Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såfom exempel anjöres följande; En Köpman kan införa en matta, som ko» 5o4 Ben 14 April, star honom i inköp 1 R:dr 24 sk. per aln, transporten 4 sk. dito, hvilken värderas, i anseende till tullafgiften, till 2 R:dr Riksgälds aln, hvaraf 6 procent göra ungefär 4* sk. productionspriset i Sverige 1 R:dr 40 sk., skillnaden emellan detta productionspris och inköpet utrikes, gör 7* sk., hvilka- tillika med de 4f sk. procent utgöra 12 sk., som betalas i tull, då både Köpmannen och den Svenska Fabrikanten kunna sälja för 2 R:dr Riksgälds med 8 sk. vinst på aln, och den Svenska troligen debi-* teras lika lätt sorn den utländska, i fall varan ar lika god. 5 §•
Om någon Handelsagent skulle antingen genom försummelighet eller genom köpmännernes inflytande begå det felet att uppgifva falska varupriser, borde han mista sin syssla. 6 $. Banco- och RiksgäldsContoiretg
Fullmägtige skulle åläggas, att hvarje en fjerndel® eller halft år, justera Tulltaxorna enligt de i föregående § omnämnde Prislistor, då de äfven skulle äga rättighet att fordra biträde af de Embetsman, sorn i apmet kunde lemna upplysningar.
Härigenom bibehölls Ständernas decisionsrätt, enligt 60 §.
Regeringsformen och man vänn den fördelen, att emellan Riksdagar - Den 17 April f. m. 3°? |arna kunna åstadkomma nödige modificåiioner. 7 §•
Om någon uppfinner eller inför en i Sverige förut okänd Industrigren, borde haa derföre erhålla Patent i 10 år.
Denna regel borde gälla för både Svenskar och udändhingar. 8 §.
För att uppmuntra de utländingar, som vilja sätta sig ned i Sverige, och gagna landet, antingen genom utspridande af sina kunskaper, eller genom insättandet af sina Capifaler i allmänna rörelsen, borde
Regeringen frikalla sådana personer ifrån att betala skatt till Staten t vissa år, men om de efter denna tid ville lemna landet, skulle de åläggas, att godtgöra Staten för de förmåner de åtnjutit, genom erläggandet i silfver till Banken af en viss procent utaf deras lagligen bevisade Egendom. 9 § Enligt hvad sorn är antagit vid Tullverket i Dannemark, kunde man uppgöra Tariff r för alla sorter väfnader och tyg^r, hvaruti styckenas vigt och storlek voro upptagna, och då man sedan, medelst en Microscope räknade trä Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. III Band, ae £?<’/;•}- April f. m. derne inom en vbs qvadrat och jemnförde dessa tråders antal 'med vigten på stycket, bavisade det pä det nogasie tygets finhet och värde. 10 Då man kunde cn gros reexportera en vara wied bibehållande af den Tullstämpel, som blifvit påsatt vid införseln, så skulle män hafva rättighet att af Tullen återbekomma den erlagda afgiften för Importen.
Detta vöre ett sätt att upplifva transporthandeln, samt undvikåsen kostnad och de chicaner, som nederlagsmagaziner förorsaka. 11 §.
Slutligen skall jag bjuda till att uppgifva medel, till att minska lurendrägeriet, hvilka böra stå i förening med en mindre kostnad för Staten, än som hittills skedt.
Man kan utan tvifvel hoppas att nationalindustriens tillväxt, och den lindrigare Tullafgiften skola inskränka antalet' af Lurendrägare, genom den mindre vinst de kunde dråga derafj men som man ändå alltid måste förutsätta, att de komma att finnas så skall jag föreslå att hvarje enskilt, känd för ett oklanderligt uppförande kunde, om Regeringen funné för godt, erhålla en Fullmagt, som berättigade honom, att göra beslag på de va bror, för hvilka man villa undvika att betala tull, och hvilka han öfver* korn vid gränsen, på afvägar, och vid otillåtna landningsställen, men så snart Contrabandet Iftn 17 April j. m. vöre fordt ofver gränsen eller laddningen helt och hållit lossad, skulle ej rättigheten mera gälla, att confisquera det.
Vid lörsta p.seendet torde principen till denna slags bevakning kunna anses omoralisk, emedan dea tyckes väp na medborgare mot hvarandra, och väcka miss troende, men endast derigenom anser jag möj ligt att hindra lurendrägeriet och den person, som häldre än att betala en billig tull, vill försnilla Statens inkomster, förtjenar att både misstänkas och bevakas. 12 §.
