Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta kan )u icke annat än oroa hvarje lättsiirnt och redligt tänkande — hvarje medborgare sorn ömmar sin frihet, och grundar sitt hopp på lagarnes helgd, allmänna säkerheten, egendom-rätten, och Regeringens skydd.
— Manne det skulle vara förgripeligt att forska och utleta grundkällorne till detta onda, att i lagstiftningen eller i de gällande lagarnes utöfning och rätta användande finna en orsak till önskans och våldets framsteg; — månne icke en alltför lindrig och illa beräknad näpst , ofta mera förökar, än afhjelper det onda?
Månne icke den nu brukligae och på kunskap rika Advocaturen ofta öfverskyla eller bortblandar de grofsta brott med mindre straffbara fel, och på denna grund sätter illger-- ningsmannen i frihet att ånyo med mera fintlighet, men ökad önska, få fortsätta sin brottsliga bana?
Härtill bidrager onekeligen den högst skadliga och ofta vidtagna proceduren, att i ett och samma fängelse förvara flere både äldre och nyare spitsbofvar, hvilka under delande af lika öde, äfven dela lika ohyggeli - »50 Den 6 Februarii. ga tänkesätt, och sålunda naturligtvis både upplysa och uppmuntra hvarandra till ihärdighet, fräckhet, illistighet och ståndaktighet, att emotstå alla sanningens anspråk att upptäcka undflykter knep och omvägar, el ler gemensamt befria sig från tvånget, för att åter framträda i ny verksamhet.
Det är upplyst att flere sådane hofvar till ett nöjsamt tidsfördrif inom sig sjelfve organiserat en ordentelig
Domstol der en af dem agerat domare och de öfrige ömsom föreställt anklagare och parter, för att såmedelst kunna öfva sig uti Rättegångskunskapen; när sedermera den enfaldige och ångerfulle, sorn antingen redan bekant eller åtminstone varit nära att bekänna sanningen, ånyo framträdt för Domaren, varit helt och hållit förändrad, fräck och ihärdig att förneka sanningen, och ehuru på de mäst grundade skäl befunnen straffbar, likväl härigenom undgått sitt rättmätiga straff.
Det är dessutom hos oss ej ovanligt, att en tjuf som 3 å 4 gånger lidit straff, har mellan dess terminer rymt, och efter hvarje gång stört allmänna säkerheten, och det oagtadt, alltid sättes i ett tillstånd att ånyo eller i hela dess lefnad kunna förnya samma skådespel, då likväl andra nationer, i synnerhet den engelska, till undvikande af det ondas oberäkneliga följder och exempels otvifvelaktiga verkan, gör processen ganska korrt.
De oändeliga om vägar, som tages med redan förvunne tjuf* var förorsakar äfven en lika vådelig, som skadelig tidsutdrägt, då ofta den brottslige, för att slippa sitt fängelse; föreger sig hafva Den 6 Februarii. stulit i en annan Provlnce, dit han således måste skickas, och derifrån efter dess föregifvande åter tili en annan , hvilket måste blifva en betydelig tunga och kostnad för det allmänna, som så i detta, som i öfrige fall, alltid skall blifva lidande, Och rymmer under denna cours brottslingen, hvilket ofta är händelsen, så försättes åter allmänheten i osäkerhet
Och oro, att blifva ett mål för desse våldsverkares oförskämda tilltagsenhet.
Det synes mig derföre lika klart, som ovedersägeligt, att ett ämne af denna beskaffenhet, sorn antingen skall i sina följder beröfva oss eller betrygga vår säkerhet, ber blifva ett vigtigt fö' remal för vår uppmärksamhet och beifrande.
