Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under förra Frihetstiden, eller från 1719 till 1772, hafva Riksens Ständer nästan vid hvar Riksdag utfärdat derom stridiga författningar, till* ändtligen Konung Gustaf lil., efter sistnämnda års revolution, förböd all både tillverkning och förbrukning af bränvin.
Huru lyckligt hade det icke varit örn detta förbud hade blifvit beståndande!
Den kärlek med hvilken Svenska Folket åt sin unga Konung då offrade allt, den vördnad som ett nytt, mera kraftfullt, Regeringssätt fästade vid alla hans bud och befallningar och minnet af en nyss öfverstånden hungersnöd, gjorde honom äfven i detta mål verkligen lydd:
Bränvinets både tillverkning och förbrukning upphörde:
Smaken för denna fördei fliga vara hade följaktligen om några år hos hela nationen varit aflagd och nu länge sedan glömd; men innan ännu 3:ne år förflutit, försvann detta glada hopp, då Konungen 1775 gjorde all bränvinsbränning och försäljning till Regala inkomster, och lät i hela Riket inrätta KronoBrännerier.
Genom denna författning blef fylleriet, på visst sätt, förvandladt Deu 17 Juli. f. m.
77^ från en last till ett slags patriotism; ty ju mera afgång det R-gala bränvinet fick, u mera inkomst tillf', J Kronan.
Derföre anlade' Krogar vid alla vägar, alla Kyrkor och marknadsplatser.
Hvad inflytande allt detta skulle hafva på nationens lefnadssätt är lätt att finna: den återlifvade allmännare sedligheten förlorades, kanske för alltid.
Om det nu mera vore en nästan löjlig Platonism, att yrka ett tofalt upphörande af all bränvin* både tillverkning och förbrukning; torde det likväl tillåta?
Patrioten och Menniskovännen att sätta all möjlig inskränkning af båda delarna ibland sina 3frigaste önskningar.
Månne det ej är en lika beklaglig som verklig sanning att Sverige är det Iand hvarest, i förhållande »ill folkmängden, fortares det mesta bi anvin.
Ej nog att en högst betydande del af dess egen sädesafkastning förvandlas till denna, både i fysiskt och moraliskt afseende, förderfliga vara finnas bär afven lystna afnämare till allt det bränvin som andra länder få tillstånd att hitsända.
En fri och oinskränkt bränvinsbränning är, i min tanka, ett rysligt ord, i anseende lill dess, i flera afseenden, vådliga föl j ler.
Då sällan eller aldrig här i landet så ymniga skördar inträffa att de, under en fri bränvinsbränning, äfven tillräckligen uppfylla alla behof af Bröd, Dricka och Utsäde; så blir bl ist och dyrhet på d©t>sa 773 Den 17 Juli. f. nt. nödvändigaste artiklar en oundviklig nv fö!.fl, så 'ifla ej utländsk cpannmSl inför-» skrifves; hvarigenom åter Hand. ls-ågen betungas och penningarna' gå nr landet.
Man har hort nårr.nas att bränvin, i stone m^ngd tillverhadt, kunde härifrån evjyorterns f men jag undrar till hvilket land, då hela det södra Europa ä«er sitt vida bättre froktbränvin och våra grannar vid Östersjöns Kuster sjelfva tillverka sädesbränvin till sådan mvckenhet, att de gerna, som vi nog redan sett. villja undfägna oss dermed, em vi det villja emottaga.
Men alla dessa ceconomi'ka olägenheter och förluster äro dork hvarken de enda eller de svåraste påföljder afen för vida sträckt bränvinsbränning.
Kav man glömma, kan man betvifla det sedeförderf, den både moraliska och fyfi5ka försämring, som den Förm orsakar?
Måtte mig tillåtas, att bär med några ord få anmärka den stora åtskilnad, som röjvr «dgr imellan forntidens och tiva* re tiders I.agstiftningsprinciper.
