Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sistl. riksdag ansågs denna sak icke för privilegii-fråga, hvarföre ock Ekon.Utsk., utan alt såsom nu supplicera hos R. o. Ad. såsom Stånd om dylik eftergift, tillstyrkte R.
St., att helt enkelt utsträcka ifrågavar. skyldighet jemväl till den privilegierade jorden.
3 Stånd biföllo äfven detta förslag, men 4:de Ståndet eller R. o. Ad. protesterade deremot under åberopande af den precieusa 8 § i de Adliga privilegierne.
Men huru förhåller det sig med denna 8:de §?
Meddelar den verkligen ett privilegium i förevar, fall åt R. o. Ad. såsom Stånd, eller meddelar den det åt säterierne?
Otvifvelaktig! det sednare, ty den handlar om säteriernas fri- och rättigheter, och dessa kunna nu innehafvas af hvilken samhällsklass som helst.
Denna distinktion emellan privilegium för Stånd och för jord är nödvändig; ty 114 § Reg.F. innehållen ”Konungen läte samtlige R.
St. deras privilegier, förmåner, rättigheter och friheter åtnjuta; beroende det på samtlige R.
Stis öfverenskommelse och Konungens bifall att låta dem undergå de förändringar och jemkningar, som rikets behof kunna fordra”.
För R. o. Ad. innebar 8 § i de Adliga privilegierne ett Stånds-privilegium, sålänge Ståndet var berättigadt att uteslutande äga säterier; men genom K.
Kungörelsen d. 6 April 1810 och 9 § i Riksdagsbeslutet d. 2 Den 12 Mars f. m. 331 Maj samma år efterskänkte Ståndet högtidligen denna rättighet och medgaf andra samhällsklasser att besitta jord af säteri natur.
Således innefatta förmonerua för denna jordnatur numera icke något privilegium för Ståndet, hvarföre ock hvarje förändring deruti måste anses såsom beskattnings-fråga; och sådana röra, som man vet, icke endast R. o. Ad såsom Stånd, utan i lika mån öfriga Stånden och hela nationen.
Jag kan således icke dela Utsk:s åsigt, att det nu mera, än vid 1847 års riksdag, erfordras serskildt medgifvande af R. o. Ad. för säteriernas åläggande att i fjerdingsmans-bestyret deltaga.
Vigten och fördelarne af göromålens fördelande på flere och af åstadkommandet derigenom af en minskning i besväret för hvar och en, har jag nyss antydt, och jag tror icke, att vidlyftiga bevis för en sådan mening erfordras.
Att emedlertid verkställa förändringen på det sätt, Utsk. föreslagit, anser jag betänkligt och serdeles på grund af de skäl, en föreg:de talare anfört.
Att i ena fallet, om kommunerne vilja ombesörja fjerdingsmans-befattningens utöfvande genom legde personer, den privilegierade jorden skulle deruti deltaga, men deremot i det andra fallet, eller om kommunerne vilja genom omgång bestrida delta bestyr, privilegierade jorden från sådant deltagande befrias, anser jag vara allt för abnormt.
Enligt min åsigt böra, såsom reservanterne yttrat, R.
St. bestämma ”att alla hemman, med undantag af de till boställen anslagne, hädanefter skola på sätt och i den ordning hvarje församling eller fjerdingsmansdistrikt för sig närmare beslutar, deltaga i utöfningen af fjerdingsmans-befattningen”.
Att boställen från detta besvär befrias, - anser jag billigt, ty boslällsinnehafvaren är Statens tjensteman och har i denna egenskap andra åligganden att fullgöra.
Honom tillhör icke att biträda vid verkställandet af Regeringens och administationens beslut, utan han behöfver sjelf biträde.
Dessutom äro många boställsinnehafvares befattningar oförenlige med fjerdingsmans-beslyrets utöfning, hvadan boställen böra härifrån befrias.
