Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. beslutat, att det nu föredragna utlåt, skulle punktvis föredragas; enahanda beslut hade R. o. Ad. fattat då Ståndet nyligen afgjorde betänk. ang:de hemmansklyfning; då skedde pröfningen på del sältet, att en hel §, eller till och med flera, om de med hvarandra ägde sammanhang, discuterades gemensamt och sedan framställdes propus, på liela §:n, eller ett moni., eller till och med delar deraf, allt efter hvad discussionen föranledde.
Hr Landtm, trodde, att della sätt alt öfvei lägga vore afven i afseende på detta utlåt, det rät - i5o Den io Februari f. m. ta, och att discussionen kunde sträcka sig till alla de punkter, sorn nied hvarandra ägde sammanhang, men att, när propos. skulle göras, den måste göras särskildt på hvarje sådan del, hvarom olika tankar uppstått.
Det af Hr von Hohenhausen föreslagna tillägg i 3 mom. måste jag, i likhet med Hr von Rosen, motsätta mig.
Jag anser de föreslagna seminarierna vara otillräckliga att ensamna förse alla paslorater och socknar med hehöfligt antal lärare.
Det mäste följaktligen blifva en enskild omsorg för dessa communer att förskaffa sig sådana, som äro fullgoda.
Om det nu föreslagna undantagsstadgandet inflyter i 3 moni., så tror jag, att församlingarnes nit i detta fall kommer ali förminskas; åtminstone blir detta händelsen, der de ej äro särdeles benägna för bela undervisningsverket.
Om deremot, såsom bär är föreslaget, ovillkorligeu föreskrifves, att de böra anskaffa lärare, finnes ej något smyghål att genom en föregifven svårighet härvid kunna undvika sjelfva snken.
Skulle det emedlertid verkligen blifva omöjligt, så är detta icke första gången, som ett dylikt lagbud af nödvändighet måst åsidosättas, ty vi hafva alla sett ett dylikt förhållande äfven med de Ijenster, som grundlagen anbefaller.
Detta blir den gifna följden, såvida saken förbjuder sig sjelf, men icke bör man genom ett dylikt undantagsstadgande bereda tillfälle för en illvillig commun, alt icke ställa sig lagens föreskrifter till efterrättelse.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Åd. ansåg föredragningen böra så tillgå, som Hr Landtm, nyss fö reslagit.
Ståndet inser nogsamt, på sätt Hr von Hohenhausen anmärkt, vigten deraf, alt de bi lare, som erhållas, äga erforderlig skicklighet för sitt kall.
Flera vexelundervisningsskolor, som af enskilda medlemmar eller ock genom församlingars gemensamma bidrag blifvit stiftade, hafva gått under för brist på skickliga lärare.
Samma hinder kan äfven hädanefter inträffa och göra skada, ej blott för ögonblicket, utan äfven för längre tid afskräcka från nya bemödanden af församlingarna i detta hänseende.
I de länder, der folkundervisningen har kommit vida längre, iin hos oss, användes en utmärkt omsorg på lärares bildande.
I de s. k. lärareseminarierna fordras icke mindre än tre års studier, för att blifva skollärare.
Detta är vida öfver livad som hos oss kommer i fråga, men det visar hvad som erfordras, innan saken kan verkställas val.
Hos oss finnes icke mindre än iy35 församlingar, der vexelundervisningsmetoden ej begagnas, d. v. s. der det dels icke finnes någon skola och dels ingen skola, der vexelundervis - Den io Februari f. m. ningen användes.
Om nn lärare skulle på fem år kunna bildas för vexelundervisningsmetodens utöfning, så skulle 347 lärare blifva färdiga om året.
Jag frågar livar dessa lärare skola bildas, och huru ett år skulle dertill förslå.
Antager man nu, att det är likgiltigt, om .man vid undervisningen i dessa skolor begagnar vexehjndervisningsmetoden eller någon annan metod, så linner man af K. proposm, alt vi hafva 17.11 församlingar, der ingen skola finnes.
Om skollärare för dessa skulle hildas pä fem år, så borrie, 242 lärare blifva färdiga om året.
När vi nu hafva 12 stift, så skulle det öfverhufvud bildas 5o lärare i hvarje stift, under hvart oell ett af de fern åren; hvilket ingen lärer anse möjligt.
Under sådana förhållanden kan jag ej annat än instämma med Hr von Hohenhausen i hans yrkande.
