Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan jag hade ordet, har fråga här blifvit väckt om en jernväg, hvarom icke något förekommer i StatsUtsk:s nu föredragna Betänk., nemi. om en jernväg emellan Malmö och Jönköping, och dervid har mycket talats om hvilken som försenade företrädet, deuna jernväg eller den s. k. vestra stambanan.
Att den förstnämnde jernvägen äfven ådragit sig Regeringens synnerliga upmärksambet 268 Den 23 September e. m. finnes uttryckligen omtaladl i K. M:s Nåd.
Propos., der, efter framställuingeö om de serskiIta stamlinie-ynas sträckning, följande ord förekomma: ”Längden af de till anläggning ifrågasatta tvenne hufvudxaklign stamlinierna, den ena från Slockholm till Götheborg, med afdrag af den från Köping lill Hult, och den andra från Slockholm lill Malmö, utgör” etc.
Häraf synes således, att dessa två starnIrnier ansetts såsom de vigtigaste, ehuru man funnit den böra först företagas, hvarpå arbete redan vore nedlagdt, och hvilken på de skäl, som äfven blifvit antydde, förklarades vara den, som borde ega företrädet, och jag vågar säga det, äfven ur nationel synpunkt, försenade detta, vindicerande härvid ät mig och dem, sora hysa samma åsigt som jag, lika rätt, som Frih. Sprengtporten, har tillmätt sig, all bedöma saken ur sådan synpunkt.
Vid bedömandet af en sådan fråga, som denna, bör man noga akta sig för alt låta sig vilseledas af lokal-intressen.
Jag erinrar mig härvid en temligen bekant berättelse om hvad i brödrariket sig tilldragit, då för flere år sedan derstädes var fråga om alt flytta Riksbanken, och de flesta städer sannolikt gerna hade sett alt densamma förflyttades lill detta.
En representant ifrån en liten stad, som heter Dröbak, begärde då slutligen ordet och framställde sin önskan, alt Banken måtte derstädes få sitt såte, anförande såsom skäl: ali ”det är en pen liten hy og der bor jeg.”
Ur något vidsträcktare synpunkt bör väl en sådan fråga som denna betraktas och afgöras, och jag tror, alt för dess lyckliga lösning är det angeläget, att de skäl, som å ena och andra sidan blifvit anförda, komma under Statslltsk:s förnyade pröfning.
Att, såsom Hr Bildt föreslagit, bifalla den 7:de punkten skulle, efter mitt förmenande, just vara att motarbeta det syfte, för hvilket samme talare yttrat sig, nemi. anläggning af stambanan emellan Stockholm och Götheborg.
Jag tror således att delta yrkande måste hvila på något misstag, och att detta missförstånd sannolikt blifvit föranledi af de ordalag, StatsUlsk. bpgagnat, och hvilka icke fullkomligt öfverensstämma med dem, som i den Kongl.
Propos. äro begagnade.
Beträffande hvad en talare yttrat derom, att jernvägen emellan Stockholm och Götheborg skulle hafva en parallel sträckning med vattendragen, så är vid föreg:de Riksdagar, då denna fråga diskuterats, mycket derom ordadt, och en de! af de talare, som nu motsatt sig jernvägs-anläggningen emellan Stockholm och Götheborg, hafva då i yttranden, som finnas i R. o. Ad:s prot:r förvarade, med välgrundade skäl undanröjt vigten af denna anmärkning.
Att icke Jönköping, ehuru det ligger midt i landet, är beröfvadt vattenkommunikation, är af hvar och en kändt.
Man kommer nemi. derifrån, genom tillhjelpen af Götha kanal, ut till hafvet, så väl åt östra, som åt vestra sidan.
Jönköping har i detta afseende till och med bestämdt företräde framför t. ex. Orebro, som endast har vattenkommunikation åt den östra sidan.