Enskilta kustbevakningen skulle åläggas, mot ett ansenligt vite, att betala till tullen den vanliga afgiften för de gripne varorne, då Staten ej skulle erhålla något vidare, utan den som gjort beslaget få behålla allt.
Detta vite borde vara mycket högt bestämt för att hindra all öfverenskommelse, som bevakningen i annat fall kunde finna sin fördel uti att göra med de lurendrägande
Som dessa öfverenskommelser i alla fall blelvo kostsammare för de sednare, så är det att hoppas, att om de en gång, gått in derpå, de ej skulle finna sin vinning uti att förnya dera. 13 §•
Den som kunde bevisligen angifva att enskilta kustbevakningen vore i hemligt förstånd Den n April f, ni. med lurendrägaren
Och ej betalte afgiften till tullen, skulle i hans ställe erhålla rättigheten till att göra beslag.
Och afvert blifva ägare af de confiscerade varorne» så snart han hade betalt tullafgiften för desamma. 14 §•
Den Tullbetjent, som kunde bevisas hafva gynnat lurendrägeri, borde skiljas från Rensten, och dertill betala en ansenlig pl'gt, men om han ej hade att betala med, skulle hatt genom arbete ersätta dea. 15 §•
Uti allmänna Tidningarna, skulle införas Lur«ndrägarens namn och hemvist, och för att ett starkt ansvar skulle hvila på den enskilta kustbevakningen , borde den i händelse af lagbrott, straffas med fästningsarbete.
För öfrigt förenar jag mig till alla delar uti den af Grefve Carl Posse föreslagne organisation utaf Tullverkets Styrelse och Förvaltning.
Dessa äro de förslag, som här framläggas, till bepröfvande af de personer, som äga en vidsträcktare och mera upplyst erfarenhet än jag.
Efter att hafva i början af denna motion, uppehållit mig en stund vid de allmänna åsigter, som alltid böra vara den punct hvarifrån man utgår vid våra afhandlingar, så har lien 17 April f. m. jag öfvergått till detailler, hvilka äro mindre angenäma att sysselsätta sig med, men äro dock vigtige, emedan endast genom dem, de allmänna grundssttserne nedstiga ifrån theoriens höjd, till nyttan af den practiska tillämpningen.
Ifrig älskare och försvarare af vilt Censtitutionelt, men genom den naturliga tendenceo af mina idéer, i synnerhet fästad vid 'de frågor, sorn röra Statshushållningen, har jag försökt att betrakta dem med den anda, som constitutionella principer ingifva och befästa.
Jag har trodt, att emedan hvarje medborgares frihet borde vara helgad, så borde han äfven (i följd af den credit bans goda uppförande tillvunnit honom) få begagna den, till utgifvande af assignationer, hvarföre jag framställt mina tankar, rörande ett utsträckt Creditsysteme; äfven har jag trodt att friheten ej kunde förväntas i något annat land, än der missbruken blifvit förekomne, och för att möjligen hindra dessa missbruk, i anseende till den orättvisa, och ojämna fördelningen af skatterna, har jag uppgjort en ny method till värdering af jord, som tillika lemnar raedeloch Säkerhet för assigneringen.
Samma kärlek till frihet och rättvisa har i, dag ledt mina bemödanden, i anseende till afskaffandet utaf Skråförfattniogarne och prohibitivsystemet, och sedan asgignationsrättigheten lämnar medel till förlager, så torde mitt Industriproject, utvisa canalerne till dessa me - Ifcn 17 April J. m. d<els utspridande öfver hela landet.
Principernes fasthet kan olyckligtvis ej ersätta bristen af talent hos en medborgare, men den är likvist en borgen för att i hvad omständigheter som hälst, hans själ alltid skall uppfyllas af den känsla, som gör att han utan tvekan skulle uppoffra sig för sitt Fädernesland.
Sverige räknar bland sina Invånare ett så stort antal af detn, som äro lifvade af den känsla jag här yttrar, att denna tanka ingifver mig den ljufva öfvertygelsen om Sveriges pånyttfödelse; jag vill dermed säga, de unda principernes seger öfver egennyttan; och denna seger skall blifva grundvalen till den styrka, det oberoende, och den sällhet sorn Sverige har rätt att vänta, som allt nu tyckes lofva, och som mina lifligaste och varmaste önskningar nedkalla.
Herr Berghman, Ambrojlus Magnus:
Till mine anmärkningar vid Höglofl.
