Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Herr Crusenstolpe var en af de Talare, hvilka yttrade sig för det extra anslaget, och jag dagligen framträder inför Allmänheten, införlifvad med den värde Ledamoten till en slags Persona moralis, så anser jag det för min egen tillfredsställelse vigtigt, att denna Allmänhet icke anser mig dela den , nära till panisk fruktan gränsande, farhåga för alla utländska öfversättningar och betydelser af det gamla ärliga Svenska ordet Knut, hvilken farhåga, att dömma af den värde Talarens egna uttryck, utgjort, väl icke den hufvudsakliga driffjädern, men åtminstone en kraftigt verkande stimulus till det nit, hvarmed Herr Crusenstolpe omfattat denna angelägenhet.
Herr Dalman, Lars Johan, förenade sig med Herr Hjerta.
Herr Rosengvist, Fredrik Leonhard, anmälte äfven till protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns omförmäite beslut.
.9 i3o
Den 3 No veml) er e. ra.
Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande:
Att öka deras antal, som vilja bereda nya utgifter för det allmänna, är visserligen icke min mening.
Men jag skall deremot alltid anse som en helig pligt, alt påkalla rättvisans uppfyllande emot hvarje medborgare.
— Af denna senare anledning har jag funnit mig uppmanad att väcka den motion: att då Högstsalig Konung Gustaf III, glorvordigst i åminnelse, ovillkorligt och utan något undantag i sitt testamente förordnat och befallt, att de personer, hvilka vid Konungens död befunnos i Hans Maj:ts enskilta tjenst, skulle äga och behålla de löner, som de då innehade, och Herr Majoren Gustaf Grönhagen då, såsom Page, åtnjöt en lön af i5o R:dr, hvilken han aldrig förverkat, och hvilken aldrig blifvit honom fråndömd, fastän samma lön sedermera icke utgått; Page lönen ifrån och med år 1829 och allt framgent må Herr Grönhagen tillgodokomma.
Denna motion har icke i ordentlig motionsväg förut inkommit; ty Herr GrönhagenMiar blott vilkorligt, vid återremissen af StatsUtskottets Betänkande N:b 152 om I11- dragningsStaten,. begärt, att, i händelse han icke skulle få uppbära sin Page-lön för den tid utbetalningen deraf upphört, honom åtminstone måtte tilläggas samma lön från och med början af år 1828 eller 1829, och allt 1} c n 3 November e. in. framgent under dess öfriga lifstid.
Att Herr Grönhagen icke bestämt årtalet 1828 eller 1829 anser jag vara den enda orsak, hvarföre Utskottet afstyrkt hans begäran, ty Utskottet älskar och hör älska bestämdhet.
Denna Herr Grönhagens lagliga rättighet grundar sig emedlertid på Högstsalig Konungens testamente, hvilket, då det i allt annat blifvit gällande, följaktligen hör vara det äfven när fråga är om en gammal Officer, som håde i krig och fred troget tjenat sitt fädernesland.
Konung Gustaf III:s testamente innehåller icke, att de, som vid Konungens olyckliga död voro Hans Maj:ts enskildte tjenare, skola hafva deras löner, endast tills dess de lingö några andra motsvarande.
Nej, det innehåller tvertom ganska bestämdt, att de, utan något sådant eller annat förbehåll, ovillkorligt i deras lifstid skola bibehålla de löner, som deras Höftjenster medförde.
Det är således, efter min öfvertygelse, ett våld och ett bevis på alltför litet deltagande uti den vördnad och erkänsla, som efterverldeil är skyldig denne store Konungs minne, att beröfva Herr Grönhagen sin Fågelön för hela den tid han deraf varit i saknad, och såsom den oförklarligaste och yttersta orättvisa måste det anses, om han ej tillägges densamma från och med 1829 och allt framgent.
— Att vid detta tillfälle åberopa Kongl. Kungörelsen af den 19 Augusti 48 H.
9 Den 3 N o v e ra b e r e. m. 1802 såsom skii! för prescriptionstids beräknande, anser jag vara orikligt, oell alldeles icke hit hörande, enär samma Kongl. Författning handlar om fordringar i grund af contract, särskildt beting, öfverenskommelser och dylikt, hvarom här alldeles icke är fråga?
Öfvertygad, att Rikets Ständer lika mycket älska rättvisa, som att de icke på bekostnad af den oförgätlige Konungens yttersta vilja skola kunna undanrödja verkan af hvad Konungen förordnat, gör jag mig förvissad, att denna min motion ej skall afslås.
