Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta enda skäl är, enl. min öfvertygelse, så tillräckligt bevisande, att jag anser alla de åtgärder som kunna vidtagas för att åstadkomma skattejemkning, leda till intet annat än att för en tid förorsaka en betydlig förändring i jordegendomarnes värden samt en ganska betänklig rubbning och villervalla i bestående, sedan sekler tillkomna förhållanden.
Detta är det hufvudsakliga skäl hvarföre jag för min del tillstyrker R. o. Ad. alt såväl nu som framdeles afstå alla dylika framställningar.
Häruti instämde Hr Printzensköld, Carl: Gr.
Jag vågar vara af motsatt tanke med den siste värde lalaien.
Jag tror att det hufvudskål han anfört emot Gr.
Liljencrantz^ motion icke är så bevisande, att det vore skål för R.
St. all afslå den upmaning de erhållit att så fort som möjligt afhjelpa det allmänt i landel öfverklagade onda, som ligger i Svenska jordens olika beskattning, och detta på ett sätt, hvarigenom ingen i sjelfva verket blefve lidande.
För min del anser jag de af motionären upgifna grunder vara de rätta och att om R.
M. att föranstalta om ett förslags upgörande, som hufvudsakligen vöre på dessa grunder bygdt, så skulle ett för fäderneslandets lugna och fredliga utveckling till ett högre och allmännare spridt välstånd gagneligt resultat kunna upkomma.
Jag anser den sanna konservatismens bestämmelse och pligt vara att i tid söka undanrödja alla sådana i samhället befintliga förhållanden, hvilka kunua gifva de revolutionäre en i mängdens ögon grundad anledning att förorda det bestående samhällsskickets omstörtande, och om konservatismen försummar denna sin pligt, blifver ovilkorligen följden den, att propagandan tager likasom fasta på dessa förhållanden och begagnar dem till de käpphästar, hvarpå den i tid och otid rider, tilldess den slutligen hunnit så fullkomligt hos folket inpregla öfvertygelse!! om dessa förhållandens skadlighet och orättvisa, att massan finner sig upmanad att på hvad sätt som helst blifva ett så tryckande ok qvitt.
Derföre alt jag anser att man, medan man har lugn i landet och sinnena, bör genom billiga och verkställbara reformer betrygga sig för en möjligen framdeles utbrytande storm, derföre anser jag det vara skäl att antaga den föreslagne skrifvelsen till K.
M. och anhåller att R. o. Ad. dertill måtte lemna sitt bifall.
Jag för min del kan Icke instämma i Utsk:s förslag i afseende å den föreslagna underd. skrifvelsen till K. M., ty jag anser den vara omöjlig att af K. M. verkställas.
Jag ber alt i korthet få redogöra för de skäl, som grundat denna min öfvertygelse.
Dessa äro hufvudsakligen 2:ne.
Det första har redan af Hr von Troil blifvit tillfredsställande ut 10* - J48 Den 6 Augusti. veckladt och det andra är att jag anser de grunder, som blifvit föreslagna för den ifrågasatta operationens utförande icke vara antagliga, om man än skulle gilla det med denna operation afsedda ändamål.
För att nu förbigå den omständighet, alt den föreslagna skrifvelsen förutsätter möjligheten af alt Regeringen skulle hinna till Rikets nästsammanlrädande Ständer framlägga ett utförligt detaljerad! förslag i ett så vidt omfattande ämne, hvilket förslag skulle hufvudsakligen vara byggdt på de af motionären föreslagna och af Ulsk. lill större delen gillade grunder, ber jag all få emot sjelfva dessa grunder framställa några anmärknir, hvilka i min tanke bevisa desammas oantaglighet.
Jag vill börja med 3:dje punkten sid. 2 af Utsk:s betänk.
Lier står ”att all i mantal satt jord, som besitles under eganderätl, bör ingå i gruudskattejemningen och på det att ännu varande kronohemman ej må derifrån uteslutas, böra åboerne åläggas att begagna den medgifna skatteköpsrätten”.
Ilär föreslås således alt man borde ålägga kronohemmansåboer att begagna sig af den dem medgifua skatteköpsrällen.
Jag hemställer till Eder, Mine Hrr, är sådant möjligt, är så dant verkställbar!?
Kan man väl tvinga personer att begagna sig af dem beviljade rättigheter?
