Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jakob, blifvit utsedde till ordinarie ledamöter i samma Utsk. der de förut varit supleanter, sammanträda till val af en supleant i Bevilln.Utsk. efter Hr Hjärne, en supleant i BankoUtsk. efter Hr Steuch samt 3 supleanter i Riddarh.Utsk. efter Frih. Falkenberg, Gr. von Rosen och Hr Edelstam.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Bevilln.- Utsk:s d. 29 och 30 sisth Juli på hordet lagda Memorial N:o 14, med förslag till voter:spropos:r i anledn, af RiksStms olika beslut 44 Den 1 Augusti e. m. i afseende å ifrågaställa förändringar i föreskriflerne om allmänna bevillningens utgörande. E. o.
Ad. godkände de i detta Memorial föreslagne voter:spropos:r samt lade Utsk:s i frågan om debetssedels-lösen gjorda anmälan till bandlingarne.
Vid förnyad, punktvis företagen föredragning af Bevilln.Utslcs d. 29 och 30 sistl.
Juli på bordet lagda Utlåt.
N:o 15, i ani. af dels gjorda anmärkn:r emot vissa delar, dels ock RiksStms skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänk.
N:o 8, ang:de ifrågaställde förändringar i föreskrifterna om stämplade pappersafgiftens utgörande, biföll R. o. Ad.
I :o) Utslcs yttrande om rättelse af det tryckfel, hvarigenom »TullDistriktChefsEmbetet», i st. f.
»TullDistriktChefsEmbeten » insmugit sig i 4 §:o 1 mom. af författningsförslaget; 2:o) Utsk:s hemställan att i §:n 7 rubriken: »Vederhäftighetsbetyg, som skrifvas på lånehandlingar», måtte förändras till: »Vederhäftighetsbetyg, som skrifvas på företedde handlingar»; 3:o Utsk:s hemställan om tillägg af en ny afgifts-kategori i 8 §:n 1 morn.; samt 4:o) Utsk:s uti sistnämnde §:s 8:de mom. framställda och nu vidhållna förslag till beskattning å utländska försäkringsbolag; men afslogs Utsk:s inbjudning i fråga om förslaget att äfven obemedlade personer måtte förunnas den afg i ftsfr i hot, som i 7 §:n endast för fattiga varit medgifven; och fann R. o. Ad. förev-.de Utlåt, i öfriga delar ej erfordra annan åtgärd än att läggas till bandlingarne; hvarvid icke förekom någon annan discussion, än att i afseende på Utslcs ofvanberörde inbjudning, innan beslut derom fattades, yttrades af Hr Carleson, E d v. Henr.:
Då Utsk. icke anfört annat skäl än att 2 Stånd bifallit Utslcs Betänk., och Utsk. icke vederlagt de skäl, som, när frågan sista gången här discuterades, anfördes och hufvudsakligen gingo ut derpå, att ordet obemedlad var så obestämdt, att man icke visste hvad man dermed velat uttrycka, hvarföre ock R. o.
Ad. afslogo punkten, anhåller jag att R. o.
Vid förnyad, punktvis företagen föredragning af Sammansatta BeviIIn.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utslcs d. 29 och 30 sisth Juli på bordet lagda Mern.
N:o G, i ani. af RiksStms olika beslut, angtde vilkoren för bränvins tillverkning, lades Utslcs i fråga om författn:sförslagets 20 § gjorda anmälan till handlingarna samt blefvo de i öfrigt uti förev:de Mern. afgifne yttranden och föreslagne voter:spropos;r af E. o. Ad. bifallne.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Talmännen vid deras sednast hållna sammanträde öfverenskommit att, sedan samtlige RiksStm godkänt föreslagna voter:spropos:r för Förstärkta Bevilln. Utsk., hos Stånden göra hemställan om utsättande af gemensam dag
Den 1 Augusti e. m. 45 för företagande af val utaf ledamöter i Förstärkt Bevilln.Ulsk., samt att dertill föreslå Lördagen d. 15 dennes; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, nu hemställde, om R. o. Ad. behagade företaga detta val nämnde dag, samt dervid, jemte det af Grundlagen bestämda antalet af 18 ledamöter, utse 12 supleanter, så att hvarje val-lista komme att innehålla 30 namn; hvilket bifölls.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 29 och 30 sisth Juli på bordet lagda Betänk.