Jag bar, utom fullkomlig rättsgrund, äfven billighet och consideration på min sida.
Helt nyligen har Ridderskapet och Adeln tillagt Herr f. d.
Landshöfdingen Hans Järta en årlig pension af 2000 R:dr B:co; tvärtemot Pensionsförfattningarnes föreskrift, har äfven Herr ÖfversteLieutenant de Mottoni, med afvikelse från gällande författningar, fått sig tillagd en pension af 600 R:dr;och är det då icke billigt, att när man låter ädla och upphöjda tänkesätt göra undantag från författningar, man bör hysa samma tankar, då fråga är att göra rätt, och låta en landsman komma i åtnjutande af sina lagliga rättigheter?
Desse frågor äro ställde till så väl StatsUtskottets värde Ledamöter, som hvarje Representant af nu församlade Ständer; och då härvid tillika bör komma i beräkning, att Rikets Ständer på RiksStnten oafkortadt uppfört alla de per - Den 3 November e. m. söner, hvilka Högstssalig Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertina uti sitt testamente förklarat böra, såsom Hennes Kongl. Höghets enskildta tjenare, åtnjuta de löner, hvilka de vid Hennes Kongl. Höghets frånfälle uppburit, samt Rikets Ständer sålunda ådagalagt sin vördnad för hvad en Wasaältens medlem förklarat vara sin yttersta vilja, så bör det icke kunna förmodas, att hvad en Konung af samma älskade ätt i sina sista stunder förordnat, kan öfverlämnäs åt glömskan, och anses icke förtjena ringaste afseende, blott för att få lumpna i5o R:dr B:co besparade i några få års tid.
Jag anhåller vördsamt om remiss häraf till StatsUtskottet, jemte det jag får begära, alt StatsUtskottet täcktes låta denna min motion ostympad och ordagrant intagas uti det afgifvande Betänkandet, så att icke blott excerperade bitar, utan hela motionen oafkortad, må komma till Rikets Ständers kännedom.
Herr Skogman, Carl David, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Då utan tvifvel flera jemkningsfrågor uppstå i följd af RiksStåndens olika beslut rörande tullafgifterne på inkommande och utgående varor, samt förutses kan, att, oaktadt all möjlig skyndsamhet vid dessa frå - i34 Den 3 November e. ni. görs afgörande och expeditionens uppsättande, den föreslagna nya Tulltaxan ej kan förr än emot slutet af innevarande år varda till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverleinnad; så får jag, med afseende så väl å den för Taxans pröfning oell utfärdande erforderliga tid, som å angelägenheten deraf, att de förändringar i afgifternes belopp, hvilka komma alt äga rum, åtminstone någre månader förut blifva allmänt kände, vördsamt föreslå: Att Ridderskapet och Adeln behagade för sin del besluta, att de förhöjningar eller nedsättningar i tullafgiftcrne på inkommande och utgående varor, som vid denna Riksdag varda af Rikets Ständer vidtagne emot hvad nu gällande Tulltaxa innehåller, icke skola träda i verkställighet förrän ifrån och med den i Maj 1800; samt att Ridderskapet och Adeln ville inbjuda de öfrige RiksStånden att i detta beslut sig förena.
Herr Thanij, Wolrath:
Jemte det jag tillstyrker bifall till hvad Herr Skogman begärt, tar jag mig friheten påminna, att 1823, då samma händelse inträffade, beslöto Rikets Ständer, att den nya Tullförfattningen icke skulle gälla förr, än den 1 Januarii iSaö.
Enär Herr Skogman nu begärt, att den nya Tulltaxan måtte utfärdas till efterlefnad ifrån den 1
Maj nästa år, instämmer jag deri så mycket heldre, som föga eller ingen Tull före denna tid torde komma att erläggas.
Den 3 November e. m. i35 Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik:
I Herr Skogmans förslag instämmer jag, emedan detsamma röjer en omtänksam välvilja emot de trafiqueralide, och hvar och en, som med utrikes handels-transaktioner sig befattar, hvilka af Tulltaxans skyndsamma framkommande, och tidig upplysning om TuIIförfattningarnas förändring, nödvändigt skola draga nytta.
Om taxan tager sin början sned den i Maj, torde detta blifva en tillräcklig rättelse för nästa års förtullningar, emedan, utom ifrån Nederlagen, högst få ske innan den tiden; och då Rikets Ständers Utlåtanden om Tullförfattningarna troligen icke kunna till Regeringen ingå före December månads utgång, synes den af StatsSecreteraren för Financerne föreslagne tid för Taxans och Författningarnas utarbetande icke vara för mycket tilltagen.
