Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. sig åtagit, eller af sådana artiklar, hvilka i densamma till bevillning räknas, allt sådant lill förökande af Kronans inkomster, dock härunder icke begripna sådana i denna 60 §. omnämnda afgifter, hvilkas föremål äro: inrättningar till enskildas gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom båk-, bro-, färjoch andra afgifter af dylik beskaffenhet — — —, miste embetet &cc. Huruvida tolagen är af privilegii-natur eller icke, är en tvistefråga, som jag icke ämnar vidlyftigt vidröra, då jag föreställer mig, att denna del af ämnet blir fullständigt utredd i det RiksSt., som saken närmast rörer.
I Stockholm grundar sig denna uppbörd på Stadens privilegier af den 6
Maj i436 och den 10 Mars i636.
Om jag skulle tillkännagifva en egen åsigt i denna del, skulle jag snarast tro, att den tolag, som är lemnad städerna för alltid i form af ett privilegium, är och förblifver ett sådant, som icke kan upphäfvas i annan väg, än den grundlagen anvisar.
Hvad åter angår den tolag, som K. M., med begagnande af sin ceconomiska lagstiftningsx'ätt och i öfverensstämmelse med ansvarighetslagens 3 förlänat på behaglig tid, föreställer jag mig, att denna tolag kan efter behof förökas, minskas, eller till följd af Konungens beslut alldeles upphöra; äfvensom att R.
St., ehuru de i detta fall icke kunna något förordna, likvist i önskningsväg kunna till K.
M. framställa deras tankar.
Cronhjelm har uppställt ett stort antal beräkningar, hvaraf han dragit åtskilliga slutsatser.
Dervid förekommer först: att stapelstäderna samfäldt uppbära i tolag en större summa än den, hvartill deras bevillning efter 2 Art. uppgår.
Jag frågar den värde motionären:
Hvad bevisar han 96
Den 10 A pri 1 e. m. härigenom?
Jo! han bevisar, att handel och rörelse äro föga lönande i städerna.
Men är det under sådana förhållanden billigt alt fråntaga eller inskränka för dem en från urminnes tid åtnjuten fördel, för att tvinga deni till högre municipala afgifter?
Har Gr. åter velat ådagalägga, att städerna äro gynnade på landets bekostnad, elier att, i följd af dem tillerkända inkomster, som till sin natur äro statsbidrag, de blifvit satta i tillfälle att undandraga sig municipala afgifter, genom hvilket förhållande deras beskattning är liögre än landets på det hela, då hade det varit mera upplysande att uppgöra en jemnförelse emellan totalbeskattningen på hvarje individ t. ex. i Stockholm och totalbeskattningen på hvarje individ i det öfriga landet.
Med ledning af de uppgifter, som förekomma i Hr Öfverste af Forsells Statistik och i Öfverståth.Embetets sednaste 5-årsberättelse, har jag försökt en sådan jemnförelse, hvaraf det visar sig, att beskattningen, fördelad på folkmängden, är betydligt högre i Stockholm än i det öfriga landet, och skillnaden blir ännu märkbarare, om man till beskattningen å hufvudstadens invånare räknar deras högre andel i tulluppbörden för sådana varor, som här consumeras och hvaribland tullen å den Finska importen nästan uteslutande är en skatt på hufvudstadens inbyggare.
Äfven hade det förtjent ihågkommas, att Stockholm, som endast har en af Rikets folkmängd, erlägger omkring f af hela Rikets bevillning efter i och 2 Art., samt att öfver hälften af hela Rikets tulluppbörd här inflyter.
Vidare bevisar Gr. genom sina beräkningar, att tolagen användes för sådana föremål, som det borde tillhöra städernas invånare att sjelfva genom åtagen beskattning bekosta, samt att jemnförelse v i s en ringare del af tolagen användes för sådana föremål, som afse befordrandet af handel och sjöfart.