Hos Greger och Romare hade alla lagar och författningar en moralisk svftning: de alstrade och underhöllo ett Mod. som trotsade al. la faror, en Fosterlandskärlek som ttopof.
Frade allt för dess väl, en Själsstorhet som föraktade rikdor»ar, en Måttlighet sorn afjskvdde öfver fl ödets niutningar.
Deremot hos de nvare folkslagen svnes allt gå ut på Calcul: man söker och beräknar endast en«
Den 17 Juli. /• nt. 775 financiel vinst:
Man anser ej mödan värdt att gifva det allmänna tänkesättet en högre »igtning, att sorgfälligt befrämja ädlare seder.
Om dessa föremål finge äga det värde de löitjena; månne hränvinet då skulle hafva den stora och allmänna protection det nu synes äga, för den vinst det sägeS tillskynda Landtbruket, genom ökad spannxnålsafsättning och drank till boskapen?
Och denna Vinst, är den väl så säker, sä betydlig som man synes påstå?
Om landtxnannen kunde och ville uppgöra en vigtig calcul på all den skada, all den förlust han lider genom dess tjenstfolks årligen tilltagande sturskhet, liderlighet och ofta dermed förknippade otrohet; genom kreaturs och sakers vanvård; genom dels försummadt, dels illa förrättadt arbete; genom löners och dagsverkens beständiga stegring _ allt ostridiga följder af den för Landtbruket så beprisade bi änvinsbränningen: så tror jag att resultatet skulle ut«då, i det hela, till en nog måttlig vinst, kanske till ingen annan än oräkneliga förargelser.
Den fördel
Dranken påstås gifva, till kreaturen* utfodring, torde ej heller vara så afgjord , åtxnindstone ej fri frinandra olägenheter.
Mången kunnig, erfaren och oväldig
Landthushållare anser den, i längre tid nyttjad, såsom skadlig för kreaturens helsa och tänder, hvarföre de ock använda den ganska sparsamt, och anse ett långt mindre quantnm 774 Den >7 Juli. f. m. säd, fastän af slöare slag, i gröpadt .tillstand, genom brygd och vanlig påstöpning, vaiu et vida kraftigare medi 1 till det .stora änd målets vinnande, att val framföda bo kapen och öka Ladugårdens afkastning.
Länder finnas , t. ex- Sweitz, der Boskapsskötseln vunnit en höjd af fullkomlighet , sorn den bär i landet aldrig torde ernå, och som lik' al icke ens veta hvad spannmålsdrank vill säga.
Den mäste således äfven här kunna umbäras, held t om den i var Landtoecoiiomie nog allmänt rådande men i grunden origtiga princip upphörde: att ■vidja förvandla allt till åker, med åsidosättande af deremot svarande äng.
Derigenom rubbas det naturliga förhållandet imellan dessa båda Landtskötselns hufvuddelar, utan hvilket detta ädla yrke aldrig hinner till sin rätta höjd, och för kreatuten betages den sunda, af naturen dem ämnade, fodan. hvilken ganska ofullkomligt ersgttes af det artificiella surrogat, sorn fås af den i så många andra afseenden skadliga bran vinsb ränningen.
Man påstår att vårt kalla klimat gör bränvin et till en oumbärlig förfriskning för bönder, ai betare och den ringare folkhopen i allmänhet.
Då för några Sekler tillbaka vårt land uppfylldes af skogar och kärr, der vi nu linna odlade åkrar och ängar, var älven klimatet långt kallare än nu.
Den i7 Juli /• m. 775 Likväl var detta förstörelsemedel då ej ens till namnet kändt af våra starka, friska och modiga förfäder.
Och , för att ej gå så långt tillbaka, manne under de lyckliga åren från 1772 till 1775. då näppligen bränvin här i landet fanns , dessa lyckliga egenskaper icke funnos hos allmänna hopen i fullt mått så mycket som nu för tiden?
Manne det är ett ogrundadt påstående att allt nytt jande af bränvin af Ungdom, forn ännu står i tillvexande, hindrar och kanske alldeles betager naturens kraft till utveckling af förmer och styrka, hämmar tillvexten, och lörsvagar således ej allenast den närvarande generationen utan äfven hoppet om en rask och talrik afkomma?
