Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan nemi. icke föreställa mig annat, än att den värde ledamot, som väckte denna fråga, ville genom densammas väckande göra en slags förkänning på hvad opinion Huset hyser uti ett kommande ämne; och efter denna långa disenssion tillstår jag, att det skulle förundra mig om han icke begärde votering.
Derföre, om ingen annan skulle begära votering, får jag vördsamligen derom anhålla.
Efter det votering sålunda blifvit begärd, upplästes till justering samt godkändes följande förslag till voter.propos.:
Den som bifaller, att pröfning af Const.Utsk-.s mern.
N:o 35 uppskjutes tills R. o. Ad. beslutat i fråga om LagUtsk:s betänk.
N:o 93, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer Const.Utsk:s förenämnde mern. att nu å nyo föredragas.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, sorn följer:
Till följd af det nu genom votering fattade beslutet, föredrogs härefter å nyo Const.Utsk:s d. 2 och 9 dennes på bordet lagda mern.
N:o 35, med förslag om tillägg i 87 § Reg.F. och 33 § Riksd.Ordn., syftande dertill, att R.
Då ett förslag i enahanda syftning
Den 18 April e. m. sorn detta, vid början af riksdagen förevar till pröfning af R.
St., att deröfver med ja eller nej besluta, hade jag äran att i frågan yttra mig.
Jag tillkännagaf då den stora tvekan jag hyste och de vådor jag ansåg vara förenade dermed, att åt en delegation af R.
St. uppdraga R.
S(:s beslutanderätt i en förekommande fråga af vigt.
Jag trodde likväl dä, såsom nu, att för ovanliga och sannolikt med ett sekel emellan förekommande fall, utomordentliga åtgärder kunde vara af nöden; och jag föreställer mig, alt den våda, som med en dylik åtgärd, som den, hvilken här är i fråga, möjligen kunde vara förenad, skulle i betydlig mån komma att minskas, om man så uppställde grundlags-§, att fråga icke kunde blifva i det förstärkta Ulsk. om någon hufvudsakligen beslutanderätt, utan endast om att tillämpa hvad R.
St. möjligen kunna hafva beslutat.
Jag fortfar ännu att tro, att det förslag, som Const.Utsk. har uppställt i ordalag, som anses gälla för alla tider, likväl, har speciell afseende på de frågor, hvarom R.
St. snart gå att besluta, eller antagandet af en ny civil- och criminal-lag.
St. skulle finna hufvudgrunderne i denna lag riktiga, så ålerstode sedermera att-granska, huru dessa hufvudgrunder blifvit i detalj tillämpade, hvilken granskning, om den skedde inom de 4 HiksShn, skilde på 4 särskilda rum, måhända icke allenast skulle göra det omöjligt att på ett helt års riksdag komma till något slut, ulan äfven möjligen leda derhän, att då man slutligen ville till ett helt sammansätta den sålunda i sina detaljer granskade lagen, fann man, alt dessa icke alls stodo i öfverensstämmelse med sjelfva hufvudgrunderne.
Slån må nu vilja hafva den nya lagen eller icke, derom kunna åsigterna vara delade; men jag skulle tro, att om det beslut fattas, alt en ny lag skall efter vissa gifna hufvudgrunder antagas, så lärer väl ingen finnas, som icke önskar, att denna lag må blifva uppställd på ett sätt, att domaren, som skall tillämpa den, förslår hvad meningen dermed är.
I denna syftning och äfVen för att undvika de vådor, hvarom jag i början af mitt anförande tagit mig friheten yttra mig, får jag vördsamt föreslå, att R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanka förklara det förslag, som jag nu anhåller att få för R. o. Ad. uppläsa: Skulle R.
St. eller 3me
Stånd antaga hufvudgrunderne uti en af Konungen gjord propos. om förändring i allmänna lagen, men vilja åt LagUtsk. uppdraga att med deras rätt granska och meddela yttrande öfver grundernes tillämpning i detaljbestämmelserne, då skall för sådant ändamål Ulsk., genom val i vanlig ordning, ökas lill ett antal af 48 ledamöter, 12 af hvarje Stånd.