Statsutskottets Betänkande och förslag: att, så väl min motion om någre tillkomne nya Embetsverks och Sysslors indragning, och hvad jag ansedt i öfrigt nödigt vid Statsregleringen, som ätskiilige andre Riksdagsmäns väckte frågor, om onödige sysslors reducerande, måtte till särskildte Utskottet remitteras; får jag til. lägga; att som berörde min motion hufvud - Ben 17 Aprilm sakeligen har afseende på Statsregleringen, i det jag föreslagit, det SiatsUtskottet måtte an* modas ,1 att vid jemförelse emellan 1810 och i82s årens RiksStater, i stöd af Regeringsformens 62 §, icke allenast pröfva hvilka af da under tiden tillkomne Embetsverk och sysslor, sorn kunna indragas, utan ock granska detaillerne ef Hufvndtittlarne, saint deraf utesluta hvad Utkottet kan finna skjäiigt, hvarigenom Utskottet kommer i tillfälle att bestämma summan af hvarje titel, tom troligen då skulle kunna minskas; så och då särskddte Utskottets bestämmelse egentligen är, att undersöka och föreslå en bättre organisation af äldre Erabets. verk och Sysslor, med lika afseende på ärersderrtes bättre gång som å besparing i Statens utgifter, och detta Utskott således cj har minsta befattning med Statsverkets reglerande, hvilket min motion åsyftar, får jag understäl la om den af något annat än StatsUtskottet kan komma under pröfning.
Grefve Hård, Cerl GirJInf:
En Ledamot af detta Stånd har, om jag icke orätt fattat dess ord, yrkat den satts, att det af FinanceComitéen afgifna betänkande, såsom blott innefattande stödjeduncter, icke borde tagas till grund vid behandlingen af Fmancefrågan, utan att enskilde Representantors motions-r borde härvid tjena till vägled - Den t 7 April f. m. ning.
Jag h ade förut trott, att i ett ämne af så vidsträckt omfattning, af så allmänt inflytande, mera bestämdhet i åsigttrne och mera sammanhang i öfver äggningarne skulle bere das, om, ett Förslag varit uppgjordt, som fullständigt upptagit och utvecklat de förhållanden, sorn på frågan äga inflytande och derefter. framställt de medel, hvilka ansetts säkrast leda till målet, som jag anser vara: stadga i penningeverket, med minsta möjliga rubbning af för handen varande ägande rätts förhållanden ; och jag hade äfven funnit mig i denna tanke styrkt af det yttrande, samma Ledamot förut fällt om caracteren af enskilda motioner, nemligen ensidigt alseende på partiella o<’h locala omständigheter.
Men då jag af det först anförde yitrandet låtit mig tillrättavisas och jag af de förefallna discussionerne funnit, att flera Förslager blifvit gjorde, torde det böta åtminstone förlåtas mig, om äfven jag i detta ämne „ lämnar ett bidrag, till vägledning.
Jag skall försöka, att så mycket möjeiigt är vidga min synkrets, så att icke åsigterne matie bli alltför inskränkte eller ensidige.
Jag har granskat FinanceComitéens Betänkande och der, i åtskilliga ats.eenden funnit mindre, än jag hoppats.
Jag hade vänlat att få en stödjepunkt för mitt omdöme om myntets värde eller vanvärde, genom meddelade uppgifter om Bancosedelns lörhålland- till silfver under å ts k i I lige- perioder, särdeles af tillökning eller indragning af sedelstocken, äfven som genom uppgifter om Bancosedelns^ Den ■ 17 April j. m. 313 förhållande till Jordegendom och dess produkter vid samma tider, jemte de särskilda omständiuheter, som kunnat vtrka törändringaJi d s;a lörhållauden.
Jag hade väntat att få uppgifvit förhållandet imellan Fastighetsvärdet och det skuldbelopp, hvarföre det häftat, under olika periodi r; och då det anföres att
Fastigheter på landet äro intecknade för 60 millioner, m n jag vet, att en betydlig del af Rikets Fastigheter, såsom all jord al ren Krononatur, alla boställen, hemman Och lägenheter, som tillhöra allmänna Veik och Inrättningar, fideiCommisser samt åtskillig? privatas Egendomar äro ointecknade, hade jag väntat att äfven få åtminstone approximativt, uppgifvit, i hvad förhållande till värdet den öfriga jorden är skuldsatt; jag hade slutligen väntat, att få upplysning, huruvida Coursen, som åtminstone någon tid obetydligen varierat, bestämts af blott naturliga förhållanden, ellet: om speciella åtgärder, såsom export af silfver m. m. verkat till dess brstämmande; men då dessa upplysningar saknas och den enskilde representanten icke är i tillfälle att förskaffa sig detn, måste han stadna vid mer eller mindre sannolika bypotheser, Innan jag företager någon pröfning af hufvudsaken eller förslaget till vinnande af ett stadgadt penningeväsende, får jag vid åtskilliga FinanceComitéens framställningar göra några anmärkningar.