Vi lefva alla under ett fritt samhälles stiftade lagar, som mäste äga till föremål befrämjande af allmänt och enskilt lugn, hemfrid och säkerhet; och om desse lagar ej uppfylla sitt ändamål, så är vårt tillstånd olyckligt och beklagansvärdi, och fordrar vår pligt, vår omsorg och högsta bemödande att afhjelpa, antingen genom en klok och säker förbättring af våra kanske nog ofullständiga lagar eller också en ny lagstiftning, ide mål, sorn så helt och hållit röra den allmänna välfärden.
Det skulle vara smärtande för den om sitt Fäderneslands väl och ära, ömmande medborgaren, om han skulle finna detta för ära, redlighet och samfundsdygder så vidt fräj dadé Rike, under sine lagars vanmagt blifva hemsökt af lugnets och säkerhetens förstörare, af våldsverkare och banditer, hvilka söderns Den 6 Februarii. veklingar men aldrig nQrdens söner varit van§ att hysa i sitt sköte.
Jag anhåller vördsammeligen hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMa; skalken och Högloflig?
Ridderskap?! och Adeln, att detta mitt anförande måtte blifva med de öfrige respective Stånden communiceiadt.
N'0 9.
Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric: Riksens Ständer hafva vid sist förflutne Riksdag redan insett nödvändigheten af en noggrann StatsVerkets alla de tårs granskning , och det vore snart sagdt oförklarligt att Riksens Ständer vid sista Riksdag kunde låta åtnöja sig med det afslag de, å deras underdåniga begäran i detta hänsende då lingö emottaga , om man ej vid betragtande af skrifvelsernes data funné, huru Riksdagen nalkades sitt slut, och företedde det vid denna epok vatiiiga resultatet, af vigtiga ämnens nog lättlärdiga behandlande.
Det är mig omöjligt att fatta, huru föregående Ständer kunnat i denna de! låtit åtnöja sig med en rådan Grundlagens tolkning, som der, Regeringen vid detta tillfälle afgifvit, då den åberopar att 50 och 68 §. §.
Riksdagsordningen icke innehålla att Wadstena Krig manshus- MilitineBoställa- och Pass-vo - Dtn 6 Februarii. hnceCassornes samt de under SeraphimerQrdens-GiTets styrelse skällde Hospitals- och LaZarettsfonders tillstånd, styrelse och förvaltning, skulle af Rikets Ständer eller deras Revisorer öfverses och granskas Då 30 §.
Rikcd jgsOrdningen bokstafveligen föreskrifver, att Konungen late för StatsUtkottet uppvisa StotsArkets tillstånd (ej i någon eller några genom viss benämning utan) i alla (less delar} till inkomster och utgifter &c.: *å synes det vara tydeligt, att intet inkomstgifvande Verk, och ingen till StatsUtgifners bestridande ingående inkomst, kan Riksens Ständers genom 30 §.
Riksdagsordningen förbehållne granskningsrätt under någon förevändning undandragas Med StatsVerkets inkomster och utgifter tr.åtte väl förstås allt hvad under namn af skatter, bevillning, räntegifvande inrättningar, eller contracter till Statsverket ingår, för att bestrida Statens utgifter.
Den åberopade 3#
§. innehåller icke heller under bestämd ordalydelse, att Bevillning eller Kronans behållne räntor m. tn. förstås under StatsVerkets inkomster, hvadan snart nog skulle kunna dragas den slutsats att StatsVerkets öfverseende kunde inskränka sig till ett aldeles betydningslöst ord, om ett sådant som ofvan åberopade sätt, blefve vedertaget för Grundlagarnes tolkning.
Hvad Tulltnedlen beträffa, si äro de enligt 60 §.
Regeringsformen Bevillning, och af natur , att af Riksens Ständer kunna bifallas eller indragas j och bör det således synas så mycket mera underligt hutu man kunnat ar* Den 6 Februark, gumentera denna del af Bevillningens styrelse och förvaltning vara mindre än den öfrige, Riksens Ständers granskning underkastad.
