Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. ägde rättighet att öka densamma elter behofvet; hvaremot, i händelse en summa af 18,000 rtdr anvisades på Riksg cont., det alltför lätt kunde hända, alt denna summa blefve större, än behofvet påkallade.
Förhållandet med ett förslagsanslag är deremot sådant, att det jemnt räcker till ändamålet, och då det i framliden ej behöfves lika stort, så återgår det af sig sjelft till hvad som behöfves.
I öfverensstämmelse med den mening jag förut yttrat, får jag hemställa, om icke detta anslag kunde få uppföras på Riksstat till sitt bestämda belopp och då betraktas såsom ett förslagsanslag.
Om denna summa af 9000 r:dr kunde uppföras på stat, under någon förutsättning att den vore tillräcklig för ändamålet, så skulle jag visserligen ej halva något deremot; men då, under loppet af dessa år, alla skolor skola förses med lärare, och en stor del af våra församlingar ännu sakna skolor; så är det uppenbart, att detta anslag ej kan vara tillräckligt.
Det är af sådant skäl jag yrkar ett större belopp, och tror att det dubbla, långt ifrån att gifva något öfverskott, ej skulle räcka till att med de stipendier, som äro beslutade, förse ens en fjerdedel af D c n 18 Februari f. m. 379 de lärare-elever, hvilka under denna tid måste begagna undervisningen i seminarierna, i händelse R. o. Ad:s beslut skall gå i fullbordan.
Under sådant förhållande vet jag ej om det kan vara skäl att på Riksstat uppföra detta anslag; det har tvertom synts mig mera lämpligt alt en summa af 18,000 r:dr blefve uppförd att utgå ifrån Riksg.cont., eller om summan likväl skulle uppföras i riksstat, densamma då åtminstone måtte bestämmas till 18,000 r:dr om året intill nasta riksdag, då det kommer att visa sig, huruvida summan för framtiden kan nedsättas.
Hufvudsaken är, att ett tillräckligt antal skollärare må kunna danas, på det att R.
St:s beslut ej må vara illusoriskt, utan alt det verkligen må ligga någon mening deruti.
Hr Lefirén, Joh.
Jag har med mycken upp märksamhet följt Hr von Hohenhausens framställning, och önskar samma mål, som han, men af alla förslag att befordra det ändamål han åsyftar, finnes det, efter mitt förmenande, intet, som säkrare och på ett ordentligare sätt förer dit, än det, som Frih.
Sprengtporten nyss framställt.
Hr von Hohenhausen bar ej någon bättre allierad för att befordra detta mål, än Frih.
Jag tillstyrker således bifall till Frih.
Sprengtporten förslag, som i min tanke är det enklaste, och i alla afseenden lämpligaste sältet att anslå medel till sådana utgifter, hvilkas belopp ej kan på förhand b/sstämmas.
Jag är förekommen af Hr Lefrén, och instämmer med honom, Jag vill dertill blott lägga, att sedan R. o. Ad. afslagit mitt förslag att höja stipendierna ända t. o. m. 100 r:dr, så äro de nu ej större, än Utskrn hemställt.
Skilnaden är blott, att behofvet af lärares bildande nu blifver större.
Derföre torde måhända en förhöjning af 5o proc. i den föreslagna summan behöfvas.
Det torde likväl vara lii t tore alt få ett förslagsanslag, såsom Frih.
Sprengtporten framställt, hvadan, och då det för ändamålet är lika tillfylh stgörande, jag tillstyrker begagnandet af en sådan utväg.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt det förslag, som tycktes förena de flesta meningarna, voie Frih.
Sprengtporten», att ett förslagsanslag af 9000 rtdr skulle på Riksstaten uppföras på vederbörlig hufvudtitel.
Jag erkänner att det lind-' gick mig, alt Frih.
