Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff har fästat sig dervid, att om man ej vill återremittera för den sista punkte.n, så bör man återremittera för den första; men man har icke yrkat återremiss af första punkten annorlunda än såsom stående i sammanhang med den ?.:dra ; ty det är, om jag ej misstager mig, endast Hr von Hartmansdorff, sim yrkat återremiss af första punkten , och det var derföre, att man skulle få tillfälle att efterse hvilka låne-banco-capital innehafvas af fromma stiftelser, för att sedan fä veta hvad belopp i ersättningsväg skulle komma deni till godo.
Otin D en io Juni f. w. nian således afslår återrcmiss af lia punkten, så afslår man äfven återreiniss af den aldra.
För öfrigt är det säkert, alt det är slör skilnad oin ersättningen utbetalas af statsverket eller af banken, oell att Hr Rosenblad åsyftat, att ersättningen skulle komma från banken, bevisas bäst deraf, att han yrkat, att förbindelserna skulle honoreras efter deras lydelse, ined iakttagande af nödiga förvandlingar i enlighet med de förändringar, sorn myntet undergått, dervid motionären gått tillbaka ända til 1741- Efter denna grund för bestämmande af ersättningen, skulle således Ständernes under tidernas lopp fattade beslut, rörtde våra rnyntförhållanden, vika för de ursprungliga förbindelsernas lydelse.
Helt annat vore förhållandet, om ersättningen utginge från statsverket; ty då behåller myntbestämningslagarne sin fulla gällande kraft, emedan ersättningen endast grundar sig på hvad Ständerne kunna finna billigt, med afseende på de fromma stiftelsernas behof af ersättningen för att kunna motsvara deras ursprungliga ändamål.
Jag anmälde mig, då jag hörde en talare yttra en sats, som jag anser högst betänklig och af yttersta våda, nemi. att man skulle anse realisationen såsom en bankrut, och i anledning deraf luta banken handla på samma sätt, som bankrutörer någon gång göra, då de vilja godtgöra creditorer, som lidit förlust i concurser.
Jag bestrider helt oell hållet, att realisationen må anses såsom en bankrut.
Realisationen var en af Ständerna beslutad myntförsämring, beslutad långt efter dess inträffande — och kan således icke ställas i cathegori med enskilda bankruter.
Om derföre ersättning, såsom här blifvit yrkadt, skulle lemnäs af den anledn., att banken hunnit samla medel på sin vinstgifvande rörelse, så skulle icke blott realisationens grund undergräfvas, utan äfven ett stort, obilligt och orättvist ersältnings-anspråk derpå kunna grundas.
Jag får således till R. o. Ad:s synnerliga uppmärksamhet framställa den åsigt, att ingalunda något sådant medgifvande från Ständerna bör lemnäs, som kunde berättiga, vare sig enskilda corporationer, eller allmänna inrättningar, alt i rättsväg söka någon ersättning af R.
Sl:s Bank, derföre att medel kunna finnas i banken; men på sätt den siste värde talaren yttrat, finner jag visserligen, att billigheten kan någon gång fordra att till sådana allmänna inrättningar af vigt och värde, hvilka icke kunna fullgöra gifna föreskrifter i följd af den försämring, som myntet undergått, statsmedel anslås, dock under helt annan titel, än såsom en rättighet, grundad på den s. k. riks-bankrulen, — helst jag icke finnér någon orättvisa vara begången emot dem, hvilkas capitaler äro ouppsägbara och erhålla räntan derå efter realisationsgrunden, enär förhållandet blifvit enahanda, örn dessa capitaler varit placerade
Den 10 J u n i f. m. på enskiltl.i liander.
Jag tillstyrker bifall lill BaneoUtsk:s betänkande.
Jag har redan yttrat mig i detta ämne, och jag hoppas, att betänk, blir återremitteradt.
