Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Hegardt har redan visat, att det blott skulle blifva en sedelfabrication , och så mycket sämre an den gamJa, som denna gamla ej kostar någon ränta, såsom den nya Dcn 9 Mai» f. m. sluille göra.
Om således II. o. Ad., på sätt jag tillstyrkt, först beslutar att åtskilja ämnena och alt nu vid JX:o 417 blott afgöra frågan om den stående skulden, med livar och en lemnad öppen rätt att sedermera yttra sig öfver den tillfälliga gälden, så instämmer jag i första punkten af PresteSl:s beslut, som upptager 100,000 r:dr större behof, än Utsk. antagit, emedan jag anser riktigt alt snarare upptaga något för mycket än för litet.
Flera andra ledamöter hafva ock delat samma mening.
Hvad åter andra punkten beträffar, anser jag bättre att hålla sig till densamma oförändrad, än till en ledamots förslag att i särskildt tillägg yttra sig om räntebeloppet, då rabatt på capitalet äger rum; ty om Riksg:scont. hade för afsigt att småningom sänka räntan genom den gamla skuldens uppsägning och omsättning deraf, så skulle följden blifva, att då man icke fått fullt capital, men vid omsättningen måste betala det fullt ut efter förskrifningens innehåll, förlorades skillnaden, hvarigenom Riksgrscont. antingen hindrades från en eljest fördelaktig omsättning, eller ock måste göra den med capitalförlust för ögonblicket och mindre förmån i det hela.
Wär fullmägtige ej äro bundna att söka lån inom Riket, så synes intet tvifvel!vara, att penningar kunna erhållas mot 4 till proc. med fullt capital.
Jag skulle således tro det vara bäst att helt enkelt hålla sig till PresteSt;s beslut, hvarigenom åtminstone 2 Stånd blefvo ense. — Jag upprepar slutligen, att, om denna fråga först afgöres, har Ståndet sedermera tillfälle att vid betänk.
N:o 419 göra alla de anmärknrr, som anses lämpliga i afseende på sättet att skaffa penningar mot löpande sedlar.
Dock tror jag, att detta sätt i alla händelser bör begagnas blott såsom undantag, intilldess man kan förvandla skulden till slående; ty att den sednare har företräde, lärer ej behöfva ytterligare bevisas, emedan i samma mån man gör nödmynt, nedsätter man Riksgtscontls credit.
Jag förbehåller mig att få återkomma till detta ämne, sedan vi först fått propos. i anledn. af betänk, N:o 4'7> och hoppas, att R. o.
Ad. linner, att genom det sätt för sakens afgörande, som jag nu föreslagit, ingen betages rättigheten att göra sin mening gäl-» lande.
Fortsättningen af detta måls pröfning uppskjots till efter»» middags-plenum. H. R. 0.
Ad, åtskiljdes kl. 2 e, ra, Iu (ideal protocolli, F. O.
Silfverstolpe, Ds n 9 Mars e. m.
Fortsattes den i dag på f. m. började pröfningen af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 4!7 öfver anmärkn:r vid betänk.
N.‘o 204, innefattande förslag öfver Riksg.cont:s behof fr. o. m. år 1835 t. o. m. år 1839, tillika med ett nytt förslag i samma ämne.
Hr Rosenblad bar i förmiddags instämt i det omdöme, som jag trott mig kunna uttala öfver Hr Lagerbjelms förslag, och har dervid fullständigare än jag utvecklat skälen för ett sådant omdöme; men lian har trott, att det tillägg, som jag i anledn. deraf önskade till detta betänk., om det i öfrigt blefve bifallet, nemi. att det ej borde vara Riksg.cont:s fullmägtige tillåtet att upptaga lån på kortare tid än 6 månader, eller åtminstone icke på kortare tid än 3 månader, ej skulle vara bebölligt, emedan han föreställde sig och hade det förtroende till fullmägtige i Riksg.cont,, att de icke skulle begagna en sådan utväg, om den också stöde dem öppen.
Jag är visserligen både på egna och mina collegers vägnar mycket erkänsam för ett sådant förtroende och skall, såvidt af mig kan bero, söka att afleda en så skadlig utväg; men då det är ovisst, huruvida det skall lyckas mig att alltid göra mina åsigter gällande hos plurajiteten af fullmägtige, och då det dessutom lätt kan bända, att personalen af fullmägtige i Riksg.cont. emellan riksdagarna förändras, så tror jag det vara säkrast, att ett sådant tillägg göres.
