Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Händer det icke, att just dessa s. k. besuttne, hvilka gerna vilja vara stora kaxar i sitt omdöme, dock icke äro det, samt möjligen kunna missledas af tidningen.
Att Hr von Hartmansdorff, som sjelf på Den 27 September f. m. 357 lietta runi förut taillal Lagberedningens sätt atl gå tillväga, nu likväl icke tvekat att åberopa samma auktoritet till bestyrkande af det utaf bonom nu framställda yrkande, synes mig icke underligt, emedan han denna gången kan begagna nyssnämnde myndighets yttrande lill sin egen fördel.
Jag slutar nu med alt uprepa hvad jag i början af mitt yttrande anförde, att jag nemi. ingenting heldre önskar, än att, då folket lärl sig alt läsa och då de skolbarn, som ingått uti de under Carl Johans regering inrättade skolor, nu desamma lemnat, för att blifva verkande samhällsmedlemmar, Staten äfven måtte gifva dem något nyttigt att läsa, så att de icke må kasta sig på hvad den dåliga pressen har ät dem att erbjuda.
Detta är ett värdigt mål, för hvars ernående jag för min del skall göra allt hvad jag kan, men då detta försök icke leder dit, utan nära nog till raka motsatsen, kan jag detsamma icke heller bifalla.
Jag anhåller alt få förena mig med de ledamöter, som yrkat bifall på ifrågavar:de Betänk, och serskildt roed de båda sista talarne.
Det är likväl en omständighet, som jag vill anmärka, nemi. alt, ehuru jag lika med dem delar åsigten om behofvet och nyttan utaf en s. k. officiel tidning, anser jag dock, att det af Gr.
Lagerbjelke föreslagna, visserligen bättre sättet till ändamålets vinnande utgör en annan fråga, som icke står i direkt sammanhang med den förevande och som borde hafva väckts genom enskild motion, eller ännu lämpligare genom en Kongl. Propos.
Jag anhåller nu att få tillägga några ord om min åsigt i afseende pä sjelfva saken.
En tidning är, åtminstone om den skall äga något värde och inflytande, till följe af sin natur, på en gång officiel och icke officiel.
Ingen tidning är rent officiel, ty då uphör den att vara en tidning.
Med en rent officiel tidning menar jag en sådan, som endast uptager Regeringens beslut, embetsverks kungörelser m, ra. s., och en sådan synes Lagberedningen hafva afsett, emedan den icke nämner eli ord om allt det öfriga, som tili en tidning kan inflyta.
Skall en tidning hafva något intresse och icke endast utgöra en författnings-samling eller ett s. k. årstryck, måste den emedlertid äfven innehålla ledande artiklar, dessa må nu vara af officiös art å ena sidan, af mer eller mindre maliciös å den andra.
Man har sagt, att uti andra länder finnas officiela tidningar på Statens bekostnad utgifna och spridda, och uti en brochure, som här nyligen blifvit utdelad, står upgifvet, att af Moniteur Beige gratis utlemnas öfver 1,100 exemplar samt att af densamma icke köpes mer än 700.
Men förhållandet i främmande länder är så till vida olika, att der större delen af allmänheten håller och läser tidningar af alla färger, till följe hvaraf Regeringen ansett nödigt, att äfven dess åsigter komma till allmänhetens kännedom, hvarigenom denna allmänhet kommer i tillfälle att pröfva och bedöma.
Hos oss åter, bland hvilka högst få kunna hålla mer än en tidning, de flesta ingen, skulle sannolikt en sådan gratis utdelad tidning komma att utgöra folkets enda läsning.
Hvad för öfrigt officiela tidningar angår, 358 Den 27 September f. m. så hafva — om jag icke misstager mig — redan uu alla embetsverk Post-tidningen gratis, äfvensom K:s Beflnde och Dom-Kapitlen erhålla det s. k. årstrycket eller Svensk Författnings-Samling.
Skulle tidningen blifva sådan, som Ftih.
Rehbinder uti sin reservation synes åsyfta, kan' jag icke finna annat, än att en viss ensidighet deraf blefve en följd, då just bedömandet af olika framställningar betingar och grundlägger verklig uplysning enl. den gamla regeln: ”audiatur et altera pärs'".
I öfverensstämmelse med Gr.
Lagerbjelke anser jag således, att den egentliga förmånen skulle bestå deruti, att man besparade prenumerations-afgiften för vissa personer och embetsmyndigheter.
