Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 2i Octobere. m. silfver skulle utmynta 4 det nya slaget, blefve hvarje stycke icke större än det jag nu håller i handen, och hvilket är så litet, att jag förmodar de flesta af Rid» derskapets och Adelns Ledamöter med svårighet kunna se det.
Jag fortfar derföre att afstyrka dess utmyntning.
När man vill bestämma myntsorterne, måste man fästa afseende icke blott på Stockholms, ulan äfven på Landsorternes behof.
I Stockholm sätter man icke värde på utbetalning af i eller ett par skilling mer eller mindre, då man icke får vexla; och man har dessutom här lätt tillgång att få vexladt, och att erhålla tillräckligt löspengar, men helt annat är förhållandet i Landsorterne.
Der sätter man mera värde på i sk., än att man vill ge den till öfverlopps; och der är ofta omöjligt, att få vexla sig till löspengar, så att man för utgifvandet af i sk. stundom kanske skulle nödgas gifva 8 sk.
Jag kan således ej annat än tillstyrka bibehållandet af 4‘sk:sstycket, såsom Utskotten föreslagit.
Hans Excellence Herr Grefven och JLandtMar skalken gjorde proposition till bifall af Utskottens förslag, i afseende å myntets Underafdelningar.
Den 21 O c t o b e r e. ni. 177 Hans Excellence förnyade samma proposition, med tillägg, att mynt å ^ R:dr äfven mätte präglas.
Herr Anckarswärd_, August'.
Jag anhåller, att propositionen å ett mynt af R:dr måtte afslås.
Säkraste beviset emot en sådan myntsort är, att man hjelpt sig så länge den förutan.
Jag anser myntningskostnaden för ett så litet silfvermynt blifva för stor.
Om Herr Grefven och LandtMarskalken behagade åtskilja propositionerne, och framställa hvarje afdelning för sig, torde beslutet måhända kunna snarare fattas.
Uppå derefter 'AHans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställde särskilte propositioner, beslöt Ridderskapet och Adeln, att mynt å |:dels R:dr, å Udels R:dr, å ^:dels R:dr och å £ R:dr borde präglas.
Hans Excellence föreslog äfven, att mynt måtte präglas å irdels R:dr.
Jag utbeder mig att få upptaga den invändning, som här blifvit gjord, att man nemligen hittills _ 46 H. 12 178 Den 21 Octobere. m. hjelpt sig utan något sedelmynt, motsvarande 4 sk.
Meri då frågan är alt nu reglera myntet, och att afhjelpa bristerne i vårt närvarande myntväsende, kan jag ej finna annat, än alt man äfven bör afhjelpa den icke obetydliga brislen, att man hittills icke kunnat liqvidera mindre summa än 8 sk. ulan växling eller biträde af det lunga kopparmyntet.
Jag förnyar derföre mitt tillstyrkande, att Ståndet måtte bifalla Utskottens förslag i denna del.
Om allmänheten skulle anse dessa /^-skillings— stycken så umbärliga, som mången här tyckes tro, komma de icke att circulera, och ingen myntning skall då äga rum.
I motsatt fall bevisas behofvet bäst genom begärligheten efter delta slags mynt.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade den af honom sist gjorde proposition.
Ja och Nej. Herr Lefren, Johan Pehr'.
Om det icke skall antagas såsom gifvet, att man nödvändigt vill bringa saken derhän, alt nppjaga priserna, tror jag, att man åtminstone bör tillåta utmyritning af 4-skillingsstycken, sedan man redan uppjagat myntenheten.
Det är ett sätt att mildra, och alt förekomma farorna af det föregående beslutet.
Jag tillstyrker derföre prägling af -j R:drs-stycken.
Befmnes det att all - Den 21 Octo ber e. m. >79 mänheten icke vill hafva dem, kostar det ej något, att åter afskaffa dem.