Men förgäfves skall man bjuda till att afhålla ynglingen från bränvinssupen, då han dagligen ser förföriska efterdömen af dess nyttjande, ofta till omåttlighet, af de äldre.
Om, i stället för bränvin, nationen mera allmänt lärde sig att brygga godt Öl, Dricka och Mjöd, sä skulle tjenliga ämnen till uppvärmande och förfriskning ej fela för den arbetande klassen af medborgare, ej heller afsättning för Landtmannen af dess öfverloppsspannmål, oberäknadt den ännu förmonligare afsättningen genom export till andra länder; liderlighet och fylleri, med alla dess ohyggliga följder, tror jag skulle derigenom till en stor del försvinna.
Det medgifves att man äfven kan öfverlasta sig a£ 176
Deu i 7 Juli. / m.
Öl, men, såsom ett mera födande ämne, äger det ej den hastiga tjusningsföimåga sorn bränvinet, och leronar, medsn det ännu är tid, en nödig varning att tj försätta hutvudel i yrsel, Ehuru ofördelaktig ali bränvinsbränliing ?r och mäste vara under den värmare hälften af året, i anseende till det vida jni ilre bränvin, sorn den liden erballes af ett lisa 'ädesquantiim, emot hvad deraf fean fä- i . n kal!.»re årstid ; torde dock penpinglystnaden fö leda mången till dess verkställande afven på den varma tiden af året» och en förmur
Hg ahättnintr, ofta med f arin j la p’i , ^öra den lönande h>r tillverkaren, oaktadt des- skadlighet for d*'t AllmänhaDa dessutom Jordbrukets eget tlign vinst af branvinsbrän ningen skall bestå i iranken, synes flen, j detta afseende, vara onödig i en årstid, då tHleing på grä-sbete gifvet kreaturen en tillräcklig och -undare föda, och da de manga vigtigare göromål, sorn utider den vackra delen af året fordra Eandtmannons alla stunder och odelade omtanka,, ej bora hi idras genom bi änv insbränning.
Att dess fortsättande bela året igenom vore en Landtmannens Rättighet, kan jag äfv«-n så litt t finna , sorn att det b lefve hans båtnad.
Jag tror derföre att, så vida någon sådan vid ymnig årsvext skall få äga rum, den åtmindstone bör inskränka» till Den 17 Juli. f. m. 77? högst 6 månader om året, och för öfrigt med de flera, i Kongl. Majts Nådiga Kungörelse om hnsbehoisbranvinsbränning m. m. af den 9 October 1812, anförda vilkor och förbehåll; såsom att Konungen tnå äga ”rätt, n r
Han, af förekommande viktiga skäl, finn r nödigt och för landet nyttigt, att på längre eller kortare tid förbjuda bränvinstillv er kilin gen: att på landet rättigheten till sådan husbehofsbränning skall endast åtfölja hemman och hemmansdel ur med åsatt mantal efter Jordboken, 01. m.: ate Xliindsta pannrytnden hor vara 20 och störst» 90 kannor: att ingenstädes får i Etfr verk eller på samma hemmansbostad nyttjas mer än 2 panpor af sistnämnda storlek ra-.
111.” hvarigenom således de förut.på många stallen i går.g varande stora privata verk, som med skäl må kallas Bräminsfabviker h alldeles biel vo röi bjudna, sorn de ock alltid bora förblifva.
Ehuru med undantag af Stockholm , Götheborg och Carlskrona, om hvilka Städers förseende med bränvin Riksens Ständer öfverlåtit till Konungen att i Nåder förordna sorn Honom bäst synes — alla öfriga Städer i Riket äga, enligt ofvannämnda Nådiga Kungörelse, rättighet att idka husbehofsbränning; delar jag likväl med många liera den öivertygelsen att denna rättigfcat kan och bör, utan orättvisa, Städerna; Ven 17 Juli. f. m. betagas.
