Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förblifver alltså vid min mening, att 18 och 19 böra qvarstå orubbade, men hemställer, att Ridderskapet och Adeln, såsom jag förut föreslagit, må förklara, att Ridderskapet och Adeln väl å ena sidan finnér nödvändigheten deraf, att genom en författning bestämmes grunden, hvarefter redan meddelade gemensamma inteckningar i flere fastigheter böra å desse fördelas, när de kommit i olika ägares händer, men anser å andra sidan olämpligt, alt under namn af Lagförklaring vidtaga stadganden, hvilka borttaga och förändra nu befintlige föreskrifter uti Inteckningsförordningen, nemligen 1:0 stadgandet uti 18 §., hvarigenom tillätes att med samtelige inleckningshafvares bifall en del af intecknad pant kan derifrån lösgifvas, och hela skulden å återstoden öfverflyttas; 2:0 19 §:s föreskrift, hvarigenom sednare in - Den ii November e. m. teckningshafvare berättigas, att då fastigheterne ännu äro uti gäldenärens band, få tillgodonjuta den förmån, att den äldre gemensamma inteckningen först uttages utur den fastighet, som ej är med annan inteckning besvärad, och de öfrige således lemna en större tillgång till gäldande af sednare inteckningar, än som genom den gemensamma inteckningens fördelande skulle uppkomma; och 3:o den väsendtliga förändring uti nu gällande inteckningslagar, att fordringsägaren, som hitintills ägt full säkerhet för sin fordran, så snart alla fastig— lieterne uppgingo till den gemensamma inteckningens belopp, skulle äfventyra förlust deruti, om någon af fastigheterne icke vid utmätnings-auction uppginge till den summa, sorn i mån af taxeringsvärdet derå borde belöpa.
På dessa skäl, och då det synes betänkligt, att vidtaga stadganden, som tilläfventyrs skulle rubba det förtroende inteckning i fast egendom borde äga, torde Ridderskapet och Adeln, med ogillande af Utskottets förslag till förändring af 18 och I9§§. af InteckningsFörordningen , besluta, att berörde §§. komma att förblifva oförändrade, sådane de nu lyda; dock med den förklaring, att 19 §. väl föreskrifver sättet för gemensam intecknings gäldande utur flere fastigheter, då desse äro uti gäldenärens eller en ägares hand; men icke utstakar i6o
Den ii November e. rn. elen andel särskilde ägare af fastigheter, som gemensamt äro för skuld intecknade, böra uti densammas gäldande taga; i hvilket sednare afseende Ridderskapet och Adeln torde anse följande föreskrifter böra stadgas, nemligen: 1:0
Har fastighet, som jemte annan eller flere fastigheter blifvit för gäld intecknad, sedermera kommit uti annan ägares hand, då må väl inteckningshafvaren derutur söka och erhålla betalning för hela sin fordran; men ägaren eller sednare inteckningshafvare äro berättigade att yrka, det den öfriga inlecknade panten jemväl må genast utmätas och försäljas till gäldande af den del utaf den intecknade skulden, som derå belöper. 2:0 Skola fastigheter, som för gäld gemensamt äro intecknade, på offentlig auction försäljas, och äro särskilde personer deraf ägare, då skall hvarderas fastighet särskildt utbjudas, antingen bel eller styckad, på sätt lämpligast finnes.
Räcka de erbjudue köpeskillingarne sammanlagde icke till gäldande af hela skulden, och fordrar inteckningshafvaren, att fastigheterne skola gemensamt i ett slag utbjudas och försäljas, då bör sådant ske, och varde det sednare budet gällande, derest detsamma är högre än de föregående; i annat fall blifva desse bestående.
Hvad för bela panten samfäldt - Den m November e. rn. ifir laid t således högre bjudes, skall å hvarje ägares del deraf, i mån af den särskildt derföre erbjudne köpeskilling, fördelas och dertill läggas. 3:o
Den således för hvarje del af panten erhållne köpeskilling utgör det belopp, i mån hvaraf densamma bör för den intecknade gemensamma gälden ansvara, och varde densamma, efter det förhållande summan af alla köpeskillingarne har till hvar och en af dem särskildt, lill gäldande deraf fördelad. 4:o
Finnes uti endera fastigheten äldre inteckning än den gemensamma, då bör densamma af köpeskillingen derföre först utgå, och endast återstoden tagas i beräkning vid bestämmande åf dess delaktighet uti gemensamma gälden. 5:o Fordrar ägare af fastighet, som gemensamt med annan är intecknad för gäld, att få dess andel deruti bestämd, utan att densamma må å offentlig auction försäljas; då må till grund derföre tagas det till allmän bevillnings erläggande åsatte värde för tlet år, då inteckningen söktes, eller om sådan uppskattning å den tid ej ägt rum, den bevillningsuppskattriing, sorn efter den tiden först hållen är.
