Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen svårt för den enskilte Representanten, att ifrån sin bänk kunna med någon tillförlitlighet yttra sig öfver dessa summor, då de måste mycket bero på de upplysningar, som komma till StalsUtskollel; men för mig synes det i alla fall, att i Statens närvarande skick, och så länge icke landet är i en så tilltagande ekonomisk förkofran, att dessa behof kunna utan känning bestridas, så bör organisations-åliggandet, förnämligast bestå uti, att rätta bebofvet efter tillgångarne.
Jag är också Öfvertygad, alt vid KrigsÅcademien sådana ändringar kunna äga rum, hvarigenom anslagen må kunna räcka till sina ändamål.
H vad beträffar års-behofven för Garnisonssjukhuset, så har, enligt innehållet af den Kongl.
Propositionen dermed visat sig enahanda förhållanden.
Jag har svårt alt yttra mig i denna fråga, emedan jag Den 22 December f. m. föreser, att man skall svara mig, det man icke kan hjelpa, att flere äro sjuka nu än förr.
Jag vet också i sanning icke, hvaruti förhållandet ligger, ehuru jag förmodar, att äfven här möjligtvis någon besparing kunde göras, och skall således inskränka mitt omdöme häröfver.
För LifGardet till Häst, hafva förut varit uppförde i contant 6j,538 R:dr 18 sk. 6 r:st samt dessutom af tredje HufvudTitelns medel utgått såsom lönetillökning för Befälet.
Detta är således en lönetillökning, som icke blifvit af Rikets Ständer på Stat uppförd, och således icke eller bifallen.
Nu hemställer jag till Eder, mine Herrar! om icke deraf följer den helt naturliga slutsats, att de medel, som blifvit för ofÖrutsedde utgifter på tredje HufvudTiteln uppförde, hafva blifvit för högt beräknade, då de lemnat tillfälle till verkliga löneförhöjningar.
Jag kan icke föreställa mig, alt sådana borde kunna anslås af extra medels tillgångar, dem man sedermera blott tror sig behöfva anmäla till inträde på RiksStat.
Så förhåller det sig äfven med mathållningen.
Jag vet icke om icke denna anstallt är ställd på Passevolance, och om den icke således borde bestridas med de anslag, som derföre äro gjorde.
På enahanda sätt förhåller det sig jain väl med hästarnes skoning.
Denna måtte väl icke verkställas efter räkning på Statens beköst - tio Den 22 December f. m. liad, utan äfven vara ställd på Passe volanccvilkor; annars förefaller det mig besynnerligt, att
Passevolance allenast blifvit inrättad för sådana fall, der den kan tillskynda befälet goda inkomster, men der hvarest brist kan uppkomma, skall StatsVerket ersätta förlusterne.
Jag kan icke heller förstå, hvarföre man till hästarnes fouragering fordrar en tillökning af 7,800 R:dr.
För mig framställer det sig såsom en klar sak, att då besparingar verkligen äro af nöden i alla afseenden, det vore bättre, att minska Hästantalet; och jag tror icke att
Regementet skulle derigenom komma i mindre tjenstbart stånd.
Jag tror att i alla andra Staters Arméer, den värfvade Armeens Cavallen är så organiseradt, att manskapet alltid utgör ett större antal än hästarne, och att besparingen sökes i minskning af hästantalet.
Jag anhåller att dessa anmärkningar må blifva af StatsUtskottet säkert utredda till en pålitlig ledning för Rikets Ständers omdöme.
Vid den Kongl.
Propositionens innehåll i afseende på Regleringen af Staten för Kronprinsens IIusarRegemente får jag göra den anmärkning, att icke hela kostnadsbeloppet är utsatt, utan blott den contanta tillökningen, oberäknadt anslaget för fourageringen, som återfinnes längre borrt i en summa af 42,173 R:dr B:co.