Bränvinsbränning förutsätter vilkoret att producera säd, roen intetdera af dessa yrken synes förenligt med Städernas rätta bestämmelse.
Den ford, som åt viss* Städer blifvit donerad, är från början åt dem öfverlemnad icke för att derå idka ett mindre betydande åkerbruk, utan att der måtte odlas hvarjehanda mera granlaga planteringar, såsom alla slags Trädgårdsvexter, Färgämnen, Tobak, Län, Hampa, m. m.
H uiru nyttigt vöre icke för det Allmänna, i förening — som Jag förmodar — med rättvis båtnad för Städerna sjelfva, om deras jord ensamt egnades åt dessa och dylika ämnens odling.
I städerna är Veden merendels en dyr artikel, och blir det ärligen mer,, genom skogarnas mindskning.
Bränvinsl »ränning borde således, äfven af detta skäl, der ej få idkas, att icke för den fattigare och största delen af deras invånare dennat nödvändighetsvara måtte uppstegras.
Utom allt detta hämtar jag ett i min tanka betydande skäl att afstyrka all bränvinsbränning i städerna, af den fara Jör Eldsvådor, , för hvilken de derigenom blottställas.
Utom de 3 undantagna större Städerna, bestå alla öfriga Rikets Städer nästan af idol Trädhns: deras eldsläckningsanstalter torde på många ställen vara otillräckliga att dirtmpa hastigt utbrytande vådeldar.
Jag befaiar att man ofta torde i våra allmänna Tidningar få se ohyggliga målningar af Den 17 Juli■ /. m. 776 hela Städer, la>:da i aska, iooo:detals olyckliga medbroder bragta till tiggarestafven, efter förlusten af all deras egendom: — och detta allt f <rorsakadt af en ovårdsam och kanske öfverlastad Bränvinsbrannare.
Vore det ej nyttigt att undanrödja en af de hufvudsakligaste anledningar till dylika missöden, hvilka alltid lättate kunna genom försigtig omtanka förekommus än sedan ersattas ?
Jap har hurt anföras, att förbättringar af Bränvinsbrännings redskap ej böra hindras utan uppmuntras.
Så rigtigt detta är, så nödigt är, att bestämma hvad man i detta mål anser såsom förbättringar.
Efter mitt begrepp bör endast dermed förstås något förut okändt sätt, att, af ett gifvet quantum säd, erhålla, antingen ett större quantuni eller ock ett bättre bränvin, än förut erhållits.
Om, som jag förmodar, denna definition är rigtig, så kunna de så kallade Skottska pannor ej egenteligen fa namn af förbättrade redskap.
Af de Försök med en sådan plattpanna, som blifvit, på Nådig befallning anstäldta, vid ett af Kronans härvarande Brännerier, har funnits: att bränvinsafkomsten, i stället för förstorad, varit något mindre, efter ett gifvet quantum spannmål, än med de vanliga: att pannan under afverkningen fordrade jemn uppassning af 4 personer: att hon ilera gångor gick sön - ygo Den 17 Juli. f. m. der och tarfvade lagning, samt att bränvijiet lätt vidbrändes.
Den vinst i tid, som af dessa pannor erhålles, synes således ej svara emot de deraf härrörande olägenhe» ter, till hvilka äfven bör läggas den nä tan gifna omöjlighet af Control'1 på tillverkningf>n, och följaktligen äfven af en rätt be» skallningsberakning for sådana pannor.
När, dels i Magaziner, dels under transporter spannmål undergår någon förskämning, eller när efter slutadt krig, som nit inträlTat, den finnes öfrig på sådana ställen, der deti ej kan med Kronans fördel användas, ej utan nied förlust försäljas; i alla sådana fall är det endast genom bränvinsbränning vid Kronans egna verk, som sadan skämd eller öfverblifven Spannmål kan mindska Kronans förluster och begagnas tilt dess största nytta.