Om man invänder, ali en jordägare, som tillika är tjensteman borde åtnjuta enahanda befrielse, bestrider jag detta, emellan hans egenskap af tjensteman icke har sammanhang med den omständigheten, att han är jordägare, i hvilken sednare egenskap han åtnjuter fördelar af jorden, dem han har att återgälda Staten genom ett derföre lemnadt biträde.
Jag kan icke instämma i föreg:de talares påstående, att den privilegierade jordens innehafvare borde meddelas ersättning för deras deltagande i fjerdingsmans-bestyret.
Visserligen är det i allmänhet billigt, att, om A viss klass af hemman eller jord påläggas bördor, hvarifrån de förut varit befriade, åtminstone de förste innehafvarne må tillkomma någon ersättning derför, men i förevar, fall anser jag sådant hvarken lämpligt eller behöfligt.
Den privilegierade jorden har redan allt för länge varit befriad från ett bestyr, hvaraf denna jords ägare draga lika fördelar med ägarne af all annan jord; ty om detta bestyr icke funnes till, om dessa verkställare af den administrativa maktens beslut icke existerade, sktdle all ordning och administration slutligen uphöra.
Fördelarne af inrättandet utaf fjerdingsmans-befattningen äro således lika för såväl säteri- som andra jordägare, och de förre böra följ - 332 Den 12 Mars f. m, akti. icke längre undandraga sig deltagandet i en befattning, som medför verkliga fördelar, ej heller göra anspråk på ersättning för hvad som i sjelfva verket icke är annat än utöfuingen af en medborgerlig pligt.
På grund af hvad jag nu anfört, förenar jag mig med deni, hvilka yrkat återremiss af betänk., men jag gör det dessutom på andra skäl, hvilka under diskussionen ännu icke blifvit andragna.
Såsom titeln å betänk, utvisar, hafva motionärerne önskat dels upliäfvande eller ändring af K. M:s nåd.
Stadga ang:de fjerdingsman af d. 1 Juni sisth år, och dels skyldighet för alla jordägare att i fjerdingsmans-bestyret deltaga.
Frågan om ändring i den nåd. stadgan har Utsk. undanskjutit.
Denna stadga innehåller föreskrifter, som förut icke varit fjerdingsmännen meddelade; bestyr, hvarifrån de hittills varit befriade.
Så t. ex. bjuder 6 § 4 morn., att fjerdingsman skola biträda kronans upbördsmän med indrifning af oguldne upbördsmedel.
7:de moni. innehåller, att fjerdingsman skola ej allenast tillse, det vägar, broar och färjor hällas i ordning, utan ock anmana vederbör, att afhjelpa tillfälliga brister.
Från sådant hafva fjerdingsmännen förut varit befriade.
Om likväl fjerdingsman tillförene biträdt med indrifning af upbörden, har sådant icke varit lagligt, och det har i alla fall skett på kronofogdens ansvar; ty på landet är kronofogden kronans enda upbördsmän och, enl. författningarna, äger han icke att öfverlåta någon del af sin befattning på fjerdingsmännen.
Endast på länsmännen har han kunnat öfverflytta vissa mindre upbördsposters indrifning, ehuru jag nogsamt känner, att indrifning af restantier anförtrotts äfven åt fjerdingsman, dock på kronofogdens ansvar.
Nu deremot skola fjerdingsmännen på eget ansvar verkställa sådan upbörd, och jag hemställer, om sådant kan vara tillräckligt betryggande för Staten.
Hvad ansvaret beträffar, så stadgar 10 § i den åberopade nåd. stadgan, att det skall vara lika med ansvaret för dem, som domstolarnes eller Konungens embetsmäns ärender gå; men kronans säkerhet skulle alltför mycket äfventyras, om åt fjerdingsman anförtroddes kronoupbörd emot ett så ringa ansvar, som det för vaktmästare eller stadstjenare.
Vi känna något hvar beskaffenheten af det nuvande ansvaret för kronans upbördsmän.