Sådant Utsk. äge ock, om det finner det nödigt, för upplysningars inhemtande, tillkalla andra lagkunnige män, samt att, då Kouungen och R.
St. sä besluta, efter R.
St:s åtskiljande sitt arbete fortsätta, dock i intet fall längre än lill den dag, då ny riksdag öppnas.
Då sådan fortsättning af Utsk:s arbeten beslules, bör hvarje RiksSt. utse sex suppleanter att, i fall Utsk:s ledamöter under tiden .afgå, dem i den ordning, de erhållna rösternas antal ut visar, efterträda.
För den tid Utsk., efter riksdagens slut, sittar - Den 18 April e. m. 519 bete fortsätter, njule dess ledamöter af statsmedlen det arfvode, som R.
Iti/csd.Ordn. 3:o Besluta R.
St. att ät LagUtsk. etc.
Då många äro benägne alt anse hvarje invändning mot det linder öfverläggning nu varande förslaget till grundlagsändring, såsom uttryck af en afsigt att alldeles förhindra antagandet af K.
M:s nåd. propos. om ny strafflag; så får jag börja med den högtidliga förklaring, att detta alldeles icke är händelsen med mig.
Jag behöfver icke begära, att man skall tro mig blott på denna nu yttrade försäkran; ulan anhåller alt få påminna, det jag för omkring 12 år sedan offentligen erkände riktigheten af de principer, som lago lill grund för den första Lagcomiteens ursprungliga förslag till allmän criminal-lag, oaktadt jag mot vissa detaljer gjorde några anmärkmr, af hvilka corn i teen upptog några till besvarande.
Allt sedan har jag sökt följa detta vigtiga ämne med min uppmärksamhet, och blifvit i min då redan yttrade åsigt af principerna och min innerliga önskan för deras framgång allt mer och mer befästad, i samma mån systemet blifvit utveckladt och förenkladt.
Men efter denna erinran må det tillåtas mig att förklara, det jag omöjligen kan medgifva, det R.
St.r skulle åt ett Utsk. vilja öfverlemna sin oförytterliga rätt att besluta i stiftandet af allmän lag.
Ett sådant förfarande vore utan exempel i något constitulionelt land, och jag bestrider på det högsta, alt det nu skall gifvas af det gamla Sverige, hvars Ständer hafva för mer än 100 år sedan stiftat lagar, som tillvunnit sig, för sin tid, Europeiskt loford.
Under min riksdagsmannatid hafva R.
St. börjat vid hvar riksdag i sina plena sjelfve uppgöra tulltaxan, hvarmed K.
M. förut hade hela besväret; men i vår med allt gammalt missnöjda tid, vill Const.Ulsk., alt R.
St. skola åt ett tredubbelt LagUtsk. öfverlemna sin urgamla beslutanderätt i stiftandet af allmän lag, kanhända såsom en öfvergång lill försöket alt vilja framdeles öfverlemna hela denna lagstiftning åt andra statsmakten allena.
Man säger, att eli systematiskt lagförslag skulle sönderbrytas af våra 4 Stånd.
Men jag för min del fruktar alldeles icke en sådan händelse; utan är tvertom öfvertygad, alt ett lagförslag skall desto säkrare undgå en sådan sönderbrytning, ju mer systematiskt det är uppstäldt.
Det är nemi. helt visst vida svårare för 11.
St. att uppgöra en tulltaxa, än att stifta en brottmålslag.
För att stifta en brottmålslag behöfver man nästan blott sorgfälligt ransaka sitt eget hjerta och jemföra de brottsliga handlingarne med det medfödda rättsbegreppet; men vid uppgörandet af en tulltaxa har man så mycket mindre någon sådan af Skaparen gifven måttstock alt begagna, som alla tullbrott tyckas tvertom vara stridande mot den naturliga rättskänslan.