Hr Lagerhjelm har, sedan jag sist yttrade mig, sökt att anföra och anfört flera skäl för sitt förslag.
Det skulle dock upptaga alltför mycken tid alt genomgå och söka vederlägga dem, och jag vill derföre inskränka mig till att blott förklara, det jäg ej funnit mig deraf öfvertygad.
Han har såsom stöd för sitt förslag nämnt, att lian inhemtat upplysningar och tankar hos flera män af kunskaper och jnsigter och som, enligt den värde talarens yttrande, lefva af rörelsen.
Hvad han dermed egentligen menade kan jag icke förstå.
Manne dermed förstods sådana män, som egentligen lefva af vidsträckta Jånetillgångar, eller sådana, sorn lefva af att utlåna sina penningar.
Det vore visserligen önsk]igt att kunna gå allas behof och önskningar till mötes; men man bör vid alla allm, arrangementer och anstalter tillse, att, då man söker hjelpa en del, man ej må riskera att stjelpa det hela, och detta är hvad jag fruktår skulle hända, om man inträdde på den banan att söka fylla statens behof genom ett mer eller mindre maskeradt creditmynt.
Hr Lagerhjelms förslag bar den stora olägenhet, att man derigenom komme alt befinna sig emelian arne klippor, An* ia6 Den 9 Mars c. m. tingen skulle det hända, alt dessa obligationer a vista eller med 8 dagars uppsägning ej kunde hållas länge i omlopp, utan strömmade till Riksglscont. för att invexlas, och att då, örn man ej hade en ofantligt stor cassa, i hvilket fall det vore onödigt att utgifva obligationer, Riksg.cont. möjligtvis ej kunde inlösa dem, samt att i och med detsamma Contrs credit vore förstörd; eller också skulle det hända, att man lyckades bibehålla dem i rörelsen, att de användes såsom mynt och således sällan presenterades till inlösen, och då kan jag ej annat förstå, än att de skulle hafva samma inverkan på Banken, som om Banken sjelf utgaf nya sedlar utan valuta.
De skulle hafva en ännu skadligare verkan, emedan de icke så mycket genom sitt belopp, hvilket troligen ej kunde blifva stort, kunde menligt inverka på Bankens vexlingsförmåga, utan mera genom den opinion, som skulle alstras derigenom, att man afvek från den väg, som blifvit utstakad för realisationen.
Det skulle derhän, att bancosedlarna strömmade tillbaka till Bankens cassa, att silfret uttogs och att, då just derigenom den ökade sedelstocken skulle förlora i värde i förhållande till varor, silfver med fördel kunde utföras.
Det är isynnerhet ur denna synpunkt, som jag anser ganska vådligt att tillgripa ett sådant upplåningssätt, och det är för att för alla händelser förebygga, att det ej må komma att äga rum, som jag vågar hemställa, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt lemna den föreskrift åt Riksg.contrs fullmägtige, som i öfrigt lemnäs fria händer att upptaga lån, om behofvet så klafver, vare sig inom eller utom Riket, att det icke må ske genom sedlar å vista eller på kortare tid än åtminstone 3 månader.
Iir Lagerhjelm, Pehr; Samme värde talare, som i förmiddags var af olika tankar med mig i afseende på mitt vid detta betänk, gjorda förslag, tyckes önska en förklaring öfver hvad jag menat med mitt i förmiddags nyttjade uttryck, att jag rådgjort med och inliemtat upplysningar af personer, som lefde af rörelsen.
Jag menade sådana personer, hvilkas hufvudsak det är att genom en större rörelse, vare sig genom handel eller egendomsdrift, sysselsätta ett betydligt capital, de må vara näringsidkare eller handlande.
Jag skiljer nemi. emellan sådana personer, som känna landets och rörelsens närvar, behof, och dem, som bedöma detta behof efter theoretiska åsigter eller hufvudsakligen på grund af specuiation.
Jag tror i allmänhet, att kunskapen , eller begreppet om hvad som är Riket nyttigt, beror icke blott, på den erfarenhet, man har om förhållandet med andra länders rörelse, utan till en stor del på kännedomen om det egna, som skiljer Svenska rörelsen från andra länders.
