Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter sjelfva grunderna angår, så, enär det Bevillnings-system, som rubbades vid 1809 års Riksdag, förut, under en längre tidrymd, utan synbart förfördelande och utan all anmärkning, varit godkändt och följdtj hvaremot sedermera gällande Bevillningspi inciper fordrat och skola fordra beständiga förändringar synes det mig vara grundadt i rättvisa, och förenligt med Riksdagsmannarätt, att yrka närmare pröfning af de vid t8c9 års Riksdag ogillade Bevillnings-principer, och får jag derföre ödmjukligen anhålla om Bevillningsutskottets granskning och bedömmande af de vid 1800 års Riksdag godkända men sedermera ogillade hufvudgrunder för Bevillnings utgörande, hvilka, utan erinran, torde, såsom gammalmodige, icke komma i fråga, med yttrande huruvida, med bibehållande af dessa hufvudgrunder jemte förändringar deri föranledde af de vid Egendoms-uppska’tningar erhållna upplysningar, ett rättvist och lämpligt Bevillnings-system kunde uppgöras, som förenade - Deri 17 April. e. M.
S85 de rättvisa i fördelningen af Bevillningen med Säkerhet för de skattskyldige att icke, i bestämmande af deras förmögenhet och afgiften, bero af taxeringsmännens godtycko.
För att åcke besvära Ridderskapets och Adelns tålamod, vill jag, för det närvarande, icke ingå j de mindre detailer, hvari mig synes att Bevillnings. systemet borde förändras, ut3n in» skränker mig att blott anföra några hufvudgrunder för verkställigheten j men då jag framställer dessa, sker det i förening med det förbehåll, att en föreslagen tillökning i Bevillning efter vissa Artiklar icke medgäfves annorlunda än i förening med en föreslagen mindskning i andra.
Jag föreslår: 1:0
Att den personella afgiften, som nu är lika lör den rika och fattiga, för husbonden och tjenaren, må, med ledning af 1800 års Bevillnings-Förordning, utgöras efter flera gradationer till olika belopp, sorn, med afseende å embete, anseende eller förmögenhet, borde af taxeringstnän bestämmas, och då i allmänhet personliga afgiften nu är En R.dr, som borde sådan bibehållas, kunde 1 R:dr 24 skilling eller 2 R:dr blifva Minimum för en af förenämnde anledningar Uppkommande större personlig afgift, hvaremot Maximum icke kunde bestämmas, beroende af den. närmare kännedom, man i allmänhet äger af förmögenheten hos de skattskyldiga.
Vissa principer kunde likväl till taxeringsmännens ledning föreskrifvas, så att om t. ex. en ägare af 20 hemman ansågs till 20 Rtdrs personlig bevillning, kunde, genom en mindre Ridd. 0. Ad.
Prof. N:o 49, yo. 386
Den 17 April, e, m. tillökning, ägaren af 40 hemman anses filijo R:dr, o. s. v-, saint all annan känd eller supponerad förmögenhet i ett lika förhållande till personlig afgift considereras.
Med den erfarenhet jag äger, som landtman, önskade jag, att, efter Taxeringsniännens bepröfvande, personliga afgiften stundom kunde, vid ömmande considerationer, dels eftergifvas, dels nedsättas, för sådana fattiga och uslingar, sorn sakna arbetsförmåga elier utvägar till förtjenst, i synnerhet sådana, som omgåfves af barn, hvilka med dem delade deras knappa tillgångar.
Det Vördiga Presterskapets tillstyrkanden och anmärkningar vid föregående Mantalsskrifningar borde i sådana fall kunna dertill Taxeringsmännen autorisera, och det vore bättre att med noggrann urskilning eftergifva en afgift, som stundom är för dryg för den medellösa, än att besvära KronoBetjeningen att utsöka den , der man förutser att tillgång skall saknas.