Alt Skåne icke eller saknar vallenkommunikationer är klart för en hvar, som ser på kartan och då ej kan undgå att finna denna provins vara omgifveu af vatten på irenne sidor, och en betydlig del af den fjerde.
Jag har icke Den 23 September e. m.
269 yttrat detta, för alt på något salt förringa viglen af den ifrågasatta Jernbanan emellan Malmö oell Jönköping.
Jag erkänner dess vigt foll komligt, men jag tror alt man misstager sig, då man påstår att denna bana bör ega företräde framför den emellan Stockholm och Götheborg.
Staten hade tillfälle att låta bearbeta båda dessa banor, vore det visserligen det aldra bästa, men jag betviflar att tillgångarne medgifva det.
För min del skall jag med glädje se den tidpunkt, då så val det ena som del andra af dessa företag kan komma till verkställighet.
Gr. von Rosen har sökt utveckla skälen dertill, att aibetel å Köping-dults-jernvägen kommit ali fördröjas.
Jag vill icke på detta rum ingå i någon undersökning om dessa förhållanden.
Del blir icke, jag, som skall nedsätta Gr. von Rosens förtjenster om den vigtiga jernvägsfrågan.
De oförtrutna bemödanden, som han i detta hänseende gjort, förtjena alltid att erkännas.
Jag kan icke heller dela den åsigt, som anser de vid förra Riksdagen fattade beslut vara ett misstag; tvertom.
Hvarken har någon skada derigenom hittills tillskyndats det allmänna, ej heller är någon sådan att befara, ehvad resultatet af den påbegynta anläggningen af jernvägen emellan Köping och Hult må blifva.
Om den erfarenhet icke vunnits, som denna jernvägs-anläggning redan lemna!, skulle del enl. min tanka hafva varit fåfängt, att med något hopp om framgång framkomma med ett förslag i den riktning, som det, hvilket nu utgör föremål för R.
Sl:rs öfverläggning, Kommer åter jernvägen emellan Köping och Hull alt af bolaget fullbordas, sä är derigenom en vinst beredd åt samhället på så billiga vilkor, att jag tror man länge får vänta på den tidpunkt, då något dylikt på enahada vilkor åt det allmänna förvärfvas.
Tdl svar på de yttranden Gr. von Rosen fällt om det dröjsmål, som inträffat med utfärdande af oktrojen för Köping-Hnlt-jernvägen, får jag endast nämna, att denna oktroj icke kunde meddelas förrän som skedde, emedan de föreskrifna vilkoren icke förr fullgjordes.
Jag vill icke längre uptaga R. o. Ad:s lid i delta ämne, ulan förnyar endast min anhållan om återremiss på (ide och 7:de punkterna i Betänk.
I det väsendtligaste förekommen af fö reg:de talare, kan jag fatta mig ganska kort.
Jag instämmer i de- i ras åsigt, som anse anläggning af jernvägar i vårt land vara af stor vigt.
Jag anser dessa anläggningar icke böra upskjutas till en obestämd framtid.
Jag anser,, att de ytterligare undersökningar, hvarmed man vill sysselsätta oss i ännu 3 år, endast onödigtvis förorsaka upskof, hvarigenom den med anläggningen af dessa vägar afsedde, utveckling af vår industri kommer att uppehållas.
Jag yrkar således återremiss af C:le punkten.
Hvad 7:de punkten beträffar, så har man redan erfarit hvad vid sista Riksdagen förutsades, nemi. att behandlingen af jernvägsfrågan skulle sälta de lokala intressena i harnesk mot hvarandra, och aldrig har detta förhållande af lokal-intressenas framträdande 270 Den 23 September e. m. blifvit så kori, raeu tillika så sannt uttryckt, som i den berättelse Gr.
Mörner nyss meddelat oss om en representant inom vårt granrike, hvilken, då fråga upkom om utflyttning af banken, önskade den förlagd lill ett visst ställe derföre, sade han, att han bodde der.
