Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta skulle dock kanske ej vara fullt lämpligt, enär denna inrättning endast afser vanartiga barns förbättring, och platsen för den mängd, som deraf beklagligen finnes, icke bör borttagas af äldre personer.
En förändring af nuvar. corrections-inrätlning å Långholmen skulle i detta hänseende kanske vara möjlig, utan alltför stor kostnad, särdeles som derstädes redan befinnes en mängd verkstäder och undervisningsanstalter i och för inbemtande och förrättande af åtskilliga handtverk, hvarigenom ständig och för fånge eller annan vanartad och lättjefull person så nödvändig sysselsättning är att påräkna.
Det stora behofvet af någon dylik anstalt för liufvudstaden hemtar jag isynnerhet ifrån det stora tillopp utaf menniskor ifrån alla landsändar, hvilket beklagligen med hvarje år ökas.
Hufvudstaden är att likna vid hjertat i djurkroppen: — dit strömmar allt blod; så till hufvudstaden menniskor ifrån alla delar af Riket.
Yi torde härvid erinra oss hvad R.
, för deras del, nyligen beslutat, medelst godkännandet af den uti 2 5 §:n af Lag-och Ekon.Utsktns betänk.
N:o 31, ang:de lagstiftningen om fattigvården i Riket, sidan ig, stadgade princip: ”att ingen må för äfventyret af framtida fattigvårdstunga inskränkas i rättigheten att välja vistelseort.”
Denna princip, såsom riktig till sin ide'e, — och då tidens lynne numera tyckes icke vilja godkänna snart sagdt något band på rnenniskans frihet, — bestridde jag ingalunda, då öfverläggningen rörande nyssnämnda betänk, förevar inom detta Hus, ehuru jag alltför väl insåg de olägenheter, hvilka, särdeles för hufvudstaden, deraf skola följa.
Dessa olägenheter kunna väl, genom polisförfattningar och särskildta stadganden för Stockholm, i någon mån afhjelpas; de göra det likväl aldrig tillfyllest; och följden af denna licence skall otvifveiaktigt blifva elände samt ett öfverhandtagande tiggeri, hvilket sednare ej genom några förbud skall kunna förekommas.
Öfverståthållare-emb:s den i5 Juli sisth år i den bästa afsigt utfärdade kungörelse i och för tiggeriets hämmande härstädes kan häruppå vara ett talande exempel.
Undantags-författningar och dylika stadganden blifva dessutom alltid med missnöje och ofta med ovilja emottagna, såsom varande inskränkningar uti den stablerade frihets-principen.
Sådana - D c n 28 April e. m. 449 dana glömmer man sällan, likasom aldrig sina rättigheter.
Med de deremot svarande skyldigheterna är gemenligen förhållandet helt annorlunda.
Med afseende på hvad jag sålunda haft äran anföra, bör det icke anses vara så oriktigt, såsom det visserligen vid första påseendet synes, alt för hufvudstaden, särdeles hvad angår dylika inrättningar, utaf Staten fordra bidrag; tyman torde besinna, att, likasom skador i hjertat, för att bibehålla denna liknelse, så vådligt inverka på menniskokroppen, lika menliga följder medförer ock för hela landet det felaktiga uti hufvudstaden, vare sig i lefnadssätt och seder, eller i afseende på de derstädes befintliga anstalter till förekommande och hämmande af laster och brott, o. s. v. Jag har med denna alltför vidlyftiga framställning velat vördsammast hänvisa till det ofullständiga uti den af Utsk:n föreslagna ofvanåberopade underd. hemställan; och jag hade innerligen önskat, det R. o. Ad. för sin del beslutat att, i stället för densamma, i underd. fästa K.
M:s höga uppmärksamhet på behofvet af dylika inrättningar till ej allenast vanartiga barns, utan äfven äldre genom en vanvårdad uppfostran förderfvade personers och särdeles lösgifne fångars samt andra förbrytares förbättrande; beroende del på K.