Det vore ju ett uppenbart våld att befalla dem betala de summor som erfordrades för alt till skatte lösa de hemman, hvilka de under en läng följd af år med stadgad åborätt innehaft.
Vidare läses i samma punkt: ”att då del jemväl vore en fördel, att den egen dom, som innehafves under fideikommissrält, ingick i den föreslagna skattejemningen, torde hindret deremot kunna undanrödjas, om sådana vilkor för den blifvande ersättningssumman stadgades, ali efterföljande fldeikonimiss-innehafvares rätt derigenom betryggades”.
Del torde vara ganska svårt, om icke omöjligt för Konung och Ständer att genom eli maktspråk, oförenligt med våra lagar, förordna alt fideikommiss-egendomarnes och dess innehafvares rättigheter skulle förändras på det sätt Ulsk. här föreslagit. 1 9:de punkten föreslås, ali de egendomar, som få grundräntan förminskad, skulle intecknas till det belopp, som erfordrades till säkerhet för de af Riksg:skont. utfärdande obligationer, hvarmed ersättningen lill de jordegare, som få grundränta eller högre sådan sin jord åsatt, skulle bestridas.
Det är allmänt kändt, att en mängd egendomar äro så öfverinlecknade, alt den föreslagna säkerheten för staten blefve ringa eller ingen.
I 9:de och 10:de punkleme omtalas den amorteringsprocent som skulle erläggas för att efter en viss lid döda det af Slaten åt en del af jordegarne försträckta kapital, men beloppet af denna procent är icke bestämdt och derpå torde det väl hufvudsakligen bero om hela förslaget kau af hemmansegarne antagas, ty man kan icke förutsätta att dessa skulle vara villiga alt årligen uti skatt, ränta och amorteringsprocent erlägga en större summa än deras nuvarande skatter utgöra, för att dymedelst bereda en efterkommande genereration lindring i skattebördorne.
Della i korthet om hufvudgrunderna för Gr.
Liljencrantz’s förslag.
Den 6 Augusti. 149 Nu återstår alt granska de skäl Utsk. åberopat för sitt tillstyrkande af nämnde motion oell den derpå grundade föreslagna underd. skrifvelsen.
Utsk. säger till en början: ”ali jordens olika och högst ojemna beskattning i vårt laud har ulöfvat ett synnerligen menligt inflytande på utvecklingen af vår förnämsta näring, jordbruket, och skall tvifvelsutan fortfarande bidraga lill de tyngre beskatllade hemmanens qvarhållande på samma låga ståndpunkt af odling etc”.
Detta anser jag vara ett ganska oriktigt resonnemang.
Man skulle kunna citera Hera 100 exempel derpå, att kronoskaltehemmanen, oaktadt de öfverklagade skattebördorne, hafva hunnit en lika hög ståndpunkt af odling som någonsin säterier och öfriga frälsehemman.
I Östergöthlands län, der jag är bosatt och der skatterne äro ganska höga, kunna flera sådana exempel företes.
För öfrigt måste jag anmärka en väsendtlig stridighet emellan Utsk:s motivering af den föreslagna skrifvelsen och sjelfva skrifvelsen.
Uti denna sista föreslår Utsk. ”alt R.
St. matte hos K. M. anhålla, det K.
M. täcktes låta, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med af R.
St. nu anmälande hufvudgrunder etc”.
Uti moliverne säger Utsk. deremot, att en af dessa grunder, eller antagandet af taxeringsvärdet såsom måttstock på jordens rätta värde, är oriktig, hvarföre Utsk. föreslår att jordens upskatlning och värdering skulle ske genom serskilda kommissioner.
Låtom oss lemna denna motsägelse å sido och hålla oss till detta Utsk;s förslag.
En sådan af serskilda komiterade verkställd upskatlning och värdering af all rikets jord skulle erfordra en så lång tid och så ofantliga kostnader, att dessa sednare 100- dubbelt skulle motväga de högst osäkra fördelar man af ett sådant företag och en derefter följande skattejemkning kunde vänta.
Dessutom, i fall den föreslagna upskaltningen skulle blifva fullkomligt rättvis, borde egendomarne i alla rikets provinser upskattas af samma personer, ty eljest blefve dessa värderingar lika ojemna som våra nuvar:de taxeringsvärden.