Är någondera af fastighetsägarne eller inteckningshäfvaren med värdet missnöjd, och kunna vederbörande 49 H. 11 1Ö2 Den ii November e. m. ej derom sig förena, håfve våld alt fordra den faslighetens utbjudande å offentlig auction, hvars tillräcklighet till gäldande af den derå belöpande andel af skulden sättes i fråga.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde proposition till bifall af LagUtskottets förevarande Utlåtande.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt, att, med afslag å LagUtskottets Utlåtande* gilla det förslag Herr Stråle framställt.
Herr Hjerta> Gustaf: Herr Stråles förslag äger väl den tydlighet, alt det kan antagas, men jag hemställer, om det icke i afseende å den nuvarande 19 §. innefattar en ■ Lagförklaring, och huru vida Rikets Ständer hafva rätt att befatta sig med Lagförklaringar.
Herr Stråle: Hvad angår Ständernes rätt att afgifva Lagförklaringar, får jag erinra, att Ständerne äfven under denna Riksdag flera gångor inkommit till Kongl. Maj:t med förslag till Lagförklaringar; och då den förändring, som af mig blifvit föreslagen, innefattar godkännande af åtskilligt, som 19 §. förut innehåller, men tillika förklarar en viss del deraf, vet jag ej, hvarföre Den ii N o v e ni b e r e. m. man icke också må uttrycka, att man förklarar och icke upphäfver Lagen.
Jemte erinran att 1818 års InteckningsLag är stadgad gemensamt af Konung och Ständer, hör jag påminna, att en förklaring af Lag mätte kunna föreslås äfven af den Lagstiftande Magten, fastän den Lagskipande fått rättighet, alt i främsta rummet tolka dess rälta mening.
Om äfven Herr Hjerta icke har alldeles orätt i sin anmärkning, hemställer jag dock, om icke, för att undgå den retroactiva verkan jag förut omtalat, man heldre bör antaga en Lagförklaring, och således bifalla Herr Stråles förslag.
Hans Excellence Herr Grefven och LcindtMarskalken framställde ånyo proposition till bifall å LagUtskoLtels Utlåtande.
I anledning hvaraf Hans Excellence åter hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt, att, med afslag å LagUtskottets Utlåtande, antaga det af Herr Stråle framställde förslag.
Herr Printzensköld} Carl: Sedan Ridderskapet och Adeln numera antagit Herr Stråles förslag, vågar jag vördsamt hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln täck4y H. 11 * Den ii November e. rn. tes inbjuda de öfrige Respective MedSlåilden att deruti deltaga.
Hans E.Tcellence Herr Grefven och Landt Mar skal ken frågade, om Ridderskapet och Adeln biföll Herr Printzenskölds hemställan, angående inbjudning lill de öfrige RiksSlånden att förena sig uti det beslut Ridderskapet och Adeln nyss fattat.
Föredrogs ånyo och bifölls Stats-, Revil 1 ni ngs- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 21 sistlidne October under N:o 88 afgifne, och den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte motioner om en förbättrad organisation af Tullverket m. m.
Vid förnyad föredragning bifölls Stats-, Bevillnings-, Banko-, Lag- samt Allmänna Besväs- och EkonomiUtskottens den 22 sistlidne October under N:o 8g afgifne, och den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående väckte förslag till grunder för ett förändradt Statshushållnings-och Beska ttnings-system.
Föredrogs ånyo och bifölls Bevillningsutskottets den 11 sistlidne September under Nio 45 afgifne, och den 21 i samma Den ii November e. m. 165 månad e. m. på bordel lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 26 förut meddeldte Betänkande, om tull å spannmål*
Vid förnyad föredragning gillades följande från StatsUlskotlet ankomne, och den 8 sistlidne Oclober e. rn. på bordet lagde, Utlåtanden:
Af den 24 sistlidne September:
N:o 2^4- I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o p6 förut meddeldte Betänkande, i afseende på åtskillige uti RiksgäldsContoirets räkenskaper balancerade fordringar och tillgångar, Af den 3 sistlidne October: N:o 284.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 216 förut meddeldte Betänkande, angående verkställd granskning af redogörelsen öfver tvenne Krulförsäljning-s-exped i tioner.