Tilan kan visserligen hysa de betänkligheter, som Hr Gripenstedt anfört, men just för en sådan händelse anser jag de ordalag lämpliga, hvilka Hr von Hohenhausens förslag innebär, emedan de leda till hvad Hr Gripenstedt åsyftat, nemi. alt anstånd må äga rum endast i den händelse, att skicklige lärare ej kunna erhållas.
Örn man ville föreställa sig, alt församlingarne vore afvoga nog, att ej vilja anskaffa lärare, så bör likväl förväntas alt åtskillige personer, som i alla fall vilja egna sig åt yrket, särdeles klockare och organister, skola af egen drift skalfa sig nödiga kunskaper för att erhålla sådana platser.
Dem kunna församlingarne ej afhålla ifrån att infinna sig hos consistorium, och i händelse det således finnes ett tillräckligt antal lärare, så kunna församlingarne ej af brist derpå söka undandraga sig att inrätta skolor.
När öfverläggningen om detta mom. är slutad, så anhåller jag att få yttra mig om de föregående.
Man tyckes hysa farhåga att inom den tid, som litslen föreslagit, skicklige lärare ej skulle kunna anskaffas.
Jag vill ej orda mycket härom, men tror att samma farhåga kan äga rum, äfven om tiden bestämmes till 10 år.
Det tillägg, som Hr von Hohenhausen bar föreslagit, må gerna antagas.
Finnes inga skollärare, så får jag inga, det är gifvet.
Jag befarar likväl, att om man gifver denna slags latitud åt socknarna, så skall det föranleda uppskof i skolornas organisation.
Man kan möjligen tänka sig att församlingarna ej äro intresserade af dessa åtgärder och ställa så till alt ingen sökande till skollärarebefattningen infinner sig.
Det bör således ej bero derpå, om någon sökande erbjuder sig, utan vara församlingarnes åliggande att anskaffa lärare; ty annars skulle det lätteligen kunna hända, att der ej blir någon skollärare utaf.
Det är på detta skäl jag önskar att det måtte bestämmas någon viss tid, då skolorna ovillkorligen skola inrättas; ty eljest befarar jag att den tid torde vara långt borta, då vi få se dem organiserade. i ja Den io Februari f. m, Hr von Hohenhausen:
Jag anser vida mindre skadligt, alt skolornas inrättande uppskjutes några ar, än att försa tillingarne, för att- fullgöra lagen, nödgas se igenom fingren med de skollärares egenskaper, som de antaga.
Dessutom beror det ju på församlingarna alt säga : vi äro ej i ordning; då lärer det lydi igen finnas, att det ej är tillgäng på lärare.
Dä seminarier finnas, i Hvilka larat ne böra undervisas och undergå examen, så hafva ju försnmlingarne i sitt maki alt säga: vi hafva ej tillgång på lärare, och således tror jag det tillägg jag föreslagit vara nödvändigt tilt införa.
Af hvad som blifvit yttrad t k fui jag ej finna någon anledn. alt frångå min mening det tillagget är olämpligt.
Hr von Hartmansdorff har igenom c.alculer sökt bevisa att det ej skulle kunna bildas ett tillräckligt antal lärare på den tid, som Utskm föreslagit.
Om så är, så faller det af sig sjelft, såsom jag en gång förut yttrat, att inga lärare kunna anskaffas, och då behöfves ej detta tillägg för att befria församlingarna från skyldigheten dertill.
Hvad beträffar att det vöre mindre ondt deruti 0111 skolans inrättande fördröjdes ett eller annat år, än om oskickliga skollärare, för alt efterlefva författningen, måste antagas, så tror jag att dröjsmålet på många ställen skulle kunna blifva ej allenast ett och annat år, utan lill och med ett och annat 10-tal af år, om detla får bero på socknarna sjelfva, och då läiarne alltid böra undergå examen inför vederbör. auctoriteler enligt fastställda kunskapsmålt, så tyckes mig att de i intet fall borde presupponeras blifva oduglige, utan tvertom skicklige.
Den siste värde talaren tilgick ifrån en grundsats, som jag i allmänhet anser vara oriktig, nemi. den, att tvinga församlingarna att, i detta hänseende, gå till väga emot deras egen vilja oell öfvertygelse.
Jag befarar att ifvern hos den värda talaren och hos många andra, som nitälska för folkundervisningen, forde föranleda motsatsen af hvad de önska.
Det må tillåtas mig att först fasta R. o.
Ad:s uppmärksamhet på skilnaden mellan K.
