Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grosshandlaren Liljewalch hade emedlertid på sin bekostnad engagerat Idr Assessor Plageman att passera vintren i norden, för att undervisa allmogen i sättet att samla kåda, att tillverka pottaska o. m. d.
Han lät äfven anlägga en fabrik i Skellefteå för tillverkning af hartz, terpentin, kimrök, som bedrefs i så stor scala, som tillförseln af råämnen medgaf; och denna anläggning, i förening med inköpet af förenämnda effeeter, erkändes allmänt i orten att verka såsom en utmärkt gagnelig fattigvård.
— Der, hvarest folket ej genast fattade fördelen af pottaske-tillverkningen, lät Hr Liljewalch med betydlig uppoffring, legde arbetare mot dagspenning, samla träd att bränna aska, hvarigenom slutligen fördomen öfvervanns, och bränningen blef allmän.
Till raska bönder, som ville anlägga pottaske-fabrik, eller vidtaga någon annan åtgärd för tillgodogörande af landets alster, lemnades betydliga förlager i spanmål och penuingar.
En af de sålunda tillkomna fabriker tillverkar nu ensamt 6000 lisp. pottaska om året.
Hr Liljewalch yttrade alltid, att förenämnda små binäringar — med undantag af pottaske-tillverkning, hvilken kan drifvas i stor scala — hufvudsakligen vore alt betrakta såsom medel att vänja de egentligen fattige till någon Den 7 Mars e. ra. 3o3 slags industri, i utbyte mot det nog öfverhandtagande tiggeriet, oell da Ilr Liljewalch, för att uppmuntra arbetet, betalte dessa i allmänna handeln mindre användbara artiklar högt, har han derpå förlorat minst >5,ooo r:dr, hvarå ensamt på artikeln björksvamp omkring hälften af denna summa.
Allt måste betalas i början nära dubbelt högre, än hvartill det kunde fås, sedan folket vant sig vid insamling och beredning.
Till vissa socknar afsändes en mängd Engelska kransågar, med uppmaning lill de skogägande inne vånarne att lära sig begagna dem till handsågning af plank, för att få nytta af sin förträffliga skog.
Följden blef, att handsågade plankor redan på följande sommaren levererades för omkring 25,ooo r:dr r:gs.
Det visade sig snart, att den af Kronan mottagna spanmål var otillräcklig, vid underrättelse hvarom Ilr Liljevalch, på eget förlag, successivt afsönde ytterligare omkring 16,000 t:r spanmål och mjöl lill olika hamnar inom länen.
Ehuru ingen kunnat neka oss, att för denna sednare chargera högst möjliga pris, fick jag uttryckliga order att sälja den till samma priser, som den af Kronan emottagna, oaktadt vi, i anseende till sädesbristen i orten, lika lätt kunnat erhålla minst 3 r:dr högre pris pr tunna.
Ensamt härvid anser jag således
Hr Liljewalch hafva åt orten eller rättare åt det nya undsättningssysteinet gjort en uppoffring af /[o ä 5o,ooo r:dr.
Innevånarena känna och erkänna tacksamt detta förhållande.
— På sommaren 1834 efter det svåraste missvextåret såldes spanmålen i Norr- och Westerbotten till lägre priser, än der varit vanliga, äfven under goda år.
Sedan den mest trängande nöden för ögonblicket hunnit afhjelpas, och den fattigaste delen af befolkningen kommit i gäng med ofvan uppräknade binäringar, med glad utsigt att deraf kunna förtjena till brödföda, började Hr Liljewalch att tänka på befrämjande af sådana större företag, hvarigenom vidsträcktare stadigvar. rörelse skulle kunna grundläggas.
Till den ändan riktades uppmärksamheten synnerligast på skeppsbyggeri, samt directe export till främmande länder af ortens produeter.
Det befanns således nödigt att dela rörelsen under tvänne hufvud-etablissementer, det ena för Norrbotten i Luleå, och det andra för Westerbotten i Skellefteå.
Undertecknad erhöll på sin lott det sednare.
Som många i skeppsbyggeri skicklige arbetare saknade sysselsättning, och allmogen anhöll alt få lemna skeppsvirke, företogs skeppsbyggnader på 2:ne ställen, nemi. vid Sikeå och Gladviken.