På dessa skäl kan j ;g ej annat än afstyrka öfverlatandet af bränvinsbränningen för Stockholm till hvad privat Corporation eller Embete som heldst; ocl» yrkar för min del, att densamma, hädanefter som hittills, måtte blifva Kongl. Maj.t och Kronan förbehållen, och, i före. ning med distilleringen, förrättas vid dess härvarande egna verk; hvarigenom, så väl som af bränvinsbränningens bortarrendering för Götheborg och Carlskrona, Staten erhåller en vinst af flera Tunnor Guld, hvil» Den i7 Juli /• m" kas Förlust skulle betydligen mindska dess tillgångar.
Allt hvad jas här haft ä‘ran anföra, vågar jag sammanfatta och ödmjukligen framställa i följande punkter. 1:0 Att Bran vinsbränningen inskränkes till högst 6 månader om året, såsom tillräcklig för en Husbehofsbränning, hvarom nu endast torde böra vara fråga. 2:0 Att Städerna ej böra få deltaga i en Landtmanna näring, som af intet skal synes dem tillkomma. 5:0 Att Bränvinsbränningen och Distilleringen här i staden måtte, sorn hittills, blifva Kronan förbehållen, äfvensom att reglerandet af dess tillverkning för Götheborg och Carlscrona må ankomma, på hvad sätt Kongl.
Maj:t finnér tjenligast. zj.:o
Att i öfrigt Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 9 October 1812 måtte tjena till allmän och underdånig efterrättelse, äfven hädanefter; och ändtligen, 5:o
Att, till åtmindstone något hämmande af liderlighet.
Näringsidkare, som tillåta någon att i deras rum öfverlasta sig af starka drycker, eller sorn utminutera ge Den 17 Juli. f. tu - Bränvin till Öfvermage, Läro- eller Tjemtegossar, matte åläggas Jet ansvar och straff, som Höglofl.
OeconomieUtskottets Betänkande föreslår.
OeconomieUtskoltets Betänkande syne
Bränningsfrihelens verkan på sedligheten ligger uppenbart bevisad i vår egen erfarenhet.
En alltför vidsträckt frihet var nära att lemna Nationens arbetande
Class åt en förut aldrig erfaren begifvenhet till fylleri, deraf brotten märkbart ökades.
En allt för inskränkt bränningsfrihet var derefter visserligen ofördelaktig i oeconomiskt afseende, men medförde en lycklig verkan på sedligheten, då nykterheten återkom och brotten nrindskades.
Denna erfarenhet torde då också böra hänvisa oss till medelvägen: och om vi, vid behandlande af en oeconomisk fråga., kunde förbigå de viktiga moraliska och politiska considerationer, som deri ingå, så kunne ' i icke glömma, att en för långt sträckt bränning medför en ceconomisk skada, möjligen uppvägande fördelen; ty då följderna verka till förniindskning i arbetsstyrkan, så är, i ett så arbetsfatdglLand »om detta, den skada alltför betydlig, som uppstår, när till exempel två besupna ai betskarlar icke uträtta mera än en nykter.
Ven 17 Juli /• 783
På dessa skal tillstyrker jag, att bränningstiden aldrig må blifva mer än fyra, högst sex månader.
Man invänder, att derigenom blir bran vinet dyrare, då productionen deraf är mindre: och jag skall icke heller alldeles bestrida det; men jag tror att man icke har rätt att sluta dertill ifrån hvad som hittills händt.
Man kan icke neka, att sjelfva ovissheten om bränningstiden hittills mycket verkat till varans fördyrande.
Man påminner sig att då i Höstas och intill December månad, man var osäker, huruvida man efter nyåret skulle få bränna eller ej, gällde Bränvinet 2 Rd. och i-§- Rd. Riksgäld; då äler, sä snart Kungörelsen om en fortfarande
Bränningstid utkom, priset genast nedföll.
Jng drar deraf den slutföljd, att om Bränningstiden vore fixerad till eu viss och tillräcklig lid, skulle priset icke blifva oskäligt.