Föredrogs ånyo Stats-, Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 22 sistlidne October under J>J:6 poafgifne, och den 6 i denna månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af åtskillige motioner, om förändring i sättet för Grundräntornas eiler Kronotiondens utgörande. i66 Den ii November e. rn.
Principen för all Markegångssättning bör vara ortens gängse medelpriser.
Då man känner, huru det tillgår med Markegångssättningen, att nemligen Allmogen uppgör den på sammankomster i Församlingarne och Häraderna, kan man ej befara, att den blir för hög.
Hitintills hafva så väl Räntetagarne, sorn Räntegifvarne, haft lika och ömsesidiga rättigheter.
Om Markegången varit för hög, hafva Räntegifvarne kunnat lemna tionden in natura; har Markegången varit för låg, hafva Räntetagarne kunnat fordra sin tionde in natura.
Genom detta Betänkande åter hafva Räntetagarne alldeles ingen fördel, men Räntegifvarne all fördel på sin sida, emedan de ensamt hafva optionsrätt, alt gifva hvad de vilja före Thomae dag.
Allmogen, som förut vanligtvis alltid satte Markegången för låg, har nu en stor fördel att sätta den ännu lägre.
Då rättsförhållandet tyckes fordra ömsesidiga fordringar och rättigheter, men detta Betänkande blott innehåller ensidigheter, skall jag anhålla om afslag å detsamma.
Friherre Cederström , Jacob: Den sista Ledamoten har yttrat, att derigenom, att man gifvit Räntegifvarne optionsrätt, skulle den omständighet inträffa, att
Markegången blef alldeles för låg och under det rätta värdet.
Detta kan dock alldeles, icke inträffa, enär den Committé, som har sig Den ii N o v e ni b e r e. 111.
167 uppdragit att sätta Markegången, består till hälften af Räntegifvare och Räntetagare.
Jag ser då ej hinder för Räntetagarne, att få priserne enlige med verkliga förhållandet, ty, om de icke blifva de i orten gängse, kan det i besvärsväg rättas.
Hvad det åter beträffar, att Räntetagarne ej få tillgodonjuta sin rätt, är detta ett missförstånd, ty om Räntegifvare!) vill betala sin tionde in natura, och uppsäger densamma, har han dubbel forsellön att betala, och om han ej gjort det före Thoms dag, bar han ingen rätt att uppsäga den, men Räntetagaren har deremot rätt att lill den i5:de eller 2o:de Januarii uppsäga den att lefvereras in natura.
Hvad den värde Ledamoten således yttrat om ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, som skulle vara förnärmade, är blott fictift, ty om Räntetagaren vill hafva spannemålen in natura, kan den köpas för lösningspriset med forlönen, och det ankommer på honom sjelf.
Jag tillstyrker bifall å Betänkandet, såsom väl grundadt.
För min del kan jag ej finna annat än att Friherre Cederström har rätt, då han sagt, att Räntetagarnes fördel är genom Betänkandet lika väl bevarad, som Räntegifvarnes, och jag undrar, om man ej skulle kunna drifva hans satts längre, och säga att Räntetagarnes fördel är bättre bevarad, än Räntegifvarnes, enär uppsägning linnes å båda sidor, men Räntegif - Deu ii November e. m. värne dessutom hafva skyldigheten alt betala dubbel forsellön.
Hvad beträffar det inflytande, sorn skulle äga rum af Räntegifvare inom MarkegångsGommittéerna, så har Friherre Cederström upplyst om den föga cbanee, som Räntegifvarne äga, tia MarkegångsCommittéen beslår af hälften Räntegifvare och hälften Räntetagare.
Man har dessutom af erfarenheten sett, att örn af de 2/j.
Länen Markegåugen varit för låg i 8 a io, har den i alla de andra Länen varit för hög.
För min del kan jag dessutom icke undgå att yttra min förundran deröfver, att Utskotten så litet behjertat Friherre Palmstjernas motion, hvars antagande skulle hafva beredt en öfvergång från det felaktigabeskattningssystemet, att
Räntegifvarne under missväxtår blifva mera betungade, än under de goda åren, och att
Löntagarne under de goda åren icke hafva hvad de behöfva.