Oaktadt det jag. supponerar, att 50,00® R:dr skulle för eftergifter af förenämnde anledning möjligen kunna lörmind* ska personella Bevillningen, gör jag mig förvissad , med ledning af hvad Bevillningen före 1809,efter grunder af sådan beskaffenhet, utgjort, att densamma, utgörande år 1813 circa
En million R:dr, nu skulle, efter föregående förslag, uppgå till mindst 1,200,000 Pvtdr.
Hvad dernäst 2:0 angår Bevillningen efter 2'dra Artikeln, eller afgift af Löner.
Egendom, Förmögenhet, m m. som år 1813 uppgeck till 1,891,646 R‘dr, förmodar jag att , till lindring för de flesta Medborgare-classer 3 en tredjedel deraf bör för* Den 17 April, é. fil. kvinna, och nedsättas till två tredjedelar deraf, Omkring 1,200,000, eller nära dubbelt emot hvad, efter samma artikel och under enahanda benämningar, är 1808, efter 1800 års BevillningsFörord. ning, erlades till ett belopp af 680,000 R.dr. lag tror, att en dubbel summa emot den sistnämnda skulle med rättvisa i för* delningen kunna tillvägabringas , med uteslutande af det förhatliga i nu gällande BeVillningssystem, ätt nemligen egendomsägare, särdeles på landet, måste bero af Taxeringsimns godtfinnande, utan att kunna förese gränsen för deras beskattnmg, och utan att vara i tillfälle att med skäl kunna vederlägga Taxeringsmännens, af samma godtfinnande föranledda * ogillande af de skattskyld’ges uppgifter.
Med afseerfJ<?
å penninglöntagares bekymmersamma belägenhet, s irdtJcs de som med mindre löner nödgas i Stockholm vistas, borde d-sse rätteligen för det närvarande ifrån Bevillning befrias* men då medgifvande deraf icke torde vara att förmoda, synes mig, att afgift af penningelönec ifrån 1 500 R:rir och derunder borde åtmindstone nedsättas ifrån nuvarande 4 procent till 2 procent och derunder, på sätt 180c års Bevillning föreskrifver, hvilken nedsättning likväl för indelte löner icke borde äga rum.
Bevillningen för den synbara förmögenheten, borde en princip följas, att förekomma möjligh-ten afen arbitraire behandling af Taxeringsmännen vid bestämmande af egendomsvärden, och i de fäll då icke efter beräkning af en säker oföränderlig inkomst, eller af andra pålitliga förhållanden, ett värde kunde « 388' _
Den 17 April. e. tn. och borde åsättas, som af den skattskyldige godkändes, synes den i 1800 års Bevillningsförordning öppnade utväg, att ålägga Bevillning antingen efter egendomars beskaffenhet utan värdering, eller genom classilication elter en supponerad förmögenhet, vara mera lämplig, och utan chicane vid egendomsvärderingar leda till samma ändamål.
Jag förmodar, sedan nu mera all synbar förmögenhet i Riket blifvit värderad, att, vid jemförelsen af de bestämde afgifter, som efter i8oq års Bevillningsförordning erlades af Städerna, Jordbruk, Bergverk, Manufacturier, Fabriker, Verk och Inrättningar, med de, sednaste åren, åsätta värden å synb.tra förmögenheten, och afgifterne derför, man nu mera skall vara i tillfälle att jemföra ej mindre förmögenheten under olika benänanlngur , än hvad en och samma egendom, efter olika Bevillningsgrunder, i Bevillning erlagt, samt att derefter, med fästad uppmärksamhet på ett större Bevillningsbehof och nu varande myntvärde, kunna uppfatta en lika rättvis fördelning af Statsbördo na efter i8f>o års Bevillningsgrunder, som af de sedermera antagne, med undanröd jande af de niångfalldiga olägenheter som åtfölja de sednare; men då jag, i saknad af närmare kännedom, torde misstaga mig att yrka tillämpning häraf, i afseende på all synbar förmögenhet utan undantag, inskränker jag mig isynnerhet tillrådan, der jag är i till. fälle att förhållandet närmare känna, och får först yrka förändring i det olämpliga att bestämma värdet å qvarnar, hvartill inga pålitliga grunder sig förete denna rättighet har ofta dertill föranledt,att Taxer ingsmännens godtycke uppsatt dem till så högt värde, att ägarne förgäfves sökt köpare efter Taxerings-summan:
Det rättvisa vore, att, likasom 1800 års BevillmngsStadga föreskrifver, Bevillningen erlades efter stenparen, med afseende så val åvatten- som mäldtillgångj vidare, och i anseende tili Hemman och Landtegendömar, synes det vara rättvist och lämpligt att återkalla den Bevillnings-method isco års BeviilningsFöiordning föreskrifver.