Comitéen anser den öfverklagade nöden,.
Dea 17 .4pr il f. m. hvad jordbruk och bandel beträffar, hafva tillkommit af en allmänneligen ovanlig öfverproduetion och minskade atsätcningsti 11 fällen, men dessutom för Sverige enskildt, hafva haft en hufvudorsak i BancoSediarnes vanvärde, och det redbara myntets försvinnande ur rörelsen.
Hvad öfverproduetion angår, har den i Sverige endast varit partiel, hvilket bevisas af de obetydliga Spannmålsbehållningar, sorn vanligen funnits, och af den mängd af menniskor, som icke ägt mera än det knappaste uppehäl-' lej och jag tror, att i år, i fall af en något 6ent inträffande skörd, prisernes stigande skall bevisa, att de förra årens besparingar icke äro mer än tillräcklige.
Min erfarenhet sträcker sig icke så långt, att jag minnes den tid, då redbart mynt fanns i rörelsen, och jag kan således icke döma om ställningen då; mén jag inser likväl, att dess försvinnande ur rörelsen endast medelbarligen verkat till nöden , i så måtto, att derigenom beredts möjligheten för de våldsamma bryt ningar i värt pennmgeverk, som närmast ver« kat nöden.
Om BancoSedelns vanvärde derigenom vore bevisadt, att den icke efter sitt innehåll inlöses med silfver, kunde detta vanvärde icke motsägas, men i allt annat fall anser jag uppgiften derom för ett misstag.
Då Bankens utelöpande Sedelstock säges utgöra 30 millioner och dess fond i Silfver 5 millionej Specie, och Den 17 Jpril f. tn. denna senare aldrig blifvit genom olagliga tillgrepp minskad, måste man antaga, hvad också Comitéen antagit, att. åtminstone 25 millioner i sedlar blifvit utgifne, utan att motsvarande valuta i silfver blifvit i Banken insatt.
De hafva således aldrig ägt och aldrig bordt äga högre värde än efter den cours, sorn var gällande, då de utgåfvos, och om jemnfö* reisen derefter sker, tror jag, att de någorlun. da bibehållit sitt värde, eller att innehafvaren i detta afseende icke förlorat.
Om man betragtar BancoSedeln i dess förhållande till blott inhemske värden, har den snarare stigit än fallit; men om äfven BancoSedeln, i dessa förhållanden betragtad, skulle förlorat något af sitt värde, är denna förlust rikligen ersattt genom qvantiteten af Baocosedlar eller enskildas derpå lydande skuldförbindelser, hvilken ännu mera skall ökas, då den gäldbundne jordbrukaren icke betalar räntan utaf afkastning, utan med minskning af sin capitalförmögenhet.
Den tid är icke aflägsen, då Fastighetsmassan i Sverige troligen icke var intecknad för knappt sjettedelen af det belopp, som nu, men dess värde i otvungen handel åtminstone uppgick till hälften emot nu.
Den öfverdrifvit ökade qvantiteten af Bancosedlar och derpå lydande Skuldförbindelser har icke uppkommit, såsom afkastning af en ursprunglig capitalförmögenhet i penningar,utan ärvinstenpå ett conjunetursspel.
Ett exempel må upplysa förhållandet.
Man köpte en egendom före 1809 för 5000 R:dr, och sälide dea efter 18 to för dubbelt.
Den 17 April f m.
Säljaren fick då hälften i BancoSedlar och hälften i intecknad skuldsedel- Nu åter koper han egendomen for blott den intecknade skuldsedeln, och har sitt före 1809 använde capital i behåll-
Om således ban skulle få mindre Silfver för detta captal nu än före 1809, kan ban väl ändå ej sägas ha förlorat.
På detta sätt hafva likväl de flesta Capitaler uppkommit.