N:o 27, i ani. af väckte motioner om förändrad lagstiftning rörande hemmansklyfning och jordafsöndring.
Irsla punkten, ang:de framställda yrkanden dels i fråga om ‘medgifvande af en obegränsad hemmansklyfning, dels om ändring af de i K.
Förorda:n d. 19 Dec. i827 förekommande föreskrifter om besutenhet såsom Vilkor för hemmansklyfning.
Achates, begärde upläsning af Hr Hasselrots vid Utsk:s Betänk, fogade reservation.
Sedan denna upläsning försiggålt, yttrade Hr Dalman:
Jag observerade icke att den nu uplästa re servationen rörer efterföljande punkt.
Jag anhåller att den första punkten måtte nu föredragas, emot hvilken jag icke har något att anmärka.
Jag begärde ordet för att erinra derom, att den uplästa reservationen rörer nästa punkt.
Tersmeden och afstår.
Förev:de punkt af Utslcs Betänk, blef uppå härefter framställd propos. af R. 0. Ad. bifallen. 2:dra punkten, af K. Förordn:ne d. 13 Juli 1833 och d. 20 Juli 4835, så vidt dessa förfallna afse hemmansklyfning.
4 Hr Dalman:
Den uplästa reservationen, uti hvilken nära hälften af Utslcs ledamöter inslämt, synes mig innehålla så tillfyllestgörande bevis emot pluralitetens mening, att jag förgäfves skulle söka att dertill kunna göra något tillägg eller utförligare * utveckla de skäl som i densamma blifvit upgifna.
Denna reservation innehåller något hvarpå jag tillåter mig att fästa Hrrrnes upmärksamhet.
Utsk. har nemi. gjort sig skyldigt till en 'motsägelse då Utsk. åberopat 1827 års författn. såsom en särdeles väl beräknad Förordn., och härpå har Utsk. grundat sitt afstyrkande utaf en mera obegränsad frihet till jordafsöndring än författn:n 46
Den 1 Augusti e. m. medgifver.
Enär Utsk. således erkänt 1827 års författn. vara särdeles väl beräknad för det med densamma afsedda ändamål, hade man väl icke kunnat vänta sig att Utsk. skulle i nästa punkt komma till den slutsats, att 1827 års författn. icke borde återställas just i den vigtigaste del, der den borde fortfarande gälla.
Orsaken till en sådan inkonseqvens af Utsk. är, att det betraktat 1853 års författn. endast såsom ett slags förklaring eller författn., hvarigenom skulle till verkställighet befordras hvad som med 1827 års författn. åsyftades.
Jag tror likväl, att 1853 års författn. går vida längre, och just detta har Hr Hasselrot i sin reservation visat.
Jag har läst ett yttrande af en man, som f. n. är en af Konungens Rådgifvare, hvilket yttrande innehåller en kritik öfver 1853 års författn., nära nog öfverensstämmande med Hr Hasselrots reservation, och visar, att dessa hinder mot förvärfvande af jord är af den mest skadliga beskaffenhet, och att författn:n'endast föranleder trassel och oordningar.
Om denna motsägelse, hvilken R. o. Ad. kommer att i fortsättningen af Betänk, erfara, har jag ansett mig böra erinra Ståndet.
Utsk. har nemi. ansett någon besutenhet å jord icke behöflig, utan tillstyrkt att t. o. m. tunnland jord måtte få afsöndras under en tid af 50 år.
Jag kan icke finna någon väsendtlig skillnad emellan hemmansklyfning och jordafsöndring.