Detta hade kunnat afbjelpas genom Friherre Palmstjernas förslag, om icke Utskotten tagit sig ett svepskäl, att afstyrka detsamma* deraf att han begått ett misstag i afseende å Frälseräntan; hvilket Utskotten likväl kunnat afstyrka, men ändock tillstyrka sjelfva motionen.
Hans förslag hvilade på den omständighet, att man skulle taga de fem föregående årens medelpris till Markegång, d. v. s. att MarkegångsCommitteen, sedan den uppgjort FörslagsMarkegång för gående året, borde summera fem års priser, och deraf laga en femtedel, sorn skulle blifva Den ii November e. m. 169 det följande årets Markegång.
Missväxtårens olyckor hade således blifvit fördeldte på 5 år, och fluctuationen derigenom icke så våldsam.
Utskotten hafva emot Friherre Palmstjernas förslag brukat ett skäl, som är ganska besynnerligt, och bevisar, att Utskotten ej gjort sig reda för förslaget.
Utskotten hafva sagt, att den ene skulle gynnas på den andras bekostnad, i fall förslaget antoges.
Den, sorn tillträdde ett hemman, när hög Markegång vore satt, skulle blifva lidande.
Det säger sig sjelf, att sådana chan-, cer skola finnas vid all jordbrukshandtering, och de få ej ingå i Köp-speculationen, ty liksom afkastningen af en egendom ej kan på förhand bestämmas, likaså kan ej eller Markegången på förhand bestämmas.
Jag vill icke yrka afslag å Betänkandet, ehuru jag verkligen tror, att det fordna stadgandet är bättre; men då anmärkningar blifvit gjorda, som hindra Betänkandets antagande, hemställer jag, om det icke kunde återremitteras, på det Utskotten må ånyo taga i öfvervägande Friherre Palmstjernas förslag, eller sjelf föreslå något, för alt bereda en jemnare Markegång, utan att de olyckliga missväxtåren genom sina följder genast skola verka förstörande på Landtmannen, och tvinga honom att betala tredubbelt och fyradubbelt sina skatter.
Jag förenar mig gerna med Herr Hjerta om nyttan af Fri - Den 11 November e. tn. herre Palmstjernas förslag.
Jag var inom Utskotten just af den tankan, men stadnade der inom minoriteten.
En återremiss deremot tror jag tjenar till intet, ty opinionen inom Utskotten är densamma.
Jag yrkar derföre afslag å Betänkandet, emedan jag der icke finner samma fördel för Räntetagarne, som för Räntegifvarne, ty Räntetagarne få endast uppsäga, då Räntegifvarne tiga.
Jag tror, att man har tillräckliga exempel, huru Markegången sättes.
År 182(5, då priserna på spannemål voro 20 R:dr, sattes Markegången till 10 R:dr, Då skola Räntegifvarne säkerligen bestämma sig att betala contant, och Ränletagarne ej hafva elt ord att säga derom.
För närvarande äro rättig** heter och skyldigheter någorlunda jemnt fördeldta, hvarföre jag anser oss böra bibehålla detsamma, och yrkar afslag å Utskottens Betänkande, Herr Tham, Wolrath:
Jag anhåller först att få rätta ett misstag, som blifvit begånget af Friherre Cederström, då han sagt, att
MarkegångssättningsCommitteen består af hälften Räntegifvare och hälften Räntetagare, ty det finnes blott en fjerdedel af Räntetagare nemligen PresteStåndet; men derföre tror jag dock icke, att Markegången alltid blir för lågt satt, ty Ledamöterne af Ridderskapet och Adeln, som vanligen äro Possessionaten, vilja ofta gerna hafva Markegången hög, för att få höga spannemåls - Den ii November e. m, 171 priser i orten, emedan de då tro sig få sin spannemål bättre betald.
Hvad BorgareStåndet beträffar, så är det skäligen neutralt.
Jag medger visserligen, att Markegången ibland varit för låg, men lika många exempel finnas, att den varit för hög, såsom t. ex. oftast inom Jönköpings Län.
Orsaken till de klagomål, som så ofta förspörjas mot Räntetagarne, härflyter från de mindre billiga pretentionerne mot Räntegifvarne ej directe af Räntetagarne, ty då de sjelfva bära ripp sin spannemål, förspörjes sällan några klagomål, men de bortlemna den oftast åt Commissiouairer, eller bortsälja den till personer, som då skola bära upp den; och enär dessa derpå vilja vinna, uppstår prejeri mot Räntegifvarne, och klagomål deröfver.