Dylika moliver hafva, fruktar jag, förauledt de många och utförligt utvecklade skälen för anläggning af jernvägar i ena eller andra riglningen.
Ja! må de talare, hvilka yttrat sig i ämnet, förlåta mig detta uttryck.
Det är icke min mening, att åt dem utkasta en handske, men jag tror, ali i dessa frågor på deras öfvertygelse inverkar, åtminstone omedvetet, den opinion om deras ort de äga, och alt således den lokala kännedomen ovilkorligen bestämmer deras omdöme i fråga om jernvägarnes rigtning, utan att de dervid behörigen öfverväga de skäl, sorn tala för en annan sträckning.
I sanning, någon annan förklaringsgrund finnes icke för mig, ronde bär framställda yrkanden, alt jernvägen emellan Jönköping och Malmö vore alt föredraga framför den redan påbörjade, om hvilken man vid sista Riksdagen var ense, så ense, alt man icke tänkte på, att vid jernvägsanläggningar i Sverige börja med någon annan.
Vi hafva, mine Hrr, att välja emellan 2:ne anläggningar, ty det är egentligen dessa 2, sorn äro ifrågasatte.
Den ene sammanbinder Östersjön och Nordsjön.
Den sammanbinder våra störste, eller rättare sagdt, våra enda stora handelsstäder.
Den har från urminnes lider varit den stora pulsådern för rörelsen i Sverige.
Naturen och omständigheterna hafva gifvit rörelsen inom vårt land rigtning åt vester, åt Götheborg.
Behofvel af underlättad kommunikation i denna rigtning här varit så strängt, alt när lanken på anläggning af kanaler försl upstod inom vårt land, riglades den på Götha kanal för alt sammanbinda Östersjön med Nordsjön.
Personallrafiken delbar i sednare tider så ökats, alt en diligence, oaktadt kanalfarten, mäst inrättas och bår sig ganska bra.
Denna är den ena banan.
Den andra är emellan Jönköping och Malmö.
Finnes der för närvar:de någon trafik?
Hvad är det, som skall forsslas på denna väg?
Jag betviflar ej, alt Småland har stora skatter.
Jag är derom öfvertygad, men icke uthärda de någon jemförelse med dem, som forslas och komma alt forslas den andra vägen.
Och hvilken, på antentika källor grundad kännedom hafva vi för det närvar:de för att stadga vår öfvertygelse om behofvet af denna jernväg, eller hvad kännedom hafva vi ens derom, att den af motionärerne, eller snarare af några bland dem, (ty de äro icke ens sinsemellan derom ense) föreslagne riktning är den rälla?
Har icke Iverlom en talare, Gr. von Rosen, hvars kännedom i ämnet en hvar af oss respekterar, nyss sagt, att rörelsen från Småland har sin naturliga rigtning utmed Nissa-dalen åt Halmstad, snarare än åt Malmö, hvarigenom också Sundska tullen undvikes?
Men jag återkommer till jeraförelsen emellan de begge ifrågasatta hufvudbanorna.
Den ene af dessa har behofvet sjelft framkallat; der finnes redan en af deligencer befaren väg, som löper från vår hufvudstad genom Upland, Westmanland, Nerike, Westergöthland och Bohuslän, provinser på en gång sädes- och jeroproducerande, hvilkas alster skola ned lill Westerhaget.
Kan väl den Den 23 September e. m. 271 jemföras nied den våg, å hvilken, i motsatts till den förra, behofvet icke skapat några koromunikations-anstaller, och hvilken, mig veterligen, icke varit för den större rörelsen i dess egentliga bemärkelse begagnad, Den rörelse, för hvilken denna väg skulle beräknas, är ännu ali skapa, under det att den rörelse, för hvilken den andra vägen skulle anläggas, redan finnes, och från lång lid tillbaka funnits.
Jag skulle anse R.
St. kunna hysa någon tvekan om alt uttala sig för den ena eller andra vägen, såvida impulsen här vid lag komme från R.
