Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derom borde man således ej behöfva vädja hvarken till Rikets Ständer, eller ConstitutionsUtskottet.
Skälet hvarföre jag tror, att man ej bör afvagta deras sammankomst, är ganska enkelt.
Ständer ej anslå medel till mera än behofvens fyllande, men man likväl tager medlen ifrån sina bestämda ändamål, så måste för ordinarie utgifter besparingarne tillgripas.
Då dessa följagteligen fattas för oförutsedda behof: så måste de betäckas med öfverskottsmedel.
Derigenom blifver ett så mycket mindre belopp af dessa öfrigt att aflemna till RiksgäldsContoret, hvilket, när påräknade inkomster således uteblifva, nödgas göra lån och betala ränta.
Om än sedan allt detta vore gjordt, en Rådgifvare skulle blifva dömd af RiksRätten, hvilket hittills är något oerhördt; så vore Staten ändock af med sina penningar.
Det är för att bevara dem, som jag gjort en framställning, hvarigenom man skulle i möjligaste måtto göra sig oberoende af en Rådgifvares sakfällande, hvilket väl kunde varna för framtiden, men som i afseende på förlusters ögonblickliliga förekommande, skulle tjena lill ingen ting.
— Det andra föremålet för sjelfpantningen, var anordning af medel till ett af Kongl. Maj:t kändt behof, utan vidare redovisning.
När man vet att RiksHufvud - Den 5 Mars f. m. a5g Löken ej förr än på andra året efter utbetalningarne afslutas och granskas, så borde vederbörande hafva hunnit att imedlertid fullgöra redovisningen, om det än vore fråga om hemliga militaira utgifter.
Vi påminna oss, att det sista kriget börjades år i8i3 och slöts år 1814- Om således hemliga utgifter förefallit vid krigets början; hade de dock utan våda kunnat redovisas vid krigets slut, utan att någon rubbning derigenom gjorts i den vanliga gången af vårt redovisningssätt.
Kan nu sådant ske under krig, måtte det äfven kunna äga rum under fred.
Rörande de anmärkningar, som blifvit gjorde i afseende å Strömrensningsfonden, anhåller jag att få tillägga något.
Jag förmodar, att Rikets
Ständer ej anslagit dessa medel för att användas, der de ej behöfdes, utan der de tarfvades, och andra tillgångar saknades.
Der de icke behöfdes, var just det omtalade stället, dels emedan en så stor rörelse redan der kommit i gång, att näringsidkarne, som hade gagn af företaget, borde sjelfve kunna besörja kostnaden; dels var det väl icke Ständernas mening, att alla tillgångar skulle användas åt ett enda håll, Götha Canallinien, ljvartill så stora anslag särskildt voro gifna.
— I den omtvistade frågan, om norr och söder, vill jag antaga den grund, hvarifrån Styrelsen i åtskilliga författningar, t. ex. Skiftes-stadgan sjelf utgått, att nem 17 * 260 Den 5 Mars f. m. ligen, till de norra provincerne räkna dem, som ligga norr om DahlElfven.
Ständer synas ej eller hafva kunnat åsyfta annat, ty att upprensa Upsala k, Stäkes-sundet m. m. måtte ej vara meningen med lät~ tade sjötransporters öpnande i rikets norra provincer, för att förskaffa tillgång å varor, som hittills blifvit köpta af utländningen, särdeles Finnarne.
Genom Strömrensningarne i det af ålder odlade Upland får man ej hit annat än spannemål m. m. som man redan äger.
Meningen måtte således vara att i de norra landskapen, som ligga uti linda, väcka något näringslif, och uppmuntra till dess utveckling, längs vattudragen att börja med.
Jag tror således icke att man, utan att vända uppmärksamheten ifrån andan af besluten, kan komma till den slutföljd man här velat draga af Ständernas beslut.
Hvad slutligen angår händelsen med Öfverste Hallencreutz, så är det upplyst, att Rikets Ständer hvarken ville uppföra på Stat eller särskildt lerrfna honom någon lönetillökning.
Hvad skulle Ständerna göra mera än yttra det?—
De kunde ej sträcka sitt yttrande till ett bestämdt förbud, utan att antaga det Styrelsens vilja vore att göra dem emot.
Månne man icke då haft skäl att beklaga sig öfver Ständerna, istället för att de nu hafva anledning till besvär.
Slutligen får jag säga att jag, i afseende på granskningsmagten, icke skulle så ofta hafva besvärat Ridderskapet och Adeln Den 5 Mars f. m.
Tued mine framställningar, om jag icke ansåge striden mot hennes utöfning vara ett amne för sorgeliga betraktelser.
Uti ingen sak äro Rikets Ständers rättigheter så tydliga; och intet är för den ringaste omdömesförmåga så klart, som frågorna: hvart hafva penningarne tagit vägen?
Hvarföre få vi ej obehindradt efterse det?
Jag befarar, att hvarje undanflykt att öppet besvara dem, endast leder till misstankar och eftertänkliga följder.
Att förekomma sådane, har varit min afsigt, och jag trotsar någon att hafva den mora ren, än jag.
Jag anser mig endast skyldig att först upplysa, i afseende å hvad som blifvit anfördt, i anledning af milt yttrande 0111 lagfart, att deruti skulle vara någon ofullständighet, alt sådant väl kan vara möjligt; men jag tror det ej vara oformligt, alt äfven köpebref skrifvas på Charta.
Jag inser visserligen svårigheter deraf, men då stora allmänna förmåner derigenom uppkomma, måste den enskilte göra sig litet besvär.
Någon våda tror jag ej deraf uppkomma för de enskilte.
De kunde ju alltid afhandla skrifteligt ändå, samt låta bevittna aden; hvarefter den kunde omskrifvas på Charta.
Derigenom skulle, efter min tanka, betydliga cöutroller vinnas.
Sedermera är jag, i anledning af ett mot mig rigtadt enskildt yllrande, skyldig 262 Den 5 Mars f. m. förklara Herr Professor Cederschjöld, att hvad jag här sagt, ej var något personligt mot honom; det var blott mot det sätt, som i sednare tider blifvit gängse, och hvilket han i dag använt, att söka tyda Grundlagens klara stadganden på mångfaldiga vis och sätt.
Jag vädjar till honom sjelf, då han åberopade i4 §•
Riksdagsordningen, och sade: att 3 år betydde minst 3 år; då han i anledning af ett annat omtaladt ställe i Grundlagen, yttrade: att 3 StatsRåd skulle betyda minst 3 StatsRåd; och detta under det han på nästa rad, efter hvad han ur i4 §. uppläst, likväl kunnat finna, att der t. ex. står minst 2o R:dr då verkligen uttrycket minst behöfves; och då man nu så ofta hör sådana citationer, om man ej kan ledsna vid dessa eviga tolkningar, som göra sundt förnuft till en öfverflödsvara.
Jag tror, att man endast behöfver hålla sig till 42 §:s i Riksdagsordningen tydliga föreskrift, der Rikets Ständers och deras Utskotts förhållanden till StatsContoret äro gifne.
Herr Ribbing, Alrvid: Sedan Herr von Hartmansdorff så fullständigt utvecklat detta ämne, önskar jag blott få göra det tillägg, att jag för min del anser Rikets Ständer ej vinna något dermed, att de upprepa ifrån ena gången till den andra hvad de sagt.
Det tjenar till intet, och skulle trötta den, för hvilken det upprepas. Det Den 5 Mars f. m. a63 heter i 2:a punkten \ §.
Utskottet tillstyrker Riksens Ständer alt förnya deras vid iS‘i'3 års
Riksdag i detta ämne gjorda underdåniga framställning; och derjemte yttra den önskan, att enär behof till dylika bidrag sig yppa., medel dertill anordnas å den Extra Utgifts-summa, som till Kongl. Maj.ts disposition pä 8:de HufvudTiteln af Riksens Ständer anvisas.
Frågan är här, om de 8000
R:dr, sorn af mindre Creditivet äro disponerade till understöd för brandskadade städer.
Det är ju ganska klart, att om 8000
R:dr äro oriktigt anvisade pä en Titel, och bordt utgå af extra utgiftsmedlen, så, om ej den utgärd vidtages, som Herr von Hartmansdorff föreslagit, bör emedlertid icke rättelse uteblifva , och det enda återstående sättet derför, är att vid den näst påföljande regleringen gifva ersättning till den lör hårdt anlitade Titeln utaf Extra Utgiflsmedlen; der uppstode således en brist för de kommande åren, men det blefve dens skuld som sådant vållat, och på något sätt måste felet låta känna sig. —■
I fråga om de LagfartsChartor, angående hvilka Herr Hjerta gjort framställning, att man borde vara angelägen om förekommande af missbruk, så om än, på sätt Herr Tham anfört, det skulle vara förenadt med svårigheter för köpare och säljare att skrifva på Charla, tror jag dock, att man ej så hastigt sorn Herr Tham bör afslå ett godt förslag.
Det är andru åtgärder man kunde för 1 ä64 Den 5 Mars f. m. dess utförande påfinna, till exempel föreskrifva att uppbördsbevisen, hvilka nu vanligen skrifvas på köpebrefven, skulle teknas å de Chartar, hvarmed köpebrefvet skall vara belagdt, eller alt originalköpebrefvet ininfästades och insignerades i LagfartsProtocotlet i stället för att det der nu afskrifves,. samt utlemnades i form af ProtocolIsUtdrag, skrifvit på behörig köpebrefsCharta j man bör ej så hastigt lemna å sido denna framställning, som ej torde kunna sägas allmänneligen vara utan skäl.
Jag anhåller, att den måtte komma under vederbörande Utskotts närmare pröfning.
Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansås de vid StatsUtskottets Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande.
Thorsdagen den 5 Mars 182g.
Upplästes och lades på bordet Kongl. Maj:ts i förmiddagens Plenum ankomne Nå - Den 5 Mars e. m. a65 diga Proposition af den o.t\ sistlidne Februarii angående den så kallade Mötespassevolancen för Indelta Infanteriet och kavalleriet; samt Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse af samma dag, angående Incjvarterings-besväret.
Föredrogs ånyo Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskottets den 18 sistlidne Februarii under N:o 62 afgifne, och den 21 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om BergsTingsRätternes bibehållande i det skick, hvari de nu befinnas m. m.
Grefve Posse j Erik} anförde skriftli- ' gen:
På de af Utskottet anförde skäl, instämmer jag uti Utskottets yttrande, rörande Herr Thams motion, 0711 BergsTingsRätterne, emedan jag är öfvertygad, att Kongl. Maj:t, till hvars åtgärd BergsTingsRätternes indragning är öfverlemnad, icke verkställer denna indragning förr, än erfarenheten visat, huruvida den beredning af målen i första Instansen, som nu kan åstadkommas af personer med kännedom, ej allenast om Bergshandteringen, utan ock om densamma rörande författningar, är nyttig eller ej för ÖfverDomstolen, hvars närvarande Ledamöter ej baft af nöden, att derom taga kännedom; men jag kan icke instämma i Utskottets tanka, i afseende på 266 Den 5 Mars e. m. Herr Thams förslag rörande de HofRättsLedamöter, som skola behandla Bergsärenderne.
Till stöd för den slutsatts: ”att nå”gre särskildta åligganden för ifrågava” rande FlofRätts-Ledamöter j att documen”tera sine Theoretiske och Practiske insig”ter i Bergshandteringen, icke äro af nöjden;” har Ekonomi-Utskottet åberopat Särskildta Utskottets Betänkande N:o 3 pag. 4*. och LagComiteens motiver till RättegångsBalken pag. 256.
Jag vill visserligen icke bestrida, att för den, som har samma öfvertygelse, är åberopandet välgrundadt; men jag skulle tro, att då uti motiverne till RättegångsBalken yttras: alt man förblandat det som hörer till Bevisningen med det som hörer lill
Domsåtgärdejij borde man taga sig till vara, att deraf göra en slutsatts, som leder till en annan lika ovigtig förblandning, nemligen, emellan deri vetenskapliga eller sakkännedomen, och det som hörer till kännedomen om de lagar och författningar, som skola tillämpas; är det icke nödigt för Domaren alt känna Bergsförfattningarne, så är det ej eller nödigt att han documenterar sine insigter i deri öfriga Lagfarenheten.
Jag sätter intet i fråga , att de nuvarande HofRätts-Ledamöjterne kunna eller höra åläggas nya förbindelser; men jag tror, att deras möda kan underlättas, och ärenderne fä en ändamålsen - Den 5 Mars e. m. 267 ligare behandling genom det förslag jag slutligen skall uppgifva.
Uti Motiverne till Rättegångsbalken antydes, att upplysningar kunna inhämtas, så väl af BergsEmbetsmannen, som afDoctorn och Landtmätaren; detta inträffar ofta, men i många fall är det icke lämpligt; Doctorn säger på sin ed, att åkomman vållat döden, eller hvad påföljd den medfört; lagen bestämmer straffet, och Domaren behöfver icke vara läkare, för att tillämpa den af honom kända Lagen; Landtmätaren upplyser om jordrymden, och utvisar råmärkena på Chartan; Domaren behöfvericke vara Landtmätare, för att kunna fatta det, som är lika tydligt som en tryckt bok, och dessutom närmare kan upplysas genom syn på stället; men då fråga är om bedömandet af rättsförhållanden, grundade på läget och egenskapen af en, icke blottad, utan endast genom vetenskapliga grunder känd, malmtillgång, eller följderne af behandlingen i en smältugn, då blir det vetenskapsmannen, som, genom sitt yttrande, på förhand afgör saken; ty om ock Domaren beslutar att hålla syn i Grufvan eller Hyttan, så torde han i allmänhet, sig sjelf lemnad, misstaga sig om malm och gråberg eller proportionerna af uppsättningarne; han måste således blindt förtro sig till hvad han hör af andra, och fälla dom, grundad icke på egen, utan på andras öfvertygelse.
268 Den 5 Mars e. m.
Om ock någon, med djupsinniga principer och mindre kännedom oin de i Bergsmaunarörelsen förefallande händelser, skulle vilja stå fast vid den satsen, att upplysningarne äro enahanda och kunna på lika sätt användas, samt således påstå, att det icke är nödigt för Domaren att känna Bergshancltcringenj så måste han dock medgifva alla de olägenheter, som skulle följa, om Domaren skall af Bergsstyrelsen begära upplysning om de författningar, som äro gällande, eller vid hvarje särskildt fall tillämpelige, och i följd deraf äfven medgifva, att det icke är onödigt för
Domarenatt documentera sine Theoretiske och Practiske insigter i Bergsförfattningarne.
Bland de bevis, som gagnats till stöd för den tankan, att ÖfverDomslolen ej beli öfver vetenskaplig eller »sakkännedom, är, att en dylik kännedom ej fordrats af Högsta Domstolens Ledamöter; om jag ock skulle misstaga mig deri, att jag tror det till Ledamöter i Högsta
Domstolen kan ibland mängden af Domare utväljas det ringa antal, som,fordras med högre insigter, än som äro nödige för hvarje annan Domare, och jag således nödgas frångå den öfvertygelsen, att hvar och en upphöjd till denna plats opåmint inhämtar den sakkännedom, sorn fordras, så kan jag dock icke frångå den förmodan, att hvarje Högsta Domstolens Ledamot gör sig bekant med Bergs - Den 5 Mars e. m. 269 Lagfarenheten, om Iian ej känner den förut.
Särskildta Utskottet vid sista Riksdag liar, med stöd af LagComiteens motiver till RättegångsBalken, efter upprepande af alla gjorde invändningar och erkännande af desse invändningars vigt, afgjort dem alla hufvudsakligen med det yttrande (pag.
44) att någre särskildte kunskaper i de åtskillige näringsgrenarj hos Domstolens Ledet-* möter j aldeles icke är o nödvändige.
Ehuru jag tror det skulle vara nyttigt, om hvarje Domare kände det ämne han skall bedöma, är jag visserligen icke af de-« ras tanka, som anse särskildt organiserade
Domstolar nödvändige, för hvarje särskild rörelse och handtering, och det är således icke efter min åsigt nödigt, att inrätta någon särskild
Division i HofRätten för behandlingen af Bergsärenderne; men jag skulle anse det både nödigt och nyttigt, att småningom bereda öfvergången, och jag skulle derföre önskat, att Utskottet föreslagit Rikets Ständer att hos Kongl, Maj:t anhålla, att åtminstone 2:ne uti BergsLagfarenheten kunnige personer blefvo antagne till Ledamöter i IIofRätten, och att BergsCoIlegii Betjening inom HofRätten kunde vinna befordran, hvarigenom äfven vunnes minskning uti indragningsstaten, i händelse BergsCollegii reorganisation kommer i fråga; samt slutligen, att Kongl.
Majrt ville i Nåder stadga, att de, sorn härefter söka inträde i Idof - 270 Den 5 Mars e. m.
Rätten, böra vid Universiteterne examineras äfven uti Bergs-Lagfarenheten.
Om ock detta yttrande icke föranleder till Utlåtandets återremitterande, hvarom jag anhåller, torde det dock få bifogas protocollet, såsom min reservation emot beslutet, i fall Ridderskapet och Adeln skulle bifalla Utskottets Utlåtande, hvaraf efter min tanka skulle följa erkännande af den princip, att Domaren icke behöfver känna de lagar lian skall tillämpa.
Lika med Ekonomiutskottet, är mig icke obekant den underdåniga hemställan Rikets Ständer vid sista Riksdag gjorde, och den efter min åsigt mindre grundade tanka deri, som syftade på BergsDomstolarnas upphörande.
Man hade måhända bordt vänta mera varsamhet i en så vigtig angelägenhet förden näring, som tillskyndar
Riket den hufrudsakligaste exportvaran.
Den af Bergsliandteringen uppkommande export, är nemligen 3 å 4 gånger större än den export, som kan åstadkommas af Rikets öfriga Näringar.
Den uppgår till 10 å ii millioner R;dr, då Rikets öfrige exportarticlar endast uppgå till omkring 3 millioner Riksdalers värde.
BergsDomstolarne inrättades till Bergs-Brukets skydd, och behofvet deraf har ännu icke upphört; jag skulle verkligen önskat, alt man varit mera eftertänksam i fråga om Den 5 Mars e. m. den näringsgren, hvilken för fäderneslandet är af den ojemförligt största vigt.
Då jag kom till denna Riksdag, kände jag icke tillvaron af den Comité', som nu omnämnts, och hvilken jag i början fruktaele vara en blott parade-Comité, för att bifalla utan tillräcklig undersökning redan fattade beslut.
Jag säger utan undersökning, då de auetoriteter, från hvilka Domaremagten skulle ryckas, och de till hvilka den skulle gifvas, icke blifvit i ämnet hörde.
Med glädje har jag sedermera inhämtat denna Comite's organisation, och väntar mig att den skall förskaffa sig fullständiga upplysningar om de åligganden, hvilka tillhöra Bergverkets Embets- och Tjenstemän.
Jag hoppas äfven, att resultatet deraf skall blifva, det Kongl. Majit i Nåder bibehåller Bergmästare vid den Domaremakt, som är nödvändig för deras anseende, om de skola i de administrativa och ekonomiska värf, som dem åligga, kunna verka till BergsBrukets uppkomst och förkofran.
Utan att begära återremiss af Utskottets Utlåtande, önskar jag, att dessa tankar må för min räkning få ett rum i protocollet.
Lika med Herr Grefve Posse är jag öfvertygad, att ÖfverDomare böra känna de ämnen, hvarom de skola döma; och att kunskap i Bergsmannayrket följaktligen är nödvändig för HofRättens Ledamöter, sedan Bergsmål kommit under deras DomsRält; men jag kan icke med honom tro, att 2ine i BergsLag - Den 5 Mars n. m. fnrenlieten examinerade Ledamöter utgöra ett tillräckligt antal, då desse anie Ledamöter derigenom blifva rådgifvande åt alla de andra.
Jag tror deremot, att alla, hvilka skola döma i Bergsmål, böra äga nödig kännedom deri, och kan ej frånträda min mening, att åtminstone en division af Svea HofRätts
Ledamöter bör vara examinerad i Bergslagsfarenheten.
Jag gillar likväl Grefve Posses förslag, att de af BergsCollegii tjenstemän, hvilkas tjenstgöring, sedan BergsCollegii
Domsrätt upphört, der torde blifva öfverflödig, måtte employeras i HofRätten, och inser jemväl, att derigenom skulle vinnas den besparing, hvarom jag väl förut hört talas, men hvarpå jag sannerligen hvarken trott eller tior.
Jag öfverlemnar till Ridderskapet och Adeln, att bifalla eller återremittera det ifrågavarande Utlåtandet, och önskar blott, att vi ej genom förhastade åtgärder i detta fall må tillskyndas samma öde, som Konungariket Preussen, der en dylik förordning, som den nu här påtänkta, för några år sedan gått i fullbordan, och der man likvisst redan insett sitt misstag, och redan funnit sig nödsakad, att åt en så vigtig näringsgren som BergsBruket återgifva en för dess skyddande nödvändig
Domstolslnrättning.
Friherre Ehrenborgh,, Casper Wilhelm:
Jag har redan förut haft den äran tillkänna - Den 5 Mars e. m. nagifva mina tankar i detta ämne, och jag tror mig salunda ej vidare behöfva antyda deni.
Lika med Herr Grefve Posse inser jag vigten och nyttan för Domare, att äga all möjlig kännedom om de ämnen, som kunna blifva föremål för deras behandling, och derföre tror jag, att om återremiss af Utlåtandet beviljas, Herr Grefvens anmärkningar böra pröfvas i sammanhang med Undervisningsverkens påtänkta förbättring, och ligga till grund för de kunskapsprof, hvilka komma att fordras-af dem, som hädanefter omfatta Domareyrket.
