Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På sätt erfarenheten ofta gifver vid handen, kan i annat fall en soldat lätt nog blifva insnärjd af en listig och elak qvinna och narrad att ingå ett äktenskap, som han sedermera under hela sin lifstid får ångra.
Fortfar åter det förhållande, som nu eger rum, eller att soldaten skall anmäla saken hos sin kompanichef, så kommer denne i tillfälle, att, efter sökta och vunna uplysningar rörande den tillämnade bruden, kunna framställa sådana skäl och betänkligheter mot den tilltänkta föreningen, att soldaten sjelf finner sig föranlåten att afstå från densamma, såsom alldeles förhastad.
Jag kau sannerligen icke inse, hvartill det skall gagna att, på sätt Frih.
Creutz sträfvar, lossa på alla möjliga samhällsband.
För min del tror jag, att samhället, befinner sig bäst vid den ordning, hvilken varit och är gällande och som bevisat sig vara nyttig att fortfarande bibehålla.
Man kan icke annat än beklaga att Utsk:t i förev:de fall fästat något afseende vid berörde af Frih.
Crentz famlagda motion.
Med afs:de å de af Utskit till stöd för dess tillstyrkan andragna skäl, kan äfven jag, på sätt förut Gr.
Liljencrants anmärkt, vid gransk - Den 9 Juni e. m. m granskningen nf desamma icke undgå att finna, det de innebar» nära nog ett slags hån Öfver hela motionen, samt antyda att denna tillstyrkan icke skett på allvar; ty då Utsk:t kan tillåta sig att för antagandet af motionen anföra såsom skäl den tendens, hvarför den nuvarande tiden utmärker sig, att vilja lossa på alla möjliga samlin llsband, så har sannerligen detta Utsk. gått så långt, att man verkligen icke kan uttrycka någon glädje deröfver, att någonsin detta Utsk. funnits.
Jag tror det vara en pligt för så väl Ekon.Utskit som andra förnuftiga institutioner, att noga tänka sig före, innan de tillstyrka samliällsbandens lossande, samt att icke andraga såsom stöd för sina tillstyrkanden en tendens att af>- skaffa hvarje lag, så snart den möjligen af någon kan finnas tryckande och besvärlig, enär, på sätt Gr.
Liljencrants redan erinrat, det viii knapt finnes någon individ, hvilken icke någon gång kommer i den ställning att han anser de samhällsband, som honom åligga, vara af tryckande beskaffenhet.
Jag undrar verkligen, huru ett samhälle skulle komma att se ut, om det dråpliga skäl, sorn Utsk:t här anlört, konseqvent komme alt tillämpas.
På dessa skäl och med jemväl fristadt afseende å de erinringar, hvilka Gr.
Liljencrants framställt, med stöd af den erfarenhet.
Grin, såsom fordom sqvadronschef vid *‘tt värfvadt regemente, i detta hänseende haft tillfälle inhemta, får jag afstyrka IL o.
Ad. att bifalla förevide Betänk.
Hr Hjärne, Harald::
Jag hade icke ämnat att yttra mig öfver detta Betänk.; men då det visar sig, att frågan på detta rum väckt mer upmärksamhet än jag väntat eller trott saken förtjena, så torde det kanske för mig vara en pligt att yttra några ord i ämnet, då jag sorn i mångå år tjenstgjort i egenskap af KompagniChef vid ett indelt regde, väl kan antagas ega någon erfarenhet i frågan.
Jag vill dock dervid icke ingå i någon längre vederläggning af Utskds premisser, ehuru jag anser dem tämligen underhaltiga.
Creutz har bär framkastat ett par allmänna satser, i afs:de å hvilka mycket kunde ordas.
Jag vill likväl deröfver icke nu yttra mig, utan blott betrakta frågan från rent praktiskt militärisk synpunkt.
Med hänsigt härtill instämmer jag med de talare, som anse, att det stadgande lrör qvarstå, som bestämmer, att KompagniChefen eger pröfva soldatens anmälan och meddela tillstånd till giftermålet.
