Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är kända siffer-förhållanden och om man då antager hvad K. M. föreslagit, som kommer mycket nära till detta belopp, så tyckes delta blifva temligen riktigt; men då invänder SlalsUisk. alt det redan i sin beräkning upptagit de derutöfver af Bevilln.Utsk. upp - Den 5 Augusti. 143 gifue 75,000 r:dr högre eller lägre beräkning af tullen, då man icke kan, äfven med alla förespeglingar om att man icke kan komma till förhoppning om export af spanmäl till sådane priser, som under de förlidna åren, och alt jernet icke kan komma att exporteras i år såsom fordom, förutse något bestämdt i detta afseende, enär Sverige sitter i lugn nu, då hela Europa är i jäsning, och då man i Tyskland kanske icke ens kan inberga sin gröda, och då det följaktligen lätt kan hända att innan man hinner till Oktober månad, svälten der är för dörren, onder det att vi hafva god råd på lifsförnödenheter.
Jag ber att vi må inskränka oss till valet emellan hvad Utsk. föreslagit och hvad K. M. framställt, samt tillstyrker att vi må hålla oss til! det sednare.
Hr von Troil har här fästat uppmärksamheten derpå att riksg:s-kont:s ställning nu blifvit långt fördelaktigare reglerad än vid förra riksdagen.
Jag medgifver att den värde talaren deruti, ehuru blott till en viss grad, har rätt.
Vid förra riksdagen sattes förslagsanslagen alldeles för lågt och riksgtskont. skulle alldeles icke kunnat göra face för ntgiflerne om icke tullen sä vida öfverstigit det beräknade beloppet, hvarigenom riksg:s-kont. icke kommit i en mera betryckt ställning än det gjort.
Nu åter hafva vid denna riksdag förslagsanslagen väl blifvit ganska betydligt höjda, likväl så, att åtminstone de väsendtligaste af dem blifvit satta något under hvad som efter all sannolikhet kommer att utgå.
Det är sålunda gifvet att riksgrskont. väl i afseende på förslagsanslagen kommit i en fördelaktigare ställning, men likväl ej så fördelaktig att riksg:s-kont. kan på dem göra någon vinst utan tvertom på dem kommer att något förlora, hvilket måste beläckas med öfverskott på inkomsterne.
Om nu inkomsternas beräkning sättes så hög att intet öfverskott blir på dem, snarare förlust, så har riksg:s-kont:s ställning icke blifvit förbättrad, möjligen till och med något försämrad.
Hvad åter beträffar det skäl som samme värde talare har anfört, nemi. att man ieke genom en låg inkomst-beräkning bör tvinga till förhöjning i allmänna bevillningen ; tror jag det vara en högst vigtig princip att
Statens inkomster så regleras att inkomsterne beläcka de ordinarie beständiga ulgifterne och att låneutvägen icke tillgripes för annat än tillfälliga och extra utgifter.
Alt på förhand föresätta sig, att icke öka den allmänna bevillningen och sedan med afseende endast deruppå, men oberoende af det verkliga sakförhållandet uppgöra inkomst-beräkningarne, har ingen annan effekt än alt statsreglcringen går i hop på papperet, hvaremot riksg:s-kont. får medelst lån betäcka hvad som brister, samt ytterligare upptaga nya lån för räntan af hufvudlånen.
För den händelse att vid en noggrann beräkning af inkomsterna, dessa skulle befinnas icke betacka utgifterna, men man det oaktadt icke vill öka allmänna bevillningen, är det i sådant fall vida bättre att ärligt och öppet besluta att fylla bristen me - 144 Den 5 Augusti. deist län, till ränta och amortering, hvarå nödiga medel anslås.
Såsom jag sagt anser jag denna väg oriktig, ty Staten bör så regleras att inkomsterne belacka utgiflerne, men vill man icke så reglera Staten, så är det bätre att sålunda hafva rent spel ån att bedraga sig sjelf medelst öfverdrifna inkomst-beräkningar.