Jag vill derföre blott tillägga, att, ehuruväl jag medgifver, att billigheten ej är någon lag, så gifves det likväl något, som kallas hederns lag, och det var den, på hvilken jag stödde mig.
Man har anfört, att ersättningen bör sökas i rättsväg.
Del skulle säkert misslyckas; ty det gifves ganska många exempel derpå, att, ehuru vid afsluladt fastighetsköp enskilda emellan, öfverenskommelse träffats att betala återstående köpeskillingen i silfverspecie, hafva icke dessmindre domstolarne, då rättegång derom uppkommit, ålagt fordringsägaren att åtnöjas med betalning i det af banken utgifna gångbara myntet; men jag haller mig blott till, om jag så får säga, det grymma deruti, att då dessa anslag till fromma stiftelser äro för fattigt folk, såsom t. ex. de hvilka stå under öfre Borgrättens disposition, hvilka utgå till resande studerande, fattiga enkor och hai n, dessa behöfvande personer fått snart sagdt intet, derföre att räntorna ej utgå i silfver.
Dessutom är det ett annat skäl, som talar för dessa fonder.
För icke så många år sedan hafva R.
St., besynnerligt nog, beslutat, att alla dessa fonder, som fromma stiftelser äga, skulle beläggas med afgift ?. per mille i stället för i per mille.
Jag, som sitter i flera verk, der sådana fonder skola förräntas, vet bäst hvad skilnad redan det gjort.
Skulle nu myntet ytterligare försämras, så blir nära nog intet qvar.
Jag förnyar min anhållan om återremiss och förnyar mitt påstående att banken äger samma förbindelse, som den enskilde, hvilken gör concurs.
Bankens concurs skiljer sig från den enskilde personens deruti, att banken hvarken sammankallat eller hört creditorerna, utan lie11 och hållet förfarit efter godtfinnande.
Elt sådant godtyckligt förfarande måtte val ingalunda kunna befria banken från fullgörande afsina skyldigheter såsom cessionant; i följd hvaraf, och då banken numera är välmående och i goda omständigheter, jag förmodar, att han icke undandrager sig att honorera sina åtagna förbindelser.
Den siste värde talaren har såsom skäl för sin anhållan om återremiss och bifall till Hr Rosenblads motion anfört, att pensionerade enkor, barn och studerande skulle förlora, om motionen ej bifalles.
I anledn. deraf får jag fästa uppmärksamheten derå, att samma förhållande äger rum med alla de myndlingar, hvars förmögenhet legat i penningar den tid, myntvalvationer ägt rum.
St. skulle bifalla de fromma stiftelsernas anspråk, som icke synas äga billigheten för sig, så skulle Ständerne pär consequence äfven bifalla sådana myndlingars
Den 10 Juni f. m. i73 enahanda anspråk.
Jag yrkar derföre bifall till betänkandet.
Péhr:
Det är egentligen alne af de bär gjorda anmärknlna, hvarvid jag vill fästa mig.
Den ena, alt Ständerne skulle på en gång vara målsägare och domare vid den skedda realisationen; och dea andra, hvilken gjordes af talaren näst före den sista, att fordringsägarne icke blifvit hörde uti hankens så kallade concurs.
Jag vet nog, att så snart man kommer in på det ämnet, är man inne på fictionernas område; men det är angeläget, att man gör sig i edo för saken, för att ej låta det gälla för annat, än det bör gälla.
R St. betinna sig, i frågor om bankens angelägenheter, uti elt besynnerligt läge.
De äro i grunden ett bankbolag; men när de befatta sig med lagstiftningen för banken, äro de lagstiftare.
Lagstiftare äro de dock endast gemensamt med Konungen. K. M. är rätter målsman för allmänheten i dessa frågor.
Det är på sådan grund realisationen icke kunde äga rum efter den bestämda realisalionsgrunden, d. v. s. att bankruten icke kunde gå i verkställighet med annat villkor, än alt K.