Jag anser högst angeläget, att dettn stadgande icke uphäfves.
Vid indelta arméen är nemi. förhållandet, att soldaten oftast inträder i äktenskap vid ganska unga år.
I de flesta fall antages lian till rekryt vid 18 å 20 eller högst ett pär och 20 års ålder.
Man kan då icke anse honom ännu hafva vun Jiit den stadga och erfarenhet, att han, med fullt förtroende till sitt eget omdöme, kan i alla afseenden inse sitt eget bästa.
Åtminstone i den provins, der det regde varit förlagdt, vid hvilket jag tjenstgjort, anses den indelta unga soldaten, så snart han blifvit antagen till rekryt, såsom en ganska väl dokumenterad friare till allmogens döttrar i orten.
Man vet nemi., att han får bibe H. VII. 13 194 Den 9 Juni e. m. hälla sin anställning och sitt boställe sä länge lian lefver.
Samma förhållande, sorn iakttages bland de iner bildade klasserna, eger dessutom gemenligen icke rinn bland allmogen, att nemligen qvinuan har försyn för att sjelf upträda som friare; ty det händer, att den unge soldaten, isynnerhet om han ser bra ut, genast erhåller en hel mängd sådane friare; och de flesta af dessa ii ro vanligtvis 10 till och med 20 år äldre än han.
Vid ett sådant förhållande blir han ofta frestad att ingå äktenskap med en t. ex. 30 års enka, som gerna vill gifta sig med en 20 års pojke, isynnerhet om denna enka eger någon liten förmögenhet till bidrag vid bosättningen å soldattorpet.
Det nr under sådane förb:den. hvilka icke sällan inträffa, som soldaten ofta lofvar att ingå äkteuskap och iuställer sig hos KompagniChefen för att dertill begära tillstånd.
KompagniChefen har då visserligen ingen rättighet att godtyckligt häröfver besluta; utan det är endast för det fall, att han har någon skälig anmärkning mot qvinnans frejd, som han eger vägra sitt bifall.
Egentliga fördelen af detta stadgande är, att KompagniChefen vid ett sådant tillfälle kan upträda som rådgifvare.
För egen del får jag upriktigt bekänna, att äfven jag vägrat tillstånd till sådane förhastade giftermål, då qvinnans vandel varit misstänkt; men ännu har jag aldrig försport några klagomål häröfver eller att soldaten ens funnit sig missnöjd dermed;'ty det händer till och med, att soldaten genast afiägger sin tacksägelse derför, att han erhåller ett skriftligt betyg, att KompagniChefen, på upgifna skäl, vägrar sitt bifall till ifrågavrde äktenskap.
Andra KompagniChefer hafva äfven meddelat mig, att de haft samma erfarenhet i ämnet.
Isynnerhet, om man känner, af huru stor vigt det är, särdeles för soldater af den indelta armeén, att hafva en bra hustru, synes mig ganska betänkligt, att borttaga ifrågavrde stadgande.
Man har här ordat om att detta stadgande är ett undantagsstadgande, som derföre bör borttagas.
Jag hade icke väntat mig, att få höra ett sådant argument framkastas af en militär; ty en sådan borde känna att både i våra Reglementen och KrigsArtiklar finnes ett betydligt antal uudantagsstadgandeu, hvilka det icke skulle gå an att föreskrifva för andra samhällsmedlemmar, men som dock äro oeftergifiigt nödvändiga att bibehålla, så vida man nemi. vill, att någon disciplin inom arméen skall fortfara.
Till undantagsstadganden af denna art hör äfven detta.
Jag är öfvertygad, att om man skulle borttaga detsamma, så skulle man inom ganska få år höra talas om, att det ledt til) mindre goda resulta, ter, synnerligen hvad sedligheten och soldatens uplöraude i allmänhet beträffar; ty det är oftast hustrun, som inom den klassen, till hvilken soldaten hör, bestämmer hurudan! det husliga lifvet blir.
