Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Historien utkräfver nog sin rätt och man behöfver ej frukta, att en Ministéres loftal öfver sig sjelf, blir den källa ifrån hvilken häfdatecknaren inför en efterverld hämtar grunderne till bifall eller tadel; men inom det constitutionella samhället är samtiden redan efterverld och det är vigtigt, att Folket lär känna den Ministcre, som vid Thronens sida har det dyrbara kall sig anförtrodt att ansva; ra för ledningen af dess öden.
u Den 5 Majt e, m.
Y. rande rättens närvarande inskränkning i vårt Fädernesland belriar Ministéren från obehaget, att af den enskildie medborgarens anmärkning, kallas till återhåll, om han under målningen af sina storverk, i djerf utflygt, förvirrar sig inpå digtens områden.
Det bör ej förundra att föreläsningarne öfver våra Grundlagar vid Universiteterne af Herr Grefve Mörner ogillas, enär Herr Grefven sjelf nu synes vilja gifva dem en annat! tydning, än den Herr Grefven år 1809 med så stort berömvärdt nit sökte utsprida och tor alltid befästa.
Såsom ledamot af ConstitutionsUtskottet yttrade Grefve A. G.
Såsom StatsRåd yrkar Herr Grefve Mörner nu att inan af Confeillens Ledamöter icke bör fordra en verkningsförmåga forn går utöfver dtnaf Lagen utfiakade gräns, och till stöd för denna mening åberopar Herr Grefven 4 §• af
Re geringsFormen på ett sätt som förändrar hela Constitutionens anda.
Konungen ager allena [lyra Riket, säger Herr Grefve
Mörner i stället för att der står, om man läser till koma, Konungen äger allena styra Riket på det sätt denna Regeringsform föreskri/ver.
Svenska menighetens önskan och tänkesätt rörande den Dgbundna friheten, kan oagtadt Herr Grefve Mörner!
Den 5 Maji e. tn. förklaring, aldrig blifva tvetydig.
Ännu mitiJ dre torde det blifva möjligt att inom detta rum förvilla begreppen derom.
Vi hafva alla ifrån urminnes tider insupit denna frihetskänsla med modersmjölken och mart skall lika litet kunna lyckis att qväfva den, som att beröfva oss den afsky för främmande ok, som alla Sven* skar lått i arf af sina Förfäder, Herr Grefve Mörner säger: att man Jkatl betänka hvilka följderna Jkidle blifva af den läran, att en Ledamot af StatsRådet fnille lemna fin plati derföre att hans mening icke blijver gällande.
Jag skulle tro, att man snarare må betänka vådan af den möjlighet, hvilken Herr Grefve Mörners förklaring gifvit någon anledning förmoda, nemligen att det skulle kunna finnas i Sverige ett StatsRåd, som af ren vördnad, hvarken vågade äga eller yttra någon bestämd mening.
Ett sådant förhållande vore föga öfverensstämmande hvarken med landets intresse eller med den grundsatts, hval» rigtighet den ädle Grefven i samma förklaring erkänner, att det är hederns lag som för Embetsmannen måste blifva både driffjäder och belöning; att det är denna sorn i en monarkisk Stat i synnerhet utgör lifsprincipen.
Det är bedröfligt, att Folkets Representanter, då de efter fem års skiljsmässa åter sammanträda, finna sig i saknad afall ledning från Styrelsen för sina magtpåliggande goro - Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. IV Band, f 61 Den 5 Maji e, m, rnål, och att erfara det denna långa tidrymd fruktlöst fått, i ordets egent iva bemärkelse j stryka tram, utan att af Ministéren hafva blifvit begagnad till grundlig och fullständig utarbetning af de förslagen, som oundvikligt krafdes för att rädda den rin^a återstoden af Fol* Ijtets välmåga och grundlägga ett bättre sakernas skick.