LTnder de föregtde åren hade en t:a korn måst betalas med värdet af circa 4 Lr tjära.
Jag fick order att erbjuda allmogen byte af en t:a korn mot tvänne t:r tjära, och mottog under 1834 något öfver 20,000 t:r tjära.
Om vi antaga, att dessa 20,000 t:r tjära, som nu lemnade producenterne i utbyte värdet af 10,000 t:r korn, ej skulle hafva gifvit stort mer än hälften under förflutna åren; så 3o4 Den 7
Ma fs e. ta. visar sig lätt hvilken ofantlig vinst en orts allmoge kan hemta endast af täflan i handel.
En af de frivilliga åtgärder, sorn medförde största olägenhet och förlust ii;, för Hr Liljewalch, på samma gång som den beredde beqvämlighet och vinst för allmogen, var hans transporter af säd från hufvudorterna, dels längs kusten, dels till det inre af landet, samt mottagandet af producterna* på de lastningsställen, som för bonden voro beqvämast.
För den, sorn blott kan köpa en half eller quart t:a säd, är det af vigt att få hemta detta lilla parti på 5 ä 6 mils närmare väg, hvaremot transporterna för leverantören medför undermål, commissionsarfvode, magazinshyra m. m., om ock forlön af köparen skulle ersättas.
1834 anlades i stor scala för Hr Liljewalchs räkning, under särskild styrelse, ett skeppsvarf i Luleå, som ännu fortfar med oförminskad drift, oell hvarest redan mellan 4° och 5o kölar blifvit sträckta.
Rörelsen vid nämnda Varf har varit så liflig, att timmermän hemlats på i5 ä 20 mils afstånd, och i dagspenning utgifvits omkring 5o,ooo r:dr r:gs på ett enda år.
Nämnda varf lär också vara det största och bäst inrättade privata skeppsvarf i Sverige.
— Det erkännes allmänt, att Or Liljewalchs undsättning boredt innevånarne mångfalldigt större nytta och belåtenhet, än sorn kunnat vinnas, ifall Staten hade under de sednare, liksom under de föregående åren, fortsatt det gamla undsättningssystemet och måhända dervid ånyo uppoffrat en half eller lie! million r:dr.
Den rörelse, till hvars införande Hr Liljewalch så verksamt bidragit, tjente ej blott att lindra nöden för ögonblicket, utan äfven att förekomma framtida nöd.
Hela beloppet af Hr Liljevalchs omsättning i norra länen anser jag kunna uppskattas till något öfver en million r:dr, och minst 3o,ooo menniskor hafva rönt directe fördelar deraf, medan liela den öfriga befolkningen skördat frukten af den täflan, som de beredt.
Vid indrifvandet af fordringarna har han alltid gått tillväga med en exempellös skonsamhet, och af detta skäl kommer att på de ännu utestående göras betydliga förluster, oberäknadt dem, hvilka redan äro gifna.
Jag betviflar, att någon enskild man någonsin skall våga ett så stort och svårt företag, som undsättande af tvänne redan af missvext utblottade provinser; åtminstone torde det blifva svårt finna någon, som, med så fullkomligt förbiseende af egen fördel, och en så lycklig förmåga att hitta på sysselsättning för behöfvande af olika capacitet, vilt uppoffra capitaler och tid för en ide'e.
— Denna ide'e var hos Hr Liljewalch: ”att bevisa, att man genom klokt ordnande af ett lands industri ej blott för eko ramer nöd under missvexter, utan äfven, oaktadt fortsatta missvextår, der kan införa en viss grad af välmåga.” Han (Hörer till 3:dje Haft., sid. 3o5.) Afskrift.
Bilaga Litt B.
Summarisk räkning öfver undsättnings-anstalterna efter missvextären i83o med i838.
Lyfladt frän R.