Att man här saknar sil anledning, att åberopa ordalydelse, synes icke vara tvifvel underkastadt, och det skulle för Grundlagens helgd och slutligen för frihetens hela tillvaro vara ganska vådeligt, om en sådan Grundlagarnes godtyckeliga tolkning finge vinna rotfäste; men man saknar ännu, uti den verkeligt tillvarande ordalydelsen, allt stöd för den slutsats man bemödat sig att draga af hvad, som icke befinnes nämnt , då det bestämdt heter Statsverket i alla dess delar; och att Tullinkomsterne ibland desse utgöra en af de betydligaste, lärer väl icke kunna nekas.
Jag anhåller derföre, att Riksens
Ständer måtte förnya dess underdåniga begäran att till uppfyllande af sine constitutionella pligter, genom sitt Statsutskott under förevarande Riksdag och sedan allt framgent genom sine utsedde Revisorer få ofvannämnde Verks och Cassors styrelse och räkenskaper öfverse och granska, jag anhåller att detta mitt Memorial måtte blifva till StatsUtskottet remitteradt samt de öfrige Stånden meddeladt, och tager jag mig friheten äfven tillägga den hemställan, att StatsUtskottet måtte anmodas att öfver denna ödmjuka framställning skyndesamt afgifva sitt Betänkande, på det Riksens Ständer måtte blifva i tillfälle att så tidigt utverka Kongl. Majtts
Nådiga tillstånd till den så nödige revisionen, att denna ännu under Riksens Ständers sammanvaro måtte kund na tillvägabringas.
Dea 6 Februarii, 155 N:o io.
Herr Heijkenskjöld, Ludvig Dittlof'.
Sedan Riksens Ständers Utskott nu kommit i verksamhet, anhåller jag att få framstäf la ett ämne till öfverläggning, som äger sam-; manhang med ärendernes behandling i Statsoch Bevillningsutskotten.
Då det egentligen hörer till StatsUtskottets befattning att beräkna StatsVerkets inkomster och utgifter, har bruket vid föregående Riksmöten varit, att i den mon Satsutgifterne under Hufvud-Tittlarne uppföras och sammanfattas, desse sedermera till lidens vinnannande hvar efter annan från Utskottet remitteras till Riksens Ständers granskning och godkännande.
Först sedan de fleste och betydli gaste HufvudTittlarne i RiksStaten redan under loppet af Riksdagen blifvit gillade, harden så kallade Finance-planen blifvit framlagd för Riksens Ständer, hvars ändamål skall vara att framställa en fullständig calcul öfver StatsVerkets inkomster och utgifter, tillika utvisande den brist, som genom Bevillning bör fyllas.
När Statsbristen sålunda blifvit känd, och den summa bestämd, som genom Bevillning bör ingå, har BevillingsUtskottets egentliga verksamhet börjat med att fördela Bevillningssumman efter antagne hufvudgrunder.
Detta angelägna göromål förekommer merendels nära vid slutet af Riksdagen, hvarigenom för Utskottets Ledamöter ingen besinningstid 156 Den 6 Februarii, är öfrig för den vigtiga frågan , som borde fortgå, nemligen, om den bevillning, Utskottet måste på Rikets samtelige innebyggare fördela, kan utgöras, utan att jordbruket, handeln och näringarne bringas till vsnmagt af tryckande pålagor.
Såsom Ledamot af Bevillningsutskottet förledne Riksdag, har jag med smärtsam känsla varit satt i nödvändighet att medverka till påläggande afen Bevillning, sorn, enligt min öfvertygelse, var för hög, för att någonsin med billighet kunna fördelas och det är denne erfarenhet, som gifvit mig anledning att eftersinna , om den behandling af ärenderne jag omnämnt, är den rätta eller icke.
Det faller genast i ögonen att man härvid handlar tvärtemot den grundsats som gäller för hushållning i allmänhet, att först beräkna inkomsterne och derefter län.pa utgifterne.