Då trlad-s en Bevillning af 1 R;dr 32 sk, till 2 R:dr i Riks. gäldssedlar för hvarje helt Mantal.
Om nu, då Bevillningen efter denna artikel synes böra blifva dubbel enot hvad den 18-8 utgjorde, densamma ifrån 100 till 200 procent tillöktes lör hemmanen, som, efter i Socknarne föregångne classificationer, ökad s för de bästa och tnindskades för de svagare, så att 3, 4, 5 eller 6 R‘dr betaltes i Bevill Ining för hvarje h it Mantal, skulle jorden icke dess mindre erlägga emot 2 gånger högre Bevillning än 1808, efter 1800 års Bevillningsgrunder, ehuru beloppet af samma års
I Bevillning nu blott behöfver fördubblas, och deraf syn s att densamma i behörig motsvarighet emot annan förmögenhet, 1 allmänna ■ utskylderna deltog efter nyssnämnde förslag.
Svårigheten, om ej omöjligheten att bestämma Landtegendomars afkastning, behållning och ett d refter beräknadt värde, då de fleste ic| ke äro uppmätte och pä chartor affat-ade, och då Jordbruket, i anseende till missväxter
Den i- April, e, «, och partiella bördor, icke alltid visar ett lika förhållande, har alltid dertill föranledt, att, dä man beräknat inkomst, der sådan med säkerhet kunnat utrönas, har man deremot ansett tillämpning af samma princip icke böra äga rum för Jordbruket, i anseende till saknade grunder för bestämmande af inkomst, särdeles som i sådant fäll man äfven borde taga i beräkning de flerfaldiga särskildta onera hemman måste vidkännas, såsom Rotering, väghållning, skjutsningar, allmänna byggnader m. fl. som i detta land med största tyngden träffa jordbrukaren, utan deltagande af flera medborgareclasser, men i andra länder räknas till allmänna bördor, till allmänt deltagande, oclt då desse partielle nästan årligen ökaa med nya, såsom Passevoiance, högt uppdrifven Salpeters afgift , inqvarteringskostnader , hvilka alla förringa hemmanens verkliga värden, har qtvifvelaktigt hemmansägaren, med beräkning häraf, så mycket större rätt att annorlunda än för annan förmögenhet utgöra Bevillning, sorn det ofta skall inträffa , att svagare hemman, i synnerhet Skattehemman, då alla onera tili penningevärde beräknas, har liten eller ingen behållning till inkomst, ehuru de icke så-om yentegifvande på ett capital, utan egentligen såsom en bostad, icke dess mindre betalas med flera gånger högre köpsumma, än den borda blifva, som skulle beräknas efter behållna afkomst en; skulle åter hemmanens beskattning fortfara efter samma grunder som hittills, med obestämda betungande föreskrifter, så skola foljderne suart visa sig i aftynande förmögen - / Den 17 April. e. nu 39* bet bos de flesta hemmansägare i alla stånd, och i förening dermed i ett aftagande Jordbruk , sorn inga ÅkerbruksSällskap kunna upprätta.
