Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter min uppfattning, vore det rätt att all jordegendom, som tillhör korporationer, bildade för uppfyllande af erkända statsändamål, ansåges såsom statens och befriades från bevillning.
I enlighet med denna åsigt, skulle jag helst hafva sett om denna punkt hade kunnat i så dan syftning återremitteras; men då riksdagen redan är långt framskriden och en mängd oafgjorda frågor af stor betydenhet icke låta oss förvänta att den skall hinna afslutas förrän ganska sent på året, anser jag det icke böra vara skäl att genom återremisser ytterligare förlänga densamma, utan torde det vara lämpligast att nu genast afgöra ifrågav:de förslag, i hvilket fall det torde vara lämpligast att bibehålla det nu gällande stad gandet.
Jag anhåller derföre om bifall till den nu föredragna punkten.
Det kunde väl synas såsom borde samma grund, som förmått Utsk:t att i 7:de §:n göra en förändring, äfven gälla i afseende å den nu föredragna punkten; men ser man närmare på förhållandet, så äro frågorna af skiljaktig beskaffenhet.
I 7:de §:n gäller det nemi. löntagarnes rätt, ty i det fall, hvarom denna § handlar, har löntagaren förut varit nödsakad att betala dubbel bevillning för den lön, honom blifvit tillförsäkrad af staten.
Så är deremot icke förhållandet vid akademierna.
Om t. ex. en professor har 4 eller 5 tusen rdr i lön, så uppbär han alltid sin lön till fulla beloppet och betalar sedermera endast enkel bevillning för densamma.
Ett annat ganska giltigt skäl för bifall till Utsk:ts förslag är det, att då, på sätt den siste värde talaren antydt, all jord, Den 6 Juni f. m. 51 sorn tillhör kronan eller är anslagen till allmänna inrättningar, borde vara befriad från utgörande af bevillning, men denna förändring icke nu kan i hela dess vidd genomföras, bör man icke<göra andra rättelser i nu gällande stadganden än dem, som ovilkorligen påkallas af billighet mot löntagarne.
Då jag begärde ordet i denna fråga, föranleddes jag dertill icke, såsom Frih.
Stjernstedt, af någon tanke att Utslut i detta fall gått för hård- eller släpphändt tillväga, utan endast af den mening jag hyst och ännu fortfarande hyser, att Utsk:t i afseende å denna punkt icke iakttagit den grundsats, som betingat ändringen i den 7:de §:n.
Mörner nämnde, att genom det nu gällande stadgandet i 7:de §:n en orättvisa tillfogas statens lön tagare, i det att de icke erhålla sina löner till fullo, hvilket deremot verkligen varit förhållandet med tjenstemännen vid akademierna; men sjelfva skälet, hvarför ändringen skett, är väl det, att för en och samma inkomst dubbel bevillning blifvit érlagd.
Staten har först tagit fastighetsbevillning lör jorden och sedan, för afkastningen af samma jord, inkomstbevillning utaf löntagaren, hvilken såsom en löneförmån uppburit denna afkastning.
Dertill har såsom ännu ett skäl kommit, att man önskade bereda löntagaren en mildring; men hufvudorsaken torde dock varit den, att man velat undvika den dubbla beskattningen, som hvar och en måste anse vara oriktig och orimlig.
Jag medgifver visserligen, att det här kan vara mindre skäl att göra någon ändring, emedan denna oriktighet icke drabbar personer, utan korporationer; men rätt torde det väl aldrig blifva, att man skall betala bevillning tvenne gånger för samma sak, det lär icke af någon bestridas, och det är endast härom, som frågan är, icke om någon bättre eller sämre rätt.
Rappe: Frih.
Stjernstedt har yttrat, att han ansåg att all statens egendom borde vara befriad från bevillning, och detta antagande har han anfört såsom ett skäl, hvarför äfven Upsala universitets jord skulle vara det.
Under sådana förhållanden borde, såsom äfven en sednare talare ganska riktigt anmärkt, också alla boställen vara befriade från utgörande af bevillning.
