Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men likasom det kostar något, att, sedan man haft rockar med korta skört, lägga sig till andra med långa, likaså kostar det att införa medelportot, sedan man haft olika poslpenningebelopp.
För dylika hugskott böra, enl. min åsigt, medel icke upoffras i eli sä fattigt land som vårt, der Statsverket väl behöfver sina penningar, .lag anhåller, att R. o. Ad. ville bifalla Irsta punkten i Revilln.Utskrs Betänk.
N:o 14, och afslå Utskrs nu afgifna Utlåt.
Jag har icke deltagit i afgifvandet af detta Betänk., emedan jag var frånvarande, på grund af erhållen permission; men, ehuru jag underslödt Utskrs Betänk.
Nro 14, tror jag likväl, alt jag inom Utsk. skulle hafva biträdt Betänk.
Nro 20, på grund af de åsigter, R.
Strr, i auledn. af Betänk.
Nro 14, uttalat.
Man måste väl göra något afseende pä hvad R.
Strr yttrat; och klart är, att Utsk. icke har rätt att vidhålla en förut yttrad åsigt, utan måste rälta sig efter den, R.
Strr uttalat.
Hvad medélporlon och dess nytta beträffar, så anser jag den saken vara af R.
Strr samfäldt vid en föregrde Riksdag afgjord; och således behöfver man icke vidare tvista härom.
Omöjligen kan jag tro, alt en sak, som ansågs nyttig vid förra Riksdagen, skulle nu kunna anses skadlig.
Frågan är således nu endast, huruvida den kostnad, som införandet af nya systemet medför, kan lillvägabringas.
I detta afseende har man sagt, att, i anseende till de stora utgifter, som förutsågos vid Riksdagens början, då man ännu icke hade sig bekant beloppet af de blifvande inkomsterna, borde man vid denna Riksdag icke införa sjelfva systemet; men då nu 11.
Stur, och i främsta rummet BorgareSl., beslutat införandet af ett allmänt medelporto, i strid med K.
Mrs Propos., hvari föreslogs 2:ne olika medelporto, och 11. o. Ad. samt PresteSt. återremitterat Utsk:s första Petänk., dervid PresteSt. beslutat antagande af ett medelporto, hvaremot i R. o. Ad:s återremiss förordades antagande både af K. M:s Propos. och af ett medelporto, så var det väl riktigt handladt af Utsk., att tillstyrka införande af blott ett medelporto och att taga steget fullt ut.
Dertill går det säkerligen i en framtid.
Nu är det fråga om, huruvida Statsverket kan undvara de ifrån Poststyrelsen år - Den 16 Augusti e. m. 403 ligen bekomne 115,000 R:dr, hvilka Poststyrelsen hädanefter skulle få disponera.
Då måste man väl medgifva, att de brefskrifvande icke hafva skyldighet att bekosta dessa 115,000 R:dr, Statsverket hitintills upburit.
De brefskrifvande böra ju kunna lyckas att erhålla någon lindring uti afgifterna, emedan enskildtas och Kronans bref nu forslas på samma gäng.
Visserligen har till forslingen Kronan anslagit kronohemman ; men om Kronan för sina bref skulle betala samma postporto som den enskilde, skulle sannerligen Kronans utgifter blifva betydligt större, än den förlust Kronan skulle hafva af posthemmanen, om de befriades frän [iostskjutsen och, lika med andra hemman, ålades onera, hvarifrån de, såsom postskjutsskyldiga, nu äro befriade.
Jag anser, att det är de brefskrifvande ensamt, som betala till Statsverket dessa 115,000 R:dr, och då kan det väl icke vara orättvist att, för deras nytta, nedsatt!» portot och befria dem från en utgift, som uteslutande bör drabba det allmänna.
Den minskning i Postverkets inkomster, som genom medelpoitot upkommer, är i sanning så obetydlig, att man derpå icke behöfver göra afseende, utan tror jag det vara vida bättre, att man ser på det allmännas fördel och pä en gång inför systemet, heldre än, på sätt K. M. föreslagit, göra det till hälften.
Nu anser jag således, att frågan är den, om man nu vill införa detta system eller icke.
Nyttan deraf kan icke bestridas. Hvad angår Frih.
Cederströms anmärkn., att systemet icke borde införas derföre, att föreslagna porlot icke kan inpassas i decimalsystemet, torde jag få fästa Frilnns upmärksamhet derpå, att, hvad som icke bordt undgå en så skarpsinnig Riksdagsman, flere afgjfter af 4 sk:r finnas.
