Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och mägtade den äfven detta, huru förmår den ersätta den lyftning uti sinnet, den spänstighet uti viljan, den ihärdighet uti företagsamheten, och som endast sjelfverksamheten kan alstra, och som för det industriella lifvets utveckling, synnerligen hos oss, äro så vigliga att frammana.
Må Staten sålunda åt kommunerna, åt individerna öfverlemna vården af deras behof, mä den gifva dem rätt och magt, att genom enskild omtanka och ömsesidigt understöd tillfredsställa dessa, och den politiska agitationen har förlorat sin udd.
De större politiska frågorna ligga utom massornas horizont, och blekna för de smärre omsorger, hvarigenom dessas lugn Den 17 April. 487 och lycka kan försäkras; och om än mången olycka, mången nöd qvarstår, skall dock mängden tacksamt, och med kärlek, omfatta ett statsskick, uti hvilket den ser en borgen för eget välbefinnande.
Innan jag slutar, återstår för mig, att till Utsk:s majoritet frambära min tacksamhet, för det att denna, då val endast tyckes hafva varit emellan Gr. Liljecrantz’s förslag och afslag å min motion, beslutat sig för det sednare, enär detta förslag, för att icke säga mera, är så oskyldigt, att det uti bara lindan qväft sjelfva den grundidé' jag förfäktar; en ide' hvars sanning jag lifligt önskar, att hafva kunnat framställa så redigt, som den klart står för min tanke, enär R. o. Adis fosterlandskänsla är mig en borgen, att om detta lyckats mig, jag till en kommande riksdag åt densamma förvärfvat mången anhängare.
Hr von Hartmansdorff, Aug.i Jag tyckte mig i går finna att Gr. af Ugglas icke var tillstädes när R. o. Ad. fattade det beslut, emot hvilket han sig nu reserverat.
Om det förhåller sig så, hvilket Grin sjelf bäst kan uplysa, anser jag hans reservation stridande emot 20 § Riksd.-Ordn.
Han har rått att till prot. förklara det han var frånvarande, men icke mera.
Förra gången, då en sådan fråga rörde Hr Stjernsvärd, förklarade Hr Frih. o.
Landtm, sig anse Grundlagen icke vara så tydlig, att han kunde vägra införande af reservationen, utan öfverlemnade till
Ståndet alt bestämma hvilket beslut, sorn skulle fattas.
Ståndet ansåg Hr Stjernsvärds reservation böra uteslutas.
Jag förmodar alt
Ståndet icke behandlar den ena ledamoten annorlunda än den andra, samt att den sednare reservationen följaktligen röner samma öde som den förra.
Förhållandet är verkligen att jag icke fans på min plats när motionen afgjordes.
Hade jag likväl, i st. f. att hafva min plats här, haft min plats på nedersta bänken, så hade jag kunnat aflemna min reservation.
Dessutom får jag fästa den siste värde talarens upmärksamhet derpå, alt jag i gårdagens plenum mundlligen reserverade mig, med anhållan att i nästa plenum få aflemna min skriftliga reservation.
Jag tror mig således ega rätt alt lill prot. densamma aflemna.
Hr von Hartmansdorff har förmodat alt Ståndet icke vill behandla den ena ledamoten annorlunda än den andra.
Jag hoppas och förmodar detsamma.
För några plenidagar sedan var Hr von Hartmansdorff icke närvarande, men lät ttpläsa sina anföranden.
Jag gjorde ej då någon anmärkn. deremot, ehuru jag, genom Hr von Hartmansdorffs anmärkn:r emot rättigheten för en frånvarande ledamot att få sitt anförande upläst, hade någon lid förut funnit mig föranlåten att uptaga hans anförande såsom mitt eget; men då nu återigen Hr von Hartmansdorff vill neka en ledamot att få i prot. nedlägga sin reservation derföre att han för ögonblicket, då frågan i hast afgjordes icke var närvarande, har jag icke kunnat underlåta att 488 Den 17 April, -g anmärka denna motsägelse, och yrka alt det måtte vederfaras öfrige ledamöter af della Stånd lika behandling, som Hr von Hartmansdorff.
