Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjelfständigheten har, i stället för det mål, hvartill styrelserna för folkens hästa borde sträfva, blifvit ett irrbloss, hvarmed mängdens tankekraft förvillas, och sjelfständighet, detta för hvarje aning om menniskovärde välljudande uttryck, har blifvit ett medel i styrelsernas händer, att, under förevändning af försvarsanstalter, eller att, under namn af politikens fordringar, förslösa folkens skatter, och ej sällan blifvit vägen, att leda dem till fattigdom, och derifrån i slafveri.
Om denna förutsättning icke saknar all .grund, så bör all tankeyttring om ett lands försvarsanstalter företrädas af ett bestämdt begrepp om meningen med landets sjelfständighet; och, för att nied all enkelhet behandla frågan, så frumslälles först till besvarande:
- D«n i December. 97 rle:
Hvari menar man med Scandinaviens sjelfständighet?
Jag menar dermed förmågan , att emot allt yttre våld försvara den styrelseform och de grundlagar, man anser såsom villkoret för sin borgerliga trefnad, samt den Regentslägt, som samvetsgrannt uppfyller sina åtagna och besvurna förbindelser til] samhället.
Jag menar med Scandinaviens sjelfständighet, med ett ord, förmågan att afvärja eller hindra all fremmande occupation och all fremmande inblandning uti statens inre angelägenheter.
Detta sjelfständighetsbegrepp torde utan tvifvel ännu af mången anses såsom alltför « inskränkt; men jag lefver i den öfvertygelse, att för Scandinavien näppeligen kan uppkomma någon annan krigsorsak än den, som möjligen alstrades af en styrelses egen ärelystnad eller falska begrepp om de verkliga fordringarne för landets uppdrifvande till välstånd och styrka.
Det torde ligga uti sjelfva menniskonaturen, att så mycket fästa uppmärksamheten vid föremålet, att utvägarne till dess ernående understundom alldeles åsidosättas.
Annorlunda kan man icke förklara styrelsernas ansträngningar för hvad de kalla a H. 7
Den i December. stålens ära och statens anseende, under elt fortsatt uppoffrande af samhällets välstånd och styrka, hvarförutan dess ära och anseende i politisk mening blifva utan all betydelse och kraft.
Svårligen skall man kunna öfvertyga mig, att andra magter ega något intresse att störa den sjelfständighet, jag angifvit såsom Scandinaviens verkliga behof; och ifrån ingen annan synpunkt anser jag sjelfständighetens försvar vid något tillfälle komma uti fråga.
Om mägtigare stater ännu någon lid, till följd af de ännu rådande styrelsesälten, skulle kunna åstadkomma periodiska svårigheter för en fri rörelse i handelsväg, så hafva sådana tillfälligheter en öfvergång och böra ifrån en sådan stat sorn vår aldrig annorlunda afses, än som missväxtår, hvilka efter naturens ordning efterträdas utaf bättre skördar.
Scandinaviens kringflutna läge, dess grannskap med Nordpolen, dess fattigdom och ödemarker, och framför allt att det ej besitter några colonier, gör i min tanke en egen politik för detta landet möjlig. —•
Ett sådant land har säkert intet annat intresse, än sin inre frihet att försvara, och det är på dessa förhållanden jag vågar Den i December.
99 stödja elen här yttrade meningen med Scandinaviens sjelfständighet. —■
Om det i sednare tider så ofta nämnda Centralförsvaret ifrån en sådan åsigt hemtar anledningen till sitt ordförstånd, så skulle jag vara nöjd alt finna en utväg till förklaringen af ett uttryck, som ännu i mina ögon så otydligt utvecklat sig i tillämpningen.
Om man, under förbigåendet af vår tid, skulle lill pröfning företaga anledningarne till alla våra krig från 1720 till och med 1809, så frågar jag.* om det finnes någon , som vill bevisa, att något enda varit oundvikligt, eller annorlunda, än genom våra styrelseåtgärder, uppkommit.
Om en beräkning skulle uppgöras, hvad försvarsanstalterna, tillika med krigen, under de redan nämnda go åren, kostat, så skulle man säkert fasa för den oerhörda summan; och, om man beräknade, hvad dessa fruktlöst förtärda capitaler skulle åstadkommit, om de hos de skattdragande fått verka, såsom medel till nya produetioner, så skulle man troligen härutinnan finna hela orsaken, hvarföre Sverige så långsamt, eller snart sagdt omärkligt, förkofrar sig: man skulle finna, alt Sveriges uppoffringar, i jemnförelse med förmågan att hastigt godtgöra dem, varit större än andra länders; 100 Den i December. och jag tror det svårligen kunna motsågas, att Sverige, sorn under de nämnda po åren aldrig, utan Styrelsernas vållande, ens varit hotadt med krig, skulle nu befunnits i ett vida bättre och säkrare försvarsskick, örn uppoffringarne för försvaret och ansträng» ningarne för onödiga krig varit alldeles åsidosatta.