Om äfven, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, och hvilket BevillmsUtsk. i förra Betänk, tillstyrkt, samma postsatser, som hittills, -skulle fortfarande gälla, så förekomma likväl en mängd postsalser af 4 sk:r, och huru skulle då, enl.
Frih:ns förmenande, dessa afgifter kunna erläggas.
Dessa 4 sk:r komma följaktligen att betalas, antingen ilian antager frimärken eller bibehåller nu gällande taxor.
Jag anser således, att då den möjligen upkommande minskningen i Statsverkets inkomst af Postverket icke upgår till mera än 50,000 R:dr, kan man ganska väl antaga systemet i sin helhet; och jag tillstyrker derföre bifall till Utsk:s Betänk.
Jag har begärt-ordet för att bemöta den af Hr Printzensköld framkastade fråga, om
Poststyrelsen är lill för korrespondenternas fördel, eller om desse genom postporto skola rikta Staten, men detta är så fullständigt besvaradt af Gr.
Gyldenstolpe, att jag förbigår detsamma och häller mig endast till Hr Prinlzenskölds yttrande, att om handlande betala i porto 8 sk. eller 4 sk., det är dem likgiltigt.
Naturligtvis kan det icke vara så.
Jag känner ett handelshus här i staden, sorn har landtegendomar, belägna dels 20 mil söder, dels 40 mil norr om Stockholm, och detta handelshus skulle i och för korrespon 26 * 404 Den 16 Augusti e. m. dencen med förvallarne af dessa egendomar samt öfriga affärsmän, efter förändringens införande, komma att i postporto årligen betala 400
R:dr mindre än förut.
Detta bevisar, att förändringen medför en icke ringa besparing för de handlande.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att det vore ett misstag att förändringen skulle medföra en hastigare postföring.
Jag vill visa motsatsen.
Genom införandet af frimärken behöfver man endast förse bref dermed, aflemna dem på postkontoret och man undviker den vexling, som i annat fall blir nödig.
Dessutom är föreslaget, att namnkarlor icke skola finnas.
Detta måtte väl befordra skyndsamhet vid expeditionen.
Jag förnyar min anhållan om bifall till Ulsk:s förslag.
Hr Printzensköld: Gr. Gyldenstolpe har i sitt försvar för ifrågavande förslag utgått från den grundsats, att korrespondenter icke voro skyldige att genom postportos erläggande lemna Staten några bidrag,.
Jag bestrider rigtigheten af denna grundsats, ty den är fullkomligt stridande -mot grundlagen.
I 59:de §:n Reg.Fm står, att hvad, som brister i de ordinarie inkomsterne, skall fyllas genom bevilln:r, och i 60:de §:n upptagas, bland dessa, postmedlen, hvaraf följer, alt 1809 års lagstiftare hänfört postmedleu eller postportot till de statsinkomster, som borde lemna öfverskott till statsbehofvens fyllande.
Frånträder man denna grundsats, så kan man äfven fråga, hvarföre skall den processande allmäuheten betala stämpladt papper för handlingar, som till embetsmyndigheter och domstolar ingifvas.
Icke ringaste giltigt skäl finnes för hvarken det sednare eller det förra.
Följaktligen, när den grund, hvarpå Gr:n byggt sin deduktion, är felaktig, förfaller äfven sjelfva deduktionens rigtighet.
Jag skulle tro, att det är Statens rätt, att, lill fyllande af statsbehofven, begagna de utvägar, som befinnas lämplige.
Man har icke kunnat upgifva, alt det nuvar:de postportot är så drygt, att de korrespoderande öfver höfvan betungas, och hvad angår det af den siste talaren anförda exempel, anser jag det bevisa intet, emedan jag är öfvertygad derom, att, om de handlande, hvilka betala nuvande postporto, icke finna sin uträkning vid att äga landtcgendomar och underkasta sig samma portos erläggande, de tvifvelsutan skilja sig ifrån dem, för att undgå denna högre afgift.
Jag kan dessutom icke inse något skäl, hvarföre Staten skall vara så öm om köpmän, hvilka inköpt fastigheter på det uppgifna afståndet från deras vistelseort, att Staten skall frånsäga sig den inkomst, Postverket inbringat.
Jag kan så mycket mindre godkänna giltigheten af dessa skäl, som de förespeglade fördelarne af förändringen ingalunda motsvara de upoffringar, Statsverket måste göra.
