Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer således i anhållan om den propos. , som Gr.
Cronhjelm i öfverensstämmelse med deras mening sammanfattat och nyss uppläst; men jag tror dock, att man kunde tillägga orden: när behofvet så fordrar, så att det må heta: åliggande Bancostyrelsen att, när behofvet så fordrar, för detta ändamål vidtaga nödiga förberedande åtgärder så tidigt, att metalliska cassan ej må fortfarande understiga detta belopp.
Med spänd uppmärksamhet har jag hört de opinioner, som här yttrat sig.
Jag har bemödat mig att uppfatta deras karakteristik, och jag begär att få framställa den, icke derföre," att sådant är nödvändigt i afseende på den nu förevar, punkten afUtsk:s betänk., utan derföre, att man under fortgången af discussionen öfver detta betänkande må veta, hvad man har att vänta från hvardera sidan.
Den ena sidan har framställt, såsom mig synes, ytterligheten af ett strypsystem; och för att beledsaga detta omdöme med bevis, skall jag nu framställa deras yttranden sådana, som de sjelfva och Ståndets öfriga ledamöter skola igerikän, na dem.
Man har påstått, alt creditivet ej skall få begagnas, förrän cassan nedsjunkit till 2 millioner r:dr specie, d. v. s. att redan ett belopp af mer än 12 millioner r:dr b:co, eller åtminstone 11 millioner r:dr b:co, gått utur rörelsen, innan Bancostyrelsen finge komma näringarna till någon räddning; och för att förekomma all möjlighet af en sådan räddning hafva samma talare derjemte yrkat, att inga nya sedlar skola få utgifvas annorlunda än mot silfver.
När man sålunda sagt, att silfver icke heller får anskaffas, innan silf— verfonden är fallen till 2 millioner, så är tydligt, att ingen rädd - Den 24 Juli f. ra. räddning skulle: finnas, innan 11 millioner r:dr b:co vore försvunna ur rörelsen.
Man har gifvit oss den trösten, att silfver kunde inkomma derigenom, att näringarna frambragte en öfverproductioD, d. ä. att vi finge en öfvervigt i handel; men att sammansätta så stridiga meningar sorn att, da nälingarna länge lidit brist på förlagscapital, de dock skola kunna åstadkomma öfverbalance i bandel, synes mig vara tein ligen orimligt.
Jag bar velat framställa denna mening för att påminna om det tillstånd, sorn samma menings förfäktare önska sitt fädernesland.
Jag ber att med några ord få erinra om beskaffenheten af detta tillstånd.
I fall Sverige agde några procentare, och de finge afgöra Sveriges öde, kunde de ej begära bättre, än hvad sålunda blifvit föreslaget.
Följden deraf skulle nemi. blifva, icke blott att penningarna skulle blifva dubbelt dyrare och kronoutlagorna fördubblade, om icke till siffran, likväl till effecten, utan jemväl, att alla inteckningshafvare oell andra fordringsägare skulle uppsäga sina fordringar, och alla andra näringar skulle vika för den, som handlar ensamt nied penningar.
Elter framställningen af denna opinion skall jag gå lill motsidan; ty en motsida är antydd såsom skäl, hvarför en sådan stränghet skulle fordras.
Man bar antagit samma tactik nu, som vid förra riksdagar och äfven i enskilda discurser ofta blifvit begagnad , den nemi., att man påstår, att det finnes en opinion, som, aldrig mättad af lån, söker alt ruinera landet medelst sedelemissioner, i afsigt att betala sina lån med sämre mynt, än det, hvari skulderna blifvit gjorda.
Denna tactik bar blifvit följd sedan i8i5, och man har åter i dag nyttjat den; men besynnerligt nog är, att en af dem, som i dag framställt klagan öfver en sådan opinion, i ändamål att motverka landets öfvers värn mande med penningar, har sjelf måst medgifva, att inom detta Riddarhus icke någon röst höjt sig för att öka rörelsecapitalet, än mindre för att försämra myntvärdet.