Uppå derefter förnyad proposition, beslöt Riddderskapet och Adeln, att mynt äfven borde präglas å —rdels R:dr.
Då nu proposition skulle framställas, angående det nya myntets lödighet, yttrade : Herr Rosenblad:
Jag anhåller, att man, i afseende på myntets kialt eller korn, icke må fatta något bestämdt beslut, utan öfverlemna afgörandet till Konungen; derigenom skulle samma resultat kunna vinnas, som man förut önskat genom den föreslagna förändringen i myntets skrot.
Jag tillstyrker väl bifall till Herr Rosenblads framställning: att bestämmandet af den föreslagne lindriga slagskattens storlek må öfverlemnas till Konungen; men deremot måste jag neka, att man härmed kan vinna det ändamål, som den värde Talaren trott kunna vinnas; ty det låter sig icke göra i anseende till utgången af förmiddagens votering.
Jag kan icke inse, hvarföre så mycket koppar skulle tillsättas.
Myntet blir derigenom blott tyngre att transportera, och vinsten i dess hårdhet är så obetydlig, att den icke förtjenar af46 H. 12* i8o Dc n ai Octo ber e. ni. seende.
Dessutom ju användbarare oell vackrare myntet är, desto begärligare bl ifver det; men detta skulle motverkas genom den större lillsattsen af Koppar, hvilken för öfrigt bortgifves gratis, utan att ingå i beräkning af myntets värde.
Ty ingen lärer, vid inlösen af vårt silfvermynt, betala den deri befintliga kopparen, oell jag vet icke, hvarföre en sådan uppoffring skall göras utan ändamål.
Jag önskar, att myntet snarare må blifva öfver, men icke under, det controllbara silfret.
Jag kan icke instämma med Herr Rosenblad, att Sländerne, rörande myntets skrot och korn, ej skulle uttrycka deras mening, enär det åligger dem enligt Grundlagen.
Jag tror derföre, att något bör af Ständerue bestämmas.
Deremot anser jag det icke vara likgiltigt, om myntet, på sätt Herr Cederschjöld yrkat, skulle gifvas högre lödighet, än vanligt conlrollbart arbetssilfver; ty om ej silfret i myntet är lika lösligt med förenåmde arbetssilfver, under förutsättning, att slagskatten ingår i myntet, så befordras endast nedsmältning af myntet, till en icke obetydlig allmän skada.
Jag tillstyrker bifall till Utskottens förslag, rörande lödigheten af det nya myntet.
Derigenom vinnes, att småmyntet erhåller sådan storlek, att det
Den 21 October e. ni.
181 kan handteras utan alt försvinna mellan fingrarne, äfvensom nedsmältningen motverkas.
Men jag kan icke förena mig med Herr Rosenblad, att frågan skulle öfverletnnas till godtyckligt afgörande af Konungen ensam, enär det enligt Grundlagen tillhör Ständerne, att gemensamt med Konungen deröfver besluta.
Man fruktar att myntet skulle nedsmältas, och vill förekomma det medelst en större tillsatts af koppar.
Men nedsmältningen förekommes icke på detta sätt; ty ingen större Guldsmed lärer finnas, som icke vet, huru mvcket fint silfver han måste tillsätta för att få blandningen controllbar.
Myntet kan i allmänna rörelsen aldrig gälla mer, än i förhållande till det inneboende silfret.
Men ju mer det är lojeradt, desto begärligare skulle det kunna blifva för mången Guldsmed, emedan han finge kopparen för intet.
Föröfrigt synes mig oformligt, alt då man har en Lag, som förbjuder försäljning af oconlrolleradt silfver, man likväl skall tillåta ett mynt circulera, som icke är controllbart.
Jag förnyar derföre min anhållan om proposition derå, att myntet åtminstone må blifva controllbart, eiler hälst fjorloulödigt.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd D e n 21 O c t o b e r e. in. proposition, biföll Ridderskapet och Adeln livad Utskotten i afseeendepå det nya myntets lödighet föreslagit.