För Svea LifGardes Regementet begäres en tillökning i contant af io,oa5 R:dr 4i sk - Den 22 December f. m.
Broo.
Har tror jag mig i synnerhet äga tillfälle jemföra, eller åtminstone framkalla uppmärksamheten till en jemförelse af den organisation, som äger rum vid detta Regemente nu emot förr.
Jag var sjelf tjenstgörande vid detta Regemente då det reducerades från i2oo till 600 man, med bibehållande af fullt Befäl för 12 Compagnier och samma statsanslag som för den dubbla styrkan.
Före år 1790 bestod detta Regemente af 18 Compagnier och 1800 Man.
Efter år 1790 reducerades 8 Compagnier och Hvita och Svarta Garderne uppsattes.
Derifrån uppkommo tvenne Regementer af 1200 man hvardera, med 20 Compagnier, nu utgöra dessa båda GardesRegementer en sammanräknad stvrka af blott 1600 man, och «/ ' mig synes, att ett sådant förhållande vid en vidt omfattande organisationsplan för militairen, der man i lönetillökningar begär ej mindre än 98,000 R:dr, förtjent komma i betragtande, i anseende till den besparing, som härvid i min tanka vore möjlig genom Regementernes sammanläggning, hvarigenom skulle besparas en Öfverstelön, en Majorslön och minst 8 CompagniChefslöner, jemte mindre Stat för ett helt Regemente, och den ena Musikbatalipnen skulle äfven genom en sådan åtgärd kunna besparas, hvilket allt skulle blifva en stor vinst för Staten.
Jag omnämner detta förhållande endast för att ådagalägga, att någon omtanka lill besparingar aldrig visar sig, icke 112 Den 22 December f. m. ens då man borde känna elt behof, att medelst en sådan öfverskyla de öfverdrifna fordringarne af nya bidrag.
Jag kan icke annat än i högsta måtto bestrida deri begärda tillökningen för GardesRegementerne, då jag icke inser hvarå behofvet grungar sig, och då jag äfven, om ett sådant skulle visa sig, yrkar att det måste fyllas genom besparingar, i stället för ökade anslag, som under landets ställning icke äro möjliga att medgifva» För Wermelands FältJägareRegemente begäres äfven uti den Kongl. Propositionen ett ökadt löneanslag af ej mindre än 2700 R:dr till Stabslönernes förhöjning, och jag kan icke heller erkänna denna tillökning vara af behofvet påkallad, så framt ej Regementstitulaturen gör en löneförhöjning nödvändig, som icke var det, så länge detta nu mera Regemente fick heta Bataillon, en benämning, som det i anseende till sin nummerstyrka gerna ännu kunde bära.
Jag anmärker härvid ett gränslöst begär, att skapa nya Statsutgifter, och jag gör mig till pligt, att bestrida alla i min tanka onödiga, för att möjligen kunna komma i tillfälle att tillstyrka någon, sorn synes mig nödvändig.
I Kongl. Majrts Nådiga Proposition förekommer äfven ett ökadt behof genom ökad Den 25.
December f. m. ökacl personal för ArtilleriRegementerne.
Jag vill icke bestrida, att behofvet för en sådan personal förefinnes, då, enligt min öfvertygelse, Artilleriet är det vapen, på hvilket man bör hafva sitt egentliga ögnamärke, i hvilket den egentliga kostnaden bör läggas och hvars mästa möjliga tjenstbarhet man icke nog kan afse.
Men jag får blott anföra, såsom ett prof på huru det hos oss tillgår med de militaira organisationcrne.
Det är icke länge sedan detta vapen undergick samma reorganisation, som de håda GardesRegementerna, för att åt håde befäl och trupp vinna förbättrade vilkor.
Man rådfrågade då icke Rikets Ständer.
Rikets Ständer, då de bevilja medlen, göra det i förmodan, att anslagen äro ämnade åt den personal, för hvilken anslagen äro beräknade, men som sedermera reduceras, för att återigen hos Ständerna angifva ett förnyadt behof till truppens tillökning.
