Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan densamma där blifvit behörigsn undervist uti Christendom och sedolära, sedan den derigenom vana vid arbete, fått afsky för lättjan kunde den efter hand utsändas till andra orter än dera, der brottet blifvit begångit, på det att ingen förebråelse måtte missfördelaktigt verka på dess sätt att vara.
Staten härigenom får vidkännas, blir mångdubbelt ersatt igenom de Den 5 Febraarii. på detta sätt bildade, redlige och gode Medborgare. N:o 9.
Härn Excellence Herr Grefvi von Engeström, Lars:
Lättjan är visserligen, såsom ordspråket säger, alla lauters moder.
De landsstrykare, öfver hvilka Svenska allmogen så ofia be* klagar sig, börja vanligen med att falla sina medborgare till last igenom tiggeri.
Erfarenheten lärer, att nöden Och orkeslösheten förmå dem till tjufverier, rån , ja till och med till mord.
Emedlertid äro de icke såsom lättingar förfallne till något rigtigt straff.
Likväl skickas de till våra allmänna arbetsinrättningar, men desse som borde tjen* till förbättring, äro, efter nuvarande inrättning, fullkomliga lärosäten för alla möjliga odygder.
De sitta der i sällskap med stora hofvar och utgå derifrån merendels utstuderade skällmar.
Såsom fångar tynga de å kronans Cassa och deras mängd sätter granskapet af deras fängelse uti en otrolig oro
Förmodeligen kunde de göras till nyttige medborgare och till'ka deras egen lycka beredas, derest man använde dem till uppodlingar och colonisering, hvartill vårt glest bebodda land lemnar sä ymniga tillgångar. *3* Den 5 Februarii.
Man torde invända, att Staten icke har rättighet genom tvångsmedel anställa coloniseringarj men kan Staten äga rätt att innesluta lättingar i fängelse, så kan den använda dem till ofrugtbara trakters uppodlande.
De böra likväl utgöra en särskilt
Colonie och icke vara tillsammans med andra Colonister; ty af första eller kanske äfven andra generationen, kan man icke vänta det dygdiga förhållande, som endast igenom en bättre uppfostran kan vinnas.
Det torde sägas, att, ägande afsky för arbete, sådane lättingar icke qvarstanna vid odlingen, utan rymma.
Till en del kan det väl hända, likväl mindre om de tagas i början af deras landstrykning, då de ännu icke hunnit blifva fullkomligen demoraliserade.
Dessutom kan hoppet att blifva ägare af den jord de odla, gifva mången håg att qvarstanna och bosätta sig; och de, sorn på detta sätt återvinnas, ehuru få de än skulle vara, äro dock en vinning för landet och en välger-j ning mot menskligheten.
Uti andra länder t. ex. i Holland och Schlesvig äro Colonier inrättade, för hvilka Regeringen visserligen gjort uppoffringar till första inrättningen, men återvunnit det mångdubbelt igenom odlade trakter och arbetande medborgare.
Den 6 Februarii, *33 Bilagor till PleniProtocollet för d. 6 Februarii* N.o i.
Herr von Qjjanten, Carl: 24 §.
Riddarhusordningen utstakar väl tydligt, att då Elector blifvit vald till Utskotts Ledamot upphör han att vara Elector, och bör en annan utväljas.
Häraf följer således enligt ordalydelsen, att Grefve von Schwarin upphörde vara Elector, då han valdes till Ordförande i BancoUtskottct.
Herr Grefve v.Schwerin hade icke en gång, enligt ordalydelsen, bordt komma under val till ny Elector, ty det står:
En annan utvälja, och en annan kan ej få vara densamma.
Mig synes, att ordalydel sen här, är i strid mot sunda förnuftet, och att slutmeningen, en annan utvälja, innefattar, att den ifrågavarande erhållit ett annat förtroende, och sig det ej afsagt.