Men utom att förenämnde yttrade åsigt, ny i sitt slag, aldrig varit motionerad, vore detta att frångå en af de vigtigaste grundsatserna i den nya bevillningslörordningen, den att stadga så få undantag, som möjligt.
Frih:n har vidare sagt, att den af mig anförda satsen, »emottagaren af en gåfva kan icke besitta den med bättre rätt, än gifvaren haft», icke här skulle hafva någon tilllämpning, emedan dessa nu ifrågav:de donationer gjordes långt före den tid, då bevillning i vårt fädernesland började utgöras.
Men jag får då fästa den värde Frihrns uppmärksamhet derpå, att den motion, som föranledt Utsk:ts nu föredragna hemställan, 52 Den 6 Juni f. m. omfattar icke blott den jord, som för århundraden tillbaka skänktes till Upsala universitet, utan all jord tillhörande »akademier, vetenskapliga samfund, allmänna undervisningsverk och barmliertighetsinrättningar.
Det är ju möjligt, att donationer till dylika fromma stiftelser ännu kunna ske, och i så fall skulle den af mig åberopade regeln vara fullt tillämplig, emedan de fastigheter, som kunde doneras, jemte Öfriga onera, äfven utgöra den dem numera pålagda bevillning, och om då emottagaren skulle befrias från skyldigheten att erlägga bevillning för dylika fastigheter, så komme han ju att besitta dem med bättre rätt än den som gifvit dem.
Ej heller kunde man billigtvis, för alt undgå denna orimlighet, göra någon skillnad mellan de donationer, som blifvit gjorda före och efter allmänna bevillningens uppkomst, hvilket skulle vara i högsta grad inkonseqvent.
Jag finnér ett ytterligare stöd för min åsigt uti det förhållande, att, antingen dessa akademi-hemman befrias från utgörande af bevillning eller icke, så inverkar detta likväl icke på löntagarnes rätt; de erhålla sin lön i alla fall oafkortad.
Helt annorlunda är deremot förhållandet med militärer, som väsendtligen åtnjuta lön af innehafvande boställe eller af inkomsten från de genom vederbörande boställsdirektioner utarrenderade boställen, och hvilkas inkomst således beror på det belopp, hvartill boställets eller boställenas afkastning kunna uppdrifvas.
Jag fortfar i mitt yrkande om bifall till Utsk:ts förslag.
Det var uppå ett misstag af Frih.
Stjernstedt, som jag önskade att fästa uppmärksamheten.
Han sade nemi. att arrendatorerne af universitets-hemmanen äfven skulle komma att utgöra bevillning för sin inkomst af dessa arrenden.
I detta fall är likväl 6:te §:n tydlig; den utvisar att inga andra arrendatorer erlägga bevillning för sina arrenden, än de, som innehafva »sådan kronan tillhörig, fast egendom, för hvilken bevillning enligt 2:dra §:n icke utgöres.»
Då sådan bevillning utgöres, kommer deremot någon skatt för arrendatorerna icke i fråga.
Jag medger visserligen att Gr.
Ugglas så till vida kan hafva rätt, att dubbelbeskattning kan komma att utgå sålunda, att först betalas skatt för fastigheten och sedan för löner, bildade genom afkastningen af samma fastigheter; men om man vill utgå från denna åsigt och befria från bevillning all sådan inkomst, som, efter en eller flere omsättningar, härrör från fastighetsafkastning, så skulle, sedan man tagit ut beskattning af jordbruksfastigheterna, nästan ingen bevillning sedermera kunna komma i fråga.
En fastighetsegare har t. ex. en inspektor, som uppbär 400 rdr i lön.
Egendomsherren får betala fastighetsbevillning för sin jord, af hvars afkastning han aflönar inspektoren, men denne får likväl särskild debetsedel, hvari påföres honom bevillning för den lön han erhåller.
Strängt taget, är äfven denna lön, såsom utgörande en del af egendomens afkastning, beskattad tvenne gånger.
Jag tror derföre, att om man noga granskar de olika Den 6 Juni f. m. 53 förhållanden, som ega rum i denna punkt och 7:de§:n, såskall man icke finna skäl att ändra hvad Utsk:t här föreslagit.