Alla dessa af mig nu i största korthet vidrörda omständigheter äro af den beskaffenhet, att jag icke kan linna någon möjlighet alt antaga ifrågavande förslag till grundränlornes fördelande och nedsättning, hvarföre jag vördsamt anhåller, alt den i detta afseende föreslagna underd. skrifvelsen måtte af R. o. Ad. underkännas.
Fullt erkännande vigten af ganska många bland de anmärkningar sora den siste värde talaren framställt emot Utsk:s utlåt., ber jag alt tili en början få fästa hans upmärksamhet på en inadvertens, som han begått, då han påstått, att Utsk:s motiver stridde emot den föreslagna skrifvelsen.
Utsk. säger nemi., ”att R.
St. borde hos K. M. i underd:het anhålla, det K.
M. täcktes låta i hufvudsaklig öfverensstämmelse med etc”.
Således har Utsk. tillkännagifva, att det icke helt och hållet gillat de af motionären upgifna grunder, ehuru de hufvudsakligen öfverensstämde med de som af Utsk. ansågos vara de rätta.
För min enskilta del får jag äfven medgifva, att jag icke anser den föreslagna inteckningen af jorden vara lämplig för att 150 Den 6 Augusti. bereda Staten säkerhet för dess försträckta kapitaler, men jag tror alt om äfven denna bestämning i förslaget skulle utgå och någon annan i stället antagas, hufvudgrunderne för samma förslag i alla fall såsom fullt gällande qvarstå.
Afven skulle jag tro att meningen icke varit att hela förslaget skulle till alla sina delar vara lill nästa riksdag sä fullständigt utarheladt, att detsamma då kunde till Ständernes slutliga afgörande öfverlemnas, utan endast alt detta förslag i dess väsendtligaste punkter skulle vara färdigt att erhålla Ständernas godkännande.
Deremot tror jag, i motsats till Frih. Palmstjerna, att ingen torde kunna neka, det icke skatternas högst olika och ojemna fördelning haft ett menligt inflytande på jordbruket i landel.
Det finnes t. ex. kronoskattehemman, som äro så tungt beskattade, alt nästan ingen bryr sig om dem utan öfverlåler dem till brukning emot snart sagdt intet arrende.
Sådana omständigheter måste verka nedslående på hvarje sann fosterlandsvän, och det är derföre jag icke kan underlåta att med min röst understödja ett förslag, som på eli enkelt och med rättvisans fordringar öfverensstämmande sätt vill bereda lindring i denna så hardt beskattade jords bördor.
I frågan om nyttan, ändamålsenligheten, till och med nödvändigheten af en åtgärd i den riktning motionären här föreslagit, är jag af väsendtlig olika mening med de talare som yrkat afslag å nu förevarrde betänk.
Björnstjerna, all en förändring i jordens beskattning är nödvändig, att en nedsättning af grundräntorna för vissa hemman, hvilka f. n. äro för tungt beskattade, är i högsta grad af behofvet påkallad.
Jag får äfven vitsorda det af nämnde Gr. upgifna förhållande, att Hera kronoskattehemman äro så tungt beskattade, att egarne deraf uplåta deni lill brukning under en lid ulan allt arrende.
Att så är förhållandet med flera hemman af denna jordnatur känner jag speciel!.
Del kan icke heller bestridas alt olikheten i beskattningen alstrar en viss afundsamhet, en viss bitterhet hos de egare, hvilka fiuna sin jord så tryckande skattlagd, under det de se andre jordegare, innehafvare af den s. k. privilegierade jorden, vara från en mängd skattebördor alldeles befriade.
Jag tror alt det tillhör en försigtig och förutseende lagstiftning att söka rätta och ändra sådana förhållanden, som upväcka afvoghet och bitterhet hos en del af samhällets medlemmar.
Alt bibehålla en så i ögoneu fallande olikhet i rättigheter, som emellan egarne af den privilegierade och icke privilegierade jorden f. n. eger rum,öfverenss(ämmer icke mera med tidsbegreppen och lagstiftaren handlade försigtigt om han i tid sökte afhjelpa denna olikhet.
Tilläfventyrs kunde eljest den dag komma,då man med våld tog hvad man icke lyckats i godo och emot ersättning bekomma.
En sådan dag kan verkligen inträffa Mine Hrr! och helt nyligen har en af Europas mäktigaste och i civilisation längst framskridne nalionar, nemi.
Preussen, gifvit oss ett varnande bevis derpå.