Onekligt är en vald Elector hedrad med de väljandes förtroende, hvilket förtroende vunnit ny styrka, då personen ytterligare blifvit vald, till en så vigtig befattning, som Ordförande i BancoUtskottet.
Det beror ju på hvar och en att antaga, eller icke antaga ett förtroende, förknippat med ansvar, och arbete, måhända utöfver hvad personens tid kan medgifva, men den gärd af agtning och förtroende, som varit rätta driffjädern till valet, bör väl icke anj
Den 6 Februarii» ees återkalladt på samma gång som den valde anser sig nödsakad afsäga sig iörtioendet.
Och bör väl, om man vill vara conseqvent, en redan vald Elector sålunda underkastas vådan af ett nytt val?
En Representant erbjudes genom valet, att blifva Utskotts Ledamot.
I Plenum förkunnas honom detta val, och då afsägelse» sker i samma stund, som valet skulle vinna laga kraft, tyckes sunda förnuftet äfven säga, att en sådan Ledamot, aldrig blifvit legimiterad Utskotts Ledamot, och sålunda aldrig afgått som Elector, så vida ej andan af §:n skall vara, att på sådant sätt straffa en Elector, sorn afsäger sig Utskottsbefattningen, medelst återkallandet af det honom förut visade förtroendet, Ett sådant återkallande måste för hvar redlig medborgare blifva sårande, och sådana straff §.
§. böra vi undvika} hvarföre jag ödmjukast vågar föreslå, att 24 §.
Riddarhusordningen må undergå följande ändring:”Varder Elector till Utikvtts Ledamot vald, och han sig befattningen åtager, tipphöre lian att vara Elector, och b ra genast Bankmännet} tammaniräda och en aunan utvälja.’'
Herr Montgommery, Gustaf Adolph; Om odlade fält, om ett förökadt antal idoga innevånare, om fö/storade Bergsrörelser, Ditt 6 Fclruxr.iL 13
S om lättade communicationer utgöra de egentligaste. de sannaste bevisen på Statens flor, på dess innebyggares trefnad och välmåga, så bör jag icke längre tveka att inför Rikets nu församlade Ständer framställa ett project, sorn jag redan under 1817 års Riksdag ämnade afgifva, men då uppsköt under hopp, att af nå-< goo mera erfaren Riksdagsman från den ort, som rör detta ämne blifva förekommen.
Nu på en gång uppmanad af egen öfvertygelse och erfarenhet, samt af dm förtj; nstfulle Professorn j. W- Zetterstedt resa genom Sveriges och Norriges Lappmarker år 1821.
Första delen pag. 149, 150, 151 och 152, tror jag mig icke längre böra dröja, att fästa Rikets Högloflige Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af en väganläggning emellan Öjvtr Torneå och Kengis.
Detta project går icke ut på, att föröka Statens ntgifter utan motsvarande 6äkra fördelar; dessa äro icke problematiska såsom Gotha- och Södertelje-Canalers, hvarpå likväl redan Millioner äio uppoffrade, visserligen icke helt och hållit utan ändamål men åtminstone utan 6ynbar, knappast beräknelig nytta för medborgare i allmänhet, om man icke hänför dertill äran af att fullborda ett så kalladt Storverk, som man en gång börjat, ehuru under mer och mer aftagande förhoppningar af de mot de första sköna calculerna svarande fördelsr. jag vet att detta amne icke hör egenteligen i56
Den 6 Fébruarii, hit, men så vida äger det härmed gemenskap, att då Rikets Högloft, Ständer kunnat bevilja millioner till utförande af, i anseende till fördelarne problematiska projecter, man skäligen bör kunna vänta beviljandet af circa 100,000 R:dr till verkställande af ett sådant företag sorn det närvarande, hvarigenom man, snart sagt, utvidgar sitt eget lands odlade gränsor, eller såsom Herr Zetterstedt träffande säger, vframkallar ett nytt land ur Sveriges eget sköte."
