Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En värd motionär har vid denna Riksdag föreslagit borttagande af edgång före bevillnings-taxeringen, till undvikande af s. k. »samvetsträngsel» och »menederi.» Enl. min åsigt äro rymliga samveten långt skadligare än de trånga, ilan kan visserligen säga, att en rättskaffens man handlar såsom han bör äfven utan afläggande af någon ed; men, mine Hrr! vi hafva likväl i lifvets vigtigaste förhållanden på goda skäl bibehållit edgång: vi svärja derpå, att med lif och blod försvara Konung och fosterland; vid vigseln lofvar man sin äkta maka trohet och kärlek; inför domstol lofvar man edligen, att vittna hvad man vet rätt och sannt vara.
Jag inser således icke, hvadan man ej lika,gerna må fortfarande bibehålla edgången för taxeringsman.
Det är en väckelse för den samvetsgranne.
Enhvar, som haft förtroendet att vara taxeringsman, vet, huru ofta man utsättes för upmaningar att icke alltför högt taxera än den ene, än den andre bland skattskyldige.
När nu så är förhållandet, att ganska ofta den erfarne taxeringsmannen finner taxeringen ganska billig, kan han besvara dessa upmaningar dermed, att han inför Gud har svurit, att taxera efter bästa förstånd och öfvertygelse, såsom i formuläret säges; kunnande han således icke i detta fall gå dylika önskningar till mötes, ty i jemförelse med ens egen eviga välfärd och salighet gälla inga konsiderationer.
Det är ju också icke meningen att efterskänka något, ulan hvarje skattskyldig person skall i mån af sin inkomst beskattas.
Denna edgång innefattar alltså icke annat, ♦ än att taxeringsmannen skall följa sin öfvertygelse och följaktligen söka att undvika misstag; och då han det redligen fullgörer, kan jag icke finna att edgången kan vara förnärmande för en samvetsgrann! redbar man.
Jag har sjelf aflagt en sådan ed och troget bemödat mig att densamma hålla, samt vågar trygga mig vid det medvetande, att de misstag, hvilka det oaktadt kunna vara af mig begångna, hafva varit ofrivilliga och alltså, enl. edens innehåll, icke mig tillräkneliga.
Således anser jag 119 § böra blifva oförändrad, och anhåller om afslag på Utslcs hemställan.
Jag har icke förbisett, att en aktad reservant har likasom jag ogillat Utsk:s förslag och i stället önskat, att man skulle vid TaxeringsKomitéernas första sammanträden upläsa de vigtigaste <§,§:na i Bevilln:»- 30 Den l April f. ra.
Förordmn, men jag befarar, att ett sådant upläsande icke afhöres med all den upmärksambet, som mati iakttager, då man på Guds heliga ord aflägger ed, »så sannt oss Gud hjelpe till lif och själ.»
På grund af alla dessa skäl förnyar jag min anhållan om afslag på Utslcs hemställan och bibehållande af 119 §.
Sköldebrand:
Emot Utsk:s förslag att borttaga den uti 119 § af nu gällande BevillmsFörordn. föreskrifna edgång, har jag intet att erinra.
Många skäl för dess borttagande förefinnas och jag föreställer mig, att flertalet af de personer, som deltagit i Taxerings- och PröfningsKomitéernas göromål, samt i öfrigt haft sig updragit att tillämpa denna temligen elastiskaBevillnrsFörordn.
, skola inse det olämpliga i denna edgång.
Jag har icke heller något att erinra mot det förslag, att man ur BevilImsFörordn. upläser de §§:r som innehålla föreskrifter om taxeringsmännens skyldigheter.
Deremot anser jag det af Utsk. föreslagna stadgande, att Ordfönn i Taxerings- och PröfningsKomitéer skola vid dessas första sammanträden erinra ledamöterna om deras skyldighet att handla efter öfvertygelse och samvete, är i högsta måtto olämpligt.
