Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med blicken fästad på det mål, som genom inträdet på den constitutionella banan fram. ställer sig för det folk till hvilket han hör, finnér han kallelsen till ett samvetsgrant fyllande af medborgerlig pligt i käoslan af sin förmåga dertill.
Mitt första åliggande blir att undersöka, om och i hvilken mon ConstitutionsUtskottet genom sitt handlingssätt, genom sin utöfning af granskningsrättigheten befordrat
I samma förhållande som förra Riksdagens ConstitutionsUtskott står till den Riksdagens ConstitutionsUtskott, då behof* Ben ro Julii «, m. vet af de rubriquer på de mål som i StatsRådets
Protocoller finnas till behandling upptagne, framställdes såsom ämne för en Ständernas petition till Konungen i samma för hållande synes mig 1823 års
ConstitutionsUtskott stå till den förra Riksdagens.
År 1818 syntes ConstitutionsUtskottet ännu icke hafva varit ense med sig sjelf, och 60m jag har anledning att förmoda än mindre med Rikets Ständer och den större delen af Nationen, om, hvilkendera af de tvenne myndigheterna, hvilka, såsom det ville synas Con^ stitutionsUtskottet, Lagstiftaren hade ställt bredevid hvarandra, Rikets Ständer eller Con stitutionsUtskoftet ägde största anspråk uppå att få handla med Rikets Ständers rätt. 1823 års ConstitutionsUtskott har öppet förklarat sig i Rikets Ständer se sina principaler, har förklarat sig icke vara mera än Rikets Ständers Comitterade till en granskande beredning; Utskottet säger; Första beredelsen af den pröfningsrätt, huruvida, under den sedan sista Riksdag tillryggalagda tiden, ljuset kring Kon ungathronen trutit eller försvagats första beredelsen af den pröfningsrätt som lagstiftningen förbehållit Rikets Ständer, hafva Rikets Ständer åt deras ConstitutionsUtskott öfverlåta.
Utskottet skiljer sig så fullkomligen hvad anspråken på myndighet beträffar, ifrån den ton som hördes under 1818 års Riksdag, att tvertom Utskottet mot slutet af sitt Betan - Dtn, io Julii f. ml kande icke otydlägen ger tillkänna^ att dess egenkärlek ingalunda skulle finna sig sårad, ora Rikets Ständer skulle behaga ogilla den underordnade beredningens Hilda omdömen.
Jemväl den frågan huruvida Utskottet fyllt sitt kall såsom underordnad beredning, finnér jag mig tili en del böra med ja besvara.
Utskottet har satt Rikets Ständer i tillfälle att samfällt kunna uttrycka en opinion, hvilken Utskottets åtgärder förutan förblifvit individuell} deras opinion, nemligen Om beskaffenheten af det ljus sora omgifvit Konungathroaen*
Väl torde konstkännaren tro sig icke sakna ärans för kritik.
Han är van att göra dets frågan: huruvida Artisten begagnat hela sitt material, uttömt sitt ämne, till första föremålet för sin pröfning, jag är icke konstkännare och derföre icke så sträng i mina anspråk.
Tåg blott gläder mig å mitt Fäderneslands vägnar att hafva sett konsten träda fram utur sin linda; och jag är nöjd att i följe af ConstitutionsUtskottets förberedande granskning, jag torde få se den Conjlitutionella frihetens' kr ans, icke såsom det blifvit sagdt: nedläggas inför Monarchien, utan bli en prydnad för både Folkets representanter och dess lagkrönte Konung, ty dertill är den krans ämnad hvartill blommorna allens på den Constitutionella fri-: hetens jord kunna trifvas Hvad åter beträffar
Utskottets behandling af de anraärkningsmemorialer som blifvit till Utskottet remitterade, och öfver hvilka väckta 142 Den i o Julii f% m. jrågor, enligt ordalydelsen af Riksdagsordningens 29 §.
Utskottet måste höras innan Rikets Ständer kunna dem afgöra, så befarar jag att Utskottet icke hunnit inålet för en granskande beredning.
Jag finner mig så mycket mera förpliktad att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de åtgärder, som synas mig vittna om en mindre rigtig behandling, som underlåtenhet i detta afseende å Folksrepresentantens sida, skulle kunna verka att i en framtid både Utskott och enskilta Riksdagsmän torde bli mindre angelägne om att begagna anmärkningsrättigheten, hvaraf åter följden ofelbart blefve att i många fall, inom ConstitutionsUtskottet sjelft, ljuset komme att tryta eller åtminstone att försvagas’ Ifrån det Höglofl.