Detta kan man säga utan öfverdrift, när man erindrar sig att aflägsna ödemarker, otillgängliga för allt slag begagnande, då icke ens någon väg finnes genom dem, äro att anse 6åsom ett främmande land, dit ingen får, eller såsom här är fallet, dit ingen kan intränga.
För icke längesedan hafva många trakter ii Norrbotten varit i samma ödes tillstånd.
En enskilt man, hvars minne, hos hvarjerättskaffens medborgare, alltid inger vördnad och erkänsla, har der ur vilda skogar, ödsliga klippor och otiilgängeliga myror, med otroliga mödor och kostnader framkallat fruktbara fält, lönande Bergverk etc.
Hvarföre skulle då icke Staten äfven göra något för denna ofta glömda, alltid misskända ort?
som dock har en tacksam jordmån, dyrbara skogar, kanske än dyrbarare ehuru ännu icke nog kända berg, mångå till sågverk och andra] inrättningar gagnbara strömmar, åar och forssar, och^ framför allt starka, härdade, idoga och * allmänhet välmående invånare, som icke efter, Den 6 Februarii, *37 gifva någon men kanske öfverträffa mången landsort i laglydnad , moralisk bildning, nit och trohet emot Fädernesland och Konung, Att lätta möjligheten till förökning af deras antal, det är att öka Statens egen kraft, Statens eget anseende.
Hvilka föremål äro väl mera värda Nationens Representanters uppmärksamhet, omtanka och öfverläggning, än föremål som leda till nationens eget väl.
Af sådan vigt är väganläggningen emellan Öfver Torneå och Ken• gir, hvaremellan nu icke finnes annan communication, än den icke alla årstider ens möjliga, alltid halsbrytande, åtminstone högst farliga längs Torneå Eif, full af brådstörtande förfärliga forssar och vattenfall.
Huru fördelaktig en väg skulle blifva emellan desse ställen kan lätt inses, och är redan i förhand ådagalagdt, då ruan betänker hvad Öfver Torneå eller Matarängi var, nemligen en ödemark, innan väg ifrån Haparanda gjordes dit för icke många mansåldrar sedan.
Erfarenheten har bevisat huru odlingar och uppröjningar hafva en mildrande kraft på klimatets hårdhet; här, hvarest redan växer Korn , Potatoes och till och med något Råg, samt i synnerhet öfverflöd på Hö, kunde, genom en väganläggning, kanske inom en mansålder, beredas tillfälle för en mängd innebyggare, att nedsätta sig och förvandla denna ödsliga IP mils sträcka emellanj öjver Torneå i3* Den 6 Februarii, och Kengis till ett lika så odladt, bebyggt och härligt land, som trakterna emellan Haparanda och Matarävgi ’7 samma /lund'* tillägger Herr Ztteystcdi, "Jknlle väl också Kengis blifva ett vigtigare (lalle för Sverige och ä
Vr,n å raga sig uppmar k Jan.het såsom en lämplig ort för en Bergslag i fall Öfeiga onjl'ändigheter lika högt sorn de rika J ernvi a muberg en i Juckasjärvi, här påkallade in sådan inrättning.
Så många förenade fördelar kunna icke annat än påkalla Riksens S änders uppmärksamhet, och såsom jag med glädje förutser, beslut till en väganläggning på Statens bekostnad emellan nämnde ställen.
Jag tror icke att de vägar man påkostat i Härjeådalen och Jemtland kunna tillskynda mer nytta eller hafva varit påkallade af flera skäl, än denna, hvartill man ganska lämpligt kan hänföra det sköns uttrycket icke af en stor Skald, såsom Herr ZeAterstedt, säger, om mitt minne ej bedrar mig, utan af en stor man eller åtminstone nyttig Statsman och medborgare: ”Att den ökar Sveriges land, som odlar Sveriges jord.’’