Vi hafva sett lagstiftande makten i detta land genom ett penndrag uphäfva sälerifrihelen ulan ali lemna den samhällsklass, som var i åtnjutande Den 6 Augusti. 151 af denna frihet någon ersättning fur densammas förlust.
Den dag, då något sådant skulle kunna inträffa här i vårt fädernesland, der aktningen för lagen och för de af densamma helgade rättigheter ännu är rotfästad hos större delen af nationen, anser jag visserligen vara långt aflägsen, men jag anser äfven det tillkomma en viss lagstiftning att i tid undanrödja alla de missförhållanden, som möjligen skulle kunna framkalla en sådan dag, ty Mine Hrr, det är bättre att förekomma än förekommas.
Del förslag, som här blifvit framlagdt för att bereda likhet i Svenska jordens beskattning, nemi. att den beskattade jorden skulle gifva och den skattfria emottaga ett efter vissa grunder bestämdt kapital såsom ersättning för å ena sidan minskad och å andra sidan åtagen grundskatt, samt att den kapitalskuld, hvari den ena delen af jorden sålunda råkade, skulle under tidernas lopp genom årlig amortering dödas, anser jag vara en tjenlig och på rättvisa grunder bygd medelväg emellan de i detta afseende så skarpt åtskiljda intressena.
Jag gillar således sjelfva tendensen af förslaget och skulle önska att deråt skänktes mera upmärksamhet, men jag måste beklaga, att det icke blifvit i afseende å de närmare delaljbestämmelserne bättre utarbetadl än som skett af Ekon.Ulsk. och i detta fall delar förslaget lika öde med de många andra som af nämnde Utsk. under denna riksdag blifvit handlagde.
Då jag således måste erkänna, att detta förslag är hehäftadt med många och väsendtliga brister, af hvilka en del blifvit af Frih.
Palmstjerna påpekade, nödgas jag icke utan verklig afsaknad förklara, att jag icke kan med min röst bidraga till förslagets framgång i dess närvarande skick.
M. aflåta en så ofullständig, så litet sägande, jag ville nästan säga, så löslig skrifvelse, som den hår föreslagna, anser jag icke vara R.
Innan beslut i en sådan fråga fattas, bör densamma vara noggrannt undersökt, väl bepröfvad och till alla sina delar, såväl till hufvudgrunder som detaljer, omsorgsfullt skärskådad och öfvertänkt.
Om icke riksdagens slut vore så nära för dörren, skulle jag för min del hafva tillstyrkt en återremiss af betänk., men nu återstår för mig ingen annan utväg än att i anseende till frågans outredda skick afslå betänk., men jag beklagar detta förhållande och är öfverlygad att frågan skall vid eli nästföljande riksmöte återkomma, då jag önskar densamma en bättre behandling och skall i allt hvad på mig ankommer, söka att befordra densammas lyckliga lösning.
Då slutet af Gr.
Sparres anförandesynes innefatta ett biträdande af de skål, hvarpå Frih. Palmstjerna och Hr von Troil grundat sina yrkanden om afslag å ifrågavar:de betänk., så tyckes det väl icke löna mödan att fästa sig vid de praemisser, som Hr Gr:n i början af samma anförande begagnade för att ådagalägga behofvet af någon åtgärd uti ifrågavar:de afseende.
Jag ber likväl att få i korthet beröra Hr Gr:ns påstående, att det skulle finnas kronoskattehemman, sorn voro så hardt betun - 152 Den 6 Augusti. gade, att de blifvit till brukning ulan någon afgift uplålne.
Först och främst måste jag bekänna, att eli sådant förhållande varit mig alldeles obekant och förefaller mig i högsta grad otroligt, men om än såsom sanning antagas må, att något kronoskattehemman finnes så tungt onereradt, alt det icke förmår utgöra sina skatter, så tillåta förfaltningarne innehafvaren all i laga ordning söka förmedling och på denna våg bereda sig en rättvisare beskattning.
Detta tyckes väl vara både vida enklare och naturligare för alt vinna rättelse i ett möjligt missförhållande, ån alt öfverlåta hemmanet ulan arrende åt hvem som helst, som vill åtaga sig alt ansvara för skatten, en utväg, som jag på det högsta bet v illa r alt någon Svensk kronoskaltehemraansegare begagnar.
Dernäst förefaller det mig såsom något förhastadt af Gr.
