Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, uptagande frågan inför Konungen, och hvari densamma fullkomligen utredes; men om man skall tro på de siffror, som med en serdeles förkärlek deri blifvit införda, så förutses lätteligen, alt om Ständerne ingenting yttra sig derom, så synes mig som proportioner de förenade rikena emellan, i afseende på deras gemensamma utgifters erläggande, komme att blifva sora 2 lill 7, d. v. s. efter folkmängden, och huru komme det då att gå med afgifterna till Convoy-kassan ? jo, att det mindre bidrag, som Norrige nu lemnar till densamma, komme ytterligare att nedsättas.
Men för att återkomma lill den fråga, som nu är under behandling, så vill jag fästa upmärksamheten derå, alt Förvalln. af Sjöärenderna utredt, att förbållandet mellan lästetalen af Svenska och Norska fartyg är som 30 lill 45, d. v. s. att om lästetalen skola tagas till grund för beräkningen, så skulle Sverige betala 3, då Norrige erlade 2; men inför Konungen är det sagdt, att proportionen är som 2 till 7 ungefärligen, d. v. s. alt beräkningen skett efter folkmängden.
Hr Bildt har visserligen redan anmärkt, hvad hufvudsakligen kan vara att säga mot innehållet af den upgifna reservationen, men jag erhåller det oaktadt, alt ännu något litet få uppehålla mig vid densamma.
Det säges nemi. deri, att man ej kunnat välja en mera olämplig tidpunkt för afgifvande af den skrifvelse, som StalsUtsk. föreslagit: i motsats till den värde reservanten, tror jag den rälla tidpunkten derför just nu vara inne, enär pröfningen af förhållandet ännu icke inför Konungen egt rum.
Ty låter man, på sätt reservanten önskar, saken hafva sin gång, så skall Regeringen taga för afgjordt alt Ständerne, genom sin tystnad, gilla den nyssnämnda proportionen af 2—7, hvaraf åter följer, att de afgifter, som Norrige skall erlägga, bli ännu lägre än hvad då varit; och detta är orsaken, hvarföre jag motsätter mig reservantens åsigt i denna del.
Sedermera har han, för alt stärka sin mening, lill de ständiga bidragen till Convoy-kassan lagt de tillfälliga, som från Norrige utgå i hamn och consulat-afgifter, eller sådana, som förändras från den ena veckan till den andra; men dessa afgifter angå redarne i och för deras skeppslaster, och höra icke hit.
Gerna vill jag medgifva, att om förhållandet mellan Sverige och Norrige vore annorlunda än hvad det är, jag skulle komma till en annan åsigt i afseende på den skrifvelse, som nu är föreslagen; men vid nu bejjnlliga förhållanden de begge rikena emellan, kan 264 Den 1 Februari f. m. jag i della enstaka fall, som är fullständigt utredl, undgå alt understödja Ulsk:s förslag.
Man har visserligen i den fullständiga utredningen af d. 4 Nov. 1850 velat komma derhän, alt Norrige numera skulle fullkomligt bidraga i den proportion det borde, emedan procenten förändrats från 14 till 29, elt förhållande, som icke är beroende af bidragen.
Norrige lick 1833 sitt bidrag nedsatt från 25,000 till 15.000 r:dr, och det är ifrån den stunden, som missnöjet upstålt här i landet i afseende på denna sak.
Frågan följes med mycken upmärksamhet äfven i de allägsnaste landsorter, och jag tror, att det vore
Ständerne värdigt att uttrycka någon tanka i förvar, fall, och anmäla den inför thronen, till den verkan derpå följa kunde.
Det är möjligt, att vid föredragningen inför Konungen något afseende på Stäudernes önskan icke kunde fästas, eller densamma tillfredsställas, della är visserligen sannt; men emedlertid vore en framställning i ämnet gjord.
Om den princip, sora här försvaras vore riklig, så har den likväl redan blifvit rubbad 1815, när riks-acten antogs, och sednast vid den s. k.