M. dertill lemnade sin sanctina, hvilket vill säga, att K.
M. fann sig nödsakad, att, såsom förmyndare eller ombud för delägarne, taga hvad som kunde fås af cessionanterna.
Således har en mak t representerat fordringsägarne i bankens concurs, och det är Konungamakten, och följaktligen äro alla juridiska formaliteter behörigen iakttagna oell en realisation har kommit till stånd.
Yi hafva ofta kallat den med sitt rätta namn, nemi. bankrut, och jag gör mig till en samvetssak att ofta upprepa della namn, på det vi derigenom måtte skrämmas från att i framtiden göra bankruter och begå den oärlighet, som de obestridligen innefatta.
Hvad fordringsägarne beträffar, så har ingen större rättighet än de öfriga; ty 1818 utfärdades elt moratorium, hvarigenom innehafvare af bankens sedlar stängdes från rättigheten alt få dem invexlade mot silfver och salivera sitt capital under myntvalvationen och det sjunkande penningevärdet.
Innehafvarne af bankens sedelmynt hafva således sedan 1818 varit betagne möjligheten att göra sina sedlar gällande annorlunda än de fromma stiftelserna, sorn äro innehafvare af andra slags förbindelser, af samma auetoritet utgifna.
Jag tror således ej, att det finnes något skäl att gå ifrån realisationsgrunden.
Det är beklagligt, att vi gjort en bankrut, men vi få bättra oss i framtiden; vi skola likväl ej öppna dörren för anspråk, som ej kunna fyllas, ty med samma skäl, som ersättning begäres för bankens ifråga var. förbindelser till fromma stiftelser, kunde man äfven komma med bancosedlarna och begära ersättning för den förlust, man genom bankruten lidit på dem.
Jag vill likväl ej motsätta mig återremiss på grund af de anmärknrr, som blifvit gjorda, emedan jag i allmänhet håller af, att uti Den 10 Juni f. ra. /»agor, som ferdin öfverläggning, nila omständigheter blifva noga utredda; meli jag tror att resultatet of återremissen rättsenligt icke kan blifva annat, än hvad BancoUlsk. uti delta betänk, tillstyrkt.
Såsom motionär torde mig tillåtas få förklara, med anledn. af den olika syftning, man ansett motionen äga, att densamma icke åsyftar någon förändring uti i8io års myntbestämningslag, hvilken den fullkomligen respecterar, utan motionen är ställd til! R, St. med anhållan att en liten skärf utaf den i banken samlade vinsten och rikedomen malte användas för de fromma stiftelser, hvilka blifvit olfer för i83o års myntbestämning, och hvilka stiftelser voro de enda i den ställning, att de icke kunde salivera sig under myntvillervallan, ty det finnes icke inom
Sveriges rikes gränser något likartadt förhållande.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla BancoUtskrs nu föredragna betänk.
N:o a 8.
Ropades starka nej,' blandade med ganska många ja.
Då Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja, begärde Hr Stuart votering.
Den som bifaller BancoUtsk:s betänk.
N:o 28, voterar ja 5 den det ej vill, voterar "ej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid ofvannämnda betänk, gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf , att plenum komme att fortsättas på e. m. kl. 6.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 53.
Nej — 4r.
Föredrogs till pröfning BancoUtsk:s den 27 sisth
Maj och den 4 dennes på bordet lagda berättelse N:o 21), om bancofullmäktiges åtgärder och förvaltning på det hela, efter nästförflutna riksdag.
Cederström, Jacob, blef Hr Stuarts reservation uppläst.
Frih. Cederström, Jacob: Alldeles lika med Hr Stuart, anser jag det vara en pligt af BancoUtsk. att i atla Den 10 Juni f. m. de delar, der Utsk. finnér fullmäktiges beslut icke öfverensstämma med Utslits öfvertygelse, uppgifva fullmäktiges omröstnings-prot, på det Stäiulerne må kunna bedömma, hvilka af fullmäktige motsvarat Ständernes förtroende.