Sparre att fälla ett yttrande, hvaruti förespeglas möjligheten all man i vårt land skulle en dag kanhända taga med våld hvad man annars icke kunde bekomma.
Lika gerna kan man öppet drifva socialistiska läror och förespegla alt den dag snart kommer att randas dä den fattige lager hvad han behöfver af den rike.
Icke heller torde det vara lämpligt alt åberopa exemplet från ett annat land, der en åtgärd uti ifrågavande afseende blifvit vidtagen, som varit orättvis och innefattande ett våld emot beslående rättigheter.
Jag ber att fä erinra, att detta land, nemi.
Preussen, vid den liden befann sig uti revol ti I ionst il
Ist å n d och jag beklagar att Adeln derstädes varit nog svag ali icke motsätta sig dylika åtgärder, utan, sedan ordningen i landel blifvit återställd, låtit det bero vid det våld man emot densamma utöfvat.
Den öfvertygelse, som Hr Gr.
Sparre i denna fråga förmält sig hysa, kan jag icke i ringaste män dela.
Jag tror icke alt ur rättsgrund den åsigten kan försvaras, att den, som köpt ett hemman under förlitande på beståndet af vissa af Slaten garanterade förhållanden, bör genom eli maktspråk från Statens sida ensidigt och till förmån för andra samhällsmedlemmar emot sitt bestridande alhändas de rättigheter, sora varit honom, såsom ägare af den Omnämnde fastigheten tillförsäkrade.
Ett ibland de första och oeftergifligaste vilkoren för ett ordnadt samhälle är att hvar och en af Staten betryggas vid orubbadl^ åtnjutande af sina en gäng lagligen förvärfvare rättigheter.
Algärden alt, såsom man försigtigt uttrycker sig, jemna olikheten i raedborgarnes rättigheter och skyldigheter är första steget på den bana, som leder lill hela samhällstillståndets uplösning, ty der icke enskild egande rätt respekteras, der inträder förr eller sednare anarki och våld, och med samma skäl som man kan flytta skyldigheten att utgöra en skatt från den ene jordägarens hemman lill den andras, med samma skäl kan den ena samhällsmedlemmen säga åt den andra: ”gif hit hvad du eger, jag behöfver del”.
Det blir till slut endast den råa styrkan som i sådant fall kommer att stifta lag, och tillämpa densamma.
Dertill leder småningom det nu upgjorda förslaget, men sedan map beträdt denna bana, sä år det icke mera mödan värdi, att för up - Den 6 Augusti. 153 rällhållandet oell Värnandet af ett sådant samhälle göra några upoffringar.
Såsom skäl för antagandet af ifrågavar:de förslag liar Hr Gr.
Sparre bland annat andragil, ali det skulle gifvas flere kronoskattehemman, som äro så hardt beskattade att de ulåias lill brukning utan all afgift till jordägaren.
Om förhållandet äfven på något ställe skulle vara sådant, — hvilket jag på den värde talarens ord måste tro, ehuru sjelfva faktura är för mig obekant. — så bevisar detta i alla fall icke något för talarens mening.
Flera audra omständigheter än för hög beskattning, kunna hafva framkallat det omnämnde förhållandet, hvilket kan inträffa med all jord äfven den i beskattningshänseende mest gynnade.
Jag skulle kunna tillhandagå Gr.
Sparre med uplysningar om 2 mantal frälse, belägne i Westmanland och lydande under en fideikomissegendom, hvilka, såsom jag vill minnas, blefvo lill en början under 3 års tid uplåtna lill brukning utan någon arrendeafgift, emedan de voro i ett så vanskött och förfallet skick, att ingen arrendator ville på andra vilkor dem emottaga.
Häraf torde man kunna finna huru haltande sådana exempel äro och huru litet man utan noggrann undersökning kan antaga dem såsom fullt gällande bevis.
Vanskötsel och vanvård af egendom kan alltid tänkas såsom möjlig, neli skulle tillvaron af ett sådant försämringtillstånd vara giltigt skäl för befrielse från förut åliggande skattebördor, så skulle med en konseqvent tillämpning af denna sats, den jemning i skatterna, sora man verkställer i dag, redan vid slutet af året, eller åtminstone efter några års förlopp, befinnas orättvis och felaktig.
Den ena egendomen råkar i händerna på en person, sora eger förmåga oell insigter alt odla och förkofra densamma, den andra åter kommer att vårdas af en person, sorn icke en gång kan vårda sig sjelf och ännu mindre hvad han fåll sig anförtrodt.