Men härom är icke fråga, mine Hrr!
Den är, att gifva K.
M. eli svar pä dess Propos., deri K.
M. påpekat vägen emellan Slockholm och Götheborg, och K.
M. väntar således med skäl ett bestämdt svar på denna framställning.
Man har sagt, att det skulle vara lämpligt, att anslå en summa af 5,000,000 R:dr, med förtroende till Regeringen, att hon skall använda den på det för landet förmånligaste sättet.
Ja väl! om icke Regeringen just i detta ämne till representationen framställt ett förslag, är det. då representationen värdigt att undvikande återkasta på Regeringen hela bördan af frågans lösning?
Är det icke mera värdigt och ärligt, att gifva ett verkligt svar, och huru bör Regeringen betrakta ett sådant undvikande yttrande, som förslaget innefattar?
Ja, ännu mer, bära icke R.
St. vid beviljandet af ett anslag utaf 5,000,000 R:dr ingå i pröfning af nyttan utaf de ändamål, hvartill de skola användas, serdeles då K.
M. begärt anslag för ett af honom upgifvet ändamål?
eller böra de vid sådant förhållande, utan att svara på K.
M:s förslag, bevilja anslag för dylika ändamål i allmänhet?
Jag skulle gilla ett motsatt förfarande, om fråga vore att bevilja medel till rikets försvar.
Vi hafva nyligen emotlagit en Kongl. Propos. om ett kreditiv på 2,500,000 R:dr.
I detta afseende hvarken kunna eller böra R.
St. ingå i någon pröfning af detaljerna i ändamålet för dessa medel, men i frågor af beskaffenhet, som den förevartde, då det gäller en fördel för serskilda delar af landet, finner jag det vara lämpligast, att R.
St. frambära till ilironen sina åsigter i ämnet, icke alt de krypa bakom en allmän fras, öfverlemnande åt K.
M. att i frågan bestämma, och utan att meddela sina åsigter, hvilka K, M. måste antagas hafva önskat vela.
Då man vid jemförelse af de 2 vägarne, den emellan Slockholm och Götheborg och den emellan Jönköping och Malmö, förordat den sednare, ehuru den ovedersägiigen kommer alt bära vida mindre rörelse, så skulle man tro, alt den jemförelsevis är vida mindre kostsam, men så är icke förhållandet.
Vi hafva kostnadsförslag upgjorde, dels i K. M:s Propos., dels i de reservationer, som vid StatsUtskis på bordel hvilande Betänk, finnas bifogade, och vi kunna således jemnföra kostnaden för anläggande af dessa båda banor.
En sådan jemförelse lemnar det resultat, alt banan emellan Stockholm och Götheborg, med afdrag af Köping-Hulls-vägen, är beräknad att kosta 13,333,000 R:dr, och banan emellan Jönköping och Malmö 12,200,000 R:dr.
Således endast 1,000,000 R:drs 272 Den 23 September e. m. skillnad.
Står denna skillnad i något förhållande lill den skillnad i trafiken, som är att förutse på dessa båda vägar?
Raab har sagt, att hans öfvertygelse är, det en jernväg i Skåne skall hära sig.
Jag lyckönskar Frih:n i denna öfvertygelse.
Jag kan icke dela den.
Jag har mångfaldiga gånger befarit de mest besökta jernvägar, t. ex. i Belgien, hvarest rörelsen och folkmängden är vida större än i Skåne och Småland tillsammans, och der stora stråkvägen går fram från hela kontinenten till England och tillika från hela norra Europa till Paris.
Icke lärer en jernväg emellan Jönköping och Malmö kunna jemföras med dessa jernvägar, och de hafva likväl hittills icke gifvit högre ränta å kostnadssumman, än 3 proc.
Kunna vi då hoppas, att en jernväg i Skåne skall lemna högre ränta.
Jag fruktar att Frihms öfvertygelse i detta fall är byggd på lösa grunder.