Det ät sant, man kan förebrå Minis.'éren samma liknöjdhet och enahanda oVerksamhet vid i8jj och iSr? årens Riksdagar; men desse Riksmöten påkallades af utomordentliga händelser ock kunde i så måtto så om oväntade urskulda Minis éren om. d n visade sig oberedd; men när Riks ns
Ständer under hela den länga mellantiden sedan tgl 8 ej sammankallades, o-^gtadt Fo!1 et* ställning med hvarje dag Förvärrades, så upps od i hela landet den naturliga tanken, att Mmistéreti trodde sig behöfva detta långa rådrum och verkligen använda det, för att i grund undersöka belägenheten och uppgifva de tjenligaste botemedlen.
Man var så mycket mer berättigad till denna föreställning, som mati redan för 3 år sedan såg en Comité a!
Protocoll, hållna hos Högloflig e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1328 och 1829.
Fyrationdeåttonde Häftet.
Tryck la hos Johan Hörbergj 1833. ■0 \
Måndagen den 2 Nov. 1829.
Herr Löwenström ^ Johan Jacob:
Af omständigheterna tvungen att vara frånvarande i Plenum den 3o sistlidne October eftermiddagen, likväl ej af den orsak Grefve Cronhjelm omnämner uti dess i samma Plenum afgifne reservation, nemligen LandtMarskalks-soireen, hvilken jag ej bivistade, och således ej eller deltog uti de voteringar, som i afseende å en del af Bevillningsutskottets Utlåtande N:o 44 inträffade, får jag, enär jag ej delar Majoritetens tanka i den sista voteringen, deremot mig nu reservera; instämmande jag uti hvad Friherre Åkerhjelm i detta afseende anfört.
Friherre Wrangelj Henning} anförde skriftligen:
Sedan, genom det Förstärkta StatsUtskottet med Rikets Ständers makt, beslut blifvit fattadt, att Fjerdingsmännen skola bibehålla sine löner, tager jag nästan för gifvit, det Kongl. Maj:t anser Fjerdingsmanna-befattningen böra förblifva vid hvad den förut varit; emedan uti den Kongl. 4 Den i November f. m.
Propositionen clet vilkor gjordes, att då lönerna försvunno, skulle äfven Frälset åläggas att deltaga i detta onus; hvarföre jag i anledning af 56 §.
Riksdagsordningen såsom en ny motion får äran föreslå, att, såsom hittills skedt, Fjerdingsmanna-tjensten icke må af Frälset bestridas, emedan i annat fall lönebeloppet till nästan oändelighet blefve fördeladt, då antalet af de tjenstförrättande varder vida större.
Fortsattes pröfningen af Bevillningsutskottets ej mindre den i5 sistlidne Maji under N:o 27 afgifne, och den 9 derpåföljde Junii eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående Stora SjötullsBevillningen, än ock den 28 sistlidne Augusti under N:o 44 meddeldte, och den 17 derpå följde September på bordet lagde, Utlåtande, öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar.
Angående den vid g af Underrätt telserna vid TullTaxan gjorde anmärkning.
Hvad Utskottet tillstyrkt, blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Angående de vid 6 och 8af Underrättelserna vid TullTaxan gjorde anmärkningar.
Hvad Utskottet i dessa omständigheter yttrat, blef af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Den 2 November f. ua. 5 Angående BevillningsUtskottets hemställan om befrielse
Jr än T olags erläggande för VaruArtiklarne Boksvärta , Färgträd, Hudar och Skinn , Silke, Socker och Ull. Herr Hjerta, Gustaf:
Här uppstår en besynnerlig fråga.
BevillningsUtskottet har försökt att åstadkomma mera inkomster för Staten derigenom att det föreslagit, att Städernas Tolag för vissa artiklar skall upphöra.
Att undersöka, om Städernas inkomster af Tolagen kunna upphöra, kan man icke här göra.
Jag vill ej eller påstå, att Tolag är ett sådaiit privilegium, att det ej af Rikets Ständer kan häfvas, men jag tror, att den ej juridiskt nu kan förändras, ty sådant skulle vålla en stor ojemnhet i localheskatlningen.