Jag tar mig friheten fästa StatsUtskottets uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att Rikets Ständer må sättas i tillfälle, att för framtiden något mera veta, hvad de i detta fall hafva att påräkna; hälst jag anser, att äfven med Artilleriet en fredsfot kan åses och en mindre personal dervid äga rum.
Längre fram i Propositionen förekommer: ”Då Kongl.
Majit inser nödvändighe7 II.
8 Den 22 D Perm be v f. m. ”ten å ena sidan af detta vapens tillökning, ”och å den andra, af alla möjliga besparingar, för att dertill bereda en tillgång, ”bär Kongl. Maj:t i sådant afseende sett
Sig ”föranlåten vara betänkt på upplösning af ”Dess Eget Värfvade Regemente, åt hvars ”tjenster och välförhållanden Kongl. Majrt ”skall städse göra rättvisa, och vid hvilken ”upplösning, endast af berörde orsak föranledd, Kongl.
Majrt vill förbinda sådana vil”kor, hvarigenom icke blott framtida bergling, utan ock utsigt till vidare fortkomst ”skola vederbörande försäkras.”
Härvid har jag trott mig höra flista Utskottets uppmärksamhet pä nödvändigheten deraf, atL Rikets Ständer äfven må få del af sådana villkor, som medgifvas för det sålunda upplösta Befälet.
Då Rikets Ständer heviljat anslag för tillvaron af ett Regemente, synes mig åtminstone att Rikets
Ständer böra veta på hvad villkor de medgifva aflöningen för Befälet efter truppens upplösning.
Jag kan icke förena mig med den tankan att den 14 §•
Regeringsformen, hvilken säger att Konungen äger högsta Befälet öfver Krigsmagten till lands och vatten, äfven innefattar, alt
Konungen kan efter behag hushålla äfven med organisationen af denna Krigsmagt, och jag tror att de, som hysa denna tankan, verkligen misstagit sig, åtminstone fordrar jag derför någon bevisning innan jag ändrar min Dc n 22 December f. m. n5 öfvertygelse.
Hvad för öfrigt det angår, :ilt Konungens Egtet \ärfvade Regemente skulle öfvergå lill Artilleri, så har jag icke något annat deremot alt invända, än alt jag tror landets tillgångar icke medgifva, att dertill bevilja några nya anslag.
För Artilleriet erfordras enligt Propositionens innehåll, utom det vanliga anslaget, till Exercitiemöten, tillsammans 38a hästar, som Kongl. Maj:t, enligt Dess Nådiga bref till StatsConloiret den i/j Maji 1828, låtit erbjuda Rusthållare vid alsuttne Cavalleriet och andre private att prestera, emot en årlig betalning för hvarje häst af 7! tunnor Spannemål, eller lika med hvad i hästvacanceafgift af ett Rusthållsnummer till Kronan erlägges.
Härvid anser jag mig blott till Herr StatsSecreleraren för Krigsärenderne böra framställa den fråga, huruvida meningen härmed är, om
Rusthållaren här är i lika eategori med hvarje annan privat person, sorn eutreprenerar en dylik sak, eller om det är honom tillåtit, att hålla Artillerihästen i stället för den Karl, han, enligt contraclet, skall prestera.
För min del synes mig förhållandet vara, att han bör betraglas i likhet med den enskilde, och jag har således blott upplysningsvis velat anhålla, att få veta meningen häraf.
De till fourageringen för värfvade Cavalleriels- och Artilleriets hästar upptagne
Den 22 December f. m. summor anser jag vara för högt beräknade, då jag tror 13 sk. 4 rst. vara för mycket upptaget för ett Lisprd hö och ännu mera C sk. 8 rst. lör halmen.
Jag förstår icke på hvad grund denna beräkning är fotad.