StatsUtskottet uppgör RiksStaten, uppförer utcifterne under sina HufvudTittlar och Öfver;emnar desse till Riksens Ständers granskning och godkännande, innan Riksens Ständer äga nödig kännedom om de tillgångar hvarifrån behofven skola fyllas.
Den skillnad som sluteligen röjer sig emellan StatsVerkets inkomster och utgifter benämnes såsom Stats-brist, och då Riksens Ständer icke föreskrifvit den summa utöfver hvilken Stats-bristen ej får gå, så tillkännagifver endast StarsUtskottet de behof, hvartill mede! för StatsVerkets räkning genom Bevillning skall anskaffas-
Denna underrättelse meddelas vanligen, för skyndsainhetens skull, iörst till Bevillningsutskottet, och Den 6 Februarii. detta Utskott, som ej får eller är berättigadt till att antora någon protest ä de skattdra— gandes vägnar, måste endast sysselsätta sig med att fördela den erforderliga summan.
_ Slutelsgen blifva Riksens Ständer, som genom denna ärendei nas gång på förhand godkänt Stats-utgifterne , nödsakade att åtaga sig den Bevillning, utom hvilken utgifterna ej kunna bestridas, och all rättmätig klagan Öfver nöd och vanmagt, alla anföranden, som bevisa att tyngder läggas på skuldror som ej förmå bära dem, komma för sent.
Mig tyckes att Riksens Ständer härigenom binda händerne på sig sjelfve och sätta sig utur stånd att utöfva dell frivilliga beskattningsrätt dem i Grundlagen blifvit tillerkänd.
Då BevillningsUtskottet är sammansatt af Ledamöter från Rikets sefskildte Landskap, bör detta utskott närmast, vara i tillfälle att bedöma landets och näringarnes tillstånd.
Med denna kännedom om landets närvarande ställning, kan samma Utskott säkrast upplysa Riksens Ständer om höjden af den Bevillningssumma , som utan olägenheter kati utgöras.
BevillningsUtskottet åligger att opåmint uppgifva de allmänna grunderne för den blifvande Bevillningens fördelning, och om Utskottet tillika anmodas, att på samma gång uppgifva och föreslå en viss summa till utgörande såsom Bevillning, skulle Riksens Ständer tidigt erhålla en ledning och en kännedom af blifvande tillgångar, som är af högsta vigt innan de pröfva och lemna sitt bifall till Stats - Den 6 Februarii. utgifterne.
Denna, af RevillningsUtskotfet fö« reslagne samt af Riksens Ständer gillade, Bevillnings Summa bör sedermera tjena till rättelse för StatsUtskottet, hvars åliggande blifver, att ovilkorligen så uppgöra RiksStaten, att Stats* bristen inskränkes inom det belopp, som Bevillnings-summan, medgifver.
StatsUtgifterne, uppförde under HufvudTittlarne, böra derefter, icke styckevis som tillförene, utan i ett sammanhang till Riksens Ständers granskning öfverlemnas, hvilka, sedan de af StatsUtskottet erhållit en fullständig öfversigt, så väl af Statsbehofven, som utvägarne att dem fylla, utan tvekan deröfver kunna besluta.
Med anledning af hvad jag nu anfört får jag vördsamt föreslå en Instruction för Bevillningsutskottet:
Att Utskottet, hvars ätiggande det enligt
Grundlagen är att uppgifva de allmänna grmderne får den blifvande Bevillningens fördelning, derjemte och med fåstadt afseende å landets förmåga och näringarms tillstånd, uppgifver en summa, hvilken Utskottet, efter noggrann pröfning, anses kunna såsom Bevillning årligen utgöras af Riket intill nästkommande Riksdag.
Herr Berghman, Ambrosius Magnust Reglementet för BancoDisconten tillåter deh i 8 §., att, för lån sorn icke inom åtta dagar efter förfallodagen blifva betalte, beräkna räntan ifrån berörde dag, till en procent i Den 6 Felruarii. månaden.