Herrarne Lefrén och Cederschjöld reserverade sig emot Ridderskapets och Adelns beslut.
Trettonde Punkten.
Att, sä väl till fyllande af bristen i Bankens tillgångar mot dess skulder, sorn för att gifva Banken en grundfond, lemnande garantie för oafbrutna uppfyllandet af dess förbindelser mot egne
Borgenärer och säkerhet för bedrifvande af dess rörelse, må, för Statsverkets Capitalskuld för 1808 års Krigskostnader, af RiksgäldsCoritoiret utfärdas för skrifningar, ä Rikets Ständers vägnar, ställde till Banken eller Ordres, ät minst 10,000 R:dr B:co hvardera till ett sammanlagt belopp af 4^4°° >°00 R:dr Banco, och dessa förbindelser ställas pä betalning af allenast 4 procents ränta fräin och med är i83o, och på betalning dessutom af 2 procent äirligen i afräkning å primitiva Capitalet från och med år i835, under förbe heill derjemte för RiksgäldsContoiret, att göra större eller mindre afbetalning af Capitalet.
Herr Anckarsvärd:
Då de sammansatte Utskotten hår föreslagit, att StatsVerkets skuld till Banken skall göras rörlig genom räntebärande obligationer, har det D e n 21 O c t o b e r e. m. 18} skett af det motif, att summan behöfves till fyllande af Bankens brist oell till en grundfond för densamma.
Hvad det första ändamålet, eller fyllandet af bristen, angår; så tror jag, att sedan man realiserar efter 128 sk., ingen brist kan uppstå, om Banken bibehåller de fordringar den i öfrigt äger, och deribland kan realisera dem den har bos Magasinsfonden.
Alt den i Discontväg möjligen uppkommande brist blir betäckt genom den årliga sedelförstöringen, är klart.
Denna mes,ure påfordras således ej för bristens skull, livad åter det andra behofvet angår, eller nödvändigheten af en grundfond, så finnér jag den visserligen af behofvet påkallad för att stärka mångas otrohet; men jag anser, att skulden bör förblifva såsom skuld, och ej såsom rörlig och räntebärande.
En B.rnk , sådan som vår, lrvilken har en räntevinst af 700,000 R:dr, har en sådan trygghet inom sig, att den ej behöfver tryggås af andra åtgärder.
Vår Bank är ej af den natur, att actieägarlie behöfva lefva af dess vinst; den äger en fullkomlig garanti inom sig sjelf.
Jag tror för öfrigt, att Bankens skuld ej är af farlig natur; ty alt silfret skulle gå ur landet, är en panisk förskräckelse; det behöfver man icke frukta, och i detta fall är således mesuren icke eller behöflig; och att göra skulden räntebärande., är en oformlighet, emedan betalningen skulle utgå från RiksgäldsConloiret af den dit lefvererade *84 Den 21 October e. m.
Bancovinsten; en omväg, som ej är behöflig, då Banken säkerligen bäst sörjer lör sig sjelf.
Att åter, såsom Utskotten föreslagit, efter år i835 två procent skulle afbetalas af capitalet, är ej behöfligt, ty till den tiden har Banken utan tvifvel så mycket silfver, att den ej behöfver dessa 88,000 R:dr.
Jag föreslår således afslag å hela denna punkt, blott med det undantag, att summan bör fortfara att bokföras bland Bankens fordringar, men ej såsom räntebäraude, och jag tror, att i4^de och i5:de punkterne böra innefattas i samma afslag.
Då jag aldeles bestrider den sis'te värde talarens förslag, utbeder jag mig att först få erinra hvad en bokförd fordran hos Staten vill säga.