M:s nåd. propos. och Utskms förslag.
Utskln hafva föreslagit, att i hvarje församling bör finnas minst en skollärare, och att i hvarje pastorat bör finnas en fast skola. K. M. säger i 5 §:n af förslaget till stadganden i detta afseende följande:
"I hvarje socken skall vara minst en lärare, som antingen i fast skola eller ambulatoriskt meddelar undervisning, smärre socknar dock obetaget att om en folkskola sig förena.” Jag anser K.
M:s nåd. propos. i delta hänseende hafva hållit den rätta medelvägen, då hon fordrat, att en skollärare i hvarje församling måtte finnas, men öfverlemnat åt församlingarna sjelfva att bestämma huruvida undervisningen - Den io Februari f. m. i53 gen skall meddelas i fast eller omflyttande skola.
Detta förhållande anser jag böra lili författningen iakttagas, destomera sorn lägena inom de särskilda delarna af Riket äro så olika, att då en församling på slättlandet i Skåne eller i Östergöthland och Westmanland utgöres af några byar inom en ringa omkrets, hvarest en fast skola ganska väl kan äga rutil, sä äro deremot i Norrland och Småland med flera andra skogsorter afstånden mellan de spridda hemmanen så stora, att någon fast skola icke kan derstädes med förmån inrättas, utan flera läsrotar behöfvas inom samma socken.
Då måste antingen den ende läraren, som finnes, användas viss tid inom hvarje särskild läsrole, eller också måste, på sätt här är uttryckt i 4 morn., den nya skolan vara fast och hafva sin egen lärare, samt derjemte särskilda lärare hållas för de aflägsnare skoldistriclen.
Dessa dubbla lärarebefattningar skulle vålla församlingarna en större kostnad.
Jag befarar dock att den, som Utsktn bestämt till minimum, nemi. 16 tunnor spanmål, ehuru ingalunda för stor, när man afser lärarens behof, likväl skall anses så dryg för många församlingar af ringa hemmantal, att de ej utan största motvilja underkasta sig den, alt de anse undervisningsanstalten såsom en pålaga, i stället för en välgerning, och att, om R.
St:s beslut ifrån början får ett motbjudande anseende hos menige man, så skall verkställigheten röna liten framgång.
Min hemställan är således, att de begge första momenten sammanslås till ett enda af följande innehåll:
I hvarje socken skall vara minst en lärare, som i flyttbar eller fast skola meddelar undervisning; dock må t v ä n n e eller flera socknar om en lärare sig förena, der folkmängden är så ringa, att en lärare kan syftes enligt bestrida undervisningen, samt localförhällandet för öfrigt sådant medgifver.
Jag får likväl säga, alt denna förening af tvänne socknar är, såvida de ej höra till samma pastorat, föga lämplig.
Den som känner allmogen vet ganska väl, att hvarje socken är angelägen att utgöra ett litet helt för sig, utan alt vilja med andra nästgränsande socknar hafva något gemensamt.
Man skall således finna, att sådana föreningar sällan lära komma att inträffa.
Men som de, i alla fall, hero på frivillig öfverenskommelse, så bör man ej hindra dem, utan låta dem uppstå, ifall så ske kan.
Dernäst förekommer frågan om lärares anskaffande och fasta skolors inrättande enligt 3 moni., hvilket redan är under öfverläggning.
Jag har deremot, jemlikt mitt förra yttrande, att invända, det föreskriften ang:de fasta skolors inrättande inom loppet af fem år, är olämpligt, hvadan jag önskar att hon mätte utgå.
Jag föreslår således, att 2 mom. finge följande lydelse:
Lärares antagande och undervisningens handhafvande besörjes, på satt här nedan bestämmes, 20 H. 20 154 Den io Februari f. m. af en skolstyrelse.
Denna föreslår oell sockenstämman afgör om undervisningen skall vara omgående, eller meddelas i en eller flera fasta skolor.
1 Skåne ar förhållandet, såsom ft. o. Ad. lärer veta, att der finnas oftast flera fasta skolor i samma socken.
I 3 mom. skulle jag önska att frågorna om lärares anskaffande och den nya undervisningens begynnelse förekomme i enlighet med Hr von Hohenhausen» förslag.
I 4Me mom. stadgas, att ”de fasta skolorna böra hållas öppna, till meddelande af undervisning minst åtta månader af året, hvilken tid indelas i terminer; ägande församlingarne att, efter förekommande omständigheter, ifrågavar. terminer närmare bestämma.”