Om med detta stadgande afses, att Ordförm skall lemna ledamöterna endast en enkel erinran om deras skyldigheter, synes mig stadgandet vara obehöfligt och öfverflödigt, då bland de §§:r, som skola upläsas, den andra i ordningen innehåller, att det åligger taxeringsmännen att på ära och samvete tillämpa Författnm.
Afses åter med detta stadgande, och delta antager jag vara meningen, att denna erinran till ledamöterna skall innefatta en föreställning, som har till ändamål att hos någon ledamot, som deraf kan vara i saknad, uparbeta ära och samvete, om jag så må uttrycka mig, så hemställer jag om det är tänkbart, att en Ordfide genom en sådan föreställning kan framkalla denna ära och samvete hos den som icke eger dem; och i alla fall förblifver den kränkande för. ledamöter i Komitéen med ära och samvete.
Jag anser mig således ega fullkomligt goda och giltiga skäl för mitt yrkande om afslag på 119 §, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen och anhåller, att B. o. Ad. ville antaga det förslag till redaction jag i min reservation upgifvit, hvilket lyder sålunda: »Till erinran om den hvarje ledamot i Taxerings- och PröfningsKomitée åliggande skyldighet, att efter bästa förstånd och med tillämpning af föreskrifterna i Bevilln:sStadgan, på heder och samvete, påföra hvarje skattskyldig den beskattning, han bör vidkännas, så att hvarken Kronan eller de skattskyldige förnärmas i sin tillständiga rätt, skola vid början af Komitéernas verksamhet §§:na 64, 65, 66, 67, 71, 102, 104, 105, 106 och 109 i denna Stadga upläsas.»
Man har sagt mig, att tvenne Stånd, med afslag å Utsk:s hemställan antagit denna redaktion, och jag anhåller ånyo att R. o. Ad. ville förfara på samma sätt.
När man afhört Frih.
Sköldebrands anförande, skulle man ovilkorligen deraf draga den slutsatsen, att alla edgångar borde borttagas, och att man endast borde förbinda Den 1 April f. m. 31 sig att handla efter heder och samvete.
Jag tror likväl, att detta icke skulle medföra några särdeles lyckliga följder.
Man ser, hurusom inom hvarje civiliseradt samhälle, man alltid tager en offentligt afgifven försäkran till grund derför, att menniskor skola handla efter heder och samvete.
Sålunda aflägger man tro- och huldhetsed till Konungen, när man utnämnes till en tjenst, så aflägger man den s. k. tjenste-eden.
Enhvar,, som skall utöfva domareembetet, måste aflägga domare-ed, emedan Staten vill i denna ed finna en garanti derför, att domaren skall i sitt embete göra alla lika rätt, den fattige såväl som den rike.
Äfven fordrar lagstiftaren af vittnet, att det inför domaren skall vid sin själs salighet försäkra, att det skall tala sanning i allt, hvarom vittnet tillfrågas, och lagstiftaren har i detta hänseende varit så omsorgsfull om sanningens utletande, att han till och med ålagt domaren, att, efter vittnesedens afläggande, erinra vittnet om edens vigt och värde.
När nu i alla offentliga bestyr, lagstiftaren föreskrifvit edgång såsom en garanti för samvetspligtens upfyllande af menniskan, och man icke lärer kunna förneka, att det är en samvetspligt att vid tillämpning af Bevilln:sFörordn. göra rätt, så bör man väl icke göra något undantag för dem, som skola tillämpa denna Förordn. mera än för dem, som skola tillämpa andra lagar och författningar.
Om alla vore med motionären, i afseende på hjertats och samvetets egenskaper, lika qvalificerade, skulle jag anse alla slags edgångar öfverflödiga; men då så icke är, utan man tvertom beklagligen nödgas antaga, det behofvet icke så sällan klöfver påminnelse om att handla efter samvete och hederns lagar, tror jag det vara ganska nyttigt, att det gamla stadgandet bibehållas, och alt således de, som skola bestämma medborgares bevilln.-s-afgifter, inför allmakten försäkra, att de efter bästa förstånd och samvete skola utöfva sin pligt.