Hvad beträffar den välkomst som samme värde talare sagt skulle möta representanterne vid deras återkomst ifrån riksdagen i händelse allmänna hevillningen icke blifvit ökad, så är det visserligen vida beqvämare för den innevar:de stunden aLt reglera Staten såsom han sagt, men jag fruktar att denna välkomst kommer ganska surt efter vid en blifvande riksdag, då man måste genom allmänna bevillningen icke allenast reglera Staten så alt del bär sig för framtiden utan också att man kan återbetala hvad man nu har ställt på lån och med allt skäl komma anmärkmr då alt göras emot en statsreglering, hvilken ställt Staten så, att efterkommande Ständer måste icke allenast reglera för sig utan också återbetala hvad förelrådarne ställt på lån.
Jag nödgas derföre fortfarande vidhålla det af Hr von Hartmansdorff här uppgifna sätt all beräkna tullinkomsterna, men som ziffran icke kan bestämdt uppgifvas, anhåller äfven jag att, för att få ziffran bestämd, denna punkt måtte lill Utsk. återremitteras, hvarom jag vördsamt anhåller att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos.
Jag ville, med afseende på Frih.
Cederströms framställning om ziffran, just göra den hemställan som Gr.
Lagerbjelke nu redan gjort, nemi. att betänk, måtte återremitteras.
Lagerbjelke har rätt deri ali det vore orätt att på förhand bestämma, alt man icke vill öka bevillningen, oberoende af huru inkomster och utgifter slå ihop; men när det visar sig, alt den här nu ifrågavar:de inkomst-titeln har under de föreg:de bägge åren lemnat en högre inkomst än den hvartill
Be vill n.Ulsk. satt densamma och dä man alldeles icke kan med något sken af säkerhet på förhand bestämma huruvida lill följd af de nuvar:de Europeiska förhållanderna tullen kanske under de följande åren hår i Sverige skall falla eller stiga, enär det lika väl kan hända att den kommer alt stiga som falla.
Cederström nyss sade om vi här få sitta i lugn; så är jag öfvertygad om, alt vi i merkantilt hänseende komme att betydligt förtjena på den oro som för närvar:de finnes i Europa.
Under sådane förhållanden och då inkomsterne icke äro beräknade högre utan snarare lägre än under de föreg:de åren, så är jag af den öfvertygelsen att man heldre bör bibehålla denna beräkning än öka bevillningen, och alt man på detta sätt alldeles icke drager någon bakom ljuset eller förespeglar förhållanden som alldeles icke komma att inträffa, och derföre anser jag atl man hvarken med desse 75,000 r:dr eller den större skillnad, som, efter Hr von Hartmansdorffs beräkning, äger rum, bör nedsätta den af Utsk. föreslagna - Den 5 Augusti. 145 slagna summan.
Men efter tankarna äro här så delade, att vi hafva ett förslag af Hr von Hartmansdorff, ett af Frih. Cederström och dessutom Utskts förslag, som är försvaradt af dess ledamöter, så torde det vara bäst att denna punkt till Ulsk. återremitteras häldre än att här på stående fot besluta att beräkningen skall verkställas efter ett medeltal af 5 år, bland hvilka 5 är inbegripes 3:ne, hvarunder inkomsterne utgått efter en helt annan tulltaxa än den som nu är gällande.
Tersmeden hufvudsakligen förekommen i hvad jag önskade yttra och ber endast att i anledn. af Gr.
Lagerbjelkes sednaste yttrande få nämna, alt den utväg som Gr.
Lagerbjelke alternativt föreslagit, nemi. att heldre än att bestämma inkomsterna för höga, uppdraga åt riksg:s-kont. att upptaga län för ali bestrida utgifterna, anser jag för min del vara den aldra sämsta.
