Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarifrån frågan utgått är mig likgiltigt.
Jag har emedlertid icke väntat mig att få höra dylika argumenter.
Icke heller godkänner jag det skälet, att, derföre att 2:ne Stånd bifallit K. M:s Propos., detta blir för mig en anledn. att understödja den så vida jag icke finner den böra antagas.
Jag vill icke längre upphålla Hrrine utan slutar med anhållan om bifall till Utskis förslag.
Då denna fråga förra gången förevar talade jag för bifall till Hr Ad!ercreutz’s re servation, emedan jag ansåg densamma innefatta alla de lördelar K. M. med Sin Propos. åtyftat.
Denna min åsigt har icke undergått någon förändring.
Man har under discussionen framhållit fördelarne af qvinnans myndighet.
Jag tror att meningen härmed är helt enkelt den, att man vill vända upmärksamheten från sjelfva hufvudfrågan, ty här tvistas ju icke om rättigheten att blifva myndig skall medgifvas qvinnan eller icke, emedan tankarne derom icke äro stridige, utan tvisten rörer endast antagandet af K. M:s Propos. eller Utskis förslag.
Det sednare medgifver myndighet åt den qvinna, som sådant begär, men K. M:s Propos. deremot säger, att det skall vara icke blott en rättighet utan en pligt för qvinpan att vid 25 år vara myndig.
Man har också här framhållit de förmåner som skola följa af en sådan lag, men man tiger med olägenheterne deraf; — men förbiser det stora obehag, som för qvinnan skall upstå, att begära att åter varda myndig, och att detta i det längsta skall afhålla henne derifrån.
Hvad sorn nu egentligen är föremål för undersökning är väl, huruvida skäl anförts som tala för bifall till K.
Mis Propos. eller Utskis förslag.
Hvilka äro nu dessa skäl?
Enl. min upfattning 3.‘ne.
Man har sagt, att om Utskis förslag antages så skulle, i st. f. att qvinnan nu hos K.
M. begär att blifva myndig, hon endast behöfver göra anmälan hos HäradsRm.
Men detta är icke förhållandet, ty hon skall lika litet begära K.
M:s som någon annans tillstånd att varda myndig, utan enl.
Utskis förslag skall hon endast hos
Domaren anmäla att hon sjelf vill vara myndig och från och med den da - Den 12 December f. m. 227 gen Sr hon myndig.
Detta hennes besvär består deri, att hon upsätler och till
Domstolen inlemnar en skrift innehållande att hon vill blifva myndig och är väl detta besvär öfver hennes krafter.
Det andra skälet är, att en sniken förmyndare skulle kunna förhindra qvinnan att blifva myndig eller göra anmälan derom.
Detta hafva flere talare vederlagt dermed, att samma makt förmyndaren har att afhålla qvinnan från anmälan om sin önskan att blifva myndig, samma makt har han att hålla qvinnan omyndig afven om K. M:s Propos. antages.
Det tredje skälet är, att det vore besvärligt för qvinnan att begära prot.-utdr. öfver sin anmälan om myndighet.
Jag kan icke inse, att detta kan för henne medföra något besvär, som är värdt att tala om.
De som försvara Utskis förslag hafva tillvitats att begagna fraser.
Jag kan icke finna annat än att fraserne stå på deras sida, som försvara K. M:s Propos.
Man har sagt, att qvinnan icke borde behandlas som en slaf utan hon borde tillerkännas menskliga rättigheter.
Ar väl detta icke en fras?
Kan man säga att qvinnan behandlas som en slaf, nekas menskliga rättigheter, då man medgifver henne att, när hon vill, vid en viss ålder blifva myndig.
Man har äfven sagt, att den K.
Proposin vore ett af de Iiberalaste K.
M. någonsin afgifvit och med dessa ord vill man framställa sig såsom en ultra liberal.
Jag påstår, att förfäktarne af Utskis förslag äro liberalare än försvararne af K. M:s Propos., ty det kan icke förnekas att vid jemförelse emellan 2:ne lagförslag måste det vara liberalt, som tillåter den person lagen rörer sjelf få hafva ett ord med i laget.