Då jag sålunda icke kan betrakta detta företag annorlunda än som rön och försök att bearbeta opinionen, får jag vördsamt tillstyrka bifall lill de Sammansatta Utskms Betänk.
Jag skall vara ganska kort och icke länge, uptaga R. o. Ad:s dyrbara tid.
Jag vill endast yttra några ord i anledn. af Hr Hjertås anförande.
Han talade om brefbärings-skyldigheten och ansåg att kringspridandet af tidningen skulle, med afseende på nyssnämnde skyldighet, blifva en ny pålaga för allmogen, men jag vill fästa hans opmärksamhet deruppå, att här är icke fråga om någon skyldighet, utan endast en rättighet för dem, som vilja taga kännedom om tidningen.
Det är gifvet, att de, som önska läsa tidningen, anteckna sig och komma öfverens om i hvilken ordning de skola ega rättighet att bekomma densamma.
Då det således icke är någon pålaga eller skyldighet, att bära bort eller skicka efter tidningen, ulan endast en rättighet, hoppas jag, att den i delta afseende framställda anmärkn. icke skall det ringaste inverka på sjelfva saken.
Man har sagt, alt om tidningen blefve gratis spridd, skulle den möjligen komma alt, till följe af brist på täflan, blifva illa redigerad samt följaktligen motverka sitt ändamål, men jag ber dem, som hysa en sådan åsigt, betänka, att om Regeringen gifver ut, eller rättare later en person under dess auspicier utgifva en sådan tidning, är det klart, att man afskedar hufvudredaktören, derest han icke väl upfyller sitt kall.
Således är i det afseendet ingenting att befara.
Man har mycket ordat om svårigheten att sprida tidningen.
Det kan, såsom jag förut visat, ske på mångahanda sätt, äfvensom om söndagarne vid kyrkan, om den, som man säger, ”ligger midt i byn”, samt vid bröllop och dylika samqväm.
Denna anmärkn. är följaktligen af ingen betydenhet.
Hr Tersmeden har yttrat, att embetsverken erhålla den offieiela tidningen, d. v. s. Post- och Inrikes-tidningen, utan att derför erlägga någon betalning.
Så är dock icke förhållandet, ty tidnin gen betalas med allmänna medel, expeuce-medlen, om jag ej misstager mig.
Slutligen får jag förklara min synnerliga belåtenhet dermed, att Gr.
Lagerbjelke och Hr Adelborg i hufvudsak icke ogillat det förslag, som nu är i fråga, utan endast önskat den ändring, att Den 27 September f. m. 359 tidningen på det sätt blefve spridd, att prenumerationen på densamma sattes mycket låg.
Om sådant läte sig göra, skulle jag icke hafva någonting deremot, men då jag anser att det af afdelningen framställda, och uti min reservation uptagna förslag är ändamålsenligare, får jag vördsamt fortfara i min aöhållan om återremiss.
Det hufvudsakligaste skäl, som Frihme Cfederström och Rehbinder anfört för åstadkommande af en återremiss, åsyftande bifall till motionen, har, enl. milt förmenande, utgjort den lyckliga ställning, hvaruti dessa Hrr anse, att Svenska allmänheten skulle komma.
Jag får förklara, att jag icke kan gifva min röst dertill, att det om söndagarne må blifva tillåtet att öppet föreläsa en framdeles utkommande officiel tidning, ty jag hade trott, att den angelägnaste omsorgen under dylika dagar vore att bibringa folket undervisning uti bibeln.
Att understödja ifrågavar:de förslag vore detsamma, som att öppet tillåta, att en officiell tidning finge från kyrkovallarua föreläsas.
Jag yrkar följaktligen bifall till de sammansatta Utskms Betänk.
Hr Adelborg har lagt mig till last, att jag åberopat Lagberedningens förslag och yttranden af Hr Richert, hvars meningar jag i allmänhet skall hafva bestridt.
Men hvad är naturligare än alt, då någon ledamot påslår, förslaget vara af despotiskt syfte, man åberopar det liberalaste namn af anseende, man känner för att bevisa, det åtgärden anses nyttig och nödig, ej blott af dem, som äro Konungske, utan äfven af dem, som hållas för att vara motsatsen.
För min del, har jag ingenting emot, att saken bedrifves på sätt Gr.
Hufvudsaken är att erforderligt anslag gifves till en officiel tidnings underhållande.
Huru med utgifningen skall tillgå, synes mig vara en senare omsorg, som lämpligen bör åt Regeringen öfverlemnas.