Unionsflaggans fastställande, och jag kan derföre så mycket mindre inse, att någon skada derigenom kan upkomma, att man fortsätter att gå den vägen, att vilja reglera utgifterna med afseende på de olika förhållanden, som vid hvarje serskildt fall upsla.
Jag anser det dessutom vara riktigt, att regleringen sker på förhand, så att icke tvist må kunna upsla nationerna emellan, En talare har yttrat, att det vore orätt taga lästetalet till beräkningsgrund, emedan det så ofta kan underkastas förändringar.
Detta kan jag ej finna vara något skäl, tv om handeln tillväxer för den ena nationen, men för den andra står stilla, så kan ju förändringen i beräkningen ske derefter utan tvist, då principen en gång är anlagen.
Vidare har anmärkts, att Consuls-afgiflerne bort läggas till dem, som ingå till Convoy-Commissariatet för handelns skyddande, emedan större delen af kassans inkomster utgingo lill Consulers allönande.
Delta är visserligen riktigt, mea jag fruktar, alt något missförstånd eger rum, i afseende på den summa, som upgifvils, enär det blifvit sagdt, att Norriges bidrag utgjorde 19,000 speciel’, då Sveriges endast skulle upgå till 13.000 s. m.
Jag ber alt få fästa upmärksamheten derpå, alt i Utsk:s utlåt. är endast lästetalet uptaget på de fartyg, som segla på andra sidan Gap Finisterre, men ingalunda på dem, som röra sig på närmare farvatten.
Nu är det bekant, alt Norrige har ett större lästetal, om man tager Handelsflottan i sin helhet, än Sverige, och då nu Consuls-afgifterna beräknas efter lästetal, så har sannolikt den större summan, som Norrige betalar, upkommit derigenom, att man beräknat afgitten för alla fartyg, som idka sjöfart och icke inskränkt sig lill dem, som segla på andra sidan Cap. Finisterre.
Skulle åter så vara alt nyssnämnde summa erlades endast af de Norrska fartyg, som besegla farvattnen på an.
Den 1 Februari f. m. 265 dra sidan om nyssberörda udde, så bevisar ett sådant förhållande, att afgiften är olika i olika hamnar, och att Norrmännen hufvudsakligast besöka de hamnar, som betala största Consul-af giften, hvilket är föga troligt.
Jag fortfar med yrkande af bifall till betänk.
Jag tror för min del, att Ulsk:s flertal har rätt, och reservanten orätt, hvilket jag skall söka bevisa.
Reservanten säger: ”att dessa förhållanden (handelns nemi.) endast utgöra en ringa och relativt obetydlig del af de många frågor, som varit föremål för Unions-komite'ens öfverläggningar, samt att de derföre icke kunna eller böra behandlas serskildt, utan i sammanhang med de öfriga.”
Om man vill efterforska, huru man skall bete sig för att vinna framgång, så bör man tillse, huru Norrmännen gjort för alt ernå sina önskningar.
De hafva sökt serskildt vinna hvad för dem kunde vara behagligt eller förmånligt, såsom att få egen flagga, vapen och sådant mer, hvilket allt bifölls för ungefär 6 år sedan.
Jag förutsade då, hvad som sedermera inträffat, att sedan man tillfredsställt den ena kontrahenten, så skulle den andra, eiler Svenskarne, få förgäfves vänta på sina önskningars upfyllande.
Det är således icke ur vägen att Sverige fortfar med yrkandet att få sina anspråk tillfredsställda, åtminstone i något hänseende.
Det är vidare sagdt, att man rimligtvis icke kan begära att, vid de ömsesidiga bidragens bestämmande, olika beräkningsgrunder skola antagas för olika frågor: jo, just det torde vara det rimliga och rätta, hvilket styrkes deraf, att Norrmännen erkänt det vara rätt och billigt.
Jag kan försäkra eder, Mine Hrr! att förhållandet är sådant, hvad ledamöterne i Unions-komitéen beträffar, och på Stortinget bar denna fråga lika litet som hittills hos Sveriges Ständer varit behandlad.