St. ingå på det förslag af Bevilln.Utsk. sorn här blifvit framställd; vilja icke R.
St. sätta inkomsterne så höga att de kunna belacka de beräknade utgifterne, då må man komma till den enda återstående utvägen nemi. att öka bevillningen; men att sälta inkomsterna låga och sedan uppdraga åt riksg;s-kont. att upptaga lån för att betacka möjligen uppkommande brister, det skulle i min lanke vara den sämsta af alla utvägar.
Jag bade visserligen för min del ämnat begära bifall till Utsk:s betänk., men när så mänga meningar här velat göra sig gällande, och då i alla fall i händelse R. o. Ad. skulle bifalla det alternativ som af Hr von Hartmansdorff m. fl. ledamöter blifvit yrkadt, en uträkning blifva nödig, så vill jag visserligen icke motsätta mig en återremiss af denna punkt.
Lagerbjelkes yttrande anhåller äfven jag få nämna, alt om jag ansåg det vara klart att riksg:s-kont. skulle komma i brist, så vida icke den allmänna bevillningen skulle höjas, så skulle jag icke tveka att tillstyrka att riksg:s-kont. måtte göra lån för att derigenom betacka bristen; men dä det efter min tanke alldeles icke är gifvet alt en sådan brist uppstår, utan fastmera är troligt att någon sådan brist icke kommer att uppstå, hvilket synes mig på goda grunder kunna antagas, så anser jag det vara ganska illa alt blott af en öfverdrifven försigtighet höja den allmänna bevillningen, hvilket, man må säga hvad man vill, alltid af allmänheten skall anses såsom ett ganska olyckligt tecken lill en svår financiell ställning.
Jag vill dessutom taga mig friheten säga, att den omständighet, att K. M:s nåd. propos. blott upptager beräkningen af tullinkomsten till 4,000,000 r:dr, icke bör vara ett hinder folden förhöjning sorn Utsk. har föreslagit, derföre att denna beräkning grundar sig på en tulltaxa, som icke blifver den gällande under den tid för hvilken R.
St. nu besluta; likasom icke beräkningen utaf inkomsten af bränvinsskatten för en förfluten tid kan läggas till grund för den blifvande beräkningen, derföre att den förordning, på hvilken den förra varit grundad, icke hädan8 H. 10 146 Den 5 Augusti. efter kommer att gälla.
St. hafva vidblifvit tullafgifter på ålskillige artiklar, så synes man icke vid den K. propos:n i denna del böra fästa den vigt att icke förändrade omständigheter kunna åstadkomma någon förändring i den beräknade inkomsten.
Afven jag tror mig böra tillstyrka R. o. Ad. att bifalla Utsk:s beräkning i denna punkt.
Om den återremiss för hvilken de fleste ledamöter här inom Ståndet yttrat sig, blifver beviljad, så önskar jag att få föra Bevilln.Utsk. till minnes, att oaktat fleres på goda skäl gjorda yrkande derom att göra en liten förhöjning så väl ä tullen pä socker som kaffe Utsk. likväl förblef doft mot dessa yrkanden, hvarigenom det gynnsamma tillfället försummades.
Hade man vidtagit denna förhöjning af tull å kolonialvaror, då en lika beskaffad skedde i Danmark och faran således för smuggling minskades, så hade alla de svårigheter och den oro varit undanröjde som nu uppkommit derigenom, att man fruktar att lullbevillnings-medlen icke skola uppgå till det belopp som af Utsk. blifvit beräknadt eller ens svara mot den summa som af K. M. blifvit framställd.
De förändrade omständigheter som inträffat i Europas merkantila förhållanden såsom påföljd af de politiska, sedan den tid då K. M. ingaf Sin nåd. propos., och hvilka föranledt att de ordres som på utländska handelsplatser i början af året vore gifne till vära hamnar om export af jern och trädvaror etc. blifvit kontramanderade, utan att ännu lif i denna rörelse blifvit väckt, hafva icke utan mycken anledn. åstadkommit den fruktan man nu hyser att tullbevillningen icke skulle komma att gå till det belopp som man hoppats deraf kunna beräkna.