St:s Riksg:s-contor , enl. förteckning
Extra uppbörd
Vinst ii försald och itlborgad spanmal, Hallands läns undsättnings-redogörelse Götheborgs d:o Skaraborgs d:o Kopparbergs d:o Jemtlands d:o Westerbottens d:o Norrbottens d:o Skeppsholms magazins d:o liq,viden med Grosshandlaren Liljewalch för levei transporterad spanmål erad och n n v 11 Räntor , Elfsborgs läns undsättnings-redogörelse Wermlands d:o Jemtlands d:o Westerbottens d:o liqviden med Grosshandlaren Liljewalch för öfvértagen spanmål 1,264: 42. 9- 796: 36. 3,321: 12. 10 883: 2. 3 517: 4- 7 8,177: 40. 10 22,962: — 6 3,8io: 10. 7 ii,i 36: 7- 680: 12. 6 46: 5. 4 i37: 33. 7 81: 32. 781: 11. 6
Er satinius, för förolyckad spanmal, enl. Westerbottens läns undsättnings-redogörelse enl. 11 11 ii ii ii Observationer , Elfsborgs läns undsättnings-redogörelse ’ d:o d:o Westerbottens d:o Norrbottens d:o liqviden med gåfvofonden . . . . Skaraborgs Kopparber i4: 3o. 4 6i5: 19. 5 54: 32. — i54: 7. 4 85g: 8. 6: 45. 52,86g: i3. 8. 1,676: 46. 11. 791: 3i. 4. i,7°4: 47.
Summa r:dr b:co Credit. siJskrif ning:
En tredjedel af primitiva undsättningsskulder jemlikt R.St.-s af K. M. i nåd. gillade beslut, enl.
Westerbottens läns undsättnings-redogörelse . . . . . . 72,166: 35.
„ Norrbottens d:o 108,224: 25. 3.
. t8o,3go: 12.
Transport i8o,3go: 12. 3.
Banco. 1,400,000 57,042 42 11 L 457,04214^ 111 Transport i8o,3go: 12. 3.
För bristande tillgång, enl.
Kronobergs läns undsättnings-redogörelse ng5; 24.
,, Hallands d:o 227: 2q. 5.
„ Elfsborgs d:o 3,205: 2. 7. „ Skaraborgs d:o 8,585: 27. 5. „ , „ - 12,813: 35. 5.
M aga zin s-afsk rifning och öfriga omkostnader för span målens vård m. m. samt transportförluster , enl.
Hallands läns undsättnings-redogörelse 1,237: 18. 4.
„ Götheborgs d:o . 631: 1. 11!
„ Elfsborgs d:o 3q5: 20.’ 7. „ Skaraborgs d:o 13,419: 3. 11.
„ Kopparbergs d:o . 460: 6. 7. „ Jemtlands d:o 2,643: 22. 1.
„ Westerbottens d:o 10,079: 37. — „ Norrbottens < d:o 8,609: 11". 6.
,, Skeppsholms magazins-räkning . 9,83-1: 3i. 7. „ K. Räntekammare-x-äkningen qoi: 3. 10! —-—I 1 48,208: 22. 4.
Godtg/orda räntor, enl.
Elfsborgs läns undsättnings-redogörelse . ... , : ; 97: 25.
Förlust å försåld och öfverlåten spanmål, enl.
Elfsboi’gs läns undsättnings-redogörelse 122: 39. 3.
Skaraborgs d:o 16,076: 12! —'
„ Westerbottens d:o 10 855: 7. „ Norrbottens d:o „k: a8. 11.* OQ „ , „ - 38,023: 32. 9.
Remisslage, enl.
Kronobergs läns undsättnings-redogörelse . ; 73.* 46. 2.
Hallands d:o 253’. q‘ lo[ ,, Götheborgs d:o 147- 35.
xo. „ Elfsborgs d:o 33o; ,2. _ 5, Skaraborgs d:o 157: 46: 8. „ Wermlands d:o 4,. q#
„ Kopparbergs d:o i35: 3v. 5.
„ Gefleborgs d:o 9: 24.
— „ Jemtlands d:o 24: 27. n. „ Westei'bottens d:o ^3:
„ x,3oi: 18, 2.
Leverering, till R.
St:s Riksg:s-cont,, enl. förteckning Transport 281,435 250,000 531,435 1 L Transport Contant behållning, som äfven kommer att dit aflemnas, enl. K.
Räntekammare-räkningen 28,779: 33.
Hallands läns undsättnings-redogörelse 43o: 22. Wermlands d:o 18,787: 4°- Jemtlands d:o 4g3: 16.
