Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får derföre under anhållan om ålerremiss föreslå följande redaktion af ifrågavar. punkt.
Förslag till Redaktion af § 23. Mom. 1.
Banken beviljar kreditiv åt hypotheksföreningar för belåning af Landtegendom inom vissa provinser under nedanstående vilkor.
Såsom fond för denna rörelse anvises 1 mill. r:dr b:co, hvaraf, | mill. r:dr utaf hittills varande fond för lån på publika papper och aktier, och \ mill. r:dr utaf den odisponerade andelen af Bankovinsten för åren 1848—1850.
Mom. 2.
Den hypoteksförening, som önskar blifva delaktig af sådant kreditiv, skall förpligta sig, att så länge Banken ej samma kreditiv upsagt, nedsätta minsta utlåningsbeloppet till 400 ndr, och mot högst 5 proc:s årlig ränta, jemte J proc. till omkostnader, för det fall alt låntagaren blifver delägare af föreningen, äfvensom all emottaga Bankens inom dess lånedistrikt ägandes fordringar mot inteckning i jordegendom på i nästa mom. föreskrifna vilkor.
Motiv:
Det kan för Banken vara likgiltigt om låntagarne af de små lånen äfven inträda såsom delägare i hypoteksföreningen.
Alla Bankens vid slutet af det år, då kreditivet tager sin början, ägande fordringar mot inteckning i jordegendom, (fastighetslån) inom det Distrikt den kreditivtagande hypoteksföreningen omfattar, skola jemte å dem uplupen, men ännu ogulden ränta och låne-påkostnader, på hypoteksföreningen transporteras, dock utan rätt för nya innehafvaren att begagna den Banken i reversalen förbehållna upsägningsrätt, för mer än förfallna kapital- och räntebetalningar.
Skulle sammanräknade beloppet af hvad, som sålunda på någon hypoteksförening öfverlåtes, icke upgå till fullt hundra r:dr utbetales skillnaden kontant af Banken.
Då innehafvaren af ett Bankolån tryggas mot all upsägning af den blifvande fordringsägaren och således mot honom kommer i bättre ställning än till Banken, är det öfverflödigt att göra den förBan - 334 Den 14 April. ken så vigtiga öfverflyttningen, beroende af hvarje gäldenärs samtycke. 4:o
För hvad enl. föreg:de mom. af Banken öfverlåtes på någon hypotheksförening, skall full valuta af denna, efter närmare bestämmelse af Bankofullraägtige, öfverlemnas i föreningens till innehafvaréu stälda med 4 proc. löpande obligationer, att infrias på så sätt, att ungefär 2 proc. af sammanräknade beloppet årligen infrias under de första 20 åren, och 3 proc. under hvardera af de nästföljande 20 åren.
Dessa obligationer blifva för Banken i händelse af behof, mera användbara än dess närvarande fastighetsreverser, särdeles om upsägningsrätten å dessa ej får begagnas.
Afven vinnes genom formen för de här föreslagna obligationer, att de hypotheksföreningar, som ej uptagit utländska lån, kunna göra en början med utgifvande af obligationer endast betalbara inom en längre tid. 5:o Kreditiven beviljas för ett år men kunna förnyas.
Inom November månad hvarje år äga de hypotheksföreningar, som vilja sig af kredivrätt begagna, derom med ansökningar till Bankofullmägtige inkomma och styrka sin behörighet, ägande Fullmäglige att inom Dec. månad emellan de hypotheksföreningar, som fullgjort de föreskrifva vilkoren fördela fonden. 6:o
Utassignering eller insättning å kreditiv får icke ske å mindre summa än 1000 r:dr b:co och skall den förra genast aviseras.