Ja den otvifvelaktiga följden blir, om den af mig nu vördsamt föreslagne väganlåggningen be* viljts till snar verkställighet, att Staten, innan korrt, kan tillräkna sig 10 mils lörökade grånsor af odlad, fruktbärande jord och deraf sig närande och åt Samhället skattande idoga och lyckliga innevånare.
Slutligen anhåller jag, att denna min motion, med de öfrige Respectivc Medstånden Den 6 Februarii, *39 matte communiceras och till vederbörligt Utskott remitteras, åtagande mig, att om så på* fordras, framdeles dit ingifva omständligt pro, ject till sättet, huru sorn, med minsta kostnad och tidsutdrägt ifrågavarande väganläggning må kunna verkställas.
Herr Monogami!erie, Fabian:
Då det är en Riksdagsmansovilkorliga pligt att fästa Rikets Högloflige Ständers uppmärksamhet på de tryckande bördor och olägenheter som äro rådande i hembygden; så är det icke en mindre, att föreslå alla de medel och utvägar han, efter sin öfvertygelse anser kunna gagna Fäderneslandet.
BevillningsFörordningen är tillkommen under missväxtår och höga sädespiiser; i följd hvaraf jordegendomar uppdrefvos till möjligen högsta värde, som åstadkom dryga afgifter, hviika i 5 år varit oförändrade.
Vi hafva sedermera haft 3-ne goda skördar och hvad som förefaller oväntadt, är, att just dessa goda skördar v&rit bidragande till Landtmannens obestånd, derigenom att
Kronoutlagorne äro lika höga och alia varor lika dyra; men säden ensamt fallit i vanpris, och det till den grad att nu mera all afsättning deraf upphört.
Lägger man nu härtill det törderfliga systéme sorn MagazinsDireclionen följt, att för und - Den 6 Februarii, säHningsspanmålen låta utkräfva 3 Tunnors värde för hvarje lånad tunna; så igenfinner man snart orsaken till den allmänna nöd, hvarunder jordbrukaren för närvarande suckar.
Sättet, att till en god del afhjelpa denna nöd, går jag nu att uppgifva.
Då således erfarenheten visat, att utom ofvannämnde skäl, orsaken till landtinannens nu varande förlägenhet, är bristande afsättning på Spannemål, till någorlunda emot alla andra varor och arbetslöner svarande pris; och utom denna produet de flesta icke hafva annat att förvandla till penningar, hvarmed Kronoutskylder och mångfaldiga andra utgifter skola afbördas; och sorn StatsVerkets är i behof af såväl penningar som spannemål till aflöning; så finner jag ingenting lämpligare till Landtbrukefs upphjelpande, än, att Riksens Ständer genom dess Stats- och Bevillningsutskott så föranstalta, att Landtmannen må äga rättighet att afbörda sig sine
Kronoutskylder antingen i spannemål eller penningar; hvilket etter min tanka bäst verkställes sålunda, att debiteringen nu som vanligt sker i penningar, hvars hufvudsumma efter Riksmarkegången förvandlas till Tunnor och Kappar i Spanmal, som alltid består af hälften Råg och hälften Korn.
Dessa Spannemåls* tunnor utföras i Debetsedeln bredevid penningecölumnen, hvarefter den skattskyldige inom en viss tid, till exempel innan andra uppbördsstämman i Februarii, äger rättighet och ovilkorlig skyldighet, om han sig deraf begagna vill, att pä näimaste KronoMagazin in Den 6 Februarii, natura aflemna hela beloppet i säd; vöre det då ej ful 1 gjordt, borde penningar ofelbart erläggas.
Härigenom undginge Landtmannen den olägenhet, som eljest är så vanlig, att höstetiden föra sin säd till torgs och sälja den till underpris för Kronoutlagornas anskaffande i contant; och löntagaren kunde sjelf, om han så ville, få anvisning på närmaste Magazin för att disponera om den andel af lönen, som beräknas i Spannemål.