Under flera år liar jag varit medlem af Unions-komitéen, och vet följaktligen hvad der tilldragit sig.
Hvad bidragen lill Handels- och Sjöfarts-fonden angår, så instämde komitéens ledamöter ömsesidigt deri, att det icke vore rimligt, till grund för desse bidrag, antaga något annat än sjöfarten, sådan hon är beskaffad de båda rikena emellan, men icke i så vidsträckt mån, som Utslcs flertal föreslagit, nemi. efter förhållandet på andra sidan Cap Finisterre.
Unions-komitéen antog flera olika kretsar, inom hvilka beräkningen skulle bli olika, derföre att det ena riket har t. ex. större handel på Medelhafvet än det andra, under det alt delta sednare drifver starkare rörelse på Amerika än det förra, o. s. v.
Att dessa förhållanden kunna förändras, ligger i sakens natur.
Det vore derföre oriktigt att fastställa dem en gång för alla.
Unions-komitéen föreslog alltså, att man vid vissa tidepunkter skulle granska dessa förhållanden, för att efterse i hvad mån jemkning behöfdes, och derefter göra nödiga befunna rättelser.
För andra förhållanden åter, såsom krigskostnader, det K. 206
Den 1 Februari f. m.
Husets underhåll m. m., ansåg man folkmängden utgöra den rätta beräkningsgrunden; ly man måste naturligtvis, när tvenne riken strida gemensamt, antaga, antingen kriget föres på det enas eller andras område, eller utom beggederas, att det är en gemensam sak, till hvilken man bör samfäldt bidraga för att kunna för svara sig.
När saken dragit så långt på tiden, alt ännu ingenting i detta hänseende blifvit afgjordt, så anser jag rikligt å Sveriges sida, att icke låta någon riksdag gå förbi, utan att Ständerna påminna om rättelse härutinnan, på det alt man omsider må komma till ett slut; ty J skolén veta, Mine Hrr! alt långt vigtigare frågor, än förevar, ringa penningekraf, måste regleras, om man skall kunna påräkna den stadga och fasthet i föreningen, som bör utgöra begge rikenas lycka.
Således må saken icke ligga nere, utan framdragas, när anledn. dertill yppas.
Jag säger detta, på det att R. o. Ad. mätte antaga Utsk:s betänk, ehuru ordalydelsen kunnat och bordt vara riktigare, än att tala om fartyg på andra sidan Gap Finislerre.
Men det skadar icke, om en liten rättelse i detta hänseende af Regeringen göres, öfverensstämmande med det förslag, Unions-komiléen upgjort.
Saken blir naturligtvis föremål för granskning både i Norska och Svenska Statsrådet.
En värd talare har fästat upmärksamheten derå, att ifrågavar. ämne under många år utgjort föremål för en allmän missbelåtenhet.
Jag vill ej bestrida detta under förflutna tiden, då bidraget från Svenska sidan var ojemförligt mycket större än hvad det på sednare tider utgjort.
Jag beklagar att jag ej tagit afskrift af den tabell, som var bilagd det förr omnämnda Statsråds-prot., i följd af hvilken underlåtenhet jag icke heller är i tillfälle att kunna bestämdt upgifva det sifferbelopp, hvartill ifrågavar. utgifter under de olika åren, från 1815 lill närvar, lid, upgått; men bestämdt erinrar jag mig, att, under vissa år, upgingo bidragen från Svenska sidan först till 300 å 400,000 r:dr, sedan till 200 å 250,000 r:dr, och nu, såsom betänk, uptager, till 13G,758 r:dr.
Häraf visar sig, alt det egentliga missförhållandet, hvaröfver man haft skäl att beklaga sig, numera uphört; ty om man drager 40,000 r:dr, som Norrige nu tillskjuter, från förenämnde 136,758 r:dr, så återstår 96,758, eller det belopp, som numera Sverige erlägger.