Jag erkänner, att till någon del så är, och att detta är en af de många ojemnheter i vårt beskattningsväsende, som man öfverallt påträffar; men så länge å andra sidan städerna betungas med sådana besvär såsom den permanenta inqvarteringen, sorn ensamt för Stockholm vållar en kostnad af omkring 77,000 R:dr årligen; så länge de få vidkännas skyldigheten att bekosta Kronans uppbörd, sjelfva aflöna sina domare och i Stockholm sin provincialläkare-stat, att underhålla tullhus vid alla stadens landttullar, ehuru ingen uppbörd der för staden äger rum, så länge de besväras med kostnaden för sådana delar af polisväsendet, som till sin natur icke är municipala, jemte åtskilliga andra servituter, som åligga antingen städernas cassa, deras tjenstemän eller deras invånare, utan all jemnförlighet med landets inbyggare; så länge tror jag, att man icke alltför mycket får lägga vigt på Den io April e. m. 97 obilliglieten af tolagens fortfarande.
Gr. yttrar vidare, att af den stora summa 190,379 R:dr, som i Stockholm har utgått till de med tolagen afsedda föremål, 106,576 R:dr åtgått endast till Stockholms euibets- och tjenstemän, löner, pensioner och sportler m. m.
Gr. har sålunda yttrat, hvad jag, att dorna af hans åsigter i öfrigt, icke hade väntat, att aflöningen till tjenstemän bör beräknas bland de med tolagen afsedda föremål.
Jag är nu icke i tillfälle att controllera nyssnämnde uppgift om beloppet af tjenstemänuens löner till silfvan, då jag icke sett detail-calculerna eller känner Gr:s beräkningssätt.
Emedlertid torde det tillåtas mig upplysa, att den i stat fastställda aflöningen för Stockholms Magistrat och dess underlydande verk samt Stockholms DrätselCommission med dess talrika tjenstemannapersonal, och härmed kan egentligaste hufvudstadens municipala administration anses vara completterad, utgått från stadscassan per medium af 5 år med 57,65g R:dr.
Sannolikt har Gr., för att komma till denna höga beräkning, ehuru mindre riktigt, äfven upptagit aflöningarna för Kronans uppbördsmän.
Jag skulle föreställa mig, att en stor del af det missförhållande, som Gr. velat finna mellan anslagen till fördel för sjöfarten och anslagen till aflöningar, försvinner, om man erinrar sig, att större delen af de ifrågavar. tjenstemännen äro snart endast till för handelns och sjöfartens beqvämlighet.
Under denna kathegori måste åtminstone hänföras parmmätare, bro- och hamnfogdar, våginspectorer och vågskrifvare, architecter och tillsyningsmän vid qvai- och hamnbyggnaderna med liera.
En annan ledamot af R. o. Ad., Hr Lagerhjelm, här ansett, att tolagen skulle kunna nedsättas.
Jag hyser en alldeles motsatt åsigt, hvad Stockholm angår, och tror mig tillräckligt känna stadscassans ställning för att yttra den öfvertygelsen, att då jag förmodar, att Stockholms borgerskap eller dess invånare, utan bestämda åligganden, icke skulle kunna förmås att fylla den brist, som på detta sätt uppkornme, följden af en nedsättning endast blefve, att det goda och allmänt nyttiga, som ännu kunde ske, uteblefve, och att det goda, som redan blifvit uträttadt, finge förfalla.
Tjenstemännen kunna icke beröfvas sina tjenster, än mindre sina löner, med ett ord: det blef de materiella föremålen, som finge gifva vika.
Allraminst är en sådan nedsättning möjlig, då stadscassan på 5 år icke kunnat minska sin skuld, och då den har så betydliga arbeten för händer, som uppmuddringen af Clara sjö, reparationen af slussen, tillbyggnaden af gäldstuguhäktet, qvaibyggnaderna m. m.
Af hvad jag sålunda haft äran anföra anhåller jag att i korthet få sammandraga den mening: att jag ingalunda har något att invända deremot, att en undersökning må företagas till utredande af alla omständigheterna med tolagen, 5 fl. i3 93 Den 10 April e. ra, samt att, eliuru jag icke bestrider, att R.