LagUtskis förslag säger till qvinnan:
Du får blifva myndig, om Du så vill, men det K.
Förslaget är nog illiberalt att säga, Du skall blifva myndig antingen
Du vill deteller icke.
Hr Hjerta har sagt, att alla qvinnor han talat med önskat att blifva myndiga.
Jag har deremot icke en sådan erfarenhet, men jag drager dock häraf icke någon slutsats om frågan i sin allmänlighet.
Utskis förslag i alla afsiden äga företräde och yrkar alltså bifall dertill.
Då den siste talaren började sin oration, hade jag ernat att upfylla hans mening, men efter afhörandet af hans definition på liberalism afstod jag derifrån.
Sparre har inlåtit sig i en slags filosofisk betraktelse öfver qvinnan och kommit till summa resultat som förra gången, men det må ursägtas mig, att jag icke kan godkänna hans argumentation eller dessa betraktelser, ty hans ställning i samhället tillåter honom icke att komma till det resultat, hvartill han 1 edt sig.
Det må då äfven tillgifvas mig, om jag efter 20 års studium af qvinnan kommit till en med Hr Grins fullkomligt motsatt åsigt.
Grin har bland annat sagt, att hvarje rättighet har en motsvarande skyldighet, hvarefter Grin ledde sig till det slut att mannens rättighet att vara qvinnans förmyndare ålade honom pligten att vara det till hennes båtnad; men om, som Grin tyckes göra, man anser som en förmån att vara myndig, så är det en rättighet att vara myndig.
Slutligen har Grin sagt, att han endast följer sin öfver - 228 Den 12 December e. m. tvgelse, förslaget må hafva hvilken uphofsman som helst.
Men månne icke Gr:n begått ett misstag, då han försvarar endast sina egna åsigter.
Då man förebrått Utsli. ett vacklande i denna fråga, hemslä 1 ler jag om icke den omständigheten, att förslaget utgått från K.
M. kunnat lägga någon tyngd i vågskålen till fördel för förslaget, serdeles som 2 Stånd bifallit det.
Jag skulle hafva mycket att tillägga, men i anseende tili den långt framskridna tiden slutar jag med anhållan om afslag å Utsk:s förslag och bifall til) K. Jl:s Propos.
Hr Frih. o. Ordhden tillkännagifvit att ytterligare 8 talare anmält sig, upskjöts fortsättningen af öfverläggningen till eftermiddagens plenum, samt åtskiljdes H. R. o. Ad. kl. 2 3 e. m.
In fidem protocolli, Alberl AJunck. lördagen den 12 December 1857.
Justerades ett prot.-utdr. för förmiddagens plenum.
Fortsattes öfverläggningen om så väl LagUtsIcs Utlåt.
N:o 53, i ani. af skedd återremiss utaf Utslcs Betänk.
Propos., ang:de ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig; som ock BorgareSt:s genom prot.-utdr.
N:o 470 i ämnet meddelade inbjudning.
Ett gammalt ordspråk säger: den man älskar, den agar man.
Jag har under föregide Riksdagar erfarit, hurusom Frih.
Raab visat mig prof på vänskap, hvartill äfven hör Frih:s understundom ådagalagda bemödanden att aga mig för det att jag, en olydig elev, icke kunnat vänja mig vid att fatta samma opinioner som han, utan varit nog gensträfvig att vidblifva min egen.
Litet emellan har jag erfarit dessa Frih:s vänskapsprof, hvilka likväl gått mig förbi, men att Frihm skulle Den 12 December e. m. 22!» laga dikten till hjelp för att hälla en straffpredikan för mig, hade jag likväl icke väntat uiig.