I öfrigt får jag erinra derom, att Gr. af Ugglas i sisista plenum förbehöll sig, all i delta ämne få nedlägga sin reservation.
Som jag vid remissen af Gr. af Ugglas motion i ämnet instämde i syftningen deraf, så anhåller jag ock all få förklara, alt jag nu instämmer i syftningen af Gr. af Ugglas reservation.
Det förhåller sig alldeles såsom Frih.
Haab omförmäler, alt jag häromdagen, då jag var sjuk, inlemnade 2:ne anföranden till R. o.
Ad:s prot.
Jag bade då väntat mig af Frih.
Raab samma anmärkn., som lian nu gjort, och fördenskull anmodat Hr von Hartmansdorff, August Edvard, att öfvertaga mina anföranden såsom sina, hvilket han äfven löfval.
Mig syntes alt lian borde få samma fördel för sin namne, som Frih.
Raab förut fått för Hr Sandströmer begagna.
Men Frihm försummade, att då göra den ifrågavar. invändningen.
Nu kommer lian något seni. 1 alla fall voin både Hr Sandströmers och mina anföranden yttranden i sak, hvaröfver beslutas skulle, men icke reservationer mot redan faliade beslut, såsom bär förehållandct är.
Cederström, Rnd.:
Ulan att på något sätt godkänna innehållet af Gr. af Ugglas motion, får jag likväl tillstyrka Ståndet att icke gå lill väga med sådan ofördragsamhet, som Hr von Hartmansdorff yrkat alt Ståndet skulle iakttaga.
Vid ett föregående tillfälle, då en reservation af Hr Stjernsvärd afläts, och Hr von Hartmansdorff nekade dess intagande i Ståndets prot., hade jag tillfälle erinra hvad jag äfven nu erinrar, att vid flera föregående tillfällen bar män iakttagit ett fördragsammare sätt, än Hr von Hartmansdorff tillstyrkte och hvad sora, den gången, jag medgifver det, blef Ståndets beslut.
Della lillskrifver jag likväl mera tonen i Hr Sliernsvärds reservation, som var något utmanande, efter hvad jag tyckte mig finna, och hvilket måhända föranledde Ståndets beslut, men huru liäldst nu den tonen var hållen, ansåg jag emedlertid att reservationen gerna kunde få i prot. inlagas och förenade mig med Frih. Palmstjerna, som äfven trodde att reservationen väl kunde stå der, hälst den värde Frihm ansåg för säkert att den icke skulle öfvertyga mången om innehållets rigtighet.
Jag hyser samma öfvertygelse i afseende å det af Gr. af Ugglas afgifne anförande, och beder det TI.
Ståndet låta berörde anförande i prot. inflyta.
Det är äfven ett väsendtligen olika förhållande emellan denna och Hr Sliernsvärds reservation, enär Hr Stiernsvärd icke var tillstädes uti det plenum, i hvilket det mål förevar emot hvilket han reserverade sig.
Gr. af Ugglas var deremot närvarande, i gårdagens plenum, då hans motion förekom, hvilket gör en väsendtlig skillnad.
Till följd af Hr von Hartmansdorff sednare yttrande, är jag öfvertygad om, att han icke vidare vill motsätta Den 17 April 489 sig införandet i prot. af min reservation, dä nemi.
Hr von Hartmansdorff sade: ”hvarföre passade icke Frih.
Raab pä tillfället?”
Tillfället all vägra min reservationsrätt mätte hafva varit, då jag i gär derom gjorde förbehåll.
Då ingen beslridde den, så måtte jag icke hafva försummat tillfället att begagna mig af min reservationsrätt.
Jag utgår icke ifrån Frih.
Ce derströms synpunkt, att det är med afseende å innehållet, som R. o. Ad. må vägra den ene ledamoten och tillåta den andra att göra sin reservation, utan derföre att grundlagen alltid nekar en ledamot, som icke varit tillstädes, alt reservera sig mot de närvarandes beslut.