StatsUtskottet hafva sex Anmärkningsmemorialer blifvit till ConstitutionsUtskottet remitterade.
ConstitutionsUtskottet har i anledning af det första, N;o 18, samt efter företagen granskning af de i StatsRådet förda Protocoller, funnit den emot föredraganden för Krigsärenderna väckta anmärkningsfrågan grundad , och i följd deraf remitterat målet tili Riksrätt.
Tillvitelsen att under utöfningen af en upplysande rådgifvares pligt* hafva lemnat Grundlagens föreskrift ur sigte, är stäld mot en enda man.
Men denne man, hvarföre lät man honom förgå sig mot La - Den 10 Julii f. m. gens föreskrift?
Grundlagen har stadgat ett visst antal af upplysande rådgifvares närvaro, innan beslut i Konungens StatsRåd kunna fattas.
Grundlagen har stadgat att endast i händelse af behof till rikets försvar ,• eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela StatsRådets tankar deröfver blifvit inhämtadt, Och Kongl.
Maj:t i följe deraf funnit det oundvikeligen nödigt, får det kreditiv brytas, hvilket Ständerna i följd af RegeringsFotmens föreskrift i dess 63;dje §., äga att innan de åtskilja* till styrelsens disposition nedsätta.
Förutsätta icke de för kreditivets brytande i 63 §:en bestämda vilkor, vilkoret af hela StatsRådets närvaro; vilkoret af inhämtandet af alla rådgifvares tan. kar deröfver, hvarmed ofelbart torde böra förstås deras ovilkorliga pligt att dem yttra, och det vilkor änteligen att dess brytande skall befinnas oundvikligen nödigt, förutsätta icke dessa vilkor förpligtelsen af en föregående undersökning, om än den kunnat anse* för utomordentlig, huruvida alldeles inga tillgångar fun. l44 'Beit 10 Julii f. m. nos, elier kunde beredas genom annas utväg än genom kreditivets brytande V Och likväl bär Statsutskottet upplyst att tillgångar icke saknades; ConstitutiormUtskottet har vitsordat förhållandet.
Utomordentligt är i sanning detta fällt
Må det i evighet förblifva det enda i sitt slag.
Men icke mindre uto mordén t ligt torde det synas mången, huru t ett mål af denna beskaffenhet, för hvars mogna öfvervägande och försigtig?, behandlande.
Lagstiftaren genom flere klart uttryckta vilkor, påkaltat de Rådgifvares uppmärksamhet, med hvilka Konungen funnit för godt att sig omgifva, endast en Rådgifvare kunnat anses hafva åsidosatt Lagarnas föreskrifts Vore det FolksRepresent&nterne allena som den skyldigheten åligger att upplysa den ena den andra då de se dero på väg att begå misstag; skulle d@ aliena finna sig förpligtade att så mycket i deras förmåga star afvärja hvad som kan lända Konungen och Riket till skada} vore det inom FolkRepresentanternes samlingsrum allena som det kan vara medgifvit att tala för Folkets rätt och bästa.
Utskottet nämner i sitt Betänkande att inom detsamma fråga blifvit väckt om icke anledning till anmärkning kunde finnas emot StatsSecreteraren för Handels- och Financeärendena, samt mot öfrige närvarande Rådgifvare.
Utskottet tillkännager att i afseende på den förra delade meningar uppstått, nemligen Den io julli fm. 145 två Stånd mot två, i följd hvaraf Utskottet ansett ingen anmärkning böra äga rum; att i afseende på den senare den inom Utskottet väckta anmärkningsfrågan, enligt Utskottets öfvertygelse icke befunnits grundad, samt att dessutom sådant icke ingått i remissens egentliga föremål.
Den andra märkvärdigheten detta betänkande innehåller, att Utskottet acser en Rådgifvare® åtgärder icke kunna föranleda till anmärkning , då endast tvenne Stånd delat en sådan mening , torde kanske Ridderskapet och Adeln finna vara af den beskaffenhet att rättsgrunden för den samina kan fordra en närmare pröfning.
Den andra af StatsUtskottet väckta anmärkningsfrågan rörer användandet af Statens medel till Theatrarnas behof.
ConstitutionsUtskottet vitsordar det uppgifna förhållandet, förklarar att StatsUtskottet icke saknat grund för sin anmärkning, och återkallar i Ständernes minne deras under i8t8 års
Riksdag bestämdt gifna förklarande, det något ytterligare allmänt bidrag åt Theatern ej kunde anslås.