Införandet af frimärken åstadkommer, enl. min åsigt, vida större besvär, än att vid Postverken inlemna brefven och för portots erläggande der vexla penningar.
Vill man nödvändigt efterapa andra länders exempel, så borman bifalla K. M:s förslag.
Det är ju, för att nyttja ett här begagnadt uttryck, ett framåtskridande.
Genom antagande af K.
M:s för - D«.n 16 A ugu s li e. m. 405 slag får man erfara hvilka följder dessa 2:ne olika postporto kunna medföra, och, i händelse fördelarne blifva de här förespeglade, kan man sedermera vidtaga den af Utsk. föreslagna åtgärd.
K. M. har noga beräknat sitt förslag.
Jag betviflar, att så är förhållandet med Bevilln:sUlsk.
Jag förnyar alltså min anhållan om afslag å denna punkt.
Jag nästan tror, att Hr Printzensköld uttömt alla sina skäl, då han åberopat Grundlagen såsom hinder mot bifall till Utsk:s Betänk.
Postmedel lära väl icke komma att saknas, så länge som de skrifvande icke få afgiflsfrilt inlemna bref å posten, och intilldess de vunnit denna befrielse, mäste de väl erlägga afgifter, som kallas postmedel.
Samme talare har äfven sagt, att det af mig för förändringens införande framdragna skäl äfven_ borde befria rättsökande från erläggande af stämpladt papper.
Ar detta logiskt?
Har jag sagt, att brefskrifvande icke skola erlägga afgifter?
Jag har endast sagt, att rättvisan fordrar, att de icke betala de nuvar:de höga afgiflerna, utan de böra undfå nedsättning deri.
Jag anhåller om bifall lill denna punkte
Då öfverläggningen härmed ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att, i afseende på den nu förevar:de Irsta punkten, blifvit yrkadt af åtskilliga talare bifall, af Hr von Hartmansdorff, att R. o. Ad., med afslag ä densamma, måtte besluta, alt nu gällande posttaxor må bibehållas oförändrade, samt af Hr Printzensköld endast afslag å den förevarrde punkten.
I fråga om sistnämnde yrkande ansåge Hr Gr. o. Landtm, sig böra erinra, att då den skiljaktighet mellan RiksStrns beslut, som i denna fråga kunde upstå, borde afgöras genom votering i Förstärkt StatsUtsk., det ena Ståndet icke borde såsom sitt beslut antaga blott afslag, utan att utsätta om någon eller hvilken punkt bör sättas i stället.
I mitt första yttrande yrkade jag visserligen, att nuvande portot måtte bibehållas.
Således var mitt yrkande detsamma som Hr von Harlmansdorffs.
Jag begärde visserligen sista gången afslag på punkten, men jag ansåg icke behöfligt att göra det tillägg, som Hr von Hartmansdorff gjort.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att i sådant fall endast vore fråga o.m bifall till punkten eller afslag med beslut att nu gällande Posttaxor må förblifva oförändrade.
Sedan propos:r å de sålunda gjorde yrkanden blifvit framställde och besvarade med blandade
Ja och Nej, blef propos. å bifall till ifrågavande punkt förnyad och dervid besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ansåg
Efter härvid af Hr von Hartmansdbrfl begärd votering, upläsles till justering och godkändes följande votens-propos.:
Den, som bifaller lista punkten af Bevilln:sUtsk:s Utlåt.
M 20, röstar m D t: n 16 Augusti e. jn.
Jä ) * den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås hvad Utsk. i berörde punkt hemställt och beslutar R. o. Ad. att nu gällande Posttaxor må bibehållas oförändrade.
Nej — 17. 2:dra punkten.
Det vill synas mig, som skulle det ligga en orättvisa deri, att, så till sägandes, allmänheten tvingas att skaffa sig frimärken.
Det må vara en fördel för affärsmän, hvilka hafva vidlyftigare korrespondans, emedan de kunna på en gång förskaffa sig ett större antal frimärken för alt dermed belägga sina bref; men det torde icke vara obekant, att i landsorlerne finnes ett icke så ringa antal personer, hvilka bo aflägse frän postkontor och sällan skrifva bref, ehuru det understundom inträffar att de mäste i sådant afseende anlita posten.
Dessa skulle då, såvida man icke inrättar breflådor vid allmänna landsvägen i närheten af deras hem, ovilkorligen inresa till staden för att få köpa frimärken till de bref, de skola afsända, eller också vidkännas den förhöjning i postportot, sorn i denna punkt föreslås.
Det kan icke vara billigt och rättvist.