St. må hos K. M. i underd. yttra den önskan, det må K.
M. vidtaga sådana uppå K.
M. beroende åtgärder, i följd hvaraf olikheten i tolagen städerna emellan må kunna i möjligaste måtto rättas eller upphöra, hvilket lätteligen kan ske genom en föregående jemnkning af inqvarteringsbesväret och, om det skulle behöfvas, genom införande i en *-eller annan stad af en jemnknings- och fy 11 nåd s to la g, hvilken i egenskap af bevillning må till statsverket inflyta, så länge den förstaden icke erfordras, jtyg likvist icke kan tillstyrka, att några förberedande eller definitiva åtgärder vidtagas till borttagande af tolagen, förrän ordentligen utrönt blifvit och i laglig väg stadgadt, i hvad mån det tillhör Statsverket, och stapelstädernas invånare eller borgerskap eller de i handel eller sjöfart trafikerande att framgent bekosta de utgifter, hvartill tolagen nu användes; och då jag förutser, att, i följd af en sådan reglering, de utgifter, som komma att påläggas stapelstädernas borgerskap och invånare, tillagda till dem, de nu få vidkännas, blifva så tryckande, att deras uttagande i direct beskattningsväg blefve obillig och kanske i flera fall omöjlig, anser jag äfven, att en dylik åtgärd icke må kunna vidtagas, innan städernas invånare, såsom en ersättning för tolagens försvinnande, blifvit i vederbörlig ordning berättigade att, till betäckande af sina allmänna municipala utgifter, med K.
M:s bifall få pålägga sig sjelfva consumtionsafgifter, obehindrade i valet af det uppbördssätt, de för andamålet finna lämpligast.
Slutligen och då frågan vidrör ett önskningsmål, anser jag, att Hr Gr.
Cronhjelms motion bör remitteras till Oeconomi Utsk.
Transsumt.
, Bil. L i t. A.
In nominc sanctse et individa® Trinitatis. Wij Olof med Guds Nåd Ärchiebiskop i Upsalom &c. hafwom Wij uppå mena Rijksens wägnar unt och tillåtit med godom friom willja och berådne modhe, att Rådet och menheten i Stockholm the nu äro och tillkommande warda i ewärdelijken tijd måga och skola niuta och bruka efterskrifna Altida, Privilegia och frijhet, frij och obehindrade för oss och alla wära efterkommande och skoloni wij och wära efterkommande wara them thertill behielplige efter wår yttersta makt mot alla män ähwar the hallst äro som them och thera efterkommande häruti i någrehanda motto hindra wilha; först att Staden Stockholm hafwo och ägo till ewärdelikom tijd, såsom tillförene förunt och gammalt warit bäfwer — Wågenc och Klädehuset thera Ränta och ali annor Stadsens ingield och Ränto, som Staden af allder Ränlat bäfwer och än Ränta kan i Staden och Stadsens frij - Den 10 April c. m. 99 liet, besynnerlika nembda Assöna med allom gamblom tillagörn som af allder under Staden legat bäfwer.
— Datum Stockholmis Anno Domini Milesimo, Qvadringentesimo Tricesimo
Sexto feria tertia proxima post Feslum Sancti Johannis Apostoli et Evangelist*, ante portum latinum, qvse est
Sexta dies mensis Maji.
Rätteligen utdraget utur de i Stockholms DrätselCommissioiis
RamererareContor i afskrift förvarade handlingar, betygar ex officio J. F. Eklund, DrätselCommissionens Secreterare.
Lit. B. Wij Christina med Guds Nåde &c. &c. giöre witterligit, att eftter wäre trogne undersåter, oss Elskelige Borgmästare och Råd och menigheten i wår hufwudstad Stockholm, bäfwe underdånigst presenterat oss deras Privilegia och frijheeter, som de af wäre förfäder, framledne Sweriges Konungar och Regenter bekommit hafwa, Ödmiukeligast af oss begiärandes, att wij dem samma deras wählfångna Privilegia, frij och rättigheter nådigst Confirmera och förbättra wehle.