Likväl anser
ConstitutionsUtskottet anmärka ning ej böra äga rum, och det af det skäl att enligt ConstitutionsUtskottets öfvertygelse bär Bil. till Ridd. o. Ad, Pr. VI.
Band. 10 i46
Den io Julii f. m. de Konungens representation och Nationens värdighet fordrat Hufvudstadens Theaters fortfarande bestånd.
Må ConstitutionsUtskottet
Få njuta sin rätt tillgodo att i detta afseende få äga sin enskilta öfvertygelsej men Riksens Ständer torde också få njuta sin rätt till godo, att få bestämma sin åtgärd i enlighet med sin öfvertygelse.
Den mot föredraganden i Handels- och Financeärendena väckta anmärkningsfråga för det att han tillstyrkt användandet af influtna tullmedel , för den i följd af traktaten med Ryssland medgifva och till export tullfria Spannemål ur Ryska hamnar, till bestridande af kostnaden för hufvudstadens behöfvande invånares förseendne med groft bröd , har ConstitutionsUtskottet ansett böra förfalla derföre att då för denna Spannemål tull blifvit erlagd, den vanligen medelst insättning i Banken aflemnats i Räntekammaren j att den till ursprung och beskaffenhet, till uppbörds- och redovisningssätt är vida skiljaktig från de i 60 §:n af RegeringsFormen omförmälte tullmedel -y att traktaten icke antyder att
Majus serskilta föreskrift, om exportfrihetens begagnande af pri - Den 10 Julii f. m. vata personer mot en billig contribution, hvadan i Utskottets tanka ingen tillämpning af RegeringsForniens 6.5 §. sorn säger: att Statsmedel icke mä annorlunda användas än faatstäldt blifvit, här kan äga rum.
Den af StätsUtskottet i dess 4:de AnmärkniogsMemorial framställda öfvertygelse, att de medel som influtit för till Utrikes orter från Kronans förråder försåldt Krut, lika med de medel som influtit för inrikes försåldt Krut, hade bordt Staten tillhandahållas, och lika med andra intrader behörigen redovisas , förklaras af ConstitutionsUtskottet vara grundad.
Man någon anmärkning anser ConstitutionUtskottet icke böra äga rum; emedan Ständerne icke meddelat eller ens kunnat meddela något uttryckligt stadgande om disposition och redovisning af medel, inflytande för utomlands försåldt Krut; emedan således ej heller någon bestämd föreskrift kunnat öfverträdas; i48 Den lö Julli j. m. emedan den genom Krutförsäljning här— Bytande inkomsten, uppkommen inom s:djs HufvudTiteln, blifvit till dess förstärkande använd.
Få torde de vara som anse underlåtenheten att uppräkna de orter, der försäljning möjligen kunnat ske, såsom gällande skäl att icke behöfva redovisa hvad som försåldt blifvit.
De af StatsUtskottet såsom en afvikelse från gifna föreskrifter anmärkta försträckningar af Saitpetermedlen till GevärsFaktoriet i Carl Gustafs Stad, till Höganäs StenkohlsGrufveIntressenter, samt till Götha CanalBohgsDirection, sakna icke heller ConstitutionsUtskottets vitsord att StatsUtskottets åsigt1 af ämnet grundar gig på er. sträng tolkning af bokstafvenj men anmärkning eller en åtgärd tillvinnande af rättelse för framtiden kan Utskottet icke medgifva; emedan GevärsFaktoriet hörer till Deensionsverket; ost emedan Höganäs stenkolsgrufvas bearbetning, äfvensom Götha Canal äro allmänt gag-r nande företag 3 emedan medlen blifvit utlånte mot sådan säkerhet att ingen förlust dervid kunnat äfventyras.
De skäl soei Utskottet låtit inför sig gäl - Den ro Julli J. rn. la hada odelbart hos Ständerne sjelfve åtnjutit ett lika billigt afseende, men hvarföre har Ut. skottet icke annat Ständerne att få gifva sitt ConstitutionsUtskott samma hedrande vitsord, sorn ConstitutionsUtskottet gifvet StatsUttkottet, att nemligen dess åsigt grundar sig på en sträng tolkning *f Bokstafven.