Vi hafva sett, att den hittills blifvit betraktad ungefär på samma sätt som Utskotten, med undantag af de nu ifrågavarande 4>400>00° R:dr, betraktat Bankens öfriga fordringar hos Staten, om hvilka det nu heter, att de skola balanceras inom linien; det vill säga, man har betraktat dessa fordringar såsom sådane, der betalning hvarken af capital eller ränta någonsin kommer i fråga.
Vi hafva sett, att ehuru dessa fordringar hittills icke stått inom linien, hafva likväl hvarken Ständer eller deras Revisorer satt något värde på desamma; i den Tabell öfver Bankens ställning, som sista Revisorer uppsatte, blefvo dessa fordringar tili och med Den ai October e. m. i85 alldeles uteslutna.
Frågan är, om Banken behöfver dessa penningar, eller icke.
Den status öfver Banken, som blifvit upprättad af Bankens Conimissariat, och åtföljer Utskottens första Betänkande!!, visar en brist i Bankens tillgångar emot dess skulder af 891.000
R:dr, om icke någon del af StatsYerkets skuld godtgöres.
Jag medgifver, att denna brist är något för högt upptagen, ty den utgör för närvarande icke mer än 500.000
R:dr; men den finnes likväl och måste fyllas.
Om man nu härtill anvisar, hvad som kan inflyta i afbetalning från Magasins-inrättningen, hvarigenom likväl StalsUtskoltets beräkning för de extra-ordinaira anslagen skulle rubbas, så skulle man ändock icke på detta sätt komma längre, än alt Banken skulle börja sin nya rörelse med netto lika mycket, som den är skyldig.
Och om man härtill lägger, att bland de i uträkningen upptagne tillgångar mycket finnes, som icke duger; alt minst en half million utestående i Disconten aldrig går in, och att bland odlingslånen finnas många, som slutligen måste afskrifvas; så hemställer jag till hvar och en, då jernbrefvet nu skall upphöra, för att, såsom vi hoppas, aldrig återkomma, och Banken förpligtas att uppfylla sina förbindelser, hvad säkerhet skall finnas för en Bank, som har en rörelse på 3o millioner, och äger intet eller mindre än intet.
En köpman, som rör sig med 3oo,ooo R:dr, och ej äger mer än 186 D e ii 2i Octo ber e. m. hvad som motsvarar hans skulder, förlorar förtroendet, så snart hans ställning blifver bekant, ty den första förlust måste tvinga honom lill bankrutt.
Banken
Sr äfven en köpman i stort, och skall likaledes i sådan ställning mista förtroendet.
Jemför man dessutom vår Bank med andra Banker, som hafva en bättre ordnad rörelse, ty vi måste bekänna, att vår Bankrörelse för närvarande icke är ordnad på det bästa sättet, skall man finna det vara så mvcket nödvändigare, att Banken får de föreslagna 4 millionerne, som detta är den minsta fond , hvarmed någon Bank kan vara belåten i förhållande till sin rörelse.
Jag tolde äfven få påminna, alt ingen Statsvinst uppkommer genom afskrifning af dessa 4 millioner, och att Staten icke erlägger den föreslagna räntan för intet.
Den är tvärtom icke förenad med någon kostnad för Staten, ty den ränta Staten skulle erlägga uppgår till 176,000 R:dr, men Banken, som derigenom sättes i tillfälle att ordentligare och i större scala drifva sin rörelse, får också härigenom en ökad årlig räntevinst, hvilken, enligt Utskottens förslag i ao:de punkten, skall lemnäs till Staten, med undanlag af en viss bestämd summa af 266,666f R:dr.
Ju större vinst Banken får, ju mera gifver den således ifrån sig till Staten, och den erlagda räntan blifver blott ett förskott å Statens sida, som återgäldas genom vinsten på de större affairer, Banken kan Den 21 O c t o b e r e. ra. göra till följd af den redigare fot, hvarpå Slaten bidragit att ställa sin Bank.