Ej eller må någon hypotheksförening, som i Banken äger kreditivrätt, på annan räkning utgifva assigneringar å mindre belopp än 500 r:dr b:ko. 7:o Räntan för de å dessa kreditiv dragna summor beräknas efter 4 proc. om året. 8:o Första folium af den löpande räkningen erhålles utan afgift, men för hvarje af de öfriga erlägges 2 r:dr b:co. 9:0 Bankofullmägtige äga rätt att genom särskildt ombud deltaga i den årliga revisionen af hypotheksföreningar, som äga kreditivrätt, men ehvad de sig deraf begagna eller ej, skall ett exemplar af revisionsberättelsen till Fullmägtige insändas. 10:o Upsäges hypotheksförening meddeladt kreditiv, skall skulden derå, inom 9 månader efter skedd upsägning, inbetalas dock, i fall upsägningen sker, emedan kreditivet blifvit af hypotheksföreningen missbrukadt, skall det samma inom 4 månader efter upsägningen vara inbetaldt och kan sådan förening icke utan R.
St:s särskilta medgifvande erhålla nytt kreditiv.
I strid mot den talare, som näst före den sista yttrat sig, anser jag mig böra hembära min erkänsla för det förslag Utsk. framställt i afseende på medgifvande! af kreditivrätt åt Hypotheksföreningarna.
Jag anser att Utsk. derigenom sökt godtgöra den orättvisa, för att icke säga något värre, som vid sisth riksdag vederfors dessa inrättningar, och tror derjemte, att Utsk:s förslag äfven under andra hänseenden är ganska välbetänkt.
Jag hyser den öfvertygelse, alt hade dessa kredit!- - Den 14 April.
385 ditiver icke vid förra riksdagen blifvit indragna, så hade sannolikt, t. ex. den Småländska Hypoteksföreningen, som allt dilinlill sökt undvika uptagandet af lån i utlandet, och som först under loppet af åren 1849 och 1850 i verket satt sådan uplåning, måhända åtminstone till betydlig del kunnat undvika delta onda.
Det är nemi, klart, att med en kreditiv-rätt, sådan som den vid förra riksdagen var medgifven, är det för en Hypotheksförening ganska verkställbart att utgifva obligationer på kort upsägningstid, och i öfrigt fastställa sådana vilkor, som göra dylika förbindelser begärliga i rörelsen och som sålunda gör det möjligt, att i låneväg uptaga alla de små kapitaler, som finnas disponible, och äfven sådana betydligare summor, som för den större handelsrörelsen eljest måste hållas per kassa, emedan hvar man måste föredraga räntebärande papper framför en större kontant summa, som icke lemnar någon afgäld.
Emedlertid, och för alt visade grunder, hvarpå jag i föregående plenum stödde de farhågor jag då yttrade för de skadliga följder för framtiden, Hypotheksiurättningarna skulle komma att, till följd af de af dem utom landet uptagne lån utöfva på penningerörelsen och med detsamma den ekonomiska trefnaden inom fosterlandet, ber jag för R. o. Ad. få redogöra, icke mindre för det belopp, hvartill dessa uplåningar af de serskilda inrättningarna sig belöpa, än äfven för den inverkan, som dessa uplåningar intill närvar, stund ulöfvat på den metalliska kassan.
Det visar sig då, alt vi i denna stund hafva 8 serskilda Hypotheksinrättningar i Sverige, nemi. den Skånska, som icke uptagit något utländskt lån, den i Östergöthland, Smålands med flera provinser, Uplands eller Mälarprovinsernas, Örebros serskilda hypotheksförening, Wermlands, Elfsborgs m. fl. läns-hypotheksförening, som likväl ännu icke i denna stund fått sitt reglemente sanktioneradt, och slutligen Bruksegarnes Hypotheksförening.
Dessa inrättningar hafva redan dels uptagit, dels sökt lån till ett värde af 30,500,000 mark banco.
Af dessa lån har Östgötha Hypotheksförening indragit mellan (5 och 7 mill., Smålands 5 mill., Bruksegares hypotheksinrättning 10,500,000, hvarjemte för Örebro serskilda, och de Wermländska Hypotheksföreningarne äro negocierade lån af tillsammans 9 mill.