Sådana personer, som äga denna kännedom, äro, enligt hvad jag kunnat erfara, ense derom, att för närvarande be» hofver Svenska rörelsen större medel, än den härj och jag Jior, att denna mening är temligen allmän, Den 9 Mars e. m. 127 Hr Hegardt har hufvudsakligen åter sagt, hvad i förmiddags nämndes, att det egentligaste inkast, han gjorde emot mitt förslag, vore, att ont detta lönesystem lyckades, blefve det skadligt, och misslyckades det, blefve det också skadligt.
Misslyckas det, så blir det skadligt, sedlarna strömma tillbaka till Riksgtscont., och dess credit blir totalt förstörd, — jag medger det; men jag medger icke, att det skall misslyckas, ty jag ser icke, hvarföre Riksg:scont:s, iner än Bankens eller hvarje annan på en fond baserad, rörelse skall misslyckas, och jag vill ej medgifva, att Riksg:scont:s fullmägtige skola hafva så litet omdöme, att de skulle utsträcka denna rörelse längre, än den bar sig.
Då fullmägtige skulle finna, att sedlarna ej kunde hållas i omlopp, skulle de upphöra med detta lånesätt, och i det fallet kunde man väl säga, att lånerörelsen misslyckats, emedan man då hade förlorat jemnt hvad creditivet kostade; men derigenom vore ingen credit för Riksg.cont. förstörd, ty den kunde icke förstöras annorlunda än derigenom, att, på sätt Hr Hegardt nämnde, sedlar presenterades till inlösen, hvilka icke kunde inlösas, och huru kundfe väl sedlar komma att presenteras, utan att kunna inlösas?
Dessutom, säger den värde talaren, gäller örn Riksg:scont:s creditrörelse, såsom om all privatbanks rörelse, att om den lyckas, skadar den Banken och verkar den, som om Banken sjelf ökade sin sedelstock.
Detta skulle vara en sanning, om rörelsen icke för närvar, kräfde mera rörelsemedel än de, hvilka finnas i omlopp; men deruti skiljer sig den värde talarens öfvertygelse från min, och om jag, såsom han, vore öfvertygad, att landets rörelsemedel motsvara behofvet, skulle jag icke gjort ifrågavar. förslag.
Men jag utgår från den synpunkt, att landet har brist på rörelsemedel, och således är det egentligen endast i denna Råga, som våra meningar äro skiljaktiga.
Silfret utföres ur landet, om man omåttligt ökar rörelsecapitalet; men äger man väl kännedom deraf, att den ifrågavar. förökningen blefve omåttlig?
Man måste erfara, huruvida rörelsen i Riket kräfver och skall kunna fästa en större quantitet af rörelsemedel, än som nu finnes.
Jag har den öfvertygelse, grundad äfven på egen erfarenhet, att rörelsemedlen behöfva utvidgas och kunna utvidgas, samt att det skulle ske med fördel både för den enskilde och staten.
Yi äro således af olika tankar endast i denna punkt, hvilken icke lärer kunna afgöras genom theoretiska åsigter om bancorörelse eller financiella systemer i allmänhet, utan beror af erfarenhetens vittnesbörd.
Hr Hegardt har framställt, hvad följderna skulle blifva af rörelsecapitalets betydliga ökande genom det sätt att göra upplåning, som Hr Lagerhjelm föreslagit.
Hr Lagerhjelm har derpå svarat, att han ej kunde neka, det följderna skulle blifva sådana, i D e n 9 Mars e. m. händelse rörelsecapitalet omåttligen ökades.
Jag frågar, hvad betyder här ordet omåttligen?
Det lärer icke vara lätt att säga och det torde vara omöjligt att på förhand bestämma, huru stor en måttlig upplåning är, enär stora creditivets lyftning t. o. m. kan behöfvas och följaktligen upptagandet af ett par millioner r‘drs lån, oaktadt åtskilliga millioner möjligen redan blifvit upplånta på samma sätt. R. o. Ad. torde deraf finna vådligheten att antaga Ilr Lagerhjelm* förslag, såsom det sätt, hvilket företrädesvis borde begagnas.
Men skulle detta sätt deremot användas, icke såsom regel, utan såsom ett tillfälligt undantag för några månader, intilldess man kunde få ett ordentligt statslån, en fönderad skuld, så torde vådan icke vara betydlig, men nyttan deremot mångfaldig.
Jag anhåller, att It, o. Ad. ville närmare öfverväga dessa omständigheter.