Om man till massan af folket skulle kunna framställa den frågan, huruvida det allt framgent, likasom hitintills, vill fortfara med samma uppoffringar för försvaret, till samma resultater, som de exempelvis åberopade nittio åren framvisat; så svaras säkerligen dertill, utaf det rena sunda förnuftet, nej; — och hvar finnes väl någon säkerhet, eller anledning, att enahanda grundsatser kunna lemna andra slutföljder?—» Behofvet af försvarsanstalter är visserligen ett samhällsinrättningarne åtföljande oundvikligt ondt; men detta onda blifver mer eller mindre känbart, i den mån det utsträckes öfver gränsen af ett sannt och verkligt behof. —•
Till sjelfständighetens försvar erfordras förnämligast, att anfallet är rigtadt emot den; hvarje medborgare blifver då i ett ögonblick soldat, och det kraftigaste af allt försvar ligger inom folkets känslighet för krigsorsaken och uti dess erkännande af krigets gilltighet. —i Den i December. 101
Vid utvecklingen af dessa stridskrafter, uppkommer likvälbehofvet af hjelpemedlen, vapen och andra krigsförnödenheter, hvilka af förutseendet ej böra åsidosättas.
— All omtanka måste således hufvudsakligen rigtas på den till försvarsanstalterna erforderliga materialen, hvadan det alltid Llifver en högst klandervärd hushållning, om man på onödiga biomständigheter bortslösat sina utvägar, för att vid behofvets stund stå med tomma förråder och med brister utaf alla slag.
— Om, efter i4 års fred, de årliga anslagen icke bos oss förmått underhålla förråderna, mycket mindre fylla och föröka dem, så är det fara värdt, att antingen misshushållning egt rum, eller äro uti sjelfva systemet sådana felaktigheter, att de förevarande resultaterna derigenom nödvändigt skolat inträffa.
— Ehuru böjd att tro verkningarne kunna hänföras till båda dessa orsaker, vill jag för närvarande blott fästa mig vid den sednare, eller vid sjelfva Militair-Systemets beskaffenhet och följder. — Om Sverige, i stället för sin Carldén XII, af Försynen blifvit hugnadt med en Statsman och icke hemsökts med en planlös, blott äregirig, krigare, så är det mer 102
Den i December. än troligt, att Sverige, genom sitt försteg på bildningens bana, hade inom Norden och Europa bibehållit sitt ursprungliga rum af politisk inflytelse och magt..—
Men händelserna och en falsk politik hafva omsider bragt detta land till den i politiskt hänseende mer inskränkta plaLs, det nu innehafver, och denna förändrade ställning vore må hända ej så ofördelaktig, om styrelsegrundsalserna i lid rättat sig derefter.
— Att glömma den maglinflytelse, man egt, lärer vara svårt, och statsinrättningarne förändra sig sällan, eller åtminstone långsamt, efter ett förändradt statsskick.
— Härutinnan lärer man väl finna orsaken, hvarföre Sverige så länge sträfvat för bibehållandet af ett MilitairSystem, som icke mer eger någon verklig grund, sedan stöden för dess upprätthållande steg för steg blifvit undanryckta.
Man har länge förbisett, huru man alltjemnt förlorat styrka och förmåga; man har, detta oaktadt, städse velat spela en politisk röle, som öfverstigit landets krafter.
Man eger alltid minnet rf var, huru man, såsom innehafvare af större delen af Östersjö-stränderna, och under helt andra politiska verldsförhållanden i allmänhet, varit en ej obetydlig sjömagt, och man vill Den i December. derifrån inbilla sig, att man beständigt kunde vara det.
Jag bar med eftertanka begrundat, livad som blifvit anfördt, för och emot sjöförsvaret, och jag har dervid trott mig finna, att sjöförsvaret, på det bela, ännu icke för Scandinavien blifvit ifrågasatt, såsom helt och hållet umbärligt.
— Meningarne hafva hitintills, i detta afseende, endast delat sig emellan .sjöförsvar på hafvet och sjöförsvar i skären; hvaraf frågan uppkommit, om
Scandinaviens sjöförsvar bör fotas på större eller mindre örlogsfartyg.