Då man icke försäljer sina varor till utlänningen kan man af honom icke heller betydligt inköpa.
Stegring i vexel-kursen, stegrar priset å utländska varor, hvilket vållar minskad afsättning med sin påföljd, minskad import, men det är just tullinkomsten af de artiklar sorn importeras, hvilken skall beräknas.
Då det nu är tullen på kolonialvaror som utgör den förnämsta intraden och ä hvilka varor i sista rummet förminskning i konsumtion torde inträda, så hade det väl varit af vigt, ja påtagligt behof, att denna tull blifvit förhöjd?
Nu får man uti förhöjning af den allmänna bevillningen smaka den bittra frukten af ett bristande förutseende i detta fall. öfverläggningen om första punkten ansågs härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afseende pä denna punkt blifvit yrkadt af Hr von Hartmansdorff, hvars förslag sedermera blifvit upptaget af Hr Printzensköld, att tuliinkomsterne borde beräknas efter medium af de 5 sisla åren, af Frih. Cederström, att densamma i öfverensstämmelse med K. M:s nåd. propos. borde beräknas till 4,000,000 r:dr, samt af öfrige talare dels bifall dels återremiss ä Utsk:s förslag.
Hr Gr. o. Landt m:s sedermera till bifall å denna punkt framställde propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, Den 5 Augusti. 147 hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärko:ne föranleda till ifrågavar:de punkts återremitterande, samt denna propos. blef besvarad med ja.
2:dra punkten, ang:de salu-accisen af städerne; 3:dje punkten, ung:de poslmedle/t, och 4:de punkten, ang:de cliartce-sigillatai-mcdlen.
5:te punkten, ang:de husbehofsbränneri-medlen.
Utsk. har tagit till grund för beräkning af denna statsinkomst ett enda år, och det just året 1846, dä bränvinsbrånuingen var till följd af 1845 års missvext och högt uppdrifna spannmålspriser är 1846 å en stor del af riket inställd.
Jag tror detta sätt att gå tillväga, icke vara det rätta.
Om man går något längre tillbaka, så finner man alt samma bränvinsbrännings-författning, som hufvudsakligen varit gällande sedan år 1840, med den skillnaden, att vid 1846 års riksdag lades en förhöjd afgift på ångbrännerierna; så har inkomsten under är 1841 utgjort 563,000 r:dr „ 1842 „ 672.000 „ „ 1843 „ 675.000 „ „ 1844 „ 685,000 „ „ 1845 „ 5S0,000 „ D. v. s. under de 5 åren 1841 lill och med 1846 i medeltal 635,000 r:dr årligen och med 25 proc. förhöjning, hvarmed bränvinsskatien enl.
Sits beslut skall ökas 793,750 r:dr.
Om man sedermera afdrager 793,500 r:dr, som väl torde motsvara den supponerade nedsällningen i pannornas antal, så skulle jag för min del tro att man utan våda att missräkna sig, kan beräkna inkomsten af bränvinsskatteu till 700,000 r:dr, hvartill jag äfven får yrka att den måtte blifva upptagen.
Tersmeden har visat att bränvinsskatlen fr. o. m. 1841 t. o. m. 1845, eller för 5 år, har utgjort i medeltal 630,000 r:dr och detta efter den bränvinsbrännings-förordning, som gällt allt sedan 1841.
Likväl yrkar Frih:n att ifrån dessa 630,000 r:dr, skulle man uppgå icke blott till de 647,400 r:dr, som Utsk. föreslagit, utan ända till 700,000 r:dr.
Jag befarar att denna förhöjning blifver öfverdrifven.