Brista de i upbörd eller redovisning, så beröfvas dem friheten, innan de ens blifvit hörde; deras förklaringar måste afgifvas från häktet, och deras brott, om de dertill blifva förvunne, försonas icke med mindre än årslånga fästningsstraff.
Detta ansvar må synas hardt; del har likväl visat sig nödvändigt, och jag tillstyrker deri ingen förändring.
Hvad åter angår fjerdingsmännens skyldighet att hafva tillsyn öfver vägars, broars och färgors underhållande, och att meddela vederbör, föreskrifter om bristers afhjel pande derå, så är detta egentligen icke något verkställighets-bestyr, som förut ålegat fjerdingsmännen, utan fastheldre en slags pröfning af dessa kommunikations-anstalters beskaffenhet, den fjerdingsmännen nu skulle af egen maktfullkomlighet få företaga och derefter meddela vederbör, föreskrifter om befintliga bristers afhjelpande.
Detta anser jag mindre lämpligt, ty all pröfning i dylika fall bör tillkomma Statens tjenstemän nteslu - Den 15 Mars f. m. 333 tande.
Möjligen liar jag förbigått andra omständigheter uti den nåd.
Stadgan, hvilka torde tarfva rättelse, men då jag hoppas, attR. o. Ad. beviljar den af mig begärda äterremiss af betänk., lärer Uisk. komma alt närmare granska författningen och dess brister, samt till R.
St. ingå med ett fullständigt förslag till förändring deri, såvidt motionerne dertill föranleda, och dervid uptaga hvad de innehålla nyttigt och användbart.
Sparre, Erik: 1 flere väsendtliga punkter är jag förekommen af den siste värde talaren och kan således i åtskilliga delar inskränka mig dertill, att förena mig med honom.
Jag ernar icke inlåta mig i yttrande om Säteri-egares företrädesrättighet, att icke behöfva deltaga i fjerdingsmans-befattningen.
Likaledes förbigår jag den af den siste talaren vidrörda frågan, huruvida förevar, ämne är en privilegii-fråga.
I den form frågan lill R.
St. inkommit från Utsk., anser jag sådant öfverflödigt.
Om fjerdingsmans-befattningarna göras till municipal-bestyr, dem kommunerne ega ombesörja, sä skulle jag anse lämpligt, att alla, som bygga och bo i socken, deltaga i detta för kommunerne maktpåliggande bestyr.
Endast detta har jag velat i det afseende! yttra.
Mina anmärkmr gälla följaktligen icke skyldigheten för den ene eller andre jordegaren att i detta bestyr deltaga, men deslomera Ulsk:s betänk., hvilket jag finnér principlöst, och icke innehållande svar på motionerna.
Stadgan eller rättare instruktionen för fjerdingsman har otvifvelaktigt varit anleda, lill de oändliga klagomål, som inom landet försports och föranlcdt ifrågavar. betänk.
Genomläser man detsamma, så finner man alt det tillkommit i följd af motioner från 8 eller 9 serskilda ledamöter af BondeSt., hvilka alla klaga öfver instruktionen.
Den första motionären säger: ”att jordegaren blifvit betungad med bestyr, som i anseende till deras mängd äro oförenliga med en behörig skötsel af jordbruket och af fä personer bland allmogen kunde vederbörligen fullgöras,” hvadan motionären ansett kronobetjeningen blifva öfverflödig, och derföre yrkat, ”att R.
St. måtte från den förut nog betryckte landtmannens skuldror lyfta eller åtminstone lätta detta menighetsbestyr, hvilket vore lika så onaturligt sorn förderfligt för jordbrukare”.
Den andre motionären säger: ”att fjerdingsmans-befattningen vore ett menighetsbestyr, men att denna grundsats icke skulle hafva blifvit i Stadgan konseqvent iakttagen och tillämpad; vidare förekom, att den nåd.