Äfven jag delar de åsigter, som Hrr Hegardt och Rosenblad yttrat emot införandet af statsobligationer, ställda till inlösen å vista eller inom en så kort tid som 8 dagar.
Jag tror också, att dessa obligationer skulle erhålla en alltför stor likhet med det nödmynt, vi under namn af riksgrssedlar förut haft, äfvensom jag anser närvar, tidpunkt vara särdeles olämplig för ett sådant nytt mynts utgifvande.
— I öfverensstämmelse med de åsigter, jag i förmiddags uttalade, och då jag anser den af Utsk. föreslagna redaction af andra punkten vara tvetydig, får jag hemställa, att R. o. Ad. måtte bestämdare uttrycka, hvad med 5 proc:s ränta egentligen bör förstås.
Enligt hvad jag hört några utsk:sledamöter uppgifva, lärer Utsk. menat, alt 5 proc:s ränta skall beräknas endast på det verkligen uppburna capitalbeloppet, och att således någon rabatt på capitalet ej får medgifvas vid upptagandet af lån emot sådana obligationer, som löpa med 5 proe:s ränta.
Jag anser det likväl vara nödigt, att sådant mera bestämdt uttryckes.
Likaledes anser jag af bebofvet påkalladt, att uttryckligen förklaras, det fullmägtige i Riksg.cont. icke äro hindrade att, derest omständigheterna vid något särskildt tillfälle sådant oundgängligen fordra, jemväl betala högre ränta än 5 proc., helst förhållanden kunna inträffa, då det under någon kortare tid blifver omöjligt för Riksg.cont. att, emot denna ränta, erhålla sina iånebehof uppfyllda, och då R.
St:s sammankomst altså skulle blifva den omedelbara och oundvikliga följden deraf, att Cont. ej för tillfället finge betala en ökad ränteutgift af några tusen r:dr.
Jag anser mig derföre böra föreslå följande förändrade redaction af omförmälde punkt, hvilken redaction till en del öfverensstämmer med hvad PresteSt. redan i detta fall beslutat.
”För anskaffande af hvad sorn till fyllande af Riksg:scont:s behof, utöfver dertill anslagna medel, erfordras, äga fullmägtige att, ef - Den 9 Mars c. m. lag efter sig företeende omständigheter, upptaga större elier mindre lån på längre eller kortare lid emot obligationer, företrädesvis lydande å Svenskt mynt, dock med vilkor, att dessa obligationer icke ställas på längre förfallotid än högst i5 år från deras utfärdande, och att räntan, hvars nedsättande under fem för hundra af det erhållna capitalet bör i möjligaste måtto afses, ej får bestämmas till högre belopp, såvida icke särskilda förhållanden dertill för något tillfälle föranleda.”
I likhet med hvad Hr v. Hartmansdorff på f. m. yttrat, anser jag både nyttigt och lämpligt, att R.
St. nu icke allenast fastställa grunderna förden upplåning, som erfordras till betalning af Riksg.contis redan ägande skulder* utan ock särskildt bestämma de utvägar, hvilka Riksg.contts styrelse bör begagna till beredande af tillgångar vid förefallande utomordentliga behof.
Jag anser således, att jemte det R. o. Ad. bestämmer de grunder för Riksg.contts lånerörelse, som föranledas af StatsUtskis framställa, i betänk.
N:o 4*7» R- o. Ad. bör uppdraga åt Utsk. att till RiksSttn inkomma med upplysning om Contrs behof för innevar. år samt med särskildt förslag i afseende på sättet att fylla desamma.
Då jag i förmiddags hade äran yttra mig i detta ämne, förklarade jag, att jag ej insåg någon betänklighet vid det förslag, Hr Lagerhjelm då framställde.
Jag föranleddes till detta yttrande deraf, att jag ansåg, att i den föreskrift, som StatsUtsk. och PresteSt. ansett lämplig, icke låg något hinder i vägen för Riksg.cont:s fullrnägtige att äfven vidtaga den af Hr Lagerhjelm föreslagna åtgärden, om de funno densamma ändamålsenlig.
Jag tror också, att denna åtgärd kan blifva ändamålsenlig, om Riksg.conCs behof påkalla en hastig hjelp, innan ett ordentligt lånesystem hunnit uppgöras; men alt, på sätt jag nu tyckt mig finna Hr Lagerhjelm och några med honom liktänkta önska, detta sätt skulle företrädesvis begagnas och ett ordentligt lånesystem ej komma i fråga förrän i andra ordningen, deri kan jag ej förena mig.