Jag får dessutom påminna, att, enligt Författningarne, äger den, som är missnöjd med Markegångssättriingen, attklaga i Kongl. KarnmarCollegium , som deröfver dömmer.
Hvad åter angår de anmärkningar, hvilka blifvit gjorde mot Utskotten, för det Utskotten icke antagit Friherre Palmsljernas motion, så har Herr Hjerta misstagit sig, då han sagt, att Utskotten begagnat Friherre Palmstjernas misstag i ett afseende, för att få afslag å hela motionen; förhållandet är icke så, ty Utskotten hafva serskilt och vidlyftigt behandlat alla delarne af hans motion.
Men Utskotten hafva icke kunnat antaga densamma af skäl, att, enligt hans förslag, skulle ingen uppsägning till lefverering in natura ».74 Den n November c. rn. ionna ske, oell då en sådan uppsägning både interesserar Räntetagare och Räntegifvare, ville ingen inom Utskotten ingå uti Friherre Palmstjernas förslag.
Räntegifvarne ville ej undvara uppsägning i goda år, då Markegåogen skulle blifva för hög, och Räntetagarne ville icke undvara densamma under missväxtåren, då Markegången skulle blifva för låg.
Jag skall visserligen icke bestrida en återremiss, men med den kännedom jag äger om förhållandet inom Utskotten, tror jag ej, att Friherre Palmstjernas förslag kan blifva antagit.
Afslag å Betänkandet bestrider jag deremot alldeles.
Det är obehagligt att i en öfverläggning om räntetagares och räntegifvares ömsesidiga fördelar nödgas taga de förras missbruk till grund för föreslagne ändringar; men det är ett förhållande, som icke kan jäfvas, att räntetagarnes prejerier gifvit anledning till de många klagomål, som ägt rum.
Efter nuvarande författning hafva räntetngarne i sin band att uppsäga spannmålens lefvererande in natura, och att vid forsedelns utgifvande begagna utsättandet af en tid, då det är nära omöjligt för räntegifvarne att utföra spannmålen, hvarigenom de blifva tvungne att gifva stora umgälder för att slippa lefvereringen.
Sådana missbruk äro ej förenliga med det ändamål man vid räntornas anvisande velat afse.
Meningen är blott»
Den ti November e. m. 173 att räntan skall komma räntefajgarne tillhanda sådan den efter jordeboken bör utgöras; ingentig derutöfver.
Men då nu klagomål blifvit anförde Öfver missbruk, som, med bibehållande af nu gällande Författningar icke kunna förekommas, hafva Utskotten trott sig bereda rättelse genom förslag till författning, som innefaltar medlande föreskrifter till ömsesidig bevarad rätt, genom utsättande af den dubbla forlön; ränLetagarne sättas derigenom ur stånd att preja räntegifvarne, men förnärmas icke uti sin lagliga rätt.
Några få Ledamöter inom
Utskotten ville hafva det gamla stadgandet bibehållet, men pluraliteten erkände, alt billigheten fordrade rättelse och antogo hvad Betänkandet innehåller.
En Ledamot har yttrat, att MarkegångsCommitteerne ej bestå af hälften räntetagare och hälften räntegifvare; detta kan visserligen vara en möjlighet i brist på räntetagare, men både bland Riddérskapet och Adeln och BorgareStåndet finnas räntetagare, och i de flesta provincer har förhållandet varit, att Committeerna bestått af hälften räntegifvare och hälften räntetagare.
Orsaken, hvarföre Utskotten ej kunnat antaga Friherre Palmsljernas förslag, har varit, utom hvad Herr Tham uppgifvit, alt ett medium af Markegången för fem förflutna år, deribland tilläfventyrs flere missväxtår, skulle blifva för tryckande för räntegifvarne under fem påföljande ymnigare år.
Det är naturligt, t 174 Den n November e. m. att i samma mon man finnér orimligheten af närvarande prestationer, skall man komma närmare den tid, då alla räntor in till StatsYerket, och StatsVerket ensamt lönar Embetsmännen.
Vi äro ännu ej der, men den tid skall sannolikt snart komma, ehuruväl Utskotten ej tillstyrkt Kongl. Maj:ls proposition derom.
Utskotten hafva likväl uppgifvit i det nu förevarande Betänkandet en utväg, att undanrödja de största missbruken, och jag hemställer, om Ridderskapet och Adeln, som för det mesta består af endast räntetagare, bör afslå ett Betänkande, som endast innefattar ett jemkningsförslag emellan räntetagare och räntegifvare.