Å nyo föredrogs StatsUtskottets den 3o sistlidne October under N:o3i5 aflåtne, och samma dag eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut i några delar af Statsregleringen.
I anledning af Utskottets berättelse, angående RiksStåndens skiljaktiga beslut i frågan rörande medel till haslafvelns förbättrande, föredrog Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken nu Herr Ribbings, Arvid, den 21 sistlidne October e. 136 Den 3 November e. m. m. på bordet lagde hemställan, att de öfrige RiksStånden måtte inbjudas, att instämma i Ridderskapets och Adelns den 14 i sistnämnde månad f. m. fattade beslut, att underdånig anhållan borde bos Kongl. Majit framställas derom, att Kongl. Majit täcktes vid nästa Riksdag låta för Rikets Ständer i nåder framlägga en utarbetad plan, som ej mindre upptoge det tillstånd, hvaruti de för hästafvelns befrämjande varande anstalter sig befinna, än äfven hvilka åtgärder Kongl. Majit kunde anse böra för framtiden följas, tili vinnande af de i ekonomiskt och militäriskt afseende så diögst vigtiga ändamål, som med dessa anstalter åsyftas.
Jag har ingenting emot den föreslagne inbjudningen; men anhåller att få göra den anmärkning vid ordalagen i Ridderskapets och Adelns beslut, att ordet plan må utbytas emot ordet berättelse.
Man kan icke göra upp en plan, huru hästafveln för närvarande befinner sig; men väl en berättelse derom, hvarpå man sedan grundar en plan för framtiden.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att någon ändring uti Ridderskapets och Adelns beslut nu ej kunde äga rum; utan att fråga endast vore, huruvida Ridderskapet och Adeln behagade bifalla Herr Ribbings hemställan angående den föreslagne inbjudningen.
Den 3 November c. m. i37 Uppå derefter af Hans Excellence framslälde serskilte propositioner, först till bifall och sedan till alsing A Herr Ribbings ifrågavarande hemställan , blef densamma sluteligeu af Ridderskapet och Adeln afslagen.
Angående Utskottets anmälan om Riks»Ståndens skiljaktiga beslut i frågan om uppförande pä Allmänna Indragnings Staten af det arfvode 1,600 R:dr B:co Hans Excellence 111. m. Herr Grefve Rosenblad i egenskap af f. d. Gener alTullDirectionens Ordförande uppburit.
Jag får blott vördsamt hemställa, om votering i Förstärkt
Statsutskott får anställas öfver en fråga af denna beskaffenhet, hvilken, då den af två Stånd blifvit afslagen, synes redan vara förfallen.
Frågor om penninge-anslag har man aldrig brukat låta förfalla, utan alltid låtit deni gå till Förstärkt Statsutskott; helst de Stånd, hvilka sagt ja, äro lika berättigade att få sin vilja fram, som de, hvilka sagt nej.
Vid afgörande af detta ämne kommer ock i betragtande, att, så vidt jag kan erinra mig, frågan är om en pension, hvilken hittills utgått.
Således måste man på något sätt besluta om den saken, hvilken icke kan förfalla. 138 Den 3 November e. m.
Jag får blott erinra, att det är en proposition, som Kongl. Maj:t framställt, och således torde det icke vara lämpligt, att den blifver utan svar.
Samma anmärkning ämnade äfven jag göra.
Det har aldrig handt, att man lemnat en Konungens framställning utan svar.
Det faller väl alldeles af sig sjelf, att Konungens Proposition måste besvaras; men å andra sidan är det angeläget att veta, antingen frågan handlar om en pension eller om ett arfvode.
Är det en lön, kan den icke ens grundlagsenligcn beviljas ett Civilt StatsRåd.
Är det åter en pension, blir saken annorlunda beskaffad.
Då Ridderskapet och Adeln förra gången fattade dess beslut i saken, nyttjades ordet arfvode.
Jag gör denna anmärkning, emedan jag anser ett arfvode icke kunna lemnäs åt ett StatsRåd; men väl en pension kunna tilldelas den ena eller andra Embetsmannen i Riket.
Att Konungen får svar på sin Proposition, faller af sig sjelf, ehvad frågan förfaller, eller icke; ty expeditionen kommer i förra händelsen att innehålla, att två Stånd stannat emot två, och att frågan sålunda förfallit.