Jag ber att få fästa uppmärksamhet derpå, att om man i allm. rörelsen utsläpper aine sorter mynt, det ena godt och det andra dåligt, så har erfarenheten visat, att det sämre myntet uttränger det bättre, hvarföre följden af Hr Lagerhjelms förslag skulle blifva, att Bankens sedlar skulle utträngas ur rörelsen och strömma till Banken, hvilket för realisationen blefve vådligt.
Derföre vill jag icke säga, att om Riksg.- cont. behöfver för kortare tid hastigt upptaga ett lån af mindre belopp, innan ett lånesystem hunnit regleras, det ej bör vara fullrnägtige tillåtet att vidtaga den åtgärd, Hr Lagerhjelm föreslagit; men jag gillar ej, att en sådan ålgärd ao H. if i3o
Den 9 Mars e, ra. skulle blifva föreskrifven af R.
St., utan det bör bero af fullmägtiges pröfning, om de ej tilltro sig att på annat sätt kunna fullgöra Cont:s förbindelser.
Emot hvad jag i förmiddags yttrade, att, i händelse lån skulle upptagas till mindre belopp än obligationernas innehåll, räntan ej finge öfverstiga 4 proc., har blifvit anmärkt, att ett sådant stadgande vore öfverflödigt; hvaremot andra varda talare ansett, att Riksg.cont:s fullmägtige icke, enligt den ordställning betänk, innehåller, vore berättigade dertill.
Jag kan icke frångå den tanke, att fullmägtige enligt denna ordställning kunde upptaga lån med nedsättning i capitalet, och då jag ser på de många reservationerna, enligt hvilka icke blott Prosten Astrand utan jemväl flera andra lika med mig ansett en sådan nedsättning kunna äga rum, så saknar jag ej anledn. att tro, det fullmägtige i Riksg.cont. kunde se saken på samma sätt; och då sålunda ett dylikt lån kunde komma i fråga, så hemställer jag, om man bör lemna öppet, att ett lån emot 5 proc:s ränta kan uppgöras med rabatt å capitalet.
Jag tror, att ett riktigt lönesystem fordrar, att räntan sättes så låg, att icke fulla capitalet kan erhållas; men då bör icke maximum af räntan vara 5 proc., utan 4 eller 3, ty ju lägre räntan är, ju mindre blir förlusten på lånet.
Efter dessa principer äro lånesystemerna uppgjorda i andra länder; och äro vi komna på den punkt, att vi ej kunna reda oss utan ett lånesystems införande, så bör ett sådant antagas, som i andra länder visat sig vara förmånligast.
Jag kan således icke i någondera delen frångå, hvad jag i förmiddags yrkade, utan förnyar min anhållan om propos. på hvad jag då hade äran föreslå.
Hvarje gång, då mål här förevarit, som rört frågor om stadgars införande för Svenska Bancoverket, har jag yttrat mig på den sidan, som varit sträng i åsigter.
Hvarje gång, som det varit fråga om att gagna näringarna genom beredande af låneutvägar till deras bedrifvande, har jag varit bland deras antal, som linderstedt näringarnas interesse.
Jag har kunnat göra det med godt samvete, då jag förut sökt att, såvidt på mig berott, yrka stadga i grunderna för ali lånerörelse och för all industriel förkofran.
Vi hafva nu lyckligen hunnit att genomdrifva realisationen.
Farhågor för dess misslyckande hafva varit utspridda genom alla möjliga utvägar, och man har förespeglat Bankens ruin inom några få veckor.
Ännu har dock icke ringaste symptom dertill visat sig.
Farhågorna hafva likväl varit ursägtliga i så måtto, att man haft föga tillit till Representationens förmåga att i sammanhang och med consequens reglera financiella förhållanden.
Nu har åter fråga uppstått, att bredvid den egentliga grunden för ett lands financiella förhållanden ställa en annan grund, D c n 9 Mars e. m, ganska svag oell så mycket mera vådlig, som den står i strid med förut godhända grunder.
St. skulle upprätta en slags privatbank i Riksg.cont. i strid med Bankens interesse, hvilken äfven disponeras af R.
St., och för hvilken de äfven iklädt sig garanti, anser jag vara ett vådligt företag och allra vådligast, då man nyss slutat realisationens genomdrifvande.