Stadgan saknade nödig bestämdhet och tydlighet i afseende på gränsorna för fjerdingsmannens åligganden, så att godtycke i afseende härå kunde af kronobetjeningen utöfvas, då deremot menighelsbeslyret såsom ett af kommunen åtaget frivilligt och lönlöst biträde till lättnad för Statens tjenstemän, borde begränsas af den största billighet och rättvisa;” hvarjemte motionären yrkat, ”dels att alla jordegare inom kommunen må ansvara för ifrågavar. bestyr, dels att fjerdingsman må befrias från all skyldighet att indrifva och redovisa upbördsmedel samt hans åligganden i öfrigt så inskränkas och bestämmas, att han må kunna dem ordentligen fullgöra,- samt vara tryggad emot förmäns godtycke att göra tjensten för mycket betungande”.
Den 3:dje mo - 334 Den 12 Mars f. m. tionären har yttrat: att de uti den nya Stadgan för fjerdingsmännen bestämda åligganden voro alltför betungande, såsom bevis hvarpå anförts, att uti tvenne socknar, hvarest de till delta bestyr förpligtade önskade mot betalning få detsamma bestridt, någon dertill villig person icke kunnat erhållas, oaktadt betydlig ersättning blifvit erbjuden, samt att man derstädes ansåg sig med visshet icke kunna undgå att för ändamålet få vidkännas en utgift af 8 å 10 r:dr årligen på hvarje hemman, hvarjemte anmärkts, att det för fjerdingsmännen stadgade beroende af kronobetjeningen vore i strid mot begreppet af kommunalbestyr; den 4:de motionären säger: ”att gränsorna för kronobetjeningens rätt, att till biträde begagna kronofjerdingsmännen icke vore i den nåd.
Stadgan utstakade, och dels alt allmogen både såsom nämndemän biträder vid utsökningar och syneförrättningar och uti socken-näranderne deltager i omsorgen om ordning och säkerhet, samt i följd häraf borde ifrån fjerdingsmansbefattningen såsom kommunalbestyr befi ias;” hvarföre motionären föreslagit: ”att de med fjerdingsmans-befattningen nu förenade göromål malte af Länsmännen och Kronofogdarne genom dessas upbördsskrifvare bestridas”.
Den 5:te motionären yttrar: ”att, ehuru R.
St., vid beviljad förhöjning utaf landslatens och i synnerhet länsmännens aflöning afsell, alt fjerdingsmans-befattningen skulle lindras och återföras lill hvad den från äldsla tider varit, ifrågavar. författning likväl sanktionerat alla de lill fjerdingsmännens förfång tid efter annan tillkomne missbruk; att det i den nåd.
Sladgan uttalade begreppet ”menighetsbestyr” vore vid tillämpningen förvridet, icke allenast genom sjelfva beskaffenheten af de bestyr, hvilka blifvit fjerdingsmännen ålagda utan äfven genom stadganderne, att han skall förses med ”tjenstebref” af kronofogden samt att han skall utföra ”förmäns” updrag och lyda under K.
Def:h:des samt Kronofogdes och Länsmans hefallningar”.
Jag vill icke fortsätta uprepandet af allt, hvad motionärerne yttrat, ty deras anmärkn:r hafva nästan alla samma syfle; dock tillåter jag mig, att erinra ”hurusom den siste motionären tillstyrkt frambärande till K.
M. af enhällig protest emot den tunga, som genom ifrågavar. förordning blifvit pålagd Svenska bonden, och hvilken vore så stor, att den såsom annan beskattning boil endast med R.
St:s bifall kunna åläggas”.
Jag skulle hafva trott, att dylika klagomål bort hafva föranledt Utsk. till undersökning, huruvida ifrågavar. instruktion är lämplig eller icke.
Hvad har Utsk. i det stället gjort?
Jo Utsk. yttrar endast: ”K.
M;s ang:de fjerdingsman d. 1 Juni näsil. år ulfärdede nåd.
Stadga, hvilken blifvit föranledd af rikets sednast församlade Ständers derom framställda underd. anhållan innefattar icke i allmänhet några för fjerdingsmännen nya skyldigheter, utan de, som de i den nåd.