Genom detta enkla medel, tror jag att Landtmannens hufvudsakligaste penningeförlägenhet skulle komma att upphöra, emedan han, naturenligt, finge erlägga sine Kronoutskylder med den vahra, han kan producera.
Att denna min motion måtte communiceras med de öfrige Respective Medstånden , och till Stats- samt Bevillningsutskotten varda remitterad, derom anhåller jag vördsamt.
Nso 2.
Herr Hallenborg, Carl Johan: Tvenne värde Ledamöter fhiherrarne Wran; gel och Rudbeck hafva i sista Pleno omtalat den nöd, som trycker landets Innevånare.
Jag instämmer fullkomligt i deras yttrande och tager mig friheten dervid göra några tillägg.
Landtmannen dignar under tryckande stats* Deri 6 Februarii. bärdor och bristande afsättning af dess producter emot billige priser, hvilket till en del härrörer af det rådande importsystemet, som tillåter utländska landtmanna producter till införsel och derigenom minskar afsättningen af de inhemska; men Allmänna Magazinslnrättningen har betydligen bidragit till landtmannens elände, och detta gifver mig anledning till den motion, sorn jag nu ämnar göra.
Sist, vida öfver behofvet införskrifne utländska Spannemåi, har under rednare årena ymniga skördar till den grad fällt sädesptiserne, att producfionskostnarhn knappt varit ersatt, hvarigenom Jordbrukaren blifvit försatt i den mäst ruinerande belägenhet.
Under de år sädén var i högt pris, gjorde MagazinsDirectionen betydliga upphandlingar deraf, deremot har Directionen upphört att göra uppköp, sedan Spannemålen föll i vanpris, då landtmannen bäst behöft
Directionens biträd* för att upprätthålla sädespriserne.
Opinionen och den allmänna nöden bespara mig mödan att uppräkna all den skada
Directionen genom sina åtgärder tillfogat den enskiite medborgaren, och Riksens Ständers Revisorers nyligen uppläste Berättelse, lagger i full dag den förlust Staten fått vidkännas genom
Directionens handlingssätt.
Jag behöiver således ej ingå i någon vidare granskning deraf, utan på den grund att allmänna Magazinslnr ittningen varit och ännu är ska dl g för landet, får jag bos Högloflige Ridderskap?! och Adeln föreslå, antingen nämnde Inrättnings upphäivanie, hvilket skulle medföra mångfaldig nytta Den 6 Februarii.
143 äfven deruti, att EmbetsmsnnaCorpsen derigenom minskades, eiler och dess reorganisation på ett sätt, att den framdeles ej blef j tillfälle att kunna skada det allmänna.
Jag anhåller att Resp^ctive MedStånden måtte erhålla del af denna min motion, som äfven torde blifva remitterad till vederbörligt Utskott.
Då det är hvarje
Riksdagsmans pligt erkänna värdet af goda och nyttiga inrättningar, blir det äfven en rättighet klandra dem som erfarenheten funnit vara af, om ej en motsatt, åtminstone en mindre gagnelig beskaffenhet.
Allmänna SpsnnemålsDirection, hvars inrättning till en början lofvade så mycket, har nu mera genom en kedja af händelser, helt och hållit tillintetgjort de förhoppningar man på densamma grundade.
Jag inlåter mig ej i reflexioner öfver de åtgärder denna auctotitet, i synnerhet sednare åren lemnat, utan öfverlemnar utvecklingen åt mera upplysta och erfarne granskare men jag anser för min pligt fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den menliga verkan denna inrättnings företag haft på välståndet i allmänhet, äfvensom ä Jordbruket, synnerligen i min ort j — SpannemålsDirections främsta skyldighet borde varit, att ställa sig sorn en medlare emellan Jorda - i H Dea G Februarii. garen som hade Spannemal att föryttra, och dem, som voro i behof köpa denna vahra.
Den hade bordt förekomma, medelst upphandlingar efter rikare årsväxter Spannemålens alltför låga pris och med detsamma hindra en allt* för stor dyrhet derå, efter en mindre gynnande skörd.