Norrbottens d:o 4>%': 24' » }> Balance den 51 Oct. 1859 :
Creditiv-fondens fordran j uti länen utestående > enl.
Hallands läns undsättniugs-redogörelse .... 20. 2.
Götheborgs d:o .... 42. 1.
Elfsborgs d:o .... 5. 5. 57 Skaraborgs d:o .... 7- 3. Wermlands d:o .... 4o. — V Kopparbergs d:o .... 28. 3. 55 Gelleborgs d:o .... 20. 7- 55 WesterNorrlands d:o .... 1. q- Jemtlands d:o .... 16. Westerbottens d:o .... l7- 2. 55 Norrbottens d:o .... 32. 9- 817,583: 3g.
Hos Statsverket för disponerad spanmål, Creditiv-fonden tillhörig 6,562: 3o. Ilos Grosshandlaren m. m. Liljewalch 48,378: 27.
Summa r:dr b:co 531,435 53,082 872,525 ,457,042 Stockhol® af Allmänna Magazins-contoret den 2 December i83g.
Fr. Miillern.
Vidimeras ex o frido Jac.
Miillern.
Bilaga Litt. C. Liqvid med Grosshandlaren och Ridddaren af K. Wasa Orden, Hr C. F. Liljewalch,för emottagen span mål och uppburna förskott, i ändamål att tillhandahålla Westerbottens och Norrbottens Län undsättnings-spanmål.
Hr Grosshandlaren m. m.
Liljewalch påföres: emot bestämda pris öfvertagen undsättningssäd, att tillhandahålla och Norrbottens nödlidande innevånare: Westerbottens Westerbottens läns redogörelse påförer spanmål för Norrbottens läns d:o d:o ...... .... 20,704: 3g. — 21,828: 44- 6. 42,»33 50,000 ■> r.
Q Uppburna förskott till anskaffande af spanmål för Norrbottens ningsbehof:
Norrbottens läns redogörelse påförd contant ........ läns undsätt-
Ranta, å levereringen till K. Räntekammaren å d:o till Norrbottens läns ränteri 166: 23. 1. 564: 36. 5. 731 6 l 1 Summa r:dr b:co 93,264,47 — C r e d i t.
Hr Grosshandlaren m. 111.
Liljewalch godtgöres:
Contanta inbetalningar lill K.
Räntekammaren år i836 capital „ i83y d:o ' ,, i838 d:o „ i83g capital . ränta 2000: — — 33: 35. 6. 13,86o: — — 18: 24. — 5,328: 147: 47. 1. 21,388: 10. 7. 23,498: g. — Till Norrbottens
Läns ränteri, enl.
Norrbottens läns redogörelse 44,886 48.378 Balance den 3i Oct. i83g:
Hr Grosshandlaren Liljewalchs skuld, att betala till K.
Räntekammaren d:o i Norrbottens ränteri 21,311: — — 27,067: 27. 5 '9 27 7 5 Summa r:dr b:co 93,264 — Stockholm af Allmänna Magazins-contoret den 2 December i83g.
Mullern.
Vidimeras ex olficio Jac.
D e ii 7 Mars c. m. 3oä
Han har lyckats att bevisa sanningen häraf på det mest praktiska sätt, och så, att hvar och en har skäl vara belåten, utom han sjelf, som hittills dervid fått göra alltför betydliga uppoffringar.
— I fall jag skulle berätta, hurusom Hr Liljewalch ej blott undsatte noria orternas innevånare med spanmål, utan att han äfven med högst betydliga penningesummor bidrog till afbördande af kronoutskylder m. m.; huru han vid många tillfällen, genom sin hjelp, räddade personer från den olyckan att på utmätnings-auction se sin egendom bortsäljas för en spottpenning; huru han öfverallt med omsorg uppsökte och genom understöd uppmuntrade fliten: så skulle troligen de, hvilka ej skådat förhållandet på nära håll, beskylla mig att måla för mycket i rosenrödt.