Det måtte vid all beskattning vara en allmän regel, att så mycket som möjligt söka undvika omgångar, och icke flera gånger i statens räkenskaper uppföra samma fastighet.
Det oaktadt, har man likväl gjort det i detta fall.
För statens ändamål är det nödvändigt, att akademier och andra fromma stiftelser finnas.
Vid sådant förhållande torde det icke kunna nekas, att de böra af staten understödjas och med samma skäl som andra till statsändamål anslagna fastigheter befrias från bevillning, ty man kan icke tänka sig något orimligare än att, när staten anslagit medel för ett visst ändamål, den sedermera skulle uppbära bevillning af just samma medel.
Jag vill äfven fästa uppmärksamheten derpå, att hela afkastningen af den jord, som här är i fråga, användes för universiteternas ändamål.
Den utgår antingen till löner åt lärarne eller till byggnader.
1 förra fallet kommer, såsom af flera föreg:de talare blifvit visadt, en dubbel bevillning att erläggas för denna inkomst, oaktadt att man uti 7:de §:n uttalat den satsen, att någon dylik icke borde ega rum.
I sednare fallet, eller då dessa medel användas till byggnader, kan jag icke finna något skäl, hvarför bevillning skall utgå, ty de äro ju då att anse såsom ett anslag af staten för fyllande af ett bestämdt statsbehof.
Om någon skänker en egendom till staten, så kommer visserligen staten icke att ega den med bättre rätt än förra egaren, men någon bevillning för densamma kommer dock icke att utbetalas.
På samma sätt anser jag, att när en fastighet blifvit skänkt till ett erkändt statsändamål, så är den statens egendom och bör på den grund vara fri från bevillning.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts förev:de hemställan, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades flera ja jemte några nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flere nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyades samt besvarades med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
12 afgifna hemställan i anledning af Olof Perssons motion.
Utsk:ts hemställan å sid. 12, i anledning af Hr Gahns motion. Gr. af Ugglas:
Jag har svårt att fatta, att Bevil!n.-Utsk:t, till och med när det tillstyrkt afslag å denna motion, skulle 54 Den 6 Juni f. m. hafva kunnat så missförstå hvad bevillnings-förordms mening har varit.
1 afseende på byggnader på landet är det nemi. bevillnings-förordms mening, att de skola taxeras endast i det fall, att de gifva någon inkomst.
Detta bestyrkes, ibland annat, äfven deraf, att i en § uti instruktionen för taxeringsmännen säges, att taxeringsmännen skola tillse, om byggnader på landet lemna någon inkomst eller icke.
Hvad beträffar nu il'rågav:de byggnader, är det ögonskenligt, att någon inkomst af dem icke inflyter, och att således författningen aldrig kunnat afse, att de skola särskildt taxeras.
Jag måste förutsätta, att på något ställe af misstag så tillgått, men i allmänhet är det ej förhållandet, att regementerna tillhörande hus blifvit upptagna till utgörande af bevillning, utan hafva de tvertom i allmänhet blifvit befriade från bevillning, och efter min öfvertygelse hafva de, som icke taxerat dessa hus, handlat rätt och i enlighet med författningen, men de, som påfört dem bevillning, handlat mot författningen.
Det tyckes mig vara tillräckligt, att den förmån, som dessa hus bereda åt befälet på regementernas mötesplatser, köpas med kontanta uppoffringar, utan att raan dessutom behöfver belägga dem med bevillning, helst som befälet vid regementerna har rättighet att fordra, det kronan förser dem med tält, hvilka genom ifrågav:de på mötesplatserna uppförda byggnader blifva obehöfliga, och dessa hus således, långt ifrån att förorsaka det allmänna någon förlust, i stället tillskynda det en icke obetydlig besparing.
På dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte bifalla Ilr Gahns motion, watt bland undantagen i § 2 måtte införas regementens och officerskorpsers vid mötesplatser för begagnande under mötena uppförda byggnader, äfvensom enskilda personer tillhöriga kyrkor och bönehus.» Hr von Koch:
Afven jag anser, att det är ett allt för långt drifvet konseqvensmakeri af Utsk:t att vilja påföra dessa byggnader bevillning, fastän de icke lemna någon inkomst, utan endast bereda egarne en fördel.