Har karlen en bra hustru, så blir lian ock vanligen en bia soldat.
Har han åter en dålig hustru, så blir följden i de flesta fall, att äfven lian i moraliskt hänseende förfaller och således blir en dålig soldat.
Man kan åtminstone våga tio mot ett, att lian vid sådant förhållande blir eu dålig moralisk person.
Den 9 Juni e. m.
Åf dessa skäl lagger jag synnerlig vigt uppå att ifrågavrde stadgande måtte fortfarande qvarstå; och skulle tro, att det varit tiii töjd af ett missförstånd, som motionären framkommit med detta förslag.
Jag antager med säkerhet, att detsamma icke blifvit framlagdt, om motionären sjelf halt någon erfarenhet sorn Komp.Chef. Frih. Creutz:
Det motstånd, med hvilket detta förslag bekämpas, påminner mig om den ihärdighet, med hvilken man motsatte sig ett annat förslag, som för 2:ne riksdagar sedan af mig framlades ang. kyrkostraffets uphörande.
Då denna fråga förevar, rustade man sig oek till den mest bistra strid deremot, hvilken dock afslutades med det rättas seger.
Jag hade knappast kunnat göra mig föreställning derom, att ett så häftigt motstånd skulle kunna ega rum mot så hilliga fordringar, som dessa.
Mot Hr Printzensköld är jag tacksam derföre, att han erkänt, att ett system förefinnes uti det af mig framlagda förslag.
Jag kunde nogsamt vänta, att nämnde talare skulle finna detta förslag vara af den beskaffenhet, att det skulle uplösa alla samhällsband.
Att ifrågavrde förslag syltar derhän, deremot protesterar jag högtidligen och skulle göra det ännu allvarsammare, om jag icke väl kände den godmodighet, som dock ligger på botten af Hr Printzenskölds äfven mest omotiverade utgjutelser.
Med ani. af Hr Hjärnes yttrande att detta stadgande är nödvändigt för indelningsverket, kommer man ovilkorligen till den slutsats, att indelningsverket, i och för sig sjelft, är en föråldrad institution.
Samme talare påstår, att detta stadgande är nödvändigt för disciplinens uprätthå!laude.
Denna fråga eger likväl icke något det ringaste sammanhang med disciplinen.
Afven jag känner hvad disciplinen fordrar; men jag anser dock nödigt att särskilja de vanliga samhällsförhållanden, på hvilka soldaten kan göra anspråk, från de förhållanden som tillhöra hans tjenstgöring.
En annan talare åter har yttrat att soldatens familjeförhållanden äro en privatsak.
Det är just detta anspråk, som jag genom min motion velat skaffa framgång.
Det gifves nemi. en bestämd gräns mellan de allmänna medborgerliga förhållandena och de särskilda förhållanden, som åtfölja tjensten.
Då slutligen Hr von Knorring anfört, att det icke är till UuderLöjtum utan till Komp.Chefen, som soldaten skall vända sig med förfrågan, huruvida hau får inträda i äktenskap, emedan UuderLöjtum skall föra expeditionen under Komp.Chefens tillsyn, så tillåter jag mig att erinra den värde talaren, att något stadgande om sistnämnde förhållande icke finnes gifvet uti det gamla tjenstgÖringsreghtet, utan eger den, som för expeditionen, att afgöra saken.
Hr Grin o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall och dels afslag å ifrågavide Betänk., framställde H.
Exc. först propos. å bifall till detsamma, dervid svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. om afslag å Betäukit, dä svaren D 0 ii 9 Juni e. m. utföllo med munga ja jemte eller annat nej; oell förklarades ja nti liafvn varit öfvervägande.