Men huru bör man i ett fattigt land gå till väga med anläggning af jernvägar?
Jo! mig synes man bör börja der rörelsen och industrien tillkännagifver behofvel af dem, och icke der, hvarest rörelse oell industri skola skapas.
Ty delta är icke ögonblickets verk, och representationen, som bedömer lämpligheten af dessa vägar i den mån rörelse finnes på vägen, kunde af det varnande exemplet rygga tillbaka för vidare anläggningar.
Om en enskild vill inlåta sig i 2 lucraliva förelag, icke börjar han båda på en gång, ulan först det, som lemnar största hopp att återfå det kapital, han derpå användt.
Hvad som år säkert, är, icke börjar han med del minst vinstgifvande.
Så tror jag vi böra förhålla oss vid valet mellan dessa båda banor.
En talare, som förordat anslag till båda banorna på en gång, har sagt, att om Staten kan uplåna 15 milhr R:dr, kan den nplåna 25 rnilhr R:dr.
Hade jag befarat, alt sådana satser skulle göra sig gällande, så skulle jag i sanning hyst mycken betänklighet alt biträda förslaget om fondsystemet, ty skola vi konseqvent fullfölja en sådan åsigt, skulle man kunna säga: tål man vid 25 milbr R:dr, så tål man nog 50 rnilhr R:dr.
På detta sätt skulle vi kunna ådraga oss en statsskuld vida öfversligaude vår förmåga.
Min mening är, all, ehuru fondsystemet blifvit i vårt land infördt, i och för anläggning af jernvägar, vi likväl icke på en gång böra göra det i vidsträckt skala, utan så, att vi kunna hoppas, ali. en gång få denna skuld betald, och derföre tror jag, att vi böra gå försigtigt tillväga.
Hvad angår Hr Bildts yrkande af bifall till 7:de punkten, så måste detta yrkande grundas derpå, att den värde talaren fästat sig allt för mycket vid ordalagen i denna punkt.
Dessa ordalag äro, såsom Gr.
Mörner redan yttrat, origtigt valde.
I K. M:s Propos. förekommer icke ett ord om Köping-Hults-banans fortsättande, utan om anläggande af en jernväg emellan Slockholm och Götheborg.
Jag förmodar att Hr Bildt, vid närmare eftersinnande häraf, afslår från sitt ifrågavar:de yrkande, och att vi må slippa propos. derpå.
Beträffande slutligen frågan om ytterligare undersökningar, så är ju banan emellan Stockholm och Götheborg undersökt.
Har den icke Den 23 September e. m. 273 icke vid 2:ne Riksdagar varit förelagd SlatsUlsk.?
Ilar icke K. M. anbefallt Cheferne för Jngeniör-korpsen, saint Väg- och Vattenbyggnads-korpsen att taga den saken i skärskådande, och hafva icke dessa utlåtit sig i ämnet?
Nog mätte väl denna väg vara undersökt, och hvad som deri må fattas, lärer icke K. 51. underlåta att fullborda, innan arbetet begynnes, sä att R.
St. nu kunna bifalla K. M:s Propos. i denna del.
Frågan är icke, såsom vid sista Riksdag, alt besluta, utan endast all lill besvarande uptaga K.
M:s på vederbörliga undersökningar grundade Propos.
Jag yrkar således ålerremiss på denna punkt.
Sedan majoriteten af delta hus, genom sitt beslut öfver första punkten, åtagit sig ansvaret derför, att Staten medelst sin omedelbara försorg skall utföra och förvalta jernvägarne i landel, är jag icke den, som vidare vill motsätta mig, utan tvertom önskade medverka dertill, att beslutet, en gång faltadt, mätte på ett så skyndsamt och fördelaktigt sätt som möjligt komma till utförande.