Det är nemi. endast inkomsten, som bör beskattas; ville man gå än längre, skulle man komma till de orimligaste resultater, t. ex. om en församling hade byggt en ny kyrka, skulle den betala skatt för densamma, om den deraf hade fördel af kortare väg än till den gamla.
Jag an håller således om afslag å den nu föredragna punkten.
Då jag reserverat mig vid denna punkt, har jag begärt ordet för att inför det Höglofl.
Ståndet utveckla de skäl, som föranlåtit mig härtill.
Motionären har med sin framställning i detta ämne endast åsyftat ett förtydligande af den nämnda §:n, som visserligen, jag medger det, icke synts mig vara af behofvet påkalladt, men då Utsk:t deraf tagit sig anledning att åt bevilln:s-förordn:n gifva en tydning, som är stridande, icke blott mot den som hittills Den 6 Juni f. m. 55 varit allmänt antagen i hela vårt land, utan ock emot all billighet, är af vigt att frågan skådas från en riktig synpunkt, och Ståndet derefter fattar sitt beslut.
Att bevillning endast erlägges för den inkomst, som åtnjutes, är en grundprincip, som genomgår hela bevillms-förordningen.
Då nu de byggnader, som regementen och officerscorpser med betydlig anläggningskostnad uppfört vid mötesplatser, för att endast begagnas under möten, väl tillskyndar egarne en årlig underhållskostnad utöfver räntan för byggnadssumman, men icke den ringaste inkomst, visar det sig att Utsk:ts nya tolkning af förordnm är i hög grad afvikande från förra Ständers, på enkla rättsgrunder stödda mening.
Såsom jag omnämnt i min reservation, äro äfven dessa byggnader till icke ringa nytta för bela landet, emedan genom dem det blir möjligt att börja mötena så tidigt, att manskapet kan hemförlofvas till skördetiden.
Detta synes mig vara en så stor och allmän fördel, att lagstiftaren förr bör uppmuntra och underlätta uppförandet af sådana byggnader för de regementen och corpsers officerare och underofficerare, som deraf ännu äro i afsaknad, än att förhindra och afskräcka från deras anläggande genom att pålägga bevillning.
Jag tror vidare, att, då officers- och underofficerscorpserna hafva rätt till inqvartering vid marscher och under garnisonstjenstgöring, men de på egen bekostnad förskaffa sig denna förmån å mötesplatserna, hvilken staten i annat fall borde förse dem med, så utgör delta ett ytterligare skäl, hvarföre frihet från bevillning bör medgifvas för sådana byggnader.
Liksom den siste värde talaren tror jag, att Utsktts afstyrkande härleder sig från ett alltför långt drifvet konseqvensmakeri, och anhåller derföre att, på de skäl jag ofvan anfört, R. o. Ad. måtte, med afslag å Utsk:ts hemställan, bifalla den i ämnet väckta motion.
Emot det yrkande, att regementens och officerskorpsers vid mötesplatserna uppförda byggnader måtte upptagas ibland undantagen, har jag ingenting att anmärka, men i afseende å det sednare, af motionären föreslagna undantaget, eller att kyrkor och bönehus, tillhöriga enskilda personer, skola vara fria från bevillning, känner man exempel på att dylika bönehus understundom äro ganska inkomstgifvande för egaren, och det synes mig i detta fall billigt, att han derföre får erlägga bevillning.
Jag skulle således tro, att man endast borde bifalla den första delen af motionen, men afslå den sednare.
Hr Reutersköld, Fabian:
I likhet med föreg:de talare, anhåller äfven jag att motionärens framställning måtte bifallas och Utsk:ts hemställan afslås.
Till de skäl för detta yrkande, som redan blifvit anförda, vill jag likväl tillägga ännu ett.
Dessa byggnader på mötesplatserna hafva icke uppkommit hvarken för beqvämlighets skull eller för vinnande af några andra fördelar för officerskorpserna, utan de hafva uppkommit på det 56 l)en 6 Juni f. m. att indelta arméens vapenöfningar skulle kunna börja så tidigt, att de kunde hinna afslutas och manskapet hemförlofvas till den tid, då landtbruket för de angelägna arbetena vid skörden hade behof af den stora arbetsstyrka, som de indelta soldaterna utgöra.