Jag skulle således tro, att den lättnad, man genom förändringen vill bereda korrespondenter, snarare blir motsatsen, och tvifvelsutan skola på landet boende personer, som en eller amian gång korrespondera, finna sig på ganska goda skäl förnärmade derigenom, att de måste vidkännas högre afgifter än den, som ligger i vidlyftigare korrespondans.
Ad. redan beslutat, att ett medelporto skall införas, torde det vara utan ändamål att framställa vidare anmärkmr, hvarföre jag inskränker mig, att endast ^nedlägga min protest emot den orättvisa, som ligger i förslaget.
Just genom antagande af denna punkt blir reformen rätt praktisk.
Den, som vill med posten afsända ett bref, men icke har frimärke dertill, får betala portot kontant, och billigt är väl då äfven, att poslförvaltaren för besväret med frimärkets åsättande åtnjuter någon ersättning.
Den af Utsk. föreslagna synes mig likväl nog hög, serdeles som den egentligen kommer att drabba de fattigare klasserne.
Härtill kommer en annan olägenhet, den nemi., att den föreslagna afgiften svårligen kan erläggas efter decimålsystemets införande, hvarigenom brefafsändaren möjligen får betala mera än han rätteligen bör.
Jag skulle derföre tro, att Utsk. förfarit rättast, om Utsk. i denna punkt framställt samma förslag som i den 5:te, nemi. att den, Den 16 Augusti e.
111 407 sorn önskar sitt namn utsatt å postkartan, kan få det emot en afgift, som af K. M. bestämmes.
Jag föreslår alltså, alt R. o. Åd. måtte fatta ett likartadt beslut, så att ifrågavande afgift, hvilken tillkommer postförvaltarne, bestämmes af K. M., dock högst lill I sk. b:ko. llr von Knorring:
Den ifrågavarrde afgiften, 1 sk., var föreslagen af äukloritelerne och Utsk. har derföre ansett den icke vara för hög.
Jag har intet emot Gr.
Lagerbjelkes förslag, men tror, att de, som betala postpenningar kontant, böra vidkännas en högre afgift, just på det att man må kunna förmå allmänheten att förse sig med frimärken.
Det måtte icke vara svårt att köpa hem några frimärken, och har man icke sådana, kan man i postluckan köpa sådana eller också betala portot kontant mot den högre afgiften,, hvilken jag finner icke vara betungande.
På grund häraf anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag.
Man har sagt, alt det vore svårt för den obemedlade i landsorten, att få dessa frimärken.
Det kommer att gå med dessa som med chartte sigillatoe, hvilka kunna erhållas på vissa ställen inom hvarje härad.
Slutligen kommer det att gå med dessa frimärken här i landet, såsom förhållandet lärer vara i England, att dessa blifva ett serskildt slags mynt, hvilka gå i handel man och man emellan, hvarigenom de blifva för alla ständigt tillgängliga.
Jag anser äfven 1 sk. till postförvaltaren, för det han å bref anbringar frimärken, vara en ganska rigtig bestämmelse, ty genom denna lilla [dikt tvingas folket hastigare in i den nya ordningen.
I beskattningsväg har hittills den grundsats gjort sig gällande, alt en hvar för samma ändamål skall betala lika, och man känner icke något tillfälle, då Staten ålagt den ene att betala mera än den andra, derföre att han erlägger afgiften kontant, när det är en verklig inkomst för Staten, hvilken skall i penningar utgöras.
Sålunda har Postverket hittills aldrig fordrat högre afgift af den ena eller andra.
På korrespondenlerne sjelfve har det berott att befria sig från de serskildta afgifter, som för postböckers eller posträkningars hållande äro stadgade; men säger Staten, att, om korrespondenterne betala portot i penningar, skola de betala mera, än om de å brefven anbringa frimärken, så ligger deri en uppenbar orättvisa.
Man har jemfört dessa frimärken med stämpladt papper, som jemväl skall köpas, men hvarhelst den värde talaren, som gjort denna anmärkn., än köper det stämplade papperet, behöfver han icke betala det högre än efter dess valör.
Serdeles stor skarpsinnighet behöfves ej för att se, det denna jemförelse är origtig.
Enl. min åsigt bör Staten vara belåten med att erhålla sina penningar, så att det bör ankomma på korrespondenlerne, om de vilja betala portot kontant eller köpa frimärken, utan att i förra fallet betunga dem med serskilda afgifter, sorn f. n. äro fullkorn - 408 Den IG Augusti e, m. ligt obekanta.