Jag vill icke, att Kongl. Maj:t eller Rikets Ständer skola hafva för fritt spelrum att höja eller sänka Tolagen; jag skulle derföre önska, att man ej måtte blanda sig med Presidenten Poppii förslag om Tolagens upphörande i allmänhet, icke eller att Rikets Ständer skola bifalla Utskottets förslag om upphäfvande af Tolag för 6 serskilta artiklar, emedan det hvarken är med rättvisa eller billighet öfverensstämmande, att borttaga Städernas intrader.
Herr Tham,.
Då Herr Hjerta ej ingått i frågan, om Tolagen skall fortfara i eller ej, eller i sjelfva beskattningsfrågan, skall jag blott svara på hans yrkande om afslag å Utskottets Utlåtande i denna 6 Den 2 November f. m. del.
Jag får då upplysa, att det icke är något nytt, som BevillningsUtskottet föreslagit, utan någon ting, som varit brukligt, så länge Ständerna befattat sig med att skrifva BevillningsFörordning.
År 1826 tillerkände Kongl. Maj:t Städerna rättighet till Tolag på 4i artiklar, som förut derifrån varit befriade.
Jag tror, att detta var ett misstag, och att då ett sådant blifvit begånget, man nu bör söka föreslå ett medel att återföra saken till ett mera riktigt förhållande; och derföre har BevillningsUtskottet nu blott yrkat frihet från Tolag på 6 artiklar.
Just med afseende derpå, att dessa 6 artiklar skulle blifva fria från Tolag, hafva Rikets Ständer bestämt Tullafgifterne för dem.
Skulle nu Rikets Ständer icke bifalla detta förslag, blifva derigenom afgifterna t. ex. på Socker och Ull alldeles för höga, och tvertemot de grunder, som Rikets Ständer redan förut antagit.
När jag finner Utskottet hafva sagt: ”Då Ut” skottet för sina förslåg icke är bundet vid ”Propositioner eller enskildes Motioner; då.
”Tolagen, jemte Tullbevillningen, utgår ef”ter viss procent af varuvärdet, och vilko”ren för meranämhde af gifts beräkning all”tid varit i Tullfascan bestämda; dä den ”egenteligen är en af allmänheten utgåen”de beskattning, samt fritagande från To - Den 2 November f. m. 7 "lag för vissa varor, hvilka borde med "möjligen minsta in- eller utförselsajgifter "belastas vid TullTaxornas upprättande, "varit en med sjelfva stadgandet om Tola"gen lika uråldrig praxisså förundrar det mig, att
Utskottet ej drager en annan slutsats af dessa vigtiga principer,'än alt Rikets Ständer kunna från Tolag befria vissa artiklar.
Då nu upplyst blifvit, att Regeringen, utan Rikets Ständers samtycke, förhöjt Tolagen å flera artiklar, och således, enligt Utskottets egen utsago, ökat folkets skatter, förundrar det mig på det högsta, att icke BevillningsUtskottet i anmärkningsväg anmält en sådan åtgärd, som varit stridande mot 60 §.
Jag har inom ConstitutionsUtskottet sökt göra Rikets Ständers rätt gällande i detta afseende, men förgäfves.
Jag tror det vara Rikets Ständers ovillkorliga åliggande, att varnade af det exempel de haft sedan sista Riksdag, till Kongl. Maj:t hemställa, att den Tolag, som nu fastställes intill nästa Riksdag, måtte blifva oförändrad bibehållen.
Att ett sådant förbehåll icke vore alldeles öfverflödigt synes bäst deraf, att Tolagsafgiften har sedan sista Riksdag blifvit betydligen förhöjd, i somliga Städer till och med till ett högre belopp, än sjelfva utgående Tullen på vissa varor.
Det förundrar mig mycket , att en Ledamot, som så noga och grund - Den 2 November f. m. ligt studerat RegeringsFormen, kan påstå, det BevillningsIItskottet äger rättighet, att i ConstitutionsUtskottet väcka anmärkningar mot Konungens Rådgifvare.
En sådan rättighet tillkommer endast StatsUtskottet.