Jag skulle således önska, alt, om det later sig göra, något hinder icke mätte upstå genom den serskilda praeliminära undersökning, SlatsUlsk. föreslagit, och jag hemställer till de Hrr, som tillhört majoriteten, om det icke ligger i intresset af den princip, som de förfäkta, alt frånträda dessa undersökningar, till undvikande af en eljest möjligen inträffande reaktion, innan man kommer till utförandet.
Då nu fråga är om en föreg-.de undersökning, ber jag få fästa upmärksamhelen derpå, att denna undersökning sönderfaller i 2:ne serskilda afdelu:r, nemi. den ena, den tekniska och topografiska undersökningen, eller den, som afser möjligheten att utfinna, ljvilken sträckning af en viss linea emellan 2:ne ändpunkter är fördelaktigast; den andra åter, att bestämma sjelfva valet af den eller de jernvägar, med hvilka början företrädesvis bör göras.
Den förra af dessa undersökningar anser jag icke kunna verkställas med för mycken noggrannhet, och det är bekant, att i Amerika, der de fleste jernvägar finnas, anses inga kostnader förlorade i och för dylika undersökningar.
Likväl, då redan i det afseendet så mycket är examinerad!, skulle jag tro, att, om man på vägen emellan Stockholm och Götheborg börjar med sådane sektioner, der de lokala förhållandena äro fullständigt utrönade, så att något tvifvel icke längre återstår om den ändamålsenligasle rigtningen af vissa delar å den tillämnade jernbanan, så skall Regeringen eller dess underordnade embetsman hafva tillräcklig tid för att utröna hvarest återstoden af jernvägen lämpligen bör ledas.
Rörande den andra undersökningen åter, som afser att utröna hvilken linea som i industriell, commercielt och politiskt hänseende är fördelaktigast, tror jag icke, att man är serdeles betjenad med det upskof StalsUtsk. tillstyrkt.
Vi känna nemi., hafva äfven här hört repiteras från flera håll, det faktum, alt när det är fråga om en så betydlig fördel, som den en jernväg medför, skall en hvar, som kan hafva något inflytande, söka att få den lagd så nära som möjligt till sitt hem, och om han då kan förena sin egen fördel med en skymt af det 12 H. , 18 274 Den 23 September e. m. allmännas, så är klart, alt han skall förorda den riglning för jernvägen, som ligger i hans intresse.
Detta är så naturligt, att man icke behöfver leta efter motiver derför; men del förefaller mig äfven ganska naturligt, alt jost i sådana frågor, der en mängd enskilda intressen sammanträffa, ingen auktoritet kan vara mera kompetent att afgöra de i anledn. deraf upkommande tvistiga frågor, än R.
St. såsom nationens representanter, hvilkas sammanträden i sä många andra fall hafva till föremål att besluta i precist likartade fall eller der enskilda intressena strida om fördelar.
Det är af denna orsak jag anser R.
St. kunna och böra yttra sig öfver den frågan, hvilka jernvägslinier skola i främsta rummet anläggas, och detta så mycket heldre, som jag här hört 2:ne af Konungens Rådgifvare tillstyrka detsamma, med , tillkännagivande, alt det vore för Regeringen bekymmersamt, att få denna fråga häuskjuten lill sitt afgörande.
Man mäste ock erkänna detta, att så vore fallet, helst om Regeringen erfar, att nationens representanter, under deras sammanvaro, af villrådighet söka undandraga sig detta afgörande.
Således tror jag, att föga tvekan i detta fall kan upsla om R.
St:s både rätt och pligt att i ämnet utlåta sig, serdeles om derigenom kan påskyndas anläggningen af den jerttvägslinea, som kan anses för det allmänna nyttigast.