För icke många timmar sedan uprullade Frih:n en tafla, hvari jag framställdes, sorn skulle jag hafva yttrat mig, då LagUtsk:s förra Belönk. förevar, men detta är ett misstag, ty jag deltog icke i den debatten, hvaraf följer, att en dikt legat till grund för Frihrs upgift.
Något vidare kun jag icke svara på hans yttrande.
Icke utan förundran har jag hört min granne här till venster gifva offentlighet åt ett omdöme, sorn jag till en af mina vänner yttrade men beklagligen så högt, att denne min granne hörde detsamma.
Jag hade väntat mig åtminstone så mycken grannlagenhet af honom, att han icke skulle offentliggöra det, och finner mig alldeles icke skyldig att efterkomma haris upmaning att förklara mig öfver hans tillmälen.
Då jag erinrar mig den värde grannens antecedentia, nemi. då han var hufvudredaktör för en tidning, hvari exempel på bristande grannlagenhet dagligen förekommo, finner jag sanningen deraf, att gamla ovanor icke så lätt Loit läggas.
Jag erinrar mig latinarens yttrande: »naturam expellas furcia, tamen usqu* recurrit», sorn i öfversättning kan lyria ungefärligen sålunda: man må köra bort naturen med en gaffel eller hötjufva eller hvad som helst, kommer den dock alltid tillbaka.
Detta till svar på min venstra grannes yttrande.
Mörner har till försvar för den K.
Prcposrn åberopat de serdeles stora svårigheter, som skulle upsla, i händelse Hr Adlercreutz^ reservation antages.
Gr:n sade, alt man icke så noga kunde veta, huruvida en myndig vorden qvinna åter blifvit omyndig.
Jag hemställer likväl om denna kännedom vinnes förr efter K.
M:s än efter Hr Adlercreutz^ förslag.
Jag anser derföre rättast, att man såsom hittills låter qvinnan vara omyndig, men att man utvidgar den henne redan förunnade rätt alt blifva mvndig dymedelst att hon endast behöfver anmäla sin önskan derom för Domaren.
Gr:n har äfven sagt, att genom Hr Adlercreutz’s förslag skulle upkomma tvister inom familjer, men jag frågar, om icke dessa tvister blifva ännu större, då qvinnan vid en viss ålder förklaras af lagen myndig.
Såsom ytterligare skäl för qvinnans myndighet har man äfven sagt, att hennes förstånd skulle blifva mera odiadt.
Jag kan icke förstå, huru en menniskas förstånd kan blifva mera odiadt derigenom att hon göres myndig.
Andra medel måste dertill finnas.
Afven har man till stöd för det K förslaget sagt, att mannen lika väl som qvinnan kan förstöra sin förmögenhet och bör derföre ställas under förmyndare.
Jag medgifver gerna, att jag skulle önska att en hel mängd männer komma under förmynderskap, ty det vore till mycken båtnad både för dem sjelfva och andra, men derföre att inom vårt kön finnas förstörare böra vi väl icke bereda förstörerskor inom det andra.
Enär, såsom Gr.
Sparre yttrat, qvinnans handlingar ostridigt ledas mera af hjertats än förnuftets ingifvelser, må det ursägtas att en hvar, som ledes af detta förnuft, tvekar att tillerkänna rättigheter åt ett kön, som endast ledes af sin känsla.
På grund af alla dessa skäl anhåller jag om bifall till Hr Adlercreutz^ förslag. 230 Don 12 December e. m.
Mina åsigter i denna fråga lära redan på förhand vara eder bekante mine Hrr, och då ämnet nu kan sägas nästan uttömdt, samt den stora grundsatsen i sin allmflnlighet blifvit erkänd äfven af den gamla ordningens förfäktare, vill jag i största korthet affatta mitt yttrande
Till en början vill jag besvara några af de skäl motsidans talare anfört.