Det lärer icke vara möjligt för någon, att utgrunda skälen för detta stadgande.
Allmänna lagen förbjuder att taga högre ränta än i procent i månaden och den lyckligtvis ännu rådande Opinionen , stämplar med vanära den sorn preijar deröfver.
Man kallar en sådan procentare, Niding och Ockrare, och man gör deruti rätt.
Han utlånar likväl penningar, hvilka han kunde göra frugtbare i annan väg och möjeligen till större vinning; men Banken använder i Discontväg sine egne Fabricater, om jag så får kalla dess sedlar, sorn den icke kan på annat sätt emplojera.
Man kallar ock denna Öfverränta Straffränta.
Besynnerligt att straffa en låntagare för dess oförmögenhet att betala, hvilken ofta härleder sig ifrån fattigdom; och huru oskälig är ej den bestraffning, som ökar brottsligheten:
Det vill säga fattigdommen?
Jag får derföre^ vördsammeligen föreslå: att den så kallade Öfver- eller Straff-Räntan måtte upphöra, och så väl Banco-som Manufactur DiscOnten , efter förfallotiden endast få beräkna vanlig ränta f procent i månaden.
DiscontDirectionen behagar göra skillnad emellan bosatt och bofast, ehuru allmänna lagen icke känner en sådan, och af sådan anledning nekat en Arrendator lån, ehuru han hade 2:ne hemmansägande Bönders Borgen och Domarens i orten derunder tecknade Betyg: att de sjelfve underskrifvit sina namn och hvardera sjelfve ägde mera förmögenhet, än den Deli 6 Febr neri i. sökte lånesumman.
Man förklarade: att sorti Domarens namn var ensamt , kunde ej låntt beviljas Jag har trott att en Domares attestatum exöfficio, skulle i slikt fall göra tillfyllest, Och Får alltså föreslå detstadgånde: att DiscontDirectionen skall åligga, ait bevilja lån åt hvilket) som hålst, bofast eller bosatt, Arrendator eller icke, som företer så beskaffade handlingar och säkerhet, sorn de för berörde.
Då jag aldrig förut tagit lån i någon Discont, eller der gifvit min borgen, och arnar ej hädanefter göra hvarken det ena eller det andra; kati denna framställning icke vara föranledd af artflat interesse, än det för rättvisa och billighetd fc4:0 12» Friherre Skjöldebrand, pehr Erici Såsom innehafvönde ett Embete, der jag uflder åtta årg tid haft tillfälle inhämta förhållandet med brottmåls tili-eller altaganda , och huru, oagtadt flere års efter hvarannan, följande goda skördar, verkeligen förminskat det antal af mindre Stölder, som oftast af nöd föranledas, likväl, i senare åren, antalet och den rysliga beskaffenheten sif grofva brott i vårt land så tilltagit, att om det sä skulle få fortfara, hvarje åtminstone i Lartdsbyggden boende innevånare, icke blott skall löpa fara att beröf. vas sine egodelar, utan ock nattetid, icke våga •fvsrlemna sig åt sömnens hvila, af fruktan att Dea 6 Februarii, att i sin säng blifva mördad, ellef af rånföröfvaren uppväckt, och med mordgevären hotad, nödgas vara en stilla åskådare af husets plundring, anser jag för en pligt, att härvid Fästa Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet, äfvensom att vördsamt föreslå medel till detta ondas framtida afhjelpande.
Sjelf är jag långt ifrån, att vilja för hardt behandla den för första gången vilseförde brottst lingen, eller att tro, hvad vid sistledne Riks-* dag åf åtskillige yrkades, att skärpandet af våra strafflagar och återinförandet af hänga för stöld, skulle medföra den verkan, man deraf hoppades.