Det är visserligen sannt, att hemmansklyfning förutsätter att ägaren af den klufna eller utbrutna hemmansdelen skall sjelf ansvara Kronan för de henne tillkommande utskylder af denna hemmansdel, hvaremot innehafvaren af en från ett hemman afsöndrad jord erlägger kronoutskyiderna till ägaren af hemmanet, som derför är ansvarig; men denna skillnad är endast en kameralfråga och icke af den beskaffenhet att den kan medföra olika principer för ett dylikt förvärf af jord, vare sig att ett hemman klyfves eller jord derifrån afsöndras.
På grund af dessa skäl, anhåller jag att R o. Ad. med afslag å denna punkt måtte antaga Hr Hasselrots förslag, så lydande: »att K. Förordmn d. 13 Juli 1853, ang:de tillägg till nu gällande föreskrifter i afseende på hemmansklyfning och jordafsöndring, samt K. Kungörelsen d. 20 Juli 1855, som i nämnde Förordn. gör ändringar, måtte, i de delar, som afse hemmansklyfningen, till all kraft och verkan varda uphäfna.
Till vederläggning af hvad den siste talaren anfört, skulle jag nära nog icke behöfva åberopa något mera, än att han sjelf sagt, att han icke förmår inse någon skillnad emellan hemmansklyfning och jordafsöndring.
Hela detta Betänk., vid hvilket jag erkänner att jag ganska mycket lagt hand, är så upstäldt, att enhvar, äfven den som minst befattat sig med dessa ärenden, skall kunna finna skillnaden emellan dessa båda frågor.
Den är af så grundväsendtlig beskaffenhet, att man icke bordt yttra sig i ämnåt med mindre än man gjort sig reda för densamma.
I korthet vill jag redogöra för denna skillnad.
Med hemmansklyfning förstås, att ett hemman, hvaraf till Staten uf^år icke blott en viss ränta, utan äfven en mängd prae,- Den 1 Augusti e. m. 47 stationer, såsom skjuts, väghållning m. m. af hvad beskaffenhet som helst, delas så emellan 2, 3, 4, ja 8 eller flere personer, att en hvar får en hemmansdel med alla densamma åtföljande gravationer, d. v. s. erhåller af aila hela hemmanets förmåner så stor del, som motsvarar den klufna delen, men med skyldighet att också ansvara för lika andel i hemmanets alla utskylder och öfriga onera.
Nu är det klart, att så länge en stor del af pratstationerne utgå i Sverige efter hemmantalet, låter det sig icke göra att med allvar tala omen obegränsad hemmansklyfning, ty följden blir, att enhvar som äger andel i ett hemman, måste i förhållande till denna andel äfven vidkännas de af hemmanet utgående onera och prmstationer.
En person som äger t. ex.
TTrVff:<W i ett hemman, måste med y^-ytdel deltaga i hemmanets prrestationer, och således utgifva till soldaten för hemmanet t. ex. y^-^dels strumpa.
I fråga om skjutsning skulle han anskaffa T'ö*ö'o:^e 1 s häst, hvilket likväl icke låter sig göras, M. e. o. alla dessa omständigheter tillåta icke hemmansklyfning i oändlighet.
Ilen månne en obegränsad hemmansklyfning är under alla förhållanden behöflig?
Jag vågar påstå, att jag lika mycket som den värda talaren ömmar för den fattiga befolkningens väl.
Genom min praktik såsom domare, genom min egenskap af jordbrukare ställd nära denna befolkning, bar jag, så mycket på mig ankommer, sökt befordra dess väl; men detta kan åstadkommas lika väl genom jordafsöndring som genom hemmansklyfning; ty dessa arbetare, för hvilka vi intressera oss och hvilka påyrka deras rätt att förvärfva en jordtorfva, kunna med lätthet vinna denna fördel, utan att hemmansklyfningen tillätes så vidsträckt som man här synes önska.
Af detta skäl har lagstiftaren medgifvit afsöndring af jord.