Jag uppmanar derföre innevånarne sjelfve eller deras härvar. representanter att bestämdt och öppet förklara, om icke folket i orten snarare hade skäl att betrakta
Hr Liljewalchs etablissementer såsom nödhjelps- och flit-uppmuntringsanstalter, ditsatta på det allmännas bekostnad, än såsom enskildta handelsföretag; om icke spanmålspriserna, sedan Ilr Liljewalch började sin undsättning, i allmänhet varit lägre än förr; om icke priset på landets liufvudproduct, tjära, deremot småningom stigit nära 5o proc., samt om icke arbetslönerna i orten blifvit genom den införda rörelsen förhöjda äfven omkring 5o proc. Nordmaling d. 29 Dee. 1809.
Janse.
I anledn. af förestående skrift, får jag intyga, alt Hr Liljewalchs företag i Norrbotten för den arbetande classen medfört ganska stor nytta, emedan arbetsförtjenst blifvit af honom beredd åt alla, som velat arbeta; och att jag har mig bekant, det Hr Liljewalch ännu har för utborgad undsättningsspanmål utestående betydliga fordringar, hvaraf, efter hvad jag lika bestämdt känner, en stor del aldrig kan utbekommas.
Stockholm d. 28 Fehr. 1840.
J. Lundberg, Riksdagsman för Piteå, Neder- och ÖfverLulcå samt
Råneå socknar i Norrbotten.
I Westerbotten är enahanda förhållande, som förut är omnämndt i Norrbotten.
Stockholm d. 28 Febr. 1840. A. Nordmark, Olof Olofsson , Riksdagsman för norra dom- Riksdagsman för södra domsagan i Westerbotten. sagan i Westerbotten.
Lika lydande med originalet intyga : Henry Harden. P. Josephsson.
(Se vidstående Bilagor Litt. B och C.) Lades på bordet. 3oG Den 5 Mart c. m. Gr. Spens, Carl Gustaf, hade ingifvit ett anförande, som upplästes, så lydande:
Att det systeme, som i afseende å utgörandet af de ordinarie eller grundskatterna i Sverige är gällande, medför väsendtliga olägenheter, samt att, lill stor del såsom en följd deraf, särdeles långsamhet och vidlyftighet uti alla utskylders uppbörd och redovisning äger rum, har i sednare tider mer och mer blifvit visadt.
Detta förhållande är ock lätt förklarligt, då man erinrar sig, att den mängd olika titlar, hvaraf förstnämnda skatter bestå, för lång tid tillhaka tillkommit i mån af tillfälliga behof, och sedermera öfvergått till ständiga, samt alt, i fråga om uppbördsverket, allt hufvudsakligen befinnes i samma skick, som för mera än ett sekel tillbaka, ehuru mycket, som då kunde vara ändamålsenligt, numera, i följd af förändrade förhållanden, icke vidare är tjenligt.
Flerfalldiga utvägar hafva, tid efter annan, blifvit påtänkta till beredande af lindring uti grundskatterna eller deras jemnare fördelning; men då, i anseende till dessa frågors vigtiga och grannlaga beskaffenhet, ovisst är, om och hvad förändring deruti kan tillvägabringas, är det emedlertid af verkligt behof påkalladt att, oberoende deraf, söka åtminstone åstadkomma all den förenkling uti sättet för de ordinarie skatternas utgörande samt uppbörds- och räkenskapsverket, som, utan rubbning af hufvudgrunderna, kan aga rum.
Jag torde, på grund häraf, kunna hoppas R. o. Ad:s öfverseende med några föYslag i denna syftning.
Grundskatterna, såsom beroende af skiftande varuvärden, utgå ojenmt och blifva störst de år, då dåliga skördar lemna den minsta tillgången till deras gälldande, och då den mängd olika titlar, hvaraf de bestå, skola årligen efter markegång beräknas, medför sådant mycket besvär samt försvårar redogörelse-arbetet, hvarförutan uppbörden och redovisningen derigenom fördröjes.
För att i möjligaste måtto undanrödja förstnämnda olägenheter, hafva R.
St., enligt deras den 17
Maj 1835 till K. M. aflåtna und. skrifvelse, beslutat, dels att de ränletitlar, hvaraf grundskatterna nu bestå, borde till ett färre antal reduceras, dels att dessa skatter skulle erläggas i contant, efter ett medium af skatteårets och nästföreg:de 9 års markegångspris; hvilka beslut likväl icke blifvit bragta till verkställighet.