På dessa skäl tillstyrker jag bifall till Utskottens förslag i förevarande punkt, ehuru jag tror, att det i åtskilliga delar kunde vara bättre; ty jag anser icke lämpligt, att nu söka göra mina åsigter i dessa delar gällande, och jag vill således åtnöja mig med att få saken bifallen, sådan den af Utskotten blifvit framställd.
Det förefaller mig besynnerligt, att Utskotten kunnat tro det, genom bildande af en grundfond, å beloppet hvaraf RiksgäldsContoret utfärdar obligationer, någon större garanti för uppfyllandet af Bankens förbindelser mot , egna borgenärer skulle vinnas, än den, som ligger uti Rikets Ständers beslut.
Är det icke i grund af just ett sådant beslut som
RiksgäldsContoirets obligationer hämtar sitt värde.
Den siste värde talaren har äfven yttrat, alt sedan Bankens jernbref vore upphäfvet, skulle den kunna tillförbindas att uppfylla sina skyldigheter.
Men om delta vill säga, att, i händelse Banken icke fullgör siira förbindelser, Ständerne skulle ställas under Svea HofRätts dom, och Svenska folket dömas, att betala Bankens skulder, lära sådane påfund aldrig kunna gå i verkställighet.
Jag tror derföre, att
Ständernes beslut är den enda gällande garanti, som linnes, och jag kan dessutom icke godkän - i88 Den 21 O c to b er e. m. na, att StatsVerkets skuld till Banken nu inskränkes till de ifrågavarande 4 millioner.
Jag anser tvärtom, att allt, hvad Staten fått af Banken, fortfarande bör bokföras, för att framdeles betalas i man af tillgång och behof.
Tidpunkter kunna inträffa, då Banken nödgas inställa sina vexlingsfunctioner i silfvérmynt, i fall inga extra tillgångar äro beredda till dess understöd; men det är icke öfverensstämmande med Svenska folkets intresse, att Bankens lånerörelse i sådane fall allt för häftigt inskränkes.
För öfrigt skulle jag tro, att, örn man icke ånyo fattar sådane beslut, sorn beredde 1818 års brytning, samt representationen förblifver nog vis, för att aldrig hastigt indraga landels rörelse-capital, ingen fara för Banken skall uppstå, så vida icke förvaltningen blifver oförsvarlig, och Banco-Fullmäktige missbruka sitt förtroende. o O Jag yrkar på dessa skäl, att
Utskottens förslag i förevarande punkt måtte afslås, troende, att Ständernes garanti är tillräcklig, och att den i intet afseende vinner större helgd derigenom, alt några förbindelser af RiksgäldsContoiret utfärdas.
Om det vore fråga, att afskrifva hela Statens skuld till Banken, borde sådant ostridigt icke bifallas, emedan Banken då skulle komma på underbalance och icke kunna fullgöra sina förbindelser; men här är endast fräsa om, Den 21 October e. m. 189 huru Statens skuld lill Banken skall reverseras.
Jag har redan haft äran yttra, att man icke kunde bestämdt utlåta sig öfver denna omständighet, innan beslut blifvit fattadt, huru och hvartill desse obligationer skola användas.
Den andra anmärkningen består deri, att en obligation af RiksgäldsContoirels
Fullmägtige icke medför större säkerhet, än en sådan, ulgifven af Banko-Fullmägtige.
Jag tror, att säkerheten och kraften af förbindelsen blir lika, antingen deri utgifves af Bankens eller RiksgäldsContoirets Fullmägtige.
Orri Banken behöfver indraga sedlar, måtte den hafva lika lätt att upplåna penningar på egna obligationer, som på RiksgäldsContoirets; och Ständerne få då vid nästa Riksdag bestämma, huru dessa obligationer skola inlösas; men att nu derom förordna, anser jag olämpligt, såsom blott tjenande att väcka oro och misstroende/emedan man i allmänhet hyser farhåga för Statsobligationer under hvad form som hälst, och tror, att de, endast i händelse af ett verkeligt behof, böra komma i fråga.