Sprengtporten nämnde ordet förslagsanslag, ocii då jag ej kan hafva något emot, att 9 >00 r:dr såsom förslagsanslag å Riksstat uppföras, så afstär jag ifrån mill förra yrkande, och förenar mig med hvad Frih.
Sprengtporten här föreslagit.
Uppå derefter framställd propos. blef Fiih.
Sprengtporten» förslag bifallet. 38o Den t8 Februari f. m. Morn. litt. c. Hr von Hartmansdorff:
Ad. beslutit uppskjuta pröfningen af 4 §:« i förevar, betänk., och detta morn. just åberopar 4 §tns 5 morn., så torde R. o. Ad. finna, att, i öfverensstämmelse med det beslut Ståndet redan fattat, pröfningen af frågan om detta anslag också bör uppskjutas, hvarom jag vördsamt begär Hr Frih. o.
Landtm:s proposition. R. o. Ad. beslöt, att pröfningen af Utsktns förslag i mom. litt. c) skulle uppskjutas tills R. o. Ad. fattat sitt beslut om 4 §:n i Ulsk:ns förslag.
Hr af Sillen, G eorg Axel, uppläste följande: Sedan H. R. o.
Ad. nu fulländat öfverläggningen rör:de Stals- samt Allm.
Besvärs- och Ekon Utslcns utlåt.
N:o 128, ang:de folkundervisningens befrämjande, tager jag mig friheten vördsamt anhålla att få gifva mina tankar tillkänna i åtskilliga delar af ämnet, i afsigt alt desainma må blifva min reservation emot de beslut Ståndet fattat, hvilka äro stlidande deremot.
Jag har sökt alt göra mig reda för anledntn till de föreskrifter om allm. folkskolors inrättande, Utsk:n föreslagit, och trott mig finna den uti den i sednare tiden ökade brottslighet emot personlig och egendomssäkerhet.
Första frågan blir således: kunna folkskolor, så inrättade som de blifvit föreslagna, motverka det onda oell åstadkomma en större sedlighet?
Ski ifkonsten, räknekonsten, läsning af historia, geographi 111. m. äro inga öfningar, sorn verka lill hjertats förädling, till goda föresatser för lefnaden, med ett ord till viljans förädlande.
De äro nödvändiga för vissa yrken i lifvet, för det materiella deraf; men dessa yrken äro färre än de öfriga, och för nämnda kunskapers inhemtande gifvas redan tillräckliga tillfällen, dels uti de allmänna skolorna oell undervisningsverken, dels hos privata lärare, eller dem som sysselsätta sig på egen band med barns undervisning.
För dagakarlen, som sysselsätter sig med att köra och dika jorden, för hustrun, hvars tid ur upptagen att sköta och vårda sitt hushåll och sina barn, och för pigan, som biträder henrie dervid, äro ofvannämnda kunskaper visserligen goda, om de finnas förenade med ett sedligt förhållande; men de äro icke af något behof påkallade och utgöra ingalunda något villkor för en anständig och ch risti ig vandel.
Ofta skulle de snarare kunna föranleda till ett motsatt förhållande och befordra inbillskhet, flärd, lättja och försummelse af de nödvändiga omsorgerna för det husliga lifvet.
När nu Staten redan tillräckligen sörjt för att tillfällen icke saknas för inhemtande af de kunskaper, som erfordras vid de yrken, der en högre grad af bildning är nödig; så synes det, som skulle det kunskapsmål!, hvilket såsom minst Den 18 Februari f. ra. 381 Lör fordras af hvar och en, som begagnar undervisningen i folkskolan, kunna skäligen inskränkas lill god innanläsning af Svensk och Latinsk tryckt stil samt utanläsning af Luthers eller lilla catechesen och den gällande förklaringen deröfver.
Jag anser minimimåttet för hvar och en menniskas kunskap i Jäsning kunna inskränkas härtill, innan hon beredes af presterskapet till sin första nattvardsgång.