Hallands Bevärings BataillonsBefäl erfordrar äfven en tillökning af 2,5o6 R:dr 32 sk.
Jag inser icke eller nödvändigheten af denna utgift, och nämner delta, för att fästa Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten att nogare utreda detta behof. ”Lifmunderingen för Indeldta Infanteriet, hvaraf hälften bestås af Kronan och ”hälften af Rotehållare, har varit ställd p& ”frenne års brukningstid, hvilken till 4 år ”anses kunna utsträckas; och åligger, i följd häraf, Kronan årligen en fjerdedel i stället för en tredjedel af bidraget till full 'mundering; hvadan anslaget ifrån j)5,ooo ”R:dr kan nedsättas till 71,000 R:dr B:co.”
Jag får förklara min tacksamhet för denna nedsättning.
Det är så rart, att i den Kongl. Propositionen finna något sådant, och man kunde då snart bli taxerad för orättvisa, om man icke uppsöker det, der det finnes.
Man liar ansett beklädnaden kunna utsträckas till 4 års brukningstid.
Jag skulle för min del tro, alt den gärna kunde bestämmas till 8 år; ty jag kan icke inse hvarföre Armeen behöfver yara i så Ben 22 December f. ra. utomordentligt förträfflig hållning i delta fall.
Klädernas nya och präktiga utseende inverkar så obeskriflig! på kostnaderne för landet; och det är utom all tvifvel, att denna mundering både kunde och borde räcka vida längre.
Det torde tillåtas mig att i detta fall få anföra exemplet af Nerikes Regemente.
År 1806 utgick det till Pommern med samma mundering, med hvilken det slagits vid Sawitaijpal i Finnland.
Jag påstår icke, att utseendet var vackert, och det är långt ifrån, att jag skulle vilja återföra oss till ett sådant tillstånd; men jag tror, att man bordt mera fästa uppmärksamheten derpå,, att det är just i denna omständighet man hör söka åstadkomma besparingar; och jag tror att de, som leda Aramens inre skötsel, skulle påkalla Svenska landtrnannens odelade erkänsla och tacksamhet, om en större hushållning härutinnan ägde ruin.
Det är troligen ingen af Er, mine Herrar! som icke vet, alt BeklädnadsCassorna äro öfverfylida af tillgångar, och många Regementen hafva igenom den nya beklädnadsstadgan fått vidkännas betydliga kostnader, hvilka blifvit dem med ett pendrag påförde tvärt emot Indelningsverkets hufvudgrunder och ingångna Contracters ordalydelse, derigenom, att de fått åligganden sig gifna, som icke varit deras skyldigheter.
Deribland är också Nerikes Regemente.
Jag vill likväl icke ingå i några detailler, emedan det kunde Den 22 December c. m. förebäras mig, alt jag frångick ämnet.
Jag anhåller således blott, allde anmärkningar jag nu framställt måtte få medfölja Herr Thams Memorial till Utskottet.
Jag måste till en början anhålla om ursäkt för det jag så sent upptager Högloft.
Ridderskapcts och Adelns tid.
Egentliga föremålet för debatten har här blifvit behandladt med så mycken skicklighet af personer med större sakkännedom än hvarpå jag kunde äga anspråk, att jag anser vidare yttrande derom öfverflödigt; men detta ämne har äfven föranledt andra betraktelser; och det är i anledning af frågan om anslagen på 3:dje HufvudTiteln man kommit på dessa betraktelser, öfver hvilka jag tror mig böra utlåta mig.
Om jag ock, lika med hvad en värd Ledamot nyss yttrat, erkänner riktigheten af den sats, att entusias men bör underkasta sig vilkor, om jag till och med utsträcker den derhän att sjelfva känslan för nationaläran också bör underkasta sig denna inskränkning, så bör man älven medgifva mig riktigheten afen annan sats: alt meningarna nemligen, då de möta hvarandra, böra med varsamhet välja uttrycken.