Sparre har medgifvit, att reformen möjligen .skulle kunna lända de lägre klassernes qvinnor till fördel, ocii Gr:n 111 lade, att de redan nu hafva dispositionsrätt öfver förvärfvad förmögenhet; men Gr:n synes bär ha förbisett, alt sjelfva vilkoret för utöfvandet af en sådan rätt är i de fleste fall beroende på dispositionsrätten öfver den ärfda förmögenheten.
Gr:n tiar äfven sagt, att man icke af undseende för de lägre klasserne bör stöta de högre för bufvudet.
Men hvilka äro då de inom dessa klasser, som man befarar häraf skola komma alt stötas?
Ar det mänrierne eller qvinnorna?
Menas männerne, så svaras att det är myndlingens icke förmyndarens rättigheter, som här äro i fråga.
Menas åter qvinnorna inom de högre klasserne, så tror jag, att den bildade qvinna» känner en viita större dragning till sjelfständighet än den obildade, och ofta en större än sjelfva männen.
Samma talare har på ett vältaligt sätt yttrat sig om det husliga och offentliga lifvet.
Till en början kunde härvid anmärkas, att det offentliga lifvet icke synes höra hit, men talaren sammanställde affärslifvet med det offentliga lifvet, och till en viss grad kan detta vara rätt, ty behofvet att hushålla letar sig väg äfven til! det offentliga iifvet, men att göra det husliga lifvet för qvinnan till en hermetiskt sluten krets, är detsamma som om man vilie förvandla det till en seralj, hvars tvång vanligen föranleder dess innevånare att intrigera emot sina förtryckare, och retas till en vild fanatism, som kan leda till samina resultat sorn det, hvartill Charlott Corday kom, hvars affär för öfrigt visserligen kan sägas ha varit sin död värd.
Grins argument, att 2 Stånd redan ogillat K. M:s Propos. , måste jag betrakta såsom ett misstag, ty mig veterligen tiar R. o.
Ad. icke afslagit den K.
Proposm utan endast återremitterat LagUtsk:s Betänk.
En annan talare har med den honom egna dialektiska fyndighet sökt visa att Utsk:s förevide förslag är liberalare 8n K. M:s, emedan det lemnär qvinnan öppet att blifva myndig eller icke.
Det är ej lätt att begripa denne talares upfattning af begreppet liberalitet.
Enl. min åsigt skulle deremot den af Etsk. föreslagna lag försätta qvinnan i ett plågsamt dilemma, ty då måste hon sjelf söka att varda myndig, hvilken ansökning lätt kan förutsättas innebära ett missnöje emot de personer, som tillhöra bennes närmaste omgifning.
Men för att återkomma till det egentliga ämnet, till Konung Oscars liberalitet från Hr Cederschiöld!, så känna vi alla frågans närvide ståndpunkt.
K, M. har föreslagit en reform, som blifvit understödd af Utsk. och 2ne Stånd.
Det 3:dje St:t har antagit en modifikation och det 4:de har återremitterat förslaget utan tillkdnnagifven riglning.
Hvad blir väl nu den praktiska följden af ett bifall till K.
M:s Propos. å ena sidan af Utsk:s förslag å den andra?
I förra fallet blir R.
Stirs beslut
Den 12 December e. m. 231 genast gällande lag, och i det sednare kommer saken möjligen att hänskjutas till ett förstärkt LagUisk., så vida man icke lyckas att helt oell hållet undanskjuta hela frågan.
Det är föga sannolikt, att Iv. M. skulle gifva
Sin sanktion åt ett förslag, som i så betydlig mån förändra det K.
Ar åter meningen, att förqväfva hela reformen så att den icke må komma tiil förstärkt Utsk., och att man vill antaga Hr Adlercreutz^ reservation endast för att kunna åberopa att 2 Slånd stannat emot 2, så kan jag deri icke finna annat än ett nytt steg på reaktionens bana.
Jag måste då ytterligare beklaga detta envisa motstånd emot allt framåtskridande, sorn vid denna Riksdag försports midt under ett hejdlöst framrusande i anslagsväg, detta enständiga nekande till allt som ej ropar: penningar! penningar!