Att olägenheterna af de stora omvexlingarna uti skatternas belopp derigenom skulle undvikas, är ostridigt, likasom att, om räntetitlarnes reduetion en gång blefve tillvugabragd, sådant skulle medföra mycken lättnad; men betraktar man närmare det otroliga arbete en dylik förvandling af räntorna å alla Sveriges egendomar skulle erfordra, och de svårigheter, som uppstå att utbyta de nuvar. räntetitlarna så, att de nya icke, förr eller sednare, genom förändringar i varuvärden, blifva betydligt afvikande Den 7 Mars c. «n. 3oy frän nuvar. förhållandet, samt slutligen den ofantliga mängd tvister, hvilka, genom hvarje jordägares rätt att anföra klagomål öfver den verkställda omflyttningen, kunde uppkomma, torde det vara problematiskt, om fördelen af den ifrågaställa reductionen vore emot svårigheterna dervid svarande.
Ostridigt är, att, oaktadt de här nyss förut omförmälda förändringarna, de anmärkta olägenheter af vidlyftighet och långsamhet komma att hufvudsakligen qvarstå.
Äfven dessa torde dock kunna i väsendtlig måtto undanrödjas, om den modification uti ofvanomförmäldta beslut ägde rum, att, i stället för medelprisets bestämmande hvarje år, detsamma fastställdes för en längre tid, hvarigenom, utan att utskyldsbeloppet på det hela underginge någon förändring, den fördel vunnes, att de vidlyftiga uträkningarna å ordinarie-räntan icke behöfde årligen förnyas, samt dess debitering ej, som nu, uppehållas till den lid, då årets markegång blifvit fastställd.
Olägenheten af räntepersedlarnes stora antal blcfve då äfven föga kännbar, och reductionen deraf kunde således antingen förfalla eller tills vidare anstå.
Af sådan anleda, anser jag mig böra vördsamt föreslå, alt lösniugsprisen för ordinarie räntan och kronotionden mätte bestämmas för 5 år i sender, grundade pä medium af niis tfö rut gångna lo års markegång.
Då, i händelse af bifall härtill, behofvet icke fordrar, att markegångssättningen påskyndas, skulle det, utan hinder för uppbörden, blifva möjligt, att för nämnda åtgärd bestämma en lämpligare lid än hittills, så att markegången kunde utgöra ett sannare uttryck af de verkliga medelprisen för året, hvilket ock vore så mycket angelägnare, som intressena för markegångssättningen blefve vida mindre, än för1 närvar., då årets utskylder äro deraf beroende.
På grund deraf, och med hänsigt tillika till den förändring vid mar— kegångssättningen, som erfordras, i händelse afseende fästes å hvad jag härefter framställer angtde indelta räntornas disposition, tillstyrker jag, alt SlatsUtsk. mätte föreslå nödiga förändringar , så val uti liden för markegångssältningen, hvilken torde böra framflyttas minst lill Februari månad , som hvad dervid i öfrigt bör iakttagas, på det att densamma, bättre än hittills, må öfverensstämma med de priser, som verkligen äro gångbara; börande jemväl stadgas, alt ändring uti hvad länens deputerade dervid bestämma, icke må kunna af K, Kammar-colleg;ni förordnas.
En annan omständighet, som medför flera väsendtliga olägenheter och betydligt bidrager till vårt invecklade räkenskapsverk, är vissa indelta räntors disposition directe till löntagare m. fl.
Den tid detta löningssätt stadgades, kunde en dylik disposition visserligen medföra fördelar och vara af behofvet påkallad; men nu hafva förhållandena betydligen förändrat sig.
För räntegifvaren medför detta stora svårigheter, och mången gång nödgas lian, för undvikande af 3o8 Den 7 Mars e. m. obehagliga tvister m. m., lösa sådana räntepersedel' högre •än efter gängse priser, hvarigenom skatten blir drygare, än den är beräknad och borde vara.
För räntetagarne åter är detta lösningssätt lika ofta högst obeqvämt, i anseende till de svårigheter och besvär, hvilka med uppbörden hos en mängd olika personer äro förenade, samt emedan han endast en gång hvarje år, och då efter långt uppehåll, får uppbära sin lön, hvars belopp för öfrigt aldrig på förhand kan tillförlitligt beräknas.