— Jag har under forskningar , rörande denna fråga, vunnit en ökad öfvertygelse, att svårigheter nästan alltid möta de vigtigaste sanningar, då de först å bane bringas, och att vanan hos menniskan är en gifven fiende till nya åsigter.
Så länge Sverige ännu i Östersjön icke egde Ryssland till medtäflare om väldet, var vid sjömagten icke fästad någon annan tanke, än en linieflolta, och ifrån vanan af detta förhållande liärflöto alla de svårigheter och allt det motstånd, en af Sveriges ädlaste män, Fältmarskalken, Grefve Ehrensvärd, nödgades bekämpa, då han, efter de förändrade omständigheterna, till Finn - Den i December. lands försvar och säkerhet yrkade en skärgårdsflotta, efter andra grundsatser än den gamla galérflottan, och fästningsbyggnader i Finnland, såsom nödiga stödjepunkter för krigsrörelserna.
Ebrensvärds åsigter voro enkla och lätt fattlig» : de utgingo ifrån den synpunkt, att Finnland borde försättas i tillstånd att kunna emotstå fiendens första anfall, intilldess undsättning ifrån Sverige kunde anlända; och, då denna undsättning ej annorlunda än sjöledes kunde ankomma; då skärgården åt Sverige bildade ett sammanhang med Finnland, der strandvägen dessutom utgjorde den hnfvudsakligaste operationslinien, b!ef det en naturlig följd, att skärgårdsförsvaret framställde sig såsom högst maglpåliggande.
Det blef ett medel att bibehålla nödig gemenskap med Sverige, en utväg att åt armeen bilda en flytande flygel; alt uti ett, för en större armees behof, matfattigt land lätta krigsrörelserna, genom den större styrkans användande till ett flytande försvar på skärgårdsflottan; en utväg till fiendens öfverflygling, och att, genom lyckans biträde, på denna väg komma i tillfälle att hota sjelfva den fiendlliga hufvudstaden.
Detta slags krig lemnade jäll fälle för en mindre styrka att, genom landt-och sjöförsvarets nära samband, draga alla förde - Den i December. larne af en både till lands och sjöss couperad krigsteater; och en mindre talrik linieflotta blef i denna plan tillräcklig, att åt systemet gifva all nödig styrka, då Finska Viken utgjorde den inskränkta gränsen för dess hufvudsakligaste verkningskrets.
Gustaf III:s Finska krig rättfärdigade till alla delar Grefve Ehrensvärds åsigter, rörande försvarsverket.
Skärgårdsflottan fick i synnerhet tillfälle att visa sin verkan i Finska skären, och härifrån härleder sig den, i följd af dåvarande omständigheter, så rättvisa förkärlek för ett vapen, som förskaffade Sverige en lyckligare utgång, än tillåtet var att förvänta af ett illa beräknadt krigsföretag.
Under Sveriges förening med Finnland, var detta land i sjelfva verket en för Sverige betydlig ultramarinsk besittning, till hvars försvar en linieflotta äfven ingick uti planen, och sjöförsvaret var, under ett sådant statens skick, säkerligen på det ändamålsenligaste sätt uppfattadt, uti tillvaron af örlogsfartyg, tjetiliga att verka uppå hafvet, och af smärre, mindre djupgående och genom rodd rörliga, fartyg för krigsrörelserna inom skären.
Sedan Finnlands afsöndrande ifrån Sverige, har ett nytt statsförhållande uppkom - io6
De 11 i December. mit för detta land, och det vore åtminstone en högst besynnerlig händelse, om icke förändrade åsigter, äfven för försvaret, härifrån påkallades såsom en nödvändig följd.
Sveriges nuvarande kuster erbjuda icke mer samma förhållanden, som de, hvilka uti Finska Viken förefunnos.
— I stället för att Finska Vikens kuster steg för steg måste intagas, och på samma sätt försvaras, framställer Svenska kusten hela sin front emot henden och lemnar anfallspunkterna åt fiendens val, på en till det mesta öppen och djupgående kust af mer än 100 mils längd.
Kustförsvaret blifver, under så förändrade omständigheter, med en skärgårdsflotta utan allt samband med armeen. —-
En skärgårdsflotta eger icke mer, utom Stockholms-skären, på våra kuster någon fördelaktig krigstheater.