Den förr omnämnda tabellen, hvilken var bifogad det försl åberopade Statsråds-prot., utvisade äfven att tillförne de Norska bidragen icke upgingo, i förhållande till Sveriges bidrag, till mer än 14 proc., då de deremot de sednare åren utgjort 29 proc. af det hela.
Jag tror således att, enl. hvad jag förut antydt, missförhållandet numera jemnat sig, och att således denna tidpunkt icke vore rätt vald att afgifva en skrifvelse, sådan StatsUtsk:s pluralitet föreslagit, hvilken deremot kunnat vara lämplig under en förfluten tid.
En annan talare har fästat npmärksamhelen på ett annat förhållande, hvarom jag i mitt förra anförande icke ville orda, nemi.
Kabinetts-kassan, hvilket gör detta i Den 1 Februari f. m. 267 ifrågavar. ämne mera granlaga, än man i första ögonblicket kanske torde inse.
Man har talat om att de ifrågavar. afgiflernas beräkning kunde ske efter lästetalet och det utan olägenhet, oaktadt de ganska ofta i följd deraf kommo att undergå förändring: jag tror till och med, att om man ville vara fullt rättvis, så borde en uträkning göras öfver antalet af de fartyg, som besegla de olika håfven och afgifterne derefter beräknas; men hemställer om icke större missnöje skulle väckas derigenom, att desamma ständigt omvexlade i st. f. att vara en gång för alla bestämde.
Här har af en ledamot, som ganska väl känner Unions-komiteens förhandlingar, derföre alt han i dem tagit del, blifvit yttradt, att denna komites samtlige ledamöter, såväl de Svenske som de Norska, tillstyrkt något dylikt, som det SlatsUtsk. nu föreslagit.
Vid sådant förhållande finnér jag det så mycket mindre vara af behofvet påkalladt, att Ständerne inkomma med nu ifrågaställda förslag derföre, att då Konungen företager denna fråga till pröfning, och finner att meningarne derom icke inom Unions-komiteen varit delade, någon schism icke lärer vara att förvänta inom konseljen och ändamålet således vinnes, den nu föreslagna skrifvelsen förutan.
Den ix Octoher 0. m. pnt och AtJeln, att få utnämna ett visst antal Adelsman , hvilka ovilkorligen borda introduceras.
I anledning af allt detta tror jag, att, om man pröfvar saken, skall man icke med minsta sken af skäl kunna påstå, att RiddarhusUtskottet åsyftar, att kränka sin Konungs rättigheter.
Jag anmälte mig, i an-' ledning af hvad Grefve von Schwerin nyss yttrade, alt nemligen han anser nyttigt å nyo infora den ceremoriie, som var bruklig i forntiden.
Jag skulle deremot tro, att det politiska lif, vi skola söka bibehålla, daterar sig från år 1809, och ej bakom den tidpunkten.
AHt sedermera hafva introduetioner ej tillgått på annat sätt, än att Herr I,andtM irskalken tillkännagifva , att prcestanrfa blifvit fullgjorde, och i anledning deraf frågat, om Ridderskapet och Adeln beviljat den nya ättens introducuon under den eller den nummernj men personen har dervid hvarken varit närvarande, eller blifvit införd, utan detta allt har för sig gått i hans frånvaro.
Hvad åter beträffar frågan om de öfriga Ståndens skyldighet att legitimera sig, så består den ud företeende af deras fullmagter, och deras granskning, på det ingen obehörig person må intränga i National Representationen.
Detta sätt att legitimera svarar emot, när någon hos Ridderskapet ‘ och zAtleln begär ur sin pollet.
Jag skulle förmo la, att de (örmer, sorn stadgades år 1809, ej medgifva återinförandet af hvilkendera, som helst, Den xi Octoher e. ms, af förra tiders vanor; och ännu mindré rtt medelst afsiag å sökt introduction inskränka KongU Maj:ts rättigheter.