Innan jag slutar, måste jag uptaga ett par anmärkmr af Hr Hjerta och en annan ledamot.
Den förre säger, att om ifrågavar:de tidning skulle komma att innehålla ledande artiklar, kunde det hända, att bon, i täflan med oppositionens tidningar, icke skulle kunna försvara sig.
Ja, hvad ondt läge deri, om de bade rätt?
I annat fall finge hon tillfälle visa, att deras styrka ej bestode i skäl, utan i tomma eller otidiga ord.
Det är i alla fall naturligt, att på tidniugsulgifvaines skicklighet väsendtligen betor hvem som får öfverlagd.
Derföre borde det då lika väl blifva Regeringens omsorg alt skaffa sig en skicklig utgifvare, som det nu är oppositionens.
Men likväl är det icke sagdt, att de skickligaste skriftslällarne äro de som hafva rätt.
Således tordén J påminna eder, mine Hrr, att samme Milton, som med nästan helig stämma besjöng det förlorade paradiset, försvarade Carl I:s afrättning.
Kan icke en tidning i vår tid göra på samma sätt?
Om en oppositions-tidning den ena dagen kommer med en ledande artikel för att nedsätta en Kongl. Propos. , skall då Regeringen icke hafva en tidning, som försvarar Propos:n och utvecklar skälen för hennes innehåll. 360 Den 27 September f. m.
Min granne bär sagt, atl allmänheten i Sverige vore så förståndig, att hon icke läte leda sig af tidningar.
Jag påstår motsatsen, samt att de fleste, lill och med bland Riksdagsmän, sällan hafva någon sjelfständig mening, utan rälla sig efter audra, för hvilka de hysa förtroende, och ofta efter tidningarne.
Man lånade sina tankar från Argus, när han var i ropet, och numera gör man det från Aftonbladet eller andra tidningar.
Hvartill skulle eljest de ledande artiklarne tjena, om icke för att leda allmänheten och Riksdagsmän dit man vill.
Också torde man icke sällan på ett och annat RiksStånds beslut märka den inverkan Aftonbladets artiklar gjort.
Jag vill icke längre uplaga R. o. Ad:s tid; utan fortfar uti min vördsamma anhållan om ålerremiss.
Jag anhåller att med några ord få genmäla den siste värde talarens anmärkt), öfver mitt förra yttrande.
Möjligtvis har jag af honom blifvit missförstådd.- Meningen med mitt yttrande om de följder i politiskt afseende, som kunna upsla genom missbruket af ledande artiklar, var den, all man kan tänka sig möjligheten af en Regerings personal, som vidloge sä förvända åtgärder, att de helt och hållet stridde emot hvad en tänkande allmänhet ansåge vara rätt, och emot majoritetens af nationen önskningar, eller, med ett ord, alt man hade allt skäl atl fördöma Regeringens åtgärder.
Om en sådan Regering hade ett så beskaffadt monopol till sitt förfogande, som en tidning, spridd ibland den allmänhet, som icke hade tillfälle till att hålla sig någon annan tidning, så är det klart, att Regeringen, då den icke kunde med skäl och argumenter försvara sig inför en tänkande allmänhet, skulle söka uprätthålla sig på Statens bekostnad.
Detta var meningen roed hvad jag framställde.
I afseende på lii- Adelborgs anmärkn., att man borde ställa så lill, att den officiela tidningen kunde erhållas för billigare pris, har jag icke satt mig deremot, utan jag har endast tagit mig friheten påpeka, att, ifall man inskränkte tidningens omfattning lill hvad den bör vara, lindring uti prenumerationspriset kunde på det sätt åstadkommas, alt den uplätes på entreprenad till den som ville utgifva den för billigaste priset.
Jag tager mig friheten anföra några exempel härpå, hämtade från andra länder.
Uti England finnes en tidning, London Gazette, som innehåller Regeringsntnämningar och vissa parlamentsakter, men inga politiska, half-officiela eller ledande artiklar, såle des en riktig officiel tidning.
Den är obetydligt spridd och utkommer blott en gång i veckan.
Hvad Monitören i Frankrike beträffar, är det ganska väl bekant, att det är ett stort blad, och del största af alla dervartde; men det cirkulerar uti ett ringa antal exemplar och åtnjuter, ehuru utgifvet på Statens bekostnad, icke något serskildt privilegium att kunna fritt spridas till hvarje församling.