Att så skall hända, då hemmansägaren, i cn för alla medborgare di yg Bevillning, likväl känner den med dubbel tyngd än andre, torde af följande framställning upplysas :
Jemlikt föreskriften i Bevillnings b örordningen , beräknas 5 procent af värderingssumman till grund för Bevillningen, lika för hemman somför annan förmögenhet.
Det är likväl kändt, att, kanske inecl undantag i de sädesrikare provinserna, vid egendomsköp beräknas oftast blott 3 procent, och, genom öfverdrifven värdering, stundom till dubbelt emot rätta värdet, som beror på Taxeringsmännens godtycke allena, händer icke sällan att procenten till behållning blir ännu ringare, sorn ofta genom missväxter ytterligare mindskas; hemmansägaren har således ofta icke två procent af ett hemman, som likväl, i beskattningsväg, beräknas gilva till 5 procent, likasom af annan förmögenhet, säker inkomst; men Bevillningen stannar icke dervid: han får ytterligare , jemlikt det uppdrifna hemmansvärdet, erlägga ej mindre Landttulls-ersättning än Brännvinsbevillning, för en så kallad rättighet, som han under Brännsvinsförbudet ej ens fått begagna, men väl varit skyldig afgiften betala, och, till råga på alltsammans, om hemmansägaren har någon större förmögenhet, måste han, i enahanda förhållande, betala den progressiva Bevillningen.
Jag kan med egen erfarenhet styrka ett sådant förhållande: 392 Den 17 Jlpril. e. m, En egendom af circa 5 mantal, sorn 1S12 värderades till 21,000 R:dr, värderades följande året '.ill 45,000, eller öfver hufvud till 9000 R:dr mantalet, blott af den anledning, att af tillfälliga orsaker ett hemman i 01 ten blifvit till d. tta pris försåldt.
Af hvad anfördt är torde finnas, att hemmansägare bära en tvefalt tyngre Bevillning, än andre medborgare, då de, i anseende till de flera partiella onera dem sednaste åren blifvit ålagde, likväl borde så mycket mera, med afseende på allmän fördel, skonsamt behandlas, som, då missväxter icke sällan mindska deras tillgångar, de just då måste med dess knappa tillgångar understödja sina på ägorna boende underhafvande, och lätta Regeringens bekymmer vid en allmän, nare brist.
Vidare, och till ändring i nuvarande Bevillnings system, tillstyrkes, att den okända förmögenheten, bestående i capitaier, fordringar, Actier, m- m. må, så vidt möjligt är, till beskattning uppsökas, och torde härvid kunna tagas någon ledning af de år 1800, till förmögenhets-afgiftens utgörande, antagne principer.
Det är väl sannt, att capitalister, genom myntets fallande värde, oskyldigt blifvit lidande, och borde, i afseende derpå, skonsamt behandlas; men, vid nu utsträckta Bevillningsbehof kan det icke längre medgifva!*, att ägaren af tunnor guld, hvilken oftast icke medgifver Bevillningsafdrag på sina ut* lånta Capital, som nu händer, blott betalar 1 R:dr personlig afgift, och således i allo icke mera bidrager till Statens behof, än dagakarlen.
En förändring häruti skulle bereda Den 17 April, e. m. 393 en betydlig tillökning i Bevillningen; och till styrka för denna förmodan, får jag åberopa det förhållande, sorn visar sig i Bevillnings-sum-, morna, efter olika beskattnings grunder, för Stockholm, i jemförelse till landet.
Stockholms stad taxerades år 1810 till 303,443 R:drs Bevillning och 1S13 till 348,988 R:dr; Stockholms Län deremot år 1810 till 89,639, men 1813 till 163,214 R:dr.