Föredrogos oell bifölios StatsUtskits den 6 d:s bordlagda Utlåtanden ; N:o 1 1.2, i ani. af väckt motion om inrättande af en länebank för jordbrukets och dess binäringars understödjande samt beredande af dertill erforderliga tillgångar; Nio 113, i ani. af väckt, motion om statsanslag för upriittande af hydrografiska kartor; samt N:o lii, i ani. af väckt motion om anslag af statsmedel till befrämjande af täckdikning.
Föredrogs och företogs punktvis till afgörande StatsUtskits d. 6 d:s bordlagda Utlåt.
N:o 115, ang. bestämmandet af resekostjiadsersät. tning åt R.
St:rs Deputerade vid IT. M. Konungens och H. M.
Drottningens förestående kröning i Norige.
Utsk-.ts först förekommande, till BorgareStit gjorda hemställan.
Exc. Hr Grin o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, det berörde hemställan icke erfordrade någon åtgärd från R. o. Adis sida.
Ropades ja. lista punkten, ang. de
Deputerades resekostnadsersiittning.
För mitt del anser jag visserligen den af Utskit föreslagna ersättning hafva blifvit uptagen till för ringa belopp; men då jag icke tror någon möjlighet. gifvas till ändring, så får jag instämma med dem, som yrkat bifall till Utlidet.
Hr M o n tgo m m er i e, Robert Nils Germund: Då Hr von Francken icke påyrkat någon ändring i Utskits förslag, torde icke vara nödigt, att orda mycket i ämnet.
.lag får dock nämna, alt det icke varit så lätt för- Utskit att upgörn, grunder för bestämmande af denna ersättning, samt att, efter hvad jag försport, äfven denna ersättning inom ett annat
Stånd ansetts för hög och följaktligen der blifvit nedsatt, hvad resekostnaden beträffar, till 500 rdr för hvar och en af Hrr Deputerade.
Vid sådant förhållande torde det vara lämpligast att bifalla hvad Utskit här föreslagit.
Om man betraktar den ställning och de förhållanden, uti hvilka vederbörande Hrr Deputerade komma att befinna sig, så kan man icke undgå att erkänna riktigheten af Hr von Franckens anmärkning.
Jag känner ganska väl, att
Utskit uti den efterföljande punkten föreslår ett traktamente af 25 rdr Denä Juni e. m. för dag; men afven med detta tillägg anser jag ersättningen vara ganska ringa och skulle hafva önskat att vederbörande uti detta fall gifvit prof på hälften af den frikostighet, som de ådagalägga i fråga om beredande af ersättning till Utsk:ts sekreterare.
Om Utsk:t fästat tillräckligt afseende på de förhållanden, uti hvilka ifrågavide
Deputerade blifva ställda, så är jag öfvertygad derom, att Utskit kommit till ett annat resultat, som någorlunda svarat mot behofvet, — ett förhållande, hvilket jag, för min del, nu icke fidner ega rum.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef Uts'k:ts ifrågav:de hemställan bifallen, 2:dra punkten, ang. de Deputerades dagtraktamente; och 3:dje punkten, ang. ifrågavide medels utbetalning.
U‘tsk:ts hemställanden biföllos. H.
Exc. Hr Grin och Landtm, yttrade härefter, att H. Exc. finge i 11. o. Adis minne återkalla, att vid det tillfälle, då motionen om utväljande af
Deputerade för bevistande af DD. MM.
Konungens och Drottningens kröning i Norige härstädes väcktes och bifölls, Ståndet derjemte fann för godt att upskjuta frågan om sättet för de Deputerades väljande, intill dess underrättelse ankommit om de Öfriga RiksStåudens beslut rörande
Deputationens afsändande; och finge H.
Exc. nu hemställa, huruvida R. o. Ad. behagade till afgörande företaga nyssnämnda fråga nästa Onsdag d. 13 dis.
Föredrogs och bifölls Sammansatta Stats- samt Allm.
Besv,- o. Ekon.Utskits d. 0 dis på bordet lagda Betänk.