BevillningsUtskottet äger icke annat åliggande, än att uppgöra grunderna för Be vinningen och BevillningsFörordningen.
Hvad sjelfva saken beträffar, har man misstagit sig, då man påstår, att Tolagsafgiften varit högre, än sjelfva Tullafgifterna.
Jag anhåller om bifall å Utskottets Utlåtande.
Under förmodan, att Herr Hjerta finner sig, i afseende på sina anmärkningar, fullkomligt besvarad af hvad Herr Tham anfört, inskränker jag mig till att förena mig med den senare.
Jag vill blott tillägga, att alla rudiinaterier varit frikallade från Tolag ända till år 1826.
I afseende på hvad Herr Cederschjöld yttrat, är jag äfven egenteligen förekommen af Herr Tham, men skall anhålla att få tillägga några ord, sedan Herr Grefven och LandtMarskalken gifvit sin öfvertygelse tillkänna, 0111 det öfverensstämroer med <50 §.
Riksdagsordningen, att inom Stånden öfverlägga, huruvida Kongl. Majrt äger rättighet, eller icke, att förordna om Tolagen.
Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken förklarat sin mening härom, anhåller jag att vidare få yttra mig.
Ben 2 .November f, in. 9 Herr Hjerta:
Jag har icke hört, att Herr Cederschjöld gjort till Ridderskapets och Adelns Öfverläggningsämne något klander mot Kongl. Maj:ts Förordning om Tolagen, och jag tror således icke, att den farliga 90 §. i RegeringsFormen blifvit för nära trädd.
Det förundrar mig, att ej BevillningsUtskottet, med den rätt Riksdagsordningen medgifver, väckt anmärkning inom ConstitutionsUtskottet mot åtgärden att höja Tolagsafgifter11a.
Discussionen häröfver tillhör dock icke det nu under öfverläggning varande ämnet; men det är vigtigt, att ej stadga ett beskattningssätt, som är olagligt.
Herr af Billbergh har instämt uti Herr Thams anmärkningar mot mig i den tanka, att jag genom dessa anmärkningar blifvit öfvertygad, men så är verkligen icke förhållandet.
Jag bestrider ännu såsom olagligt att draga till Statsintrader, hvad man i egenskap af Tolag beviljat städerna.
För öfrigt har Herr Tham sjelf erkänt, alt de nu ifrågavarande artiklarne ej hittills varit befriade från Tolag.
Hvarföre vore de ej befriade förut?
Antingen ägde Städerna rätt till Tolag eller icke.
Är det Städernas rätt, så kan icke Rikets Ständer upphäfva densamma.
Är det åter icke Städernas rätt, så uppstår ett annat förhållande, att man nemligen bör i sin helhet företaga hela frågan.
Innan förhållandet är utredt, och innan Utskottet kunnat utreda hela'frågan, är det ej billigt, att ingå i det speciella afgörandet för en-. lO Den 2 November f. m. däst 6 artiklar.
Jag yrkar således, att man låter frågan vara intill nästa Riksdag, då vi kunna från Regeringen erhålla saken utredd.
Jag är ej bland dem, sorn försvara dylika local-förmöner, men då man icke kan visa, att Tolagen ej är städernas rätt, bör man ej börja med att borttaga den på endast 6 Artiklar.
I anledning af hvad tvänne Talare anfört, skall jag blott erinra att, enligt pag. 70 i Utskottets Utlåtande, Presidenten Poppius uppgifver, att Tolagen i flere städer å vissa varor öfverstiger sjelfva Tullen.
Hvad det beträffar, alt BevillningsUtskottet ej skulle äga göra anmärkningar mot Konungens Rådgifvare, och få dessa anmärkningar remitterade till ConstitutionsUtskottet, så bar Herr Hjerta i detta afseende tillrättavisat Herr Tham.
Jag anhåller dock, att få uppläsa några ord. ur 29 §. 2 morn.