M:s nåd. pröfning och afgörande, huruvida dylika räddnings- och förbättrings-arbetsinrätlningar borde anläggas, antingen d ist r i cl v is, eller ock i förening med ombyggandet af länsfängelserna; hvarföie på denna grund, äfven utan hänseende till de anmärkntr, hvilka jag anser mig befogad framställa emot de särskilda afdelningarna utaf ifrågovar. betänk., jag hade trott, att betänk, bort återremitteras, och, ifall
Ståndet behagat å dessa anrnärkntr fästa afseende samt åter?
remiss blifvit beslutad, inbjudning till de 3:ne öfriga respeclive RiksSt-.n för sådant afseende jemväl deraf bort blifva en följd.
Jag måste erkänna, att detta skulle hafva varit min lifliga önskan, så väl hvad detta betänk, beträffar, som ock hvad angår det nästefterföljande, af sammansatta Utsktn afgifna under N:o 57, i anledn. af väckta motioner rörtde ändringar i nu gällande lego-stadga af den 23 J\ov. 1835, m. 111., emot hvilket betänk, jag äfvenledes ämnar taga migfiibeten göra en anmärkn.
Jag har så mycket mindre kunnat undgå att härvid antyda delta, som beslutet uti betänk.
N:o 57 står i bestämd strid med ett likaledes faltadt beslut, rörande samma sak, uti ifrågavar. betänk.
N:o 56, eller i afseende på iakttagelserna för lofgifven fånge, som vill söka antingen återkomma lill den församling, dit han rätteligen hör, eller ock vinna inträde uti främmande församling.
Inbjudningar till andra Stånd, med begäran alt fiångå redan fattade beslut, synas mig i allmänhet snart sagdl olämpliga, åtminstone mindre grannlaga; men, då eli förbiseende är påtagligt i afseende på olikstämmighcten emellan de ifrå24 H. 57 Den 28 April e. ro. gaställda stadgandena, och delta förbiseende synes mig just hafva ägt rum uti det fall, som nu utgör egentliga föremålet för denna min framställning, samt betänk, i öfrigt blifvit med yttersta sorgfällighet behandladt och Utsk:n törhända ansett att något vidare härutinnan ej å R.
St:s sida erfordrades, ulan att åt K.
M:s nåd. pröfning och afgörande vore bäst och helsosammast öfverlemna att besluta och förordna hvad i detta afseende kan finnas af nöden; så nödgas jag öppet tillkännagifva, att jag icke för någon del kan instämma i denna åsigt, utan anser klart och obestridligt, att, så snai t R.
St. ingått uti pröfningen af detta ibland de vigtigasle ämnen för representantens begrundande, R.
St. ock böra, efter noggrannaste undersökning, till K.
M. öppet och fullständigt framföra sina tankar och önskningar; hvarförutan, såsom jag förut tagit mig friheten vördsamt gifva tillkänna, jag icke kan tillbakahålla att uttala den önskan, att R. o. Ad. skulle beslutat ej mindre att återremittera ifrågavar. betänk.
, än ock medelst inbjudning sökt förmå de respecli.ve MedStånden att deruti instämma.
Enär jag nu så vidlyftigt sysselsatt mig med denna del af betänk., hvilken jag ock anser vara en af de vigtigaste, ja nära nog den vigtigaste delen deraf, skall jag bjuda till att vara kort i afseende på hvad i öfrigt synts mig icke kunnat undgå anmärkas; och vill jag, vid framställningen af dessa anmärknrr, följa den ordning, som uti betänk, blifvit iakttagen, nemi.: a) Angrde tjenstlösa personer.
Lika med Hr von Rosen synes mig stadgandet uti lista moni. utaf denna afdelning, eller i afseende på anskallandet af borgen utaf 5o rtdr b:co, vara alltför hardt.