Jag tror mig af det nu anförda kunna sluta, att den öfverklagade nöden blifvit i betydligaste mon förord-akad derigenom att, medelst en större sedelmassas bringade i omlopp och bedrägliga utsigter, att, genom capitalers användande till jordbrukets utvidgning, vinna förkofran, jordbrukaren förleddes att begagna en conjunctur, hvars hastiga öfvergång han icke kunde förutse, och att jordbrukaren icke lik» lätt kynde precavers sig emöt det menliga inflytandet af en hastig förändring, sorn capitalisten kunde deraf draga fördel ; samt att väl icke sedelmyntets ökade värde i förhållande till silfver, utan dess genom indragning förorsakade otillräcklighet för omsättningen och liqviden af de uppkomne skuldbeloppen gi den ett naturligt värde, i förhållande till jorden och dess prpdueter»
Det misstroende, som säges hafva mött peflningen, är något, hvarom jag icke kan gölja mig begrepp.
Huru skall man, om sådant $*isterat, kunna förklara den begärlighet, hvarmed den samllts och den motvilja, som sports Den 17 April f. m. 3*7 ått använda den i reel egendom.
Misstroende till myntet och fraktan för dess förändring kunna icke hs verkat dess undanhållande ur rörelsen, ty capiralisten mäste val ha insett, att Bancosedeln hos honom förvarad, varit underkastad samma förändring * som orri den till en annaa varit utlånad.
Snarare må man antaga, att ö1— vertygelsen om omöjligheten, för Gäldenaren, itt med ett minskadt Rörelsecapital godtgöra de fordringsanspråk, sorti en öfvergående conjunctur alstrat, verkat misstroendet till enskiltas förbindelser; att man alltså mera funnit sin aekning vid, att genom myntets undanhållande, ge detsamma ett högre värde * och att mati närt det hoppet, att på de skuldsatte näringarnes bekostnad, få den förlorade räntan mångfalldigt ersatt genom ed fördelaktig Financeoperation.
Att motsätta interessen uppkommit och en slags afundsamhet emellan jordbrukaren och capitalisten, bestrider jag icke, men väl att den varit ömsesidig; ty det har berodt af capitalisten att blifva jordbrukare, men icke tvärtom
Itt fiendtligt tillstånd emellan gäl* denar och fordringsägare skulle naturligen uppr komma, så snart den förre såg sig öfverlemnad åt den senares godtycke; men striden måste upphöra, när Gäldenären förlorat allt
Och fordringsägaren icke har mera att vinna.
Strid kan icke tänkas emellan dem, som äga, och dem, sorn hafva intet att förlora, ty de senare ha intet intresse att förfäckta.
J*g har öckså hort föras dessa olika intressens talanj Dtn l 7 April f nu men jag har icke hört yrkas återgången af Seclelmyntets värde till det ursprungliga eller Silfrets, och ännu mindre ständigt nya tillökningar af pappersmynt utan motsvarande garantier; ehuru jag icke saknat tillfälle att erfara hvad gäldenärs-classen, till befordrande af sitt intresse önskat.
Att denna, sorn ickev sällan yttrat klagan öfver sitt betryck och önskningar om förbättring af sitt tillstånd, derföre skulle beskyllas att hysa det hoppet, att en gång afbörda sin gäld i ett nytt slag afassignater, förefaller mig högst oväntadt, äfvensom Comitéens yttrande om vådan af en sådan förhoppning.
Man har, åtminstone i vårt land, icke sett fattigdomen vara hvarken så uppfinningsrik eller djerf, i fråga om att förekomma förvärrandet af sitt tillstånd, som rikedomen varit det uti planer att vinna förkofran, att tillskansa sig allt.
Att den stränga redbarhet, som fordom styrde inbördes afhandlingar i penningeangelägenheter, vid flera tillfällen synas blifvit utträngd af en sorglös lättsinnighet,ärsannt; men vill man vara rättvis, skall man också medgifva, att deona sorglösa lättsinnighet varit en naturlig följd af de omständigheter, som förledt till speculationer, hvars olyckliga resultater härrört icke af felaktighet i beräkningen, utan af förändringar, som icke kunnat förutses, och att sorglösheten först då inträdt, när allt bemödande att uppfylla ingångna förbindelser varit fruktlöst.
Vill man vara rättvis, skall man också medgifva, att denna sorglösa T)t'.n 17 4pr il f. m. lättsinnighet redan märkbart aftagit och *tt anledning är att hoppas, det redbarheten åter skall komma att styra inbördes afhandlingar, utan användande al sådane medel, som måste börja med att fullkomna det onda innan det goda kan uppkomma.
Comitéen anser nu tiden vara inne för återställandet af reda i penninge- och credit— väsendet.