För dem som icke hafva, klart begrepp om jordafsöndring vill jag nu, såvidt i min förmåga står, göra detta tydligt.
Med jordafsöndring förstås afsk i 1 jande af en liten jordlapp från ett hemman, icke en del i hemmanet, hvarigenom således den, som förvärfvat denna lilla lägenhet, icke undfår någon viss qvot i hemmanets in- eller utägor eller i dess förmåner, utan endast en liten jordrymd af hemmanet, hvarvid, för att icke öfver måttan försvaga hemmanet, är stadgadt, att blott en tiondedel af hemmanets hela jordrymd får afsöndras.
Innehafvaren af en sådan afsöndrad jordrymd deltager icke i hemmanets onera, men han måste årligen erlägga en afgäld till ägaren af stomhemmanet, beräknad efter dettas förmåga att utgöra sina onera till Staten.
Denna afsöndring kan utsträckas ganska långt, ja, så långt som Utsk. tillstyrkt, om jag än medgifver att det är för mycket.
Om man än anser, att •£- tunnland jord är en alltför vidsträckt afsöndring, bör man likväl söka bereda möjlighet för arbetaren att förvärfva en ringa jord, men jag kan alldeles icke inse nödvändigheten att bereda honom möjligheten att förvärfva sig en hemmansdel, hvarigenom hemmansklyfningen göres obegränsad.
Alla de olägenheter, hvilka jag redan nämnt, skola deraf upkomma.
Om jag således inskränker mig till hemmansklyfningen, ty om jordafsöndringen få vi tala då de efterföljande punkterna i Betänk.
Den 1 Augusti e. m. förekomma, så får jag erinra, alt skillnaden emellan 1827 och 1853 års författnrr beslår deri, alt enl. den förra fick jag köpa en del af elt hemman, men om della hemman sedermera ÖfvergiCli till en annan ägare och denne anslällde rättegång emot mig och sade: din andel i hemmanet är icke så stor att du är besuten derpå, måste jag, sedan nemi. detta blifvit styrkt, afträda hem* mansdelen till denne emot lösen.
Jag har fierfalldiga gånger dömt i sådana frågor, och jag bekänner, alt det varit med beklämdt hjerta jag ålade personer, som tilläfventyrs nedlagt sin mannaålders hela kraft och sina hopsamlade kapilaler på denna hemmansdel, att afträda densamma emot löseskillingar, sorn efter hemmansdelens upskattning bestämdes.
Att förekomma sådant är just ändamålet med 1853 års författn., hvilken stadgar, att innan lagfart å köp om en dylik hemmansdel beviljas, undersökning om besutenheten skall föregå.
Den som köper en sådan hemmansdel vet således, att undersökning om besutenheten skall sko innan han å köpet erhåller lagfart, och sedan besutenheten blifvit styrkt kan han vara trygg att få behålla sin jord.
Denna undersökning förrättas af nämnden, och numera kan icke inträffa hvad som skett före utfärdandet af 1853 års författn., nemi. att en vinningslysten hemmansägare afhänder mig min hemmansdel när jag har undersöknings-instrumentet i min hand.
Enl. min åsigt innebär denna författn. en förmån för köparen, ty bans upmärksamhet är nu fästad på hvad han har att iakttaga, och han är för framtiden betryggad vid sin hemmansdel.
Jag måste således förklara, att jag efter ganska mycken kai* fatring af 1853 års författn. håde vid förra och innev:de
Riksdag icke kunnat komma till öfvertygelsen, att denna författn. åstad kommit någon skada.
Emellertid har ett allmänt skrik om författn:s upbäfvande upkommit, och jemväl inom Utsk., ehuru de gjorda anmärknme både vid förra och innev:de Riksdag blifvit vederlagda.
Att i någon mån svårigheter vid författn:ns tillämpning kunna upstå, är klart, men icke är derföre författn:n förtjent af allt det klander, som ganska många, utan att hafva gjort sig hemmastadda med densamma, uttalat.