För att vinna detta ändamål, hafva officerskorpserna genom sammanskott åstadkommit ifrågav.de byggnader och baracker, hvari manskapet under den kallare årstiden inlogeras, och hvarigenom det blir en möjlighet att börja mötena ganska tidigt.
För alt bidraga till detta ändamål, har K.
M. under de sednare åren låtit understödja uppförandet af dessa byggnader genom tillskott af besparade statsmedel.
Det synes sålunda vara en berömvärd omtanke af officerskorpserna, och det vore då något hårdt att icke allenast låta dem med egna uppoffringar uppföra dessa hyggnader, utan äfven sedermera låta dem betala skatt för desamma.
I fråga om befrielse från bevillningen för, enskildta perso ner tillhöriga, kyrkor och bönehus, kan jag icke vara af samma tanke, som den siste värde talaren.
Jag kan icke förstå hvad inkomst sådana byggnader kunna lemna, utom måhända tillfredsställelse för den, som känt sig i behof af en varmare religionsutöfning.
Det må vara, att denna tillfredsställelse är en inkomst för hans samvete, men jag tviflar likväl på, om det är en sådan inkomst, som bör föranleda till beskattning.
Det tyckes således, som om motionen kunde äfven i denna del bifallas, och jag instämmer derföre med dem, som yrkat afslag å den föredragna punkten, men bifall till motionärens framställning.
Mörners yttrande, som uppmanat mig att höja min stämma.
Den värde Gr:n yttrade nemi., att det icke vore skäl att ibland undantagen i 7:de §:n uppföra kyrkor och bönehus, tillhöriga enskilda personer, emedan egarne ofta deraf hafva en ganska betydlig inkomst.
Att så stundom är förhållandet, och att de i detta fall böra beskattas, låter sig icke förnekas.
Men då jag anser, att dessa byggnader i principen böra vara fria från utgörande af bevillning, tror jag att det vore skäl att upptaga dem bland undantagen.
Det ändamål, som man genom deras uteslutande afser, kunde i alla fall •vinnas genom tillägg af ett par i Utsk:ts förslag utelemnade ord.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. för sin del måtte besluta att »regementens och officerskorpsers vid mötesplatser för begagnande under mötena uppförda byggnader, äfvensom enskilda personer tillhöriga kyrkor och bönehus, då de icke lemna egaren någon inkomst», skola från bevillning befrias.
Emot motionärens framställning, att, enskilda personer tillhöriga, kyrkor och bönehus skulle vara fria från bevillning, har jag uppträdt af den anledning, att för sina egna andaktsöfningar behölver enskild person icke något särskildt hus, Den C Juni f. m. 57 och om det är hans mening att upplåta denna kyrka eller detta bönehus åt allmänheten, så. är den redan nu fri från bevillning.
Ar det deremot meningen att icke ställa sig lag och författningar till efterrättelse, utan trotsa lagen och blott under skydd af den enskilta böneandakten föranstalta församlingar, som ickeäro erkända, då kan jag icke finna annat än alt det vöre att gå dessa anläggningar för mycket tillhanda, om man stadgade att de skulle vara fria från skatt.
Vilja dissenters bilda särskilda församlingar, så hafva de rätt dertill; men, såsom förhållandet är med baptisterna i flera delar af landet, är det en helt annan sak.
De hafva icke velat bilda särskilda församlingar, utan förorsaka endast oro och split i landsorterna.
Skall man då uppmuntra dessa halft enskilda, halft offentliga sammankomster derigenom, att, om endast den lokal, hvari dylika sammankomster hållas, kallas för bönehus, är den fri från skatt.
För min del tror jag icke att det finnes något skäl dertill, utan anhåller vördsamt att 1$. o. Ad. icke måtte i denna del bifalla motionen.
Jag tror att någon sammanblandning af begreppen här eger rum.