Dermed mena Utsk:n, på sålt några dess ledamöter för mig yttrat, att del skulle vara skollärarnes skyldighet att underså lång tid undervisa, men ej barnens skyIdighet alt infinna sig.
Detta är riktigt, ty, på sätt jag förut yttrat, om barnen skulle sitta i skolan åtta månader af året, så vore detta lika lång tid, sorn undervisningen skall pågå i de offentliga elementarläroverken.
Men denna tid är alltför lång för allmogens skolundervisning.
Gossen lärer sig ej att blifva bonde eller att sköta fadrens yrke, om en så trägen undervisning skulle räcka i flera år.
Jag önskar följaktligen, att, då man i Norrige fastställt att undervisningen skall meddelas i eller 3 månader om året, man hos oss mätte stadga, att undervisningen skall så ordnas, att hon i hvarje skola kan meddelas 3 eller 4 månader om året.
Vårt luftstreck föranleder, att under en köld, sådan som den nuvarande och sådan hon i allmänhet plägar vara under Januari' och Februari månader, kan för den hårda väderleken och för mörkret någon skolundervisning svårligen meddelas på landet.
Fram i Maj månad inträffar våranden och under Augusti och September, kanske äfven i början på October månad, då höslanden pågår, är det svårt för allmogen att umbära sina barn.
Följaktligen återstå ej många månader, under hvilka barnen kunna begagna skolan.
Sådant måste bestämmas olika efter de särskildta landskapen och deras hushållning.
Sålunda tror jag, att man bör åt socknarna öfverlemna att anordna detta efter omständigheterna.
Det är, på sätt jag förut sagt, för att ej göra hela åtgärden förhatlig och för att få saken i det hela alt lyckas bättre, som jag vördsamt underställer R. o. Ad. detta förslag till jemkningar i förevar. § af Utsktns betänkande.
I afseende på de anmärkn:r, som den siste varde talaren framställt emot i och 2 mom. af i §:n i Utsk:ns förslag, får jag anföra, alt jag ej kan dela hans tanke i delta afseende.
Lagen måste nödvändigt vara så ställd, att den innefattar sättet, huru man bäst och ändamålsenligast skall densamma utföra, öfverallt der det sig göra låter.
När man nu i samma lag äfven tydligen har D e n 10 Februari f. ra. i55 6agt, ali, nar hinder derför möta, undanlag kunna äga ruin, sä måste man dei‘vid likväl vara ganska sträng, så alt t. ex. i afseende på fasta skolors inrättande, om hvilkas behöflighet tankarne äro olika, undantag endast får äga rum, när det ur nödvändigt för alt undvika en stor olägenhet.
Jag ber her raine nu fästa sin tanke derpå, om det verkligen, på sätt Ur von Hartmansdorff föreslagit, i andra mom. skulle antagas, att det alltid antomine på beslut i sockenstämman, om de skulle hafva en fast skola eller blott en ambulatorisk, så blefve det inga fasta skolor af.
Då den nuvar. ordalydelsen af §:n bibehålies, så ankommer det på vederbör, myndighet alt pröfva, huruvida hinder deremot möta, som aro af väsendtlig natur.
Äro de det ej, så blifva invändningarna underkända och en fast skola måste inrättas. 1 afseende på 3 mom. förenar jag mig gerna uti hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit, nemi. att ordet compet e n t, som jag nämnt, må utbytas emot ordet behörig, så att det kommer att heta: derest behörig sökande inom denna lid kan erhållas.
Vid 4 morn. kan jag ej dela Hr von Hartmansdorlls tanke.
Moni. innefattar, att dessa skolor böra hållas öppna 8 månader af året, sålunda ett åliggande för läraren att så göra.
Finnes nu en församling, hvarest man indelat terminerna så, alt icke hela denna tid af åtta månader beliöfves, så kan den öfriga tiden användas att ambulatorisk t meddela undervisning; men vi böra antaga såsom en regel för bela Sverige, alt fasta skolor kunna hållas öppna under åtta månader af året.
Jag får anföra hvad som är förhållandet i norra Tyskland.
Der äro skolorna öppna i i månader af året, och de hafva således blott en månads ferier.
Jag tror således ej att något hinder hos oss bör möta för att i 8 månader hålla skolorna öppna.
Yrväder kunna visserligen stundom hindra barnen alt komma till skolan, men kölden blir ej något hinder.