Skulle nu den förre straffas, för det han är en duglig och nitisk arbetare, för del han roed svett och möda odlat och förbättrat sin jord, skulle, säger jag, denne straffas, med att få sig pålagd den lates och vårdslöses börda, och denne sist nämnde åter belönas, derigenom alt en del af skalterne å hans jord flyttas öfver å den andras?
För att nu återkomma till sjelfva förslaget, ber jag att få med några ord fästa upmärksamheten på, huru omöjlig en rättvis och öfver hela landet lika jemkning af skatterna är att verkställa.
Den föreslagna upskattningen af hemmanens värde borde, för att blifva fullkomligt rättvis och motsvarande verkliga förhållandet, verkställas af samma personer, ty man känner nogsamt huruolika den individuella upfatlningen af saker och förhållanden är.
Man har ständigt exempel på huru en och samma egendom blifvit af olika personer olika värderad.
Då nu det, enl. sakens natur, är omöjligt att samma personer skulle kunna medhinna alt upskalta och värdera all rikets jord, utan åtskilliga personer måste få sig olika delar af landet för sådant ändamål tilldelade, så kan den anbefallda värderingen icke blifva absolut rättvis eller i fullkomlig öfverensstämmelse med det ena jordestyckels verkliga värde i för - 154 Den 6 Augusti. hållande till det andras.
Hvilka säkra och tillförlitliga grunder skulle dessutom för en sådan värdering kunna fastställas.
Vi veta alla efter luiru många olika grunder hemmanen i de serskilta delarne af riket äro skattlagde.
Att nu för alla dessa utfinna en gemensam öfver hela riket lika tillämplig måttstock för jemförelsen lärer knappast vara möjligt.
Med ett ord, jag linner delta förslag vara till sina luifvndgrunder så obestämdt, till sin verkställighet så oulförbart och till sin tendens så vådligt, att jag anser detsamma i intet afseende vara förtjent af de loford, hvarmed åtskilliga talare gifvit detsamma, ulan får jag (örena mig med dem, som yrkat afslag ä delta betänk.
Jag måste bekänna att jag icke fattar, huru de oskyldiga ord jag i denna fråga uttalat kunnat hos mina vedersakare alstra så mycken hetta, att de med häftighet, nästan med förbittring, talat om ”benägenhet för socialistiska läror” och ”lörespeglingar om anarki och våld”.
Jag får en gång för alla förklara, att jag i afseende på alla de läror och theorier, hvilka i iner eller mindre män söka att omskapa del nuvarande samhällsskicket, delar samma åsigter med mina motståndare i denna speciella fråga.
Jag önskar lugn samt samhällets lugna och fredliga fortskridande lill högre utveckling i alla riktningar, men just derföre, Mine Hrr, att jag önskar bevara detta lugn, vill jag att man i tid skall vidtaga sådana reformer, alt desammas underlåtande icke i en framlid möjligtvis skulle kunna förorsaka ”anarki och våld”.
Man har sagt, att detta förslag skulle hvälfva skatterna frän den ena till den andra.
Jag ber att få erinra, att här icke är fråga om att hvälfva skattebördorna från den ena lill den andra, här är endast fråga om alt genom en billig och rättvis jemkning och emot stadgad ersättning för de lidande fördela de grundskatter, som f. n. alltför hårdi trycka en del af den Svenska jorden, på all fäderneslandets jord, så att för den skattdragande allmogen minsta skymt försvunne _alt klaga öfver det orättvisa och tryckande i deras beskattning.
Ar detta all förorda anarki och våld?
Ar det icke snarare att vilja undanrödja den minsta anledning dertill?
Att ordna och reglera del system, hvarefter rikets jordägare efter en allmänt gällande grund, i likhet med landels öfriga samhällsklasser, skola bidraga att bestrida de kostnader som erfordras för samhällets uprätthållande och förkofran, delta måtte väl vara en finansåtgärd som den lagstiftande makten i ett land kan tillåta sig.
Man har sagt alt det land, der eganderätten icke skyddas, förr eller sednare hemfaller under anarki och våld, men jag säger, att det land, der raan härdnackadt motsätter sig alla tidsenliga och med billighet ulförbara reformer, snarare väntas af ett sådant beklagansvärd! öde.
Jag har genomrest åtskilliga af Tysklands stater.