Nio 12, i ani. af väckta motioner om lindring i rustningsskyldigheteu genom Statens öfvertagande af munderings- och utred,ningspersedlars anskaffning och underhåll.
Förédrogs samma Utskis d. 6 dis bordlagde Betänk.
Nio 13, i aul. af erhållen återremiss å Utlidet Nio 6, om befrielse för rotehållarue vid kavalleriet i Jemtland från skyldigheten så väl att bidraga till sadelmunderingens anskaffande och underhåll, som att underhålla ryttarehästarne under marscherna emellan inötes- och mönstringsställena samt sqvadronernas samlingsplatser.
Hr Wrangel, Eric Fredrik:
Då denna fråga förra gången förevar hos Högloft. R. o. Ad, upljstes att Jemtlands Hästjägarekorps’ rusthållare verkligen äro mera lyckligt lottade än öf*. rige rusthållare, och att det skulle vara ett vådligt prejudikat att befria dem från skyldigheten att bidraga till sadelmunderingctr rn. m.
För sådant fall skulle man snart hafva att förvänta eu dylik begäran från öfrige rusthållare. 19#
På denna grund och då frågan dessutom ganska val kan tåla vid så långt upskof att man får se resultatet af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de Jemtlands roteringskassas befrielse från allt bidrag till anskaffning och underhåll af beklädnaden vid Hästjägarekorpsen, får jag hemställa, att B. o. Ad. mätte vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut.
Exc. Hr Gnn o. Landtm, fastat Hr Wrangels upmärksamhet derå, att ifrågavide Betänk, icke innehöll någon inbjudning till B. o.
Ad. att frånträda Ståndets förut fattade beslut, utan endast innefattade en anmälan till BorgareSt:t, att dess återremiss af Utskrts Betänkit N:o 6 ej kunde till någon åtgärd föranleda, framställde H. Exc. propos. derå, att Betänk:t skulle läggas till handlingarne, hvartill svarades ja. B, o. Åd. åskiljdes kl. 9 e. m.
Onsdagen den 13 Juni 1860.
Justerades 5 prot.utdrag för den 9 dennes e. m., samt pleniprot. för den 26 sisth Mars f. och e. m.
Uplästes följande af Hr Cederbaum, Per Fredrik, inlemnade Mern.:
Med anledning af en tillämnad längre frånvaro från hufvudst8den, får jag ödmjukast anhålla att blifva entledigad från förtroendet att vara Suppleant i BankoUtskit; förbehållande mig i öfrigt att få vara vid min riksdagsmannarätt bibehållen.
Sedan E. o. Ad., uppå framstäld propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodades Ståndets Hr Elektorer att utse en Suppleant i BankoUtskrt efter Hr Cederbaum.
Den 13 J uiii. lits Ånmiildes och bo relindes Sammansatta Bevilln:s-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och EkonUtsk:ts Mern.
N:o 10, i anledn. af RiksStms olika beslut angide vilkoren för bränvins tillverkning; samt BankoUtsk:s Utlåtm; N:o 24, i anledn. af väckt motion om präglande af en skådepenning till .åminnelse af H. M.
Konung Carl XV:s och Dess höga Gemåls kröning; och N:o 25, med förslag till reglering af bankens lane- och kreditivrörelse, samt om användande af upplupen odisponerad bankovinst.
Föredrogs ånyo LagUtsk:ts den 20 sist!.
Maj och den 6 dennes bordlagda Betänk.
N:o 28, i anledn. af väckta motioner om dels uphäfvande, dels ock inskränkning af rättigheten att börda jord å landet.
Jag har begärt ordet för att tillkännagifva att, då deri af mig väckta motion om inskränkning af bördsrätten endast till barn och bröstarfvingar icke vunnit understöd inom Utslct, jag i stället förenar mig om Paul Anderssons reservation, hvilken jag anser vara så fullständig, att ingen vidare utveckling deraf behöfves.