Fiendens anfall kan genom öppna sjön rigtas emot så många andra punkter, mindre lätta att försvara, att det otvifvelaktigt lärer blifva uppå hafvet, henden bör hindras att anfalla våra kuster; och, att sjöförsvaret således ej låter beräkna sig annorlunda, än genom en linieflotta, som i krafter kan mäta sig med fiendens, synes vara påtagligt; och, då skärgårdsflottan icke mer inom sina skär bildar ett gifvet värn emot fiendens fram - Den i December. trängande, utan nödgas öfver betydliga rymder hasta till den punkt, der fienden kan luinda redan verkställt anfallet, öfvergår detta vapen ifrån fordringarne för ett Skärgårdskrig till alla bebofven för fartyg, ämnade att bålla öppna sjön, hvarigenom skärgårdsflotta, ifrån benämningens egentliga synpunkt, upphörer och ingår under åsigten af flotta i allmänhet, såsom nödvändig eller ej, uti ett på sanna grunder för Scandinavien uppgjordt system till försvarsplan för det liela.
Man torde härvid vilja invända, att inloppen till Stockholm och må hända andra vigtiga, i förväg beräkneliga, anfallspunkter fordra försvaret af en skärgårdsflotta; men fordringarne i detta afseende blifva mer ingående uti en positions befästning, som för tillfället blefve lätt att åstadkomma, utan att en skärgårdsflotta derföre torde i försvarsplanen nu mer kunna komma att intaga samma betydliga rum , den under fordna försvunna förhållanden innehaft.
Jag är således af enahanda tanka med dem, som tro, att Scandinaviens sjöförsvar nu mera ej kan åstadkommas utan linieflotta; men jag är derföre icke öfvertygad, att
Scandinaviens ställning och krafter tillåta uppställandet af ett sjöförsvar till den betydenhet, som ensamt lemnar hopp otu tillfyllestgörande vid behofvets stund. ig8 Den i December.
Alt den försvarsanstalt, som förmår ifrån eget land afhålla allt fiendtligt inbrott, är den förträffligaste och bästa, är en obestridlig sanning; och frågan är således, om Scandinavien, under något sken af framgång, kan uppställa och underhålla en sjömagt, på hvilken man för oss vid behofvets tillfälle kunde grunda vissheten om samma utgång, som för Grekerna vid Salamis, och derigenom stadga som grundsats, att Scandinavien ej behöfde fästa någon uppmärksamhet vid sina Termopyler hvilket med andra ord blefve att åsidosätta de inre försvarsanstalterna, i förlitande på tillräckligheten af de yttre.
Det har blifvit sagdt, att, "då man med uppriktighet söker den enkla sanningen:, skall man finna j att Sverige likasom England_, genom sitt geografiska läge ^ måste försvaras på sjön j måste med flottor till yttre försvar bibehållas i sjelfständighet”
Vid en upprigtig jemnförelse mellan Sveriges och Englands geographiska läge, företer sig först och främst den väsendtliga skilnad, att Canalen icke belägger sig med is till flera veckors farbarhet, såsom *) Se Apiiral Nordenskölds anförande för den 6 Mars 1823. **) Se Grefve Cronstedts anförande för den 6 Mars 1823.
Ålands
Haf; och att tle vatten , som omgifva England, icke, såsom Östersjön, vissa tider af året tillsluta sig för all seglation och således, under denna tid, äfven för sjöförsvarets verksamhet.
Häraf vill det synas tydligt, att Sverige kan anfallas på tider, då det ej kan uppå sjön försvaras, och, i fall Sverige ej ”kan uppehålla tvänne fulländade försvarssystem, nämligen till sjöss och lands, som hvart för sig fordrar fullkomlighet och kanske hvart för sig upptager alla de tillgångar, som kunna lemnäs till försvaret” så bjuder klokheten att uteslutande fästa sig vid det system, som lemnar största utsigten att svara mot behofvet och uppfylla ändamålet.
Man framkallar England, såsom bevis, att Scandinavien bör bilda sig till sjömagt, man framställer ”Englands 180 linieskepp, samt 5oo större och mindre fregatter, briggar och armerade fartyg, bemannade med högst i45,ooo matroser och sjöfolk, såsom hevis — hvad Scandinavien, med ett antal af 20 linieskepp i öppna sjön och ett tillräckligt antal små fartyg i Skärgården, bemannade med högst 20 å 25,000 man sjöbesättningar, kan till sitt försvar åstadkomma, och man tillägger, att detta för - *) Se Herr Lagerhjelras Memoiial. 110
Den i December. svar sker heldre med denna flotta än med 100,000 man” <y).