Jag saknar uti detta betänkande ali uppgift om de banco-fÖrvaltandes beslut, angtde Gölha-canals bolagsstämmor sistlidet och innevarande Ar, hvilka dock baft ett betydligt inflytande på detta bolag och möjligtvis på banken.
Det är Ståndet bekant, att bancofullmäktige hafva, genom beslut til! vederb. lånecontor, bestämt form för de betyg, som dessa conior skola utgifva öfver belania actier, i strid med det af K.
M. för bolaget fastställda reglemente, hvarigenom dessa belania actiers ägare blifvit beröfvade deras rättighet att vid bolagsstämmor begagna deras röst.
Bankens och Riksg.contrs fullmäktige hafva ett ombud uti Götha-cnnal bolags discont, hvilket ombud vid föll idet års bolagsstämma i Juni månad medverkat till afslag å det då till antagande hvilande förslaget lill ändring i reglementet, för att undanrödja den svårighet, som föranledt bancofullmäktiges förenämnda beslut i afseende på betygen öfver belånta actier, och att sålunda icke vidare ägarnes till belånta actier rätt må försittas.
Vid de 2tne innevarande år. hållna bolagsstämmorna har inträffat, icke blott att samina ombud medverkat lill Motala verkstads försäljning, utan äfven dertill, att disconten, med BoncoUtskts medgifvande, utlemnat belånta actier, för alt göra deras rätt för bankens räkning gäl lande vid bolagsstämmorna i förlidne Mars och April månader, hvilka actier för sådant ändamål blefvo på tvänne ledamöter i disconten nemi.
Hrr Rosenblad och Grapengiesser fördelta.
På begäran om del af prot. häröfver, har ruan väl fått vela beloppet, som sålunda varit utlemnadt, men ej fått uppgift på actiernas serie, nummer och valör, hvilket föranledt mig att skriftligen begära en sådan uppgift på de actier, som varit ullemnade, som dock ej kunnat erhållas, enär derom ingenting influtit i prot.
Jag anhåller, att BancoUtsk. måtte lemna del af fullmäktiges och discont-directionens oraröstningsprot. i dessa alseenden, äfvensom i dem, der Utsk. icke gillat fullmäktiges beslut; att Utsk. ville tillika upplysa förhållandet med bankens och Riksg.verkets förenämnda ombud i Götha-canaldireclion och Tit.
Grapengiesser samt den instruction, dessa ombud haft för utöfningen af sitt kall, i och för begagnandet af de till bevakning, som ofvan nämdt är, från disconten utlemnade Gölha-canal-actier; med hvad rätt banken under sednasle bolagsstämmorna medgifvit utlemnande af några och icke alla i Bancodisconten belånta actier, och hvarföre ombuden icke blifvit med fullmakter försedde, och som bort vid bolagsstämmorna uppvisas; ty som nu förhållandet varit, synes Bancoslyrelsen med skäl misstänkas att hafva blifvit inledde i en intrig, alldeles främmande för så Don 10 J ii n i f. m. val bankens styrelse, sorn förnärmande Götlia-canal-bolngs ratt, samt möjligen ledande till framtida reconventions-anspråk emot Banco-discontverket.
Af alla dessa förenade anledntr anliåller jag om återremiss af betänkandet.
Den omständighet, hvarvid Frih.
Cederström fästat uppmärksamhet, är heil enkelt sådan, att reglorna för Götha-cänal-bolag föreskrifva, alt actierna icke behöfva af actieägarne företes, utan blott bevis, att de äro belånta i banken eller deponerade i ränteriet; men dessa bevis skola tillika innehålla, alt actierna icke återställas, innan bevisen blifvit återlemnade.