Dessutom förekommer den omständigheten, sorn Gr.
Lagerbjelke äfven anmärkt, nemi. att den förhöjda afgiften är allt för dryg, emedan den utgör icke mindre än 25 proc. af hela portot.
Mig synes som, när Staten ändlligen vill hafva sina afgifter erlagda i frimärken, det vore Statens ovilkorliga skyldighet, att pä det postkontor, der jag inlemnar mitt bref, detsamma emottaga utan annan afgift än sjelfva frimärket, och att
Staten må vidkännas kostnaderne för frimärkets påsättande, eller också utlemna det till mig i postluckan, så att jag må hafva tillfälle att påtrycka detsamma, innan brefvet dit ingifves.
Ur ingen synpunkt är således denna afgift rättvis, hvarföre jag mot densammas antagande protesterar, ehuru jag förutser, att punkten godkännes.
Det ligger i systemet af Utsk:s förslag, att
Staten icke bör emottaga betalning i penningar, utan i frimärken, ty just derigenom åstadkommes förenkling i kontrollen och upbörden; men då man förutsett, att mången brefafsändare vill erlägga portot i penningar, har Utsk. väl tillstyrkt, att detta porto skall få erläggas i penningar, men postförvaltaren tillika vara skyldig, att förse brefven med de frimärken, hvilka afsändaren bordt å brefven anbringa.
Då man nu ålagt postförvaltarne en sådan skyldighet, har man äfven velat förskaffa dem någon vedergällning och på samma gång motarbeta, att icke för många brefafsändare begagna sig af denna utväg.
Det är således ganska rigtigt, att någon förhöjd afgift erlägges af dem, som icke begagna frimärken.
Jag har således ingalunda klandrat
Utsk. för tillstyrkandet af denna afgift, hvilken icke heller får betraktas såsom en bevilln. eller skatt, utan endast såsom en vedergällning för det besvär, postförvaltare i och för frimärkens åsättande få vidkännas.
Under sådant förhållande synes mig äfven mindre lämpligt, att R.
St:r bestämma beloppet af denna vedergällning, hvilket bör tillkomma K. M.
Det är sä mycket lämpligare, att öfverlemna detta till K. M., som i 5:le punkten är föreslaget, att den brefafsändare, som vill hafva brefemottagarens namn utsatt å postkartan, skall derför betala en afgift, som af K.
M. bestämmes, på sått jag redan nämnt.
Jag vidhåller dessutom min anmärkn., att, efter införandet af nya myntsystemet, afgiften blir svår att erlägga, hvarföre jag förnyar min anhållan, alt R. o. Ad. ville öfverlemna bestämmande af beloppet till K. M. Frill.
Om någon vedergällning bör utgå lill postförvaltare för besväret med frimärkens åsättande å bref, bör, enl. min åsigt, beloppet af denna vedergällning öfveidemnas till K. M., men jag tror rigtigast vara, alt ingen sådan afgift finnes, likasom att den icke är erforderlig, ty å Postkontoren skall ovilkorligen finnas, antingen vid poslluckan eller också straxt bredvid, sådana frimärken till försäljning.
Meningen är väl icke att föreskrifva det antal, som på en gång får köpas, utan jag må väl hafva rättighet att köpa huru få som helst.
Sällan lärer väl detta komma i fråga, utan troligen lära väl de fleste på förhand
Den 16 A ii gusl i e. m. 100 förse sig med dessa frimärken, hvarigenom de befrias från besväret dermed i posllnckan.
Jag tillstyrker således, att sisla morn. i punkten må helt och hållet utgå.
Jag bör dock tillägga, att å utrikes ort, der systemet är infördt, finnes ingen serskild föreskrift uti ifrågavande hänseende, utan då man vid posllnckan begär ett frimärke, lemnar man vanfig betalning derför och anbringar det sjelf å brefvet, derefter detsamma inkastas i breflådan.
För min del anser jag införandet af frimärken såsom en fördel för både postförvaltare och korrespondenter; men då denna inrättning ännu är okänd i Sverige, förutser jag, att mångå svårigheter vid tillämpningen komma att upsla.
Just derföre anser jag, lika med Gr.
Lagerbjelke, nödvändigt, att genom ett slags preem i nm upmnntra allmänheten att begagna sig af det nya systemet.
Det saknar icke så helt och hållet, som Hr Printzensköld synes föreställa sig, ali analogi med förhållandet under nuvar:de omständigheter.