Jag måste beklaga, att R.
St:r, i sin ifver alt draga vexel in blanco på framtiden, förgätit, att det gifvas vinster, som utdelas icke i couponer utan i bildningens och menniskovärdets ovanskliga fördelar.
Det synes understundom lättare att göra godt an att göra rätt.
Lålom oss göra hvar och en rätt, och låtom oss omsider utsträcka delta äfven till qvinnan.
På grund af alla dessa skäl anhåller jag om bifall till LagUtsk:s första Betänk.
N:0 42.
På förmiddagen yttrades, att tvisten numera icke angår qvinnans rätt att blifva myndig utan endast sättet, hvarpå det skall ske, och jag erkänner, att till en viss grad frågan blifvit dertill inskränkt.
Jag har mig äfven bekant, att många af dem, hvilka nu icke hafva annat val än att ansluta sig till IIr Adlercreutz’s reservation, hafva gjort det temligen motvilligt.
Må det då ursäktas mig, om jag söker redogöra för mina åsigter i frågan.
I hvarje fall, der man icke äger serdeles stor erfarenhet, är det både rätt och naturligt, att man inom andra länder söker förebilder.
Jag har äfven så gjort.
Jag har då, för att i möjligaste korthet resumera mig, funnit att t. ex. uti Österrike qvinnans myndighet varit genom lag erkänd sedan år 1756, då hon likasom männerne förklarades fullt myndig vid 24 års ålder.
Denna hennes rättighet har länge varit omtvistad men qvinnan har alltid segrat.
1 Frankrike, England och Holland är hon myndig vid 21 års ålder.
I Preussen likaså ehuru med någon inskränkning.
Uti Danmark framlades af Regeringen ett förslag att qvinnan skulle vara myndig vid 25 års ålder, men ställd under en kurator.
Det Utsi;., som hade sig anförlrodt att utreda denna fråga föreslog, att qvinnan vid 21 års ålder skulle vara myndig men hafva en kurator, men att hon vid 25 års ålder skulle vara fullmyndig.
Med den modifikation, som det Svenska K. förslaget innehåller nemi. att lagen efter viss tid skulle träda i verkställighet, blef förslaget antaget.
Då nu inom Österrike qvinnans myndighet under loppet af 100 år icke visat sig skadlig, månne man då. såsom en talare här yttrade, kan påstå, att qvinnan skall blifva mindre skär, mindre ren och mindre väl upfylla sina husliga pligter?
Sparre vidrörde dessa utländska förhållanden helt flyg - 2.32
Den 12 December e. ro. tigt och sade att inom de nu af mig upgifna länderne finnes ett utbildadt notariats-system och familjeiåd.
Detta eger sin riktighet i fråga om
Frankrike och i viss inan inom åtskilliga delar af Tyskland, men deremot Sr förhållandet alldeles motsatt inom England.
Alltså är Gr.
Sparres argumentation i detta hänseende mera för än emot reformen.
Öfvergär man nu från dessa förhållanden utomlands till det nu förev:de ämnet, så tror jag, att man äfven inom vårt land redan har någon erfarenhet.
Utan att uppehålla mig dervid, att en enka, hon må vara aldrig så ung, är fullmyndig, och att en aldrig så åldrig ogift qvinna som helst icke eger denna rättighet, har jag den erfarenhet, som jag vill uttrycka i den allmänna satsen, att om mannen eger förmåga att förvärfva, eger qvinnan förmågan att bevara.
Man hehöfver icke vara särdeles förtrolig med det folkliga lifvet i Sverige för att veta, att på qvinnan egentligen beror husets välstånd, och der qvinnan är en god husmoder, der är familjen i välstånd, mannen må vara en drinkare eller icke.
Delta bevisar att qvinnan eger förmåga att sköta sig och erfarenheten har alltså ådagalagt att hon bör blifva myndig, hvilket, de fleste talare här rnedgifvit.