Grunden härföre skulle vara betryggandet af all ägande rätt, genom bestämmandet af ett oföränderligt förhållande emellan Bancosedlames värde och det redbara myntets, och medlet, en icke tvungen realisation, utan ett tillåtet utbyte, efter faststäld grund, af Sedlar mot Silfver, och Silfver mot Scdlan De stora ändamål, sorn deraf skulle vinnas, vore återställandet af säkerhet i penningeafhand lingar enskilda emellan och rörelsemedlets eller myntets naturliga ökande eller minskande i följd af behofvet.
Jag anser dessa ändamål böra befordras.
Jag anser en myntbestämning derföre nödvändig, men, en sådan, som icke arbitrairt bestämmer förhållandet emellan Bancosedeln och Siifret, utan en sådan, som bestämmer, att det naturliga förhållandet aldrig arbitrairt skall rubbas,.
Jag vili söka utreda, huruvida garanti kan gifvas tor ös orubbliga förhållanden, sorn vilja fastställas, huruvida realisation, som anses för förnämsta medlet till myntbestämningen kan verkställas utan våda, och sluteligen huruvida icke ett varaktigt förhållande emellan Banco-.
Den x7 April /. m. sedlar och Silfver kan etableras utan användande af Realisation.
Garantiera för ett orubbligt förhållandeskulie vinnas^dsrigenom, att privata actieägare skulle bli delägare i Banken för ftdelar och Nationen för f:delar.
Skulle pluraliteten bestämma åtgärderna för Bankens styrelse, hade Nationen lagligen samma magt, sorn förut och kunde, när som hälst förändra Styrelsegrunderne.
Skulle åter de private rösterne gälla iika med nationens* uppkommevoverksamhét , i stället för verksamhet, och Rikets magtägande
Ständer skulle lika så väl kunna bryta coritractet med Bankens privata delägarei som de förr kunnat göra det /med dem, som i Banken på god tro insatt silfver.
Den verkliga garantifen för contractets och i följd deraf, myntförhållandet® orubblighet, ligger då uti det moraliska band, som nu, mera än förr, skulle anses afhålla Nationen eller Ständerne från eri orättvisa.
Om än jag* ville antaga denna garanti för tillräcklig, skulle ändå de fleste icke anse den så.
Bankens Styrelse kunde alltså komma att sakna förtroende.
Man anser Bankens fond i Silfver tillräcklig för utväxlingen, men man anser den böra ökas, för att stärka förtroendet.
Jag tror också att Bankens närvarande Siifverfond vore mer än tillräcklig för utvexlingen, om den aldrig varit inställd och således förtroendet alarig rubbadt, meri olika är förhållandet nij; Det Den 17 April f. tit, 321 Det är lått stt bibehålla ett förvärfvadt förtroende, man det är svart att återvinna ett ea gång förloradt»
Man må antaga, att fonden är 5 millioner och att den på ett eller annat sätt ökades med 3 millioner och såmedelst gjordes vederhäftig efter 120 sk. cours för feddar utaf den utelöpande Sedelstocken.
Jag tror icke att någon Bank äger i förhållande så stor reel valuta.
Men den vore ändå otillräcklig till inlösen af hela Sedelstocken.
Mången skulle hysa den farhåga, att den, som har penningar till hands, genast begagnade tillfället att derföre tillväxla sig Silfver.
Det vore en ganska obetydlig förlust, om tnan blott af nyfikenhet ville göra ett försök, att låta ett capital i Silfver ligga utan tänta någon tid, då man kanske under flere år låtit capitalen i sedlar ligga oförrätir tade, och mun dermed ville utröna, hvad verkan af en sådan operation kunde blifva.
Mån,’ gen skulle äfven hysa den farhåga, att de Bäti.’ cosedlar, som funnos i Finland, och hvilkas mängd, derföre att den omöjligen kan beräknas, kanske föreställes större, än den verkeiigeo är, skulle öfversändas till Sverige för att utbytas mot Silfver, och den fruktan vore åt. minstone icke ogrundad, att en större allmänt känd uttsgning a£ Silfver skulle väcka allmän 010.
Följder af dessa farhågor blefve nafurli - Bih till Ridd, o, Ad, Pr, III B&r.d. st Den 17 April f. m. gen, att hvar och en som har fordringar utestående, och tydligen inser, att om Silfverfonden uttogs, den återstående Sedelstocken förlorade i förhållande till Silfver allt värde, också skulle bli betänkt på utväg att få värdet af sitt capital genom utvexling tryggadt.