Erfarenheten har visserligen visat, att ifrågav:de ed icke blifvit af åtskilliga personer upfylld, likasom att vittneseden icke ledt till det med densamma åsyftade ändamål, men derföre, att dessa så heliga saker varit missaktade, bör man väl icke fördöma desamma, hvarföre jag lika med Frih.
Cederström anhåller, att R. o. Ad. ville afslå Utsk:s hemställan och bibehålla 119 §:n oförändrad.
Sköl debrand anser jag att Utsk. välbetänkt afskaffat edgången.
Jag anser äfven obeböfligt och obehagligt, att Ordf:n i dessa Komitéer skall lemna ledamöterna varningar.
Man kan visserligen tycka, att det är både följdriktigt och icke af stor betydelse om i ett land, sådant som vårt, der man svär så mycket, man svär litet mer eller mindre; men jag kan för min del likväl icke instämma i denna åsigt.
Man kan derjemte icke neka, att så beskaffad som Bevilln:sFörordn:n är med sina obestämda föreskrifter, hvilka således måste föranleda tvekan vid tillämpningen, det är obehagligt, ja ohyggligt, att höra personer svära på hvad som i viss mån kan anses omöjligt att fullgöra.
Sköldebrand och anhåller om bifall till hans förslag. 3'2
Den 1 April f. m. Gr. af Ugglas:
Jag anhåller att Riddarh,Sekret:n mått# uplysa, i hvilka beslut de öfriga Stånden stannat.
Riddarh.Sekrel., att numera från samtlige de öfriga RiksSt:n ankomne prot.-utdrag, rörande pröfningen af Be v i 11 n :s Ctslcs Betänk.
N:o 5, innehöllo, att, i fråga om hvad Utsk. i afseende på den ifrågavarde 119 § yttrat, såväl Preste- som RondeSt. godkänt första mom. samt med afslag å livad Utsk. i sednare mom. tillstyrkt, antagit den lydelse af 119 §:n, som Frih. Sköldebrand uti sin Retänlct vidfogade reservation föreslagit, samt att BorgareSt. bifallit det första af Utslcs i afseende på denna § afgifne yttranden, men upskjutit det andra, för att pröfvas i sammanhang med. behandling af upstäldt förslag till ny BevillnrsFörordn.
Sedan trenne Stånd beslutat borttagande af edgången, torde vara öfverflödigt att här uptaga tiden med ådagaläggande af riktigheten i Utslcs åtgärd, hvilken torde bäst bevisas af erfarenheten om det oriktiga sätt, hvarpå Taxerings- och PröfningsKomitéerna tillvägagått.
Sköldebrands förslag, så är det af tvenne
Stånd antaget och det tredje har upskjutit frågan.
Således har R. o. Ad. nu till föremål endast att välja den lämpligaste redaktionen.
Jag tror mig äfven veta. alt man i BorgareSt. lemnar företräde åt Hr Frih:s förslag.
Afven inom Utsk. ansågo många det vara ganska obehagligt för Ordf-.n, att lemna ledamöterna påminnelser att handla efter heder och samvete; och skulle ett dylikt stadgande blifva gällande, hade detta till följd, att Ordf:n låter upläsa 119 §:n och de öfriga som dermed hafva sammanhang ulan att säga ett ord.
Aid sådant förhållande torde det vara lämpligast att R. o. Ad. antager Frih.
Sköldebrands reservation, hvilken ålägger Ordf:n endast att låta för Taxerings- och PröfningsKomiléens ledamöter upläsa de hufvudsakligaste §§:na, hvilka skola tjena dessa Komitéer till efterrättelse.
Jag anhåller om afslag på Utslcs hemställan och bifall till Frih. Sköldebrands reservation.