Detta stadgande igenfinnes dock uti så väl K. förordn. den 29 Juni i8>3, som uti det af Fattigvårdscomite'en afgifna, ofta åberopade underd. betänk.
Jag borde alltså kanske afstå ifrån denna anmärkning, fruktande likväl, att denna borgen skall för mången blifva svår, om icke omöjlig att anskaffa, samt att antalet af tjenst- och försvarslösa personer genom detta stadgande betydligt skall ökas.
Äfvenledes instämmer jag fullkomligt uti Hr von Rosens anmärkn. vid den omständighet att Utskm förändrat det af Fattig vårdscomite'en begagnade uttryck soknenämnd till fattigvårdsstyrelse.
Mina motiver äro helt och hållet desamma som de af Hr von Rosen uti reservationen framställda, hvarföre jag ej anser mig böra dem härstädes upprepa.
Jag förbigår äfven de flera skäl härtill, med hvilka jag tror mig kunna öka antalet af de redan anförda.
Med Hr von Rosen finner jag ock, att tvertemot hvad Utskm föreslagit borde förhållas i afseende på tjenstlös per sons användande lill arbete för enskild eller allmän räkning.
Saknas arbete för allmän räkning, då först bör, enligt min förmening, i andra rummet arbete bos enskild tillåtas. Det - D c 11 28 April e. ut. 4 5t ta af Utsk:n föreslagna stadgande finnes icke uti Fattigvårdscomilcens betänk.
Jag anser likväl tillägget vara godt, men tror alt den deruti gifna föreskriften bort vara, såsom jag tagit mig friheten förklara, hell och hållet omvänd.
Uti stadgandet sidan lo, l:sta morn., anser jag ordet magistral böra tilläggas, såsom del ock finnes uti Faltigvårdscomiteens betänk., hvarigenom detta mom. skulle få följande lydelse: ”Nu finner magistrat eller socknenämnd etc.,” i stället för ”fattigvårdsstyrelsen etc.”
Äfven i afseende på detta stadgande finner jag oriktigheten af att i allmänhet begagna ordet fattigvårdsstyrelse i stället för socknenämnd; att man med dessa begge benämningar icke afsell en och samma styrelse synes bäst häraf; ty bibeliålles benämningen fattigvårdsstyrelse på detta ställe, så anses med detsamma magistraten ingalunda behöfva med slika angelägenheter sig befatta, enär fattigvårdsstyrelse skall finnas så väl i stad, som på landet. b) Ang:de försvarslösa personer.
Med Hr von Rosen instämmer j3g deruti, alt jag anser lista mom. böra utgå.
Detta mom. finnes väl uti Fatligvårdscomiteens betänk., men jag anser det icke destomindre öfverflödigt, ja nära nog obehörigt. c) Ang:de lösdrifvare.
Det undantag, sorn här finnes stadgadt uti irsta mom. i afseende på skyldigheten att vara försedd med pass , nemi: "för arbetsföre personer af allmogen, då de, i ändamål att söka arbete på kortare tid, vandra ut ifrån sin hemort” etc., är alldeles Ivertemot hvad Fatligvårdscomitéen härutinnan föreslagit.
Anledningen dertill torde sökas uti den, uti det förut åberopade betänk.
N:o 3i rörrde fattigvården af Utsk:n uti 26 §;n antagna föreskriften i afseende på s. k. fräjdebetyg.
Meningen med dessa fräjdebetyg antydde jag vid öfverläggningen om berörde betänk.; och jag tager mig friheten att uti R. o. Ad:s minne återkalla discussionen ang:- de denna §.
Jag fann då med särdeles tillfredsställelse, alt afseende fastades vid min anmärkn. af det obehöriga utaf denna §, hvilken Ståndet ock för dess del ansåg böra utgå utur betänk.; och om äfven, i likhet med delta R. o. Ad:s beslut, med §:ns uteslutande, de s. k. friijdebetygen komma att anses såsom obehöfliga, skulle jag likväl tro, att detta stadgande bör få qvarstå, enär den föreskrifna påleckningen af vederbörande presterskap och kronobetjening torde kunna anses tillfyllestgörande, d) ang: de lösgifne fångar och andra förbrytare.