Det är visserligen sannt, att under den förra regimen begärde man alt ett anslag skulle lemnäs, på det man måtte kunna tilldela hvarje kommun ett exemplar, men detta afslogs af Depute - Den 27 September f. m. 361 rade Kammaren, emedan det ansågs förorsaka för stora kostnader.
Om raan uti en officiel tidning vill intaga ledande artiklar, för hvilken någon ansvarade, så att man visste att de voro från Regeringen, och om man ville sprida dem (ill den större allmänheten, skulle utrymme för dem uti tidningen på det sätt kunna beredas, att åtskilliga uti densamma nu förekommande annonser förkortas till hälften emot deras nuvar:de längd.
Vi vela t. ex. att mycket tryck och papper onödigt uptages blott för införandet af patenter, då dessa 3:ne serskilda gånger fullständigt publiceras med en hop föreskrifter, som äro precist lika för alla.
Man skulle likväl kunna införa dem blott en gång fullständigt, och de andra gångerna helt kort åberopa dem.
Jag önskar åtminstone, att om Staten gifver anslag till en officiel tidning, man må vara förvissad derom, att de uti densamma intagne artiklar — de må nu hafva mer eller mindre form af Förordning — verkligen äro officiela, samt af Regeringen följaktligen erkännas; men så länge sådant icke är förhållandet, tror jag det vara bäst alt tillstyrka bifall till Ulskms förslag.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad och förnyade propostr först till bifall och derefter till återremiss å förevarale Betänk. blifvit framställde och besvarade med blandade Ja och Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, att han ansåg den sednast till återremiss framställde proposm hafva blifvit besvarad med öfvervägande Ja.
Uplästes (ill justering samt godkändes följande votens-propos.
Den som bifaller Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Ulskms Betänk.
Jtä 15, i anledn. af vackt motion om tillhandahållande, pä allmän bekostnad, af ett officielt dagblad å vissa upgifna ställen, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämude Betänk, gjorde anmärkntr föranleda till detsammas återremitterande.
Uplästes ett af Hr Björnstjerna, Oscar Magnus, inleranadt sålydande Mern.:
Af tjensteåligganden hindrad, att efter tilländalupen tjenstledighet återinträda såsom ledamot i BankoUtsk., får jag vördsamt anhålla att, med bibehållande af min Riksdagsmanna-rält, blifva från ifrågavar:de befattning entledigad. 362 Den 27 September f. m. R. o. Afl. letnnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer alt utse en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Björnstjerna.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern., Utlåtm och Belänkm, nemi. från Constitutions-Utskottet:
JVs 51, med voter:s-propos:r, rör:de Const.Utsk:s uti Mern.
JVs 40 afgifna förslag till ändring i 56:te och 81:sta §§:na Reg:sFormen samt 29:de §:n l:sta mom:tet Riksdags-Ordn:n; Siats-Utskottet:
Jl? 295, med förslag till votens-propos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, ang:de K. M:s Nåd.
Propos. om frami, förre Deparlds-Chefen i Kongl. General-Tullstyrelsen, Kansli-Rådet J. D. Valerii enkas och barns befriande från bemälde Kansli-Råd ådömdt ersättnings-ansvar i målet, rör:de den efter afl.
Finér yppade balans; M 296, i anledn af erhållen återremiss å Betänk.
M 242, ang:de väckt fråga om ersättnings beviljande åt Advokat-Fiskalen i Kongl. Kammar-Rätten, Protokolls-Sekreteraren C. Printzensköld för det aktorats-arfvode, hvaraf iian gått i mistning genom den Presidenten J. P.
Billberghs sterbhusdelegare medgifna befrielse från Presidenten i lifstiden ådömd ersättningsskyldighet för en del af afl.
Tullförvaltaren M. F. Finérs iråkade balans; jy,s 297, ang:de tiden för nästa revision af Stats-, Banko- och Riksgts-verkens förvaltning och räkenskaper; J12 298, i anledn. af väckt motion, rör:de den från Andrarums Alunverk i Christianstads län hittills utg:de Alun-tionden; J\s 299, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk:t Jt? 194, ang:de K. M:s Nåd.
Propos. om uplåtelse åt enskild person af norra delen af Kon. Carl XHI:s torg i hufvudstaden till bebyggande och disposition under viss tid emot tomt-öre-afgift; JW 300, i anledn. af väckt motion om anslag till Lazarettet i Lund; M 301, i anledn. af väckt motion om anslag till Baggensståkets uprensning; Allm.