Jag begärde ordet för att få instämma med Frih. Gederström och Hr Printzensköld och detta på grund af min reservation, men då jag nu hort, att frågan är afgjord, vill jag icke besvära Ståndet med någon upläsning af densamma.
Då man vid innevcde Riksdag hört en nästan enhällig klagan öfver att TaxeringsKomitéerna icke motsvara sitt ändamål, synes det mig i sanning underligt, att man borttager snart sagdt det enda medel, hvarigenom ledamöter i TaxeringsKomitéer kunna förmås att upfylla sina pligter.
Det är beklagligen en sanning, hvad Gr.
Ugglas sagt, att detta medel hittills visat sig vara icke tillfyllestgörande; och under sådant förhållande hade väl varit lämpligt, att, då man afskaffar edgången, man i stället
SS stället föreslår något annat, och hvad Utsk. i det afseendet hemställt hafva talare redan underkänt, och jag måste bekänna, att jag delar deras åsigt, hvilka anse Ordf:s admonition till ledamöterna i dessa Komitéer tjena till intet, men jag tror, att upläsandet af några §§:r ur Bevilln:sFörordn. uträttar lika litet om icke ännu mindre.
Jag vädjar till Herr:ne, om J någonsin håfven deltagit i val, der upläsandet af vissa §§:r ifrågakommit och om J afhört detta upläsande, samt om J tron, att ledamöter i Taxerings- och PröfningsKomitéerne skola lemna någon särdeles upmärksamhet åt dessa §§:r som skola för dem upläsas? åfan kunde snarare borttaga äfven detta, så vore saken klar.
Om vi skola hoppas, att den åtgärd för åstadkommande af en jemnare fördelning af bevillningen, om hvars vidtagande R.
St:r heslutat att hos K. åf. anhålla, skall leda till ändamålet och lemna taxeringsmännen ledning för sitt omdöme i frågan, skulle jag tro, att bibehållandet af edgång för dem icke är mera olämplig än edgång i många andra afseenden, och i detta hänseende instämmer jag med hvad en föregule talare yttrat.
Alla, som innehafva embeten eller tjenster, hafva ju aflagt ed, att sköta dem efter bästa förstånd och samvete.
Jag är öfvertygad, att dessa flrr i alla fall skölt sina befattningar samvetsgrannt, men då edgång såväl för beklädande af tjenster som i många andra fall bibehållas, kan jag ingalunda inse, att edgång för taxeringsman är mera olämplig än i många andra fall.
En ledamot, som inträder i Nämnden vid en tläradsRätt skall aflägga ed på, att han skall döma efter lag och månne det för honom icke är svårare att tillämpa denna .lag än för en taxeringsman att tillämpa Bevilln:sFörordn.
Jag tror, att antingen böra aila edgångar afskaffas eller också bibehållas i de fall, då en erinran eller ett tvång att upfylla sin pligt är nödvändigare än eljest.
Orsaken dertill, att den taxeringsman ålagda edgång hittills icke upfyllt sitt ändamål, anser jag vara, att taxeringsmännen icke haft någon ledning för sitt omdöme, och skulle det kunna lyckas oss att åstadkomma en sådan, vet jag icke, hvarföre edgången skall i detta fall borttagas, hvilket icke heller bör ske förr än den i alla andra afskaffas.
St:r hafva redan begärt en revision af edgångarne, och förr än resultatet af denna revision blifvit kändt, tror jag vi kunna vänta med afskaffandet af edgången uti förevar:de fall.
Jag begärde ordet, innan ännu här var olficielt kändt, att frågan är afgjord.
Jag får således endast tillkännagifva, att jag delar Gr.
Sparres mening och befarar, att vi snart nog få erfara, att borttagandet af edgång kommer att medföra minskning i bevillningen.
Utsi;, har, enl. mitt förmenande, hand lat rätt, då det föreslagit edens borttagande.
Jag anser denna ed obillig, då den icke kan hållas.