Och om religionslärarens undervisning, der den vidtager, är förenad med ett varmt nit för det vigtiga kall han bekläder och med en sann eli rist lig vandel; så tvekar jag icke att säga, att detta skall åstadkomma mycket mera godt för sedlighetens befrämjande, än så inrättade folkskolor, som nu blifvit föreslagna.
Min mening är dock ingalunda att icke uti folkskolan skall kunna vara tillfälle att för ofri g t vinna större eller mindre del af det kunskapsmålt Utsk:n såsom nödvändigt föreslagit.
Men det bör stå hvar och en fritt att för sina barn bestämma detta kunskapsmålt, och kostnaden dertill bör hvarken församlingen eller Staten hafva någon förbindelse att besörja, utan den bör drabba dem, som fordradetta högre kunskapsmått, än som erfordras för att vara god menniska och alt kunna sig ärligen försörja.
I frågan om huru beskaffad skolan bör vara, fast, som den kallas, hvilket lärer vilja säga, att hvar församling har en skolhusbyggnad, der undervisningen sker, eller ock ambulatorisk, nemi. då skolläraren flyttar undervisningen från den ena delen af socknen lill en annan i tur på kortare tider af året; så förekommer emot den fasta skolan den olägenhet, att om den skall kunna begagnas i större och något vidsträckta församlingar, erfordras en oerhörd kostnad, antingen för församlingen, eller för föräldrarna till de barn, hvilka begagna undervisningen, emedan, enär de icke kunna komma hem på flera veckor, så erfordras husrum för barnen, sängar och sängkläder i skolhuset, barnens vård der och spisning på stället; ty icke må man begära att barn skola gå dagligen i å i mil til! och från skolan, isynnerhet vintertiden, då skolgången egentligen bör ske.
Är afståndet från skolan öfver ^ mil, blir det svårt för barnen att dagligen tåga till och från skolan.
Något bestämdt stadgande bör således icke gifvas om inrättande af fasta skolor; utan synes det böra ankomma på församlingarna sjelfva att afgöra huruvida undervisningen bör ske uti skolbyggnad eller på annat sätt.
Härtill styrkes jag af egen erfarenhet.
Till barnaundervisningen i den socken, der jag har min gård, anslog frami.
Kamreraren Stråle ett capital af 4ooo r:dr b:co, som skall innestå i den egendom han der ägde mot 6 procts ränta, hvilken skall användas till undervisningen.
För 12 år sedan byggde församlingen skolhus invid klockaregården , straxt vid kyrkan.
Delta hus har aldrig ännu blifvit begagnadt.
Det ligger i ena ändan af församlingen, och det 38a Den 18 Februari f. m. vore icke en fjerdedel af densamma, som skulle ulan stor olägenhet kunna begagna undervisningen der.
Man har således måst vidtaga den utväg, att låta barnen undervisas af hustrur eller lärare af mankön, som funnits tjenlige, och det emot bestämda arfvoden.
Beträffande huruvida särskild skollärare erfordras, eller om denna befattning bör vara förenad med klockaretjensten; så tror jag att våra förfäder voro rätt så förståndiga som vi.
De bestämde ju uti kyrkolagen, att klockaren skall undervisa barnen i läsa och skrifva.
Det är en lamhet af församlingarna, kanske ock hos många okunnighet om detta bud, som gjort att klockare i allmänhet nu icke sysselsätta sig med barnaundervisningen, detta förhållande kanske på munga ställen understödt af vederbör, prester, of farhåga alt klockaren icke skulle kunna vara påpasslig nog i sina öfriga åligganden.
Men då klockarens göromål i landsförsamlingarna egentligen förrättas örn helgedagarna, då ingen skolgång sker, och de öfriga små bestyr, som kunna inträffa hvardagarna vid begrafningar och barndop, likaväl kunna bestridas af kyrkvaktaren eller annan person, sorn af klockaren, så synes det, som skulle intet hinder möta för iakttagande af hvad kyrkolagen i detta fall stadgar, och det ntan någon föreskrift om särskildt biträde åt klockaren, ifall han tillika bestrider barnaundervisningen.