När man måst medgifva delta, liar man hållit sig till 13aneoUtsk:s betänk, och klandrat den genom detta betänkande för Bancostyrelsen bevarade möjlighet att lemna lånebiträden till näringarna, likasom man ej nu borde lemna Bancostyrelsen samma förtroende, som den förut fått åtnjuta.
I saknad af den förmenta mägtiga opinion, som skall åsyfta att förstöra penningevärdet, eller då icke bär en enda röst höjt sig för densamma, har man begått den orättvisan att söka en sådan syftning i BancoUtsk:s betänk.
Då jag således icke funnit den motsatte ytterligheten, öfvergår jag till den opinion, som blifvit uttalad i detta betänk., och sedan jag af den ena sidans orimlighet blifvit förd till fullkomlig försoning med BancoUtsk:s betänk., hvarmed jag visserligen ej varit nöjd, hänföres jag att tacka Utsk. för detta betänk., och skall, hvad hufvudsaken angår, göra niig en heder af att understödja betänk., såsom 10 H. 16 II’ Den a4 Juli f. m; vittnande om en berömlig afsigt att fullgöra Bankens dubbla pligter; ty man misstager sig mycket, dä man tror, att Banken endast har den pligt att honorera sina sedlar och icke derjemte den pligt emot näringarna, att icke strypa dem genom brist på rörglsecapital.
Jag ger Utsk. tacksamhet för denna dess afsigt, och nu, då jag uttalat min opinion i allmänhet, beger jag mig till den punkt, som nu är i fråga.
Jag har hört 2:ne förlikningsförslag.
Att uppgöra jemförelse emellan dem och framställa de missbruk, hvartill hvardera förslaget kunde leda, vore kanhända icke öfver min förmåga; men det vore att trötta Er, mina Hrr!
Jag anser det af Hr af Ekenstam framställda vara det bästa, såsom lämpligast att bereda uppfyllandet af hvad Bankens båda funetioner kräfva, och jag anhåller derföre, att detta förslag måtte af Hr Gr. o. Landtm, blifva framstäldt till contraproposition.
Då jag begärde ordet, skedde det för att föreslå en contrapropos.
Jag finner mig nu deruti förekommen af Gr.
Cronhjelm, och ehuru jag önskat, att Hr Gr. i sin propos. hade uttryckt rättighet för Bancofullrnägtige att kunna förstärka metalliska fonden, då de finna det nödigt, och icke blott vid det tillfälle, då metalliska cassans sjunkning under minimum är att befara, tror jag mig längre fram kunna göra mina anmärkningar i detta full, och har jag derföre ingen betänklighet vid att instämma i lnad Gr.
Jag begagnar detta tillfälle för att jemväl yttra, att då jag ej kunnat instämma i Utsk:s förslag om bestämmande af en viss proportion emellan metallisk cassa och sedelstock, har det skott hufvudsakligen derföre, att jag fruktar all slags lagstiftning, dervid man ej har någon säker erfarenhctsledning, för att bedöma principens riktighet.
Jag tror, att Utsk. saknat denna ledning, och att
Bancofullrnägtige i detta afseende hafva en bättre grund att hålla sig till, än R.
St., emedan de förra, sedan utvexlingen börjat, kunna förvärfva någon erfarenhet om hvad härvid hör komma i betraktande.
Litt annat skäl, hvarföre jag ej kunnat instämma i Utsk:s förslag, är det, att jag befarar, att detsaiumas antagande i en framtid kunde leda lill öfverdrifna sedelemissioner, utan säkerhet för Banken; och Bankens säkerhet är det första, man måste afse, då fråga är om en realisation.
Jag anhåller om propos. på hvad Gr. Cronhjelm föreslagit.
Jag anhåller blott att i anledning af Hr v.
Troils sednaste yttrande få anföra några ord.