M 130, i anledn. at väckt motion om utfärdandet af fullständig Förordn. om val af orgelnister, klockare och andre kyrkolid jente ; JVs 131, i anledn. af väckte motioner, dels om utredning af tolagens tillkomst och rättvisare grund för densammas fördelning, Den 27 September e. m. 363 dels ock om rättighet för fiskeläget Torekow, att upbära tolag för alla varor, som derstädes lossas eller lastas efter förolyckade fartyg; JVs 132, i aoledn. af vackt motion om förändring uti nu gällande författn., rör:de behandling och försäljning af s. k. strandvraksgods; JVs 133, i anledn, af väckt motion om kronoskjulsskyldiges befrielse från krut-transporter; samt JI? 134, i anledn. af väckt motion om uphörande af raelallvågarne i släderne Westerås, Arboga och Köping, samt vid Strömsholm. II. R, o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Onsdagen ilen 27 September 1854.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtskis den 23 och 25 dennes på bordet lagda Mern.
JY2 60, med underrättelse om RiksStms beslut, i anledn. af Utskis Utlåtm Niris 14 och 49. lista punkten, ang:de af samtlige RiksSUn lemnadl bifall till decimal-systemets tillämpning pä Rikets mynt och den af Ulsk. föreslagna räkne-enhetens fastställande.
2:dra punkten, ang:de förslaget att mynt- och räkne-enheten må lill enahanda värde bestämmas.
När deuna fråga i BankoUtsk. förevar, fastades upmärksamheten derpå, att myntbestämningslagen af 1830 bestämmer mynt-enheten till 2 Ridr 32 sk. biko eller 4 R:dr r:gs, och att således denna fråga borde behandlas såsom en lag-fråga, enär myntbeslämnings-lagen är af Konungen och R.
St. gemensamt antagen, hvarföre frågan, sedan 2 304 Den 27 September e. m.
Stånd stannat mot 2, borde anses vara förfallen.
På grund häraf ansåg jag, att votering i förstärkt Utsk. om denna fråga, icke borde ega rum.
Bankoötsk. var icke af samma tanke som jag, hvarföre äfven voter:s-propos. blef upställd, sådan den nu tili Betänk, förefinnes.
Jag har ansett mig böra inför R. o. Ad. redogöra härför, beroende naturligtvis på det Höglofl.
Ståndet att afslå eller godkänna den nu upsatta voter:s-propos.
På sätt föreg:de talare anfört, innefattar en förändring af mynt-enheten obestridligen §n förändring af 1830 års myntbestämnings-lag, hvilken såsom en orubblig grund för samma mynt-enhet fastställde 1 R:dr silfver-specie.
I afseende ä föreslagen förändring af denna mynt-enhet hafva 2 Stånd stannat mot 2, och denna fråga skall således förfalla, enär man icke lärer kunna påstå, alt den måste, vara vid lif, såsom stående i ett oskiljaktigt sammanhang med decimal-systemets införande, ty detta systern, i förening med den nya räkne-enheten, är alldeles oberoende utaf frågan om mynt-enhetens förändring, uti hvilken sistnämnde icke den ringaste rubbning behöfver ske, derföre, att man jemte denne mynt-enhet får en räkne-enhet, motsvarande ^ R:dr i silfver.
Frågan om förändring af mynt-enheten måste således, som saken nu står, förfalla, hvarföre jag hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhåller om propos. på afslag af den föreslagna voter:s-propos.
Jag är förekommen af de bägge sista talarne och afstår således från någon annan anmärkn. än den, alt som frågan lagligen förfallit, så är omröstningen olaglig.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då, på sätt flere talare framställt, frågan om mynt- och räkne-enhetens bestämmande till enahanda värde redan förfallit, R. o. Ad. torde finna den af Utsk. i denna fråga gjorde inbjudning ej kunna föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Ja; hvarefter jemväl den i sammanhang härmed föreslagna vo!er:s-propos. af R. o. Ad. afslogs.
3:dje punkten, ang:de ifrågaslälld förklaring öfver hvad med benämningen Riksdaler utan tillägg skall förstås; och 4:de punkten, ang:de räkne-enhetens fördelning.
5:te punkten, ang:de 40-örestyckets ulmynlning af 43- eller 8-lödigt silfver.
Utsk. har här inbjudit R. o. Ad. alt frångå sitt förra gången fattade beslut, hvilket likväl blifvit af R. o. Ad. fattadt efter mogen och grundlig pröfning.