Hvad sjelfva saken angår, tillstyrker jag den af allt hjerta i egenskap af pension, och bestrider den blott under namn af arfvode.
Den 3 November e. m. Herr Cederschjöld:
J;ig är förekommen af elen sista Talaren derutinnan, att svar på Propositionen i allt fall icke uteblifver.
Huruvida arfvode må beviljas, bekymrar mig föga; det är blott för formens helgd jag nitälskar.
Jag har gjort mig den föreställningen, att då detta ämne icke egentligen tillhör Statsregleringen, frågan, enligt 75 §.
Riksdagsordningen, bör anses afslagen, när två Stånd deruti stannat emot två.
Af egen erfarenhet vet jag praxis vara den, att anslagsfrågor, uti hvilka två Stånd stadna emot två, hänvisas till afgörande i Förstärkta StatsUtskottet, äfven om anslaget blifvit af enskild Riksdagsman allena begärdt.
Yid förra Riksdagen väckte jag fråga om ett anslag till Vettenskaps Akademien.
Två Stånd stadnade emot två; saken gick till Förstärkta StatsUtskottet och bifölls, ehuru tvänne Stånd, och jag tror äfven StatsUtskottet, förut afslagit motionen.
Samma behandlingssätt bör i detta fall destomera iagttagas, sorn framställningen bärrört från Kongl. Maj:t, och ett bestämdt svar derå måste lemnäs, antingen det blifver jakande eller nekande.
Sluteligen får jag i anledning af Friherre Cederströms yLtrande om skillnaden emellan arfvode och pension erhindra, att vi nu icke kunna företaga målet för 3:dje gången, utan blott bestämma, huruvida Vo - De 11 3 November e. m. teringspropositionen är vigtig, eller om elen Lör till Utskottet återförvisas, i fall det origtigt kallat anslaget för arfvode. / Herr Tham, Wolrath:
Frågan är nu endast om Voteringspropositionen.
Då Konungen begärt, att det arfvode, H. E.
Herr Grefve Rosenblad innehade såsom Ordförande i GeneralTullSlyrelsen på TullVerkets Stat, må öfverflyttas på Allmänna IndragningsStaten, lärer frågan otvifvelaktigt angå ett Statsanslag, och RegeringsFormen hänvisar dylika frågor tydligen till Förstärkt Statsutskott.
Grefve af Ugglas, Gustaf: 6g §.
Uppstå, antingen hos Riksens Sländers Plena gemensamt, eller uti något af RiksStänden, betänkligheter att antaga hvad StatsUtskottet tillstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande, — — — — då böra de skäl anföras, på hvilka sådane betänkligheter sig stödja, samt meddelas StatsUtskottet, — — — — Stadna två Stånd emot två, då skall StatsUtskottet f örökas med så många Ledamöter af RiksStåndén i vanlig ordning valde, att de blifva 3o af hvarje Stånd.
Detta serskilda Utskotts Ledamöter röste sedermera samfäldt och icke efter Stånd, med slutna sedlar, till ovilkorligt antagande eller förkastande af hvad StatsUtskottet tillstyrkt blott„ i de frågor, hvarom RiksStånden varit af skiljaktiga tankar, kommande Den 3 November e. m. de fleste sålunda röstandes mening att gälla såsom Rikets Ständers beslut.
Nu iir denna pension ifrågasatt att uppföras på IndragningsStat.
Detta måtte således höra till Statens reglerande, och deraf vara en följd, att frågan bör af Förstärkt Statsutskott afgöras.
Med Grefve af Ugglas förenar jag inig fullkomligt, att om frågan vore om en pension, borde den af Förstärkt Statsutskott afgöras.
Men då i Yoteringspropositionen frågan är om ett arfvodej påstår jag, att detta ord måtte utbytas emot ordet pension.
Är frågan om en lön, så kan den icke bifallas ens af alla fyra Stånden, ty den är då en olaglighet.
Då Friherre Cederström så mycket fäster sig vid ordet arfvode, skulle jag tro att rätta vägen för honom varit, att i ConstilntionsUtskottet beklaga sig deröfver, att ett sådant blifvit tilldeladt ett i tjenst varande StatsRåd.