Stadgan upräknas, hafva till största delen varit genom serskilda äldre författningar ålagde och äro nu endast på ett ställe sammanförde”.
Jag vill med få ord hafva sagt, att denna Utsk:s npgift icke är sanningsenlig, och den siste talaren har till stor del uplyst detta.
Af de befattningar, som genom den Kongl, instruktionen blifvit fjerdingsmännen ålagde, finnas flere, som icke äro uptagne i äldre författningar, utan Utsk. har genom en långdragen deduktion slutat sig till att förhållandet varit det af Utsk. up - Den 12 Mars f. m. 335 gifna.
Uti vissa författningar eller reglementen har nemi. blifvit omnämnt arfvode för kronobetjeningen i flere fall, och deraf har man dragit den slutsats, att alla deri omnämnda befattningar förut ålegat fjerdingsmännen, som man ansett för kronobetjente.
Häruti ligger påtagligen ett misstag.
Fjerdingsmännen är icke kronobetjent.
Jag har med serdeles upmärksamhet följt detta ärende, emedan jag såsom ledamot af Ekon.Utsk. vid 1840 års riksdag deltagit i öfverläggningarne derom, och jag kan lugnt försäkra, att Utsk:s ofvannämnda upgift, alt den K. instruktionen icke innehåller andra bestämmelser för fjerdingsmännen, än som uptagas i äldre författningar är sanningslös.
Jag yrkar således återremiss af betänk, och att Utsk. må efterkomma motionärernes önskan att vinna en rättelse i instruktionen, den jag anser obehörig, oriktig och olämplig, enär den påbördar landtmannen en tunga, sora honom icke lagligen kan och bör åläggas.
Alskillige talare hafva yttrat sig öfver frågan, huruvida fjerdingsmansbefattningen vore ett kommunal- eller kronobeslyr.
Jag erkänner, att, såsom förhållandet nu är, befattningen, på sätt motionärerne ganska riktigt anmärkt, icke bör anses såsom ett kronobeslyr.
Det är ostridigt, att fjerdingsmansbefattningen ursprungligen varit ett kommnnalbéstyr.
Det var så i början af kommunernes utveckling eller af samhällets tillkomst, då en ordnad verkställande makt ej fanns, men i den mån denna makt organiserades och blef stark, i samma mån missbrukade embetsmännen sina rättigheter, för alt befria sig från en mängd obehagliga göromål och hvälfde dem på fjerdingsmännen.
Vid böl jan af detta århundrade eller rättare sagdt något sednare, då Svenska representationen började åter komma till lif, upstodo klagomål öfver den tunga, hvarmed fjerdingsmännen blifvit belastade, och allt sedan 1830 års riksdag hafva R.
St. ouphörligt yrkat befrielse från detta bestyr i dess nuvar. form, det de önskade förvandladt lill ett komraunalbeslyr, och att kronans tjenstemän må utöfva de göromål dem åligger och fjerdingsmans-befattningarna återföras lill hvad de ursprungligen varit eller menighetsbeslyr.
Vid 1828 års riksdag yttrade K.
M. den åsigten, att dessa befattningar borde vara icke en tjenst, utan betraktas såsom municipalbestyr.
Vid 1S40 års riksdag föreslog K. M i proposm N:o 4, att det till fjerdingsmännen utgående Statsanslag skulle i mån af n. v. innehafvares afgång uphöra, under förutsättning att fjerdingsmännen icke må besväras med sådane göromål, som rätteligen tillhöra kronobetjeningen".
N:o 42 för samma riksdag innehåller sid. 7, jemte tillstyrkande af löner åt Länsmännen, ”att då fjerdingsmansbefattning utgjorde ett municipalbeslyr, samt fjerdingsmännen, sedan Länsmännen erhållit förbättrade lönevilkor, borde befrias från sådane göromål, som rätteligen böra af kronobetjeningen besörjas, borde de af statsanslag till fjerdingsmännen utgående löner vid innehafvarnes afgång indragas”.
Sedan sålunda K. M. och R.