Väl säger Gr. af Ugglas ali han förbehållit sig alt göra en reservation.
Men han kunde för tillfället icke göra det, emedan han var frånvarande.
Hade han det gjort och jag genast gifvit akt derpå, så skulle jag hafva handlat likasom nu.
Det är icke mot honom, utan mot de grundlagliga formernas öfverträdelse, jag talar, ty de böra för alla och vid alla tillfällen iakttagas.
Hr v on T roi 1, Sa m.
G ust.:
Jag var såsom sjuk frånvarande vid det tillfälle då Ståndet vägrade Hr Stiernsvärd alt få sin reservation' införd.
Jag har således icke deltagit i beslutet vid delta tillfälle, och kan derföre nu med full opartiskhet yttra mig i frågan, och erkänner öppet att jag hyser den öfvertygelse, alt R. o. Ad. skulle bära sig ytterst illiberalt åt, om R. o. Ad. förvägrade Gr. af Ugglas att få sin reservation införd i prot.
Gr. af Ugglas kom hit i plenum i går vid det ögonblick då Landtnäs klubba sanktionerade R. o. Ad:s beslut i fråga om hans motion.
Såsom motionär reserverade han i ett föregående plenum sin rätt att vid detta tillfälle få afgifva sin reservation.
Ingen ledamot bestridde denna rättighet och derföre anhåller jag på det högsta, alt R. o. Ad. måtte medgifva densammas införande i Ståndets prot.
Hr Rosensvärd, Joh. Henr.:
Jag kan icke annat än på det högsta förena mig med hvad Hr von Hartmansdorff anfört, då R. o. Ad. uti ett föreg:de plenum funnit för godt alt neka intagande i prot. af Hr Stiernsvärds reservation, på den grund alt Hr Stiernsvärd icke var närvarande vid beslutets fattande, och då, på sätt anmärkt blifvit, Gr. af Ugglas icke eller var närvarande vid det beslut, hvaremot han sig nu reserverat.
Jag hemställer således alt R. o. Ad. nu ville fatta samma beslut, som vid föreg:de tillfälle, och hvilket nu varit i fråga.
När Hr Stiernsvärd afgaf sin reservation, tog jag mig friheten att bestrida åtskilliga af de upgifter Hr Stiernsvärd deri gjorde, men ehuru jag var af olika tanka med Hr Stiernsvärd, ansåg jag likväl att man icke borde neka införandet af hans reservation.
Nu deremot nödgas jag påpeka att samma förfarande följes i fråga om en annan person, som blifvit iakttaget i fråga om honom.
Det är nog förvånande för mig att nödgas taga till ordet andra gången enkom för alt lägga serskild vigt på en uplysning, som jag, då jag första gången hade ordet, dock 490 Den 17 April. icke lemnade oanmärkt, nemi. olikheten i förhållandet med Hr Stiernsvärds reservation, hvars införande i prot. förvägrades, och förhållandet med Gr. af Ugglas reservation.
Olikheten består deri, att Hr Stiernsvärd icke var närvarande uti det plenum, då det af honom klandrade beslutet fattades, då deremot Gr. af Ugglas kom tillstädes under loppet af gårdagens plenum, det plenum, dä hans motion förevarit.
Vid nästföregtde riksdag, såsom vi påminna oss, anmälte den 28 Juni 1848, samme Hr Stiernsvärd en reservation emot det beslut, hvarigenom, den 22 i sagde månad och år, Stats- och Ekon.-Ulsk:ns afstyrkande utlåt, om Hr Stiernsvärds förslag till armeens reorganisation godkändes; och i den reservationen förklarade Hr Stiernsvärd sjelf vid början af sitt anförande, helt öppet, att han hade varit, vid ärendets behandling, frånvarande.
Således visste Ståndet detta ganska väl; icke dessmindre svarades några ord af Hr von Troil, hvilket framkallade en ytterligare replik af den förstnämnde ledamoten, och Ståndet hade ej det minsta att invända emot dessa yttrandens införande i prot., der de stå att läsa af hvem som helst.