Man kan svära på, att försvara sitt fädernesland, att tala sanning, att dömma efter skrifven lag, men man kan icke svära på, att riktigt tillämpa en Författning, hvars innehåll man icke känner.
Der sitter i TaxeringsKomitéernas V. H. 3 34 Den 1 April f. m. mången, hvilken aldrig sett BeviilmsFörordn., icke desto mindre aflägga desse en heliged, att vederbörligen tillämpa de 140 §§:na i Förordn.
Är detta rätt, är detta billigt?
Eden är vidare olämplig.
De många öfverklagade orättvisorne visa ju tydligen, att den icke kunnat afhjelpa det onda.
Den är slutligen onödig; ty den person, som lofvar att på heder och samvete handla rätt, men ändock icke gör det, han bindes säkerligen ej af någon ed, den må vara huru kraftig som helst.
Cederströms fruktan för blifvande tumningar, så tror jag, att taxeringsmannen har lika lätt att afböja dessa försök om han svarar: jag har vid heder och samvete lofvat att göra rätt, som om han säger: jag har svurit på att göra det.
Tre Stånd hafva redan bifallit punkten.
Jag hoppas, att R. o Ad. skall göra så med.
Jag skulle visserligen vilja göra några anmärkn:r mot Frih.
Sköldebrands redaktionsförslag, men då det redan blifvit af MedStånden godLändt, nödgas jag förena mig deri.
Mycket lönar det icke mödan att vidare orda i denna fråga, då hon blifvit af tie Stånd afgjord, men jag kan icke underlåta att besvara Gr:ne Liljencrantz och Björnstjerna.
Det vöre i sanning beklagligt, om edgången skulle borttagas derföre, att, som Gr.
Liljencrantz anfört, edsformuläret är mer eller mindre lämpligt upstäldt.
Skulle dess upställning befinnas mindre lämplig, sä inser jag licke något hinder derför, att It.
St:r såsom för någon tid tillbaka skett, i fråga om edgång för borgenärer i konkurs, göra ändring i formuläret, men bibehålla sjelfva edgången.
Således är detta icke något skäl för edens afskaffande.
Man vet, att en sådan helig handling, som en edgång, är djupt rotfästad i folkets sinne, och derföre bör man så litet som möjligt rubba den öfvertygelse, som finnes hos den stora massan af nationen, att edgång är en högst vigtig sak, så att man icke bör leka med densamma.
Om nu, såsom jag förmodar, edgång inom TaxeringsKomitéerna hädanefter icke kommer att äga ruin, b!ifver otvifvelaktig! följden den, att den stora mängden af skattskyldige, närde imer eller mindre mån linna sig orätt beskattade, skall förklara, det orsaken till en sådan beskattning ligger deri, att man numera icke handlar efter aflagd ed utan efter godtycke.
Jag skulle tro, att man bör söka förekomma dylika omdömen.
Björnstjerna har bland skälen för edens afskaffande anfört, att om taxeringsman skola aflägga ed, denna edgång innefattar skyldigheten för dem att tillämpa en författning, om hvars innehåll de icke ega kännedom.
Jag måste sannerligen beklaga, om det så går till i TaxeringsKomitéerna, att man icke ens gör sig mödan att läsa Bevilln:sFörordn.
Jag tror icke, att en sådan TaxeringsKomiléernas lättsinniga behandling af ärenderna derstädes skall af någon Ordf:de kunna afhjelpas.
Men om nu äfven icke alla taxeringsman känna BevilimsFörordn., så är med den saken icke värre än med nämndemännen i en HäradsRätt.
Dessa få icke utöfva domarekallet med mindre än att de aflägga domare-ed, men icke lärer man vilja påstå att nämndemännen hafva den fullständiga kännedom om lagen, som Ordf:n i Pen [ April f. m. 35 Rätten, och skulle man väl derföre befria dem från eden?
Sådant skulle i hög grad ogillas a-f den allmänna rättskänslan.
Sköldebrand har velat renplacera eden med upläsning af vissa stadganden i BevillmsFörordn.; på det att taxeringsmännen skola få veta hvad deras frid tillhör.
