Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Har den väl lidit något genom det statsanslag densamma blifvit beviljadt?
Jag slutar härmed, under anhållan ytterligare, att få uppläsa hvad af Hr Doctor Sandberg, dä 20 punkten af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 41 förevar inom Högv. PresteSt., uti ämnet blifvit framstäldt, hvilket endast på detta sätt kan komma H. StatsUlsk. till handa.
Hr D:r Sandbergs anförande till Högv.
PresleSt:s prot. d. 6 sisth Nov. e. m., lyder som följer: ”Då under förmiddags-plenum fråga var om större anslag till Institutet för blinda och döfstumma barn, yttrade jag, att vi hafva otaliga barnskaror, sorn kunna både se, höra och tala, men sakna föräldravård och tillbörlig uppfostran samt uppväxa i uselhet, sjelfsvåld och vanart.
Och det elände, hvaruti dessa nedsjunka, synes mig djupare och olycksaligare både för tid och evighet, än deras belägenhet är, som på syn, hörsel eller talförmåga blifvit vanlottade.
Derföre gäller här om någonsin: principiis obsta, sä vida Sverige ej skall förvandlas lill cn stor fängelse - Den 10 December. 415 ■och corrections-anstalt.
Det är visst godt om barnens kroppsliga sjukdomsanlag i tid botas, men detta sjukdomselände slutas vanligen med den sjukliga individens tidiga död.
Själens sjukdomar bos barnet och ynglingen äro deremot af vida betänkligare art.
De bereda honom sjelf en framlid, beklagansvärdare än sjuklingens, de fräta omkring såsom kräftan, förgifta omgifningen och åstadkomma namnlöst elände.
Se proletärernas och hamnbusarnes historia!” — Och, mine Hrr, huru sanna äro icke de ord, hvarmed Hr D:r Sandberg slutar detta vackra och på saken så träffande anförande: ”Det är bättre att Staten bekostar räddningsanstalter för vanartiga barn, än bygger fängelser för fullvuxna hofvar.
För dem, som föräldrar eller församlingar icke kunna uppfostra, måste samhället draga försorg; och sker det i tällan lid, så vinnes derigenom mera än en besparing i fångvårdskostnaden.”
Jag anhåller vördsammast, att hvad jag nu haft äran yttra, äfvensom Hr D:r Sandbergs nu upplästa anförande, måtte få åtfölja Hr Ehrenhoffs ifråga var. motion lill H.
StatsUtsk.: och får jag slutligen förklara, det jag fullkomligt instämmer uti motionen (den jag likväl mäste tillslå att jag endast känner genom det från H. R. o.
Ad. i dag aflåtna prot.uldr., hvilket kommit lill min kunskap), för så vidt den angår H. K. H.
Prins Carls inrättning, såsom, efter hvad jag uti mitt förut afgifna, nu åberopade anförande tagit mig friheten anse, utgörande ett försök, eller en slags model-anstalt i dylikt hänseende, äfvensom jag vidblifver min förut äfven yttrade åsigt, att Statens bidrag synes mig för närvarande endast böra sträcka sig till denna i hufvudstaden redan befintliga, och ingalunda till dylika försök i landsorterna; detta på skäl jag uti besagde mitt yttrande haft äran andraga, och hufvudsakligast för att derigenom tillkännagifva Statens gillande af dylika räddningsanstalter.
Föredrogs ånyo BancoUtsk:s d. 11 och 14 dennes på bordet lagda, under N:o 26 afgifna utlåt, öfver en af Hr Doctor Odman vackt motion, ang:de förändrad reglering af embets- och tjenstemannapersonalen inom Banken m. m.
De vid detta betänk, fogade reservationer upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., som derefter yttrade:
För min del kan jag visserligen icke önska annat, än att Bankens räkenskaper förenklades mycket mera, än de för närvar, äro.