Jag går än längre: jag tror att spöstraffet för första inbrottsstöld, oftast förvandlar en mindre brottsling till grof brottsling; ty hvilken vill taga i enskilt tjenst den, äfven fiån Krigstjenst lagligen utestängde, som lidit spöstraff, och hvad annan utväg skall han taga att försörja sig, än den, att med tilltagande dristighet fortfara i den redlige medborgarens plundrande, och nattens mörker blir dervid hans enda värn; men denna lagförändring är icke föremålet för denna min motion.
Hvar och en lärer lätt kunna inse vådan,' kostnaden och felaktigheten af det sätt, hvarpå man nu i vårt land . i fästningar för hela deras lifstid vårdar och bevarar en stor samling af grofva brottslingar, sysslolöse och, till en börda för Staten, och der lifvet för dem sjelfve borde vara en börda, så vida icke erih'/. till Rid. o. Ad.
Pr; i Band, xi 162 Den 6 Februarii. farenheten beklagligen nog ofta bevittnade att tillfällen till rymmande, är det som upplifva! deras hopp, och lemnar dem tillfällen att, fle re gånger på nytt få ofreda och plundra de värnlöse medborgare, som likväl hvar i sin mohn, under en sådan missdådare®, ofta långa brottfulla lefnad, bidragit till kostnaden för hans underhåll i Läns- och Häradshäkten, en dyr fångtransport och fästningslifvet, med dervid, till bevakning nödige Garnizoner och, under hvilken långvarig utöfning af våldsgerningar, en sådan grof brottsling blir läromästare för yngre, i detta tillgrepp mindre erfarne nybörjare.
Denna målning af förhållandet lärer icke af någon kunna bestridas, som ägt tillfälle att, på närmare håll inhämta erfarenhet härom, och jag, tor min del, inser icke någon tjänligare utväg, till afhjelpandet af detta ondas framtida tilltagande och betryggandet af hvar-, je medborgares och serdeles landsbygdens innevånares säkerhet till lif och egendom, än att Rikets nu församlade Ständer hos Hans Maj:t Konungen i underdånighet anhålla att, antingen igenom uuderhandling med de Regeringar, som hafva deportationsställen, eller på hvad sätt, Hans Maj;t för tjenligast och minst kostsamt finner, det må tillåtas oss att få deporterade alla nu i fästningarne befintlige, till lifstidsfängelse dömde brottslingar och alla, sorn hädanefter för grofva brott af rån eller mord, eller itererade stölder, dertill blifva dömds.
Den 6 Februarii.
Må hända, att någon häremot skulle vi'ji invända, att den till lifstids fästning redan en tång dömde brottslingen, icke lagligen böc unna åläggas en ny straffdom, dtportationen• men utom det, att den till lifstidsfästniug dömde våldsverkaren, bör kunna anses sorn en från samhället utesluten medborgare ech att Konung och Ständer böra anses äga ratt, att från ett lifstidsförvaringsrum förflytta honom till fett annat ännu säkrare* talar ett änwu starka_ te motskäl till försvar af mitt förslag:
En sådan deposition är icke en ny straffdom j tvärtom snarare ett slags nåd eller mildring j ty i Englands och Hollands deportationsplatser erhålla desse missdådare på nytt friheten att Utkomma, arbeta och om de vilja förbättra sig* att åter, i ett annat samhälle* der deras förra brott äro okände, kunna uppkomma till ett välstånd, som inom Svenska fästningsmurarne skulle blifva dem Omöjeligt.
I händelse Högloflige Ridderskapet Och Adeln skulle täckas gilla detta mitt förslag* torde det tillåtas* att detta mitt memorial, nied de öfrige RiksStånden må blifva tommahiceradt och sedan till vederbörligt
Utskott res mitteradt.