Vi hafva sett under den förflutna tiden, att inkomsten af bränvinsbränningen småningom nedgått derigenom, att de små pannorna hafva, tid efter annan till antalet förminskats, emedan man ej velat för dem betala åtminstone 3 månaders afgift, oaktadt deras begagnande ägt rum under vida kortare tid.
Hvad deremot beträffar de större pannorna, så har sältet att bränna förbättrats och skatten således kommit att i förhållande till averkningen förminskas.
Detta förhållande kommer troligen att ytterligare fortfara, efter den nya författnin 10* - 148 Den 5 Augusti. gens utgifvande, oaktadt regeln för den nya beskattningen är den, att afgiften för de små pannorna skall höjas med 25 proc., och för de stora pannorna med 33^ proc.
Man borde, om man räknade blott efter ziffran, förmoda, att den högre beskattningen skulle inskränka de stora pannornas antal, men detta bl ifver troligen icke förhållandet, sedan man icke tillåtit beskattning blott för en månad.
De små pannorna komma fördenskull troligen att blifva än färre, på sätt jag hört åtskilliga landtman antaga.
Om detta förhållande inträffar, så är det väl om man på sin höjd kan få den inkomst Utsk. beräknat, visserligen icke något derutöfver, utan snarare derunder.
Emellertid har Utsk. gjort en beräkning grundad på vissa sakförhållanden, och jag bestrider henne icke; men jag nödgas bestrida sannolikheten att de stora förhoppningar, som Frih.
Tersmeden har gjort sig, kunna gå i fullbordan.
Jag hemställer derföre till R. o. Ad. att icke gå längre än Utsk. och sålunda pä sin höjd antaga den beräkning, Utsk. har föreslagit.
Då frågan nyss rörde bestämmande af den inkomst som statsverket ägde att påräkna af tullen, ansåg Hr von Hartmansdorff att Bevilln.Utsk. hade orätt förfarit, då Utsk. endast inskränkt sin beräkning till de två sista åren och yrkade den värde talaren att denua beräkning skulle grundas på medium af de 5 föreg:de åren.
Oaktadt beräkningsgrunden derigenom blef så till vida oriktig att man skulle taga 2 olika tulltaxor såsom grund för beräkningen.
Nu återigen gillar talaren StatsUtsk:s beräkningsgrund, som är hemtad endast från ett enda år och vill icke, lika med Frih. Tersmeden, tillåta att beräkningen får uppgöras efter 5 föreg:de års medeltal, ehuru bränvinsbrännings-författningen under dessa år hufvudsakligen varit af enahanda beskaffenhet.
För min del kan jag icke inse conseqvensen i dessa båda yttranden.
Mig synes tvertom att de äro emot hvarandra alldeles stridande.
Tersmeden har igenom de ziffror han här framlagt, tydligen visat, att bränvinsskatten under de föreg:de åren vida öfversligit hvad Bevilln.Utsk. har föreslagit.
Hr von Hartmansdorff har deremot anmärkt att inkomsten af bränvinsbränningen varit under de sednare åren i beständigt fallande.
Jag beder då, att få fästa uppmärksamheten derpå alt ifrån och med år 1841 var bränvinsskatten i stigande, ifrån 563,000 r:dr det ena året till 672,000 r:dr det derpå följande, 675.000 r:dr det 3:dje och 685,000 r:dr det 4:de året eller år 1844.
Sedermera har visserligen ett fallande inträffat uti denna skatt för de 2 följande åren, nemi. sä att den under är 1840 uppgick endast till 580,000 r:dr och 1846 till 529,000 r:dr; men, mine Hrr! hvad är väl orsaken till beränvinsskattens fall?
Det är den missvext som hemsökte en högst betydlig del af Sverige, och hvilken missvext hade till naturlig följd att bränvinsbränningen måste inskränkas.
Vi veta äfven att, för att underlätta denua inskränkning beviljades restitution af erlagda bränvins-bevillningsmedel.