Jag vill härvid helt och hållet förbigå det historiska af Englands uppkomst till den magt, det innehar» och inskränker mig blott till den enkla slutsats, alt jemnförelser ej kunna ega rum imellan det ojemnförliga.
Sjökriget hvilar på helt andra grunder än kriget lill lands.
— Stridsfältet är lill sjös enahanda för de stridande, och allt annat lika; så hlifver helt visst den i antal underlägsna flottan, i öppna sjön, slagen af den öfverlägsna.
Jag har redan medgifvit, alt en fiende icke genom andra medel, än en linieflotta, kan hindras alt anfalla våra kuster; men villkoret hlifver alltid, att en sådan linieflolta, för ett sådant ändamål, icke får vara fiendens underlägsen uti stridskrafter.
•— Ryssland är den granne, mot hvilken våra försvarsanstalter naturligtvis böra hufvudsakligen rigtas; och är det väl tillåtet att tänka sig möjligheten för oss, att bringa sjöförsvaret till den höjd, att det icke, i mån af ‘ utvägarnes olikhet, hos grannen *) Se Herr Grefve Cronstedls Memorial, af den 6 Mars i8a3.
I Den i Decerabcr.
111 skulle bringas till en öfverträffande styrka, och hvilka blefve väl fördelarne dä, af ansträngningar på försvarsanstalter, hvilka i sjelfva behofvets stund tillintetgjordes genom sin egen otillräcklighet?
— Man har framställt 1808 års campagne, till bevis på de tjenster, örlogsflottan lemnade, och man har deraf velat draga den slutsats, att det för oss ”således är nödvändigt att, likasom närgränsande nationer, hafva en örlogsflotta, hvilken, om ock bloquerad, åtminstone hindrar fienden från andra företag och lemnar möjliga tillfällen att i detail kunna slå honom” °).
Om en Svensk flotta af 20 skepp är bloquerad af en Rysk flotta af 25 skepp, så ser jag ej, hvad som hindrar andra Ryska skepp att företaga hvilka operationer som helst; och det är mer än troligt, att Ryssland skulle uppbringa sin flotta till den styrka, som erfordrades, för att vara öfverlägsen vår, i händelse det någonsin sträckte sitt eröfringsbegär vidare åt detta håll.
Det är åtminstone förlåtligt att tro utvägarne, hos 5o millioner menniskor, kunna i financiel väg åstadkomma resultater, som icke kunna tillvägabringas af 4 millioner. *) Se Amiral Nordenskölds anförande af den 6 Mars 1823.
I I 2 Den i December.
Yi ega inom våra områden icke mer något annat än jernet, becket och krutet, af de till en linieflottas nybyggnad och underhåll erforderliga materialier.
Det väsendtligaste måste köpas utifrån, och ifrån den granne, med hvilken man skulle täfla om företrädet uti detta vapen, så framt det skulle anses fylla något ändamål; ty att bålla en flotta endast för den nytta, hon som bloquerad skulle åstadkomma, blifver alltid för mitt begrepp nog ringa fördelar emot den använda kostnaden och dennas inverkan på folkets välstånd.
Hvad vi ännu af linieflotla ega, är en lemning från subsiuie-tiden.
Vi hafva sedermera förlorat Finnland och Pommern; och, då vi, under föreningen med dessa betydande hjelpkällor, icke utan fremmande understöd förmådde upprätthålla sjöförsvaret, så är det otroligt, att vi, under så betydligt förändrade omständigheter, äfven med det biträde, som i detta afseende ifrån Norrige vore att påräkna, skulle kunna, medelst egna krafter, å denna väg uppnå det åsyftade ändamålet.
Jag vet ganska val, att en olika hushållning gifver olika resultater, och jag känner äfven väl, huru denna sats, ifrån Svenska flottans ekonomiska historia, hemtar den mest segrande bevisning.
Man Den i December.