Det är just i dcu grundsatsen, att
Banken bör vara förläggare för näringarna och att Banken, i stället för att förenkla sina functioner, bör intrassla dem, som jag skiljer mig från denne talare.
Jag tror, att, långt ifrån att Banken såsom låneanstalt borde utvidga sina förhållanden
Den 24 J111« f. m. varit mycket väl och öfverensstämmande med ej allenast min, Utan äfven med ganska många kloka och insigtsfulla personers mening, om BancoUtsk. gått en annan väg och biträdt det förslag, som i ett annat Stånd blifvit framstäldt, att nemi. helt och hållet skilja Banken från sin lånerörelse och derigenom göra slut på de eviga oredorna och de orättroätiga anspråk, man har på en statsbank, som är ämnad alt upprätthålla värdet af landets mynt, att den skall gå alla lånesökandes önskningar lill mötes.
Jag ser visserligen i BancoUtsk:s betänk., att Bancostyrelsens rätt att utgifva sedlar ej är obegränsad; men denna rätt är likväl så litet begränsad, att, i fall silfvercassan ej komme att sjunka under dess nuvar. belopp, vi kunde få ett rorelsecapital af 54 millioner r:dr b:co.
Jag betviflar icke, att om alla Bancofullmägtige vore så qualificerade till kunskaper och åsigter som Hr v. Troil, vi icke behöfde befara några vådor; jag tror till och med, att i sådant fall så få reglementariska föreskrifter sorn möjligt borde finnas för Fullmägtige; men, såsom jag förut yttrat, är det ej att hoppas, att alla ledamöter af Bancostyrelsen, då den organiseras så, som nu är stadgadt, skola hafva de insigter och det skarpa omdöme, sorn fordras fölen sådan förvaltning.
För öfrigt finner jag TJtskts förslag i förevar, punkt vara högst olämpligt, äfven i anseende dertill, att den stora allmänheten blott genom förespeglingen af en sedelemission, eller derigenom, att en sådan magt blefve Bancofullmägtige lemnad, skulle låta skrämma sig.
Jag menar icke de lånebehöfvande af allmänheten, ty de skulle glädja sig öfver fastställandet af ifrågavar. proportion, och det är förmodligen för att locka dem att gå in på realisationen, som raan föreslagit delta; utan jag talar om den delen af allmänheten, som äger penningar, och jag tror, att det skulle vara sämre för näringarna, om en mängd uppsägningar skulle ske och hvar och en ansåge sig böra rädda sina penningar under en hotande myntförsämring.
Det är det mest principvidriga, som finnes, att framställa möjligheten deraf, dä man gör en realisation och Banken bar så litet förtroende samt folket lill och med ej tilltror Banken förmåga att upprätthålla realisationen, hvarom den, som vistats i landsorterna eller på dem haft correspondance, kunnat öfvertyga sig.
Denna tanke om Bankens bristande förmåga är visserligen, elter min öfvertygelse, falsk; men farhågan bör ej underblåsas genom framställningen af en sedelemission, som kanske ej skulle inträffa, men som dock kunde inträffa, ty endast möjligheten deraf är i högsta grad uppskrämmande och skadlig för näringarna, emedan, såsom jag nyss hade äran nämna, detta skulle föranleda till strypsystem från deras sida, som hade penningar utlånade.
Boyes anmärkning angår, ronde det strypsystem, som skulle åsyftas med förslaget, att
Baucostyrelsen ej må börja sina operationer till förstärkande ia* Den 34 Juli f. m. af metalliska cassan, innan den nedsjunkit till 2 millioner, innefattar denna anmärkning en fullkomlig motsats af verkliga förhållandet; ty enligt BancoUtskts betänk, skulle Banken börja indragningen af sedlar, då silfvercassan sjunker under förbållandet af 1 till 3 emot sedelstocken, d. v. s. då ännu 3 millioner vore i cassan iunestående, hvaremot sådant nu skulle fördröjas, tills cassan nedsjunkit till 2 millioner.