Så alldenstund de hafwa, så på sine egne som sine efterkommandes wägnar, låfwat och tillsagt att Wehle bewijsa Oss och Sweriges Krono, ali huldhet, troheet, hörsamhet och underdånig lyduo, wårt och Riksens gagn och wälfärd alili jd sökia, skada och förderf, efter yttersta makt och förmögenhet afwärja och oss der om i tijd tillkännagifwa och sig i alla måtto så förhålla som trogne och redelige undersåtare ägnar och bör:
Tij hafwe wi deras underdåniga be-» giäran, såsom på god skiäl funderat, nådigst uptagit och dem bemälte deras Privilegia, icke allenast härmed Confirmera och bekräfta, utan ock så mycket nu ske och wår Stat tillåta kan, af gunst och Nåd förbättra wehlat, och det uti efterföljande punchter. 7 mom.
Unna Wij Staden uthi Tolag, af allt inkommande gods, fremmandom eller inländskom tillhörigt En Dahlér procento; item, af allt utgående, så wähl Koppar som andre waror, inge undantagandes
En half Dahlér för hwarje hundrade.
Till yttermehro wissö hafwe wij detta med wårt Konungslige Secret försegla och med wår och Sweriges Rijkes Respective Förmyndares och Regering underskrift bekräfta låtit; Som är gifwit och skrifwit på wårt Konungslige 100 Deli 10 April c. 111.
Slott Stockholm den Tijonde Martii åhr efter Christi börd Ett Tusend Sexhundrade och pä det Tretijonde Siette. t \ Gabi'.
Oxenstjerna Gustafsson j Jacobus de la Gardie_, Sy. Rik. Drotz. S. R.
Marsk. Carl Gylldenhielm _, Pehr Sparre, , RiksAmiral. uthi R.Cantzlcrens ställe.
Gabriel Oxenstjerna, Frijherre till Mörby oell Lindholmen, S. R.
Skattmästare.
Nils Nilsson, Secret.
Regius.
Rätteligen utdraget utur de i Stockholms DrätselCommissions JiauiererarcContor i afskrift förvarade handlingar, betygar ex officio J. F. Eklund, DrätselCommissionens Secreterare.
Hr von Hohenhattsen, Mich.
Jag förutsätter att, på sätt förut öfligt varit, förr än denna fråga blifvit föredragen till remiss, officiel underrättelse ankommit i afseende å den behandling af Hr Waerns motion i samma ämne, hvarpå denna nya motion grundar sig, oell utan afseende å den enskilda underrättelse, jag i detta fall kan äga, anhåller jag således om upplysning, om något officiell tillkännagifvande i omförmälda omständighet ankommit.
Upplästes ett transsumt af Borgare.St:s prot. d.Bsistl.
Mars,enligt hvilket Ståndet ansett en af Hr Waern väckt motion, ang:de uppbärande af tolag och om ordning för upprättande af taxor va. m., röra en privilegiifråga och således ej kunna remmitteras.
Jag har af göromål varit förhindrad att, förr än i går, genomläsa motionen, och det skedde då endast sorn hastigast.
Jag gjorde likväl några anteckningar, fast jag icke medhann att ordagrannt upptaga de ställen, jag fann anmärkningsvärda.
Jag nämner detta för att icke beskyllas för möjligen oriktiga citationer.
Hr von Hohenhausen följande skriftliga anförande: Sedan Gr.
Cronhjelm i dess motion ådagalagt lolagsafgifternas skadliga inflytande såväl genom deras belopp, en ökad tui(afgift, som detta belopps olikhet uti särskilda städer och det besvär, deras erläggande orsakar de trafikerande , samt sökt visa , att tolagsinkomster för städerna icke höra till Borgerskapets privilegier, åtminstone icke det belopp i denna inkomst, som tillkommit genom beviljad förhöjning derå efter år 1809, föreslår motionären alternativt, 1:0 att R.