Jag vill nu anställa en jemförelse emellan K. M:s och Utskrs förslag.
Emot det sednare vili jag anmärka, att, såsom en annan talare redan visat, man råkar i ovisshet om hvilken qvinna, som är myndig, enär hennes myndighet beror af hennes anmälan derom.
Man måste då förutsätta, att hon är omyndig, enär lagen icke säger, att bon skall vara myndig vid en viss ålder.
Vore likväl detta förhållandet, så inträder hon i samma ställning som mannen, hvilken alltid vid 21 års ålder supponeras vara myndig.
I alside på förvaltningen af qvinnans förmögenhet medför Utsk:s förslag olägenheter, ty när en förmyndare vet, att hans myndling vid en viss ålder är myndig, så ställer han myndlingens afiärer så, att han då kan göra reda för sin förvaltning, men vet han icke tiden för myndlingens inträde, så skjuter han upp med redogörelsen och den kan falla honom ganska oläglig när qvinnan en gång gör anmälan hos Domstolen att blifva myndig, derförutan frestelsen för honom att motverka denna anmälan kan blifva ganska stor.
En annan olägenhet är att Utslcs förslag kan gifva anledn. till tvister inom familjen, ty del är icke detsamma om lagen säger, att qvinnan vid viss ålder skall vara myndig eller om hon skall göra anmälan derom, hvilket sednare ofta kommer att tydas såsom misstroende mot föräldrar elier förmyndare.
Förklarar lagen henne myndig viii viss ålder, så kan ingen tvist upkomma.
Utslcs förslag verkar menligt i ett annat afstde.
Sparre yttrade i f. m:s plenum, att iian visserligen hört sägas, att det Kongl. Förslaget skulle verka nyttigt på qvinnans upfostran, ehuru han icke kunde förstå det, och Grin frågade derjemte om meningen vore att likasom mannen skicka qvinnan på handelskontor.
En hvar, sorn något närmare tänkt sig in i saken mäste likväl med mig erkänna, att en qvinna, som på förhand vet, att hon vid en viss ålder skall blifva myndig, måste tillegna sig en mera praktisk upfostran än den hon under andra förhållanden möjligen kunde få.
Detta gäller min - Den 12 December e, m. 23S dre de så kallade högre eller bättre klasserne, men, det må ljuda huru prosaiskt som helst, inom de lägre klasserne måste qvinnans upfostran vara mera praktisk, så att hon kan sköta affärer, ty inom de lägre klasserne är qvinnan husets kassör.
Vidare har man sagt, att genom Utskis förslag får man tid att se, om qvinnan vill blifva myndig och om det är skäl alt gifva henne full myndighet.
Enl. min åsigt blir erfarenheten i detta fall så stör som man tror och möjligen önskar, ty min öfvertygelse är, att mången qvinna, sorn vill blifva myndig, skall till följd af sin finkänslighet, icke begagna sig af denna rättighet, enär den fordrar en viss aktus.
Det Kongl. Förslaget är liberalare, ty det erkänner och lemnar qvinnan rätten, att vara myndig; meri Utskrs förslag erkänner hennes rätt, men för åtnjutande af densamma fordrar det af qvinnan en viss aktus.
En talare har yttrat, att om än K. M:s Propos. skulle falla, biefve frågan likväl icke undanskjuten, enär ali anledn. vöre alt de öfriga Stånden skulle tillföljd af en inbjudning från it. o. Ad. ingå på dess mening Jag önskar, att de som önska framgång åt förslaget, måtte icke allt för mycket lita på dessa ord ty lika visst som Bonde- och BorgareSt:n andra gången afslagit en inbjudning i ämnet från PresteSt., lika säkert är det, att de icke skola frångå sina beslut 3:dje gånge n, ulan heldre upskjuta frågan till en framtid.
Jag skulle hafva mycket mera att tillägga men för att icke uptaga tiden längre, anhåller jag, att R. o. Ad. mätte med afslag å Utskis Betänk, antaga BorgareStis inbjudning.