Vi känna nemi. alt å hufvudstadens Postkontor rekommenderade bref skola inlemnas kl. före 6 e. m., och inlemnas de efter detta klockslag, ehuru före tiden för postens afgång, får man till postförvaltaren erlägga en serskild afgift.
Således befinnes, att under nuvande förhållanden existerar det faktum, att rekommenderade bref af lika vigt och värde, destinerade till samma ort, draga något olika afgifter; hvaraf en del tillfaller postförvaltaren för dess besvär.
Precist på samma sätt förhåller det sig med det nya systemet.
Den afgift af 1 sk., Utsk. här föreslagit böra till postförvaltaren utgå, är att anse såsom en vedergällning för det ökade besvär, han måste vidkännas genom det kontanta postportots utbytande emot de i hans ägo varande frimärkena.
Man har sagt, att då frimärken böra få köpas å Postkontoren, kan det för postförvaltaren vara enahanda, om han försäljer dem i större myckenhet eller ett i sender; men under den brådska, som råder å Postkontoren vid postlimmans annalkande, kan det icke vara honom likgiltigt, om han tilläfventyrs skall sysselsättas med penningevexling, eller om han får emottaga brefven försedde med frimärken.
Hvad åter angår beloppet utaf den postförvaltare tillkommande ersättning, delar jag Gr.
Lagerbjelkes i det afseendet uttryckta åsigter, att bestämmandet af detta be-~ lopp bör öfverlemnas till K. M., dervid tillika bör stadgas, att maximum icke får öfverstiga I sk., till förekommande af all öfverdrift i anspråken derå.
Hr Printzensköld har sagt, att frimärkens begagnande vore endast till fördel för dem, som skrifva och på en gång afsända flera bref, och att behofvet, alt betala portot kontant, skulle drabba dem, hvilka sjelfva inlemna ett eller annat bref och bo aflägse från Postkontoret.
Vill någon, heldre än att erlägga den ringa afgiften, göra sig besväret att resa en längre väg, för att köpa dessa frimärken, må det vara honom obetaget.
Denna och öfrige invändningar, den värde talaren framställt, förtjena icke, i mitt tycke, det af talaren önskade afseende, utan anhåller jag om bifall lill Gr.
Lagerbjelkes förslag. 410 Den 16 Augusti e. m.
Detta förslag, likasom andra nutidens förändringar, är till fördel för den rike, men till skada för den fattige.
Sådant vill man afhjelpa derigenom,- att afgiften skall blifva mindre, än I sk., som här är föreslagen.
Delta belopp synes mig icke vara för liögt i förhållande till det besvär, postförvaltaren måste vidkännas, emedan han, om' ett inlemnadt bref väger öfver ett lod, skall påsätta flera frimärken.
Tänker man sig ett bref, om 20 lods vigt, huru många frimärken skola icke derå sättas.
Efter all anledn., nödgas man, emedan de icke utan stor svårighet få rum på ett vanligt bref, stämpla, bär såsom annorstädes, frimärken af olika värden.
Man får således med detsamma skiljemynt å hvarjehanda skillings eller öres belopp, som det kommer att heta.
När den föreslagna afgiften enl. min tanke icke är för stor, serdeles då man ihågkommer, att Postförvaltaren, som mottager brefven, skall derjemte tillse, att, om de än äro försedde med frimärken, dessa motsvara brefvens vigt: så måste Postförvaltaren vidkännas åtskilligt besvär, hvarifrån han hittills varit befriad.
Då det i allmänhet tillkommer R.
St:r att bestämma postafgifterna: så böra de väl äfven ega bestämma beloppet af Poslförvaltarnes godlgörelse.
Ar man så rädd om de brefskrifvandes penningar, att man icke vill låta dera betala så mycket sorn tillförene: så bör man äfven vara lika nogräknad, alt hvad, som skall betalas, af R.
St:r utsattes.
En af de väsendtligaste förbättringar, som, med den nya postinrättningen, införas, är, säger man, just dessa frimärken, men man bör dervid ihågkomma, hvad besvär dermed åtföljer.
Frimärkena skola 4 gånger om året inventeras.
Nu finnas 150 postkontor.
Således förestå 600 inventeringar.
Som postkontoren årligen ökas, så stiga de snart öfver 165, och 4 gånger detta tal gör att man på hvarje söcknedag får ungefärligen 2 inventeringar.
Hvilket bråk, hvilket trassel.
Under sådana omständigheter måste man i motsvarande förhållande aflöna de tjenstemän, som blottställas för dithörande besvär.