Jag har redan tillförene på delta rum åberopat, huruledes Fransyska Bankens bokslut är färdigt inom en månad efter calenderåret; men, ehuru det visserligen vore önskligt att räkenskaperne för vår Bank kunde bringas till samma enkelhet och att lika skyndsamhet med dess afslutande kunde ernäs; så betviflar jag dock att vi snart kunna komma derhän.
Det är icke längesedan Bankens organisation förändrades och bokslutet samt bokföringen i det hela rättades derefter.
Ad. skulle fatta ett sådant beslut, 416 Den 16 December. sorn Utsk. föreslagit, så tror jag, lika med Hr von Hohenhausen, att den enda säkra följden blefve, att Banken förlorade 7,000 r:dr b-.co. Om någon annan än Banken komme att betala denna summa, så skulle jag icke derom säga ett ord; men det är hardt för Banken, som i sä många andra fall är anlitad, att äfven vara utsatt för denna förlust.
När nu härtill kommer, att man föreslagit
Bankens skiljande vid en stor del af sin lånrörelse; så synes mig tiden icke vara inne att nu göra förändringar i bokföringen.
Snarare torde man, ifall öfvertlytlning till Riksg.cont. skulle ske, böra utsätta någon belöning för dem, som bringade Riksg.contis räkenskaper i det skick, att de kunde afslutas lika hastigt som Bankens, hvars bokslut är färdigt i Mars eller April månad året efter förvaltningsäret.
Jag minnes icke inom hvilken tid Riksg cont. får sitt bokslut färdigt; men det förefaller mig, att redogörelsen för detta verk kommer ändock senare.
Får nu Riksg.cont. hela den befattning, sorn är det tillämnad, så förmodar jag, alt hjelp behöfves för räkenskapernes afslutande.
Jag hemställer derföre, att det ifrägavar. betänk, icke måtte af R. o. Ad, godkännas.
Jag kan icke neka till, att det för mig är högst betänkligt att uppträda emot en person, som sä länge varit ledamot af Bancostyrelsen; men dä jag vid granskningen af Bankens räkenskaper, vid hvilken granskning jag såsom ledamot af räkenskapsafdelningen deltagit, funnit förhållandena sådane, att jag trott mig inom Utsk. böra tillstyrka bifall till det nu föredragna betänk.; så har jag ansett såsom min pligt, att yttra några ord till dess försvar.
Dä depositionsafdelningens räkenskaper granskades, var det en af BancoUtsk:s ledamöter, som lät protocollsföranden för sig uppgifva, huru vid en deposition i Banken skulle tillgå.
Detta var angeläget för de i Utsk. nyss tillkomne ledamöterne, bland hvilka äfven jag, som dä för första gängen satt i Utsk., tyckte det vara ganska intressant, att sålunda blifva bekant med mekanismen i denna del inom verket.
Man gjorde dä den erfarenhet, att en person, som ville göra en deposition i Banken, huru stor eller huru liten som helst, mäste för detta ändamål inställa sig på 3:ne olika ställen, äfvensom att samma deposition, för att sedermera blifva behörigen controllerad och bokförd, skulle behandlas af 13 personer, hvilket antal till och med kunde utsträckas till 19.
Detta förhållande fästade Utsk:s synnerliga uppmärksamhet, och dä dertill uppdagades, att en (under riksdagen atliden) tjensteman inom Banken hade i credit uppfört hvad som borde stå i debet, hvilket måste ytterligare bevisa huru invecklade riikenskaperne inom detta verk äro; så tvekade man icke att biträda motionärens förslag.
Jag för min del gjorde detta så mycket hellre, som motionären gaf tillkänna, att han deltagit i flera revisioner, samt att han vid flere riksdagar varit ledamot af BancoUtsk.
På alla dessa skäl skulle jag önska, det betänk, finge ett annat Den 1C December. 417 annat öde, än att genast afslås, lill hvilket ändamåls vinnande jag äfven, om Hr von Hartmansdorff skulle vilja ingå pä en återrerniss, icke skulle hafva något ail deremot invända.
Dä mitt namn saknas bland reservanternes antal, anhåller jag att fä till prot. anmäla orsaken dertill, nemi. att jag var pä permission frånvar. dä beslut i (letilia fråga inom Utsk. lättades.
Jag ber för öfrigt få instämma i de åsigter, som af Hr von Hohenhausen, i den af honom afgifne reservation, blifvit uttalade; visserligen icke derföre, alt icke en förenkling i Bankens förvaltning bör och kan äga rum; men af del skal, att jag icke anser det af Utsk. framställda förslag leda lill det önskade ändamålet.
Jag anser således, alt betänk. bör ogillas.
Så obekant, som jag erkänner mig vara med Bankens förvaltning, vägar jag väl icke ingå i någon strid med de Hrr, som yttrat sig i frågan; men jag tillåter mig dock fästa uppmärksamheten derå, det den allmänna opinionen är, att Bankens förvaltning verkligen är i behof af nå gon förenkling.
Det är nemi. en känd sak, att för detta ändamål nu åtgår 240,000 r:dr, således nära en tredjedel af hvad Banken har i årlig vinst, äfvensom det är lika kändt, att i detta verk finnes ett öfver mättan stort antal tjenstemän.
Vid sådant förhållande skulle jag tro del icke vara ur vägen, om någon summa utsattes såsom prtemium för den, som mäktade framkomma med ett förslag, som kunde anses uppfylla det åsyftade ändamålet, nemi. förenkling af Bankens förvaltning och inskränkning i kostnaderne derföre.
Jag vill visserligen fullkomligt instämma med
Hrr von Hartmansdorff och Nordenanckar deruti, att afslå framställningen om en comité', som skulle kosta 7,000 r:dr, och om hvars arbete raan ej kunde vara förvis ad att det blefve ändamåls ■ ° enligt; men jag ber alt Hrrme mätte göra afseende på Hr Åkermans reservation, deruti han löreshir, att eli prtemium af 4,000 r:dr b:co skulle utsättas för den, som inom 1845 års slut framkommer med ett förslag uti ifråga var. hänseende, såvida nemi. detsamma af Rikets näst sammanträdande Ständer godkännes.
Någon förlust kan häraf för Banken icke uppkomma; enär denna summa af 4,000 blott kommer att utbetalas om någon framlägger ett tjenligt förslag, i hvilken händelse en vida störte summa för Banken skulle besparas, hvaremot om någon ej gör sig förtjent af det utsatta prtemium, delta ie.keo kommer att utbetalas.
Jag anhåller således om propos. å Hr Åkermans förslag, såvida R. o. Ad. icke hellre skulle vilja återremittera betänk.
Frih. Cederström, Jacob: Lika med dem, som yttrat sig emot Utsk:s förslag, bestrider äfven jag bifall till detsamma.
Lika med den siste talaren har jag dock ingenting emot att i ställe, föreslå, del R. o. Ad. ville besluta, att, i enlighet med lii Åhlmans förslag, ”ett prsemium af 4,000 r:dr b:co utsattes för den, 5 H. 53 418 Den 16 December. sorn inom 1845 ärs slut förelägger en sudan plan till Bancoverkets reorganisation, alt den af nästsammanträdande Ständer lill efterföljd godkännes.”
Detta förutsätter nemi. en Rikets näst sammanträdande Ständers pröfning, som måste blifva sä allvarlig, att man icke kan fä ett odugligt förslag till iakttagande af Banken, och är vådan af en sådan åtgärd således, enligt min förmening, ingen.
Det är icke så oriktigt sedt, hvad Frih.
Raab yttrat, ang:de den besparing, sora skulle göras, genom en inskränkning lili det antal tjenstemän, som för närvar, äro i Banken sysselsatte; men jag lemnar dock detta derhän.
Det är klart, att om det ifrågasatta praemium af R. ö.
Ad. oell de öfrige RiksStra bifalles, så kan ingen annan, än en i Bankens räkenskaper fullt initierad person concurrera i ämnet, och bör denna sålunda kunna undvika att förgäta någon äfven den ringaste detalj i afseende på controllen af de räkenskaper, som lian i förenklad form har att upprätta.