Jag hemställer derföre, att R. o. Ad. måtte detsamma vidblifva, och, med afslag af den gjorda inbjudningen, antaga den framställda voter:s-propos. y R. o. Ad. fann för godt, att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, afslå Utsk:s inbjudning, samt godkänna den föreslagna voler:s-propos:n. Den 27 September e. m. 365 6:le punkten. ang:de utmyntning af \-öreslycken.
Till en början får jag taga mig friheten upmana R. o. Ad., alt antaga den af Utsk. gjorda inbjudningen i denna fråga.
När det har visat sig, att den samhällsklass inom representationen, som mest handskas med den minsta myntsorten, ansett att dessa £ ören icke äro behöfliga för den allmänna rörelsen, skulle jag tro att det icke vore skäl för R’. o. Ad. att qvarstå vid sitt förra beslut.
Skulle R. o. Ad. icke antaga inbjudningen, får jag fästa upmärksamheten på, huruvida det skulle vara riktigt att votera öfver denna fråga.
Konungen, som ensam bestämmer präglingen af mynt, och hvad mynt som skall slås, hvarföre detta blott är att betrakta såsom ett önskningsmål.
Nu hafva i denna fråga 2 Stånd stannat emot 2, och på denna grund anser jag densamma böra förfalla.
Uti 75:de §:n Riksd.-Ordn:n stadgas, alt då 2 Stånd stanna emot 2 uti alla sådane frågor, hvilka icke finnas uti 66:te, 69:de, 70:de, 71 :sta och 72:dra § :na U. F. uplagne, skola de förfalla och förblifva vid hvad tillförene stadgadt varit.
Nu förekommer icke frågan om utmyntningen i någon af dessa §§:r, hvarföre det är gifvet, att nu förevar:de fråga, om | öre-stycken böra utmyntas eller icke, måste, då 2 Stånd stannat emot 2, vara förfallen, och således den uppställda votens-propos. olaglig.
Hvad åter den af Utsk. gjorda inbjudningen beträffar, så är dermed precist samma förhållande, som med den ang:de förre punkten.
Frågan är nemi. redan förfallen, och det har således varit olagligt af Utsk., att genom en inbjudning söka åter blåsa lif i en redan afgjord fråga.
Jag får derföre anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. å inbjudningens läggande till handlingarne, hvilket är det enda, som grundlagsenlig! kan dermed företagas.
För min del bestrider jag inbjudningens antagande, emedan jag anser Ståndets förra beslut vara väl grundad!.
När 2
Stånd stannat mot 2, skola sådana frågor, som denna, visserligen förfalla.
Men i den nu förevar:de har Konungen framställt en Propos., hvilken naturligtvis måste besvaras.
I henne föreslogs, att half-öreslycken skola af koppar utmyntas.
Om, när svar skall afgifvas, detta fordrar att man^ röstar i förstärkt BankoUtsk. eller om det är nog, att man, på grund af de mot hvarandra stridande besluten, svarar att Ständerna icke bifallit denna del af Konungens Propos., det öfverlemnar jag åt Hr Gr. o. Landtm, att afgöra; men alt Konungen skall hafva eli svar, anser jag vara gifvet.
Endast i afseende på grundlagsfrågor gör Riksd.-Ordn. någon skillnad på behandlingen af ett mål, antingen det är kommet till R.
St. ifrån Konungen eller enskild motionär.
I afseende åter på frågor, sådane som denna, eller lagfrågor, finnes icke någon sådan skillnad föreskrifven, utan, då 2 Stånd stannat emot 2, förfaller frågan, antingen den blifvit väckt af Konungen eller af 366
Den 27 September e. m. enskild Riksdagsman, och någon votering i förstärkt Utsk. kommer icke i fråga, utan då frågan ursprungligen blifvit väckt af Konungen, men till följd af 2 Stånds afslag förfallit, svara R.
St. genom underd. skrifvelse, alt de icke ansett sig kunna den Nåd.
Propos. antaga.
Delta är den enda behandling den under handläggning varande frågan uti sitt nuvar:de skick kan erhålla, och jag förnyar derföre min vördsamma‘anhållan, att inbjudningen måtte läggas till handlingarné.
Lagerbjelkes åsigt om del formella af detta ärende, och anser, alt om äfven frågan ginge till förstärkt Utsk., så skulle icke derigenom någon större lätthet för Exped.Utsk. förefinnas att formulera förslag till svar till Konungen, för den händelse, att frågan inom det förstärkta Utsk. blefve afslagen.
Utsk. mäste nemi. i sådane fall alltid vara betänkt på alt begagna sådana ordalag, alt R.