Vidkommande skollärarens aflöning, så tyckes väl all föreskrift om dess belopp böra undvikas och det vara öfverlemnadt åt församlingarna sjelfva atl derom besluta; och är det så att klockaren kan bestrida undervisningen, böra aflöningsvillkoren för denna befattning icke blifva för församlingen så betungande, sorn om en särskild person skall dertill aflönas, enär klockaren, hvilken genom ulöfvandet af skollärarekallet erhåller förbättrade inkomster, kan åtnöjas med en mindre förökning deri, än en särskild person kan vara belåten med till aflöning.
Några särskildta undervisningsverk för skollärare synas icke vara behöfliga, enär alla de kunskaper, som för dem erfordras, kunna vinnas så väl vid de allmänna skolorna, som af enskilda lärare och förnämligast genom den flit hvar och en kan använda på egen hand vid begagnande af tjenliga läroböcker i alla de ämnen, hvari Utsktn ansett att skolläraren bör vara kunnig.
Den summa af 65,5oo r:dr, som nu är föreslagen att för ifrågavar. behof, nemi. seminarier och stipendier samt församlingarnes understöd, anslås, är visserligen mindre betydlig i förhållande till det åsyftade ändamålets vigt; men hvad lärer erfarenheten?
Huru många nya institutioner hafva icke på de sednare 20 firén blifvit tillskapade?
Och huru hafva icke anspråken på ökade anslag åt dem vid hvarje riksdag gjort sig gällande?
Och hurudan har frukten af allt detta visat sig?
Har det varit i en stigande sedlighet
Den 18 Februari f. m. 383 och trefnad?
Må domstolsprotocollen besvara dessa 2:ne sednare frågor.
Nej, om det gifves någon sjuklighet i statskroppen, och det onda har sin grund i flera sammanstötande orsaker, så botas icke denna sjuklighet, förrän dessa grundorsaker undanrödjas, och dertill hjelpa inga torra läxor, ingen skriffärdighet, ingen räknekonst.
Och han hade otvifvelaktig! rätt den store philosophiske vältalaren, som yttrade, ”att Sverige först då skall falla, när det öfvergifvit sina seder.”
Jag har ej deltagit i denna vidlyftiga öfverläggning, och ej heller i voteringarna, med undantag af den om 2 mom. i 1 §:n, som angår huruvida inom hvarje socken skall finnas en fast skola eller ej.
Jag hörde då till minoriteten och reserverar mig nu emot det beslut, som då fattades, på de skäl, hvilka så väl Gr.
Anckarsvärd, som Hr von Hartmansdortf anfört.
Dessa skäl bevisa i min tanke klart och tydligt, att detta förslag endast skulle ådraga församlingarna onödiga kostnader, som ej motsvarades af nyttan.
Jag anser mig visserligen skyldig att lemna hvar och en i fred med sin öfvertygelse; men jag anser mig böra till prot. högtidligen yttra den oförgripliga önskan, att början af den reservation, som för en stund sedan här upplästes, aldrig hade bort kommit inför Ståndet.
Min reservation skall blifva ganska kort.
Jag var i minoriteten, då frågan om fasta skolor blef afgjord.
Jag anser, att då man nödgas begagna tvång, bör man göra det så lindrigt som möjligt, och det tvång, som R. o. Ad:s beslut nu ålägger socknarna, kan jag ej inse vara af behofvet påkalladt.
Jag instämmer i det beslut, som genom votering blifvit fattadt i BondeStåndet.
Jag begär endast, att med några ord få gifva tillkänna, alt det ej är af likgilltighet för folkuppfostran, som jag underlåtit att deltaga i denna discussion.