Frih. E a a b, A d a m
C h r i s t i a n : I anledn. af Hr Printzenskölds yttrande får jag förklara att han begått ett misstag, då han trott mig hafva sagt, att qvinnans förstånd skulle genom hennes myndighet odlas.
Jag har endast sagt, att qvinnan med det odlade förståndet är den bästa i hushållet.
Vidare har samme talare sagt, att han önskar att alla männer måtte komma under förmvndarevård.
Om så skulle ske vet jag icke, hvilka skola blifva förmyndare.
H. Ex. Hr Gynther, Cl ses Ephraim:
Emot min vilja måste jag förlänga denna nog långvariga debatt, och anhåller derföre om öfverseende.
Ibland de många anmärknir, som förekommit emot Utskis Betänk, har äfven don blifvit framställd, att Utsk. på grund af ett enda Stånds återremiss frångått sitt förra tillstyrkande för att komma till * ett derifrån afvikande beslut.
Jag lägger ingen vigt på denna anmärkn., emedan II. o. Ad. återremitterat frågan vid dess förra behandling och är således både berättigad och pligtig att nu fatta ett definitivt beslut, oberoende af Utskis förra och sednare tillstyrkande.
Jag vill blott i afslde på frågans formela behandling yttra, att, då Utsk. grundat sitt förfarande på föreskriften i 49 § Riksd:sOrdn., jag tror, att Utsk. begått ett misstag, men att Utsk. deremot haft för sin åtgärd stöd i 79 S, enär Utsk. betraktat sitt sednare Betänk, såsom ett sammanjemkningsförsök och ansett frå - 231 Den 12 December e. m. gan icke kunna förfalla.
Jag är härmed belåten och vill fästa upmärksamheten på detta förhållande, så att man framdeles icke må tvista om, huruvida fiågan förfallit eller icke.
Jag öfvergår nu lill hufvudfrågan, som numera inskränker sig endast dertill, huruvida företräde hör lemnäs K. M:s eller Utskts sednare förslag.
1 det afsidet har Utsk. icke gitvit någon ledning för omdömet, enär Utsk. icke ingått i undersökning om dessa båda förslag utan endast sagt, att det mäst gifva vika för en förmodad opinion och hvad som kan hafva mesta utseende för framgång.
Ledningen för en jemförelse emellan de båda förslagen måste derföre hämtas fiån sjellva debatten och från den reservation, som åtföljde det förra Betänk., men en sådan jemförelse skulle blifva allt för vidlyftig, hvarföre jag vill endast framhålla den hufvudsakligaste skiljaktigheten emellan dessa båda förslag. K. M:s Propos. är grundad derpå, att sedan frågan om ogift qvinnas myndighet vid flera Riksdagar förevarit, utan att U.
St.'r kunnat öfverenskomma om något förslag, ansåg K.
M. tiden nu vara inne att genom framläggandet för R.
St:r af en propos. i ämnet söka bringa frågan till en lösning.
Näi nu li.
iM. ansåg denna fråga icke längre kunna tillbakavisas utan måste lösas i enlighet med tidens fordringar, har K. ål. förklarat, att om frågan endast skulle betraktas ur rättssynpunkt, K.
M. icke kunde underkänna qvinnans rätt. att sjelf vårda sig och sitt gods, och stödet härför hämtade Ii. 31. från utländska lagstiftningar och äfven från våra eg-a näringslagar, Iivari qvinnan lemnats ett ft iare deltagande i yrken än hon förut haft. K. M. har ock erkänt i den Nåd.
Propos;n, att då fråga är om en betydlig rubbning i fordna förhållanden, som djupt inverkar på familjebanden, borde man gå varsamt tillväga, hvarföre ock den Kongl Proposin innehåller sådana garantier, som skulle förekomma vådor deraf.
Jag bar icke heller funnit, att den Kongl. Propostn bär rönt motstånd.