Jag anhåller om bifall å Utskottens Betänkande.
De värde Ledamöter, som talat för bifall å Utskottens Betänkande, hafva just ådagalagt nödvändigheteu att återremittera detsamma.
De hafva trott största vådan af Friherre Palinstjernas förslag ligga deruti, att, örn flere missväxtår inträffade, skulle Markegången de följande åren blifva för dryg.
Jag frågar nu, om t. ex. frenne missväxtår inträffa efter hvarandra, det icke då måtte vara vida mindre känbart, att betala den dryga ränta, som deraf uppkommer, fördelad på fem år, än att betala den 3:ne år å rad, såsom nu händer.
Man bör, vid grundräntornas bedömande, betrakta egendom och icke per - Den ii November e. m, 175 söner; och då är det tydligt, att ninn heldre för hemmanet vill betala en afgift fördelad på 5 år, än på en gång under ett missväxtår.
Då Creditsyslemet är i oordning, och penningeväsendet endast på vägen att bli bestämdt, synas de välda Ledamöterne ej gjort sig reda för, att man icke bör börja med räntornas infordrande till StatsYerket, utan med att jemt fördela dessa räntor; ty då behöfves ej naliiral-prestationen, utan penningeskatt börjar ega rum; och så snart penningeskatten blifver vanlig, inse räntegifvai ne, att de ej lida, ulan snarare njuta lindring, deraf att Markegången tages efter 5 års medium.
Sedan lärer penningeskatten lätt förändra sin gång till StatsVerket direcle, i stället för lill Indelningshafvaren.
Staten skulle ovilkorligen vinna derpå, att nalural-prestalionen upphörde, men ehuru vi nu icke äro färdige dertill, skall den tid visst komma, då man inser nyttan deraf.
Jag anhåller om proposition till återremiss af Betänkandet.
Herr Nordenanckar: Friherre Cederslröms yttrande anser jag angå ett ämne, som icke tillhör ifrågavarande öfverläggning, men om jag icke hört orätt, har han sagt, att Ståndspersoner äfven skulle deltaga i Markegångssättningen.
Detta är orätt, ty ledamölerne beslå blott af Adelsmän, Prester, Borgare och Bönder.
Då jag likväl tyckt att alla yrka återremiss, vill jag icke bestrida den.
D<• n i!
Jag måtte hafva blifvit missförstådd, om man trott mig säga, att Ståndspersoner, såsom klass, deltaga i Markegångssåttningen.
Men så val Ridderskapets och Adelns som PresteStåndets Ledamöter kunna och böra benämnas Ståndspersoner; om nu inom Rikets provinser bör finnas tillgång på Ledamöter afRidderskapet och Adeln, hvilka äro Räntetagare, så blifva, eller böra räntetagare vid Markegångssättningarne alltid utgöra halfva antalet, och då bland Borgare få äro Räntegifvare, synes räntetagarne kunna vara utan farhågor för att Markegångspriset, dem till förfång, kan neddrifvas.
Herr Printzenskjöld , Carl:
Om en och annan räntegifvare tilläfventyrs icke utan skäl klagat öfver misskruk å räntetagarens sida, vid utfordrandet af den honom anslagne löningsspannemål; så kan man åtminstone icke förebrå Utskotten, alt å denna hans klagan hafva gjort för litet afseende, då Utskottens förslag åsyftar att bereda räntegifvaren all möjlig fördel på räntetagarens bekostnad.
Jag skulle dock tro, att dessa missbruk kunna förekom mas eller rättas, om den förfördelade begagnar de utvägar till sitt skyddande, som
Författningarne i detta hänseende för honom utstaka, utan att man på något sätt behöfver rubba den jemnlikhet i rättigheter och skyldigheter* sorn Den ! i November e. m. »77 sorn emellan Räntegifvare och Räntetagare för närvarande äger rum, Utskottens Be-* tänkande är, efter min åsigt, både obilligt och orättvist, särdeles om det föreslagne stadgandet skulle på nuvarande räntetagare vinna tillämpning; och, instämmande således uti Prosten Åstrands reservation, anser jag det tillräckligt att nu endast åberopa de skäl han emot Betänkandet framställt, samt anhåller, att Utskotten mätte vid den ålerretniss, som troligen beslutas, taga dem i närmare öfvervägande, då jag icke tviflar, att ett afstyrkande af motionerne skall följa.