Ifrån längre lid tillbaka har jag sysselsatt mig med alt betrakta frågan om undervisningen i allmänhet, och särskildt nitälskat för folkundervisnin O ' gens befrämjande, så långt delta på mig kunnat ankomma och jag dertill haft tillfälle.
Jag har under denna tid samlat den erfarenhet, dels direct och dels genom samtal med andra, alt den som vill i Sverige befordra folkundervisningen gör väl att ej gå tillväga våldsamt, d. v. s. ej gå lill väga på ett sätt, som icke öfverensstiimmer med menigheternas begrepp om sjelfva sakens beskaffenhet.
Svensken håller icke af att i frågor, sorn han tycker röra honom en samt, blifva underkastad en sträf och befallande lagstiftning.
Detta härrör ej alltid af sjelfsvåtdsanda, utan han har denna känsla oftast lill följe af gammal frihetsanda.
Att nu, på sätt som Utskm hafva, construerat denna författning,' pe - i56
Den 10 Februari f. m. remtoriskt gifva föreskrifter, hvilka så djupt ingripa i allmogens husliga förhållanden, anser jag lör min del ej. befordra, utan snarare motverka ändamålet.
Hr von Hartmansdorff har framställt en särskild tillämpning af dessa satser.
Den K. propos:n har i min tanke gått en lugn medelväg, då den öfverlåtit åt socknarna att besörja huru dessa lärare skola användas antingen i fasta skolor eller i s. k. ambulatoriska.
Lemnar man ej denna latitud, så möter hela saken motstånd.
Det säges väl i denna lag, att der författningen ej kan tillämpas, må man söka att få dispence derifrån, men, mine herrar! man måste ställa författningen så, att i de flesta fall densamma kan tillämpas, och att dispencerna blifva undantag.
Gör man författningen så sträng, att den ej passar på det allmännaste förhållandet, så komma ansökningarne om undantag att blifva regel i verkställigheten, och på papperet står sjelfva författningen i de flesta fall overkställbar.
Derför tillstyrker jag, att denna redaction i författningen mätte bibehållas sådan, som den i den K. propostn är framställd.
Jag har hört mycket resoneras om denna sak innan den K. propostn blef uppsatt, och flera förslag voro äfven framställda att göra dess stadganden bestämdare, än de slutligen blifvit; men man har frångått dessa förslag, på grund af folklynnet och sakens beskaffenhet i allmänhet.
Hvad beträffar stadgandet, att skolorna borde vara öppna åtta månader om året, sa finner jag ej lämpligt, att man på detta sätt uttrycker: att det skall vara skollärarnes skyldighet att vara tjenstgörande i åtta månader.
Hafva Utsk:n för afsigt.alt genom denna stipulation bestämma huru länge skollärarne böra vara skyldige att göra tjenst, så bör detta stadgande införas på det ställe der lönevillkoren omtalas; tv eljest ser det så ut, som meningen vore att skolorna ovillkorligt skulle hållas öppna i åtta månader och barnen forceras alt der under så lång tid af året inställa sig.
Jag tror det vara lämpligt, att ej gå så noggrannt till väga i bestämmelserna, utan att man i stallet för åtta månader bör säga vissa månader af året, så att det blir Jemnadt åt skolstyrelsen inom hvarje församling att bestämma detta efter de särskildta förhållanden, som förefinnas.
De förenade Utsk:n hade hoppats att afseende skulle göras å det näst framför i §:n gjorda villkor, nemi.: ”Skulle å en eller annan ort särskildta hinder möta för tillämpningen af de stadganden, som i nedannämnda förslag finnas utsatta, må dessa hinder pröfvas af vederbör, embetsmyndigheler” etc.
Det är visserligen sanni, såsom Hr Lefren sagt, att såvida författningen finnes sådan att de deruti stadgade §§ slutligen skulle komma att utgöra undantagslagar, så skulle visserligen den af Utsk:n föreslagna författningen vara i ganska hög grad ändamåls - Den io Februari f. m. vidrig; men jag kan aldrig tro, ntt så är förhållandet.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att han ej skulle tycka om att andra morn. cjvarstode oföriindradt, och att han önskade, att detsamma mätte förändras till det innehåll, att i hvarje pastorat borde finnas antingen en fast eller en ambulatorisk skola.
Visserligen måste det niedgifvas, att det kan finnas en eller annan socken i de norra provinserna, der -förhållandet är sådant, att det är angeläget att ambulatoriska skolor inrättas; men jag hoppas, alt både Hr von Hartmans-^ dorff och Hr Lefren medgifva, alt dessa omständigheter höra till de sällsynta undantagen.