Hvad åter beträffar den frågan, huruvida eli här föreslaget anslag bör användas till utförande af endast en linea i sender eller flera på en gång, så bekänner jag, att det i början förefallit mig, som om det visserligen hade varit mycket fördelaktigt, om man kunnat utföra de båda vägarne på en gång, och jag skulle således rösta för denna mening, såvida det Vore möjligt föreställa sig, att man på en gång dertill ägde så tillräckliga krafter i penningetillgång, materialier och arbetsskicklighet; men om, såsom af flere föregtde talares anföranden synes, sådant icke är att påräkna ens i det förstnämnda afseende!, och man således^ för alt icke, så^tl säga, stanna i stöpet, måste inskränka sig till några milla- t. ex. 5, såsom det blifvit föreslaget, så måste jag tillslå, att del enl. min föreställning synes vara allt skäl, alt till en början hålla sig till endast en linea.
jven 19 martu , prestanda , så får jag gifva Ridderskapet och Adeln tillkänna, att han blifvit introducerad ; utan LandtMarskalken säger; sedan den och den fullgjordt prestanda, så får jag fråga om Ridderskapet och Adeln bifaller att han må introduceras? och denna proposition kan, såsom hvarj» annan, besvaras lika väl med Nej, sorn Ja.
Herr Tham har trott, att stadgandet i 1660 års RegeringsForm emot Adelns ökande varit en följd af aristocraternas då varande öfvervälde.
Jcg kan icke annat ån betvifla det.
Redan i655 gjorde de Ofrälse Stånden de alfvarsammaste föreställningar mot Adelns företräden, och 1660 års RegeringsForm, torde ej böra anses annorlunda ån såsom en förening, hvarigenom de Ofrälse Stånden emot Adeln betingade sig ett bestämdt sätt för Regeringens förande, intill dess Konungen sjelf upphunnit myndiga år.
Flera stadganden i denna act synas mig bevisa en så reserverande och inskränkande syftning mot Adeln, att de Ofrälse Stånden säkert haft ett stort inflytande på dess författande.
Jag tror mig nu hafva besvarat de hufvudsakligaste anraårkningarne, som mot min motion blifvit gjorda, och öfverlemnar den till det afseende, den kan anses förtjena.
Jag har uppfyllt min pligt såsom Riksdagsman, då jag anmärkt hvad jag funnit anmårkningsvårdt.
Ridderskapet och Adeln tillhör det att bedömma min framställning och jag kan icke lemna pröfningea deraf i bättre händer.
&93 uen ju mai int Herr Grefven och Landt-Mar skallen för-* klarade det han, dels af den i ämnet förefallna discussion, dels och i synnerhet af de sistaorden Uti Herr von Hartmansdorff^ nyss meddelte anförande, ansåg sig åga anledning, att innan Herr LandtMarskalken framställde någon proposition, inhämta Herr von Hartmansdorffs yttrande, om han icke behagade medgifva, att ifrågavarande motion hnge förfalla.
Cederström: Hå 56 §.
Riksdagsordningen stadgar, att intet ärende må nedläggas utan Ståndets uttryckejiga beslut, anser jag deraf följa, att motionnairens begifvande till ett måls nedläggande icke är behöfligt, Oin nu Ridderskapet och Adeln skulle anse ärendet vara af den beskaffenhet , att detsamma icke bör Upptagas, tror jag att det således bör förfalla.
Om det är Hög-.
Joflige Ridderskapets och Adelns önskan, att min motion må förfalla, så är det visserligen Öfverensstämmande med meningen af mina sista qrd, att jag ej gör några invändningar deremot, ehuru jag tror att detta, mitt förslag år fullt ut så riksgagneljgt, som många andra, åt hvilka remiss blifvit beviljad, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde derefter, att ifrågavarande motion kunde helt och hållit få förfalla; hvilket bifölls.
Upplåstes StatsUtskottets den 6 dennes aflåta? a:ne Memorial, innefattande gine anledningar till anmärkningar mot Föredraganden af KrigsArender; hvarom remiss begärdes till ConstjtntionsUtskottet, inför hvilket anledningarne yppgifvas skulle ; och blefvo berörde 2:ne anledningar till anmärkningar jemlikt 29 §. i Riksdags-Ordniugen till Constitutions-Utskottet re-^ mitterad e.