Jag får, hvad denna afdelning beträffar, äran hänvisa till början af detta mitt anförande, deruti jag tror mig hafva visat otillräckligheten af Ulsktns slutliga hemställan i denna del.
Vidkommande hvad
Hiskin i fråga om tvångsarbetshus o. s. v. slutligen framställt och föreslagit, så loide möjligen #■ 432 Den 28 April e. m.
Lunna framkastas livad jag, i afseende på inrättande af s. k. räddnings- och förbältringsarbetsanstalter, tagit mig friheten särskildt anföra, hvarigenom blifvit, för så vidt det på R.
St. ankonime, tillfyllest behandladt och stadgadt.
Jag kan likväl icke fullt inse delta.
Dessa tvångsarbetshus äro straffanstalter; hvaremot de jag tagit mig friheten antyda afse förbättring hos dels redan straffade personer, dels sådnne, hvilka genom en särdeles vanvårdad uppfostran skola hemfalla till läster och brott, derest man icke på något sätt söker förekomma deras fall.
De af mig föreslagna äro inrättningar etablerade för att i någon mån minska behofvet af det annars nödvändiga utvidgandet utaf dylika tvångsarbetshus, och skola, enligt min förmening, tjena till att småningom förekomma de nu befintliga correctionsinrättningarnes öfverfy Ilande, såsom för närvar, är förhållandet.
Slutligen och innan jag lemnar detta ämne, kan jag icke underlåta att tillkännagifva, det jag, sedan jag redan uppsatt dessa anmäi kn:r emot ifrågavar. betänk., blifvit i tillfälle att taga kännedom af hvad Ordföranden uti K.
Styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättningar i Riket Hr Generaldirecteuren 111. m.
Livijn, rörtde delta ämne, till K. M i und. utlåt, andragit.
Af berörde utlåt, (hvilket jag för tillfället medhafver) finner jag ytterligare stöd för åtskilligt af hvad jag tagit mig friheten reservationsvis framställa, särdeles i afseende uppå den stora nödvändigheten af att vidtaga åtgärder till förtkommande af försvarslöse, men icke brottslige personers qvarhållande uti fängelserna, hvilket sträckts till och med till hela lifstiden, samt dessa fängelsers förvandling, ifrån att vara en plantskola för laster och brott, till det med dem afsedda ändamål, att, jemte det de utgöra straffanstalter för brottslingen, de tillika skola bereda honom möjlighet att under tiden corrigeras och förbättras; äfvensom beträffande, företrädesvis, lösgifna fångars användande till allmänt Kronans arbete och större nationella företag.
Då jag redan alltför länge tagit Ståndets tid och tålamod i anspråk, anser jag mig icke våga ingå uti någon speciellare framställning af detta förtjenstfulla och på intressanta upplysningar, calculer och andra uppgifter i hvad detta ämne rör så innehållsrika, förut åberopade und. utlåt., särdeles sorn dermed för närvar, ingenting kan vinnas, enär frågan, så vidt den af R.
St. är beroende, redan blifvit afgjord.
Hvad vidare är att tillgöra i afseende på denna så högst vigtiga del af den ekonomiska lagstiftningen, tillkommer lyckligtvis K.
M:s nåd. pröfning och afgörande.
Hr I, i I j e n s t o
I pe tilläde muntligen:
Äfvenledes reserverar jag mig emot Ståndets beslut i afseende på samma lJlsk:s betänk.
N:o 57 och åberopar Gr.
Mörner* reservation.
Genom det stadgande, som nu är antaget; blir det för en fånge svårare att återkomma till den 1 Den a8 April e. m. 453 församling han egentligen tillhör, än att blifva antagen i en främmande.
Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna utlåttn och mem:r, nemi. från StatsU tskottet: N:o 491) * anledn. af Hr Bagges motion om ett extra anslag af 4oo»00° >‘:dr b:co att ställas till K.
M:s disposition lill lättade communicationers befrämjande; N:o 4g?-> i anledn. af Hr Hegardts motion om ett extra anslag för lotsväsendet; N:o 49å> '»ed förslag till ny instruction för R.
St:s revisorer öfver 1 iksg.verket; JV:o 494» »ie<3 förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande i afdelntn af det vid sista riksdag för Riksg.- cont. utfärdade reglemente; N:o 495, med förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 7 afdelnin af 1835 års reglemente för Riksg.- eontoret; Revill n-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-
U t s k o t ten: N:o 15, i anledn. af gjorda anmärkn;r vid förenade Ulsklus betänk.
N:o 7, ang:de reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningens utöfning, samt om hvad vid försäljning af brännvin och beskattningen derå iakttagas hör. II. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. ^ till 10 om aftonen.
Fredagen den 3o April 184 * - Plenum kl. 9 f. m.
Justerades i5 prot.utdr. för den 28 dennes e. m.
Justerades pleni-prot:n för den 20 sisth Mars f. och e. m. samt för den 22 sisth Mars f. m.
Företogs till pröfning StatsUtsk:s den 24 och 28 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 4^9» ' anledn. af återremiss å utlåt.
JN:o 427.
Jag anhåller att den reservation, 454 D e o 3o April f. m. sorn finne9 bifogad betänk, af Gr.
Horn och de öfriga ledamöter, som med honom instämt, malle blifva uppläst och att jag derefter måtte få ordet.
Hr af Dalström, Gustaf Jac., förenade sig med Frih. Boye.
Boye begärda uppläsningen verkställdes.
Då Utsk:s första betänk, i detta ämne här förevar, i hvilket betänk.
Utsk. strängt vidblifvit den juridiska synpunkten, begärde jag återremiss och framställde de skäl, på hvilka jag hoppades att Utsk. skulle komma till ett annat tillstyrkande.
Dessa skäl, hvilka jag framställt och hvilka jag i denna fråga ansett vara dem, hvilka nu borde komma i betraktande, voro egentligen moraliskt-politiska. 1 det betänk., hvarmed Utsk. nu inkommit, har ötsk. fortsatt sitt sätt att behandla ämnet, att nemi. endast hålla sig till den juridiska synpunkten.
Jag påstår att Utsk., att Svenska representationen, icke ulan ansvar inför sina committenter, inför Europa och inför historien kan åsidosätta allt afseende på den moraliska delen af frågan, på Sveriges anseende hos andra folk, på faran af att compromettera Konungen och folket och af att förspilla Svenska folkets credit för all framtid.
Då Utsk. icke upptagit dessa anmärkntr till besvarande, har jag intet att vederlägga, utan kan förbigå det, och inskränka mig lill att hos Hr Frih. o.
Landtm, anhålla om propos. till afslag å UtsK:s utlåt, och derefter propos. å det förslag reservanterne framställt.
Hr Lefre'n, Joh. Pehr, och Hr af Dalström förenade sig med Frih. Boye.
Ehuru jag är öfvertygad om, att de fleste af R. o. Ad:s ledamöter, som tagit en notare kännedom af Gr.
Horns och Hrr Hedrehs, Agrells, Stenhammars, Helsingö, Carlbergs, Mobergs och Strindlunds på sakkännedom och fosterlandskänsla grundade reservationer, gerna medgifva, att cassabrislen må af Staten öfvertagas, anhåller jag likväl, då jag anser målet vara af stor vigt, emedan det har sammanhang med nationens begrepp om rätt och sannt, att R. o. Ad. icke illa upptager, att jag en kort stund uppehåller Ståndet.