Det synes mig nemi., såsom jag nyss nämnde, icke troligt, att egaren af ett sådant bönehus eller kyrka deraf har någon inkomst, men deremot kan jag ganska väl föreställa mig att sekteriska predikanter taga betaldt af sina åhörare, icke för deras plats i kyrkan, utan för predikan.
Skulle det så vara att egaren af dylika byggnader på ett eller annat sätt visste att deraf bereda sig någon inkomst, så bör han derför erlägga inkomstbevillning, och jag skulle vara den siste att i detta fall föreslå något undantag, men deremot anser jag att det icke vore rätt att pålägga sjelfva byggnaden, som icke ger någon inkomst, fastighetsbevillning, utan önskar att U. o.
Ad. äfven måtte bifalla sednare delen af motionen, utan den inskränkning, som Hr Carlheim-Gyllensköld föreslagit, ty jag tror att i de fall, då egaren af dylika byggnader deraf har någon inkomst, träffar man honom säkrare och rättvisare genom inkomstbeskattning än genom fastighetsbeskattning.
Jag anhåller således att det Höglofl.
Ståndet ville bifalla såväl förra som sednare delen af motionen.
Hr Carlheim-Gyllensköld:
I afseende å den siste ta larens yttrande vill jag endast anmärka, att nu ifrågav:de kyrkor och bönehus gifva inkomst, de förra genom bänkhyror och de sednare genom de bostäder, som äro uti byggnaden anordnade.
En föreg:de talare har antydt, att det i motionen föreslagna stadgande vore att anse endast såsom ett förtydligande af bevillnings-förordmns mening, men då detta förtydligande, att döma efter Bevilln.-Utsk:ts motivering vid denna punkt, synes vara ganska behöfligt, så får jag fortfarande anhålla om bifall till motionen, med det af mig detill gjorda tillägg.
Jag får sekundera den siste värde talaren deri, att jag känner ganska många dylika kyrkor eller 58 Den 6 Juni f. m. bönehus, som inbringa betydlig inkomst, både genom bänkhyror och bostäder, som der finnas, och anser således att det vore skäl att skatt för dessa betalades, men jag känner äfven många, som icke lemna någon inkomst, och för hvilka det således vore obilligt, om bevillning skulle erläggas.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, hvad beträffade Utsk:ts i förev:de punkt gjorda hemställan, hvarigenom Utsk:t afstyrkt bifall till Hr Gahns förslag, att bland undantagen i § 2 af bevillnings-stadgan måtte införas: »Regementens och officers-korpsers vid mötesplatser för begagnande under mötena uppförda byggnader, äfvensom enskilde personer tillhöriga kyrkor och bönehus,» hade särskilda yrkanden blifvit framställda i afseende å förslagets tvenne delar, hvilka följaktligen komme att göras till föremål för särskilda propos:r.
Vidkommande den förra delen af förslaget, eller frågan om befrielse från bevillning för regementens och officers-korpsers vid mötesplatser uppförda byggnader, hade endast blifvit yrkadt, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte bifalla motionen i denna del, men Hr Gr. o. Landtm, ansåg sig dock först böra framställa propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, i hvad den rörde meranämnde del af motionen.
Efter det sistberörde propos. blifvit framställd, men med nej besvarad, gjordes propos. på afslag å Utskrts hemställan samt bifall till motionen uti ifrågav:de del, hvilken propos. besvarades med ja.
Sedermera förmälte Hr Gr. o. Landtm., att, hvad åter beträffade motionens sednare del, eller frågan om befrielse från bevillning för enskilda personer tillhöriga kyrkor och bönehus, hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels afslag derå samt bifall till nyssberörda förslag, och dels slutligen af Hr Carlheim-Gyllensköld afslag å Utsk:ts hemställan samt bifall till ifrågav:de förslag med tillägg af orden: »då de icke lemna egarne någon inkomst.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, sedermera propos. på afslag derå och antagande af motionen i förev:de del, samt vidare propos. på afslag å Utsk:ts hemställan och bifall till Hr Carlheim-Gyllensköld föreslagna tillägg, hvilka samtlige propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyades, och sedan svaren derå likaledes utfallit med ja och nej i blandning, förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande.