Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men sedan jag öfvervunnit några svårigheter såsom vilkor för genomläsningen Den 3 Julii. äf Friherrns Memorial, dem nemligen, alt förlora tiden genom den vidlyftighet hans vanliga phraseologie påbjuder, samt att hafva tålamod med de beständiga rediterne motsägelserne och osammanhangen uti ideerna, man allt jemt finnér, och såmedelst ändtligen slräfvat läsningen till slut; synes mig, som kunde man indela talet uti tvenne olika arter, eller, först uti Ett klander af förbudet emot bränvinsbränningen ; och sedan uti Nja Motioner med projecterade underdåniga skrif ve/ser ifrån Ständerna till Hans Maj:t Konungen.
För alt bevisa den första af dessa arters tillvaro, torde vara tillräckligt att anföra följande af Friherrns påståenden, nemligen:
Att Rikets Ständers tanka i denna fråga af Regeringen först bordt inhämtas, innan åtgärden beslutades; alt den oundvikliga nödvändigheten af bränvinsbränningens inställande skall bli föremål för en undersökning, huruvida det utfärdade förbudet varit väl grnndadt eller icke; att det helas vinst är för liten för alt motsvara det partiella lidandet, som genom förbudet uppkomnjit; att kriget i förening med missväxt endast bordt verka ett sådant beslut; med mera dylikt, ända till trötthet att upprep*. 32 Den 3 Julii.
För att säledes bevisa otjenligheten aF det klandrade beslutet, framdrages såsom skäl: att de, som ingått leverans-eontracter af sin månadtliga bränvinstillverkning, icke kunna uppfylla dessa, och det frågas derjemte, om dylika transactioner att ingå, kan tillskrifvas oförsigtigheten! — attsvinafveln under sommarmånaderna går förlorad i brist af drank, samt sluteligen: att bönderne i Riket, som under bergseln skola hafva bränvin, kosta hvad det kosta vill, få betala det dubbelt dyrare, än om saken fått gå uti sin ostörda gång — dock hvad det stegrade priset vidkommer, återtages, ett ark, eller något längre fram uti Memorialet, att detsamma, i anseende till den stora quantiteten, som linnes af bränvin, åter faller> när speculations-hettan är förbi.
Med ett ord, uti föredraget, Memorialet ända igenom, tyckes Motionären hafva glömt, eller lotsat glömma, att hela affären är en ekonomi-fråga, hvilken efter våra nu gällande Grundlagar tillhörer Konungen, att för Landets bästa afgöra, såsom Honom godt synes; och att man med samma skäl, ifrån ingen lag eller praxis hämtadt, kunde fordra, att Konungen skulle underställa de minsta detaljsaker af den ekonomiska lagstiftningen först Ständernas tanka, innan beslut fattades, som det kan påstås, att sådant nu bordt varit iagttaget.
När således Ständerna endast hafva options - Den 3 Ju lii. a3 rätten i dessa mål, hvarå Konungen följaktligen kan göra det afseende
Han behagar, är det påståendet origtigt, att icke säga vrångt, att förra Ständers underdåniga önskan om icke inställande af bränvinsbränningen, utan i fall af krig i förening med missväxt, bordt positift verka till norm för den nu beslutade åtgärden.
Friherren medgifver äfven i sitt Memorial, ”att en "af dessa landsplågor kan vara tillräcklig ”för ett bränvinsbrännings-förbud," men tror tillika, att missväxten ännu icke varit nog constaterad för att påkalla det.
Alla underrättelser ifrån landsorterne voro likvist högst oroande.
Tidningarne, och serdeles Friherrens egen, den sd kallade Medborgaren, hvilken, om jag rätt minnes, bade en egen artikel under titel ”Missväxten hafva alla instämt uti målningar öfver det tillstånd man bade att förvänta, och som nödvändigt måste uppväcka all omtanka bos landets Styrelse, att verksammast söka förmildra det onda.
Jag har väl bort Friherrens klander öfver den vidtagne mesuren, men jag bar icke bort honom uppgifva något bättre för att rädda ifrån en befarad hungersnöd!
Ett Memorial i sådant afseende skulle skörda åt författaren en mera oförgänglig ära, än den vanskliga, alt utan nyttig medföljd klandra allt samt alt oroligt vilja nedrifva, utan att kunna åter uppbygga.