Jag kan således ej inse någon nytta af föri slagets antagande; på grund hvaraf jag förnyar min anhållan om afsiag deri.
Herr Hjerta, Gusta/'.
Då Friherre Wrangel Väckte denna motion, hade jag den äran inorrt
Ståndet yttra, att jag ansåg saken vara ganska oskyldig i sin natur, men tillika böra med yttersta sorgfällighet behandlas, på det den allt frarns gent måtte blifva det; emedan jag befarade , att ett ögonblick kunde inträffa, då Ridderskapet och Adeln, tvertemot 37 §.
Regeringsformen, kunde svara nej till frågan om introductiona beviljande och derigenom föranleda till en ledsam brytning emellan Konungens och Ståndets rättigheter.
På den grund afrädde jag då motionen.
Riddarhus*
Utskottet har nu efter allt mitt begrepp klokt behandlat ämnet, då Utskottet föreslagit, att 51 RiddarhusOrdningert ej skall förändras, utan blott RiddarhusDirectionens Insruction.
Jag anhåller, att få uppläsa denna 51 emedan den innehåller något, som synes mig bevisa, att Memorialet ej innefattar en olaglighet; Det heter nemligen i 51 §.
”De personer, hvilka af Kongl- Maj;t ”blifvit till Greflig eller Friherrlig värdighet uppi ”höjde, eller med Adelskap benådade, men inom ”tvenne år efter utnämnandet icke hafva sig ttU ”vinnande af introduction å Riddarhuset anmält, ”hafva ali vidare rätt dertill, enligt Kongl. Förordningen af den 8 Maji J775 och Kongl. Bref» fien Ii Oct-ooer c, m. 303 af den II Februarii 1800, förlorat, så framt 5*ej Kongl. Maj:t täckes» genom serskild
Nådig ”Resolution , den försuttna tiden återställa; å~ ”liggande RiddarhusDirectionen noga tillse, att ”hvad ofvanberörde Författningar så val härom , ”sorn i öfrigt rörande introductioner Btadga, var.» ”der noggrann! iakttaget»” Jag utber mig att få fästa uppmärksamheten på detta slut.
Står det nu föreskrilvet i 1775, års Författning eller i 1800 års Bref, att RiddarhusDirectionen skall meddela introduction , då hafva de orätt, sorn yrkat, att Utskottet behandlat saken rigngt; men åsyftar denna Författning, Som jag tror» endast immatriculering, kan jag ej förstå annar, än att introductioneö skall ske inför Ståndet»
Det är derföre jag anser intet iagstfidigt finnas i Utskottets Förslag.
Det var just jag, sorn yttrade farhåga för något missförstånd genom motionens antagande: men detta är helt och hållet undanröjdt derigenom, att Ridderskapets och Adelns rättighet att vägra introduction ej ens blifvit satt i fiåga; och jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att om en sådan rättighet förefanns, skulle nu RiddarhusDirectionen af samma skäl kunna vägra introduction, hvilket dock ingen lärer vilja påstå.
Jag tillstyrker på dessa skäl bifall till ^Utskottets Memoiial» Herr Lt/rén:
Man kan icke korrtare och meja expressift uttrycka hvad man önskar säga, äa Bisont Grefve von Schwerin nyss gjort mtd or - Den j!
Ot /ober r in . dpn : siå utanjore och längta att slippa in.
Siå utanföre behöfver likväl ej dennyadlsde emelian han kan träda in.
Anspråk att blijVn vahl lär val ingen vilja tillvälla sig; men att kunna blifva ridt, <lerti!l ar hvarje Adelsman berättigad, sorn i kraft af 3 §.
RiddarhusOrdningen äger säte och Stämma på Riddarhuset.
Diplomens uppläsning vore nog en ganska vacker ceremoni?; roen den, sorn finner sig road af att läsa dem, ksn hafvi tillfälle dertill i RiddarhusCanz:iet.
Att uppläsa dem på detta rom, synes vara temlicen likgiltigt.