Således har man praxis alt åberopa, och jag vågar påstå det, ehuru jag ej specielt tecknat mig till minnes flere exempel, en mångfaldig praxis.
Att nu förfara på det sätt, som Hr von Hartmansdorff förordat, så alt man håller reda på hvilken stund hvar och en går ut och ingenom dörren, det skulle med säkerhet göra vår sammanvaro högst oangenäm.
Är det icke nog med alt man nödgas, genom meningsskiljaktighet i sak, bekämpa hvarandras åsigter?
Måste man ännu dertill lägga inqvisitoriska och personligen ofördragsamma åtgöranden?
Jag tror icke heller att man derigenom befrämjar ärendernas framgång, utan alt man tvärtom förfar lika obilligt, sorn oklokt, hvarföre jag förnyar min anhållan att R. o. Ad. måtte godkänna tillgodonjutandet för Gr. af Ugglas att enl. sin rätt dertill, få sin reservation i dagens prot. intaget.
Ex. Ilr Frih. o. Landtm, hemslälde om R. o. Ad. bifölle att den skriftliga reservation Gr. af Ugglas, enl. derom i i gårdagens plenum gjordt förbehåll, i dag afgifvit, finge i prot. intagas, ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H.
Ex. förklarade det han ansåg ja hafva öfverröslat nej.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 9 och 16 dennes, på bordet lagda utlåt. n:o 81, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., i fråga om uphörande af s. k. vakans- och förslags-liggetids- samt begrafningshjelps besparingar, samt om årliga anslag till vederbör, pensionskassor, såsom ersättning för de inkomster, dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta.
Jag hemställer vördsamt att de 2me serskildta förslagen i delta betänk, måtte åtskiljas, och att Hr Frih. o. Landtm, behagade först föredraga det, som är uptaget under mom.
A, hvilket i min tanke borde bifallas, hvaremot det sednare torde böra återremitteras.
Den 17 April. 491 Uppå i anledn. häraf framstäld propos. lieslöts att de uti detta utlåt, förekommande punkterne litt. a och b skulle hvar för sig föredragas och afgöras.
Punkten litt. a, ang:de uphörande af de s. k. vakans- och förslags-liggetids-besparingarne.
Mig synes, som skulle åtskilliga betänkligheter möta emot antagandet af ifrågavar. förslag.
StalsUtsk. har å ena sidan erkänt, alt Statsverket skulle genom bifall till K.
M:s nåd. propos. få vidkännas en årlig förlust; men, å andra sidan, vill StatsUtsk. icke upföra den erforderliga summan på Riksstat, utan föreslår i stället, att en knapp fjerdedel skulle fyllas genom årligt anslag och att K.
M. skulle taga återstoden af hufvudlitlarnes besparingar, dem K.
M. redan eger ali disponera.
Uti denna sistnämnde af StatsUtsk. tillstyrkta åtgärd, ligger, så vidt jag förstår, i sjelfva verket, en inskränkning uti K.
Al:s dispositionsrätt öfver besparingarne, för så vidt det angår den fyllnadssumma, hvarom nu är fråga, utgörande omkring 15,500 r:dr, ty änskönt den händelse kunde inträffa, att K.
M. behöfde disponera delta belopp för andra angelägna ändamål, så skulle Han likväl derifrån vara förhindrad genom den omständigheten, att medlen mäste anvisas till ersättning åt de Verk, som galt i mistning af vakans- och liggeligs-besparingarne; och en sådan inskränkning är hvarken riktig eller med Statens sannskyldiga nytta förenlig.
En utredning hade åtminstone bordt ske af StatsUtsk. öfver hvad besparingarne utgjort under en viss förfluten längre tid, samt hvad af dem utål K.
M. disponerats, sä att man derigenom kunnat få veta huruvida någon visshet vore för handen, ali de i framtiden lemna full tillgång till den utgift, som StatsUtsk. nu föreslagit att anvisa å densamma.