M. göra und. anhållan om undersökning, med hvad rätt de särskilda städerna åtnjuta tolag, till hvad belopp och å hvilka varor samt utredande af beloppet utaf den tolag, städerna utan rättighet dertill hitintills uppburit; 2:0 att i den underdåniga skrifvelsen må uttryckas , att R.
St. icke äska någon återbäring af hitintills af städerna uppburen tolag utöfver det belopp, hvartill de varit berättigade; Den io April e. m.
101 3:o att vederbörande matte anbefallas uppgöra en på rättsgrunder stödd fördelning af tolagen mellan de dertill berättigade släder utaf den tolag, dem rättmätigt tillkommer, samt 4:o att R.
St. må besluta, att tolagsinkomsten, efter medium af de förflutna 5 åren fr. o. m. 1827 t. o. m. 1831, hvarå CommerceColkm uppgjort uträkning på grund af från städerna infordrade uppgifter, må af tullmedlen tilldelas hvarje stad, intilldess den nya regleringen blifvit förrättad och fastställd, och att tolagen hädanefter alltid måtte blifva inräknad i tullen, hvarigenom tullafgifterna blifva lika i hela Riket, och städerna slippa underhålla särskilda uppbördsman.
Andra alternativet:
Att om R.
St. skulle besluta att låta tolagen qvarblifva vid städerna och af städernas tjenstemän uppbäras, R.
St. måtte besluta, alt tolagsinkomsten icke må öfverstiga den maximisumma, den nu utgör, och att allt öfverskott derutöfver skall till Statsverket inflyta, samt und. anhållan göras, att K.
M. måtte täckas bestämma, till hvilka ändamål tolagsinkomsterna må i framtiden få användas; hvarförutan Borgerskapet bör förpligtas att inför vederbörligt Rikets Embetsverk redovisa inkomsterna af tolagen och deras användande, hvilket Embetsverk bör granska och controllera denna redovisning, och allt, som icke till bestämda ändamål användes, genast till Statsverket indraga.
Vid första frågan eller huruvida t o 1 a g sa fgi f t e r tillhöra BorgareStts privilegier, hvilket Gr.
Cronhjelm hestridt, får jag anmärka, att detta Stånds privilegier icke, såsom R. o. Ad:s samt PresteSt:s innefattas uteslutande uti en särskild Konungaförläning eller stadgar, utan att hvarje stad särskildt förunnade privilegier måste anses dithörande.
Detta hindrar visserligen icke, att, på sätt som tillgått med flera mindre R. o. Ad:s privilegier efter 1809 års Riksdag, motioner blifvit väckta att dem upphäfva, hvilket ock skett med R.
St:s samtycke och Konungens Nåd. stadfästelse.
Uti flera stapelstäders privilegier, der tolag i desamma blifvit städerna förunnad, har beloppet icke funnits utsatt.
Sedermera hafva genom särskilda K.
Resolutioner dels stapelstäderna i allmänhet, dels särskilda bland dem blifvit beviljade förhöjningar i tolagen, hvilka tillkomna förmåner, med juridisk stränghet betraktade, väl icke kunna anses tillhöra dessa städers privilegier; men torde dock rättsgrunden för deras bibehållande bero uppå, huru städerna å deras sida uppfyllt de vilkor, under hvilka de blifvit dem förunnade.
Cronhjelm har anmärkt det grundlagsvidriga deruti, att äfven efter utfärdandet af vår nuvarande grundlag flera städer blifvit beviljad förhöjning i tolag, ehuru densamma, såsom en trillafgift, tillkommer R.
St. att fastställa.
Dervid får jag erinra, att Ständerna icke förrän vid 1823 års Riksdag bestämde sjelfva tulltaxan; att dess bestämmande af Ständerna före den Riksdagen icke blifvit påyrkadt, samt att, mig veterligen, har icke förrän vid denna Riksdag af Hr Waern och Gr.