Det sednare förslaget är således mycket liberalare, och för öfiigt får jag fästa uppmärksamhet derpå, att det silfver, som uttages ur Banken, går ut i rörelsen, och att således 10- relsecapitalet, efter det silfver af Banken blifvit utvexladt, förblifver lika stort som förut.
Jag har dessutom icke hört fråga vara om tiden för creditivets begagnande; detta ämne förekommer först i nästa punkt, och under öfverläggningen derom kan blifva tid att tala om, huruvida man stryper eller icke stryper näringarna.
När man låter näringarna behålla allt, hvad de hafva, och man dessutom vill, på sätt Hr v. Hartmansdorff yttrat, lemna en ytterligare lånetillökning af bancovinsten för hypotheksföreningar, tror jag icke, att man förtjenar en sådan beskyllning, utan tror jag, att man gjort allt, hvad man bör göra, då man låter näringarna vara in statu qvo.
Vi äro hitkomna för att stadga myntet och icke för att bereda en ytterligare lånetillökning för näringarna.
Om sådant kunde ske, är jag ledsen deröfver, att icke Hr v. Troil fullföljt det förslag, lian vid riksdagens början framställde, att Riksg.cont. skulle öfvertaga en sådan rörelse; men nu då lånerörelsen blifvit öfverlemnad åt Banken, kan jag ej godkänna dess förökande, emedan jag ej med min röst kan biträda någon slags sedelemission, som ej grundar sig på metallisk valuta.
Jag får för öfrigt instämma i den propos., som Gr.
Jag skulle icke längre uppehålla denna discussion, om jag icke vore dertill uppmanad genom directe till mig ställda frågor och anmärkningar.
Hr v. Troil har sagt, att jag sjelf föreslagit utländsk skuldsättning, då jag önskat, att Banken måtte förses med statsobligationer.
Jag är skyldig den förklaring, att då jag yrkade, att Banken måtte förses med sådana statspapper, förenade jag dermed det vilkor, att Bancofullmägtige skulle äga mera frihet att anlita Bankens silfverfond, och man torde finna, att i följd deraf, samt då rättigheten att begagna dessa statspapper erkännes, skulle dessa pappers användande ej komma i fråga.
För det andra yttrade samma talare, att då jag talat emot bestämmandet af proportionen 1 till 3 och derjemte erkänt, att en sådan proportion iakttages i andra väl organiserade hanker, skulle jag hafva vederlagt mig sjelf.
Detta anser jag vara ett misstag af Hr v. Troil.
Jag har väl sagt, att en sådan princip iakttages i andra banker, och att, om här vore fråga om ett råd till Bancofullmägtige, skulle jag tillstyrka iakttagandet af denna proportion; men något positivt stad - Den i\
Juli f. m. 125 gande derom har jag ej yrkat, och något sådant finnes ej heller i andra hanker.
Jag anser det äfven vara ett misstag att stadga ett minimibelopp; men jag anser detta mindre vådligt och vill derföre ej sätta mig deremot.
Jag skulle vidare velat yttra något öfver den stora ömhet, som yttras för näringarna af dem, som, i händelse deras mening blefve gällande, måhända sjelfva skulle undanrycka näringarna den hjelp, de hafva rätt att fordra; men vi torde återkomma till detta ämne, då de följande punkterna komma under öfverläggning, och jag skall derföre intilldess uppskjuta yttrandet af min mening i ämnet.
Jag begärde ordet, då jag hörde tvenne värda ledamöter uppföra i debet, att ett RiksSt. antagit ett minimum af 2 millioner, på det jag må få antecknadt uti credit, att ett annat RiksSt. antagit den förevar.
2:dra punkten, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen.