Säkerligen har det varit lika öfverflödigt för R. o. Ad:ns ledamöter som för mig att afhöra Gr.
Sparres föreläsning öfver skillnaden emellan jordafsöndring och hemmansklyfning.
Jag har icke heller visat någon obekantskap dermed, och Gr:n har icke kunnat updraga annan skillnad än den som ligger i det kamerala förhållandet.
Att skillnaden likväl icke är af väsendtlig egenskap har Utsk. i sitt Betänk, ådagalagt, enär det upgifver, att inom Skaraborgs län hemman finnas klufne i T^:delar, -g-j-jp delar och delar När nu detta existerat och kunnat existera sedan flera år tillbaka, t. ex. då Lagman Flinteberg utgaf sitt LagfarenbetsBibliothek, torde detta bevisa, att styckningen af ett hemmans onera icke ansetts vara eller är i allmänhet något hinder.
Härmed tror jag mig hafva vederlagt Gr.
Sparres kameralfstiska invändningar, Den 1 Augusti e. m. 4» invändningar, emedan i frågor som denna fakta bevisa mera än siffror.
För öfrigt har jag alldeles icke yrkat någon obegränsad hemmansklyfning, utan lika med Hr Hasselrot endast återställande af 1 827 års Förordn.
Det är visserligen sagdt, att 1853 års förfaltn. endast åsyftar elt välment förmynderskap öfver köpare och säljare, så att de icke ingå aftal som kunna klandras eller blifva föremål för lystna anspråk.
Jag hyser den åsigten, hvilkens riktighet erfarenheten besannat, att Statens förmynderskap öfver enskildes handlingar eiler sätt att förvärfva eller afhända sig egendom, oftast om icke alltid skadat.
Om jag ingår aftal om en mindre hemmansdel och jag skulle möjligen äfventyra att något lösnings anspråk emot mig väckes, får jag underkasta mig detta.
Det blir nog tid då anspråket väckes att bestrida detsamma, men det är hardt att jag i min äganderätt icke skall kunna inrymmas annorlunda än genom de i 1855 års författn. föreskrifna omgångar, och detta är både orättvist och skadligt.
Man har sagt, att de gjorda anmärkmne emot 1853 års författn. äro orättvisa.
Det kati jag alldeles icke finna.
Jag hänvisar i det afseendet Gr.
Sparre till »Juridiskt Archiv», hvarest en af våra utmärktaste jurister låtit införa en kritik öfver 1853 års författn. långt strängare än Hr Hasselrots reservation.
Denne författare har hållit sig vid de juridiska svårigheterna och visat att författn:n icke kan tillämpas med mindre än att misstag begås.
Jag har intet vidare att tillägga, utan förnyar min anhållan om bifall lill Hr Hasselrots reservation.
Vid ett upmärksamt öfvervägande af det ofvan anförda, torde äfven den som ej närmare tänkt i detta ämne och äfven genom vistande på landet ej deri samlat erfarenhet, långt ifrån att finna sig klart öfvertygad om den stora vigten af stränga författn:r mot hemmansklyfning , tvärtom anse att om föreskrifter deremot skola existera, stor varsamhet bör iakttagas vid deras upställning.
Han skall troligen finna, att föreskrifterna derom äro kinkiga att rätt bestämma, så att de icke verka större ondt än det man tror sig dermed vilja förekomma, så att de nemi. ej hindra landets befolkande, stänga odlingshågen och medborgarens rätt att på ärligt sätt försörja sig och vinna sjelfbestånd, de ostridiga följderna af en fortgående hemmansklyfning.
Han skall troligen falla på den tanken, att en för vida sträckt hemmansklyfning lämpligast medför sitt eget korrektiv deruti, att de sönderstyckade delarne, hvilka icke såsom sådana kunna bestå, sammanfalla af sig sjelfva; att jorden emellertid blifvit odlad och förbättrad; och att hela den s. k. förlusten med delningen varit åbyggnaden, och att åboen måste bli brukare eller torpare å annans jord; ty det hör alldeles icke till de vanliga förhållandena, knapt till undantagen, att en sådan åbo med familj faller fattigvården till last, än mindre att han öfvergår till brottslingarnes antal, hvilket äfven af FångStyrelsens Berättelser kan inhemtas.