StatsUtskottets omtanka och nit, ådagalagdt uti dess sista eller 6:te anmärkningsmemorial, i anledning af skedde anticipationer på följande årets anslag, hvilka Utskottet anser såsom skuldsättningar och således stridande mot föreskriften i RegeringsFormens 76 § , har också af ConstitutionsUtskottet blifvit rättvisad- Utskottet yttrar jemväl sin enskilta tanka
Itt dylika anticipationer i längden kunna blifva högst vådliga; men att Riksens Ständer skulle få ådagalägga enahanda öfvertygelse, och genom en underdånig anmälan för framtiden afböja hvad sorn synts Utskottet kunna bli högst vådligt; det har Utskottet ansett så mycket mindre nödigt som det vore att förmoda att anticipationer skulle godtgöras af följande årets anslag, utan deri uppkommande brist; då således ej heller anticipationer skulle kunna anses innebära någon verklig skuldsättning.
I anledning af det af en enskild Riksdagsman anmärkta förhållandet att StatsSscreteraren för krigsärenderna tvenne gånger vid föredragning till bortgifvande al ledig lön försummat infordra den, närmast till lön bsrätti - Den io Julii f m, gades skrifteliga afsägelse-, och att han contrasignerat
Fullmagter å lön för personer utan behörigt anspråk derpå, yttrar CoflstituiionsUtskoltet: att en sådso prejudice om den ägt rumi hör tillräknas Regements- eller BrigadChefen:, att i StatsRådets protocoller hvarken deD klagandes namn förekommer, eller något sora utvisar att han blifvit olagligen förbigången, hvadan Utskottet anser någon åtalan icke kunna äga mm.
Föreskriften i TjenstgöringsReglementets 3:dje Cap. 51 § och inte Morn kan e] vara en StltsSecreterare för Krigsärender obekant; att en rangrulla finnes inom Krigsdepartement tet bör kunna supponeras.
StatsSecreteraren är således i tillfälle att kunna deröfver vaka, att ingen må i sin rätt förnärmas; dess pligt att, enär sådant inträffar, om förhållandet upplysa Konungen, lärer böra anses såsom qvilkorlig, och då synes sorn hade ej heller ett ät
ConstitutionsUtskottet erbjudit tillfälle att upplysa Konungen om sina Rådgifvare halva bordt lemnats ohegagnadt.
Jag har med denna undersökning hufvudsakligast åsyflat, att befordra en kanske ännu nödig utveckling af begreppet om den granskningsrätt, som Grundlagen tillerkändt Riksens Ständer, men fördelad i en anmärkande, en pröfvande och en beslutande åtgärd, utöfvad under olika förhållanden och vilkor.
Rikets sannskylldiga nytta utgör syftemålet och föreningspunkten för dem alla, och allas Den lo Julii f, /«, derhän verkande bemödande borde vara att ådagalägga aktning för hvarandras rätt.
Att gemen-, samt söka hvad som utgör ett gemensamt godt, torde vara rätta sättet att bereda sig tillgift den ena hos den andra.
Emedlertid framställa sig följande vigtig^ frågor; När ConstitutionsUfskottet constaterat de facta som ett annat anmärkande Utskott eller enskild Riksdagsman uppgifvit; när på detta •ätt Constit itionsUtskottet godkänt premisserne tili en slutsats kunna Ständerne af dessa premisser draga en annan slutsats än den ConstitutionsUtskottet af dem dragit, om Ständerne skulle finna att
ConstitutionsUtskottet af premisserne dragit en falsk, slutsats.
När ConstitutionsUtskottet i Ständernes tanka, icke nöjaktigt upplyst de förhållanden, som ett anmärkande Utskott eller enskild Riksdagsman anmält, kunna Ständerna, efter uppgifvandet af de omständigheter, hvari de finna upplysningarne ofullständige, till nytt utlåtande remittera ConstitutionsUtskottets Betänkande Dessa frågor leda till den vigtiga frågan; om hvars upplösande meningarne ännu synas delade, den nemligen: om med Constitutions - Den 10 fulii f. m.
Utskottets hörande, såsom Riksdagsordningen?
Min afsigt med framställandet af dessa frågor är ej att nu få dem besvarade; jag vill blott uppå dem fästa andras uppmärksamhet, då jag föreställer mig att resultaterna af den granskning som jag företagit, visar att deras afgörande en gång kan bli nödvändigt.
Jag öfvergår nu till granskning af Utskottets eget Betänkande, afgifvit i anledning af de rådgifvande åtgärder, som synts Utskottet vara af den beskaffenhet, att ett tillkänna* gifvande utaf dem inför Riksens Ständer bordt äga rum.