Till denna sats liemtar jag en anledning ifrån en värd Talares yttrande, att vår Granne i Öster vuxit så öfver, icke allenast oss, utan ock Europas öfriga Stater, alt någon resistance emot honom icke vore möjlig.
Jag är för mycket öfvertygad om Den 22 December f. m.
Grefve Frölichs Svenska tänkesätt, för att gifva den tanka, han härmed velat uttrycka, en tydning i sträng öfverensstämmelse nied ordens hokstafliga lydelse.
Jag vill inskränka mig till de senare slutsatser han framstält af denna tanka, att nemligen blicken på Europas — jag tror till och med Amerikas — närvarande ställning borde öfvertyga oss, att vi ej behöfde vidtaga de ökade ansträngningar för Rikets försvar, Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition förklarat nödvändiga.
Del är denna sats, att grunda Fäderneslandets försvar och i och med detsamma dess sjelfbestånd på annat än egna krafter som jag högeligen bestrider.
Då en af Unionens Konungar satt på Sveriges Thron och på Stockholms Stortorg, domar — ännu i blodig åminnelse — verkstäldes, föreskrifna af andra lagar än Sveriges, när då Gustaf Wasa och hans Dalkarlar skyndade till Rikets räddning, betraktade de icke först — de ädle — Europas ställning; de sago ej huru gamla verldens första Thron, nyss förstärkt med en ny verlds skatter, innehades af Tyrannens Svåger, de sago endast Fäderneslandets behof af räddning, och Sverige värdi räddadt.
När den store Gustaf Adolph emottog Sveriges Krona med söndrade inre tänkesätt, med härjade gränser och med 3:ne mägtige hender, besinnade han icke, den Konungslige Ynglingen, huruvida Europas ställning medgaf resistance; lian såg endast behofvet deraf, och 120 Den 22 December f. m. följden var en af de ärorikaste, lyckligaste Regeringar, Sverige någonsin ägt.
Jag tror, mine Herrar! altalia tiders historia — äfven den aldra nyaste— visar, att de Folk, som grundat sitt försvar på egna bemödanden, väl må hända kunnat någon gång utrotas, men aldrig underkufvas; men alt deremot de, som grundat sitt bestånd på förtroendet lill främmande förhållanden, snart med förlusten af sin sjelfständighet fått umgälla saknaden af nationella känslor.
I afseende på främmande vänskap behöfva vi ej gå långt tillbaka i egna häfder, för att finna, huru tvifvelaktig grannars vänskap är, huru dyra offer det ovarsamma förtroendet för dess bestånd kan kosta?
Jag talar inför Sveriges Riddarhus.
Hvad jag nu tillägger, är således visserligen öfverflödigt, jag vill dock ej till ha ka h ä lia yttrandet deraf.
Om i ett annat land, vid frågan om landels försvar, man möjligen kunde finna, att dess fullständighet kunde erfordra, att landet mäste åtaga sig ökade bidrag, t. ex. att för 1000 R:dr egendom betala 2| R:dr, i stället för 2 R:dr, för tillverkningen eller förtäringen af en kanna bränvin några skilling mer än förut, så hemställer jag, om ej sjelfva den kallaste egennyttas egoism skulle finna sin uträkning vid att underkasta sig denna ökade beskattning, ty om man i motsatt fall utan resistance Öfverlemnade sig åt grannars god - Den 22 December f. ra. 12r tycke, skulle dessa säkerligen icke underlåta att snart utskrifva vida drygare gärder, visserligen icke för landets försvar, men för ändamål, som för hvar och en sorn ännu ägde en national-känsla, skulle fördubbla bördan af deras utgifvande.