Hamburger mark b:co.
Dessa sammanlagdasummor göra ungefärligen förenämnde belopp af 3,500,000 mark b:co, eller i Svenskt mynt 10,166,666 r:dr 32 sk. silfverspecier.
Af dessa uplåningar är jag icke i tillfälle att upgifva hvad inflytande de först-gjorde, nemi. de af Bruksegarnes Hypotheksförening verkstälde, utöfvat på metalliska kassan under de tider, som uplåningen egde rum, d. v. s. under loppen af åren 1835, 1836 och 1837, samt sednast under åren 1839, 1840, 1841 och 1842, emedan jag för tillfället ej innehafver någon upsats öfver den metalliska kassans ställning, längre än till och med år 1843, men hvad åter angår de efter nämnde år uptagne lån, så visar sig alt Östgötha och Småländska Hypotheksföreningarne, som båda erhöllo reglementen år 1846, intill denna stund tillsammans, utomlands uplånat omkring 12,000,000 mark b:co eller 4,000,000 5 H. 25 380 Den 14 April.
Silfverspecie, samt att metalliska kassan den lista Jan. år 1846 var 5 mill. silfverspecier, och den sista Dec. förlidet år endast belöpte sig till 4,590,000, således 430,000 silfverspecier mindre metallisk valuta i R.
St:s Bank, jemfördt med tidpunkten då dessa hypotheksföreningars uplåningar utomlands begyntes.
Derutaf vill det synas för mig klart, att, utan att uptaga i beräkningen Bruksegarnes hypotheksförenings stora uplåning af 10,500,000, så visar sig, att dessa 4 mill. silfverspecier äro försvunna, måhända upälne, äfvensom de 430,000 silfverspecier, som den metalliska kassan är mindre i denna stund än den var den lista Januari 1846.
Jag hämtar från detta förhållande anledn. att instämma / med den förste talaren, som yttrade, att det vore mer än ömkligt, att hvar och en mätte öfvertyga sig derom, att det för en Stat icke finnes något annat sätt, än för den enskilde att förvärfva kapitaler, än genom att hushålla, samt att den, som misshushållar, förlorar kapitaler och slutar med att göra bankrutt, och det är hvad som väntar oss.
För att ytterligare bevisa vidden af den misshushållning, som under de sistförflutne fyra åren ligger oss till last, ber jag att i minnet få återkalla året 1847.
I Sveriges Häfder finnes kanske icke något år, som varit så lyckosamt för Sveriges handel som detta.
Jernexporten var större än den någonsin tillförene varit, Sverige exporterade en stor del af spannemålen, som betalades till oerhörda priser, till följd af den i utlandet rådande missväxten, och följden var också den, att den lista Jan. 1848 hade metalliska kassan nått den höjd, som den sannolikt aldrig kommer att ernå, enär den utgjordes, om mitt minne ej felar af 8,250,000 ridr silfverspecier, således nära 4 mill. mer än vid slutet af sisth år.
Alla dessa vackra förhållanden äro numera försvunna.
Man skall tvifvelsutan söka att trösta sig med den förespeglingen, att dessa lån hafva framkallat en större produktion, som skulle lemna landet ersättning för den skuldsättning, som egt rum, och således tillgång vara beredd såväl till ränta som amorteringen deraf.
Jag vädjar till alla jordbrukare, huruvida deras erfarenhet är den, att odlingar så hastigt återgifva den kostnad, som de förorsaka.
Men, jag skall vid delta tillfälle för min del gerna antaga att en produktion verkligen upstått, som i värde kan anses motsvara den skedde skuldsättningen.
Vid sådant fall ber jag likväl att få fästa upmärksamheten deruppå, att om denna produktion skall kunna utöfva något inflytande och bidraga till ett sådant förhållande, som här är i fråga, nemi. möjligheten att amortera den utländska skulden, så fordras ovilkorligen att produkterna skola hafva värde på verldsmarknaden, och detta är icke förhållandet.