För att så litet som möjligt borttaga Ridderskapets och Adelns tid, skall jag blott framställa den förrättade granskningens större resultater.
Granskningens första resultat är; att Riksens Ständer kunna finna sig äga anledning att ä afseende på vården af yttranderätten framställa den önskan, att StatsRådet sparsammare må tillstyrka begagnandet af den så kallade arbitraira makt, som genom 1812 års Tryekfrihets-Lag blifvit lagd i Regeringens hand.
Den io Juhif. ml 1.53 Första punkten al de i Betänkandet anmärkta Rådgifvande åtgärder innehåller uppgift på de facta, som motivera denna önskan.
För bestämmandet af det beslut, som det kan åligga Folksrepresentanten att i afseende på denna fråga fatta, torde uppmärksamhet böra lemnäs åt ConstitutionsUtskottets yttrande i anledning af 8;de punkten af Herr Grefve Horns till Utskottet remitterade mmärkningsmemorial.
Hvilken opinion än ConstitutionsUtskottet må äga om den executiva magtens rätt i ordningsmål, och om de serskildte omständigheters beskaffenhet, som för ögonblicket påkallade samma rätts utöfning, på det sätt som den utöfvades, så torde lik. väl FolksRepresentanten, då haa går att bestämma sin opinion och den åtgärd som dea kan påkalla, böra erinra sig, att Allmänna Besvärs- och EconomiUtskottet till
Granskningens andra resultat är: att Riksens Ständer äga anledning till yttrande af den önskan, det Konungens Rådgifvare vid sina tillstyrkanden i sådane frågor som närma sig den rålinea, som blifvit emellan den administrativa- och Domaremakterna uppdragen , måtte oafbrutit äga i sigte: huru den jemnvigt emellan StatsMakterna, som Lagstif - Den 10 Julii f. m. tarén genom »809 års Constitution hoppats kunna bereda, helt och hållit dera! bero.
De facta, som rättfärdiga en sådan önskan äro upptagne i Betänkandets 2:dra och s.dje anmärkningspuncter.
För bestämmandet af det beslut, aom det kan åligga Ridderskapet och Adeln att med afseende på detta förhållande fatta, torde man böra erinra sig resultatet af den redan yttrade opinion, hvartill RegeringsFormens io3;dje §. berättigar och förpliktar.
Jag vet och känner att en opinion, yttrad under de vilkor som denna §. föreskrifver och tillåter, hevittnar både ofullkomligheten af alla menskliga institutioner till bibehållande af rättstillståndet, och de vådor för hvilka de blottställa individer, under det att man genom dem sökt bereda en ofta blott osäker säkerhet åt det hela.
Men hvad än om opinionernes inflytande på våra handlingar och våra beslut må kunna sägas, så fordras dock en i föreskrifven form yttrad opinion att afseende på densamme göres.
Det 5;dje resultatet af Utskottets förråt - Dem i o Jvlii f. m. i55 tade granskning är: att Riksens Ständer äga anledning att yttra den önskan: att vederbörande sorn det åligger att vid förefallande behof uppgifva de tillgångar, som Riksens Ständer anvist, dervid aldrig måtte lemna ur sig-, te att Lagstiftningen genom Titlarnas åtskiljande och bestämmandet af vissa villkor för inedlens användande och redovisande, ansett sig allena hafva kunnat afböja förnyandet af förra tiders olyckliga erfarenhet.
De facta, som rättfärdiga framställningen af denna önskan finnas upptagne i ConstitutionsUtskottets Betänkande N:o 18 samt i den sista anmärkningspunkten af dess allmänna betänkande.
För bestämmandet af Ridderskapet och Adelns beslut hvad denna del af Betänkandet beträffar, torde jag få påkalla dess uppmärksamhet åt mina anmärkningar vid ConstitutionsUtskottets yttranden i anledning af de af StatsUtskottet anmärkta punkter, som ConstitutionsUtskottet ansett sig icke böra fastställa.
Ridderskapet och Adeln har hört hvad dess ConstitutionsUtskott i enlighet med de pligter sorn RegeringsFormens 106 och 107 156 Dm 10 Julii f, m, §§. detsamma Slagt för Riksens Ständer i illiannagi/vit.
De kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan att han ville ur StatsRådet och från Embetet skilja, den eller dem mot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Vill man efter bokstafven tolka 107 §:n så skulle man kunna säga: att Ständerna, enär *le ej vilja skriftligen anmäla den önskan att Rådgifvarne måtte entledigas, icke äga rättighet att någon skriftelig anmälan i afseende på Rådgifvares åtgärder , göra.