Då, vid jemförelse af dessa summor, i betraktande kommer, att i Stockholms Stads Bevillning föga tillökning sig företer, men deremot i Stockholms Län, likasom andra provinser, densamma i allmänhet blifvit ökad till nästan dubbelt belopp; och det härjemte är kändt, att Embetsman i synnerhet, och andra Medborgareclasser i Stockholm icke dessmindre erlägga en betydlig tillökning, för att utgöra en påräknad högre Bevillning, så torde detta förhållande upplysa, att i Stockholm allena en ganska betydlig men okänd förmögenhet nu undänkommit Bevillning, som år 1810 måste sådan vidkännas.
Till utrönande af den okända förmögenheten torde långifvare anmanas till redlig uppgift, och endast vid vägran eller uteblifvande af fullständigare uppgifter, en vidsträcktare rätt Taxeringsmännen tillerkännas, antingen att sig dem förskaffa, eller att efter egen kännedom och förmodan den skattskyldige behörig Bevillning påföra.
Äfvensom de skattskyldige borde anses berättigade till hemlig uppgift af okänd förmögenhet Intecknade Capitaier behöfde icke beräknas tid Bevillning, då för hemmanet eller e - 394 Den 17 April. e. m. gendomen erlades afgift, utan afdrag för skuld, men föreskrift torde böra meddelas, i anseende till låntagares lätt att af långifvaren njuta ersättning.
Af Actier kunde Bevillningsafgift vid utdelningen innehållas och redovisas.
Närmare lärer man icke kunna komma att utröna och beskatta den okända förmögenheten, då man torde böra undvika att, i sådant ändamål, införa edgången.
Med öfvertyga
Ise att en noggrann rättvisa icke i något Bevillnings system kan väntas, har jag trott att en bestämd afgift, såsom personlig och inkomst-afgift, borde ej allenast en viss gifven inkomst summa åsättas, utan äfven att, efter vissa gradationer, desse afgifter skulle anses lika, innan tvänne gifna eller supponerade inkomst summor och classificationer få ankomma på Taxerir.gsmännens bepröfvande: ett misstag eller hänförande till origtig dass skulle hvarken för de skattskyldige medföra så kännbart lidande eller blifva så förolämpande, som rättigheten till ett obestämdt förhöjande af utskylcjerna, med ogillande af de skattskyldiges egna uppgifter, sorn nu är Taxeringsmännen medgifvet.
Vidkommande den progressiva Bevillningen föreslås, att densamma må upphöra: en beskattnings-princip , som icke varit förmodad , åtmindstore att för en längre tid begagnas, då, gerom RegeringsLagarnes förändring, det icke mera blef ett särskildt RiksStånd förbehållet att vägra Bevillning, med större kraft än att densamma icke dessmindre genom Nämnd kan påtvingas; och då ett inskränktare antal
Den 17 4Prit- e' ,H‘ 395 medborgare allena, och utan motsvarighet af andra, till en sådan bevillning kunna hänföras, likväl utan all i lag bestämd princip, och utan säkerhet i någon gräns, kunde denna i en framtid någon gång få en vådlig utsräcktiing och böra anses oförenlig med Constitutior. ens hufvudgrunder, om det inträffade att majoriteten i Representationen ägde rätt att, utan deltagande, ålägga ett färre antal medborgare beskattnings förbindelser, som verkade till mindsknmg i deras egna; och, ehuru jag icke nu befarar något missbruk af denna magt, anser jag mig så mycket mera böra fästa uppmärksamheten på möjligheten af ett större missbruk i framtiden, som, med samma rätt som nu, man kunde ålägga progressiva afgiften till fyra gånger högre belopp än dea nuvarande.
Jag anser, i anseende till hvad anfördt är, denna bevillning böra så mycket mera försvinna, som, utom det att beloppet deraf för år igrj 118,722 R dr i det hela är mindre betydligt, men likväl ganska kännbart för ett färre antal medborgare att utgifva, det visar sig i influtna öfverskott, i bevillnings summan, att denna utväg icke behöfts och ytterligare icke behöfver begagnas.