Vi känna huru ofta det inträffar, att vi icke kunna afsätta vårt jern, och alt om det också kan afsättas, så måste det ske till lågt pris.
Det följer då af sig sjelf, att om man också producerar mera jern, men måste sälja det till betydligt lägre pris än det som för samma vara förut erhållits, så har man deruppå icke vunnit något.
Om produktionen af säd gäller äfven hvad jag nyss sagt om jer - Den 14 April. 387 net, att nemi. om åtgärder icke vidtagas till minskande af produktionskostnader, så att de Svenska sädespriserna kunna konkurera med t. ex.
Danmarks oell Holsteins, utan varan måste afsältas till lägre pris än den kostar producenten, så blir vinsten ingen, och några andra varor att erbjuda utlänningen än jern och säd hafva vi icke.
Jag tror mig således hafva ådagalagt, att äfven under de bästa förhållanden, en förlägenhet i penningeförhållandeu väntar oss, den vi till följd af denna oförnuftiga skuldsättning ej kunna undgå.
Det skulle visserligen vara tillfälle att i denna stund i Ständernas minne återkalla, huru Ständerna gingo tillväga vid 1834 års riksdag, då K.
M. framställde ett välgrundad! och välbetänkt förslag, att genom Riksg:s-kont. uptaga några få mill. ndr silfver utomlands, för att komma det skuldsatta jordbruket tillgodo, att i minnet återkalla säger jag, det sätt hvarpå K.
M:s förslag då emottogs af Ständerna, och huru man då skrek mot utländsk skuldsättning m. m. dylikt, måhända derföre att man då i allmänhet var afvogt stämd för äfven de bästa förslag, som kommo från det hållet.
Nu har man icke dragit i betänkande att hufvudlöst kasta sig in i en skuldsättning, som kommer att för fäderneslandet medföra de betänkligaste följder.
Alla dessa skäl äro för mig mera än lillräcklige, för att instämma uti Utsk:s förslag i denna punkt.
Ett enda af de framställda momme kan jag icke understödja, nemi. det l.-sta, hvaruti stadgas såsom vilkor för kreditiv-rätts åtnjutande, att hypotheksföreningarna skulle förbinda sig att nedsätta minsta utlåningsbelopp lill 400 r:dr b:co.
Jag anser för min del att en sådan inskränkning icke är lämplig, derföre att, då man vill lemna understöd, hvilket är min afsigt, bör man icke meddela föreskrifter, som medföra tvång och motarbeta inrättningarna sådane de grundat sig till följe af gällande reglementen.
Jag tror alt man bör låta bero vid de stadganden, som för de respektive inrällningarne i detta afseende redan äro bestämde, och derföre önskar jag att antingen betänkandet till den diskuterade punkten måtte återremitteras, eller ock med uteslutande af Irsta mom. af samma punkt, af 11. o. Ad. bifallas.
Af de föregående talar nes yttranden kan jag sluta, dertill, att Utsk:s förslag i denna punkt blir återremilteradt.
Afven jag anser att så bör ske, dels pä grund af några skäl, sora förut äro anförda, dels derföre att sjelfva förslaget är af den beskaffenhet, att det icke kan af någon hypoteksförening antagas.
Om äfven Ständerna skulle antaga förslaget, sä ser jag icke möjligheten af att hypotheksföreningarne kunna underkasta sig sådana vilkor, som att nedsätta minsta utlåningsbelopp till det för dem besvärliga af 400 r:dr b:ko, och i och med detsamma äfventyra att kreditivet blefve vid tillfälle upsagdt, hvarigenom all den fördel, som liypolheksföreningarna skulle ega af denna kreditiv-rätt, kunna genom tillämpning af 6:te punkten helt hastigt af Bankofullmägtige borttagas, utan någon mot 25* - 388 Den 14 April. svarande ersättning.