Jag ber dessutom få fästa uppmärksamheten på det oskyldiga i misstaget af ord härstädes, emedan frågan verkligen är om ett arfvode, som H. E. Herr Grefve Rosenblad förut åtnjutit på TullStaten, och hvilket icke lärer kunna anses annorlunda än som ett slags pension, ehuru det icke blifvit så benämdt, måhända för att icke synas1 gifva pension åt en i tjenst varande Embetsman.
Då Friherre Cederström gör en så bestämd åtskillnad emel - Den 3 November e. m.
Ian orden pension och arfvode, önskar jag, att han äfven ville vara så god, och läsa upp det ställe i Grundlagen, hvarest denna skillnad finnes utsatt, på det man måtte få något säkrare att rätta sig efter, än hans hlotta utsago.
Herr Skogman yttrade, att han vore förekommen af Herr Hjerta, och förenade sig med honom.
Det är allenast i afseende på redactionen afVoteringspropositionen, jag her få erindra,att, såsom det föreföll mig, Nej-propositionen icke innehåller en så bestämd motsatts till Ja-propositionen, att det ju skulle kunna hända, att i fall Nej-propositionen vinner, pensionen ändock på annat sätt kan komma att fortfara.
Jag anhåller derföre om den förändring i Voteringspropositionen, att om Nej vinner, kommer all fråga om pension för H. E. Herr Grefve Rosenblad, att förfalla.
Jag kan icke instämma iden siste Talarens åsigt, och tror, att StatsUtskottet gjort rätt att icke sätta i fråga, att förbjuda ett penningeanslag, som Konungen i alla fall kan bevilja, om lian finner det kunna beredas, af Extra Utgiftsmedleu, eller i annan väg.
Något annat förslag af Utskottet hade varit att öfverskrida den gräns, inom hvilken Utskottet bör hålla sig.
Den 3 November e. m. .43 Herr Crusenstolpe:
Jag är i sanning förundrad att höra den sista Talaren yrka så liten helgd åt Rikets Ständers heslut, att Förstärkta StatsUtskottet skulle helt och hållet votera om Påfvens skägg.
Konungen kari väl af extra inkomster, eller egna medel, bevilja IJ. E. Herr Grefve Rosenblad en pension; men om Nej vinner 1 Utskottet, måste man väl förutsätta, att den icke kan hvarken på Rikets Ordinarie Stat eller TullStaten uppföras.
Hans Ex cellen ce Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adelil förblef vid dess i ämnet redan fattade beslut.
Hvarefter Hans Excellcnce gjorde Proposition till återremiSs af den i ämnet förcslagne Voteringspropositionen.
Ropades starka Nej, blandade med Ja.
Uppå derefter framställd Proposition godkände Ridderskapet och Adeln ifrågavarande Voteringsproposition.
Cederström: Sedan Fiidderskapet och Adeln nu godkänt Voteringspropositionen, får jag för ruin enskildta del förklara, att jag icke kan i detta beslut instämma.
Först och främst emedan den alldeles icke innebär del vilkor, sorn en Voteringsproposition bör innefatta, att om Nej vinner, kommer arfvodet att upphöra, utan »44 Den 3 November e. m. det kan ändock utgå af en annan fond; och sedan emedan den innehåller ordet arfvode , sorn icke ens kan af Rikets Ständer åt ett StatsRåd beviljas.
Jag får blott erindra, att då ordet arfvode blifvit nyttjadt i den Kongl. Propositionen, har icke eller Utskottet kunnat antaga något annat.
Jag reserverar mig mot Voteringspropositionen, äfvensom emot den theori Herr Hjerta framställt, att, ehuru arfvodet afslås på IndragningsStaten, det ändock må kunna fortfara på en annan Stat.
Då Herr Crusenstolpe får läsa Protocollet, sedan det blifvit justeradt, lärer han väl finna, att jag alldeles icke talat om någon Stat, utan om Extra Utgiftsmed/en.
Jag kan ej besvara den siste Talarens yttrande, innan jag får läsa Protocollet.
Jag skall en annan gång afbida Protocollsjusteringen, innan jag inlåter mig i discussion med Herr Hjerta.
I afseende å alla öfrige punkter i Förstärkta StatsUlskottets Memorial, beslöt Ridderskapet och Adeln, uppå derom särskilt framstälde propositioner, att, under förblifva ii de vid dess, rörande de i berörde Memorial omförmälde frågor, fattade beslut, god - D e ti 3 A o v c m b e r e. m. 145 godkänna de af Utskottet föreslagne voteringsproposi tioner.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 3i sistlidne October under N:o 3i^ aflutne, och den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, angående RiksStåndens beslut i fråga om beräkningen af Taffelpenningar för visse Embetsman; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial borde läggas till handlingarne.