Åtminstone låter den obildade menniskan icke öfvertyga sig, att lurendrejeri och tullförsnillning äro verkliga brott, eller godvilligt låna sig till handräckning ät tullbevakningen emot tull-lagarnes öfverträdare, utan vanligen 550 Den 18 April e. m. tvertom; och knappt någon upplyst man, som är öm om sin heder, torde vilja i dylika brottmål framträda såsom angifvare.
När derföre R.
St. icke tveka att sjelfva utföra det för dem vida svårare arbetet med den sammelsuriska tulltaxan, som blott gäller penningar, och det endast till nästa riksdag; så vore det oförlåtligt, om de ville åt ett Utsk. öfverlemna sin beslutande rätt vid den vida lättare pröfningen af ett grundligen förberedt systematiskt lagförslag, som för everdeliga tider gäller menniskors hela välfärd, frihet och lif.
Afgörandet af förslaget till ny brottmålslag skall isynnerhet blifva lätt, om, vid behandlingen af LagUtsk:s s. k. principbetänk., Ständerna först yttra sig t. ex. öfver sjelfva straffarterna, nemi. om afskaffande af spö, ris, vatten och bröd, uppenbar kyrkoplikt, offentlig afbön, ärans förlust m. m.; och sedan om de straffarter, som lagberedningen föreslagit, nemi. dödsstraff, fängelse, särdeles i enskildt rum, och penningcböter.
Om dessa straffarter af Ständerna antoges, så blefve tillämpningen i de särskilda fallen ofantligt lätt; ty man bade då, vid de särskilda paragrafernas afgörande, nästan blott att afmäta fängelsetiden för de bestämda brotten.
Och dertill behöfves icke stor beläsenhet, ännu mindre philosophiska hårklyfverier; utan skulle förmodligen hvar och en göra bäst att förnämligast rådfråga sin egen känsla, huru lång fängelsetid, särdeles i enskildt rum, han tror skulle erfordras till åstadkommande af fullkomlig förbättring, derest han sjelf, eller hans barn eller någon af hans vänner vore olycklig nog, att tillfälligtvis hänföras till en brottslig handling.
Hvad deremot brottens bestämmande beträffar, hvartill fordras ett djupare philosophiskt begrundande, så torde man derutinnan i det närmaste lainna lita på sjelfva lagförslaget.
Men om, i värsta fallet, en eller annan § skulle, vid sammanjemkning af de särskilda Ståndens tilläfventyrs skiljaktiga beslut, blifva något skadad och förvriden; så vore olyckan likväl icke större, än att den framdeles lätt kunde hjelpas, lika så väl som de brister, hvilka man i alla fall mäste vara beredd att med tiden upptäcka i de delar af den K. propos:n, som icke undergått någon förändring af R.
Om erfarenheten skulle mot förmodan visa, att jag, på ena sidan af kärlek till den föreslagna nya strafflagen, och på den andra af nit för R.
St:s ära, misstagit mig i hoppet om lättheten af dess behandling enligt våra vanliga former; så ligger det ännu inom den af våra grundlagar utstakade gränsen för ärendernas behandling, alt, likasom vid antagandet af 1734 års allmänna lag, föredraga förslaget hos alla 4 Stånden, förenade på ett rum.
Detta är en fråga af så ofantlig vigt, att jag får vördsammast anhålla om H. R. o. Ad:s benägna tålamod vid det försök jag nu går att våga till dess utredning.
Såsom hinder för R.
St. alt behandla riksdagsärender tillsammans på ett rum torde följande ställen i grundlagarne anföras, nemi. l:o Reg.F. 55 §: ”Ej må R.
St. i Konungens öfvervaro öfver något ämne besluta.
Andra R.
St:s Utsk., än det Hemliga, kunna icke inför Konungen några öfverläggningar hålla”.