Det händer denne precist detsamma som den hvilken Vilt H. 4 Den 1 Angus ti e. m. obetänksamt koper en fullt besuten hemmansdel utan att äga tillräckligt kapital att deruti insticka, eller som icke har egen jord utan med otillräckligt förlag sätter sig som brukare å andras.
Han skall kanske häraf icke anse otroligt, att de som förmena ordet besutenhet vara en fiktion, en idé, som ej kan realiseras, icke sakna allt skäl för ett sådant förmenande.
Slutligen skall han ej heller kunna ogilla det missnöje och den ovilja, hvarmed stränga hemmansk!yfnings-förfaltn:r af allmogen anses, då de dels neka densamma att på egen torfva söka bereda sig utkomst och sjelfbestånd, dels för vinnandet häraf åbringa den kostnader och besvär.
Han skall troligen icke ulan skäl fästa sigvid den tanke, att den enskilde bäst häruti bör förstå sitt eget bästa, och att derest andra böra bedöma och afgöra om han får äga och bruka en hemmansdel, de med ännu större skäl böra äga ett lika förmyndareskap i afseende på arrendatorer m. fl. dylika; och att det är med förbud härutinnan ungefär som med ifrågasatt förbud emot giftermål för det man anses icke kunna berga sig, att nemi. det är i följd af uplysning och klokhet, vunna genom upfostran till allt godt och nyttigt, samt förståndiga slägtingars och vänners råd, som det rätta och lämpliga i denna del skall utväljas.
Märkligt är ock att i Wermland, der, likasom i Dalarne, bemmansklyfningen gått längst, Landsh., domare och deputerade i deras år 1846 afgifna yttrande (hufvudsakligen vidhållet i sedermera afgifna utlåtin) afstyrkt stränga åtgärder mot den i länet tilltagande hemmansklyfningen.
Hr Sparre, Sigge:
Jag ämnar icke yttra mig i sjelfva hufvudfrågan, utan endast visa att Hr Dalman verkligen gjort sig skyldig till ett förbiseende af skillnaden emellan hemmansklyfning och jordafsöndring.
Han har nemi. sagt, att skillnaden egentligen är af kameralistisk egenskap, men jag påstår att den är både kameralistisk och statsekonomisk.
Den är af statsekonomisk vigt, derföre att jordafsöndringen icke ansvarar för någon del af hemmanets onera, utan det är stomhemmanet som får vidkännas dem; men vid hemmansklyfning öfverföres på den utbrutna delen så mycket af stomhemmanets onera och utskylder som motsvarar denna utbrutna del.
Detta har jag velat nämna.
Äfven jag delar den åsigten att jordafsöndring må vara tillåten.
Intet är väl hårdare än att, då jag hopsamlat en sparpenning, jag skall vara utestängd från möjligheten att förvärfva mig en jordlott, hvarpå jag med min familj kan vara försörjd.
I fråga om skillnaden emellan hemmansklyfning och jordafsöndring, medgifver jag att en sådan finnes.
Emot hemmansklyfning finnes intet hinder, endast den sker efter 1827 års författn., och fördelarne af denna författn. äro så öfvervägande, att jag mäste yrka uphäfvande af 1853 års Förordn. och instämmer i Hr Hasselrots reservation.
Jag förmår i sanning icke inse den kamera listiska och slatsekonomiska skillnad Hr Sparre updragit.
Säkert Den 1 Augusti e. m. 51 i är emellertid, att med afseende å den statsekonomiska fördelen säkerheten för utgörandet af onera och utskylder är långt större om ett hemman innehafves af flere åboer än af endast en.
För Staten är det fullkomligt likgiltigt hvem som erlägger dessa onera, endast de utgå.