Och jag får af dessa anledn:r för min del vördsamt hemställa om icke denna punkt borde till StatsUtsk. återremitteras.
Till uplysning i an ledn. af de anmärkn:r, som Hr Printzensköld gjort, vill jag erinra att, lill följd af de föreskrifna tiderna för ansökning till tjenster och förslags npråtlande m. m., upstå besparingar, som icke lända tjenstemännen till Dagön skada.
Nu skola efter gällande författningar sådana besparingar i viss mån tillfalla pensionskassor och dylika inrättningar.
Nu hade man trott att om dessa besparingar användes, så skulle skillnaden emellan dem och det belopp, som blefve behöfligt till ersättning för de förmåner, som de ifrågavar. pensions-kassorne genom den föreslagna förändringen skulle gå i mistning af, icke upgå till högre belopp, än 5,000 r:dr, hvaremot, om den ifrågasatta summan skulle beviljas, den skulle utgöra, utöfver de besparingar, som f. n. upstå, en ökad besparing eller tillgång till K.
M:s disposition, hvilket man har trott icke skulle vara för den ifrågasatta förändringens åstadkommande af behofvet påkalladt.
Det har åtminstone varit min åsigt af saken och jag får vördsamt tillstyrka bifall till Utsk:s förslag i denna del. 492 Den 17 April.
Propos. å bifall till Ulsk:s uti förevar:de punkt gjorda hemställan blef härefter framstäld och besvarad med starka ja, blandade med några nej; hvarpå H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Punkten litt b, ang:de de s. k. nådars- eller begrafningshjelp s-besparing arne.
Hr Stjernsvärd, Gust.
Jag anhåller att Hr Fåhraei reservation måtte blifva upläst och att jag derefter måtte återfå ordet.
Sedan ifrågavar. reservation blifvit upläst, anförde Hr Stjernsvärd:
Ehuru jag i allo instämmer i den nu uplästa reservation och önskar alt R. o. Ad. af densamma må hämta ledning för sitt beslut, så anhåller jag likväl ali få upläsa hvad, som med hänseende lill begrafningshjelpen förekommer uti min vid innevarande riksdag väckta af StatsUtsk. ännu obehandlade motion, ang:de en förändrad organisation af Landtförsvaret: ”Ang:de den s. k. begrafningshjelpen, denna insättning ä fond perdu, motsvarande £ års lön, hvartill hvarje löntagare är förbunden, såväl då han första gången i tjenst ingår, som äfven dä han tillträder högre eller annan lön, så utgör den ett af dessa hocus pocus i statshushållningsläran, i hvilka man tycker sig liksom spåra ett bemödande att förslafva tjenstemannen genom ett ekonomiskt beroende.” ”För huru mången har icke, vid inträdet på tjenstemannabanan, mistningen af ,} års lön utgjort fröet till ett sednare ständigt fortfarande ekonomiskt obestånd, och lill den brist på sjelfständighet samt individuelt och tjenstemannavärde, som deraf varit en följd?
När Staten vill hushålla för individen, så är dess pligt ali hushålla klokt och rättrådigt.
Intetdera kan sägas med begrafningshjelpen vara fallet.
Klokt är det icke, att, medan tjenstemannen ännu lefver och hans verksamhet tages i anspråk, öka dess redan tillräckliga bekymmer för uppehället för att derigenom efter hans död sätta stoftet i tillfälle att erhålla en ståtlig begrafning.
Nog komma de döda i jord utan Statens medverkan; angelägnare och vida mer maktpåliggande är, att bättre sörja för tjenstemännens materiella behof medan de lefva, än hvad nu är händelsen.
Rättvist är ej heller förhållandet med begrafningshjelps-afdraget, då det endast äro anhöriga till dem som dö i tjensten, hvilka deraf skörda någon fördel, hvaremot det stora flertalet, som lefvande lemnar tjensten, icke återfår det ringaste af den gjorda insättningen.