För öfrigt och då den siste talaren sagt, att det vore ett misstag, att proportionen emellan metallisk fond och sedlar för andra banker blifvit stadgad, vill jag åberopa statuterna för Köpenhamns bank och för bankbolaget i Briissel.
Jag vill blott med några ord nämna, att jag icke ser, hvilka farhågor för ett strypsystem man kan fästa vid den propos., Gr.
Deri förekommer icke något bestämmande af lånerörelsen , och således tinner jag icke en gång för dem, som kunno önska den mest utsträckta lånerörelse, någon anledning att vägra bifall till denna propos.; oell då den instämmer nied ett beslut, som redan i ett annat RiksSt. blifvit fattadt, synes densamma lika så väl som Utsk:s förslag kunna leda till ett bestämdt resultat i denna fråga.
Det är blott en liten anmärkning, jag önskar göra vid Gr.
Cronhjelms förslag till propos.
Jag fruktar nemi., att om denna propos. klefve af R. o. Ad. antagen och finge kraft af ett R.
St:s beslut, skulle Fullmägtige i Banken komma i mycken förlägenhet.
Den innehåller, att Bankens metalliska cassa ej må få understiga 2 millioner r:dr specie, och att
Bancostyrelsen på förhand bör vidtaga anstalter för detta ändamål.
Jag fruktar, att detta vore att ålägga Bancofullmägtige alltför stort förutseende, eller att ådraga Banken kostnader, som ej behof vas. Såvida Bancofullmägtige bestämdt skola förekomma detta fondens sjunkande under 2 millioner, nödgas de redan, då fonden utgör 3 millioner, vidtaga dessa anstalter lill cassans förstärkande; ty det kunde hända, att i million skulle uttagas, under det silfver atiskaffades.
Jag hemställer, huruvida detta är R. o. Ad:s mening.
Jag tror det ej, utan anser, att ordalagen kunde så ställas, att Fullmägtige ej komma i så be skaffa dt bryderi; ty om, då Bankens cassa t. ex. utgör 2,800,000 r:dr, Fullmägtige vidtaga åtgärder till 126 Den Juli f. »1. dess förstärkande, hvilket de skulle nödgas göra för att bestämdt fullgöra denna föreskrift, kan det hända, att icke något silfver ytterligare uttages, utan att tvärtom silfver inkommer och fonden således icke faller under förenämnde 2,800,000 r:dr, och i sådant fall hade öfverflödiga, med kostnad förenade åtgärder blifvit vidtagna.
Jag tror, att det vore rättast att utsätta det belopp, hvarunder fonden icke får sjunka, utan att
Fullmägtige genast vidtoge åtgärder till dess förstärkande.
Blefve en sådan siffra utsatt, så utsattes Fullmägtige hvarken för bryderi eller klander; och jag tror, att en sådan siffra vore ganska lätt stipulerad, samt hemställer derföre, om ej denna lilla förändring kunde i Gr.
Cronhjelms propos. lämpligen vidtagas.
Jag ber om förlåtelse, att jag upptager tiden för att rätta ett misstag af Frih. Palmstjerna.
St. vid sista riksdag hade uppdragit åt
Bancostyrelsen att efter behof få belåna de 4;400>000 r:dr, som staten var skyldig tilt Banken, hade realisationen varit gjord långt för detta och vi icke beliöft sammanträda för att derom öfverlägga.
Jag tror derföre, att vi nu böra åt
Bancostyrelsen lemna uppdraget att i förväg vidtaga sådana anstalter, att Bancostyrelsen kan, i fall behofvet så fordrar, erhålla antingen genom creditiv eller lån, hvad som behöfves för att hålla Bankens metalliska cassa vid nödig styrka.
Så fort styrelsen har en sådan rättighet, tror jag, att den ej behöfver draga på creditivet eller göra lån; ty sjelfva denna rättighet skall gifva styrka åt Banken.
Det är på sådan grund, jag ej kan annat än bestrida den limitation, som Frih.