Det är egentligen på den grund, att jag högligen ogillar så mycket reglementerande, som jag förutsåg här skulle blifva frågan om, då jag fick läsa Utsk:ns betänk.
Jag hyllar föröfrigt den grundsats, att upplysningen så småningom borde gå uppifrån nedåt, ty den går svårligen baklänges; men denna grundsats har likväl ej varit öfvervägande för mig att icke söka bidraga till R. o.
Jag ville nu blott hafva äran anföra delta till prot., med t i 11— kännngifvande derjemte, det jag erkänner behofvet att tänka på folkundervisningen, hvilken jag skall följa med all uppmärksamhet och hvartill jag önskar lycka, under hopp att goda frukter af blotta ide'en i en framtid skola skördas, 384 D c o iS Februari f. ra. faslän jag fl ut tar atl icke elen nu föreslagna lagstiftningen dertill leder.
Att jag under discus sionen öfver detta betänk, ej höjt min röst, har härrört deraf, att jag ansett det obehörigt för Ståndet att ingå så mycket i reglementariska föreskrifter, som det gjort.
Då jag anser att verkställigheten deraf ovillkorligen blifver mycket svår, jag vill ej säga omöjlig, så har jag också trott, att allt reglementerande vore olämpligt här, för ett land af så olika beskaffenhet i de särskilda delar, som Sverige.
Det ar ej detsamma att göra en författning för ett land, som är öfverallt tätt bebygdt och befolkadt, och för ett land, som i vissa trakter endast äger en mycket spridd och ojemn befolkning.
Då jag ansett, att förhållandena i de orter, om hvilka jag äger någon kännedom, äro så olika emot hvad som i andra delar af Riket äger rum, så bar jag afhållit mig ifrån allt yttrande i denna fråga ; men då jag velat freda mig ifrån att blifva ansedd för 1 i k gil 1 tig i en fråga, som så mycket intresserar mig, så har jag velat anföra denna reservation.
Äfven jag anhåller att få yttra till prot., att jag såvida instämmer med Gr. Frölich och Gr.
Posse, som orsaken, hvarför jag ej deltagit i denna discussion, har varit den tendens jag tyckt mig hos motsatta meningars försvarare tinna, att i dessa ämnen alltför mycket reglementera, — en tendens, i hvilken jag önskar att man ej må fortgå; men fruktar jag, att det fortgåendet icke hejdas, förrän man flera gånger har för sent märkt det misstag, som deruti innefattas.
Jag instämmer uti hvad Gr. Posse och Gr.
Spens sednast anfört.
Föredrogs ånyo oeh bifölls StatsUtsk:s den 6 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 42ij ' anleda, af återremiss å utlåt.
W:o 4.06.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 10 dennes på bordet lagda utlåt.
Wto 4^G * anledn. af motion om understöd för de brandskadade uti staden Falkenberg.
Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på den reservation, som är afgifven af Prosten Östberg.
Den lyder sålunda: ”Jag reserverar mig mot H.
StatsUtskrs beslut, att bevilja de brandskadade i Falkenberg en gåfva af 4°°° r:dr, på den grund, att ämnet ej på minsta sätt var utredt, huru stor skadan varit, och huruvida de, hvilka den olyckligen drabbat, befinnas uti ett alldeles utblottadt tillstånd, hvarom - Don 18 Fobrunri f. m. 385 0111 H. StalsUlsk., enligt mitt förmenande, bort afvakta upplysning, antingen af stadens magistrat, eller Konungens Bef:- li:de i orten, innan någon gåfva blifvit beviljad.
Dock är det egentligen på den grund jag reserverar mig, att detta sätt, att genom fri gåfva komma brandskadade till hjelp, aldrig förr, mig veterligen, varit begagnadt af R.
H. St., som tillförene ej betraktat Staten såsom en sådan nödbjelpsanstalt, hvarigenom enskilda barmhertigheter skulle qväfvas i sin välgörande verksamhet, och ett praejudicat framställas, som kati blifva ganska betänkligt, och komma att i framtiden alltför mycket taga Statens krafter i anspråk.