Oagtadt Friherren, såsom jag förut »4 Den 3 J u I i i. nämnt, medgifvit, att en landsplåga (antingen krig eller missväxt) vore tillräcklig för inställande af Bränvinsbränningen, infaller han likväl esomoftast dermed, att krig i förening med missväxt endast bordt verka derhän, emedan förra Ständer så i underdånighet önskat.
Jag frågar: månne tillståndet krig varit just så lämpligt att i önskningsväg framställa såsom vilkor för hjelpen emot en annan landsplåga, som utan krig kan påkomma?
När krig inträffar, om det skulle föras inom våra landamären, blefve, äfven med den ymnigaste skörd hos oss, troligen ändå alltid brist och hungersnöd; ty egna och främmande härar skola snart medtaga den sista kakan och förstöra skördarne.
Det är blott under fridens lugn, mine Herrar, vi kunna tänka på våra ekonomiska fördelar, samt genom önskningar och bidrag söka förbättra den allmänna ställningen.
Under vapnens huller, tystna lagarne, och sorn erfarenheten visat, att Congresser icke mera kunna styra armeerna till segren, inträder den dictatoriska magten vid dessa tillfällen, då hvarje härförare vanligtvis hushållar med landets kornbodar efter behag.
Man höjer under ett sådant tillstånd förgäfves — ja, till och med någon gång icke ostraffad rösten, äfven emot det största våldförande af egande rätten, och man får icke då processa, hvarken med egna eller främmande härar, i fall de förvandla sädesfälten till slagfält, Den 3 Ju lii. eller den i friden trotsige magnatens palats till sjukhus och till casserner.
Det var således, i min tanka, öfverflödigt att frambära till Thronell en önskan, huru med det ekonomiska bör förhållas i krig, hvarföre också ingen tänkare lärer förundra sig, om derå intet afseende kunnat göras.
Huru Friherren vigilerar emellan stridiga grundsatser, och begagnar dem alltefter serskildta behof, visar sig äfven deruti, att då han klandrar tullnedsättningen såsom en fördröjd åtgärd, vid den inträffade missväxten år i8a6, klagar han nu öfver den icke fördröjda, eller, efter hans egna ord: den, likt åskans hastighet, af Högsta Magten inställda Bränvinsbränningen■
Man behöfver blott angifva ett sådant osammanhang utan alla ytterligare tillägg!
Vid den förmodade rubbningen af leverans-contracterne, några köpare och säljare emellan, tyckes Friherren fästa sig synnerligen, äfvensom ganska öint dervid , att bonden får betala sitt bränvin för dyrt,—■ ja, ända till dubbelt — under skördetiden.
Men det är icke troligt, hvad t.ransaetionerne köpare och säljare emellan vidkommer, att åtminstone de sistnämnda, såsom sjelfve Brun vinstillverkare, skulle vara okunnige om Ständernas förr yttrade-underdåniga önskan , hvilken icke otydligt tillkännagifver den öfvertygelsen, att tili mildrande af missväx - Den 3 Julii. tens olyckliga följder, ett inställande af Bränvinsbränningen vore en förberedande anstalt, samt att Kongl. Maj:t i alla fall, med stöd af Grundlagen, ägde sig denna magt allena uppdragen; och då hvarje näringsidkare gerna förskaffar sig kunskap om de Författningar, hvarpå hans tillverkningsfrihet beror, kan han således icke med skäl vara missnöjd, när vilkoren förut varit honom bekanta.
Det förefaller mig jemväl i betraktande häraf, att det gifves Bränvinstillverkare inora landet, hvilka icke känna sig serdeles smickrade af Friherrens målsmanskap vid detta tillfället, der han icke otydligt förklarar dem för medvetslöse uti sina angelägenheter, eller, att de varit, så tillsägande, insöfda i tankan på omöjligheten af ett bränvinsbrännings-förbud.
Hvad det uppstegrade priset för allmogen vidkommer, så har icke allenast Friherren härutinnan sjelf vederlagt sig, utan det är ock factiskt, att forsta kunskapen om den Kongl.
Författningen uppjagade priserna ganska högt, men att desamma några dagar derefter föllo, till och med under hvad som färut varit gängse.
Vidare heter det uti Friherrens Memorial: att han medgifver allt för gerna, att det enskildta lidandet, ja till och med den enskildta totala undergången, af Statsmannen någon gång, ehuru för känslan påkostande, mäste utur beräkning uteslutas, när Den 3 Ju lii. 2 7 frågan är att befrämja det helas räddning ifrån någon allt för öfverhängande fara &c., och längre fram ogillar Friherren en Styrelses allt för hastigt lemnade afseende d mängdens _, någon gång ifrån ensidig egennytta sig härledande j önskningar om åtgärder i ekonomisk lagstijtning.
Denna Friherrens lära har en sådan latitud, att hon icke så lätt, eller med några framkastade lösa ord, låter antaga sig till tros-artickel; ty ett samhälle, mine Herrar, hvars grundsats icke vore, att rädda hvarje i fara och nöd stadd medlem, äfven med uppoffringar i det yttersta eller åtminstone, att aldrig godvilligt öfverlemna den oskyldige individen till oförtjenta lidanden, om ock det hela derigenom äfventyrades, förlorar helt och hållet karacteren af sin fria bildning, emedan garantien för det ömsesidiga skyddet saknas; då deremot förevänningar aldrig skola fattas, för en hämdlysten magtinnehafvare, att beständigt offra på denna maximens altare.
Jag kan blott beklaga, att ännu hos oss skall finnas en röst, som hyllar grundsatsen af en dylik lära, hvars bekännare lyda under de Machiavellistiskt-Aristokratiska lagarue, der liersklystnaden ömsom framträder under despoliska, ömsom under republicanska former, med det välkända valspråket: ”ändamålet helgar medlen!’' Att, i ekonomisk lagstiftning åter, den stora mäng - 28 Den 3 Julii. dens önskan icke skall höras, eller hennes behofver icke få tala, hjelper Friherren sig slätt fram med, då frågan är om första lefnadsbehofvet, eller födan; ty skulle, vid sådane tillfällen, några lä individers ensidiga egennytta göras gällande framför millioners billiga anspråk, rubbades snart samhällsbanden, genom de oordningar, hvartill de olyckligas harmfulla förtviflan skulle leda.
Yi hafva många exempel på de excesser, som i följd af monopoliserade Herrars tillvaro inom ett land blifvit begångna.
England — det alltid åberopade fria England, hvars fordna förhatliga spanmålslagar bidrogo att öka lyxen hos jord-aristokraten, under det att hoptals menniskor, af den fattiga classen, hungrande dignade omkring deras Herrlighelers lysande equipager, fournerar oss med eftertänkliga minnen af oordningar, som deraf blefvo en följd.
Hos oss torde man minnas uppträdet i Götheborg, der blott en enda, då för tiden, agde rätt alt tillverka bränvin, och dermed förlägga, flere andra händelser att förtiga.
Med ett ord: man är efter min tanka icke folkvänj om man än prunkar aldrig så ofta med sin egenskap af folkrepresentant j, då man icke gör afseende på önskningar ifrån den stora mängden fattiga eller eljest vanlottade inom samhället, enär för dem icke mindre galler,, än uppfyllandet af det första och förnämsta vilkoret för deras lifs bestånd och fortsättning.
* Den 3 Julii. a9 Lagstiftaren har derföre visligen hos oss gifvit magten allena åt Konungen, att vidtaga de författningar i ekonomisk väg, Han finnér tjenligast, för att betrygga
Sina undersåtare ifrån den undergång, sorn eventuell kan hota; och det är min öfvertygelse, att en åtgärd mera ledande till det nu åsyftade målet icke kunnat vidtagas, än som skett, då en härjande missväxt synes för handen.
Opinionen har äfven denna gång- flytt ifrån klandrarena af beslutet, och det återstår, — för dem tyvärr — icke annat, än att i detta fall beskedligt foga sig efter mängdens billiga fordringar.
Den andra arten uti Friherrens Memorial syftar på nya Motioner med projecterade underdåniga skrifvelser ifrån Ständerna lill Kongl; Majit; men måtte Friherren förlåta min upprigtiga förklaring, att jag ingalunda förstår denna långa mening, i en utandning, hvarmed han börjar det af honom tillkännagifna egentliga föremålet med sin sex ark långa skrift.
Jag vädjar, mine Herrar, till hvem som helst, att deraf kunna formera sig ett begrepp; och skall jag för sådan orsak här nedan återgifva strophen till sin första punkt, ord från ord, med sina picturer noggrannt afskrifven.
Den lyder sålunda: ”Jag anser mig höra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å nödvändigheten, 3o Den 3 Julii. ”att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anfalla, om tillkännagifvande af Dess Nådiga afsigt, att längre utsträcka detta förbud, och om det blifvande
Statshushåll”nings-systemet kommer att stadga den tillfälliga och godtyckliga industri-inskränkningen, eller förbuds-principen , såsom ”grundsats, till det resultat, att beräknin"garne, och förläggandet af de ekonomiska ”företagen icke kunna sträcka sig längre, än ”ifrån månad till månad, och gör jag mig ”förvissad, att Rikets Ständer under åsido”sättande af det ensidiga interessels inverkningar, uppfatta vigten för näringsidkaren, ”att äga säkerhet för sin rörelse, äfvensom ”vigten för det allmänna, att den ekonomiska lagstiftningen uppfattas efter såda”ne åsigter, som omfatta samhällsinteresset ”i sin helhet, och icke förete endast ögon”blickliga och tillfälliga kastningar, till förmån, ömsom för ett interesse och ömsom ”för ett annat, under samhällets allt för ”synbara lidande, och omöjliga förkofran så ”länge osäkerhet i myntvärde, med osäkerhet i industriföretagen, gemensamt motverka den förkofran och framgång, som ”naturkrafterna utveckla, då friheten alt sätta ”dem i verksamhet, icke motverkas genom ”osäkerheten att i följd af oförväntad om”bytlighet af Statshushållnings-systemer, ”kunna påräkna någon frugt af de ekonomiska företag, hvaruti man nedlagt sin ”möda, sin omtanka och sitt capital.”
Den 3 Julii. 3i
För mig synes hela denna mening icke innefatta något, som möjligen kan redas, för att derifrån uppställa en underdånig skrifvelse till Hans Maj:t Konungen.
Jag afstyrker fördenskull med min röst en sådan, emedan det obegripliga icke kan beskrifvas.
Vare derföre långt ifrån mig, att med denna anmärkning såra Friherrens skriftställareförmåga.
Den är vida öfver mitt klander, och jag skall alltid minnas, om möjligt är, hvad jag hört af en och annan Psycholog afhandlas, nemligen: att snillet äfven har sin apatlue under hvilken det endast producerar obegripligheter.
Jag vördar för mycket naturens visa hushållning, för att icke äfven vörda den lag, som bjuder själskrafternas aftagande i mohn af kroppens ansträngningar.
Det enda correctivet häremot lärer blott vara, att anstränga lagom, och endast då, när behofvet påkallar, och såmedelst spara sina krafter till dess att det verkligen gäller; men äfven detta lärer icke vara nog tillförlitligt i längden.
Sedermera öfvergår Friherren till förslag, ”att hos Kongl. Maj:t förnya förra ”Ständers underdåniga anhållan, det inskränkning i tiden för Brän vinsbränningen ”icke må äga rum utan en föregången no”ga prof ning j samt alt den minst en må”nad förut bör vara kungjord i stadens el”ler landets kyrkor, innan den träder i verksamhet.
” Ytterligare begäres ”af Kongl. 3a Den 3 Julii. ”Majit ett förslag till Tallförfattning för ”spannemå!, hvarigenom af godtycket oberoende beräkningar för spannemålshandeln ”kunna äga rum.” Icke heller kan jag bär biträda med min röst, emedan jag är öfvertjrgad, att vid de tillfällen Konungen fattar sina beslut i Regeringsärender, desamma äfven föregås af en noggrann pröfning, hvadan en uppmaning dertill vore lika olämplig om icke olämpligare, än om en skrifvelse af dylik syftning skulle emanera ifrån Regeringen till Ständerna i deras sjelfbeskatlningsfrågor.
Hvad promulgationstiden vidkommer, då ett bränvinsbrännings-förbud hädanefter skall utfärdas, är projectet, efter min tanka, icke förenligt med möjligheten att förutse en missväxt tidigare än nu skedt, och då måste beslutet genast sättas i verksamhet, om det icke. skall förfela ändamålet.
Projectet rörande en oföränderlig
Tullförfattning för spannemål, ogillar jag likaledes i den nu framställda formen, emedan Motionen involverar en grundlagsfråga, i t hy att Hans Majit
Konungen derigenom skulle affordras grundlagsrättigheten, att härutinnan efter eget godtfinnande stifta ekonomisk Lag.
Slutligen tror Friherren: ”att det vore ”lämpligast vid detta tillfälle begära, att ”Kongl.
D en 3 Ju 1 i i. 33 ”K,ongl.
Maj:t täcktes begagna iniativet/’ clå han förmodar, ”Styrelsen efter ett nioset öfvervägande af de stridiga intressena ”häst kunna medla dem emellan.”
I sanning måste jag ännu en gång bekänna min oförmåga att följa Friherren i lians tankegång, eller att förstå hvad han här menar.