Dessutom anser jag att grunden för denna första punkt, nemi. att Hypotheksföreningarne skulle förmås att nedsätta beloppet lill 400 ndr är oriktig.
Jag ville heldre sälta vilkor för denna Hypolheksföreningarnas kreditiv-rätt af motsatt syftning; så nemi. att minsta utlåningsbelopp skulle bestämmas lill (5,000 r:dr eller den summa, som är maximum för Bankens utlåning på fastigheter, ty det tror jag vore mera ändamålsenligt.
Det är just de mindre hypothekslånen, som hafva största skadan med sig, derigenom att de mycket begagnas och bortplåltras, och medföra ingen annan verkan för låntagaren än tillgång till ökade utgifter för tillfället, och sedermera en viss förlägenhet, när ränta och amortisement skola betalas.
Här år visserligen af Ilr Rosenblad sagdt, att jordens värde skulle genom Hypotheksföreningarnas verksamhet blifvit ökadt.
Jag är verkligen icke af den meningen, utan tror, till följd af de iakttagelser jag i landsorlerne gjort, hvilka äro något annorlunda än dem man här i hufvudstaden kan göra, att jordens ökade värde är ganska ringa.
Det är blott ganska få, som begagna lån för att förbättra jorden och föröka dess afkastning.
I allmänhet hafva de fleste jordegare icke så begagnat dessa lån, utan de hafva dels omsatt gamla skulder och dels ökat sina utgifter.
Den Hypoteksförening, som deremot har bidragit till att öka produktionen, är Bruksegarnes hypoteksförening, och jag är öfvertygad om att, genom den förökade jerntillverkningen, så väl ränta som amortisement fullt betäckes på de lån denna förening uptagit.
Jag är äfven fullt öfvertygad om att i Skåne, hvars Hypoteksförening gått så varsamt tillväga, har också egendomarnes värde, jordens odling och produktionen blifvit ökad i förhållande till de uptagna lånen, men så är icke förhållandet i det öfriga riket.
Man kan likväl säga alt de Svenska kapitalerna, som genom de utländska lånen blifvit lösgjorda från inteckning i fastigheter, tagit en annan riktning, och på det sättet ökat produktionen inom landet, att de hafva vändt sig till industriella företag och derigenom gagnat, så att någon del af det onda, somllypotheksföreningarnes utländska lån gjort, på det stället blir ersatt.
Om Hypotheksföreningarne hade småningom indragit mindre summor utrikes ifrån, så tror jag att det icke medfört så stora olägenheter som nu, då på en gång i landet inkommit en störtsjö af mill., som vi icke kunna riktigt smälta, utan som blifva till en stor del förtärda ulan annat gagn än individuel t för en och annan enskild person.
För öfrigt och om Utsk. efter en återremiss af denna punkt återkommer med förslag till reglemente för kreditiv åt Hypotheksföreningar, så anhåller jag att Utsk. måtte taga i betraktande, l:o Huruvida icke l:sta mom. bör helt och hållet bortfalla, eller också ändras i den syftning jag förut haft äran framställa; 2:o
Att kreditiven icke bestämmas till högst 100,000 r:dr för hvarje Hypoteksförening, utan att det måtte beropåFullmägtige att fördela fonden efter som de finna omständigheterna påkalla; och 3:0
Att 4:de mom. malte ändras.
Der är ganska riktigt sagdt; ”att utassignering af, och insättning å kreditiv får icke ske Den 14 April.
389 till lägre belopp än 1000 r:dr b:co etc.”, men jag anser att alla utassigneringar på kreditiver bör ske i jemna tusental, och icke i 1,100 eller 1,200 utan jemnt tusental, ty derigenom är först och främst vunnet, hvad Utsk. afsett, nemi. att begagnandet af kreditivrätten såsom medel att sätta sedlar i omlopp förekommes, och kontrollen blir då mycket lättare, ty man behöfver blott se nummern på assignationen för att veta hvilket belopp, som är insatt, eller uttaget.