För min del anser jag visserligen det nyttigt, att Domare äro underviste äfven i Bergshandteringen, och jag skall med nöje alltid se en Domares kunskapsförråd blifva så utvidgadt, som möjligt; äfvensom jag alltid med nöje skall se inträdet på Juridiska banan, genom Academiska Examinas stränghet, försvåradt. i Men med Herr Tham kan jag ej inse de vådor, som af bifall till Utlåtandet skulle uppstå; lika med honom är jag öfvertyga d , att Kongl. Maj:ts omsorg visserligen icke skall beröfvas den vigtiga Bergshandteringen, som, efter min öfvertygelse, ej kan lida deraf, att de rent af Juridiska frågorne skiljas från egentligen administrativa myndigheter, och öfverflyttas på allmänna Domstolar.
Snarare tror jag Kongl. Maj:ls i5 H. 18 274 Mars e. m. omvårdnad örn Bergshandteringen vara vitsordad genom den ledighet från Domarevärf han förunnar de med Styrelsen och administrationen i detta hänseende sysselsatte Embetsman.
Jag tror mig visserligen icke, såsom jag förut haft äran yttra, mägtig,att nu uppdraga demarcationslinien, eller afgöra om den blifvit riktigt uppgången emellan de Juridiska och Administrativa myndigheterna, i hvad denna fråga beträffar; ty dertill erfordras vetenskaplig kännedom i yrket, den jag icke äger, men jag tror, att Kongl.
Maj:t gifvit ett ytterligare prof af den vigt han anser ärendet förtjena, då Hans Maj:t till Ledamöter i den Comitee, som nyligen blifvit nedsatt till utredande af närvarande fråga, förordnat män, kände, så väl för vetenskaplig bildning, som grundlig Embetsmanna-erfarenhet.
Bidderskapet och Adeln, anhåller jag att, i fall af återremiss, desse mine tankar må få åtfölja till Utskottet.
Grefve Frölich> David:
Jag har ingen anledning att skilja mig ifrån den mening, som Friherre Ehrenborgh så fullständigt utvecklat, och tror ej, att skäl till återremiss här förefinnes, då detta ärende är ett önskningsmål, deri Kongl. Maj:t i alla fall besluter efter sitt Nådiga välbehag.
Således, och enär redan vid förra Riksdagen så mycket blifvit ordadt i detta ämne, och troli - Den 5 Mars e. m. gen ännu kommer att ordas, då Betänkande från den af Friherre Ehrenborgh omnämnde Comitee inkommer, vågar jag att, med afstyrkande af återremiss, begära proposition till bifall å Utlåtandet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de emot Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets ifrågavarande
Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af EkonomiUtskottets berörde Utlåtande, hvilken proposition med Ja besvarades.
Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärs-oell EkonomiUtskottets den 18 sistJidne Februarii under N:o 63 afgifne, och den 2i derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om ny organisation af HushållsSällskapen.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 18 sistlidne Februarii under N:o 64 afgifne, samt den 21 i samma månad på bordet lagde, 18* 376 Den 5 Mars e. m.
TJllåtancle, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 20 förut rneddelte Betänkande, angående den gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nj^ttjande vid offentliga Gudstjensten; fann Rid - derskapet och Adeln, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den 6 sistlidne Februarii af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande
Föredrogs å njro Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 18 sisllidne Februarii under N:o 65 afgifne, och den 21 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckte frågor om upphörande af Ekonomiska besigtningar hvart tredje år å Soldatetorp, samt om Soldatens skyldighet att sjelf underhålla torpet.
Herr Ribbing_, Arvid: Af EkonomiUtskottets Utlåtande torde Ridderskapet och Adeln hafva inhämtat, att åtskillige af BondeStåndets
Ledamöter klagat deröfver, att vid Soldatetorps-synerne synemännens antal utgöra sex å sju, stundom ända till 10 å 12 personer, hvilkas förseende med skjuts och underhåll betunga Rotehållarne; men hela detta förhållande har Utskottet förbigått, och endast fästat sig vid nödvändigheten alt serskilt kungöra de detta ämne Den 5 Mars e. m. 2 77 rörande författningar, hvilka synas Utskottet hafva råkat i glömska.
Utskottet har således förbigått det onus, hvaröfver Motionairerne i synnerhet klagat, och endast hänvisat till redan existerande författningar.