Friherre Silfverskjöldj Carl:
Det är blott i anledning af Grefve Frölichs yttrande om det oförklarliga innehållet af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition , i afseende på det begärda anslaget af 146,000 R:dr för J3elägrings-artilleriets iståndsättande, som jag begärt ordet, för att upplysa , att under benämningen af Belägrings-artilleri förstås här ingalunda endast det Artilleri, som är ämnadt att användas emot fästningar, utan äfven Positions- och Fästnings-artilleriet, samt det för oss högst vigtiga kustförsvaret.
Sveriges tillgångar medgifva icke, att vi under ett krig i landet kunna underhålla ett större Fält-artilleri; men Sverige erbjudes deremot alla fördelarue af det så kallade Positions-kriget.
Härtill är likväl
Artilleriets materiel för närvarande otillräcklig eller bristfällig, och jag finner ingen ting oroande uti att iståndsätta densamma; men jag skulle deremot för min del finna oroande, om man alls icke tänkte på detta försvar, och om man underlät att under, freden bereda sig pä kriget, ty att, sedan detta utbrustit, skapa krigets elementor, I 2 2 Den 22 December f. m. lyckas sällan, och aldrig utan förstorade kostnader.
Hans Eoccellence Herr .Grefve af Wetterstedt, Gustaf:
Efter en så lång öfverläggning som denna, skulle jag icke våga upptaga några ögonblick af Högloft.
Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, i synnerhet sedan Herr Rosenblad redan så väl förekommit mig, om jag icke af Grefve Frölich fått en indircct uppmaning alt besvara den slags framställning han gjort i afseende på våra. yttre förhållanden.
Jag tror visserligen, att omvägen är lång för att i frågan om en lönereglering för Armeen komma att betrakta de Förenade Staterna i Norra America, och deras rivalitet med Stora Britanniens Sjömakt.; men jag tror likväl att omvägen skall blifva ännu längre, än ifrån den ena jordhalfvan lill den andra, innan i Svenska hjeltan den satsen kan vinna någon burskap, att vi icke böre påtänka något försvar, emedan ett sådant vore omöjligt.
Så åtminstone uppfattade jag hvad Herr Grefve Frölich yttrat.
Skulle en sådan grundsats vinna burskap i Svenska Folkets sinnen, då kan det, mine Herrar! visserligen vara likgiltigt, att fastställa en reglering för Armeen.
Deremot borde man då blott i ett maktlöst lugn afbida den stund, då, med besparade tillgångar, den främmande Inkräktaren Don 22 December f. m. villo afgöra om landels öde.
Men så är icke förbållandet, så har del icke varit, och så skall det ej blifva.
Beviset står skrifvet på de sköldemärken, som omgifva oss, och vi håfve sett det tillämpadt under den segersälle Konung vi äge, som i verkningarna af sin kraft och sitt mod gifvil Svenska Folket en borgen, den Carl den X tänkte på, och för hvilken Carl den Tolfte offrade sitt blod.
Jag vill icke med Grefve Frölich ingå i någon pröfning af Europas närvarande ställning, eller af de alliancer, som vi med anledning deraf, kunne påräkna; men jag tror, att hvad ställning som helst förutsätter. att man helst lemnar biträde åt den, sorn visar sig äga kraft och vilja, att äfven hjelpa sig sjelf.
Det är först då man kan hoppas att få och med ära kan mottaga något understöd.
Jag har icke heller förr än nu hört, att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition uppväckt oro i landet, åtminstone synes Kongl.
Ma j:ts förslag, att låta FörsvarsVerkets ordnande utgå fördeladt på 5 år, icke tillkännagifva, att någon fara nu är på färde, utan alt det hela hvilar på förberedande åtgärder och beslut, som icke i farans stund hvarken lämpligen böra eller kunna fattas.
Jag skall alltid blifva den förste, sorn erkänner yttranderättens frihet och jag tror — Den 32 December f. m. icke, alt de ord Grefve Frölich fälde, kunde i hans sinne hafva den bedröfliga betydelse, som jag och flere med mig fästade vid första åhörandet deraf.