Palmstjerna framställt; ty om man utsätter en viss punkt och binder händerna på Bancofullmägtige, så att de ej kunna röra sig, innan vi kommit till denna punkt, äro näringarna redan så undertryckta och landet i ett sådant elände, då Bankens åtgärder skola börjas, att ali hjelp kommer för sent och Banken blifver insolvent.
Här skulle samma förhållande inträffa, som med privata personer, hvilka gora bankrutt, då de för länge uppskjuta att realisera sina tillgångar.
Jag tillstyrker således Gr.
Cronhjelms propos., sådan den af honom blifvit föreslagen.
Min tanka var ursprungligen den, sorn Frih.
Jag trodde, att man borde. sätta ut ett belopp af t. ex. £ million utöfver det minimum, hvarunder metalliska cassan cj hnge sjunka, på det att, då denna cassa fallit till detta belopp öfver minimum, Bancofullmägtige skulle åligga att vidtaga åtgärder till silfverköp, så att sjunkning under minimum ej skulle kunna inträffa; men på föreställningar af mina värda vänner, Hrr Lagerhielm och Cederschjöld, har jag låtit denna mening falla.
Skulle likväl de flesta af dem, sorn yttrat sig mot antagandet af en viss proportion, vilja öfvergå till den
Den 24 Juli fira. 127 mening, Frih.
Palmstjerna uttryckt, att, da metalliska cassan minskas till ett visst belopp utöfver minimum, Bancostyrelsen skall vidtaga åtgärder till fondens förstärkning, så har jag intet deremot.
R.open på propos. förnyades.
Jag är icke så lycklig som Hr v. Hartmansdorff, att de skäl, som blifvit framställda, kunnat verka på min öfvertygelse; och i fall min mening ej vinner afseende, vill jag, hellre än att ingå på Gr.
Grönli jelms propos., votera för Utsk:s förslag, derest votering i denna fråga kommer att för sig gå.
Jag ber att få nämna, att i den propos.
, jag haft äran uppläsa, Bancostyrelsen just fått de friaste händer och att i densamma icke 2^ millioner, utan hellre 2 millioner blifvit antagna såsom minimum, med rättighet för Bancostyrelsen att, sä tidigt den finner nödigt, vidtaga åtgärder till fondens förstärkning, i anseende till vetskapen derom, att ett annat RiksSt. fattat ett sådant beslut, eller för att undvika ytterligare splittring af opinionerna.
Hr Bosén bl ad:
Jag erkänner visserligen, att om man håller sig strängt till bokstafven, saknar Frih.
Palmstjerna icke anledning till den farhåga, han yttrat i anledning af ordalagen i Gr.
Cronhjelnis propos.; men jag erkänner tillika, att jag anser den casus, då en blifvande Bancostyrelse skulle blifva satt i den ifrågaställda förlägenheten, vara lika så otrolig som vinsten af en qvatern på lotteriet, och för min del voterar jag hellre för propositionen, sådan den är, än för en, som bestämmer, att Bancostyrelsen, då silfvercassan stiger till 5oo,ooo r:dr högre belopp, skall börja uppköpa silfver.
Frih. K an t zo u:
Jag finnér, att afseende bör fastasvid Frih.
Palmstjernas anmärkning, och täger mig friheten föreslå, att R.
St. må föreskrifva Bancostyrelsen att i främsta rummet städse vaka deröfver, att Banken må kunna fullgöra sina förbindelser, och att styrelsen i sådant afseende anbefalles att hälla silfverfonden vid nödig styrka; dock attén viss minimisumma af 2 millioner r:dr i silfver alltid bör linnas i Bankens hvalf. H. Ex. Hr Gr. o. Landjm. framställde propos. till bifall å 2:dra punkten af Banco Utsk:s ifrågavar. utlåt.
Ex. H r Gr. o. Landtm, framställde derefter propos. till antagande af Gr.