Detta må snarare ugöra en enskild sysselsättning.
Hans Excellence Herr Grefve MörnerJag har ansett det vara min lika som andras rättighet, ;-tt på aletta ruin yttra mig öfver förekommande ämnen efter det begrepp och den öfvertygelse jag ont ämnet kunnat uppfatta.
Om jag tycker en förtydning äga rum, måtte jag ock vara berättigad att säga det utan omsvep, äfvensom utan förevisning.
För öfrigt lärer väl Utskottet med sitt förslag hafva åsyftat en påföljd ; och det är vid denna jag hållit mig.
Frågan är, att Ridderskapet och Adeln sjelf skulle pröfva behörigheten af de introduetioner, som sökas.
Så vida detta blott skall vara en formalitet, och om Ridderskapt*t och Adeln endast vill förbehålla sig att undersöka beskaffenheten af fullgjorde pr®s'anda så hat jag för min del hvarken något emot ssken, elier att man säger det vara fullkomligen 1 ikgii — tigi, antingen sådant sker af RiddarhusDirectionen , eller af Ståndet.
Men om man med intro duetion - Den II October t, m.
Auction förstår annat, än en formalitet, och för dess beviljande vill stadga några särskildta vilkor, anser jag sådant innefatta ett ingrepp uti de Kongl. Maj-.t i §.
RegeringsFormen förbehållne rättigheter.
Kär genom de författningar
Ut-’ skottet citerat, nemligen 1775 och 1800 årens Kongl. Bref, det finnes bestämdt sagdt, hvilka prsestanda skola fullgöras; när dessa äro uti RiddarhusOrdningen åberopade; när denna är af Konungen sanetionerad; när praxis allt sedan 1809 varit, att de personer, Kongl.
Majit till Adelsmän utnämnt, blifvit, enligt dessa författningar, introducerade: då vågar jag påstå, att det åligger RiddarhusDirectionen, att iakttaga dessa författningars föreskrift.
Då man talar om immatriculering, måste man äfven förutsätta introduction; ty den förra vore annars en nonsens, len tid, då Adelns nästan enda rättighet består i deltagandet uti Ståndets öfverläggningar, kan jag ej finna annat, än att det är jen förtydning af författningarne, att vilja inskränka följden deraf blott till en bokstafsmening, utan att vilja tillerkänna den immatriculerade förmånen, att komma i åtnjutande af den med en sådan actus förknippade rättigheten.
På grund häraf har jag ansett och anser ännu Grundlagens så väl som Författningarnes föreskrift i detta afseende vara bestämd och klar, och hvad som deremot strider, innefatta en kränkning af Kongl. Maj;ts höga rätt.
Herr Roos, Jonas Emanuel:
Då jag ej kan Ridd, o. Ad.
Prof, IX Band- Usta Afd. 30, Den tt Ort ober e m. inse något ändamål med en förändring i detta afseende, så vida Ridderskapet och Adeln i alla fall icke är berättigad att vägra introduetion, och då jag ej eller hört RiddarhusDirectionen tillvitas, att mellan Riksdagarne hafva uraktlåtit iakttaga nödiga' formaliteter och erforderlig accuratesse; skulle jag för min del anse rättast vara, att bibehålla den ordning, hvilken hitintills ägt rumj helst ifrågavarande förändring möjligen lunde bära sken af det syftemål, att vilja kränka den rätt Regeringen, genom nu gällande författningar, äger, att se den följd och verkan af utnämningar lill Adelig värdighet, hvarförutan en sådan utnämning vore utan allt ändamål.
Jag tillstyrker således afslag på Utskottets Memorial.
Hans Ex celim te Herr Grefve af Wetter si edty Gustaf: Efter den långvariga öfverläggning, som i detta ämne förefallit, skall jag ej länge upptaga Ridderskapets och Adelns tid.
Jag arnar ej yttra mig om nyttan af den föreslagna förändringen.