Icke för det etiquettfulla ordets iniativet” skull, ehuru det vore önskligt, att man i det populära talet (hvilket ett Riksdagstal borde vara) bortlade alla inblandningar, åtminstone i slutsalserne, af mindre allmänt nyttjade främmande ord med vidsträcktare definitioner; och jag hänvisar i detta fall, om icke Hollberg är lärande, då han uti en af sina Comedier låter någon, ehuru mindre artigt, anmana en annan, ”att tala modersmåletmen huru jag än söker att vända denna Friherrens förmodligen kraftinnebärande tanka rörande initiativet, kan jag ändå icke stanna vid något bestämdt.
Den ArmeeChéf, som emot en annan begagnar och förstår, att efter alla criser behålla initiativen, är den roägtigaste, är den segrande.
Så hafva Cart.
Johan, och Napoleon handlat, under de ärorika fälttågen, och före dem en Fredrik II, en Gustaf Adolph den Store, en Tilly, en Wallenstein med flere; men då man, under Statsärendernas jemna och fredliga gång, anmanar Styrelsen, att, med glan3i H. 3 34 Den 3 Juli i. sen af sin magt, begagna initiativen emot Folket, utan ett närmare eller redigare bestämmande af hvad man härmed, menar, kail äfven den mest moderat sinnade blifva begrundsam, och åtminstone förundra sig, huru sådant kunnat undfalla klokheten och den alltid uppträdande visheten.
Vill återigen Friherren med detta project, och med det föreslagna iniativet förstå, att Kongl. Majit skall begagna
Sin uti Grundlagen medgifna Höga rätt, att stifta efter godtfinnande uti ekonomiska frågor, så är Motionen öfverflödig; ty sådant lärer ändå ske och bör ske, vår bön förutan, så länge Lagarne derom äro gällande.
Dock likväl får jag anmärka, att om Friherren, uti denna sednare intentionen framkallat tankan, innan han börjat sitt långa dictaraen, bade troligen hela hans opus uteblifvit.
Herr Friherrens Memorial har dessutom den olyckan, att innebära en allt för talande okunnighet om Rikets Grundlagar.
RiksdagsOrdningens 5i §. innehåller: att i en skrift flere mål af olika beskaffenhet ej må sammandragas.
Friherrens skrift deremot innehåller: 1:0
Den först omnämda för mig obegripliga och andelösa meningen ; 2:0 att inskränkning i tiden för branvinsbränningen icke må äga rum, utan en föregående noga pröfning, och att den skall först en månad efter kungörelsen derom i kyrkorne sättas i verksamhet; 3.’o anhållan 4o Den 3 Ju Ii i. med hela den numeraire, som Extra Roteringen utgör, emedan enligt all sannolikhet ifrågavarande Rotehållare, i stället för att prsestera karl, skulle då mangrannt begagna den föreslagne legningsutvägen.
Jag kan således ej annat än dela de Ledamöters af Utskottet åsigt, som reserverat sig mot beslutet, och får derföre anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till afslag å Utlåtandet, Friherre Wrangel^ Henning:
Då Ridderskapet och Adeln år 1810 medgaf extra Roteringens införande, var sådant påkalladt till Landets försvar.
Det bevittnade en berömvärd patriotisk anda, och jag vet icke, hvarföre den nu skall återfalla på Adeln så tungt, som möjligt?
I krig är en lega ganska dryg, och jag finner icke, hvarföre den Extra Roteringsskyldige skall vara undantagen ifrån den rätt, som tillkommer den Ordinarie Rotehållaren.
Man har ock nyligen bifallit, att häst må kunna prassteras i stället för karl i krig.
Detta skulle icke mera behöfvas, då man lättare kunde få en karl af Beväringen, än hästar, som äro vida drygare att uppköpa.
Jag yrkar således bifall till Utlåtandet.
Herr Lefre'nj Johan Pehr:
Som tillåtelsen för Extra Roteringsskyldige att lega inom
Beväringsmanskapet skulle alldeles tillintetgöra de cpncessioner, hvilka gjordes Den 3 Julii. 39 mot ändamålet med en NationalBevärlng s& stridande, att densamma så länge den anses böra fortfara, nödvändigt måste derigenom lida; och om jag med detta förslag tillika jemförer Stats- och EkonomiUtskottens Betänkande N:o 36, hvarest tillstyrkes, att en häst må af den Extra Roteringsskyldige proesteras i stället för en karl, så måste nödvändigt det resultat uppkomma, att ingen skillnad är emellan den medellöses son, och den rikes häst.