Här är Den 18 April e. m. 551 *det sålunda väl förbjudet för Utsk. i allmänhet, men alldeles icke för RiksSt:n att öfverlägga till och med inför Konungen, t. ex. i plenum plenorum.
De äro blott betagne rättigheten att inför Konungen besluta. 2:o Sista punkten af 1 mom. i 27 § Riksd.- Ordn., som är af följande lydelse: ”Och som R. St., jemlikt 55 § Reg.F., ej äga att i Konungens öfvervaro något besluta, må ingen rådplägning härom å Rikssalen hållas”, nemi. rör:de Konungens propos. om statsverkets tillstånd och behof.
Härvid får jag fiirst anmärka, att Riksd.Ordn. gifvit en hård stöt åt stadgandet i 83 § Reg.F. att grundlagarne skola i hvarje särskildt fall efter deras ordalydelse tillämpas.
Ty af Reg.F-.s förbud att besluta i Konungens öfvervaro, gör Riksd.Ordn. här den tillämpning, att R.
St. under sådana förhållanden icke eller må öfverlägga, hvilket likväl är helt annat än besluta.
Dernäst får jag anmärka, alt dessa båda grundlagssladganden blott gälla det särskilda fall, då Konungens propos. om statsverkets tillstånd och behof öfverlemnas på Rikssalen.
Och slutligen får jag erinra, att förbudet så väl i Reg.F. som Riksd.Ordn. är inskränkt endast till de fall, då Konungen är närvarande.
Ingenstädes finnes alltså något förbud för R.
St. att på egen hand, under Konungens frånvaro, tillsammans på ett rum både öfverlägga och besluta.
Besluten borde likväl fattas af hvart Stånd särskildt, nemi. när votering af någon ledamot begärdes.
Häremot torde invändas, att oaktadt de 4 Ståndens sammanträde på ett rum till gemensamma öfverläggningar och beslut, ingenstädes är förbjudet, så är det icke eiler någonstädes bestämdt tillåtet; och att vid tillämpningen af grundlagarne endast bestämda stadganden gälla, så väl för det förbjudna som för det tillåtna.
Om jag också ville medgifva detta, så gifves det likväl andra bestämdt tillåtna sätt, hvarpå samma ändamål kunde vinnas.
För att nemi. redan från början bringa de olika åsigterna till närmare öfverensstämmelse, skulle det helt visst vara ganska nyttigt, om samtliga RiksSfin sammanträdde i conferencer till gemensamma öfverläggningar om LagUtsk:s betänk., innan det föredroges i Ståndens plena.
Derest det sedan skulle hända, att LagUtsk:s första betänk, återremitterades med alltför mänga och skiljaktiga anmärkmr; så vöre Stånden, enligt 4 mom. af 36 § Riksd.Ordn. fullt berättigade att förstärka Lagötsk. till ett obegränsadt antal.
Om man derför gjorde Lagötsk. så stort, att deruti inginge, om man så ville, ända till hela det minst talrika Ståndet; så borde man kunna vara temligen säker, att Ståndens plena väl skulle i det närmaste antaga hvad detta Utsk. hade sammanjemkat och tillstyrkt, helst det vore i sjelfva verket föga annat än ett slags plenum plenorum.
Så många särskilda utvägar erbjuda våra grundlagar till brottmålslagens behandling, i händelse det vanliga behandlingssättet skulle mot förmodan finnas icke ledande till ändamålet.
Och som förslaget i alla fall skall sanctioneras af Konungen innan det kan blifva gällande såsom lag; så berodde det naturligtvis på Konungen att, i händelse
Han funne det förderfvadt, antingen söka åstad - 552 Den 18 April e. m. komma nödig rättelse deruti, genom s. k. contrapropos., eller ock * alt vägra sin sanction.
Jag hoppas derföre, alt H. R. o.
Ad. finnér inga omständigheter vara för hand, som kunna tvinga R.
St. att åt ett Utsk. uppdraga sin beslutanderätt i en så ytterst vigtig sak, som stiftande af allmän lag, och derigenom nesligt bekänna sig vara odugliga såsom representanter för Svenska folket.