St. vid flera föreg:de tillfällen yttrat den åsigt, att fjerdingsmansbefattningen borde utgöra ett kommunalbestyr, så utkom sisth år instruktionen för fjerdingsmännen, deruti säges, att fjerdingsmännen skola vara biträde åt kronobetjeningen, och ehuru i 4 § af samma 336 Den 12 Mars f. m. instruktion befattningen betraktas såsom elt menighetsbestyr, medgifver likväl 1 § Landshöfd:n alt tillsätta så många fjerdingsman, han finnér nödigt.
Befattningen skulle således vara ett kommunalbestyr Mine Hrr! hvilket, i händelse K. Bef:h:de finner Länsmannen för mycket öfverhopad af göromål, K.
Bef:h:de eger att updraga åt 2, 3 å 4 fjerdingsman inom hvarje församling och säkerligen lärer han icke underlåta alt begagna sig af denna rättighet, ty det ligger i Landshöfdis intresse, att Länsmännen icke betungas med för mycket arbete.
Nu vill man, att fjerdingsmännen skola aflönas af kommunerne, men icke destomindre skola de tillsättas af K.
Bef:h:de och lyda hans befallningar.
Härigenom skola fjerdingsmännen ouphörligt öfverhopas med göromål, hvaraf följden blir, att en mängd svårigheter upslå, att erhålla eller finna personer, hvilka vilja åtaga sig bestyret, och lyckas man alt erhålla någon, så blifva hans anspråk på aflöning äfven stegrade.
Kortligen: K.
Bef:h:de tillsätter dessa tjenstemän och bestämmer deras göromål, men kommunerne skola betala dem.
Till sådana inkonseqvenser kommer man, då man i författningar icke vidhåller principer.
Den siste värde talaren har yttrat, att fjerdingsmännen fortfarande borde förblifva hvad de nu äro, nemi. kronans tjenstemän, de der böra aflönas af folket, ty, säger han, folket blir såmedelst den sista länken af den verkställande makten.
Härutinnan är jag af fullkomligt olika åsigt med den värde talaren, ty månne folket kan sägas utgöra den verkställande makten i sista hand derföre, att detsamma undfår eller lemnäs äran att betala fjerdingsmännen?
Jag anser folket härutinnan icke hafva annat att göra, än att betala och betala till det belopp, som K.
Bef:h:de eger att bestämma, emedan honom tillkommer, att bestämma fjerdingsmännens antal och att göra befattningen nästan omöjlig att fullgöra.
På dessa grunder yrkar jag återremiss af betänk, och attUtsk. vid frågans förnyade pröfning måtte taga i öfvervägande icke endast hvad motionärerne yttrat, utan äfven hvad Konung och R.
St. vid flere föreg:de riksdagar i ämnet uttalat, nemi. att fjerdingsmansbefaltningen må återföras till hvad den förut varit och bör vara eller ett kommunalbestyr, och med detta vilkor anser jag, att alla, sorn i kommunen bygga och bo, böra i bestyret deltaga.
Om ett sådant förslag till R.
St. återkommer, så förklarar jag mig såsom säteriegare villig alt antaga detsamma, men att vara tjenstedräng åt Länsmannen, det bestrider jag.
Det nu anmärkta utgör icke den enda prineiplösheten i Utsk:s betänk.
Hvad princip ligger väl till grund för förslaget, då Utsk. förklarar fjerdingsmans-befaltningen vara elt kommunalbestyr, men det oaktadt icke ålägger alla, som bo inom socknen, att taga del deri? hvarföre har då Utsk. föreslagit, att endast egare af säteri, rå och rörs samt insockne frälsehemman äfvensom boställen, skattlagda torp eller bebyggda lägenheter samt fabriker, verk och inrättningar skola i bestyret deltaga; hvarföre har Utsk. icke ansett nödigt att genom sitt förslag söka göra gällande den grundsats, som blifvit nedlagd i sockenstämmo-förordningen, att alla de, som deltaga i sockenstämma - Den Mars f. m. 337 kenstämma, jemväl böra deltaga i kommunala afgifter.
