Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan ej vara min tanka, att ingå i svaromål öfver alla de anmärkningar, som här blifvit framställde emot Utskottens Betänkande* helst jag förmodar, att återremiss kommer att äga ruin; men då jag önskar att Utskotten må sättas i tillfälle att så fullständigt som möjligt besvara inkasten, har jag trott mig böra upplysa, att man icke inom Utskotten kunnat fatta 12 Cap. 8 §. i SkiftesStadgan på det sätt, hvarpå Herr Danckwardt tolkat den, eller att deruti icke skulle innefattas tvång för alla delägarne uti ett
Skifteslag att underkasta sig utbrytning af hvarderas lotter, på en Delägares begäran om nytt Skifte.
Herr Tham har redan visat, att i5 Cap. 1 §. bestämmer, att utflyttning och tillträde af de nya lotterne ej får dröja längre än högst ett år, sedan Skiftet blifvit fastställdt.
Jag torde dessutom få hänvisa till ordalydelsen i sjelfva 8 §. 12 Cap., der motivet för Stadgandet finnes uttryckt, nemligen att förekomma oreda i jordens bruk, och hemställer, huru en sådan oreda skulle kunna undvikas, om lagbudet endast haft afseende å planläggning och ej å ett fullbordadt Skifte.
Hvad som ännu mera styrkt Utskotten i denna öfvertygelse, är Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Piikets Ständer vid detta Riksmöte angående utflyttningshjelpen vid Laga Skifte, deruti det heter: ”Att ”Kongl.
Maj:t ansett
Sig böra fästa Rikets ”Ständers uppmärksamhet derpå, hurusom Den 6 April e, m. 345 "i följd af berörde Stadganden, Ägoskiften ”inom sådane Skifteslag, der utflyttningar ”böra ske, ofta kunna för Delägare, som ”mot sin vilja deri måste ingå, blifva ”kännbara.”
För min del har jag, af hvad nu blifvit anfördt, ej öfvertygats om annat, än att SkiftesStadgan innehåller ett peremtoriskt Stadgande i detta afseende; och jag har ansett mig böra förklara detta, på det Herr Danckwardt måtte få .tillfälle att närmare ådagalägga sina skäl för en motsatt tanka.
Utskottens afsigt har ej eller varit, på sätt en Talare förmodat, att återgå bakom de principer för Skiftesförrättningar, som i 1812 års Författning varit gällande, hälst det är just till desse grunder man önskat återvända, men man har odeladt inom
Utskotten ansett ett correctif vara af nöden mot sådane skiften, som kunde medföra nytta för en eller två Delägare, men vara skadliga för de öfrige.
Då ett dylikt correctif ej fanns i Lagen, fästade
Utskotten sin uppmärksamhet vid utvägarne dertill.
Flere förslag voro gjorde, dels att det skulle bero af Delägarnes pluralitet, dels att frågan skulle öfverlemnas till ÄgodelningsRätten.
Slutligen stannade Utskotten vid den utväg, som Betänkandet innehåller, att ingen skulle tvingas, genom nytt Skifte, att utbryta sin lott.
Grunden härtill hämtades från 1812 års Författning, som visat 346
Den 6 April e. m. så lyckliga följder, och man trodde sig äga så mycket större skäl att antaga en sådan princip, då frågan var om en SkiftesLag, som skall tillämpas från Torneå till Skånes yttersta gräns.
Men om Utskotten kunna öfvertygas, att 12 Cap. 8 §. ej innebär ett tvång till utbrytning, och att i Författningen finnes ett correctif mot sådane Skiften, som måste blifva skadliga för pluraliteten af Delägarne, tror jag ingen svårighet skall möta att förmå Utskotten att frångå sitt Förslag; hvaremot i annat fall jag åtminstone för min del anser, att Utskotten dervid böra förblifva.
Friherre T,Vrangel:
Om jag rätt uppfattat Friherre Anckarswärds anmärkning i afseende på jordens gradering, var Friherrens mening, att en tid af 60 dagar, för anförande af klander mot graderingen, vore för liten och borde utsträckas till 3 år.
Jag hemställer, om icke en så lång klandertid skulle medföra högst menliga följder.
Ty antingen skulle under hela den långa tiden ingen ting kunna vidgöras jordens odling, eller ock skulle man äfventyra, att förgäfves derpå hafva användt möda och kostnad.
Jag kan ej förstå annat, än att det besynnerliga förhållande derigenom skulle uppstå, att hela planläggningen efter 3 års förlopp skulle kunna ändras, och ett helt nytt Skifte blifva af nöden, hvarigenom ändamålet af en säkrare Den 6 April e. m. 347 äganderätt helt och hållet skulle motverkas.
Friherre Anckarswärd har äfven yttrat den farhåga, att dea rikare Delägaren skulle kunna tvinga den fattigare till försäljning genom hot att skifta.
Jag har redan yttrat mina tankar i detta afseende.
Om tillräckligt biträde lemnäs till utflyttningarne, skall förhållandet blifva annorlunda.
Så har t. ex. i Skåne den fattigare, som nödgats utflytta, ofta genom utflyltningshjelpen och de fördelar han haft af Skiftet, blifvit förmögnare, än den qvarblifvande.
Jag tror derföre, att den yttrade farhågan ej förtjenar serdeles afseende, åtminstone efter den erfarenhet jag haft tillfälle inhämta om saken.
Man har äfven åberopat de lyckliga följderne af 1812 års Författning.
Detta har på intet vis varit förhållandet i Skåne.
Följden har der varit en större långsamhet i Skiftesverkets fortskridande.
Vida lyckligare följder medförde i8o3 års Författning; och deri tror jag man skall igenfinna orsaken till Skånes på sednare tider ökade cultur och välstånd, i ojemnförligt större mån, än hvad 1812 års Författning kunnat dertill bidraga.
Ämnet är efter min tanka af den största vigt, då man vet> att blott f- af Svenska jorden ännu blifvit skiftad; och då man sett den stora skilnaden emellan de bygder, som undergått Skifte, mot de marker, hvilka ännu ligga 348 Den 6 April e. m. i samfällighet.
Det mäste således vara tydligt för hvar och en, att Skifte kan antagas såsom det säkraste medel till befordrande af Landets odling och jordbrukarens välstånd; och då full ägande rätt icke förr finnes å största delen af Svenska jorden, än Skiftena blifvit fullbordade, anser jag mig böra understödja den princip, sorn ligger till grund för den sednaste SkiftesStadgan, att nemligen på allt, med ordning och Egendoms säkerhet förenligt, sätt, befordra Skiften.
Jag bestrider ej, att i Stadgan finnas fel; men jag tror, att de anmärkta ligga mer i behofvet af Redactions förtydliganden, än i grunderne.
Jag anhåller derföre att få föreslå någre sådane smärre Redactionsförbättringar.
Hvad principerne beträffar, tillstår jag, att jag med förundran hört så olika omdömen deröfver af sakkunnige jordbrukare, och detta bör öfvertyga oss om nödvändigheten och vigten att aflemna den underdåniga Skrifvelse Utskotten föreslagit, med begäran att
Konungen ville infordra nödiga upplysningar om behofvet af serskildte Stadganden för olika Provinser.
Då Herr Tham här drifvit den sats, att bibehållande af grunderna i 1812 års Författning varit förmånligare för Skaraborgs Län, än de raskare åtgärder, som sista SkiftesStadgan tillåter för befordrande af Skiftesverket, så tror jag att han misstagit sig om Provinsens sanna intresse.
Jag vill visserligen ej påstå, att icke un - Den 6 April e. m. 34g <Jer tider af förlorad credit, förstördt myntväsende oell mindre kännedom om ett rätt ordnadt Landtbruk, sådane förhållanden kunna uppstå, som göra Skiftesverkets alltför häftiga pådrifvande skadligt.
Men bästa correctivet deremot ligger i serskilta orters kännedom af sine enskildta behof och tillgångar i denna del, och icke uti ett Lagstadgande, som skulle motverka ändamålet äfven under sådane conjuncturer, då Skiftena kunde med lätthet verkställas.
För mig är det klart, att om Utskottens Förslag, att återgå till grunderne i 1812 års Författning, eller att Skifte endast skulle öfvergå den, som det begärt, skulle antagas, kommer man att krypa i stället för att gå till målet.
Då jag nu går att föreslå de förändringar jag anser behöflige, utbeder jag mig att dervid få följa Utskottens Betänkande.
I 5 Cap. 2 §. föreslår jag, att jemte ordet Häradsrättj hvars insättande torde för Allmogen vara behöfligt, tillägges Rådstufvurätt hvarigenom saken äfven är lijelpt, då fråga uppstår om Städernes Rågångar.
Vid 6 Cap. 2 §. bar Friherre Anckarswärd redan anmärkt behofvet af en redactionsförändring, Jag föreslår en sådan ordalydelse:
Efter orden ”och vill förthy sitt 35o Den 6 April e. m. ”godkännande ej påteckna”, tillägges: ”vare ”då pligtig att inom i4 dagar, vid äfventyr ”af talans förlust, hos Skiftesmannen eller ”Ordföranden i EgodelningsRätten anmäla, ”huruvida han vili missnöjet fullfölja.
An”går det Utlåtande &c.” Vid io Cap. i §. hafva Utskotten föreslagit ett sådant tillägg: ”att urskiljas och ”upptagas hör, hvad af inrösningsjorden ”finnes tjenligt att odlas till åker, och hvad ”sorn endast till höhöstnad kan begagnas.”
Jag anser likväl ett sådant tillägg öfverflödigt, enär föreskriften finnes tillräckligt uttryckt i \ Cap. 3 ■§.
Jag får dessutom fästa Utskottens uppmärksamhet derpå, att föreskriften ej tillhör io Cap., utan hör finnas Liand dem, som i 4 kapitlet angå de förberedande åtgärderne.
Skulle ett tillägg i detta afseende således anses behöfligt, borde det införas i 4 Cap. 3 §., hvars 2 Mom. kunde sluta med orden ”urskiljde, afmätte och hvar för sig ”beskrifne.”
Det vore då gifvet, att hvad som hörde till åkern, skulle afmätas och upptagas serskildt från ängen.
' 10 Cap. 3 §. hafva Utskotten helt och hållet velat utesluta.
Jag kan ej instämma i denna mening.
§:n synes vara ett undantag ifrån hvad som i 12 Cap. 1 §. stadgas angående Storskiflad skog, hvarå delägare ej önska delning; och händelsen af Den 6 April e. 'ru. 35i sådan jord inom skogsmarken, som befinnes af den godhet och med det läge3 att den bland inrösningsjorden lämpligen jkan skiftas, synes på goda grunder fordra detta undantag.
Vid 11 Cap. hafva Utskotten föreslagit, ”att en ny §. må tilläggas, innefat”tande Stadgande att Besvär öfver verkställd Ego-taxering borde, inom 60 dagar derefter, hos Egodelnings-Rättens Ordförande anföras.”
Utskotten hafva härvid ej gifvit Förslag till den nya §:s redaction, hvilket jag anser som en brist; men jag vill nu endast hålla mig vid hufvudsaken.
Då Allmänna Lagen för missräkning i hvilken obetydlig liqvid som helst ger mig rättighet att efter flere år få den afbjelpt, synes det underligt, att vid en så vigtig fråga, som utbyte af jord, jag ej skulle hafva samma tid för att vinna rättelse, i fall missräkning ägt rum.
Hela saken är ju blott en bytes-liqvid.
Hvarföre skall man då icke bär äga samma rätt, som i andra fall?
Hvarföre skall icke rättigheten hållas Öppei) i 3 år, alt få rättelse i en åtgärd, hvaraf olägenheterne böra drabba dem, som dertill varit vållande?
Man har sagt, att det vore hinderligt för saken, om klandertiden utsträcktes längre.
Men då en helt ny princip blifvit antagen, är det naturligt, att ett nytt rättegångssätt måste följas, som kan föranleda dertill, att hela 35i Den 6 April e. m. förrättningen måste omgöras, och att graderingen ej för sig bör afgöras.
Jag får härvid utveckla den åsigt jag fattat af den princip, som i nya SkiftesStadgan blifvit uttryckt.
Så väl i 1812 års Författning, som alla äldre, var rättigheten öfverlemnad till Delägarne, att sjelfve uppgöra Taxeringen.
De ägde dervid blott rådfråga Landtmätaren och Gode Männen.
Det var då nödvändigt, att en viss tid utsattes för dessa frågors afgörande, såsom preliminära, emedan Landtmätaren eljest ej haft någon säker grund att gå efter.
Den nya Stadgan deremot öfverlemnar dessa frågor helt och hållet åt Landtmätaren och Gode Männen.
De äga väl rådpläga med Delägarne, men beslutande rätten tillhör ensamt de förre, såsom den i första instansen dömmande Auctoriteten.
Hvartill skulle det väl leda, att tillintetgöra hela denna grundsats genom återinförandet af en serskild klandertid i afseende på graderingen.
Något behof deraf är icke förhanden.
Man har väl talat om svårigheten att uppgöra en rättvis gradering i brist på agronomer.
Men jag tror att vi i de Gode Männen, efter nya valsättet, hafva de bäste agronomer, hvilka af erfarenheten känna Socknens jordmån och hvar enda jordlapps bördighet, som de värdera, och med ledning af denna kännedom verkställa värderingen långt bättre, än om det skedde endast eller vetenskapliga grunder.
Vid Den 6 April e. ni. 353 Vid 12 Cap. t §. hafva Utskotten föreslagit den ändring ”alt fastställdt Storskifte å skog icke må rubbas, utan alla ”Delägarne sig derom förena.”
Utskotten hafva härvid förglömt, att detta skulle förstöra hela grundsatsen, som är Skiftenas befordrande, derigenom, att alla finna sin fördel.
Den nya Stadgan ålägger Landtmätaren och Gode
Männen att i första rummet urskilja afrösnings och inrösningsjord, till hvilken sednare äfven räknas skog på odlingsbar mark.
Skulle således Utskottens Förslag antagas, att Storskifte å skog ej finge rubbas, uppstod deraf ett nytt hinder för Skiften i den anda Författningen åsyftat.
Jag önskade derföre, att Utskotten ville frånträda deras antagna princip i denna del, men om de anse sig böra qvarstå dervid, tror jag en Redactionsförändring vara af nöden, och får derföre fästa uppmärksamheten på, om det icke vore tjenligare att låta 12 Cap. 1 §. qvarstå oför, ändrad, men i stället förlänga ersättningstiden från 10 till 20 år, hvilken ändring då i i3 Cap. 7 §. borde införas.
Vid 12 Cap. 2 §. skulle jag, i stället för det af Utskotten föreslagne tillägg, vilja föreslå alt efter orden: ”bättre mark”, tillsättes: ”så att han erhåller behörig an”del så väl af Äng som af Åker, eller dertill "odlingsbar mark.”
Ty då med bättre mark 19 H. 23 354 Den 6 April e. m. förstås sådan, att den är tjenlig antingen lill åker eller äng, skulle det i annat fall kunna hända , att Landtmätaren tilläde en Delägare visserligen behörig andel bättre mark, men af t. ex. så lågländ beskaffenhet, att den blott till äng vore passande. i' * . ' . , ' " ‘ • . • <\ . • • v ; Från 12 Cap. 3 §. hafva Utskotten ansett sisla Momentet böra utgå.
Men om 10 Cap. 3 §., och 12 Cap. 2 §., såsom jag föreslagit, komma att qvarstå, blir deraf en gifven följd, alt detta Moment äfven bör bibehållas.
Jag kommer nu till 12 Cap. 8 §., dervid Utskotten föreslå, ”att denna §. måtte ”varda sålunda ändrad, att, enär Laga Skifte ”på en eller flere
Delegares begäran verk”slälles, der Storskiftesaelning, som vunnit ”Laga kraft, föregått, sådant Skifte icke ”skall öfvergå flere Delegare, än den, sorn. ”det begärt, eller dem, som derom sig för”ena.
De öfrige må vid det Lagakraft vunne 1 ”Storskiftet bibehållas, utan annan ändring ”deruti, än som för Skiftets verkställande ”för de sökande Delegarne oundvikligen erfordras.
Detta är den vigtigaste puncten af alla.
Det är den, som mest af alla rubbar hela den nya principen, att så mycket som möjligt befordra Skiften.
Om delta Förslag antages, skola stora hinder möta för Skiftningar; och jag går nu, att för Utskotten bevisa, alt ingen sann båtnad Den 6 April c. m. 355 tillskyndas jordegarne genom ett sådant Stadgande.
Det är gifvet, att stora kostnader äro förenade med Skiften.
En Ledamot liar här till och med satt i fråga, att de kunde uppgå till £ af Hemmanets värde, eller derutöfver, och att
Skifte då icke borde få ske.
Det måste derföre vara betänkligt, att ådraga
Delegare en sådan kostnad flere gångor än behofvet påkallar, och det bästa är, att på en gång uppgöra saken, såsom nyttig för alla.
Ty det ligger i sakens natur, att vårt jordbruk aldrig kan hinna till någon höjd, förr än hvarje jordbrukare bekommit sjelfägande Lotter, och sambruket blifvit afskaffadt; emedan den ene der alltid skall hindra den andra från det för hvar och en förmånligaste brukningssättet.
Det är derföre i hopp, att StatsUtskottet skall finna utväg att anslå en årlig utflyttningslijelp af i5oo till 2000 R:dr för hvarje Län, åtminstone i början, som jag anbåller att Utskotten ville låta förblifva vid hvad 1827 års SkiftesStadga i denna del innehåller, öfvertygad, som jag är, att följderne deraf skola visa sig ganska goda.
Herr Tham och Friherre Sprengtporten hafva väl ansett, att sista SkiftesStadgan ej skulle kunna tolkas derhän, att sedan utbrytning skett för en, de öfrige skulle kunna uppskjuta sin utflyttning.
Häri kan jag ej instämma , ehuru jag icke med Herr Dankwardt anser §. härom fullt tydlig.
Men 23* 356
Den 6 April e. m. jag kan ej föreställa mig, att det mera i detta än andra fall kan vara förbjudet, att med laglig verkan ingå öfverenskommelse om ett sådant qvarblifvande, för dem som önska det.
Jag tror således ingen ändring 1 det afseende! vara af nöden.
Utskottens Förslag vid 14 Cap. 2 §. 2 Morn., anser jag öfverflödigt.
Om Utskotten närmare betänkt sakens omöjlighet i verkställigheten, förmodar jag att Utskotten ej skulle hafva ökat samlingen af föreskrifter, sorn ej leda till någon åtgärd. 18 Cap. g och i3 §§. anser jag riktige, sådane de finnas i SkiftesStadgan, och afstyrker således Utskottens Förslag, på de skäl jag redan anfört.
Mot Utskottets Förslag till redactionsförändring i 18 Cap. 18 §., är deremot intet att anmärka.
Sedan jag nu punktvis genomgått Betänkandet, anhåller jag att vid den återremiss, som jag förmodar kommer att äga rum, få fästa Utskottens uppmärksamhet på några omständigheter, hvilka väl redan äro vidrörde, men som äro af den vigt, alt jag tror mig böra nämna något derom.
Jag finnér, att afseende bör fästas vid beliofvet för Boställsinnehafvare af någon lindring i kostnaden för nu började samt hädanefter skeei)de Skiften af Boställsjord, Den 6 April e. m. ' 357 och att antingen ett Stadgande derom bör inflyta i SkiftesStadgan, eller ock att Utskotten i samråd med StatsUtskottet ville tillvägabringa en ersättning för Boslällsinnehafvarne.
Hvad Militias-Boställen beträffar, bar jag redan förut yttrat, att ersättningen borde gifvas af MilitiasBoställsCassan, hvilken, om den riktigt förvaltades, säkerligen förslår härtill, och dess medel skulle till detta ändamål blifva bättre använda, än då de blott användas till nybyggnad för Boställen, som i samfällighet ej kunna liäfdas med någon fördel för innehafvaren.
Jag tror äfven det blifva nödvändigt, att föreskrifterne för valen af Gode Män undergå någon förändring, icke för sättet, hvarpå de ske, ty detta tror jag vara ganska lämpligt, utan i afseende på tiden, för hvilken de äro gällande; så att, om någon Socken råkat misstaga sig i sitt första val, detta icke måtte beständigt fortfara, till följd af det obetydliga arfvodet, hvilket, då det utgör 24 sk. om dagen, likväl för somlige Gode Män, som väljas bland Allmogen, kan vara en tillräcklig frestelse att vilja bibehålla platsen.
Jag önskade derföre, att Utskotten ville föreslå att valen skulle ske årligen eller hvartannat år, men i öfrigt på sätt Stadgan bjuder.
Jag får äfven fästa Utskottens uppmärksamhet derpå, att, ehuru jag gerna medgifver, att hvad jag vid första remissen yttrat angående ersättning för Brännerier, 358 Den 6 April e. m.
Näringsställen och dylika inrättningar, kan hafva förefallit besynnerligt, innehåller likväl icke 9 Cap. 3 §. allt hvad som kunde behöfvas.
Ty då der står vid slutet: ”eller ”andra lägenheter”, så är detta väl godt; men om dermed möjligtvis kan förstås Garfverier, borde dock ej dermed kunna förstås Brännerier, Krogar eller dylika inrättningar.
Jag skulle tro det icke vara olämpligt, att det bestämdt infördes i Stadgan, hvad med Lägenheter menas, så att ej Brännerier, Krogar, Värdshus och Näringsställen, såsom sådane må betragtas, och sålunda böra qvarstå eller ersättas.
Ty då en Delegare, som fått Landshöfdingen tillstånd att hålla krog, hvilket tillstånd han således bör äga rätt tillgodonjuta, så länge han icke förverkat det, omöjligen alltid kan få sina ägor qvarliggande invid landsvägen, skulle det ju kunna hända, att antingen en annan
Delegare nödgas tåla krogen på sine ägor, eller ock att krögaren yrkar ersättning för sitt mistade tillfälle att fortsätta rörelsen,' så vida man icke för det omoraliska i näringen uttryckligen ville stadga, att ingen ersättning för densamma fick fordras.
Det är detta, hvarpå jag velat fästa Utskottens uppmärksamhet.
Sedan jag nu yttrat mig öfver de speciella anmärkningarne emot SkiftesStadgan, kommer jag till en allmän, som är den vigtigaste af alla.
Förhållandet är, att 1809 Den 6 ApriJ e. m. 35g års Ständer skillde den Ekonomiska Lagstiftningen från den Civila och Criminella, samt öfverlemnade den förra till Konungen.
Detta tolkas nu sålunda, att ehuru 87 §.
Regeringsformen föreskrifter, huru alla Lagfrågor, som af Konungen framställas, skola behandlas, fästes ej vidare afseende härå, än att, sedan man genom ofullständiga Propositioner gjort Ständernes öfverläggningar temligen beniga, utfärdas, i följd af Ständernes Betänkanden, en Ekonomisk Lag, som innan korrt förändras till en Ekonomisk Författning, och hvarigenom ofta de af Konung och Ständer gemensamt stadgade grunder för Ekonomiska Lagstiftningen, rubbas eller upphäfvas.
Orsaken torde komma derifrån, att vid våra Universiteter, der Embetsmännen bildas, Grundlagarne föga läsas, och allmänna Lagen förklaras sålunda: att hela ByggningaBalken och de 8 första Cap. af HandelsBalkcn anses tillhöra den Ekonomiska Lagstiftningen.
Deruti ligger grunden, att begreppen äro så förvända, alt man anser frågor, som hafva det största inflytande på äganderätten, tillhöra den Lagstiftning, som blifvit öfverlemnad åt Styrelsen ensam.
Åtskiilige föreskrifter i den 1111 ifrågavarande SkiftesStadgan, och i:sta Cap. ByggningaBalken, stå i ett sådant sammanhang, att det visar sig klart för mig, att om Rikets Ständer nu medgifva dessa ämnens behandling, såsom endast tillhörande den Ekonomiska Lagstift - 36o Den 6 April e. ftit ringen, skola vi efter 12, i5 år få se sådane ändringar på samma väg vidtagas, som skola hafva de vigtigaste följder för äganderätten, och kunna skaka dess innersta grunder.
Jag skulle derföre tillstyrka, att slutet af den underdåniga Skrifvelse Utskotten föreslagit, finge följande lydelse: —■ — ”alla Provincer, samt derefter och ”på det den i allo må uppfylla dess för ”Landtbruket välgörande ändamål, i Nåder ”vidtaga de ändringar i densamma, som ”pröfvas nödige, och icke rubba sådane ”hufvudgrunder, hvilka angå egentliga äganderätts förhållanden, såsom delningsgrund, ”råskilnad och taxering, hvilka äro af na”tur att lämpligast tillhöra Civil-Lagen.”
Detta slut anser jag den underdåniga Skrifvelsen höra äga, och derigenom skulle Ständerne blifva tryggade, att man förblef vid de godkände grunderne.
Jag anhåller att dessa anmärkningar må åtfölja återremissen, hvilken jag yrkar.
Efter hvad Friherre Sprengtporten yttrat, lära* Lag- och EkonomiUtskotten icke vilja antaga, hvad jag i ett förut i förevarande fråga afgifvit anförande haft äran uppgifva, eller att de delägare i Skifteslag, hvilka icke skulle de för dem vid Skiftet anvisade lotter vilja genast emottaga, kunde utan hinder af Skiftesstadgans föreskrifter en sådan utväg be - Den 6 April e. in. 36i gagna och, efter uppgjord sämjedelning och ägojemkning, vid sina förra ägor i det hufvudsakligaste förblifva.
Jag skall i anledning häraf, sorn jag hoppas, klart visa, att detta förhållande både ligger i sakens natur, och icke är i strid mot hvad Stadgan innehåller, utan tvärtom dermed instämmer; och torde jag i sådant afseende få uppläsa de §§. i Stadgan, som härpå hafva afseende. — 8 §. i 12 Capitlet lyder så här: ”Sorn ”genom utbrytning af en eller flere Delägares ägolott, den förra Ägoindelningen ”rubbas; så skall, när Laga skifte på en ”eller flere
Delägares begäran verkställes, så”dant skifte hela Skifteslaget öfvergå, på ”det att ytterligare kostnader i detta afseende må besparas, och oreda, vid ägornas ”bruk, förekommas.” — Man har vid Skiftesstadgans uppgörande, som jag förut yttrat, antagit såsom hufvudprincip, att när en delägare begär skifte, skall skiftet uppgöras, utläggas och fastställas för hela skifteslaget eller som är detsamma: öfvergå hela Skifteslaget.
Skälen dertill slå upptagne i sjelfva §., den enda i hela Stadgan som innehåller något motiv, emedan man i en så vigtig omständighet som denna, ansåg lämpligt antyda grunderna för stadgandet.
Det första skälet eller, att ytterligare kostnader i detta afseende mätte bespara:fj kan endast åsyfta ökade
Landtmätarekostnader genom serskildt utbrytning af den ene
Delägarens lott efter den andra, på 36a Den 6 April e. ra. sätt Enskiftsförfattningen innehåller; och det andra skälet, eller att oreda vid iigornes bruk ästadkonimes genom en sådan åtgärd, är också klart, då vid skifte den ena gången efter den andra Delägarn# äro i ovisshet, hvad ägor de måste åt Enskiftessökande afstå eller få behålla, och derigenom förlora intresset af deras behöriga skötsel.
Men ingenstädes i §. slår, att det nya skiftet skall ovilkorligen af alla
Delägarne tillträdas, emedan då man icke har något medel att det verkställa, det vore en löjlighet att det bifalla.