Cronhjelms redactionsförslag, så lydande: att Bankens metalliska cassa ej får gå under ett belopp, som understiger 2 millioner r: d r specie; åliggande Bancostyrelsen att, när behofvet så fordrar, för detta ändamål vidtaga förberedande nödiga åtgärder så tidigt, att metalliska 123 Den 24 Juli f. m. cassan ej må qvarblifva vid detta nedsatta be1 o p p.
Hopades starka ja, blandade med nej.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, i anledn. häraf förklarade, att ja, vid den sednare proposls besvarande, öfverröstat nej, begärdes votering.
Hr Lefre'n: Jag bar äfven tyckt mig finna, att meningarna i detta fall blifvit bestämdt uttalade; men då återstår efter Hr Gr. o. Landtnäs förklarande ej annat för mig än att begära votering, att till contrapropos. emot Gr.
Cronhjelms förslag måtte antagas Hr af Ekenstams till bordet aflenmade propos. med den förändring i sednare morn., att istället för orden: ”så länge metalliska cassan håller sig fortfarande un”der proportionen af 2 till 5 emot sedelstocken,” införes: "då cassan är under förhållandet som 2 till 5.” Hr von Troil:
Jag anhåller, att vi först må få votera om den propos., sorn först framställdes, nemi.
Utsk:s förslag; och i fall detta ej blifver antaget, torde sedermera blifva rätta tiden att votera öfver de öfriga propositionerna.
Det är ganska rätt, att Utsk:s propos. blifver den första, i fall någon yrkar derpå; men i fråga om contrapropos. anser jag rättast, äfvensom det är med bruket öfverensstämmande, att först afgöra, hvilken af de öfriga propositionerna skall antagas till contraproposm.
Jag är förekommen af Hr v. Hartmansdorif och har derföre nu intet att tillägga.
Jemte det jag instämmer med Hr v.
Hartmansdorff deruti, att om någon yrkat votering öfver Utsk:s betänk., borde detsamma blifva ja-propos., får jag blott påminna, att då Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. pä Utsk:s betänk., hörde jag ingen begära votering, och att, först sedan propos. på ett annat förslag blifvit framställd, votering begärdes.
Inom detta hus hafva aldrig några surpriser ägt rum, och det var icke möjligt alt komma fram med begäran om votering, under det den första propos:n besvarades, eller innan den andra blef framställd.
I alla fall har klubban icke gått, och då måste rättigheten att erhålla votering stå öppen.
Meningen måtte ej vara att öfverraska oss, och jag gör den siste talaren den rättvisa, att han ej kan vilja genom surpris hindra oss att begagna vår rättighet att votera 0111 den propos., hvarom vi önska votering.
Jag kan så mycket mindre förmoda, att någon surpris här kan vara i fråga, som jag icke hört Hr Gr. o. Landtm, till Ståndet hemställa, huruvida öfverläggningen anses vara slutad.
Den 24 Juli f. m.
Det försök, som af en ledamot på en af de flanista bänkarna gjordes att utestänga rättigheten till votering öfver den först framställda propos., är ett af de besynnerligaste försök, som inom en representativ församling kan blifva gjordt.
En votering kan icke komma i fråga, innan Landtm, förklarat, huru han uppfattät Ståndets beslut.
Ku har deremot Hr Gr. o.
Landtm, förklarat, att han icke fattat, huru Ståndet beslutat; och alt derefter begära votering, hade varit att genom voteringen söka öfverbevisa honom, att han måste hafva uppfattat Ståndets beslut.
Voteringen har blifvit begärd, efter det Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att och på hvad sätt han uppfattat R. o. Ad:s beslut; och då tror jag det vara en obestridlig rättighet att få Utsk:s förslag till ja-propos:n. Gr. Cronhjelm:
Innan man så der med någon hetta uppskattar andra ledamöters mening, torde man först böra hafva förvissat sig, att man rätt hört denna mening.