Jag yrkar ålerremis af betänk.
Fjerdingsmans-befattningen är en af de vigtigaste på landet, emedan genom den i första hand beredes möjligheten att bibehålla ordning inom kommunen.
Dessa befattningar kunna visserligen betraktas såsom krono och menlghetsbestyr och måhända äfven hänföras till kronobetjeningens befattningar, der fjerdingsmännen ega boställen; men dä medgifvas måste, att de böra utgöras af socknarne pä landet, nödgas man anse dem såsom kommunalbestyr.
Men huru är förhållandet med de så ofta omtalade kommunalbestyren på landel?
Man tror, alt menigheterna serdeles godvilligt befatta sig dermed, men så är icke förhållandet.
Hvarje hemmansegare på landet är redan genom bestyr och omsorger i och för jordbruket samt andra näringsomsorger så sysselsatt, att han icke med alfvar kan deltaga i kommunalbeslyren, hvilka tid efter annan blifvit ganska mycket betungande.
Man har derföre i sednare tider
Velat tillskapa en slags embelsmän inom socknarne, och förse dem med löner, på det alt de uteslutande må kunna egna sin tid till verkställande af K.
Bef:h:des bud och befallningar jemte de göromål, som egentligen äro att hänföra till kommunalbestyr.
Om förhållandet nu är, hvad jag har mig ganska väl bekant, all i en del landsorter, det är med mycket svårighet förenadt, alt erhålla någon person, som vill åtaga sig ordförande-befattningen uti sockennämnderne, med mindre han erhåller något arfvode; så, och då det är angeläget, att desse fjerdingman finnas, hvilkas befattningar enl. min åsigt äro att anse såsom menighetsbestyr, är det väl äfven billigt, att de erhålla af kommunen något understöd i och för sina befattningar.
Man har sagt, att skyldigheten, alt deltaga i fjerdingsmans-beslyret vore för R. o. Ad. ett ingrepp i dess privilegier.
Jag vill icke utlåta mig häröfver men anhåller, att få fästa upmärksamheten derpå, att det s. k. ypperliga frälset, hvilket utgöres af säterier, rå och rörs samt insockne frälsehemman, redan nu, i likhet med andra hemman af hvilken natur som helst, deltaga i hvarjehanda bestyr och utgifter inom socknarne, såsom för bro- och väghållning, kyrkobyggnad, prestgårdbyggnad och falligvårds-afgifter m. m.
Uti 8 och 9 §§ af It. o. Ad:s privilegier af d. 16 Okt.
1723 föreskrifves väl, att det ypperliga frälset skall till hälften emot kronoskatte-jorden deltaga i alla evira onera, men jag skulle icke tro, att egare af detta ypperliga frälse numera vilja undandraga sig den ringa kostnaden i och för bidragen till fjerdingsmans aflöning.
Hvad angår frågan om befrielse för boställen att deltaga i fjerdingsmännetis aflöning, så medgifver jag att, i händelse bestyret skall utgöras genom omgång, det blir omöjligt t. ex. för en i tjenst kommenderad officer, att deltaga i sådana bestyr, som blifva personliga.
Jag har mig likväl bekant, att på många ställen å landet utgöres fjerdingsmans-befattningen icke omgångsvis, utan kommunen förenar sig om utöfningen deraf, och det utan undantag afhvilken jordnatur som helst, men befattningen bestrides af blott en, dertill genom val 4 H. 22 338 Den 12 Mars f. m. utsedd person, vanligen skrifkunnig och känd att vara välfräjdad.
Delta har sedermera blifvit sladfästadt genom K.
Stadgan d. 1 Juni 1850.
Beträffande åter boställens skyldighet, att deltaga i bestyret, hvarom jag hade nyss äran nämna, så utgöras de högre embetsmännens boställen af kungsgårdar och säterier, men lägre emhetsmäns boställen äro af krono natur.