Dessutom tror jag ett icke för lågt pris medföra 2:ne fördelar, först, att det ger Jordägaren en billig fördel, samit derigenom bibehåller spannmålen i pris; och sedermera, att i samma mån varans åtkomst fordcar mera penningar, och således försvåras, skall begifvenheten på dess öfverflödiga bruk också göras mindre.
Den rättighet Utskottet lemnar Städerna, önskar jag icke må bifallas.
Städernas jord är donerad Kronojord, donerad med och icke utan vilkor: octfi när nu detta vil - 794 Den i7 Juli. }. m. leor, nämligen jordens användande til!
Uns och Hampas planterande, alldeles; icke rntdgifver bränvinsbrännings rätt, hvilken åter grundar sig på rättigheten att producera säd, så tror Jag att Riksens Ständer icke heller kunna medgifva åt Städerna BränningsFriheten, utan att derigenom, på sätt och vis, sanctionera det användande af jorden, Som Städerna nu tillåta sig; ett användande, som likväl endast är missbruk. lag tror att särskildta Bränneriredskap, såsom, till exempel, Koniska hattar, väl bora beläggas med större afgift, i den proportion dermed kan fortare åstadkommas bränvin; men att förbjuda dem anser jag vara ganska felaktigt.
Då det är en utrönt sanning, att, om ej sådan redskap fdröker produetionen, den likväl medgifver en stor besparing af arbete, tid och ved, så synes pnig utom ali fråga, att också derifrån uppkommer en national-vinst, som ålmindstöne ej bör förbjudas.
En värd Leda mot har sagt, att det mä bända vore aldra bäst, om Regeringen och Lagstiftande magien befattade sig lika litet med Bränvinsbränning, som med brödbakning i landet.
Jag tror, att detta kan blifva rigtigt om flera år härefter, sedan tillverka ingsrättigheten under hela året varit fri och hunnit "• af v. Deri i7 Juli f. rii. af vana och erfarenhet blifva afpas-ad ef ter behofver, samt Synnerligen sedan me* del o h Tj '-n-teman blifvit anskaffade* till förekommande af f ti riet
Och alla deraf hävflytande brott och oredor
För det närvarande t rör jag, att en alltför tit* vidsäd frihet icke vöre vD beräknad; stora BränvimFabriker skulle nu sorn t ivra ■gången uppresas, Och skada forst det allmänna och sedan de hastigt riktade anläggarne.
Med K ligren tror jag au allt ytterligt är ställdt -pä gränsen al %ti j el.
Det lyckliga för Sam <ä!bu h d-s« i .,di. ider är, att Författninpu ue så strilas, ätt de må kunna fortfara oförsndiafcU*, c h ett består,* 'digt ombyte icke ra »tverka ‘allmänna och 'enskildta välståndet.
Jäg luu länge varit af den lankan och fortfar deruti ofoi änder* ligen, att med insktänkt pr. jrymu Biänirtingfcn ma tillåtas hela året.
Ingen klok hushållare lärer bränna deri årstid då d f ruiudst lönar sig o. b sadén är dyrast; Skulle någon gång ett oförmodadt behof nödga en och annan jordbro* re; att sommarmånaderna tili Bränvin använda en tunna säd, är skadan deraf for Staten icke att jemföra med kostnaden och tid-spilhirt af ärlig försegling* sorn vid inskränkt Bran* tiingsterthin icke kan umbäras, blyad fia* demas Bräntiingsrätt betrafiar, kan jag n-lifl ■Ridd, q.Ad.
Prut. 99. luQ* 786
Oen 17 Juli. f. in. underlåta, att nu som förr på det högsta densamma afstyrka.
Ja^ har förut visat alla skäl deremot.
Det enda gällande sorn kunnat anföras för denna rättighet, har nu mera försvunnit, sedan Vallöf!. BorgareStåndet afslagit allmän Näringsfrihet.
Jag vill så kort Born möjligt yttra mig i detta ämne.