För min del skulle jag således tro att Den 5 Augusti. 14 D nian icke i detta hänseende kan gå riktigare tillväga, än då man såsom grund för den erlagda skattens belopp tager ett medium af de föreg:de 5 åren.
Vid framställning af sina kalkyler, har nu Frih.
Tersmeden tagit ett sådant medium till grund och ökat detsamma med 25 proc. efter deu bränvinshrännings-föiordning sorn Utsk. föreslagit och fl. St. antagit.
Fri lim har då kommit till ett resultat af 795,000 r:dr b:co såsom motsvarande inkomsten af bränvinsskatten; men Frihin har icke velat beräkna denna skatt sä högt som lill 795,000 r:dr, utan har afräknat de 95,000 r:dr för den möjliga minskning af pannornes anlal som skulle kunna blifva en följd af ett eller annat bränneries upphörande.
Dessutom yttrade Frih.
Tersmeden nyss, att han icke tagit i beräkning den förhöjning af 33^ proc., som ytterligare blifvit lagd på ångpannorna och hvilken äter i sin män skulle öka Statens inkomst af denna tillverkning.
Långt ifrån således, att den af Frih.
Tersmeden uppgjorda beräkningen skulle vara för hög, anser jag den ganska låg och får derföre för min del med honom instämma uti anhållan om Hr Gr. o. Landtmis propos. på att bränvinsbränningsskatten må i beräkningen upptagas till 700,000 r:dr.
Hr Apolloff, Carl Jakob: l händelse de af BondeStis ledamöter afgifne reservationer ang:de denna punkt aro följaktiga, så anhåller jag alt de må uppläsas och alt jag derefter får yttra mig.
I anledn. häraf upplästes den af riksdagsfnllmäktigen Erik Persson från Gefleborgs län vid Ulsk:s betänk, fogade reserva»— lion, hvarefter Hr A p öllöf yttrade:
I anseende till årsvexten under det år som Etsk. tagit lill grund för sin beräkning, jemförd med hvad förhoppningarna för detta år visat, så tyckes det icke vara vågadi att tro, att bränvinsbränningen under detta år, åtminstone med lika stort antal pannor, kommer att drifvas som under äret 1846.
Skulle likväl, såsom Hr vou Hartmansdorff befarar, någon minskning i pannornas antal komma att äga rum, så kan den aldrig efter all möjlig kalkyl gä tili J:del af pannornas antal.
Således ersättes ganska rikligen förlusten derpå genom den förhöjda skatt som för ångbrännerierna skulle äga rum, nemi. å 33| proc.
Om de skäl som Frih.
Tersmeden och Hr von Troil anfört, äger någon vigt, sä tror jag det icke eller vara vågadt, att uppsätta den kalkylerade inkomsten af bränvinsskatten till 700,000 r.-dr, och får således deruti med Hr Frih:n instämma.
En värd talare, Hr von Troil, har åberopat den grund, som Hr von Hartmansdorff velat lägga för beräkning af tullinkomsterna, eller att man borde ställa beräkning på medium af 5 föreg:de år.
Jag accepterar denna beräkningsgrund.
Tersmeden har redan visat att enl. medium af 5 år skulle afgiften af bränvinsbränningen uppgå till 635,000 r:dr. Utsk. 150 Den 5 Augusti. har beräknat den till 647,400 r:dr, och således till och med högre än nyssnämnde medium.
Hr von Hartmansdorff har anfört att inkomsten af bränvinsbevillningen varit i fallande och att den fortfarande skulle hafva benägenhet dertill.
Det är troligt alt detta fallande härleder sig, såsom Hr von Hartmansdorff ytlrat, deraf, att de små pannorna mer och mer upphöra och att detta upphörande af små pannor äfven hädanefter kommer att äga rum, är så mycket mera sannolikt, som deras beskattning blifvit förhöjd med 25 proc.
Det är likväl af dessa små pannor, som en stor del af den inkomsten influtit.