Riksdagsordningen : ”Frågor "i detta ämne kunna i Rikets Ständers Plena väckasj och af andra Rikets Stän"ders Pt skot t-, än ConstitutionsUts kottet., ”hös Stånden andr agas, men icke af Ri”kets Ständer afgöras förr, än sistnämnde ”Utskott deröfver blifvit hördt.” Följaktligen ägde BevillningsUtskottet, likså väl sorn andra - Utskott , att göra anmärkningar.
I anledning af hvad en Talare anfört om 90. §.
RegeringsFormen, så synes man erkänna sin oförmåga att kunna försvara sig, då man * Den 2 November f. m. tar sin tillflygt till dylika redan föråldrade undanflygter.
Jag var icke uppkommen, då discussionen börjades, och har sålunda blott haft tillfälle höra några ord af densamma.
Jag vill visserligen ej bestrida, att BevillningsUtskottet ägt rättighet, att väcka anmärkningar hos ConstitulionsUtskottet, men jag bestrider, att BevillningsUtskottet ägt något skäl dertill, i anledning af Kongl. Maj:ts beslut om Tolagen.
Jag grundar detta mitt omdöme på 3 §. i Ansvarighetslagen, der det heter: ”Dock ”härunder icke begripne sådgné, i denna 60 ”§. ej omnämnde, algifter, hvilkas föremål ’ aro inrättningar till enskiltas gemensamma ”nytta och beqvämlighet, såsom Båk-, Bro-, ”Färg- och andra afgifter af dylik beskaffenhet.
Med detta generella stadgande måste obestridligen men^s sådana afgifter, som gå till Corporationers enskilta nytta, såsom förhållandet är med den ifrågavarande afgiften.
I afseende på lmfvudfrågan,’ förenar jag mig i öfrigt med.
Herr Hjerta,, alt målet ännu icke är. nog utredt , för att Bikets Ständer, ulan att begå m.annamohu, skulle kunna, besluta, att ohöi;clan afskära vissa medborgare deras lagligen föevärfyåde inkomster.
Jag anhåller derföre ojn. afebg å Utlåtandet, på, det vi måtte komma i till* fälle att uppskjuta afgörandet af denna fråga, intilldess Kongl. Maj:t låtit så utreda 12 Den 2 No veml) er f. ni. målet, att vi åtminstone veta, hvaröfver vi besluta.
Friherre Cederström_, Jacob: Herr Cederschjöld har fullkomligt rätt, då han tror, att BevillningsUtskottet, enligt 29 §.
Riksdagsordningen, kan mot Konungens Rådgifvare väcka anmärkningar; men han har fullkomligt orätt, och handlar tvert emot Grundlagen, då han inom Ståndens plena väcker fråga om, att sådana anmärkningar bordt äga rum.
Detta utom ämnet.
Hvad sjelfva saken beträffar, vill jag blott upplysa, att Tolagen härleder sig från åtskilliga Kungliga förläningar till
Städerna utgående till olika belopp å olika ställen.
Hvad sjelfva rättigheten för Rikets Ständer att besluta häröfver angår, så kan den visserligen dem icke bestridas.
Tolagen tillhör icke BorgareStåndets privilegier, och är således icke inbegripen i 114 §•
Men annat är, att kunna besluta öfver Tolagen, likasom öfver hvarje annan ekonomisk fråga; annat ätt i sammanhang med allmänna bevillningen vilja afgöra den.
Man bör icke partielt rubba Städernes rättighet; en generel undersökning bör föregå angående Städernes så väl inkomster, som behof.
Det är visserligen ej utan skäl, som man förmodar, att öfverskott af Tolagen finnes, hvilken nian önskar måtte användas till mera allmän nytta.
Men om sådant är förhållandet i några städer, finnas säkerligen andra, Den i November f. ni. i3 eler Tolagen är otillräcklig.
En allmän undersökning bor således föregå, innan man beslutar i ett ämne, som under mera än 200 år, likt de öfrige detäillerne i vårt Kammarverk, invecklats genom vidtagne olikbeter i stadgandeli, som visserligen aldrig bordt vidtagas, men som icke kunna afhjelpas genom vidtagande af lika brokiga författningar.