St. visat sin välgörenhet emot brandskadade olyckliga medborgare, derigenom att lån på billiga villkor och lämpliga betalningstider blifvit beviljade; och om H. StatsUtsk. äfven nu medgifvil något sådant, sedan hehofvet blifvit bestyrkt, skulle jag gerna dertill lemnat mitt bifall.
Härmed instämde Riksdagsfullmäktige A. Nilsson från Östergöthland och B. Appelqvist från Blekinge.”
Jag har lör min del ingenting deremot, att R.
St. må understödja olyckliga medborgare, särdeles då ymniga tillgångar finnas; men jag anser alldeles orätt att bevilja sådana understöd, ulan att man vet till hvad belopp skadan uppgått, eller i hvad mån den ena eller andra behöfver undsättning.
Jag tror, alt innan några medel beviljas, borde man, genom vederbörande, skaffa sig underrättelse om dessa förhållanden, och att en sådan ordning lika litet vid detta som vid andra tillfällen bör uraktlåtas.
Jag tillstyrker derföre, alt R. o. Ad. måtte återremittera betänk., på det,att StatsUtsk., innan det dermed återkommer till R.
St., måtte förskaffa sig någon officiel underrättelse om tillståndet i den afbrunna staden.
Jag vill på intet vis be strida den värde talarens sats, att StatsUtsk. bör söka, så vidt möjligt är, officiella och säkra upplysningar till ledning för deras förslag, när fråga är om undsättning, och synnerligen om frågan skulle vara att biträda ett samhälle med ett lån för något större förelag.
Det nu ifrågavar. anslaget af 4°oo rtdr för de brandskadade i Falkenberg är dock snarare att anse såsom en barmhertighetsgärd, än såsom något understöd med afsigt att upphjelpa staden.
En motionär inom detta
Hus, som sjelf är ifrån orten, har ti11- kännagifvit detta behof, såsom i högsta grad påträngande.
En representant inom samhället, der olyckan timat, har äfven yrkat på R.
St:s skyndsamma mellankomst, för att afhjelpa den för handen varande nöden.
När sådana motioner göras under pågående riksdag, och medel finnas för att komma det olyckliga samhället till hjelp; så har jag för min del, lika med majoriteten inom StatsUtsk., funnit det min 20 H. 49 386
Den 18 Februari f. m. dre värdigt för R.
St. att uppskjuta afgörandet intill dess man skulle kunna i officiel väg inhemta bestämda och säkra upplysningar.
Jag tror ej att en nödhjelp på det sättet, att man fördröjer densamma, kan uppfylla sitt ändamål.
Detta är en orsak, hvarföre jag biträdt StatsUtsk:s förslag och hvarföre jag skulle tro det vara R.
St. värdigt, alt ej ingå i en sådan noggrann och detaljerad granskning.
Den föreslagna summan är på det hela ganska obetydlig, men för det olyckliga samhället en högst vigtig hjelp.
Jag kan således ej annat än tillstyrka bifall till SlatsUtsk:s förslag.
Horn anser äfven jag, att om det varit fråga om något större lönebidrag, eller någon större gåfva, borde möjligen officiella underrättelser och upplysningar infordrats om huru förloppet varit med eldsvådan; men då behofvet, enligt StatsUtsk:s betänk., är uppgifvet för att nu i en hast bereda någon hjelp åt en stad, som förut lärer vara i en mindre fördelaktig belägenhet och hvilken en stor olycka nu drabbat, så skulle jag tro att det vore R.
St. mindre värdigt att afsiå denna gåfva.
Jag anhåller således om propos. till bifall å StatsUtsk:s betänkande.
Långt ifrån att vilja undandraga nödställda den hjelp, som kan komma ifrån antingen R.