Hr Edenhjelm uppläste derefter följande:
Att SlntsUtsk., oaktadt flere ledamöter från alla RiksSl:n på välgrundade skäl, i förhoppning om ändring i betänk.
N:o 427» yrkade på dess återremitterande, icke skulle frångå sitt en gång fattade beslut, var lätt alt inse, lie
Ist man bar skälig anledning förmoda, att Utsk., som redan då statsregleringen uppgjordes nogsamt kände cahinetlscassans ofördelaktiga ställning, önskade visa att Utsk. också ville medverka till Styrelsens förlägenhet i della hänseende och göra den kraftlös.
Den So April f. «n.
4S5 Att SlatsUlsk., i 1 ikliet med flere representanter inom olla RiksSt;n, genom åtskilliga förslag på ett påtagligt sätt skulle sökt förlama regeringsmaktens utöfning med hänseende till bibehållandet af Rikets lagbundna frihet, i uppsåt alt försätta det älskade fäderneslandet i anarki och upplösningstillstånd, för att så mycket lättare blifva åtkomligt af Rikets mäktige granne, vare långt ifrån mig att misstänka, som inom Utsk. känner så många aktningsvärda personer, hvilka uppriktigt önska fäderneslandets välgång, fastän de hysa olika åsigter med mig om vinnandet af detta stora ändamål, hvilket dock lätt kan misstänkas af dem, som icke så noga känner ulsk.ledamöternes meningar.
Utsk. liar på ett knapphändigt sätt afstyrkt cabinettscassabristens liqviderande af de skäl, att skuldsättningen skett utan iakttagande af de former grundlagen föreskrifver.
För min del vill jag hvarken medgifva eller bestrida att förbållandet så varit, innan riksrättens dom fallit i denna fråga, men hemställer dock till hvarje opartisk vän af fäderneslandet, om icke
Regeringen har handlat vida klokare och med mera faderlig omvårdnad för Rikets bästa, att den brustit i dessa former oell medelst anskaffande af obetydliga penningesummor till bekostande af beskickningar till mäktiga Riken", för att bibehålla vänskap och förtroende makterna emellan och uppgöra fördelaktiga handelsförbindelser, än ntt följa din principen, som synes vara rådande bland dem, hvilkas afsigter jag icke förstår, nemi. att med bot och pock göra Rikets fordringar gällande, hvilket omöjligen kunnat åstadkommas på annat sätt, än genom uppsättande af betydliga armffecorpser och utrustande af stone flottor, hvilkas underhållskostnader äro lika oberäkneliga som de följder, hvaruti en så falsk politik kunnat indraga landet och dess innevånare.
Under riksdagen har jag till min stora ledsnad flera gånger hört sårande yttranden om Regeringen, om dess kraftlöshet, svaghet och obeslutsamhet m. m., och det, om jag icke missniinner, till och med af SlatsUtskrs ledamöter, hvilka troligen endast i följd af sådan öfvertygelse kunnat framkomma med den opolitiska begäran att Regeringen för Utsk. och Ständerna skulle framlägga redovisning för de utgifna penningarna.
Jag hemställer af sådan anledning till hvar och en, sora icke sätter mera värde på den ögonblickliga fördelen att äga en lumpen penningesumma, än på nationens rykte örn ägande af hederskänsla och ett redbart handlingssätt, om Iian icke skulle blygas öfver att äga en Regering, så svag och så medgörlig, alt i denna del gä Utsk;s önskningar närmare till mötes än den redan gjort.
Åtminstone får jag för min del förklara, alt ehuru innehafvare af en icke obetydlig förtroendeplats bland Statens embetsmän, så hade jag, 0111 Regeringen uppfyllt denna Utskts orimliga fordran, varit den, som på detta rum högtidligen gifvit millogillande tillkänna 456 Den 3o April f. m.