Då tror jag verkligen, att i en författning det ej kan vara ur vägen, att stadga hvad som i allmänhet ej allenast är önskligt, utan, såsom jag tror, äfven i det närmaste verkställbar;, och hvilket sålunda ej bör kunna hanföras till undantagsstadganden.
Jag ber att få uppläsa Utsktns motiver för dess önskan att en fast skola måtte finnas i hvarje församling: ”Utskm hafva antagit, att en fast skola är oumbärlig såsom medelpunkt för hela skolundervisningen inom pastoraten, emedan en fullständig med skicklig lärare försedd skola måst förutsättas innan man i sammanhang dermed kati tänka sig en ändamålsenlig organisation af de ofullkomligare flyttande skolorna.
” — Då sådant är förhållandet, så skulle jag tro, att det ej vore olämpligt att få detta i §:n infördt.
Äfven har här blifvit sagdt, att man borde i 3 mom. insätta efter ordet kungjord, följande tillägg: såvida behörig lärare inom denna tid skulle kunna anskaffas.
Då Utsk:n förändrade deras första förslag, sorn innehöll att lärare borde anskaffas och fasta skolor inrättas inom 1341 års slut och i stället här föreslog att detta borde sättas i verket inom loppet af fem år, räknade ifrån det författning uti ämnet blifvit kungjord , och äfven gifvit församlingarna den latitud, alt de ej nödvändigt måste taga lärarne ur seminarierna, utan att äfven andra personer, hvilka gifvit prof på skicklighet, af dem dertill kunna användas; så må det då få blifva undantag, om man på nugot ställe ej kan lå lärare, som äro competente, och dessa undantag böra väl ej blifva så många.
I alla fall kan jag ej annat än bestrida det föreslagna tillägget, enär, såsom Hr Gripenstedt redan yttrat, det faller af sig sjelft, alt om inga lärare finnas, så måste saken förfalla.
Vidare är det sagdt, att fasta skolor böra hållas öppna till meddelande af undervisning minst åtta månader af året.
Jag ber alt få uppläsa hvad Utskm i sina motiver anfört, med afseende härå.
Det lyder sålunda: ”Med anledn. af de mot 4 morn. gjorda erinringar, få Utsk:n förklara, att, ehuru ordalydelsen uti mom. innehåller, att undervisning i de fasta skolorna bör gifvas minst 8 månader om året, det likväl icke häraf skäligen kan dragas den slutsats, som skulle skolbarnen ovillkorligen under hela denna tid böra iakttaga skolgångsskyldigheten, ehuru till - 158 Den io Februari f. m. falle till undervisnings erhållande ansetts så länge böra vara öppet för dem, sorn deraf vilja sig begagna.” Häraf synes tydligt att Utsk:ns mening ej kan vara att tvinga alla barn att under 8 månader af året begagna skolan; jag tror att Svenskan i det fallet är någorlunda tydlig, så att ingen kan missförstå meningen, ifall man ej vill; ty att skolorna böra hållas öppna, är påtagligen ej detsamma, sorn att alla barnen skola derstädes infinna sig; härigenom är blott stadgadt alt det skall vara lärarnes skyldighet att under 8 månader af året gifva undervisning, och då hafva de likväl 4 månader att vara lediga.
Man har talat om yrväder och annan svår väderlek, men då skoltiden kan indelas i terminer, så förefaller det mig alt man bör kunna utsätta dessa på de för församlingarna och orterna tjenliga årstider, utan att man har bellö! ver ingå i bestämmande derom.
Jag får fästa R. o. Ad:s upp märksamhet på det förhållande, att genom bifall till den i punkten är redan hvad i betänk, finues föreskrifvet tillräckligen, om ej för mycket, lossadt.
Denna punkt ger således en tillräcklig latitud för hvarje socken att handla efter omständigheterna.
Skulle vi nu dertill sätta ut alltför många alternativer vid hvarje särskildt mom. och §, så fruktar jag att möjligen den princip, som genomgår hela betänk., skulle blifva rubbad.
Jag tror alt hvad som är föreslaget i betänk, egentligen omfattar principen för folkskolorna.
Sålunda anser jag Ulskm hafva önskat, att, der så möjligt är, en fast skola skall finnas, utan att Ulsktn velat utsätta att så nödvändigt mäste ske.
Utsk:n hafva troligen varit af samma tanke, sorn K.