En partiel reglering deraf vöre alltså i högsta måtto oförståndig, hälst då man hvarken vill eller kan ersätta städerna de förluster, som derigenom för åtskillige skulle uppkomma.
Man måste icke undergräfva städerna, ty då undergräfver man samhällets bestånd; om städerna aftyna, får ej landtmannen afsättning på sina produkter.
Jag anhåller derföre om afslag å Utlåtandet, emedan det vore att begå en bestämd orättvisa, om man nu i ämnet fattade något beslut.
Jag tror, att Utskottet för sitt handlingssätt ej behöft annan vägledning än fordna Ständers beslut ända sedan 1809, och jag vill icke förmoda, att man anser 1809 års Ständer hafva fattat oförståndiga beslut. i8a3 års Ständer borttogo äfven Tolag från vissa artiklar.
Det är ej skäl, att på hela landets bekostnad göra uppoffringar åt Städerna, så mycket mindre som denna gunst ej är jemnt fördelad.
Jag förmodar, att den nästan ensamt gagnar de stora Sjöstäderna.
Alla Uppstäder och min - Den 2 November f. m. dre Sjöstäder få sålunda skatta till några få af våra stora Städer.
Utskottet har, långt ifrån att vilja tillstyrka Rikets Ständer, att begagna sin rättighet att återföra den Tolag som åren 1816 och i8a3 Lief af Ständerna fastställd, endast tillstyrkt fri tagandet från Tolag för några få råämnen.
Detta har Utskottet gjort, dels för att få större Tullinkomster, dels för att jemna det missförhållande, som sedan 1823 års Riksdag uppstått; emedlertid tror jag, att Utskottet sett saken från en rigtig synpunkt, så mycket mer, som det sökt skaffa Städerna import af råämnen utan att betunga fabrikerna, hvilka behöfva dem.
Utskottet har icke, såsom här ofta nyttjas, med ord och declamationer, utan med verklig ömhet velat lindra jordbrukarne.
Borttager man nu icke, såsom Utskottet föreslagit, Tolagen å dessa få artiklar, kan ej Tullen utgå af dem, såsom man redan bestämdt densamma, utan att förorsaka skada för handeln, och då uppkommer en brist i Tullinkomsterna, hvilken man på annat sätt, och till betungande för de skattdragande, nödgas fylla.
Då man saknar rättsgrunder för de mål man viii afgöra, söker man vanligen upp svepskäl.
Ett sådant är det anförande, att det ej går an att borttaga från Städerna, hvad de en gång erhållit.
Är det att fråntaga Städerna, då man 4 Den1 2 Kove m b e r f. m.
Säger, att elen afgift skall till en ringa del upphöra, som man frivilligt för några få år sedan i massa gifvit dem?
Man åberopar aktning för gammal häfd, men man kommer icke ihåg, att denna häfd ej är äldre än 3:ne år, då deremot seklers häfd finnes för motsatsen, eller att icke få beräkna Tolag på någon rudimateria.
Att afskaffa Städernas rättigheter, är således icke i fråga, då Städerna ända till år 1826 icke haft någon sådan rättighet.
Friherre Cederström har sagt, att man noga bör undersöka, om öfverskott af Tolagen finnes.
Här är blott fråga om principen, huruvida Tolagen skall beräknas eller icke, och denna princip beror icke på Städernas tillgångar eller industriella rörelser.
Den större eller mindre procenten för Tolagsberakningen beror af Kongl. Majit att bestämma, och detta hafva vi ej vidrört.
Om Kongl. Majit finner, att Tolagen för en Stad lemnar öfverskott, kan Kongl. Majit äfven minska densamma, och derigenom jemna tillgångarné.
Jag har gjort mig allt möjligt bemödande, för att erhålla kännedom om Tolagen, och funnit, att redan år 1619, då alla Städernas inkomster voro specificerade, fanns dock icke Tolag deribland.
Först på 1680-talet omnämnes den med en fjerdedels procent.
I 1771 års TullTaxa bestämmes den till två tredjedels procent, och namnes sedermera uti 1799, 1816, 1825 och 1826 årens TullTaxor.