Dernäst stadgas i mom. 6, att 9 månader skall vara den tid inom hvilken det lill inbetalning upsagda beloppet skall vara Banken godtgjordt.
Jag menar att 6 månader vore tillräckligt lång tid för att få kreditiven inbetaide, efter skedd upsägning.
Här är icke fråga om
Hypo theksföreningarne skola bestå eller icke.
De finnas redan och hafva fått sina bestämda rättigheter.
Fråga är icke heller, huruvida man skall betaga Föreningarne någon förmån, som de för ögonblicket innehafva, utan frågan är, huruvida man skall bevilja dem en fördel, som de icke ega.
BankoUlsk. har tillstyrkt att denna fördel malte dem tillerkännas, men med ett upgifvet vilkor.
Det är bestämdt för en afsigt, som är berömlig, och hvilken om hon kunde vinnas, skulle för Banken vara ganska nyttig.
Vilkoret är nemi. att Hypotheksföreningarne måtte öfvertaga Bankens fastighetsbelåning.
Men är det väl möjligt att dessa föreningar kunna upfylla en sådan fordran?
Jag befarar att de icke äro i stånd dertill.
Bankens fastighetsbelåning är, såsom j veten Mine Il:rr, till den grad utminuterad, all Banken gifver lån, till och med på 200 r:dr.
Delta är en otjenlig anstalt, som hörer till de fatligvärdsinrättningar, hvilka vidhålla Svenska Riks-Banken.
Jag tror icke att någon större låneinrättning, hypoteksförening eller hvad namn den än må hafva, kan eller vill pä sätt Banken nu gör, förspilla sina penningar på bevakning och förvaltning af dylika smålån.
Emedlertid har BankoUtsk:s minoritet, d. v. s. dess reservanter och Hr Rosenblad yrkat, att dylika vilkor skulle fästas vid en kreditiv, om hvilkas beviljande fråga f. n. är.
De hafva dock icke sänkt summan så lågt som till 200 r:dr, utan hållit sig vid 400 r:dr.
Afven denna summa anser jag, i likhet med andra talare, som redan yttrat sig, vara för låg.
Jag finner lill och med oriktigt af Ständerna, att besluta en anmodan till någon annan att förfara lika syftesvidrigt och illa som Banken gör med denna utlåning.
Det är likasom ville någon, hvilken befunne sig i sjönöd, taga en annan om nacken och neddraga honom i samma trångmål.
Man bör tvärtom önska att Hypotheksföreningarne måtte sköta sina utlåningar så väl, att de hafva nytta deraf och kunna med detsamma gagna riket.
Om man icke kan skäligen anmoda dem att underkasta sig så svåra vilkor, och om man icke bör göra det, är det då skäl för Ständerna, alt utan detta vilkor likväl bevilja Hypotheksföreningarne den kreditiv-rätt hvarom nu är fråga.
Deremot är redan anmärkt att
Hypolheksföreningarnes ändamål vore alt befria den Svenska jorden 390 Den 14 April. från skuld.
Ilar delta ändamål vunnits?
— Ingalunda.
— Ulan tvifvel har deras upkomst medfört en större skuldsättning för Sveriges jord, än den, som fanns förut.
Men icke nog dermed att den Svenska jorden har blifvit mera skuldbelastad än tillförene.
Sveriges rike har genom dem blifvit skuldsatt hos utlänningen, och det till ett så stort belopp som Gr.
Liljencrantz nyss omnämnt.
Vi hafva länge skattat oss lyckliga, att Svenska statsverket icke vore skuldsatt hos utlänningen, men hvad hjelper det Sveriges rike, i händelse, såsom nu förhållandet är, Sveriges jord är skuldsatt hos främlingar, och om de räntor och kapitalafbetalningar, som eljest skolat gå genom statsverket till utlandet, i alla fall gå dit genom hypotheksföreningarne.