Föredrogs å nyo och remitterades till StatsUtskottet Herr Hjertås, Guslaf Adolph, den 28 sistlidne October e. m. på hordet lagde motion, att, till hästafvelns förbättrande, medel måtte, i mån af behofvet få, under vissa bestämda vilkor, lånas utur deni RiksgäldsContoret befintlige så kallade HingstmedelsCassan.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMcirskalken tillkännagaf, att Grefve Hamilton, Gustaf Wathier, och Herr Berg von Linde, Johan Albert, afsagt sig att vara Ledamöter, ddh förre i StatsUtskottet, och den senare i Lagutskottet; i följd hvaraf Hans Excellence anmodade Ridderskapets och Adelns Herrar Electorer, att nästkommande Thorsdag sammanträda för alt efter desse Herrar utse nya Ledamöter uti nämnde Utskott. 10 14-G Den 3 November e. m. Å nyo föredrogs LagUtskotlets den g sistlidne September under N:o 98 afgifne, och den 25 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, öfver väckt motion om stadgande, att förskrifningar skola, för att vara gällande, ställas till viss man; 111. m.
Sedan Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tvänne gånger framställt särskilte propositioner dels till bifall dels till afslag å LagUtskottets Betänkande, och berörde propositioner blifvit med Ja och Nej besvarade; fann Ridderskapet och Adeln slutligen godt att detsamma afslå.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, anmälte till protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut.
Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard: Sedan Ridderskapet och Adeln afslagit LagUtskottets Betänkande N:o 98, hvarigenom Utskottet tillstyrkt bifall till min motion om stadgande, att förskrifningar skola, för att vara gällande, ställas till viss man, genom hvilken motions afslående det åsyftade correctivet mot procenteriet således är ansedt otjenligt; får jag, i anledning deraf, väcka den motion, att 6 §. i 9 Capitlet HandelsBalken må alldeles upphöra, och att hvar och en må äga rättighet betinga sig så stor ränta han behagar.
Motivet är det, att då Lagstiftaren ansedt sig icke böra träda emellan i fråga om sjelfva capitalet, eller förbindelsen derpå, synes Lagstiftaren icke el - Den 3 November e. m. i/Jj « ler böra träda emellan i fråga om hillänget, som jag kallar ränta.
Jag anhåller vördsamt om remiss till Lagutskottet, samt om communication med de öfrige Respective RiksStånden.
Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 3o sistlidne Septemper under N:o io g afgifne, och den i3 derpåföljde Octobej; på hordet lagde, Betänkande öfver väckt motion om uppliäfvande af Kongl. Brefvet den i 7 October 1778 angående förekommande af Barnamord.
Företogs till pröfning LagUtskottets den 10 sistlidne October under N:o 113 afgifne, och den 36 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående rättighet för Patroulle, Post, Vaktkarl eller Fångförare, alt, genom bruk af skjutgevär, söka förekomma Fånges flykt.
Herr Rosenqvist_, Fredrik Leonhard uppläste följande:
Då jag afgifver mitt yttrande i detta för samtid och efterverld så märkvärdiga ämne, gör jag mig sjelf den fråga, om jag är i Sverige, hvarest skall finnas en Constitution, som tryggar folket vid frihet till lif och egendom; och en Regering, som skall 48 H.
10* D c n 3 N o v e in b e r e. m. vaka öfver, att denna Constitution biifver uppfylld, och som svurit alt efterlefva densamma.
Är det uti detta Sverige, der man säges framskrida på bildningens, upplysningens och frihetens bana, man skall få propositioner, som förnedra menskligheten, som kränka de heligaste natur-rättigheter, och som sätta medborgare utom Lagen.
Uti hela den civiliserade verlden är en sådan Lag ännu okänd.
Men i det upplysta Sverige, sorn är stolt öfver att hafva milda och goda l^agar, der skall ett system införas, hvilket gör det grufligaste våld på natur- och menniskosätt.
Förliden Riksdag, eller för feni år tillbaka, blef en sådan proposition lill Rikets Ständer gjord, men af Lagutskottet afstyrkt, samt af Rikets då församlade Ständer afslagen.
Då bade således LagUtskottets
Ledamöter en bibehållen känsla förvarad från sina förfäders rena, okonstlade aktning för natur- och folkrätt; de ville icke låta åt godtycket uppoffra ett menniskolif utan dom och ransakning.