Cronhjelm någon fråga blifvit väckt att be_ 1 102 Den io A pr i 1 c. m. slämma tolagen, hvilken föröfrigt i flera stapelstäders privilegier finnes nämnd och äfven till sitt belopp uli några städers privilegier utsatt.
Den af motionären uti dess första alternativ föreslagna tind. anhållan om en undersökning, röride tolagens belopp och beskaffenhet samt vilkoren dervid, torde vara öfverflödig, enär K. M. redan d. 22 April i83o anbefallt dess CommerceCol l:m att en sådan undersökning verkställa samt und. utlåtande afgifva och denna undersökning försiggått genom infordrade specifika upplysningar, först af K. M:s Befrhde i de län, der stapelstäder finnas, och sedan af magistraterna i dessa städer, och Collini redan afgifvit sitt betänkande, hvilket K.
M. nådigst förordnat skall öfverlemnas till Committeen för granskning af tulltaxan och öfriga Tullverket rörande författningar, med uppdrag för Committeen att afgifva und.
Utlåtande om grunderna för den närmare reglering af tolagsafgifterna, som kan finnas af behofvet påkallad.
Det synes således mer än troligt, att Bevilln.Utsk. erhåller del såväl af Committe'ens utlåtande öfver tulltaxan som öfver tolagsuppbörden i stapelstäderna.
Att lugna städerna för fruktan att få återbära den tolag, dem efter 1809 i stöd af K. författningar tillflutit, som motionären äfven i första alternativet föreslagit, synes icke beliöfligt, lika litet som att uppgöra en fördelning, stödd på rättsgrunder, af den tolag, städerna hitintills uppburit, dem emellan.
Rättsgrunderna äro de K.
Brefven med tillstädjelse deraf.
De, som tillkommit efter utfärdandet af vår gällande grundlag, torde vara de enda, å hvilka R.
St. kunna göra något framtida anspråk att såsom bevillningsmedel behandla.
JNödiga upplysningar öfver dessa inkomster och behofvet af dem sakna R.
St. icke, då, utom det att, som jag förut nämnt, magistraternas egna uppgifter derom äro i CommerceColbm till finnandes, hvarje stad äfven har sin deputerade riksdagsman, Jag kan icke bestrida, att för handelsrörelsen det vore fördelaktigt, om, på sätt i slutet af första alternativet föreslås, beloppet af tolagen, efter medium af de beräknade 5 åren, skulle utaf tullmedlen tilldelas hvarje stad, äfven för städerna sjelfva, såvida magistraterna och städernas äldsta till fulla beloppet uppgifvit dessa inkomster, sorn jag icke får betvifla; dock torde, i fråga om Ständernas beslutande-rätt häröfver, ankomma på, om det finnes, eller icke, uti särskilda städers privilegier utsatt, att de äga sjelfva uppbära tolagen, huruvida R.
St., utan alla 4 Ståndens gemensamma instämmande, kunna besluta för alla städer en sådan förändring i uppbörden, och hvartill äfven Konungens sanction erfordras.
Uti andra alternativet, om R.
St. besluta, att tolagen får qvarblifva vid städer och af dess tjenstemän uppbäras, föreslås, alt R.
St. må besluta, alt maximibeloppet Den 10 April c. m. io3 fixeras vid nuvarande förhållande och alt framdeles blifvande öfverskott derutöfver skall ingå till Statsverket.
Jag får dervid erinra, att ingen stad hvarken genom privilegier eller särskilda resolutioner, så vidt mig är bekant, på annat sätt blifvit tillerkänd en tolag, än medelst en viss proc. å varuvärdet, på ett eller annat sätt utrönt, och att således i de fall, der rättighet till en sådan procent icke är bestridlig, torde äfven vara obestridligt, att, utan dessa städers medgifvande, icke något maximibelopp kan utsättas.
Den föreslagna und. anhållan, att K.