Hade ett sådant dess åliggande iagttagits, skulle säkerligen nödropen öfver de till ytterlighet fallne sädesprisen varit mindre allmänna.
Men då öfverflödig
Spannemål funnits i landet, har ej uppköp deraf blifvit påtänkt.
Deremot har verksam upphandling ej uteblifvit under de år då priserne, föranledde af en mindre lycklig årsväxt sjelfmant stigit, och såmedelst ej varit i behof af några stegrare.
— Jag får såsom factum åberopa händelsen i Calmar Län vid årets början 1820, da allmänna priset i landsorten var för Kornet 12 och Rågen 14 R:dr Riksgäldssedlar tunnan.
Just då ankom
Directionens kungörelse, att den företog
Spannemåls upphandling samt betalte omkring 15 R:dr Riksgäldssedlar för Kornet och jag vill minnas i6§ R:dr för Rågen.
De som bodde närmare Magazinerne, skyndade begagna detta tillfälle få väl betalt till och med allmogen, boende hela 10 å 12 milen från Calmar, som ej ens hade tillräcklig säd för egna hushålls bergning, följde strömmen, och utforslade Spannemål, i hopp, att vid öppet vatten kunna för bättre pris få tillfälle uppköpa sommarbehofvet.
Bonden återkom, väl försedd med penningar men utan säd.
Han betalte Den 6 Februarii.
145 betalte sina skatter och utskylder, tänkte ej på kommande dagen, utan använde hvad som återstod till uppköp af granlåter till hustrur
Och döttrar af de skåcktäls kringvandrande så kallade Gårdfarihandlande.
Slutligen inställde sig behofvet af bröd och misstaget märktes för sent men då blef, genom ett palliatif, ögonblickets förlägenhet afhjelpt.
SpannemålsDirectionen annoncerade iltlänittgar mot bestämd ränta och fastställda vilkor.
Denna Utväg begagnades både af dem som försålt sin Spannemål och andra behöfvande, ehuru en tesa af mera än 20 mil vid försäljningen, och en lika lång, för att åter på borgen erhålla den fösut försålda Spamnålen, gjorde ett sådant lån tryckande* Likväl upphörde bristen på brödfödan; mert vid årets slut, då kungörelsen ankom, som ålade alla dem hvilka begagnat lånetillfället att genast betala , åtefkom förlägenheten med ökad kraft den erta länte af den andra allt mynt söm fanfls
Utso pades, dels till denna utgifts bestridande, dels till de vanliga utskyldernas liqviderande; och från den tiden?
kari peöningebrlsten beräknas tagit sin början.
Allmänna opinionen har förut redan yttrat sin öfvertygelse att SpanmålsDirectionsInrättningeö kostat
Staten mångfälldigt mera, än hvartill de fördelat kunna skattas som den åstadkommit.
Den är ett monopolium, som Står i rak motsats med jordbrukarens fördelar; som stället odlaren under ett sorrt opåiiil. till Ridd. a. Ad.
Pr. I Band 10. *46 Den 6 Februarii, kalladt förmynderskap; den har på sätt som skedt disponerad^ Capitaler; sorn vållat de drygaste förlaster; men allsingen vinst; den kan aldrig för det inre af landet tillvägabringa någon fördel.
Jag vågar derföre föreslå ett dera denna inrättnings full komliga upplösning, eller ock en ny organisation deraf med föreskrifter för densamma, så beskaffade, att SpanmålsDirection hädanefter blef en gagnande inrättning för det allmänna samt mindre fryckände och kostsam för Statsverket.
Jag får ödmjukast anhålla om remisss af denna min motion till Statsoch OeconomieUtskotten och meddelande till Respective MedStånden.