Denna anvisning af indelta räntor medför äfven, på sätt här ofvan är yttradt, en betydlig inveckling af räkenskapsverket och vållar att, då en mängd räntor äro anslagna till stater och corpser, de skola först, såsom anordnade, afföras uti de allmänna kronoräkenskaperna, för att sedermera ånyo förekomma lill redovisning uti nämnde staters och corpsers redogörelser, hvarigenom (lere personer sysselsättas för en uppbörd, som, utan väsendtlig tillökning uti göromålen, skulle kunna i sammanhang med öfriga kronouppbörden indrifvas och redovisas.
Härtill kommer äfven att, med undantag för militärer, der en jemkning för några år tillbaka ägde rum, de indelta lönerna äro högst ojemnt fördelade, hvaruti rättelse, med bibehållande of detta löningssätt, är svår att tillvägabringa.
Med afseende härå föreslår jag, det StatsUtsk. matie taga clemia fråga i noggrannt öfvervägande och tillse, huruvida icke elei må vara lämpligt, att alla anordnade indelta räntor till stats7>crket indragas, Jör alt, i sammanhang med öfriga skatterna, af Kronans uppbördsman indrifvas och redovisas, emot det att nuvar. indelningshafvare derföre erhålla contant ersättning, beräknad efter medium af näslförutgångna 10 års markegång, hvilka anslag på läns-staterna uppfördes och äfven tillf ollo eflertradarlie, intilldess annan reglering, i afseende å framlida lönebeloppen, kunde blifva vidtagen.
Hvad angår de i afseende å sjelfva uppbörden och redovisningen gällande stadganden, förekommer dervid, alt, sedan, t. ex. för år 1840, mantalsskrifningen ägt rum i JNTov. i83g, kunna utskylderna ej infordras, förrän uti Jan. och Febi-, månader år iB/jt, och redovisas summariskt den 1 Maj s. å.; hvarefter den egentliga eller special-redogörelsen d. 1 Sept. s. å. till Konungens Bef:h:de ingifves och landsboken först den 1 Juli 1842 inkommer till K.
Kammar-rätten för gransknings undergående.
Det är således icke mindre än i4 ä i5 månaders tid, som förflyter ifrån skattskrifningen, hvilken skall ligga till grund för utskyldernas debitering, till dess uppbörden börjar, hvarefter det dröjer ytterligare 16 månader, innan räkenskaperna till den hufvudsakliga revisionen aflemnas.
Att under förstnämnda tidrymd en mängd förändringar skola inträffa, som försvåra eller hindra utskyldernas inflytande i enlighet med den verkställda debilerin - Den 7 Mars e. ra. 3og gen, samt slutligen, efter mycket besvär för tjenstemännen, leda till mångå afskrifningar, sorn icke skulle hafva inträffat, derest uppbörden kunnat hastigare följa på skattskrifningen, ligger i öppen dag, likasom olägenheterna af den långa tidsutdrägten, innan vid räkenskaperna yppade anmärknrr blifvit utfärdade och pröfvade.
Då man genomgår serien af de åtgärder, som i och för utskyldernas debiterande, indrifvande och redovisande skola äga rum, möter först en väsendtlig anledn. till vidlyftighet och uppehåll deruti, att då uti städerna bevillningens taxering verkställes endast af Taxer:s-comile'er, skola dessa frågor å landet först förslagvis handläggas afBeredntscomite'er.
För dessa sysselsättas icke blott en mängd personer, såsom ledamöter, utan de med göromål ändock mycket betungade häradsskrifvarne äro deraf en lång lid upptagne och nödgas resa omkring hela fögderiet.
Dessa sednare comiteer äro likväl icke af verkligt behof påkallade och medföra ej någon egentlig nytta, minst motsvarande olägenheterna; ty då Taxerts-comiteerna äro de, som skola bestämma beskattningen, böra de vara så organiserade, att all derför nödig kännedom hos dem må kunna förväntas.
Jag tillstyrker af dessa skäl, all, uti nu uppförande bevilln.-sförordn.