Jag tillstyrker således afslag å förevarande punkt.
Jag medger, hvad Herr Stråle yttrat, i afseende på dess betänkligheter deremot, att Utskotten i deras Utlåtande ej tillstyrkt några vissa föreskrifter för användandet af de ifrågavarande för - bindelserne, men sådant kan lätt hjelpas.
Den 21 October e. m.
Jag anser, att obligationer utgifna på fyra månaders tid icke innefatta egenskapen af nya skuldförbindelser.
Frågan är nu, om, då man vill ordna myntförhållanderne, det är skäl att beröfva Banken en fond, som sätter den i möjlighet, att å bestämda tider honorera sina förbindelser.
För tillhandahållandet af en dylik fond åt Banken, finnas efter mitt omdöme 3:ne skäl, nemligen 1:0 att man ej kan hafva eller få säkrare fordringar, än hos Banken; 2:0 att
Banken kan få så oväntade och starka påkänningar, att den behöfver anlita sin credit, för att icke på en gång förstöra sina tillgångar och de till Banken gäldskyldige; och 3:o att då Ständerne lemna sina förbindelser genom RiksgäldsContoret, de också böra vara betänkta på alt icke tillgripa af Bankens egendom, oell sätta den på obestånd.
Jag tillstyrker alltså Utskottens förslag i hvad angår att gifva förskrifningar på fyra månader, men i afseende på formen har jag några anmärkningar.
Jag tror, att den oro man hyser för skuldsättningssystemet, i allmänhet förekommes, om man för ifrågavarande fall utsätter det villkor, att desse sedlar aldrig måtte af BankoFullmägtige få begagnas utan i den händelse att Banken erhöll så stark påkänning, att den icke kunde fullgöra sedelinlösningen med mindre än att antingen upplåna penningar, eller sälja sitt silfver.
Om man derjemte borttog tillstyrkandet om 2 procents af§ät - Den 21 October e. m. igt tande till Amortissemcntsfond, hvilket jag icke finner vara nyttigt eller nödigt, ty då Bankens obligationer löpa med ränta, blifva de äfven säljbara, kan jag icke inse någon fara alt i öfrigt bifalla Utlåtandet, emedan det förslag, som deri innehålIes, då blir ganska nyttigt, och icke kan väcka någon oro ulan hos den, som nödvändigt vill oroa sig utan orsak.
Att afföra hela Statens skuld till Banken utom columnen, vore detsamma som att förklara, det man icke vill betala hvad man är skyldig.
Jag bestred vid förra Riksdagen, och bestrider äfven nu, att desse 41 millioner, sorn utgöra Bankens fordran hos Staten, skola helt och hållet afskrifvas.
Dessutom bör man icke, så vida man har alfvar med att fylla de verkliga allmänna behofven , b varti 11 äfven hörer hvad som fordrats för iståndsättandet af Armeens materiel, i förhand tillgripa Bankens behållna vinst, utan låta deraf tillgodokomma Banken så mycket, sorn erfordras för fullgörande af dess funclioner, på det resten må kunna användas till Statens behof.
Det är således äfven af det ytterligare skäl, att icke, i brist på medel, tvingas till att afslå nödvändiga anslag, som jag yrkar bifall till Utlåtandet med de niodificationer jag här förut haft äran nämna.
Den omtaldta lättheten att fylla Statens behofver genom ökad bevillning, tror jag vara skadlig och öfverflödig.
Beträffande den föreslagna 4-procents-räntan, anser jag lik - 192 Den 21 OctoLer e. m. giltigt, om flen står utsatt eller ej, ty så länge det i /[‘.de punkten står, att Bankens behållna vinst skall användas för Statens räkning, kan man blott bokföra räntan, som icke behöfver beräknas, förr än Banken skall upplåna medel till förstärkande af sin fond.