Jag hemställer alltså, om icke H. R. o. Ad. skulle finna skäl att såsom sin gemensamma tanka förklara Const.Utsk:s nu förevarande förslag till tillägg i 87 § Reg.F. och 33 § Riksd.Ordn. för onödigt, onyttigt och oantagligt.
Då ett förslag i enahanda syftning, som detta, vid denna riksdags början till antagande eller förkastande af R.
St. förevar, anfördes emot detsamma så manga och så grundade skäl, att det här föll med en betydlig pluralitet.
Dessa skäl hafva, genom flera reservanter vid nu föreliggande betänk.
, blifvit ytterligare tillökta och utvecklade så, att det torde vara onödigt att i denna syftning anföra något vidare.
Men om också det sätt, hvarpå Utsk. sökt att lösa problemet, är olämpligt, så hindrar sådant dock icke, att det förefinnes ett verkligt behof af förändring eller tillägg uti den 87 § Reg.F. De förnämsta olägenheterna af denna § äro nemi. i min tanka, dels att vid långa och vidlyftiga mål återremisserne upplaga en alltför lång tid utan motsvarande nytta, dels att målet vid första och andra föredragningen behandlas på samma sätt, utan att man kommer till något resultat, samt synnerligast, att detsamma, sedan det blifvit i alla fyra RiksStm afgjordt, sönderryckes uti ett förstärkt LagUtsk., utan att, såsom i andra representationer är vanligt, sedan i sin helhet komma under någon pröfning.
Om dessa olägenheter blefve afhulpne, tror jag för min del, att R.
St., utan alt behöfva afstå sin beslutanderätt, kunde pröfva hvarje förekommande lagförslag, och är det med anledn. häraf, som jag tager mig friheten framställa följande förslag till gemensam tanke. R. o. Ad. anser såsom sin gemensamma tanke: l:o att det i Const.Utskts mern.
N:o 35 framställda förslag till grundlagsändring i sin närvarande form icke vore an tagligt ; 2:o att det ändamål, som genom detta förslag bort åsyftas, bäst vinnes om förslaget bygges på följande grunder: a) att beslutande rätten förblifver hos RiksStm; b) att granskningen, så framt den anses icke kunna af LagUtsk. under loppet af en riksdag medhinnas, uppdrages åt ett särskildt Utskott, bestående af 8 ledamöter, 2 af hvarje Stånd ; c) att med samtycke af alla fyra Stånden och Konungens bifall, särskilda Utskottet må kunna efter riksdags slut, och intill nästa riksdag, sitt arbete fortsätta; d) att Utskotts betänkande om sådan proposition bör första gången punktvis föredragas, till fattande af beslut särskildt öfver hvarje Den 18 April e. m. 553 hvarje del af frågan, och derefter, så framt icke samtlige Ståndens beslut om alla punkter öfverensstämma, till Utsk. återförvisas; e) att dess svar å denna återförvisning bör innefatta fullständig text till den åsyftade lagen, hvaröfver då skall beslutas till antagande i dess helhet utan förändring, eller till förkastande; varande vid sednare öfverläggningen intet
Stånd bundet af sitt vid föredragningen punktvis fattade förra beslut.
I öfverensstämmelse med de å sigter, sorn jag utvecklat i min reservation, nödgas jag förklara, att jag icke kan fullkomligt instämma i Utsk:s förslag, men att jag icke eller kan afslå detsamma, utan att något annat sättes i stället, .lag behöfver icke här upprepa skälen, hvarför jag icke kan bifalla förslaget, alldenstund de igenfinnas ut i nämnde min reservation; deremot anser jag mig böra tillkännagifva, att skälen, hvarföre jag icke kan lemna denna fråga utan all åtgärd, ligga deruti, -att jag anser det gränsa lill det omöjliga, att kunna åstadkomma någon vidsträcktare omarbetning af Sveriges lag, såvida icke denna omarbetning kan verkställas på ett annat sätt, än det, som efter nu gällande former är det lagliga.