Utsk. bör nogsamt känna, att om elen oförmodade händelsen till och med skulle inträffa, att någon af Statsrådets nu eller f. d. varande ledamöter skulle af riksrätten blifva ansedd skyldig att af egna medel liqvidera cabinettscassabristen, så blir den dock i brist af tillgångar ogulden, och Staten slutligen tvungen att godtgöra denna hedersskuld.
Har icke Utsk. i sådan händelse, i stället för att tillstyrka hushållning med Statens medel, på ett oförsvarligt sätt tillstyrkt den största misshushållning, emedan summan stiger alldagligen genom oguldna räntor?
Ogerna vill jag tro, att hvarken Utsk., eller någon annan, som delar lika tanke med detsamma, skulle vilja att H. M. Konungen, som förut gjort detta land så mycket godt och som uppoffrat så betydliga penningesummor så väl för Riket som för enskilde personers räddning i nödens stund, äfven vid detta tillfälle af egna medel skulle besörja I i q v i— derandet af cassabristen.
Men drå Utsk. vet att skulden ovillkorligen skall betalas och icke uppgifvit något förslag dertill, så få de af dess ledamöter, hvilka fal tat beslutet, benäget ursägta, att, oaktadt all den aktning jag hyser för flera bland dem, jag dock anser dem att med uppsåt hafva velat nedsätta Svenska folkets anseende i ulländningens begrepp ora dess redbarhet och urskiljningsförmåga.
Afkomling af urgammal Svensk ätt, men som dock mig veterligen aldrig förvärfvat sig något historiskt namn, vet jag dock åtminstone det, att son efler son af denna ätt bevistat från och med Carl XI!:s blodiga krig och lill och med det krig, som Carl XIV Johan med utmärkelse slutade så väl för sig personligen som för Riket, och har dervid lika med förfäder hört, att, då faran varit störst och utgången af striden obestämd, Svenska soldatens önskan varit, att se sin Konung eller Thronföljare i spetsen för de stridande, hvilket ock flere här på stället varande personer lika med mig sett varit förhållandet, då Carl Joban satte sig i spetsen för de förenade arméerna och slutade den uppkomna striden, hvars uppgift var om Sveriges i likhet med största delenafEuropas folk skulle återfå sin frihet eller föi blifva den Franske Kejsarens slafvar.
Men omöjligen kunde jag under detta fälttåg föreställa mig, alt efter 27 års fred, för hvilken Sverige endast har den store mannen att lacka, en sådan tanke hos Svenska män skulle uppstå, att, på del de idoge och omtänksamme näringsidkarne i fred skulle sköta sina yrken, och handelsflottan fritt och obehindradt segla på alla haf och alla verldsdelar emellan, och hvad mera är, att bankrutörer och lättjefulle dagdrifvare skulle på krogar och källare ostörde få bedomina och lasta så väl vår som främmande Regeringars styrelseåtgärder, Konungen för sådant ändamål skulle uppoffra de medel, sorn äro anslagna för det efter
Dess höga kall passande lefnadssätt.
Den 3o A p r i 1 f. ro. 457 Sedan förstärkta StatsUtsk. funnit för godt att afslå hvad som fordrats för att sätta Riket i ett möjligt försvarstillstånd och freda Stockholm och Rikets Bank från en med tiden sannolikt inträffande plundring, och Ständerne således hafva flera millioner r:dr att disponera, som nu ligga oförräntade i dess cassahvalf, så hade jag väl önskat, att för besparing af onödiga räntors Digifvande R. o. Ad. beslutat, att cabineltscassabi isten genast helt och hållet blefve 1 icjviderad ; men som anledning är att förmoda, att en sådan hushållning icke aktas nödig, så yrkar jag på bifall till hvad Gr.
Horn i sin reservation föreslagit och som flere bi träd t, nemi. att R.
St. anvisa å Riksg.cont. ett årligt anslag af 100,000 r:dr att intill nästa riksdag utgå mot de af nämnde Grefve föreslagna villkor.