Jag vill endast fästa npmärksamheten på den inkonseqvens, hvartill man skulle göra sig skyldig, om, sedan det gamla arfvejordssvstemet genom den nya lagen om teslamentsfriheten kan anses hafva blifvit helt och hållet tiliintetgjordt, R.
St. bibehölle oförändrad en sådan institution som bördsrätten.
Ilr Lagercrantz, Adolf Jacob: Då af LagUtskts 16 ledamöter icke mindre än halfva antalet reserverat sig mot det framlagda förslaget, och då bland dessa reservanter 2:ne olika meningar gjort sig gällande, torde det icke anses förmätet af mig att vid detta tillfälle äfven uttala min åsigt;,jag anser det snarare som en pligt för hvarje representant, som närmare begrundat saken, att uttrycka sin mening.
Vän af frihet och framåtskridande, vän af förändringar i lagar och institutioner, då dessa tillika äro förbättringar, kan jag icke biträda Utsk:s förslag att icke fästa något afseende å de uti förev:de fråga framstälde motioner, men af aktning för förfäderne och de institutioner, desse lemnat oss i arf, vågar jag icke heller sluta mig till dem, som omfatta Paul Anderssons reservation och hvilka vilja med ens kasta öfverända all bördsrätt å landet.
Deremot tror jag det förslag, Gr.
Sparre i sin reservation framlagt, vara egnadt att förlika de stridiga åsigterna; och bördsrätten, på detta sätt inskränkt, bör icke vara särdeles vådlig, då inga andra blifva bördemän än de, mellan hvilka ett så nära familjförhållande är rådande, så att t. ex. om en person, som har barn eller syskon, ämnar sälja en ärfd fastighet, dessa, åtminstone i ganska många fall, komma att köpa fastigheten, innan den hunnit föryttras till någon oskyld.
Jag tror för min del, att kärleken till fndernes jord är lika stor nu som förr; och man må f) p n 13 Juni. saga om bördsratten hvad som helst, sa ligger dock en vacker idi till grund derför.
Att testameutsfriheten vid sednaste riksdag ut* vidgades, innebar ett ytterligare stöd för min åsigt.
Om t. ex, eu onaturlig far borttestamenterar af sin egendom till oskylda, hvem år då närmare än testators barn att komma i besittning af den borttestamenterade hälften.
Denna rätt biet' dem afhand i och nied detsamma bördsratten uphäfdes.
Man talar aldrig om bördsrättens goda sidor, utan blott om dess missbruk; dessa äro dock föga farliga, om den så inskränkes som Gr.
Dessutom är ju lagfartstideu ingalunda lång; oell bördstvisterua äro i allmänhet äfven af så enkel beskaffenhet, att de afgöras vid första tinget, och om de sedermera i mänga år uttänjas, hvarige* norn egendomen kommer att vanhäfdas, bör sådant icke tillskrifvas bördsrätleu eller bördemannen, utan köparen, som tredskas att afträda jorden.
Det enda fall, då jag kan finna att bördsratten kan anses innebära en obillighet, är om köparen af en egendom icke lagfar densamma förrän flera år derefter och egendomen under tiden alltför mycket stigit i värde; men i sådant fall får lian också skylla sig sjelf, som ej i rätt tid lagfarit med köpet.
Skulle mau emellertid vilja göra en så genomgripande reform, som att alldeles uphäfva bördsrätleu på landet, så borde man på samma gång borttaga lösningsrätt och hembudsskyldighet, samt med detsamma äfven borttaga eller åtminstone förkorta lagfartstiden.
Jag anhåller om bifall till Gr. Sparres reservation.
Hr Cederschiöld, Gustaf; När fråga upstår om att göra förändringav i lagstiftningen, måste man se till, huruvida sådana äro påkallade af något kraf hos nationen, i hvilket hänseende äfven är nödigt att eftersöka lagens grund eller ratio legis.