Jag vill icke ingå i pröfning af de slutföljder, som kunna dragas, i afseende på Ridderskapets och Adelns rättighet eller icke rättighet, att vägra introduetion.
Härom har jag redan haft äran gifva mina tankar tillkänna, då frågan första gången förevar.
Jag skall blott inskränka mig, att granska sättet, på hvilket denna förändring begäres, Herr Hjerta har uppläst början af 51 §.
Mig torde tillåtas, att fortsätta läsningen till närmare §;ns slut.
Efter den me; m 11 ') •/ e. m. ning Herr Hjerta åberopat , förekommer en annan, som lyder sålunda: "Under Riksdagar må likväl introduction ej ”beviljas förr än RiddarhusDirectionen hos Rid”darhusU(skottet tillkännagifva, och Riddarhus”Utskottet lios Ridderskapet och Adeln anmält, ”det vederböilige prestanda blifvit fullgjorde, ”samt Ridderskapet och Adeln derefter till in”troductionen in Pleno tillstånd gi f vi t.’’ Denna mening synes ock kunna berättiga till den öfvertygelse, jag hyser, att spår i §. jemväl finnas dertill, att RiddarhusDirectionen kan bevilja introduction mellan Riksdagarne.
Så måtte äfven Motionairen hafva ansett frågan, efter han begärde, att den förändring, han åsyftade, skulle iakttagas i den nya redactionen af 51 §.
Detta har väl Utskottet ansett ej vara nödigt: men som denna Motionaircns mening öfverensstämmer med min egen , alltså får jag, under åberopande af Herr Hjertås ord, i af. seende på det skick, hvaruti målet nu är, anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens preposition till afslag å Utskottets Memorial, Grefve Cronhjelm:
Jag ber om tillgift, att jag ännu en gång talar utom ämnet; men det yttrande jag nu går, att afgifva, anser jag mig vara skyldig såväl mig sjelf, som det vördnadsbjudande rutnj inom hvilket jag har den äran att yttra mig.
Det är alltid obehagligt för en yngre Medborga, re ur samhällets obemärktare kretsar, att försvara 3©8 Den i\
October e. m: sig mot tillvitelser gjorde af Regeringens organer; men jag känner för djupt värdet af yttrande rätten, För att tillåta, att jag angripes, för att halfva velat bestrida den.
Jag har aldrig bestridt någons rättighet alt yttra »in uppfattning af hvad här blifvit sagdt, men att gissningsvis yttra en uppfattning af hvad som icke blifvit sagdt, detta är en rättighet, som jag aldrig ämnar medgifva.
För öfrigt vädjar jag till Pluraliteten inom denna aktningsvärda samling, om icke de svarat på sam-’ ma sätt som jag, om de varit i mitt ställe.
Man har förebrått mig, att ej hafva uppläst hela 51 §.
RiddarhusOrdningen, Orsaken dertill är den, att jag läst uti 1810 års Riddarhusordning, och Herr Grefve af Wetterstedt uti den af år 1818•
Jag medgifver, att detta var en förseelse af mig , vållad deraf att denna gamla RiddarhusOrdningen råkade ligga här framme, inbunden ibland nyare Handlingar; men denna besynnerliga händelse har emedlertid gifvit mig anledning, att finna, att 18 IO års Riddarhusordning sprider ett nytt ljus öfver ämnet; då man nemligen läser den, finner man deraf klart, att meningen aldrig varit att uppdraga åt RiddarhusDirectionen annat, än att tillse, det pras. standa blifva fullgjorde.
I 1818 års
Riddarhusordning har åter något mera blifvit tillsatt, hvaraf handt, att om vi nu vilje bifalla motionen, synes man kunna hafva någon anledning att påslå, att sådant strider emot RiddarhusOrdningen.
Jag skulle derföre nästan vara böjd, att låta hela saken förfalla.
Jag har deraf lika så litet för Ståndet väntat någon stor fördel, som jag kunnat
Den 11 October e. m, 3°9 inse någon fara af alt bifalla förslaget.