Jag gjorde det vidlyftigt då Utskottets Betänkande förra gången återremitterades, emedan jag hoppades att de af många gjorda anmärkningar skulle föranleda Utskottet att återkomma med ett förbättrad t Betänkande, och ej med ett försämradt, som jag nu Enner det vara.
Jag kan aldrig låna min öfvertygelse at den tro att 12 månaders Bränvinsbränning ar nyttig eller behöflig för Syeriges invånare.
Jag tror visserligen, att i allmänhet blifva de 4 sommarmånaderna obegagnade, men jag är äfven ganska Säker, att då Bränvin^bränning äfven denna tid af åTet är fullkomligt lönande, der locala omständigheter blott behöfva gynnas med vattenrika kallkällor, eller beqväm anläggning af rymlig Iskällare:
Jag är ganska säker att der dessa ej sällsynta fördelar finnas, skall mången speculant finna Uträkning, att äfven dessa fyra månaderna tillverka Bränvin, och jag för min del lro£ sålunda, att Flsn :7 Juli. f. m. spannmåls consumtionen"blifver för «tor m d en så utvidgad bränningsfi ihet, och följden häraf den, att bränningsforbud äfven ofta hädanefter kommer att inträffa.
Hvad Städernas bränningsfi ihet beträffar så förenar jag mig med hvad Herr Grefve Snoilsky i detta ämne utförligt yttrat, -och protesterar emot en rättighet, hvars orättvisa, från alla synpunkter betraktad, är så klar och tydlig.
Utskottet föreslår äfven, att Bränvinsminutesing vid marknader skulle vara förbjuden.
Utskottet har kamke häraf anat en stor håde moralisk och politisk nytta, den nämligen, att hindra fylleriet.
Men jag, sorn ser saken från en alldeles motsatt sida, kan '.} undgå framställa för Ridderrkapet och Adeln mina härvid förekomna reflexioner.
Det är orimligt att betaga Allmogen, som vid höst- och vintermarknader, kanske ofta 5 å 4 dygn, äro under bar himmel, det är riktigt otillbörligt att betaga honom vid dessa tillfällen förfriskningen af en sup, som deras frusna, våta och förstelnade kroppar så väl behöfva.
När nu den till Marknaden resande Bonden vet att han der ej får köpa sig en sup, är naturligt, att han medtager sin Durnk- eller Ankare, och äfven tydligt, att supandet och tracteringar allmogen imellan skulle således blifva_ mycket •m 783 Den i7 Juli. f. m !J)en 17 Juli f. mi 789 * .. ar, oeh hvad för en panna högst ar ti }i ika omöjligen kin na vara sä ymnigåatet. spridda ofver marknadsplatsen, som då eri krös; finnes i hvaije Bondkärra.
Af dess:! 5’-dje Punkten. skäl finner jag Utskottet gjort ett stor!
Grefve Lill} ener antz.
För en stund se misstag, dä det tillstyrkt att Bränvin pål 1 r' : 1— —
Fylleri hämmas Säkrast och endast derigenom, att Länens Häfdingar hafva vill ja och förmåga att vid taga författningar deremot.
Enär OeconomieUtskottets
Utlåtanden nu företogos punktvis, stadnade Bfdderskapet och Adeln i följande beslut. irsta Punkten af det första Betänkandet.
Härvid biföllos första och andra momenterna af dtt sednare Utlåtandet. 2'dra Punkten af Betänkandet bifölls jemte 5’.die och 4;de momenterna i snaret; och i anledning af en afHerr Danckwardt, Carl Gustaf, väckt fråga, fjärdes den tilläggning i afseende på utlåtandet om sådana pannoi, hvilka, sedan hatten blifvit påsatt, Lunna fylla*, att de samma till bruk och nyttjar de böra förbjudas, få vida hela hattens yrad icke uppgifven till bränning och med | annans kannetal inberäknas: hvartill det ‘ nimfD lagna kannerummet likväl icke får öfverstiga hvad mot hémmansvärdet sva - ”■ v w” v-*;; - ~ _ -- — •