Jag hemställer likväl till Herr:ne, om det då icke är vida lämpligare, att vid sin själs salighet svärja på att göra rätt, samt att Ordf:n i Komitéerna erinrar om, att man skall hålla denna ed och fullgöra de skyldigheter, hvartill densamma förbinder.
Det är något, hvaröfver ingen ledamot i Komitéen kan finna sig stött.
På grund af alla dessa skäl, och då jag tror, att R. o. Ad:s blifvande beslut möjligen kan göra sig gällande inom de öfriga Stånden, anhåller jag, att R. o. Ad., utan afseende på dessa Stånds beslut, måtte afslå Utsk:s framställning och bibehålla det gamla stadgandet.
Frågan är af tre
Stånd redan afgjord och jag skall derföre blifva ganska kort.
Jag har begärt ordet i ani. af en talares yttrande, hvilket jag anser icke böra förbigås.
Han sade nemi., att eden icke borde borttagas, emedan den innefattar en kraftig upmaning att handla rätt; men om kraftiga upmaningar alltför olla göras, förlora de sin verkan.
Såsom sådana böra derföre ederne i möjligaste måtto inskränkas, hvartill jag hemtar skäl från 17 Kap. 30 och 31 §§ Rätteg:sB:n.
Då lagstiftaren således visat, att han velat, så vidt möjligt är, inskränka begagnandet af edgång, måtte det väl vara ett skäl mer att afskaffa sådan också för taxeringsman.
Utsk. hafva hand lat välbetänkt, då det föreslagit edens afskaffande, och jag gör det desto heldre, som jag varit ledamot i en Komitée, der ingen mer än Ordf:n och jag haft BeviilmsFörordn. i händerna.
Och min öfvertygelse är, att flere ledamöter hvarken sett förfatfnm eller ännu mindre kände den.
En talare har sagt, att vi hafva mänga eder, hvilka äro mindre lämpliga än den ifrågavaride, hvilken alltså borde bibehållas.
I anledn. häraf får jag förklara, det jag anser att man ju förr desto hellre bör göra början med afskaffandet af dylika eder, och derföre anhåller jag om bifall till Frih.
Jag hade icke ämnat deltaga i denna discussion, emedan jag dels hufvudsakligen delar Utsk:s åsigter och dels erfarit, att tre Stånd redan afgjort frågan, ålen jag har begärt ordet i ani. af de här uttalade åsigterna om edens beskaffenhet.
Björnstjerna har sagt, att eden är af den beskaffenhet, att taxeringsmännen icke kunna upfylla sina förbindelser att t i i 1 lämpa Bevilln:sFörordn:s föreskrifter, och Gr.
Liljencrantz har yttrat detsamma med tillägg, att det varit honom ohyggligt att höra personer aflägga denna ed.
Dessa omdömen drabba naturligtvis de personer, som hafva varit nog olycklige att af R. o.
Ad. väljas till taxeringsman här i Stockholm.
Denna ära har vederfarits mig 3» Deu 1 April f. m.
Åtskilliga gänger, och jag måste afskudda mig det omdömet, att jag icke ansett mig kunna upfylla R. o. Adis förtroende.
Jag får erinra derom, att denna ed icke innehåller, att jag skall tillämpa Förordn. på ett bestämdt sätt, utan endast att jag efter bästa öfvertygelse skall tillämpa den, och jag har åtminstone icke funnit någon svårighet vid denna förfaltms tillämpning.
Alin öfvertygelse är, att om man nu borttager alla kontroller, så hör det vara ganska lätt att vid nästa Riksdag kunna erhålla nya grunder för be v i 11- ningens utgörande, hvarom, såsom jag hoppas, K. AI. till R.
St:r låter afgifva förslag.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, hemställde Hr Gr. O. Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla den i första delen af förevaride punkt gjorda hemställan att den i 119 g stadgade edgång må uphöra; och ropades härvid starka
Uplästes till justering och godkändes följande voterings-proposm.