Bancofullmäktige hafva funnit, att discontverket icke kan utgifva sådana bevis af den lika enkla som lagliga grund, alt, om länet förfölle lill inbetalning, skulle actien realiseras och dertill användas, hvilket förutsätter actiens ullemnande; men om disconten gifvit ifrån sig ett bevis af innehåll, att actien icke skulle utlemnas förr, än beviset återställdes, så kunde låntagaren blott förstöra beviset för alt sätta disconten ur tillfälle att godtgöra sig för lånet.
Att denna åsigt måtte vara riktig, finner jag deraf, att hvarken revisorerne eller BancoUlsk. funnit anledn. att göra anmärkn. dervid.
Hvad sedermera beträffar den under riksdagen inträffade händelsen, att BancoUtsk. tillåtit actiers utlemnande för att bevaka bankens rätt vid bolagsstämmorna, så är det en fråga, som jag ej föreställde mig, att Hr Frih:n skulle sammanblanda med detta mål, hvarmed den ej äger ringaste gemenskap.
Jag bestrider återremiss och yrkar bifall till betänkandet.
Jag har alldeles icke klandrat bancofullmäktiges beslut att bestämma formen för de attester, sorn utgifvas öfver belånta actier, så mycket mindre, som jag inser med H. Ex. Hr Gr.
Posse, att den i reglementet för Götha-canal-bolag stadgade föreskriften att icke utlemna actierna förr, än beviset återstå lies, kan medföra svårigheter vid den ordning, som för Iiqvider inom banken äger rum i afseende på bankens rätt att använda hypotheket, då lånet icke vid förfallotid infrias.
Men annat är det, och formen hvarunder det skett, och annat det förhållande, som ägt ruin genom bancoombudets tillgörande, hvarigenom det förslag till ändring uti denna § af bolagsreglorna vid sammanträdet i Juni månad förlidet år blef omintetgjordt.
Det är detta förhållande af bancoombudet, hvarom jag önskar upplysning, huruvida det med B incostyrelsens minne och efter dess instruction kunnat bedrifvas, och det förmodar jag icke kunna betraktas såsom ett ämne, främmande för den kännedom om bankens förvaltning, som erfordras för att kunna lemna decharge åt dess styrelse.
Hvad angår nyttan eller skadligheten af besluten om försäljningen utaf Motala verkstad, så lärer det komma att bero på utgången af den rättegång, som, i anledning af försäljningen icke lärer - Den jo
Ju ulf, m. * 77 rer uteblifva; men detÄär en fråga, som är sk il jd ifrån Bancostfrelsens förvuftrting.
Deremot och så länge banken här pantförskrivna åctier. i lånecontoren insalta, bpr äfven Bancostyrelsen tillse, att dessa adier icke förlora i värde och att individens rätt icke försittes genom ett ombuds åtgärder.
Hr Frih. o. La ndtm, hemställde, om R. o. Ad, behagade bifalla RancoUtskts berättelse iNto 29..
Ropades starka ja, blandtule med nej.
Då Hr Frih. o. Landtm, i anlédn. häraf förklarade, att ja öfverrösta! nej, begärde Frih.
Cede rström votering.
Den, som bifaller BancoUtskrs under N:o 29 afgifna berättelse, voterar ja; den det ej vill, voterar <•• • nei> Vinner nej, anser R. o. Åd. de vid öfvannämda berättelse gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna bäfva utfallit; som följer: Ja — 26.
Nej — 16. II. R. o. Åd. åtskiljdes kl. $ till 2 e. m.
Onsdagen den 10 Jnni i84«.
Justerades 3 prot.utdr. för denna dag f. m Justerades pleni-proUn för den 27 sisth
Maj f. och e. 111, ■■ Hr Frih. ©. Lanålm. tillkännagaf, att Frih. Leijonhufvud, Guslaf Alexander, samt Hr Skjöldebrand, Carl, a fr sagt sig sina befattningar som; Electorer för R. o. Ad.„ hyjarföre ;Hr Landtm, anmodade Hrr Bankmän alt innan nästa plenum sammanträda, för att välja a:ue nya Electorer i de afgångnes ställe. 8 II.