M. må bestämma de ändamål, lill hvilka tolagsinkomsterna få användas, innehålla ju redan de J^.
Resolutioner, genom hvilka tolagen blifvit beviljad eller förökad, men visserligen ankommer på K.
M. att låta tillse, att dermed förfares på sätt de K.
Resokna föreskrifva, äfvensom på R.
St., örn de skulle anse det lämpligt, att derom göra und. anhållan hos K. M. Hitintills hafva, på grundaf Landshöfd.-instructionen, K.
Rcsol. på städernas besvär 1734, K.
Förklaringen d. 1 Mars 1746 och K.
Instructionen för Kammarrätten, magistraternas af borgerskapet reviderade räkningar öfver städernas inkomster och utgifter afgifvits till Landscontoren, dock utan skyldighet eller rättighet för Landscont. att dem revidera.
Endast då tvist uppstår emellan magistraten och borgerskapet rörrde förvaltningen af stadens enskilda medel, tillhör det, på grund af nyssnämnda författningar, Kammarrätten att sådana mål immediate upptaga.
Det af motionären nämnda K.
Brefvet af d. 18 April 1684, som stadgar, alt städernas räkenskaper för deras egna medel böra till KammarColkm insändas, är väl icke upphäfvet; men när denna föreskrift upphörde att fullgöras, som icke lärer vara i mannaminne, är mig obekant.
För öfrigt, sedan Kammarrätten och CominerceCollan icke vidare, såsom då nyssnämnda Bref utfärdades, utgöra departementer af KammarColkm, synes föreskriften icke heller numera vara lämplig.
I anledning af hvad jag i sista plenum nämnde rör:de liamnumgälderna, som utgå under en mängd särskilda rubriker och någon gång förblandas med tolagen, får jag ytterligare anmärka, att de höra uteslutande till den oecouomiska lagstiftningen; men äfven rörande deras reglerande på sätt, att de icke må orsaka onödig tunga för handelsrörelsen , har K.
M. nådigst anbefallt Landshöfdingärna i de län, som äro belägna vid hafvet eller vid sjöarna Wenern, Wettcrn, Hjelmaren och Mälaren, att de böra, efter granskning af gällande stadganden, upprätta taxor och, så vidt görligt är, förenkla desamma.
Ehuru efter all anledning denna fråga, vida fullständigare utredd, kommer att blifva R.
St. och deras Bevilln.- Utsk. meddelad, så hvarken vill eller kan jag bestrida remiss af Gr.
Cfonhjelms motion till Bevilln.Utsk., men anhåller, att mina anmärkningar äfven må blifva den följaktiga.
D eli 10 April c. m.
Hr von Hohenhausen tilläde derefter muntligen:
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må åtfölja till Bevilln.- o. Oecon.Utsk:n, om R. o. Ad. skulle besluta, att frågan skall remitteras till båda Utsk:n; men då 2 mom. af 34 §•
Riksd.Ordn. ålägger hvarje Utsk. att vid en motions behandling endast afse ämnets beskaffenhet med afseende å den R.
St. eniigt grundlagen tillkommande rätt att deröfver besluta, och Bevilln.Utsk. behandlar alla tullfrågor, tror jag det vara bäst, att remissen sker ensamt till Bevilln.Utsk. Gr. von Rosen, Axel:
Då två så sakrika yttranden blifvit afgifna, står jag, som borde tala med afseende å Götheborg, på en verkligen låg ståndpunkt, emedan jag ännu icke är i besittning af de upplysningar, som kunna erfordras för ett grundligt anförande emot motionen.
Jag får emedlertid reservera min rätt att framdeles få inlemna de rättelser i motionärens uppgifter, som kunna vara af liehofvet påkallade.
Tendensen af Frih.
Sprengtporten.? anförande synes afse Stockholm, och Hr v. Hohenhausens yttrande tyckes behandla sjelfva principen.
Båda kunna till större delen lämpas på Götheborg, och jag instämmer således uti hvad deruti förekommer.