Den som bifaller BevillmsUtskis hemställan att den i 119 §:n af BevillmsFörordn. stadgade edgång må uphöra, röstar Ja; den det ej vill, röstar
Nej; Vinner Nej, varder denna hemställan af R. o. Ad. afslagen. yjd voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer:
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt, att i afseende på sednare delen af förevaride punkt, deri Utsk. föreslagit förändrad redaction af 119§:n, blifvit yrkadt, dels bibehållande af den redaction som nu gällande BevilimsStadga innehåller, hvilket yr^ kande dock numera till följd af R. o. Adis sednast fattade beslut hade förfallit, dels bifall till den redaction af 119 gin, sorn Frih.
Sköldebrand uti förevaride Betänk, bifogad reservation föreslagit, blef först proposin till bifall å Utskis förslag till redaction af ifrågavide § framställd och besvarad med Nej; hvarefter R. o. Ad. biföll den i Frih.
Sköldehrands reservation föreslagna redaction af denna §. 35:le punkten, ang:de § 123; och 36:te punkten, $ '27.
Dessa punkter biföllos. 37:de punkten, ang:de § 128.
Härvid förekom först Utskis hemställan, angide förhöjning för lösen af debetsedlar; och yttrade sig derom Hr Palmcrantz:
Då de tjenstemän, som utfärda debet äedlaf, troligen vid denna Riksdag erhålla löneförhöjning, vet jag Me, hvarföre löneförhöjning skall dem beredas äfven derigenom Den 1 April t. m. ST att lösen för debetssedlarne höjes.
Denna förhöjning, om den vinner R.
St:s bifall, blir inom många orter säkert ganska betydlig derigenom att på debetsedeln upföras icke blott personliga afgifter, utan afven kronotionde, häst-vacanceafgift, m. m., allt för att högre lösen för debetsedeln må kunna af den skattskyldige uttagas.
Det synes mig alltså lämpligare all det gamla stadgandet bibebålles, hvarom jag anhåller.
Hr von Troil: Jag hembär Utsk. min tacksamhet, för det att Utsk. vidtagit en af behofvet så högt påkallad åtgärd.
Af alla landsstats-tjenstemännen äro Häradsskrifv:ne mest betungade med arbete och det ringa tillskott Utsk. i deras löner föreslagit är endast en ringa ersättning för deras tunga möda vid riebetsedlarnes utfärdande.
Jag hemställer till enhvar, om den af Utsk. föreslagna lösen kan på något sätt anses betungande.
Jag anhåller om bifall till Utslcs tillstyrkande.
Jag vill tillägga, att genom bifall till Utsk:s förslag blifva Häradsskrifv^ löner betydligt ökade.
Jag kan icke förstå hvarföre de skola hafva serskild betalning för allt hvad de göra.
De skola väl göra något för deras löner.
Stael von Holstein, F a b. Wilh.:
Jag anhåller att få instämma i hvad Hr Palmcrantz yrkat.
Propos. till bifall å Utslcs förevar:de hemställan, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit
Sedermera förekom och bifölls Utslcs i förevar:de punkt afgifna tillstyrkande, i fråga om rättighet för skattskyldig alt emot lösen undlå särskild debetsedel för hvarje å hans förteckning uptaget tjenstehjon. 38:de punkten, ang:de § -134; och 39:de punkten, angtdt § Hl. R. o. Ad. biföll hvad Ut9k. i dessa punkter hemställt.
40:de punkten, ang;de § 142.
Då delta Utsk:s tillstyrkande öfverenssläm mer med motiveringen af beslutet om 2 <§:n, nemi., att 500 Rdr skall vara minimum af den inkomst, hvarefter bevillningen skall utgå, och då R. o. Ad. ogillat detta beslut samt fastställt minimum till 300 Rdr, torde i öfverensstämmelse härmed en förändring böra göras.