Hvad särskildt beträffar bördsratten, så har den sitt ursprung från tider, som äro vidt skilda från den närv:de, och under hvilka ett helt annat rättssystem herrskade.
Då gälde nemi. individen ganska obetydligt i samhället, och det var egentligen ieke den enskilde, utan snarare ätten eller familjen, som ansågs vara egare till jorden.
Det var då också helt naturligt, att medlemmar af samma familj hade något medel att inom densamma bibehålla den af fäderne ärfda jorden; oell först Sedan denna upfattning af idéen om egauderätt till jorden nphört, aniog man kärleken till fädernes jord såsom grund för lagen om börd.
Numera har äfven detta skäl allt mer och mer nphört, så att bördsratten nära nog öfvergått till ett medel att tillskansa sig pekuniär förtjenst.
Då denna rätt var som starkast och mest utöfvades, var äfven fast egendom det, som egentligen och företrädesvis egde något värde, då nu deremot densamma skattas obetydligt högre än lösören, till hvars natur den allt mer börjar närma sig.
Reservanterne hafva ganska riktigt anmärkt de svårigheter, som äro en följd af bördsrättens qvarstående i närvide tid, osäkerheten för köparen oeh möjligheten för bördemännen att preja den förre.
Bland den mängd af händelser, som härpå utgöra slående exempel, vill jag blott anföra ett enda, hvilket, ehuru aug:de stadsegendom, i fråga om hvilken bördsrätten numera är uphäfd, dock Den 13 Ju 11 f. kati tjena till bevis på det sätt, hvarpå bordsrätten ofta blifvit begagnad.
Efter en af de mångfaldiga eldsvådor, som öfvergått Wenersborgs stad, befanns bland de afbrända egendomarne en, som var nyss såld, och som var brand försäkrad till ett belopp betydligt öfverstigande dess värde.
Arfvingarne efter den siste säljaren bördade då det nedbrunna huset, oell genom att upbära brandförsäkrings-beloppel förvärfvade de sig ett par tusen rdr.
Icke kan sådant vara på något sätt rätt eller passande.
Man försvarar bördsrätten med att säga, att den nr en ärevördig inrättning, emedan den är så gammal, och att hvad förfädren stiftat, skola icke deras efterkommande uphäfva.
Men alla menskliga institutioner äro underkastade samma lagar, som gälla allt annat i naturen, eiler att börjas, utvecklas, hinna sin mognad och derefter aftyna och bortdö.
Institutioner och lagar kunna under en viss t ida period vara särdeles goda och visa, men hvilka, sedan de förhållanden, som framkallat lagarna, uphört eller förändrat sig, kunna blifva i hög grad skadliga; och detta tror jag just är fallet med bördslagarne.
Genom alt ändra lagar, stiftade af fäderne, göres derigenom icke något, klander emot deras vishet; man utsäger endast att förhållanderne blifvit förändrade.
Härvid kan jag icke underlåta att fästa upmärksamliet å ett uttryck, som ofta begagnas.
När man talar om förfäderna, kallar man dem »de gamle.»
Einnes i detta uttryck någon förnuftig mening?
Vid talet om »de gamle», så kau man icke mena individernas ålder, enär förfäderna i allmänhet icke upnådde högre ålder än hvad som nu sker.
Man måste således åsyfta menskligheten i sin helhet.
Men icke kan man kalla mensklighelen i en tidigare period för äldre än den, som lefver i en sednare tid.
Detta strider mot allt sundt begrepp; de som stå närmare menniskoslägtets barndom, kunna väl icke vara äldre än vi, som äro längre ifrån densamma.
Man talar äfven mycket om förfädrens vishet.
Jag tror dock att tnenniskortias vishet kan vara densamma på en tid som på en annan, och den sanna visheten ligger just uti att rätta och foga sig efter de bestående förhållandena.
Våra fäder må också hatva varit huru visa som helst, så är detta dock icke ett bevis för att deras institutioner skola vara passande för de under nuv:de tider förändrade förhållanden.