Friherre Falkenberg, Carl Axek Friherre Wrangel har uti förra Plenum gjort motion om förlängandet af betalningstiden för skulder uti f. d. FilialDisconterne, der^ uti jag till alla delar instämmer; förvissad att, om de uti Skåne till f. d- Disconterne skyldige, nu skulle till fulla beloppet infria sina förbindelser; det säkerligen medförde en stor olycka för denna Province, hvarest uti sednare tider, genom en försvårad afsättning af landtmanna producter, penningebristen blifvit mera tryckande, än på de flesta öfriga ställen uti Riket.
Jag torde derföre få tillägga några ord, förberedande till må hända en lättare afsättning af landtmannens producter, Den (5 Februari!, och dess ej fortfarande alltför låga värde, i förhållande till productionskostnaden j nemligen, att införsel af utländsk Spannemål måtte helt och hållit förbjudas, äfvensom upplagsrättigheten uti Skånska Städerne, såsom gifvande anledning till missbruk, måtte blifva afskaffad; samt att ett uti möjligaste måtto strängt straff matte drabba den, som med oloflige Bränvinspannor så väl på landet som uti Städerne tillverkar Bränvin j hälst ett sådant öfverskridnnde af laglige föreskrifter, åstadkommer menliga följder för den laglydige medborgaren, som derigenom, får sin vahra så väl till afsättning försvårad, som till priset nedsatt.
Om denna min motion af Högloflige Ridderskapet och Adeln gillas, anhåller jag den med de öfrige Respective Stånden måtte blifva communicerad, samt till vederbörligt Utskott remiterad, på det en skyndsam åtgärd härutinnan måtte vidtagas.
Herr Hjerta, Johan Gustaf• Som 1668 års BancoOrdning icke anbefaller någon hemlighet för Bancoangelägenheterna, med undantag af 32 §:s förbud: ”att gifva besked om någon enskildts partie i böckerna:” samt 72 §. uttryckligen föreskrifver: s,att när Riksdag hålles bör räkning öfver he; la BancoVerkets förande emellan Riksdagarne och dess egenteliga tillstånd, inför Riksens 148 Den fi Februarii.
Ständer uppvisas^’ får jag föreslå: att sedan BancoUtskottet nu är organiseradt åt detta Utskott må uppdragas, att ofördröjligen till Rikets Ständer inkomma med utlåtande, huruvida Utskottet anser tjenligt, att med upphäfvande af de, Utaf fordna tiders BancoDeputationer och Utskott gilne föreskrifter, ofvannämnde BancoOrdningens 72 §. åter må sättas i full verksamhet, samt således Bankens tillstånd inför nil församlade Ständer, i alla delar* framläggas.
Denna motion, anhåller jig måtte blifva de öfrige Stånden meddelad Och till BaticoUtskottet remitterad» Kho 8.
Herr Gripenstedt, Jcccbi Då vid nu varande
Riksmöte säkerligen inånga ämnen af vigt, och sorn jag vill hoppas, med gemensam syftning å det allmänna bä^ta, komma att framställas, skulle jag förebrå mig, så val en oförlåtlig liknöjdhet om vårt samhälles gagn, som en föraktlig overksamhet i de mål, som kräfva medborgarens nödvändiga uppmärksamhet och handläggning, om jag icke sökte att väcka mitt Stånds och öfrige
Medständers uppsende på en lika olycklig som rysvärd epoque af Vårt närvarande tidehvarf, då inom vårt eget Fädernesland den allmänna säkerheten hotas af en öfverhandtagande ondska och brottslighet, som Den 6 Februarii. 149 tyckes sätta sjelfva Samhällets lapar i vanmakt och overksamhet, att kupna afböja och hjelpa dess lödder.
Sednare årens allmäntgjorda händelser bevittna huru nästan i alla Prqvincer af Riket de rysligaste mordgerningar blilvit föröfvade: inbråitsstölder , hemgång, mordbrand och lönnmord; fordom cå okända bland oss, under Religionens ljusare fackla, synas nu vid ett ännu upplystare tidehvarf födas näras och tilltaga.