5,5 \'Å 178 Dea le Juni e. m.
Hr Frill. n. Lundin) Ijllkännagaf äfven, alt Frih.
Oxenstjerna, Garl, anmält sig vara nödsakad att pä någon tid afresa från riksdagen, samt derföre erhållit 3 veckors ledighet, hvarföre.
Hr Landtm, anmodade Hrr Eleclnrer att efter nasta plenum sammanträda för alt välja en ledamot i Bevilln.
Utxk. under ledigheten.
Vid förnyad fördragning af Frih. Sprengtporten*, Jacob Wilhelm, den 4 dennes på bordet lagda motion, om lilla mytitLusets öfverlåtande till Stockholms stad, för att användas till ransakningsfängelse, blef samma motion remitterad till SlalsU tskotlet.
Föredrogs lill pröfning Allm.
Besvärs- oell Ekon.Utskrs, den 3o sisth Maj och den 4 dennes, på bordet lagda betänk.
K:o 26, angtde skjutsnings-anstalternä i Riket.
Hr von Röök, Gustaf, uppläste följande:
Det vore visserligen i flera afseenden nyttigt, att förändringar med skjutsningsbesvärel i Riket företoges och ordnades till allmän nytta för landtbruket, och jag anser det vara förnämligast nödvändigt att hållskjuls-skyldigheten vid alla de gästgifvaregård»!', som hafva hållskjutsbidrag måtte i hela Riket indragas, hvilket skjutsningsbesvär är det mest betungande för hemmansägare och brukare; dock likväl och som skjutsningsbcsväi et är ett jorden i allmänhet här i Riket af åldei' åtföljande besvär, måste de hemman, som nu utgöra hållskjuts och äro belägna utöfver en | mil från gästgifvaregården, för befrielsen att utgöra hållskjutsen, in natura erlägga årligen en lämplig afgift i varor eller penningar, efter träffande öfverenskommelse!', till dem, som bestrida deras skjutsningsbesvär; men att sådana entreprenadanstalter kunna tillvägabringa.*, som Högh Allm.
Besvärs-och Ekon.Utsk, har föreslagit till indragning af håde gästgifvare-, hållskjuts- och reservskjuts-besvären, vågar jag icke förlita mig till, och jag tror alt denna totala förändring af skjutsningsbesväret ej låter verkställa sig på annat sätt, än att ombyta alla gästgifvaregårdens lagen till
Irenne eller minst tvänne mil emellan hvarje gästgifvaregård, då entreprenören kan möjligen hafva påräknad fördel att hålla hästar emot 2.4 sk. b:o milen för hästen; men hvaremot bfifver nödvändigt, att häradet eller skjutslaget måste, enligt 28 cap. 2 § Bjrggn.ibtn, bygga nödiga boningshus för vägfarande och entreprenören jemte stall, vagnshus m. m.
Denna kostnad är så betydlig, .att i och för denna orsak en entreprenadinrättning ej låter verkställa sig och ej ens kan åt allmänheten med förmodad framgång erbjudas, och förorsakar dessutom en sådan rubbning i gamla ordningar och oreda för håde de skjutsande och de resande, att man ingalunda kan beräkna följderna.