Visserligen känner jag, att då begrafningshjelpen påbjöds, afsågs dermed, i stället för pensionsinrättningar, som då saknades, att bereda ett medel till understöd åt atlidnes enkor och barn; men sedan dess har arméens enke- och pupillkassa blifvit inrättad, och R.
St. hafva dessutom särskildt anvisat medel till fattiga militär-enkor och barn, hvarföre nämnde skäl äfven försvunnit.
Afven saknar jag ej kännedom om att Slaten, i st. f. att som sig borde direkt pensionera Den 17 April.
493 sina tjenare, då de af ålder och orfeeslöshet äro oförmögne au längre förrätta sin tjenst, indirekt anser sig bidraga härtill medelst öfverlåtandet på Arméens pensionskassa af entreprenadvinslen på armé-befälets begrafning, men detta rätt visar dock icke begrafningshjelpsafdraget, ty alla, som afgå ur tjensten utan pension, tillgodonjuta intet slags fördel af Statens förenämnde frikostighet.
På förenämnde af mig anförda skäl, anhåller jag vördsamt att R. o. Ad. med bifall till Hr Fåhraei reservation måtte återremittera StalsUtsk:s nu föredragna betänk.
Min mening är ingalunda att motsätta mig beslutet om återremiss, utan blott att, såsom ledamot af StatsUtsk., meddela några uplysningar.
Det förslag, som innefattas i Hr Fåhrtei reservation och äfven i Hr Stiernsvärds motion, har varit föremål för StalsUtsk:s öfverläggning, äfvensom det förslag, som innefattas i Gr.
Mörners reservation, hvilken åtföljer Utsk:s utlåt.
Hvad det första angår, så ansågo Utsk:s ledamöter, ali Statsverket skulle derpå förlora så betydligt, att de på sådan grund, icke ville dertill gifva sitt bifall.
Kostnaden skulle nemi. först blifva anslaget till Pensionskassorne, upgående till omkring 25,000 r:dr årligen samt dernäst uthetalningarne till sterbhus efter löntagare som hittils intjent begrafningshjelp, och hvilka öfverhufvud de förflutna åren beräknas hafva upgått till vid pass 23,000 r:dr. — Lägger man dessa summor tillsammans, så utgör det 48,000 r:dr, som Statsverket skulle årligen utgifva.
De 25,000 r:dr, anslagne till Pensionskassorne, skulle fortfara att utgå allt framgent; men det som blifvit kalkyleradt till ersättning åt de tjenstemän, som utbetalt begrafningshjelp skulle minskas årligen under en tid af 20 ä 30 år och troligen upgå till vid pass 400,000 r:dr sammanlagdt.
Detta ansåg man vara alt pålägga Statsverket allt för höga utgifter för ifrågavar. ändamål och på sådan grund afslogs frågan af Utsk:s majoritet.
Mörners reservation angår, så ansågs den icke heller vara fullt antaglig, emedan den skulle ganska känbart öka tjenstemännens årliga afgiftcr till Pensions-kassorna.
Så t. ex. skulle den årliga afgiften till Arme'ens Pensions-kassa ökas med ytterligare -f af den nuvarande afgiften eller till 10 proc. af pensions-beloppen, hvilket skulle betunga löntagarne allt för mycket.
Dessa voro skälen för StatsUtsk:s åtgärd.
Det vore för Utsk. serdeles uplysande, om någon af R. o. Ad:s ledamöter behagade framlägga ett förslag, som kunde vara mera inbjudande än de, hvilka redan varit föremål för pröfning inom Utsk.
Då mitt namn icke återfin nes ibland reservanternes, så anhåller jag få förklara, att orsaken dertill är den, att jag icke deltagit i förevar, betänk, inom Utsk., derföre att jag, såsom sjuk, var frånvarande.
Jag hade eljest efter yttersta förmåga motsatt mig Utsk:s beslut.
Jag tror nemi. att bland alla de många afgifter, som drabba löntagare i Sverige, 494 Den 17 April. finnes ingen, som på en gång är mera orättvis oell mera tryckande ån denna.
Orättvis derföre att en ganska stor del af de löntagande, de nemi., som upliöra att vara tjenstemän före pensions-åldern, icke få någon ersättning för de afgifter, som de till Statsverket inbetalt både vid tillträdet af den första tjensten och sedermera vid hvarje befordran; derföre att de som med pension taga afsked, i begrafningshjelp erhålla endast ett halft års pension, hvilken vid landtarméen ej utgör mer än hälften eller tredjedelen, understundom blott fjerdedelen af det lönebelopp för hvilket afdraget skett.
Den år tryckande derföre att den obemedlade ynglingen efter en redan under studie-tiden börjad och under den fler-åriga lönlösa tjenstemannabanan fortsatt skuldsättning, i det ögonblick då han erhåller lön på stat drabbas af flerahanda opåräknade utgifter såsom fullmakts-lösen, retroaktiv-afgifter till pensions-kassorna m. m. och således dä ej kan utan känbar upoffring undvara sex månaders löneinkomst.
Genom bifall till föreg:de punkt af Ulskts betänk., har R. o.
Ad. sökt all befria tjenstemännen ifrån en annan ganska tryckande afgift, nemi. vakans- och liggetids-besparingar; men begrafnings-hjelpen återstår och denna är ännu vigtigare om någonsin R.
St. vilja göra afseende på billighetens och rättvisans fordringar så vore det genom bifall lill hvad K. M. i detta hänseende föreslagit.
Palmstjerna har nyss uplyst alt StatsUtsk. tvekade att gifva bifall till den nådiga propostn på grund af de betydliga upoffringar för Statsverket, som dermed voro förenade.
Jag skulle tro att den ersättning, som Frih.
Palmstjerna sednast omnämnt, nemi. den som skulle utgå till i tjenst varande löntagare för den begrafningshjelp, som de utbetalt, derigenom alt denna ersättning kommer att på en lång följd af år fördelas, icke bör alltför mycket afskräcka genom det belopp, hvartill densamma kan upgå.
Den summa af 24,000 eller 25,000 r:dr, som till pensions-kassorna skulle öfverlemnas, är visserligen betydlig, men då ett stort ändamål derigenom kan vinnas och rättvisa göras, så tror jag icke att Svenska folket bör draga i betänkande alt till K.
M:s nådiga propos. i detta hänseende lemna sitt bifall.
De många skål, som lala för frågan äro dessutom så fullständigt utvecklade i Hrr Fåhrtei och Waerns reservationer, att jag på dessa skäl vördsamt anhåller om återremiss af SiatsUlskts betänk.
Afven jag anhåller att
Ståndet måtte bevilja den återremiss, som är föreslagen.
StatsUtsk. har, såsom skäl för sitt afstyrkande, anfört den betydliga årliga utgift
Statsverket skulle få vidkännas för begrafningshjelpen.
Men jag bör fästa Ståndets och, i händelse af återremiss, äfven Ulskts upmärksamhet på en tillgång i detta hänseende, hvilken också är betydlig.
Hr Fåhraeus har upgifvit att de ifrågavar. ersättningarne till pensions-kassorne skulle utgöra 24,800 r:dr årligen.
Men på Allmänna IndragningsStaten göras årligen ansenliga besparingar.
Denna är ock en PensionsStat.
Hvad som besparas på den ena bör kunna användas till alt ersätta bristen på den Den 17 April. 495 andra PensionsStalen.
Jag har här antecknadt förhållandet med besparingarne på den Allmänna IudragningsStaten för 5 år.
De hafva varit följande, nemi. år 1844, 18,300 r:dr; 1845, 16,600 r:dr; 1846, 13,800 r:dr; 1847, 23,800 r:dr och 1848, 39,000 r:dr.
Dessa summor sammanlagde utgöra de förbigångna hundradetalen 110,300 r:dr.
Fördelas de lika emellan fem år, så visar sig en årlig besparing af 22,000 r:dr.