Jag nbegär således afslag å Utsk:s förslag och bifall till det sorn af Hr Akerman, i den af honom afgifne reservation, blifvit framsläldt.
Hr Akerman Fredr.:
För min del instämmer jag fullkomligen med de talare, som, lika med Hr von Hohenhausen, anse, ali tillsättandet af en comité' för det afsedda ändamålet icke skulle leda lill annat, än en utgift af 7,000 r:dr.
Jag kan icke bedömraa huruvida embets- och tjenstemännens antal i Banken är för stort — att många sådane der behöfvas, är en gifven följd af de mångartade åligganden, som tillkomma detta verk — men jag bar hört uppgifvas, alt fördelningen i afseende på dessa tjenstemäns göromål skulle icke vara fullt lämplig, i så måtto, att åtskilliga af dem hafva mera alt göra, än de borde hafva, och andra deremot för litet.
Ett afseende, hvaruti jag dock anser en förändring nödvändig, är uti bokföringssättet; ty mig har detsamma förefallit särdeles otydligt, äfvensom jag hört flera personer, hvilka med denna sak äro mera bekanta än jag, föra samma klagan.
Jag anhåller derföre, alt R. o. Ad. behagade instämma i det förslag, som jag framställt i min reservation, och hvarigenom Banken möjligen kan tillskyndas en vinst, men aldrig någon förlust.
För min del vill jag gerna afstå från mitt yrkande om bifall till Utsk:s betänk, samt öfvergå till de Hirs mening, hvilka begärt propos. å Hr Åkermans, i dess reservation framställde förslag.
O Hr Nordenanckar:
I fall Hr Åkermans förslag om utsättande af ett prsemiura skulle lemna det resultat, som åsyftas; så skulle jag visserligen icke hafva något deremot.
Jag föreställer mig likväl, att följden skulle blifva den, att man vid nästa riksdag finge emottaga en mängd olika förslag, mer eller mindre tjenliga, åsyftande större eller mindre partiella förändringar, och af hvilka mångå måhända icke voro värda 100 r:dr, ehuru de alla kunde medföra någon fördel i detalj.
En sådan sökande skulle således, ifall den förändring på hvilken han fästat uppmärksamheten Den IG December. 419 blcfve vidingen, hafva grundade anspråk på det utsatta premium af 4,000 r:dr, hvilket jag likväl anser icke böra komma i fråga, såvida ej den hufvudsakliga omorganisationen af hela verket deraf hlefve en följd.
Hr Åkermans förslag är följaktligen, enligt min förmening, i denna del obestämdt, och jag anser, att i fall R. o. Ad. fästar någon uppmärksamhet derå, så bör betänk, först återremitteras, på det att Ulsk. måtte blifva i tillfälle att åtminstone derutinnan föreslå den förändring, att större eller mindre preem ia måtte utsättas, i förhållande till de föreslagne förbällriugarnes större eller mindre ändamålsenlighet.
Jag anhåller, att betänk., antingen mätte af R. o. Ad. afslås eller lill Utsk. återremitteras.
Jag kan icke undgå att i viss män biträda Hr Åkermans förslag.
Jag skulle nemi. tro, alt om äfven någon stor fördel genom en sådan undersökning, som likväl säkerligen skulle framkalla en täflan bland de skickligaste af Bankens tjenstemän, icke skulle vinnas, så vunne man dock åtminstone den, som nu icke förefinnes, att nemi. både R.
St. och den stora allmänheten lärde sig inse, det möjligen icke någon betydligare förbättring står alt i det ifrägavar. afseendet ernå.
Nu äro, på sätt förut blifvit nämndt, tankarne i detta afseende mycket delade, och jag är öfvertygad derom, att en stor del af härvarande representanter äfvensom en stor del af allmänheten föreställa sig, att betydliga förbättringar i arbetssättet inom Banken slå alt vinna, när de se den stora summan af 240,000 r:dr, som Bankens förvaltning årligen kostar.