I dessa Taxor står, expressis verbis, att To - i6
Den i .N o t e m b e r f. ra. lag fick uppbäras af alla de varor, som derifrån icke voro fritagne.
År 1826 skedde ändring deruti.
Att denna ändring icke var bindande för Kongl. Maj:t, visar sig deraf, att Kongl. Majit den 5 Julii 1827 förordnade, att Tolagen i Götheborg skulle nedsättas på Ull från 2 till 1 procent.
Skulle alla grunder, som gällde före år 1826, vara uppliäfna, derföre alt Kongl. Majit då tillät Städerna, att äfven beräkna Tolag på rudimaterier, så skulle ock deraf följa, att K:gl. Majit icke kunde nedsätta Tolagen, utan blott höja den; men det innefattar en orimlighet, att högsta makten endast skulle äga att böja, icke att minska dylika beskattningar, som Tolagen.
Har Kongl.
Majit åter rättigheten att borttaga eller sänka Tolagen, så har Rikets Ständer den äfven.
Nar man nu genom ett afslag vill omintetgöra det beslut man fattat i afseende på Tullen å Socker och Ull, så uppkommer den orimligaste disproportion emellan afgifterna på dessa artiklar.
Jag tror det vara en grace, hvad Städerna fått ända sedan 1816, och anser det nödvändigt, att lemna bifall till BevillningsUtskottets Utlåtande i denna punkt.
En värd Talare har här uppläst 3 §. af AnsvarighetsLagen.
Jag skall anhålla att ånyo få uppläsa densamma:
Dock härunder icke begripna sådana, i denna 60 ej omnämnde, af gifter, hvil - Den i November f. ni. *7 kas föremål liro inrättningar till enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet såsom Buk-, Bro-, Barg- och andre afgifter af dylik beskaffenhet.
Nu hemställer jag till Talaren sjelf, om någon jemförelse kan äga rum mellan Tolag till Städerne och de Båk-, Bro- och Färgafgifter, som äro till gemensam nytta så väl för den, som erlägger afgiften, som den, hvilken emottager densamma; t. ex. så väl för den, som färdas öfver.
Bron, som för den, hvilken för dess underhållande uppbär Bropenningarne ; s'å väl för den, som vägledes af Baken, som för den, hvilken underhåller densamma; så väl för den, som underhåller Färjor, som för den hvilken färdas deröfver.
Jag hemställer, hvad nytta den, som skall exportera sitt stångjern från Stockholms Våg, har af Tolagsafgiften till Stockholms inqvartering o. d. för Stadens enskilta ändamål?
Någon gemensam nytta uppkommer således icl^ af Tolagsafgiften.
Jag kan ej annat än förblifva vid min tanka, att Tolagen är en Bevillning, som heror på Rikets Ständer allena att afgöra.
C . Herr Hjerta:
Jag skall, så mycket möjligt är, hålla mig vid saken, som innefattar frågan, om vi skola lemna utan afseende de anmärkningar, hvilka vid första Betänkandet blifvit gjorde deremot, att 6 artiklar blifvit fritagne från Tolag.
Man har här försökt, att genom framställningar om 48 H. 2 18 Den 2 November f. tn. hvad sorn varit, och hvad som skall hända, skrämma oss från ett afslag å Utskottets Utlåtande, så att jag i sanning icke vet, hvar jag skall hörja för att vederlägga de värda Talar ne.
Man har åberopat, alt Tolag år 1619 ej finnes nämd, och detta är helt naturligt, emedan den då icke fanns; men allt sedan Drottning
Christinas tid har den funnits, och stått i alla de Städers privilegier, som under hennes regering erhöllo Tolag.
Det är orätt att säga, att denna afgift utgår från Landtmannen eller SmåsUiderne.
Den utgår alldeles icke derifrån, utan det är ortens Handlande, som erlägga afgiften.
Jag tror, att om man tänker sig för, hör man väl hafva saken utredd, in nan man beslutar öfver densamma, Då 1S1 5 års