Jag förnyar min anhållan om bifall till Hr Hasselrots reservation.
Alströmer, Carl Jonas Oscar: Såsom Hr Has selrot och äfven 11 r
Dalman visat, finnas olägenheter af 1853 års förfaltn., men Gr.
Sparre har äfven framhållit en olägenhet, som just upstår för de mindre jordägarne, om denna förfaltn. undanrödjes.
Jag vill icke afgöra på hvilken sida de största olägenheterna finnas, men jag anser emellertid gifvet, att 1853 års förfa tt n. icke bör uphäfvas med mindre än att något annat sättes i stället, hvarigenom de små jordägarne blifva skyddade.
Säkert emellertid är, att det vore en barbarisk lagstiftning att förhindra någon att få förvärfva sig en liten jordlott och framgent behålla den.
Borttages eller upbäfves 1853 års författn., så blir följden deraf, att jag väl för mina penningar kan inköpa en jordlott hvarå jng med min familj kan hafva bergning, men sedan jag väl förkofrat mig och nedlagt kapitaler, vare sig i penningar eller arbete, på denna jordlott, skall jag från densamma kunna skiljas endast på den grund att jag icke är besuten.
Undersökningar om denna besutenhet skola då anställas många år efter det jag kommit i besittning af jordlotten; och befinnes deraf att jag är besuten får jag behålla min jord, men i annat fall måste jag afträda den.
En sådan lagstiftning synes mig icke öfverensstämmande med de äsigler som böra göra sig gällande.
Anser således R. o. Ad. någon förändring i 1853 års författn. behöflig, så torde Betänk, böra återremitteras, men beslut ingalunda fattas att man skall återgå till 1827 års Förordn.
Emellan jordafsöndring och hemmansklyfning är en väsendtlig skillnad.
Den sednare förutsätter, att en viss del af hemmanet utklyfves och att denna del undfår i förhållande till sin storlek andel i hemmanets alla onera, hvaremot jordafsöndring är utbrytandet af en viss jordlott från hemmanet, och denna jordlott åsättes endast en viss afgäld som utgöres till stomhemmanet.
Jordafsöndringen synes mig derföre förmånligare för dem som hafva små tillgångar, ty de hafva då icke andra utskylder än afgälden till hemmanet och deltaga icke i skjutsning o. s. v., hvilket besvär är så mycket känbarare, som på små utklufna hemmansdelar hästar sällan kunna med fördel födas.
Derföre bör, enl. min åsigt, jordafsöndringen vara obegränsad.
Kan i fråga om hemmansklyfning någon utsträckning göras, så att den som undfår en utbruten del har säkerhet för dess framtida besittning, anser jag det vara ganska riktigt.
Men under alla förhållanden synes mig jordafsöndringen vara den förmånligaste för den fattigare befolkningen.
Att det förefinnes en väsendtlig skillnad emellan jordafsöndring och hemmansklyfning torde icke kunna be - 55 Den 1 Augusti e. m. stridas, enär i förra fallet den som besitter den afsöndrade delen är skattskyldig till jordägaren, hvaremot innebafvaren af den utbrutna hemmansdelen är skattskyldig till Kronan, emedan han i förhållande till sin hemmansdel måste deltaga i alla stomhemmanets onera.
Derom synes mig icke vara mödan värdt att tvista.
Men hvad beträffar andan af 1853 års författn., måste jag förena mig med dem som anse densamma obehöflig.
Jag tror att 1827 års Förordn. varit fullkomligt tillfyllestsörande.
Den fordrar bekräftelse på besutenhet, och risken af en så utsträckt hemmansklyfning att besutenhet icke åtföljer den utbrutne hemmansdelen, är, enl. denna Förordn., att delägare i stomhemmanet hafva rättighet att efter en viss beräkningsgrund inlösa den utbrutna hemmansdelen.
I 1853 års författn. är -gidels mantal det minsta som får utklyfvas, ehuru undantag är gjordt för vissa län, der detta minimum föreslås af K.