Man kaimer GeneralAmiralen Grefve Eli rens vards uppställning af tv änne tider och summor, eller jemnförelse mellan Tersmediska oeh Ghapmanska förvaltningen;'och jag tär mycket böjd att tro, att, om en sådan jemnförelse, mellan den nuvarande varfsstyrelsen och någon föregående, på lika sätt blefve uppgjord, skulle företrädet lika ögonskenligt tillfalla den närvarande tidens hushållsomtanka, som
Ghapmanska tiden visade en alltför förmånlig olikhet emot den Tersmediska; roen detta bevisar ingenting annat, än att äfven denna vigtiga administrationsgren hos oss ännu icke hunnit till någon stadga i former, utan att hos oss allt är till det mesta personelt, eller, med andra ord, beroende af lyckskott
Med ali aktning för deras erfarenhet, som påstå, att ett complett färdigt 8o-canonskepp skall hos oss, med full skeppsutredning, kunna åstadkommas för 335,ooo R:dr Svenska Eancosedlar, vågar jag likväl yppa mina tvifvelsmål, att våra rotebåtsmäns dagsverken, vid denna beräkning, äro högre upptagna än till blott den usla dagspenning, som dem under arbetet bestås af kronan; och skilnaden mellan det verkliga värdet af ett sådant dagsverke och kronans utbetalning i och för detsamma, är likväl en förlust för landet, som sålunda uti dagsverkspriset borde observeras, då frågan är 2 H. 8 Den i December. att angifva, icke huru mycket ett 8o-canonskepp kostar kronan, utan huru mycket det kostar landet.
Många andra omständigheter, såsom byggnadsstatens underhåll under en tid, då icke något bygges, torde, vid en sträng calcul, jemte mycket annat, komma att betydligt öka priset för de 80- canonskepp, hvilka verkligen byggas.
Men jag vill för ett ögonblick antaga, att Sverige skulle kunna under fortsatta ansträngningar, köpa ekvirke från Pohlen, hampa och segelduk från Ryssland och äfven lemna erforderliga medel för öfriga materialiers anskaffande samt byggnadernas bedrifvande.
— Härmed är dock icke nog.
En flottas styrka beror af dess brukbarhet, och denna åter af sjömanskapets vana och befarenhet.
Hufvudstyrkan af flottans sjömilice består af de så kallade roterings-, hemkallsoch indelningsbåtSmän.
Detta folk antages i kronans tjenst, då de äro man bara, mestadelen utan att någonsin hafva varit på sjön, om icke någon gång på kyrk- eller notbåten.
Som bonddrängar träda de sålunda i tjensten.
De få då ett torp, hvilket för dem blifver en kraftig anledning att älska landbacken, så att sjön blifver dem *®n styggelse.
Då de under tjenstetiden uppbådas, måste de nyttjas mer till släp på hvarfven, än till sjöexpeditioner; hvadan man, vid deras förafskedande, äfven märker, att nästan hvarje karl, som hunnit till en tjenstetid af 3o eller 4o år, varit högst 4 eller 5 gånger till sjöss under hela denna tid.
Som gamla orklösa bönder träda de sålunda ur tjensten, och häraf är lätt att sluta, hurudana våra örlogsbesättuingar på det hela kunna vara.
Betraktar man vidare, huru detta onda genom våra sjöexpeditioner blifver afhjelpt, så visar sig ytterligare omöjligheten, att detta folk kan vara sjömän.
Sjöexerciser i allmänhet äro mycket kostsamma.
Skilnaden af en flotta, sorn är mte på exercis, och en flotta af lika styrka, sorn är ute i ett krig, är endast den ammunition, sorn consummeras i affairer och batailler, samt de skador, hvilka genom drabbning kunna uppkomma.
Skeppens utrustning, hesättningarnes föda och allt öfrigt är härvid lika, i fred som krig.
Det fordras således en ärlig krigsfond, midt under den djupaste fred, för att gifva sin flotta en årlig exercis.
Bristen af en så förmögen rikscassa liar således hos oss verkat storas inskränk - Den i Dtctmbtr. ningar i methoden för våra flo!tors sjöexercis.
Man lärer ej mycket misstaga sig, då man säger, att den stora flottan, till exempel, fått räkna för en lycka, om den årligen öfver hufvud fått exercera med ett skepp, och så högt stiger icke exercisen, några få extra expeditioner äfven inberäknade.
Betraktar man, livad öfning en sådan exercise kunnat tillskynda flottans sjömilice i allmänhet, så finnes, att den varit iinga eller ingen.
Hela rikets sjömilice, värfvad och indelt, sjöartillerister och skeppsgossar inberäknade, lärer utgöra något öfver 7000 marn
(Att såsom sjömanskap beräkna extra roteringsbåtsmäu, som uppsättas endast vid början af ett krig, och beväringsmanskap, torde vara tid att anmärka såsom den största af alla orimligheter, så framt man ej vill inse, att den ordinarie sjömilicen, i hvad det rörer manskapet, snart sagdt är att betrakta ifrån - enahanda synpunkt.)