjenligt att införa en sådan anstalt ; men på andra sidan har Hr Lefre'n rätt, att rust- och rotehållare böra veta, att det är deras skyldighet att utgöra denna passevolance, och det bör ske derigenom, ali de den fortfarande utgöra.
Nu är frågan: böra partiella förändringar verka till rubbning al' de värden , som å hemman och lägenheter dem emellan blifvit beräknade i köp, salu och arfskiften, samt öfvergå till fluetuerande ting, som vid hvarje riksdag förändras?
Den som köpt i går, kan derigenom få vinst i dag; ty den minskning i ärlig afgift, som han erhåller , ökar värdet af hans egendom med ett capital, motsvarande den minskade afgiflen, beräknad såsom ränta.
Rikets öfrige skattdragande få deremot en ökad bevillning, och deras egendom förlorar derigenom i värde hvad den andra vunnit.
Uti en sådan slags rättskipning kan jag ej instämma; och då dessutom contractet räcker till i8/j.5, har jag så mycket mindre anledn. att förena mig i Utskts förslag, utan tillstyrker jag afslag å betänkandet.
Jag är visserligen af den tanke, att den roterings-skyhlighet och passevolance-afgift, sorn beslutades vid 1829 års riksdag, var något sträng; men den gjorde dock ingalunda tillökning i de bördor, som de rustande förut, i och för dessa skyldigheter, varit underkastade.
Jag tror, alt det icke fordras mer än en noggrann granskning af våra förhållanden, för att finna, att rustningsoeh roterings-skyIdigheten är vida jemnare fördelad , vida mindre och vida lindrigare nu emot förr, emedan hemmanen nu hafva ett mångdubbelt värde.
Då jag betraktar landets lyckliga financiella ställning och jemför de förebråelser rör:de förvaltningen man gjort denna 3o:åriga Regering, är det glädjande att finna, att, oaktadt allt klander, ställningen är sådan, att man kan göra den eftergift, som här är i fråga.
Jag tror dock, alt både i sak och form måste man förhålla sig litet annorlunda än StatsUtsk. tillstyrkt.
Jag har visserligen ingenting emot, att man för tillfället, för dessa 5 åren, vill utsträcka eftergiften äfven tiil de rustande.
Förhållandet mellan den roterings- och den rustnings-skyldige är dock alldeles olika; då den förre icke åtnjuter någon särskild ersättning af Staten, så äger deremot den sednare att påräkna till hjelp ett statsanslag, som visserligen på många ställen är otillräckligt, men på många andra öfverstiger hvad rustningen kostar.
Vid den undersökning, som den comité', hvaraf jag äfven hade äran vara ledamot, i detta afseende an - Den 9 Maj e. m. 513 anställde, fann man bland annat, att, utom den ganska betydliga ränta till Kronan, sorn rustbållen kunde vara underkastade, de dertill anslagna augmentshemmanen voro melan tillräckliga alt bestrida rustningskostnaden.