Jag tillstyrker afslag å förevarande Utlåtande.
Minnet af de uppoffringar, som Sverige fått vidkännas, för att, efter våldsamma skakningar och öfverståndna faror, genom ökade försvarskrafler söka förebygga framtida olyckor, synes mig höra varna för all minskning af våra stridskrafter, serdeles då verkligheten icke bestyrker, att vi, såsom åtskillige vilja tro, äga öfverflödige eller lillräcklige försvarsmedel.
Jag kan ej förena mig i Utskottets yttrade grundsats, att för det vid hastig recrutering det vore förenadt med svårighet för Extra Rotehållare att skafFa manskap för sine nummer, man borde i underdånighét föreslå hos Konungen medgifvandet af en åtgärd, som ganska bestämdt skulle hafva till påföljd, hvad Utskottet sjelf förmodar, nemligen, att minska Armeen i farans stund 38 Den 3 Juli). gareklasser; härledde sig derifrån beslutet, att all oroterad jord skulle extra roteras.
När sedan Beväringen år 1812 inrättades, blef, såsom vilkor dervid fästadt, att extra Roteringen skulle vara uppsatt, innan Beväringen uttogs.
Det skulle då vara att söka undandraga sig större delen af hvad man 1809 trodde sig böra gifva för att jemna Statsbördorna, om man biföll Utlåtandet; emedan till en legning inom beväringsåldern under krig icke skulle fordras mer än några få Riksdaler, då karlen i alla fall måste ut.
Landets stridskrafter skulle derigenom minskas i lika proportion med Rotarnas antal.
Jag har sjelf egendom, som är underkastad Extra Rotering, men tvekar likväl icke att protestera emot ett beslut, sorn skulle återkalla hvad Rikets Ständer 1809 gjorde till jemnande af Statsbidragen under krig.
I följd deraf anhåller jag om proposition till afslag å Utlåtandet.
Herr Ro sene]vist, Fredrik Leonhard: Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet har i sitt Utlåtande N:o 100 tillstyrkt, att Rikets Ständer skulle förnya deras den 10 November 1823 afgifne underdåniga Skrifvelse, hvarigenom Extra Rotehållare ansågos berättigade att lega Soldater inom 3:dje, 4:de och 5:te Klasserne af Beväringsmanskapet.
Jag kan ingalunda dela denna Utskottets tanka, ty jag anser blotta ordet lega bland Beväringsskyldige redan innefatta något Den 3 Julii. 37 tull å spannemål, hvilka ämnen voro af olika beskaffenhet, och icke ägde med hvarannan något egentligt sammanhang; samt Friherre Anckarswärd, uppå Hans Excellences till honom gjorde anhållan, ej eller ■velat dessa skiljaktiga ämnen uti serskildte Memorial fördela, fann Hans Excelleuce sig vid detta förhållande nödsakad förklara, att Friherrens Memorial, i det skick, hvaruti det för närvarande finnes uppstäldt, till följd af 5i §.
Riksdagsordningen, nu icke kunde af Hans Excellence till någon åtgärd eller Remiss inför Ridderskapet och Adeln föredragas.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 2 sistlidne Maji under N:o 100 afgifne, och den 11 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande, rörande yrkad rättighet för extra Roteringsskyldige att anställa legning inom beväringsåldern.
Friherre Cederström, Jacob: Jemte åberopande af den Reservation jag i Utskottet afgifvit emot beslutet att tillåta Extra Roteringsskyldige legning inom Beväringsmanskapet, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att då Rikets Ständer åren 180g och 1810 öfverenskommo att genom ömsesidiga concessioner jemna jordens onera under krigstid, och att lika fördela andra onera, sorn dittills olika tryckt olika medbor - 36 Den 3 J111 i i.
1;an beviljas, i det skick saken nu är.
Jag skulle derföre önska, att Friherren skiljde det tredje ämnet från de 2:ne föregående, så mycket hellre, som den tredje frågan redan varit under öfverläggning hos alla 4 RiksStånden i anledning utaf Herr af Wingårds Memorial i samma ämne.
Utskottets Betänkande deröfver har ifrån alla 4 RiksStånden med serskilda anmärkningar blifvit återremitteradt, de flesta innehållande tillstyrkan eller bifall till Herr af Wingårds åsigter.
Detta mål skall åter nästa vecka handläggas i Utskottet.
Om derföre Herr Friherren skiljer frågorna, har ]ag ingenting emot Remissen, men i annat fall anhåller jag att den måtte vägras.