Det förefaller mig således som om sjelfva nödvändigheten påkallade en annan form i detta hänseende.
Om ett LagUtsk. skall på vanligt sätt sammanföra alla anmärkmr, som inom RiksStm göras emot ett förslag till ny lag samt dem slutligen i förstärkt Utsk. afgöra, så ser man för sig icke blott ett ändlöst arbete, utan äfven såsom resultat deraf ett ganska ofullkomligt lagverk.
Detta synes mig kunna förekommas derigenom, att ett LagUtsk. (utan att det derföre förstärkes på sätt, Const.Utsk. här föreslagit) som under pågående riksdag icke hinner alt fullborda sitt arbete, må kunna fortsätta detsamma äfven efter riksdagens slut.
Men för att kunna göra detta, är det nödigt, att ett sådant Utsk. äger någon ledning för sitt arbete, och denna ledning erhålles i min tanka bäst derigenom, att EL St. sjelfve förut hafva antagit vissa hufvudgrunder, i öfverensstämmelse med hvilka de åstunda att Utsk:s arbete må vidare kunna fortgå.
Om nu LagUtsk. således får sig vissa gifne hufvudgrunder tillskickade, så ser jag icke något hinder för att ett sådant Utsk. må kunna fortfara med sitt arbete äfven efter riksdagens slut, äfvensom jag icke eller, för den händelse att Utsk. skulle hinna alt fullborda sitt arbete till nästa riksdag, ser något hinder för Rikets då sammanträdande Ständer alt antaga eller förkasta ett sålunda ut arhetadt förslag; men att deruti göra ändringar och på såsätt för inta hela användandet af den form, hvaruti efter min åsigt iuneslutes den enda möjligheten att få en sammanhängande lag, dertill må de icke äga rättighet.
Jag hemställer derföre, om icke, då man å ena sidan inser olämpligheten deraf att, på sätt Utsk. tillstyrkt, R.
St. skulle delegera sin makt, och å andra sidan finnér omöjligheten af att under nuvarande former kunna utar 9 H. 70 554 Den 18 April e. ra. beta ett lagförslag och gifva det den helgjutna form, sorn en lag måste hafva, man skulle anse nödvändigt att utfinna en sann medelväg, på hvilken man kunde komma till det äskade målet; och är del af sådan anledning, som jag tager mig friheten föreslå R. o. Ad. att återremittera Const.Utsk:s mern.
N:o 35, med förklarande af en gemensam tanka, som uttrycker följande grundsatser; nemi. att R.
St. sjelfva vilja bestämma de hufvudgrunder, hvarefter LagUtsk. äger alt utarbeta ett fullständigt lagförslag, att detta LagUtsk. må kunna, äfven efter slutad riksdag, fortsätta sitt arbete, samt sluteligen att det sålunda utarbetade förslaget må vid en kommande riksdag öfverlemnas till R.
St., för att af dem antingen med ja eller nej afgöras.
Den siste värde talaren tyckes bära en stor fruktan just för den systematiska uppställningen af criminallagen, emedan RiksStm enligt hans förmening skulle sönderbryta den.
Jag är deremot fullt övertygad, att det är just,denna systematiska uppställning, som utgör den säkraste garantien emot en sådan olycka.
Jag ber om ursäkt, att jag i detta hänseende åberopar min erfarenhet såsom lärare.
Jag är lärare för alldeles obildade menniskor, nemi. för bondqvinnor, och jag kan heligt försäkra, att just den delen af läran, som är mest systematiskt uppställd, är den, som de lättast fatta.
Jag är derföre öfvertygad, att om man bringar saken till system, så låter den lättare verkställa sig, och kan på detta skäl icke annat än vidblifva milt förra yrkande till gemensam tanka. / o Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Åtskilliga talare hafva här instämt i den mening, att förslaget, i dess nuvarande skick, vore oantagligt; men någre hafva önskat jemkningar eller bihang till detta yttrande.