St. eller enskilda, kan jag dock ej jäfva de grunder, sora Hr von Hartmansdorff anfört.
Jag skulle i alla fall ej draga i betänkande att bifalla detta StatsUtsk:s tillstyrkande, om följande ord kunde få inflyta i slutet: att tills vidare som lån användas; men att helt enkelt anslå en summa penningar till Konungens Bef:h:des godtyckliga disposition, det kan jag ej biträda.
Jag tycker, såsom Hr von Hartmansdorff, att del är ett ganska farligt proejudicat.
Summans belopp betyder intet, det är ganska ringa, men praajudicatet är farligt.
Jag kan ej tro, att genom en återremiss denna undsättning skulle alltför länge fördröjas, ulan tror att Utsk. kan inom några få dagar inkomma med ett annat betänk., sådant att det mera allmänt kan vinna sympathi.
Jag tillstyrker derföre återremiss af StatsUtsk-.s ifråga var. betänkande.
Jag kan visserligen icke bestrida, att den anmärkn., som Hr von Hartmansdorff framställt, likasom Prosten Östbergs reservation emot Utsk:ns betänk., uro alldeles formenligt riktiga.
Deremot kan visserligen ej någon anmärkn. framställas, om icke den, att då en stad är i yttersta nöd genom en eldsvåda, och en mängd personer husvilla, utan något understöd, kan man antaga såsom ett factum, alt nöd verkligen är för handen.
Det hufvudsakliga skälet, som förmådde mig att i frågans verkligen outredda skick instämma uti hvad Utsk. föreslagit och tillstyrka bifall lill motionärens anhål - Don 18 Februari f. ra. 38y Ian, var den, att motionen blifvit väckt; ty i samma stund, som den anropade R.
St:s välvilja och begärde deras understöd, var detta ett förebud att det begärda understödet skulle komma att lemnäs, och i samma mån var det alt befara, alt den enskilda välgörenheten, som i vårt land yttrar sig på ett så deltagande och verksamt sätt, skulle i väsendtlig mån derigenom finna sig förlamad i sin verksamhet.
Då emedlertid, efter hvad jag har mig bekant, detta betänk, redan blifvit återremitteradt ifrån tvänne RiksSt., hvarom jag likväl anhåller, för händelse af misstag, att Ridd.Séctetm malte få lemna upplysning, så finner jag ej anledn. att bestrida det StatsUtsk. må ingå i en noggrannare undersökning, för att på grund af densamma bestämma beloppet af det anslag, som kan komma att beviljas. lindert.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att ingen officiel underrättelse ankommit huru detta mål blifvit hos de öfriga RiksSttn afgjordt, men äfven han trodde sig med säkerhet veta, att del åtminstone af ett RiksSt. blifvit återremitterade flr von Hartmansdorff:
En talare han trott, att man borde vara försigtigare, då det är fråga om lån, än då det är fråga om gåfva.
Jag tror tvertom, ty ett lån kan man möjligen återfå, men med gåfvan är det förbi.
Man har sagt, att följden af en återremiss till StatsUtsk. skulle blifva, att summan förminskades.
Det är visserligen troligt, att så skulle ske; men hvem är orsaken dertill, om icke Ulsk., som öfverhoppat de vanliga formaliteterna och derigenom föranledt, efter hvad jag tror mig med säkerhet veta, att BondeSt. afslagit summan och att ett annat
Stånd återremitterat betänk.?
För närvar, är frågan följaktligen i det skick, att antingen R. o. Ad. återremitterar henne eller ej, så är afgörandel ändock fördröjdt.
Under sådana förhållanden, och då en af SlatsUtsk:s egna ledamöter instämt uti den upplysning, som Ridd.Secrettn nu meddelat, synes mig bäst vara att R. o. Ad. ville återremittera betänk., för att erhålla underrättelse om stadens verkliga tillstånd och om beloppet af del understöd, som anses behöflig t.