Ett annat skäl hvarföre denna inkomst tenderar till fall, är det, att man må skrifva författningen huru som heist, åtminstone på den grund för beskattningen som nu följes, så blir det likväl omöjligt att förekomma underslef och det vanligen är, att så snart en bränvinsbrännings-förordning blifvit utfärdad, så har den blifvit eluderad.
Man mäste således betänka att äfven detta verkar till nedsättning uti skatten.
Under sådana förhållanden och då Utsk. tagit i beräkning den förhöjning i skatten, som vid denna riksdag blifvit beslutad, så kan Utsk. ganska väl försvara alt beräkningen är stödd på den grund som Frih. Tersmeden och Hr von Troil uppgifvit, nemi. 5 föregtde års medium.
Jag anhåller således vördsamt om bifall på denna punkt.
Hrvon Troil har anmärkt huruledes jag förut velat taga 5 föregide är lill grund för tullbevillningens beräkning; men deremot öfvergifva detta beräkningssält når fråga uppstått om hränvius-bevillningen.
Jag säger, lika med Gr.
Lagerbjelke, alt jag har ingenting emot om Hr von Troil vill antaga de 5 åren lill beräkningsgrund och sålunda 635,000 r:dr i inkomst; ty då vore man säkrare om att erhålla den påräknade inkomsten än eljest.
Jag trodde mig billigt förfara, då jag ville antaga den förhöjning, som Utsk. föreslagil, emedan jag anser för möjligt och troligt, att den förhöjning i pålaga som R.
St. beslutat verkligen skall medföra en tillökning i inkomst, ehuru del kan vara ganska tvifvelaktigt.
Det är likväl ett egel förhållande med Hr von Troil och andra, som ifra för låga tullafgifter.
De säga att ju lägre tullafgifterna sättas, ju större bl ifver tullinkomsten.
Nu deremot säga de i fråga om bränvinet att ju högre afgiflerna sättas, desto högre blifver inkomsten.
Den reservation, som Hr Apollof har låtit uppläsa, innehåller det samma som här förut är sagdt i dag, nemi. att man, på det att allmänna bevillningen icke måtte behöfva ökas, skall uppsätta beräkningar af de extra bevillnings-inkomsterna så högt att de förslå.
Det är förut af en talare anmärkt, att man icke bör göra annat än hvad rätt och skäligt kan vara.
Jag är af samma mening, och tror att man bör söka komma sanningen så nära som möjligt.
De skäl, som, sedan jag yttrade mig, blifvit anförda, för att bevisa det någon betydlig tillökning i bränvins - Den 5 A ugust i.
151 skatten icke kan äga rum, synas mig så öfvertygande, att jag icke torde dertill behöfva lägga något vidare.
Jag anhåller således att R. o. Ad. mätte godkänna denna del af betänk.
Erfarenheten inora Westmanland är den, att de små pannornas antal är i stigande.
Jag kan icke neka att jag icke är af den åsigt som Hr Apollof sökt göra gällande.
Innevar:de års gröda ger ett så ymnigt hopp om en god skörd att jag hvarken vill eller kan uppskrämma någon roed att äret icke blir godt; men rågen har likväl under blomningen blifvit nedslagen af regn, och efter matningen sammaledes.
Det gör, alt en stor del af den ymniga grödan kommer att blifva af, hvad man kallar, sölig beskaffenhet, och bäst passande i bränvinspannan.
Af dessa bägge anledmr tror jag det vara bäst att antaga Ulsk:s beräkning för inkomsten af bränvinsskatten.
Må ingen tro att i allmänhet minskade tullafgifter nödvändigt skola medföra minskade inkomster.
Englands erfarenhet strider deremot.
Mången trodde der, att det aldrig skulle bära sig med pennyposten.
Del har likväl visat sig att postverket der har haft en stor inkomst sedan postverket blifvit på detta sätt nedsatt.