Äncitligen, och med ogillande af 1800 års föreskrift otn afgift för fönsterlufter, men i allmänhet med godkännande af de flesta nu gällande principer till bevillnings afgift för vissa öfverflöda-artiklars bruk och nyttjande, tror jag att den derför 1813 influtna bevillning, J705S49 R:dr, skulle icke obetydligen okas, genom en mindre bevillning för rättigheten 396
Den 17 April. i. m. att, efter angifvande, nyttja socker, thé, caffe, m- fl- sådana utländska öfverflödsvaror, sorn numera icke lära kunna komma i fråga att förbjudas
I hopp att, med nuvarande Revillpings system, den vidlyftiga reglementariska uppställningen dervid torde falla, förbigår jag pröfningen deraf, äfvensom att ingå i eit omständligare yttrande om de mångialdiga Obehagliga följder, som visa sig i ett Bevillnings-systein, der, med enskiidt inflytelse, kanske äfven med btåndskrafter, m3n kan efter obestämda föreskrifter, således efter godtycko, höja andras och mindska egna utgifter, och der den skattskyldige, särdeles på landet, sorn icke kan med handlingar bevisa sitt lidande, måste med tystnad emottaga en erfaren orättvisa.
Jag har ansett det vara för det Vördiga Presterskapet i synnerhet äfven så obehagligt, som för rätta utöfningen af dess embetspligter i flera afseenden hinderligt och skadligt, att först inom
Socknarne octo sedan i tvänne aflägsnare instaticer, nödgas följa den stundom uppkommande strid enskildta och Stånds inferesstn emellan; jag förmodar derföre, att Riksens Ständer, vårdande Nationens moral, skola inse vådan af principer, som icke allenast b behålla misstroende och missnöjen enskildte och Stånden emellan, utan äfven årligen dertill väcka nya anledningar; och jag frågar- kan man väl , med öfvertygelse, gilla skyldigheten hos en skattskyldig att, utan ändamål , uppgifva ett presumtift värde på sin egendom; och rättigheten hos Taxeringsman* nen att, utan anförda skäl, efter godtycko o* Den 17 dpnl. e. nu gilla denna uppgift, och förbindelsen deremot hos den skattskyldige, att mera kallsinnigt hålla till godo en dementi på hvad man sagt, än man i allmänhet densamma emotfager ? och bör man icke upphäfva den bekymmersamma förbindelse, hvari den samvetsömme Taxeringsmannen sig befinner, att nemligen på sin ed vara pligtig bedomina da Skattskyldiges uppgifter, och bestämma egendomsvärden, då, i saknad dels af handlingar, dels af tid och rådrum att granska de sorn företes , Taxeringsmannen, ofta för deras gissning, än mindre för deras edliga pröfning, icke hafva den mindsta grund att bygga på?
detta synes mig vara att leka med eden, och väcka anledningar till missnöjen och missförstånd medborgare emellan, hvartill Beskattningssättet ätmindstone icke borde föranleda.
För.ielarne deremot af hvad jag ödmjukligen föreslagit blefvo, att en undersökning om hvars och ens förmögenhet icke behöfde sträcka sig till den noggrannhet, som är obehaglig för de Skattskyidige och Taxeringsmännen; att, till besparing af allmänna medel, flera Taxerings instancer kunde försvinna, samt att Landshöfdingarne, LandsKamererare och Kronobetjening icke behöfde åt dessa Taxeringar och långsamma PröfningsComitéer lemna den dyrbara tid, som ändå är nog inskränkt för deras af stor omfattning varande Embets och Tjenstemanna-göromål, samt att de skattskyldige på landet befriades ifrån skyldigheten att, med kostnad och besvär, men sällan med -tiiKrmo-a stundom flera vec* 398 Den 17 April. e. mi kor ifrån deras hemvist, för att bereda en taxering , som i en ojemn fördelning framställer mindre noggrann rättvisa, än den som vinnes genom den enklare methode 1800 års BeviilningsFörordning föreskrifter.