Detta må vara deras sak, hvilken vi för ögonblicket icke kunna hjelpa.
Men nu är frågan om, huruvida Banken skall åt dessa inrättningar göra några upoffringar genom kredit i v-rätts beviljande.
När Banken på sätt jag sökt visa, icke lärer kunna vinna den fördelen, att få på Hypotheksföreningarne öfverflytta sin faslighelsbelåning, hvartill skulle de då begagna sina kreditiv på Banken?
Hr Rosenblad har sagt, att det skulle vara för att med dem betala de lån, som händelsevis blifva upsagda.
Kan upsägning af fastighetslån ske så oförmodadt?
Vi veta dessutom att
Hypotheksföreningarne vanligen hafva mera penningar än de kunna använda, och att de hafva mycket besvär med sina medels utlåning, emedan de bekomma dem i större summor, än som kunna i hast utminuteras.
Hvartill är det då som kreditiven i Banken skola begagnas?
Utan tvifvel dertill, att med dem gälda ränta och kapitalafbetalning på utsatta tider.
Det är naturligtvis högst beqvämt för Hypotheksföreningarne, att icke behöfva samla någon kassa, ulan endast draga på krediti vet i Banken, och mot de sedlar, som der bekommas, uttaga silfver samt skicka det till utlandet.
Mot Hypotheksföreningarne, som skuldsätta riket hos utlänningen, skulle Ständerna sålunda hafva den bevågenheten, att låna dem de tänger, med hvilka de draga silfvertackorna ur Bankens hvalf.
Jag kan icke inse något skäl för Ständerna att på detta sätt behandla sin Bank, utan tror för min del rättast vara att R. o. Ad. afslår förslaget i denna punkt, utan att befatta sig med någon ålerremiss.
Den kan efter min tanka, oaktadt vidlyftiga öfverläggningar i BankoUtsk., icke leda till annat än att frågan kommer tillhaka till Stånden ungefär i samma skick som hon nu befinnes, med måhända några jemkningar i en eller annan punkt.
Då jag uttalat min mening i hufvudsaken, vill jag icke uptaga de serskildta anföranden, som i ett eller annat hänseende här blifvit framställda.
En sak vill jag dock vidröra.
En ledamot bakom mig talade om låntagarnes misshandling här i landet af långifvarne.
Jag vill då erinra om långifvarnes misshandling af låntagarne.
Långifvaren som bordt återfå 48 sk. i silfver för de 48 sk. silfver han utlånat fick 1834 nöja sig med 18 sk. silfver.
För en sådan misshandling har långifvaren varit utsatt.
Det är utan ändamål att återkomma med beskyllningar mot hvarandra, från den förflutna tiden.
Må vi i glömska gömma vår blygd att haf - Den 14 April.
391 va behandlat fordringsägare så, sorn vi gjort nied Banken och alla andra.
Vi böra akta oss för hvarje steg, som kan medverka till Bankens bringande på fall.
En sådan åtgärd anser jag dessa kredilivs beviljande vara, och derföre afstyrker jag densamma.
Den sisle värde talaren har sagt, att frågan här icke är att taga från Hypotheksföreningarne en förmån, som de ega, utan att bevilja dem en, sora de f. n. icke hafva.
Det är sannt att Föreningarne icke nu hafva kreditiv på Banken; men intill sista riksdag, hade de denna förmån, och hade aldrig bordt betagas densamma.
Jag ber alt få i R. o. Ad:s minne återföra förhållandet dermed.
Vid 1834 års riksdag beviljades 800,000 r:dr kreditiv till Hypotheksföreningarne i riket, med vilkor, att ingen Förening fick deraf åtnjuta mer än 300,000 r:dr.
Dessa kreditiv fortforo derefter riksdag efter riksdag, och just emedan R.
St. derigenom upmunirade jordegarne till bildande af hypolheksföreningar, upkommo sådana inrättningar både i Östergöthland och Småland m. fl. provinser.