Jag tror derföre, att förslaget förtjenar alt (agas i närmare betraktande; så mycket, mera, som detsamma icke medför några utgifter, annat än i den* mån några fördelar deraf slå att vinna.
Jag tillstyrker således antagandet deraf, men med de modificalioner, Fr i Inne Rappe och Stjernstedt föreslagit; ty om dessa reservanters mening antages, följer deraf tydligt, alt det kommer v tl; hero af kommande Ständer alt anslå till författaren af ett sådant förslag, som det nu ifrägavar*, det honorarium, som kan anses lämpligt i förhållande lill förslagets duglighet.
Skulle nemi. flere förslag framläggas, men icke befinnas vara af värde, sä kommer naturligtvis intet dylikt honorarium i fråga; hvaremot, om något skulle befinnas i vissa detaljfrågor äga fördelar framför det nuvar. arbetssättet, till den grad, att BancoUtsk. ansåg sig böra tillstyrka, och R.
St. antaga några af dessa mindre förändringar, vedergällningen kunde, på sätt bemälde Friherrar föreslagit, rättas derefter.
Dessutom anser jag det böra föreskrifvas, att de förslag, som sålunda komma att inlemnas, skola så tidigt vara färdiga, att de kunna på Bankens bekostnad genom tryckning meddelas allmänheten, på det all de personer, hvilka ämna bevista riksdagen, måtte få tillfälle att derom taga nödig kännedom.
Då i alla fall de framlagde förslagen sedermera under riksdagens lopp förmodligen skulle komma att tryckas, sä utgjorde kostnaden derför, om den kom något förr eller senare, _ icke någon onödig utgift.
Man har omtalat huru dyr Ban - 420 Den 10 DecemLer. kens förvalIning är.
Dervid bör man ihågkomma den stora kostnad, som årligen användes pä nya sedlars tillverkning och de gamlas förstöring.
Man skall således icke vänta sig så stora fördelar af elt förändradt bokföringssätt, som Utsk. tyckes föreställa sig.
Man har talat om de många Ijenstemännen i Banken; men jag vågar tryggt påstå, alt det icke är något af Statens embetsverk, hvarest i allmänhet flitigare och mera arbetas, än i Banken.
Tjenstemän finnas der, som börja sitt arbete kl. 8 om morgnarne, ofta vid ljus om vintrarne, och som äfven befinna sig [iä cmbetsrummen sent om eftermiddagarne.
Hvar sker sådant eljest?
.lag tror således, att man sträcker sina förhoppningar på inskränkning längre än skäligt är.
Om R. o. Ad. icke skulle finna för godt att afslä betänk., så tror jag, lika med Hr Nordenanckar, lämpligaste åtgärden vara ali återremittera det, dels för att emedlertid afvakta hvad som komma må i afseende på Bankens befattning och för att tillse om icke prsemium snarare behöfver utsättas för Riksg.contis bästa, dels på det att sjelfva framställningen måtte blifva så fullständig som vederbör.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde Hr Frih. och Ordför., om R. o. Ad. ansåge de emot BancoUlsk:s förevar, betänk, gjorde anmärkmr föranleda återremiss.
Ropades staika ja, blandade med nej, hvarefter Hr Frih. o. Ordför. förklarade, det han trott sig finna, att proposm blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Föredrogs ånyo BancoUtsk:s d. 11 oell 14 dennes på bordet lagda, under N:o 27 afgifna berättelse, ang;de verkställd undersökning af Bancoverkets tillstånd samt burti detsamma efter nästförflutne riksdag slvrdt och förvaltadl blifvit.
Della betänk, blef, uppå derom af Ilr Frih. o. Ordför. gjord hemställan, punktvis förelaget till afgörande. § 1- B. o. Ad. lät vid Ulsk:s i denna § afgifna yttrande bero. §§ 2 och 3.
Hvad Utsk. i dessa §§ tillstyrkt och hemställt, blef af R. o. Ad. bifallet. § 4. R. o. Ad. lät vid Utskrs yttrande bero. §§ 5 och 6.
Utsk:s yttranden biföllos. § 7.
Ansågs ej erfordra annan utgärd, än att läggas lill handlingarne. § 8- Utsk:s yttrande bifölls.
Den 16 December. 421 § !>•
Vid Utsk:s yttrande i denna § lät R. o.
Ad. bero. § 10, lista oell 2:dra punklerne, ang:de de dren 1840 ock 184' af Bancofullm. med Directioncn öfver bruksägares hypothekscassa af slutade contracter om leverering af silfver eller guld.
Utsk:s härom afgifna yttranden bi föllos.
3:dje punkten af 10 §, ang:dc de i October manad sistl. ar af Fullmäktige afslutade silfverköp.
Ilr Skogmans i afseende på denna punkt afgifne, vid Ulsk:s berättelse fogade reservation upplästes, pä begäran af Frih. Raab, Adam Christian, som derefter yttrade:
Af betänk, i denna § synes, att Bancofullm. varit af olika åsigter i afseende på rätta tillämpningen af de 2:ne §§ i bancoreglem.
, som ansetts stå i strid med hvarandra, nemi. den 112 och den 120.
Den första af dessa §§ föreskrifver, ”att Bancofullm. må, då de sä t jeni igt finna, förstärka Bankens metalliska cassa, medelst inköp frän främmande länder af guld och silfver, under iakttagande af vissa omständigheter”; den andra åter, ”att då metalliska cassan ej öfverstiger | af sedelstocken, må denna sistnämnda i intet fall, genom någon af Bancoslyrelsen beroende åtgärd, ökas.”
Här har, om jag så må säga, en strid föregått emellan den liberala sidan och den sida, som ansåg indragning af sedelmyntet vara den enda möjliga utvägen att bibehålla silfret inom landet.
Jag kan icke, lika med BancoUtsk., tillåta mig alt gifva en admonition åt den majoritet, som inom Bancofullm, varit segrande.
För min del får jag, utan att närmare vilja ingå i saken, erkänna, att jag alltid skall hålla dem räkning, som söka att finna andra utvägar till silfrels upprätthållande, än sådanc, som onekligen på samma gång skola förstöra landets näringar.
Jag vågar derföre till R. 0. Ad. hemställa, huruvida det är lämpligt att bifalla denna del af BancoUtsk:s betänk., och huruvida R. 0.
Ad. ej skulle finna för godt att, med ogillande af motivcrne, bibehålla endast slutmeningen deraf?
O o Hr Akerman, Fredr.:
Då den siste talaren yrkat, alt resultatet må blifva detsamma, som Ulsk. föreslagit, så kan det på det hela vara indefferent, hvad som föregår detsamma; men om man fäster uppmärksamheten vid Hr Skogmans reservation, hvilken den siste värde talaren åberopat, äfvensom på Utsk:s argumenter, sä torde man finna, att hufvudsaken vid della förhållande ar, attingen skada skett, och att contracten blifvit fullgjorde, hvilket befriat Fullmäktige från det åtal, som de, enl.
Utsk:s och jemväl min tanka, hade efter ansvarighetslagen varit underkastade.
Jag anser pluralitetehs inom Fullmäktige åtgärd i detta fall vara så mycket mera klandervärd, som det synes af den discussion, hvilken ägt rum Fullmäktige emellan vid det ifrågavar. tillfället, att en af dem, Hr von Hartmansdorff, lika klart som fullständigt ådagalagt, huru med denna affär sig förhöll; huru den var i strid med Uere 422 Den 16 December. §§ i reglementet och hurusom man icke alls kunde beräkna de fördelar för förstärkningen af Bankens metalliska cassa, som af densamma förmenades blifva en följd.
Jag anhåller derföre för min del, att R. o. Ad. ville helt enkelt bifalla Utsk:s utlåt, i denna del.
Lika med den siste talaren, instämmer jag i det omdöme, som af BancoUlsk. blifvit uttaladt och kan icke gilla Frih. Raabs framställning; ty jag tror verkligen, alt det minsta, som kunnat sägas om Bankofullm:s förfarande vid utlemnandet af de ifrågavar. förskotten, varit det, som af BancoUlsk. här blifvit yllradt.
Jag behöfver icke ingå i någon närmare bevisning häraf, dä BancoUlsk. så fullständigt ulredt ämnet, och dervid dragit så riktiga slutsatser, utan ber jag blott att fä göra ett litet tillägg uti hvad Utsk. yttrat.
Det har blifvit sagdt, att 120 § i bancoreglem. skulle slå i strid med 112 §, enär i den förstnämnde stadgas, ”alt dä metalliska cassan ej öfverstiger
J af sedelstocken, må denna sistnämnda i intet läll, genom någon af Bancostyrelsen beroende åtgärd, ökas”, hvaremot den 112 § ålägger Fullmäktige, ”att, då de så tjenligt finna, förstärka Bankens metalliska cassa, medelst inköp af silfver” &c., hvilken förpligtelse ännu mera ökas af åtskillige andra stadganden, der det heter, att Bancofullm. i tid böra söka att vidtaga sädane åtgärder, sora kunna leda till den metalliska cassans förstärkning.
Man kunde dock, enligt min förmening, dä man velat lemna dessa förskotler, hafva gjort det på ett sätt, att icke den utelöpande sedelstocken hade derigenom blifvit förökad; men den metalliska cassan ändock förstärkt.
Man kunde nemi. hafva indragit de medel, som varit anvisade lill lånerörelsen samt de Bankens räntemedel, som på annat håll varit anvisade, och nyttjat dem till dessa förskotler; man kunde hafva upptagit län af allmänheten, äfvensom man hade kunnat försälja de obligationer, som innehades af Bancofullm., m. e. o. begagnat andra utvägar, än man gjort.
Jag får på dessa skäl pä det högsta tillstyrka, att hvad Utsk. föreslagit, måtte af R. o. Ad. blifva gilladt.
Här gäller i sanning en ganska vigtig principfråga, den jag visserligen icke anser mig mäktig att nu utreda, men hvarå jag dock har velat fästa uppmärksamheten.
Ilär gäller nemi. att å ena sidan biträda den mening, som anser en indragning i sedelstocken, såsom varande det enda möjliga räddningsmedlet lill silfvervärdels upprätthållande, eller ock att å andra sidan sluta sig till dem, som söka att i det yttersta, när penuingebristen är som störst, upprätthålla den utelöpande sedelstocken.
Hr Akerman har, för att bevisa klandervärdheten uti Rancofullm:s tillgörande i denna sak, åberopat ett yttrande af Hr von Hartmansdorff.
Jag skulle då med anledn. deraf vördsamligen anhålla om tillåtelse att få uppläsa endast några få rader af hvad som blifvit sagdt af en Hr von Hastmansdorffs motståndare i denna fråga, och som lyda sålunda: ”Beträffande förbudet i 120 §, att då metalliska cassan ej öfverstiger £ af sedelstocken, genom någonaf Baneostyrelsen beroende åtgärd, öka denna sistnämnda, så ehu - Den 16 December. 423 ru jag erkänner, att, vid första betraktandet, detta förbud synes ovillkorligt, likväl då jag erinrar mig den oss ålagda pligt att tillämpa de i hancoreglem. innehållna föreskrifter, enligt ”deras anda och syftning”, samt således måste jemföra dem med hvarandra, finner jag, att då det ifrågavar. förskottet just afser den metalliska cassans förstärkning samt sålunda förbättrandet af proportionen emellan denna och sedelstocken, och då 112 § i afssende på rättigheten till silfverköp och dervid ifrågakommande förhållanden, icke gör någon sådan, till de i art. 5, afd.