Herr Ankarloo, Olof, anförde skriftligen till Protocollet följande : Ödmjukt Memorial.
Då man jemförer Kongl. Maj:ts Allmänna Nådiga Förordning om Enskifte, af den 2 Februari 1807, med Kongl. Maj:ts förnyade Nådiga Förordning angående Enskiftes delningen i Skåne och Skaraborgs Län, af den 24 Juli 1812, upptäcker man genast i den förstnämnda en brist, som vid Enskiften, särdeles i den ort, der jag äger hemman, »illskyndar Jordägaren ett verkligt lidande, så vida någon rättelse härutinnan icke blifver vidtagen, till förekommande af ett slikt lidande.
Det är mycket naturligt och kan aldrig sättas i tvifvelsmål, att när en by fått alla sina ägor storskiftide, begagnar hvarje åbo de honom tillagda ägor, såsom han för sig förmånligast finnér; deraf händer äfven, hvad erfarenheten beklagligen med full visshet besannat, att åtskilliga åboer uti ett bylag helt och hållet ruinerat och nedfällt all sin skog.
Ben 17 April. e. m. 399 för att åtkomma den lättaste och största afkastning hemmanet kunnat åstadkomma, och haf O r * ... va dylika skogsfällnmgar blifvit använde till utöfning af både tillåten och otillåten Brännvins-bränning, och enär mera skog icke varit att afverka, har gemenligen en så beskaffad skogsödare begärt Enskifte, för att såmedelst åtkomma sina öfriga grannars besparade; kog, hvilket jemväl och ganska ofta inlräffat, utan att den sparsamme hushållaren fått till godo njuta någon d n ringaste ersättning för sin sålunda borrtmistad?, men besparade skog.
Annorlunda har icke heller EnskiftesL»ndtmätaren kunnat förfara; ty då de fleste i byUget yrkat delning af en redan storskittad skogsmark, hvarå desse fleste redan förstört sin skog, enligt tydlig och klar lag rättat sig efter da flestas beslut, och då Förordningen icke utsätter någon ersättning för den åbo, som mister sin besparade skog, så har Landtmätaren icke heller kunnat ett så beskaffadt ersättningspåstående upptaga, än mindre urskilja.
Uti 1812 års Kongl.
Förordning, som likväl endast angår Enskiftesdelningen uti Skåne och Skaraborgs
Län, är denna omständighet ganska noga iakttagen och förebyggd uti <4 §., der det heter: ”Uti de byelag, der Skogen blifvit storskiftacl, ma skogsskiftet ej ”rubbas, så framt byelaget icke sig dertill r,i. 3'haIligt begifter.
”Förenar sig byelaget derom, att skogen ”må i enskifte läggas, tjene då dej vid tili ef - 400 Den 17 April. e. m. ”terrättelse den delningsgrund, som vid förut ” faststäldt storskifte blifvit följd.
Skolandes ”Landtmätaren med gode männen tillse, att dell ”sorn sina skogslotten , framför öfrige grannar, ”spart och vårdat, må den bätöe delen deraf, 5,så mycket möjligt är, på sin Enskiftes.lott få ”behålla, men för den som något af sin sparba skog föilorar, och i stället afbrukad mark ”erhåller, bör, på sätt Allmänna Landtmäteri”Förordningen föreskrifver, skälig ersättning ”tilläggas.’5
Detta Nådiga stadgande kan aldrig förtydas, och följden af en sådan lag är den, att alla och en hvar uti ett bylag sker rätt, samt att en slösaktig skogsförödare aldrig kan, åtmindstone icke utan betalning, åtkomma sin grannes besparade skog.
Hvad ett hemman lider derigenom, att det vid Enskifte mister sin skog, som genom lagFgen verkstäldt och faststäldt