N:Ö 13* Herr Ehrenborg, Casper:
Uti ett den 3 dennes tili Höglofligé RidåerSkapet och Adeln ingifvif Memorial, hif J64 Den 6 Februarii, Friherre Rudbeck sökt ådagalägga Landtbrii-' karens nuvarande betryckta tillstånd5 i anseende tili de dryga utlagor, som af honom måste utgöras.
Hvarje fosterlandets vän kan icke annat än värdera den känsla af varm på: triotisme, af ädelt deltagande i medborgares belägenhet, som ledt Friherre Rudbeck till denna framställning; och för de, hvilka, såsom jag, varit i tillfälle att erfara, huru Herr Friherren uti de kretsar, der han såsom Landeman verkar, med sällsynt nit och osparda uppoffringar söker befordra menighetens både välstånd och upplysning, är det ljuft att finna, huru han äfven i denna vördade församling med sin verksamhet syftar åt samma måk Tryggt vågar jag påräkna att hans fördragsamhet icke misstycker, det jag, i många delaf instämmande i hvad han yttrat angående Landmannens förlägenhet, likväl försöker en något närmare utredning, både hvar den finnes och huru den tillkommit, för att såmedelst äfven i min ringa mon söka underlätta utfinnandet af medlen till hämmande af de öfverklagade öiägenheterne.
Den tekfiing af Landtmannens tillstånd, söm Friherre
Rudbeck gjort dch man äfven från andra håll sett göras, är, ehuru naturligtvis med många locala och personliga undantag, likväl, efter den erfarenhet jag varit i tillfälle inhämta i det hufvudsakligaste fullkomligen grundad i afseende på förhållandet å slätt» byggderne i Westergötland, eller de orter der spatinemålsproduction och afsättning är enda Sen 6 Februarii, 165- päringsmedlet, och der Landtbrukaren ömsom genom missväxt och deraf följande brist på både utkomst och medel till ufskylder, ömsom genom svår och ofördelaktig afsättning under och efter de mera ymniga åren vidkänts ett lidande, hvilket han i allmänhet saknat både inre kraft och yttre förmåga att kunna emotstå.
I Skogsbygderne deremot, der binäringar fort 1 ^rit att idkas och vara lönande, der äfven jordbruket årligen tilltagit genom odlingar, der i allmänhet ett större utrymme erbjudit sig för d n tilltagande folkmängden, och der allmogens lynne vanligen utmärkesaf mera näringsflit, omtanka och ihärdighet, hai? välmågan, åtminstone på ganska mångå ställen snarare tili- än aftagif.
Manga äro emedlertid de orter och me~ nigheter som icke i råttan tid, icke utan svårighet och executionstvåag, kunna utgöra sina ytskylder, och hvilkas utarmande och undergång, ehvad deras tillgångar årligen genom sådana tvångsmedel förminskas, eller pennin-^ gar till utskylderne genom lån anskaffas, med allt skäl är att befara, så vida ett enahanda förhållande som hittills, i afseende på både utgifter och tillfällen till inkomster, kommer att fortfara
Det torde likväl icke vara någon tillök: ning i utskyldernes belopp, som ett sådantförw hållande hufvudsakligen kan tillsknfvas.
Detta belopp har, hvad så väl den egentliga
Béd villningen, sorn grundräntorna angår och Q.be~t Ilen 6 Pebruarii\ räknad tre skillingsafgiften till Lazaretterne väl icke varit större under de sedan sista Riksdag förflutne, än under de föregående åren; Utan är det, efter tnin tanka, från den genom minskade inkomster förorsakade svårigheten att Utgöra detta belopp, från dess kanske mindre lämpeliga fördelning, från andre genom sjelfva sättet till prestationernes utgörande betungande onera, och. kanske hufvuds>.kilgast, genom RörelseCapitalets, om icke förminskning, dock mindre lifliga circulation under brist på credit
Och allmänt trångmål för ådragne skulders affcördande, sorn dea öfverklagade förlägenheten kan anses härflyta.
Jag går att närmare utveckla denna tan-