Grefve Frölich är en Svensk man, och detta hör vara oss nog, för att icke tro, alt hans mening kunde vara sådan; och jag väntar deröfver, som jag hoppas, hans tillfredsställande förklaring; men som jag uppfattade hans ord, är det icke en verkan af entusiasm, utan af ett lugnt bedömande, då jag önskar, att dessa ord på detta rum icke hade blifvit yttrade; ty, mine Herrar! om en dag den olyckliga stund skulle inträda, då en sådan slutsats skulle vinna inträde i Folkets sinnen; då Folket jäfvade sina gamla minnen och endast hade förödmjukelsen under en utländsk Beherrskare till föremål för sin framtid: må det då tillåtas mig tillämpa de ord, som en af våra förste Skalder, Författaren tili Svea, säger till de väldige Carlarne, då han riktar sina blickar pä Carlavagnen:
Då styren sjernbeströdda Tistelstången Mot hafvets afgrund med förtvifladt mod, Att med vår jord vår skam må bli förgången, Och ingen veta hvar Ert Svea stod.
För den, som med uppmärksamhet följer händelsernas gång, är det visserligen anmärkningsvärdt och icke sällan bedröfligt, alt finna, huru ofta önskningar entusiastiskt D en 9.2 December f. m. 12,5 uppkomma lill förbättring af vår i flere afseenden felaktiga Samhällsorganism, och huru dessa önskningar lika ofta sjelfmant ti 11— bakahållas, likasom hade de tillkommit och blifvit framkastade utan någon verklig grund, samt sålunda, för att i det ögonblick, då de voro nära att uppfyllas, gifva rum åt en mängd betänkligheter.
I afseende på Armeens organisation, tror jag Regeringens förslag vara godt och nyttigt.
Jag ville nu blott upplysa Friherre Anckarsvärd derom, att jag icke tror det förslaget innehåller någon tillökning för Befälet vid LifGardet till Häst.
Om något sådant influtit i Propositionen, så har det förmodligen afseende derpå, att Officerarne redan fått sig beviljad af Kongl. Maj:t lika lön med Befälet vid de andra GardesRegementerne; och häraf är jag öfvertygad, att en livar skall finna billigheten.
Hvad sjelfva manskapets underhåll beträffar, får jag nämna, att den icke är ställd på passevolance, utan på räkning.
Jag beklagar, att vi af Grefve Frölich fått höra ett yttrande, som jag ännu är öfvertygad varit ett förhastande, som Herr Grefven sjelf kommer att rätta; men i annat fall tror jag, att Herr Grefven har gjort ett lika stort misstag i politiskt afseende, sorn han säkerligen misstagit sig på den känsla, som, i afseende på Fäderneslandets försvar, råder inom hvarje Svensk Riddersmans, hvarje Svensk Medborgares bröst.
Den 22 De ceni ber f. nj. TTrrr TI jerla, Gustaf:
Jag hade icke ämnat yttra mig; men då discussionen tagit den rigtning, alt ämnena
Fått en utveckling, hvilken möjligen sätter Utskottet i tillfälle, alt så fullständigt bedöma ämnet, att någon återremiss af dess blifvande Betänkande icke behöfves; anser jag mig böra så mycket häldre afgifva mine betänkligheter vid någre delar af den Kongl. Propositionen, som jag varit den, hvilken vid sista Riksdagen väckt Motionen om Lönereglering för indelta Arméen, * och i StatsUtskottct deltagit i förslagets utarbetande till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i ämnet.
Jag hade sjelf tjenat vid Indelta ArArméen; jag hade med uppmärksamhet betragtat dess belägenhet, dess genom en i fred bibehållen Krigsfot talrika Befäl, vanlottad! i löningsväg, emot de värfvade truppernes; detta Befäls löner, nedsatte derhän, alt få åtnjöto den lön, som af ålder tillhört graden, under det att ökade kostnader för uniformer och underhåll dem ålades.