För min del tillstyrker jag vördsamt, att R. o. Ad., som redan under denna riksdag en gång förut ogillat förevarande förslag, nu måtte, utan tillsatser, antaga såsom sin gemensamma tanke Hr Cederschjölds hemställan, att Utsk:s förslag vore oantagligt.
Ståndet med åberopande af de skäl, som jag i min reservation redan andragit för denna mening; de af Ståndet, som egna denna fråga någon närmare uppmärksamhet, torde redan, såsom jag hoppas, hafva genomläst hvad jag anfört och hvilket jag i allo vidblifver.
Då R. o. Ad. redan en gång vid denna riksdag förkastat ett från förra riksdagen hvilande förslag till ändring i samma §, hvilket förkastade förslag med det nu föreliggande var identiskt, kan jag för min de! icke förutse, att R. o. Ad. nu skulle i detta beslut visa sig ombytligt, och att således förslaget nu skulle kunna åter upptagas och gillas för att hvila till nästa riksdag.
A andra sidan deremot, kan jag icke för mig dölja vigten af de skäl, hvilka Gr.
Lagerbjelke och äfven Hr Lagerhjelm anfört, för att ådagalägga nödvänvigheten, att i någon mån lätta pröfningen af de lagförslag af större omfattning, hvilka genom Konungens propos:r för R.
Den 18 Ajiril e. m. 555 Olägenheterne i Ufsk:s förslag äro i de flestas ögon hufvudsakligen 2:ne: att nemi. II.
St. skulle till en delegation bortgifva sin beslutande rätt, och att pröfningen af ett lagförslag inom en sådan delegation skulle, i anseende till dennas talrikhet, möta nära nog samma svårigheter, som inom RiksStms plena.
Ett förstärkt LagUtsk. sammansatt af 48 ledamöter, skulle nödvändigt bestå af personer, hvilka till en stor del vore mindre vuxne ett sådant arbete; Utsk:s förslag är således redan härutinnan oantagligt.
Jag tror dessa olägenheter vara genom Gr.
Labjelkes förslag undvikne, och dymedelst ändock en utväg öppnad, att få alla dessa K. propos:r i sina detaljer så väl pröfvade, som desse i RiksShn möjligen kunna pröfvas.
En delegation af 8 personer arbetar ojemförligt bättre än en delegation af 48; och, då deras arbete första gången förelägges RiksSt:n, förblifver dessas pröfningsrätt ändock fullständig.
När då Ståndens beslut återkomma till Ulsk. har Utsk. sig ålagdt att af det hela åter upprätta en fullständig lagtext, hvaröfver Stånden skola med ja och nej besluta, för alt icke sönderrycka det hela, utan få en conseqvent lag.
Lagerbjelkes förslag vara fullkomligt tillfredsställande och tror, att Hr Lagerhjelms så nära sig dermed sammanjemkar, att de båda förslagen myckel väl skulle kunna i en och samma propos. förenas.
Det är icke utan djup bedröfvelse, som jag ser, att denna fråga behandlas på ett sätt, som, efter min öfvertygelse åtminstone, visar, att man icke är fullt uppriktig.
Man åberopar här, såsom skäl för R. o. Ad. att äfven nu afstå hvad Utsk. föreslagit, den händelse, att Ståndet en gång förut så beslutat.
Conseqvensen är visserligen alltid vacker, isynnerhet då det gäller att vara conseqvent i det rätta, uti att fullfölja en ren och god grundsats, hvarom man är öfvertygad; men det händer ofta, att rådslående församlingar ledas af partiåsigter och fatta beslut, hvilka efteråt befinnas hafva varit allstrade af icke någonting annat, än just dylika partiåsigter, och då bör det väl icke tagas illa upp om man förmodar möjligheten af att personer, en tid derefter kunna finna sig föranlåtne att lemna dessa partiåsigter och votera pä ett annat sätt.