— Jag tror dessutom att skjutsnings-an - D c i) io J u ii i c. m. '79 stulter i Riket genom entreprenad, med den utvidgning Högt, Ulsk. har föreslagit, ej kan Åvägabringas på andra ställen i Riket än vid de större allmänt farbara vägarna, och dervid förekommer, hvad Östergöthland angår, hvilken ort af mig är känd, att alla nuvar. gästgifvaregårdar på allmänna farvägen från Stockholm genom Norrköping och Linköpings städer och flerestädes emellan de andra städerna i länet samt på vägarna åt Calmar, Motala och Vestervik måste förändras, och det torde äfven vara osäkert, såvida de gamla u ii var. gästgifvaregårdarne skola bibehållas i Linköpings län, nemligen Krokek, Lilla Åby, Brink, Kumla, Bankeberg, Mjölby, Dala, Hella, Fillinge, Örsätter, Östad, Ödeshög, Målbeck, Rimforsa, Kisa med flera, som jag nu ej kan erinra mig att uppräkna, till hvilka hållskjutslag äro anslagna, om entreprenadinrättningar låta verkställa sig af det ganska vigtiga skäl, att gästgifvaregårdarnes ägare torde dervid lägga hinder i vägen, enär hushållningen oell åkerbruket vid en gästgifvaregård, sorn upplåtes till entreprenör, måste förändras, och måhända derigenom förminskar den inkomst som jordägaren nu påräknar, hvilken sistnämnde möjligen äfven försättes i nödvändighet ombyta åboer eller arrendatorer, af hvilka ej kan påräknas lika hög afgäld, sorn nu derföre uti gästgifvaregårdens närvarande skick lemnäs, och således är ingripande i äganderätten.
Det är i följd deraf ganska osäkert, om entreprenörer kunna anställas åtminstone allmänneligen vid gästgifvaregårdarna i Östergöthland, hvarom länets innevånare varit för flera år sedan hörda, men förslaget liar icke antagits, och en af mig du väckt fråga alt Brinks, Hella och Kumla gästgifvaregårdar kunde indragas och en annan gästgifvaregård uppföras på den s. k.
Skindstadlöt midt emellan •städerna Norrköping, Söderköping och Linköping, rönte jemväl motstånd, oaktadt omkring denna föreslagna gästgifvaregärds local, inom j:dels mils afstånd derifrån, äro belägna nära ao skjutsniugsskyIdiga hela hemman, bebodda af omkring 4° *'11 5o åboer, en hvar Alio försedd med ett pär hästar på en sädesrik ort, hvarest således en entreprenadinrättning kunde med biträde af flera pmkringboende hemmansägare och brukare, som ej anse skjutsförljenster likgilltiga, -på det lämplig iste sättet anställas.
— När nu ett sådant förslag, som var efter ruin öfvertygelse och flera (opala förhållanden det bäst passande och för förenämnda gästgifvaregårdars skjutslager det mest fördelaktiga samt förenadt med •den särskilda fördelen, att Memmings, Skärkinds och Åkerbo härader kunde på samma gästgifvaregård få ett gemensamt tingsställe, lemnades ulan afseende, sannolikt af den orsaken, det ägarne till Hella, Brinks, och Kumla gästgifvaregårdar atisågo förändringen vara stridande emot deras enskildta intressen, hvilka intressen otvifvelaktig! ännu fortfara; så öfvergifven jag all förhoppning, att nya gästgifverier med villkor af entreprenad blifva åtminstone uti Linköpings Ian D * n 'io Juni e. m. sålunda inrättade, som Allm.
N:o 26 utvisar.
Att således förvänta den genom betänk, åsyftade förändringen, det så väl gästgifveri- och håll- som äfven reservskjutsen skulle kunna i en framtid alldeles'upphöra, åtminstone hvad Linköpings 'län angår, vågår jag icke' tro, men deremot vöre-det mycket-vunnet, om hållskjutsen blefve indragen, sorn är verkställbar!. -—•
Denna inrättning-, sorn endast linnes uti vissa landskaper vid de allmänna större farvägar na, är för landtbruket mest skadligt och äfven kostsamt, ty liåiIskjUtsskyIdige hemmansägare och innehafvare, sorn på några trakter bo 1 å 3 mil från den gästgifvaregård, hvartill de aro anslagna att utgöra hållskjutsen, måste hvarje gång använda en beredelsedäg för sin drang, åkdon och sina, hästar, en resedag