Så har man stundom velat tolka andra stadganden af Grund-, lagen.
Det vore att vilja det Ständerne, hvilkas pligt det är att lugnt pröfva hvad Rikets väl kan kräfva, att visligen öfverväga kommande slägters anspråk på deras omsorg, skulle handla såsom en som blifvit bragt derhän att han tjiåste säga; allt eller intet.
Den 10 Julii /. ira, Detta intygar sanningen af den satts att alla Lagar, åsyftande garantier för Folkens rättigheter eller skydd mot maktens missbruk, förblifva oförstådda hieroglypher , intill dess de blifvit förklarade genom tillämpningar, sotu åter blifva prejudicater för kommande slägten.
Vi äga sådana prejudicater från 1815 och 1818 årens Riksdagar, och någon tvekan bör således icke kunna äga rum, att icke vi i denna fråga böra kunna besluta, utan att öfvergå till någon af båda ytterligheterna.
Må det icke förvilla någon i sin opinion om min karakter, att jag säger; politiken för* bjuder mig det.
Politiken såsom all annan, man må kalla den vettenskap eller konst, som grundar sig på ett bedömande af sådana krafter och deras verkningar, som vi ej sjelfve kunna derigera, der således ej heller hvarken krafterna eller verkningarna kunna med säkerhet beräknas, måste byggas på suppositioner.
Af sådan na. tur är ali politik, kretsen för den sammi och för suppositionerna må vara inskränkt eller »58 Den jo Julli f. m. vidsträckt; den må vara modifierad af tids och localförhållanden, eller sådan den af evighet varit, den må inskränka sig inom den trånga kretsen af en enskild mans famil], eller hafva vidgat sig till den stora familj som Staten i bild framställer eller borde framställa.
Jag menar den politik, hvilken utan att lemna ur sigte det afseende och de åtgärder som den mtnskliga svagheten, så från en som från en annan sida påkallar, dock antar såsom rådande den princip hvarpå alla familjeförhållanden äro grundade och beräknade, principen af en inbördes välvilja , från hvilken ingen så bör kunna aflägsna sig, att icke det ges eQ möjlighet att dit återvända.
När jag säger att politiken förbjuder att till sin yttersta gräns sträcka den rätt sorn 107 §. tillerkändt Riksens Ständer, är jag långt ifrån att mena den art af politik , som visserligen också bygges på suppositioner, men på suppositioner allena och på beräkningen afsa beskaffade gemensamma intressen, att till deras ömsesidiga befordrande ingen inbördes välvilja behöfs, hvarföre den ock, om den hos en eller annan skulle någon gång finnas, med fog kallas dåtskap.
Må väl kännedomen af dylika förhållandens tillvarelse mana den enskilte Riksdagsmannen att moget öfverväga, innan han besluter den åtgärd som rikets sanskylldiga nytta kan synas honom kräfva; men illa bevandrad skulle han visa sig vara i den äkta politiken, sorn är ädla naturers tillhörighet; misskänna skulle han de anspråk på akt - Den iö Julii f. m. ring som medborgerlig värdighet ger; sig sjelf skulle han göra förlustig all rätt till aktning och välvilja af likar, högre och lägre, om, genom bevekelsegrund, främmande i alla &fseenden för ett lagligen fritt folks Representanter, han ville ens försöka att verka på deras beslut.
Jag har afstyrkt håda ytterligheterna.
Jag deremot tillstyrker att ConstitutionsUtskottets Betänkande, gilladt sådant det är, i underdånighet nedlägges inför Konungens thron; samt att i den skrifvelse hvarigenom Ständernas beslut Kongl. Maj:t i underdånighet meddelas, den önskan uttryckes, att Kongl. Majit täcktes låta detta Ständernas öppna handlingssätt, inför sig vitsorda deras tanka om Konungens personliga egenskaper.
N:o 3* Friherre Lagerbjelke, Gujlaf:
Om det vigtiga och grannlaga ämne sora nu är under öfverläggning, af alla Talarfe blefve betragtat, icke blott i sin helhet, utan äfven i hvarenda af dess delar , samt dertill i dessa delars mångartade detaljer, skulle det nästan tyckas mig, som vore den nyss började discussionens slut ännu beslöjat af framtiden.
Jag klandrar dock ingalunda denna noggranhet; jag bär tillbörlig aktning för hvars och iGo Deri i o Julii /. m, ens sätt att se: jag åtnöjer mig med att blott framställa mitt.