Men då bland de flere Ledamöter, som talat öfver ämnet ingen ansett detta förslag anmärkningsvärd t, är troligen ingen fara med dess antagande.
Jag finner icke underligt, att den Ledamot, som arbetat emot realisationen, äfven vill afslå förevarande punkt.
Tvertom är det ganska conseqveut, ty det är gifvet, att utan beviljandet af de i punkten föreslagne åtgärder, skall hela realisationen göras om intet, i fall man nekar Banken möjliga utvägar, att förstärka sin fond vid samma tillfälle, som man öppnar den för alt tillfredsställa alla sina borgenärer.
Någon fullständig calcul öfver Bankens tillgångar har aldrig blifvit oss meddelad, och Herr Rosenblad har redan upplyst, alt den oss förelagda beräkningen är för hög.
Dessutom bör man ihågkomma, att en Bank, hvars alla fordringar äro förfallne vid anfordran, ej får beräkna sine efter långtid förfallne fordringar, såsom t. ex. fastighels-lånen, till den siffra, hvarpå de äro förskrifne, utan till det värde, hvarföre dess fordringar mot kon - Den 2t October e. ra. ig3 kontant kunna försäljas.
Jag är fiende till all onödig Statsskuld; men här är ej fråga otn alt göra sådan, utan tvärtom att betala en redan varande; och då vid pass 20 millioner skuld kan liqvideras, med att lemna reverser på mindre än 4i> tyckas villkoren ej vara obillige.
Här har blifvit frågadt, hvad skillnaden är emellan bokföringen och reversalsystemet.
Skillnaden är den, att genom det sednare kunna BankoFullmägtige åt den mestbjudande försälja obligationerne, hvarigenom de komma i enskild hand, och Ständerne torde finna större betänklighet att plundra individer, än Banken.
Jag skulle visserligen önskat en annan stylisation på obligationerne, och en kortare tid för deras inlösning t. ex. 20 år, men då de andra Stånden redan antagit Utlåtandet, önskar jag, att det äfven af Ridderskapet och Adeln måtte bifallas.
Af flera värda Talare har redan blifvit utredt, att de föreslagne åtgärderne endast åsyfta allmänhetens betryggande i afseende å realisationens bestånd; så altför mig endast återstår, det tillägg att antingen behöfver
Banken tillgripa de föreslagne utvägarne, eller också icke.
I förra fallet vore åtgärden alldeles nödvändig, för att förekomma realisationens förstörelse och de deraf nödvändigt föl ja n46 H. i3 *94 Den 21 Oetober e. m. de oberäkneliga olyckorna; men i sednare fallet kan någon förlust af åtgärdens uteblifvande omöjligen uppstå.
Friherre Rantzou, Johan Albert'.
Bland de olyckligaste följeslagare af den nu beslutade myntbestämningen, anser jag förslaget af räntebärande StatsObligationer till Banken.
Om jag kunde fatta det begrepp, att Banken finge mera säkerhet att få Statens skuld betald, derföre, att RikgäldsContoiret till Banken reverserade denna skuld, än den äger, då Rikets Ständer, med erkännande af skuldens giltighet, åtaga sig att derå på bestämda tider göra afbetalningar, på sätt hittills till en del skett; så skulle jag åtminstone begripa, att den föreslagne reverseringen hade något ändamål.
Nu ser jag åter deri endast ett medel, att åt oss öppna den, enligt min öfvertygelse, högst farliga Statsskulds-banan.
Om en del af Bevillnings-öfverskotten årligen inginge till afbetalning af den ifrågavarande Statsskulden; eller om Banken finge till samma ändamål använda någon del af den till Statsverket nu ingående räntevinst, intilldess alltsammans vore betaldt; så skulle Banken derigenom kunna på ett ganska naturligt sätt samla en grundfond, liggande orubbad i Bankens hvalf, och hvaröfver den i behofvets stund kunde disponera.