Det vore att, innan R.
St. efter en långvarig sammanvaro väl hunnit åtskiljas, rifva ned med ena handen, hvad man uppbyggt med den andra.
Jag har alltid yrkat, att Riksg:scont:s affärer måtte ställas på ett redigt lånesystem och icke på ett slags ögonblickets fikande efter att för bästa möjliga ränta kunna från dem, som dagligen behöfva lånetillgångar, undanrycka de små capitaler, sorn finnas utelöpande, för att kort derpå återbetala dem.
Om vi ställa
Rikets penningeverk med öppna händer för att gripa efter hvarje ioo-r:drs-sedel, som för dagen är disponibel, så göra vi näringarna skada; men om vi deremot ordna ett lånesystem för Riksgtsoont., så göra vi dem gagn.
Vi lemna då näringarna tillfälle att i de större transactionerna begagna sig af de obligationer, som utställas, och sålunda lösgöra de små summor, som för dagliga behofven och de mindre liquidationernas verkställande erfordras.
Riksgtscont. bör, efter mitt förmenande, ej tillåtas att göra någon ä-vista-upplåning; ty så kallar jag den, då fråga är om inlösen om 8 dagar eller 2a3 veckor.
Detta blefve första steget på samma bana, som på lygortalet anträddes.
Nästa steg skulle blifva, att kommande Ständer sade, att dessa sedlar skola emottagas i Kronans uppbörd, och då finge vi >pela samma rol, som efter f792.
År 1789 infördes ett riktigt lånesystem.
Man utgaf de s. k. långrockarna, hvarå ränta betalades; men sedan man märkte, att Riksgrscont:s sedlar voro lätta att hålla i omlopp, snålades man på alt bespara denna ränta, och utfärdade man dem utan ränteförbindelse.
Sådan är Riksgtscontts historia och orsaken till dess olyckliga inflytande både på Banken och landet.
Jag tillstyrker antagandet af de grundsatser, Hr Hegardt framställt.
Han har gått derhän att medgifva upplåning för tillfälliga behof på 3 månaders uppsägning.
Jag ville vara strängare och yrka minst 6 månaders uppsägning; men derpå skall jag ej chicanera.
Hvad Frih. af Nordin sednast yttrat fägnar mig; ty jag trodde ett ögonblick, att Hr Frih. var benägen för ett system, som jag ej kan godkänna, ehuru han förut, likasom jag, ifrat för näringarnas understödjande på samma gång, som han ifrat för tryggandet af deras grund, hvilken utgöres af Bancoverket.
Jag hör nu, att Hr Frih. icke afvikit från de grundsatser, han förr hyllat, då han säger sig blott vilja medgifva såsom nödfallsutväg, hvad en annan värd talare tillstyrkt såsom princip, såsom grund för lliksg:sconi;s upplåning.
Jag har ej kunnat underlåta att yttra denna min öfver - Deu 9 Mars e. m. tygelse, oell jag upprepar ännu en gång, att jag älskar näringarna och deras förkofran genom lånebiträden, men icke så lösligen, att jag vill undanrycka sjelfva grunden för deras bedrifvande.
Så åtskilliga som de åsigter än synas vara, hvilka blifvit af de sednare värda talarne framställda, så synes mig dock, att det gifves en möjlighet att förena dem alla derigenom, att man aflägsnar det onda, som de alla äga, och åtnöjer sig med det goda, de dock till någon del alla hafva.
För att komma till ett sådant resultat, är mig nödigt att göra en resumé' af hvad dessa talare framställt, och jag gör, på förhand, min nrsägt för den vidlyftighet, hvartill jag dervid kan komma att hänföras.
Sedan en värd talare, Hr Lagerhjelm, såsom ett medel att ordna Riksg.‘scont:s upplåning i det hela, föreslagit ett system, emot hvilket visserligen alla de anmärkntr kunna göras, som Hr Hegardt framställt, så har Frih. af Nordin inskränkt detsamma till en blott intermediär anstalt, till ett sätt att komma i gång med det andra hufvudsnkliga systemet, upptagandet af ett stående lån.
Såsom sådant hade jag äran understödja förslaget.
Sedermera har på e. m.
Hr Hegardt åter upptagit
Hr Lagerhjelms förslag på ett sätt, som gjort stor effect.
Hrr v. Hartmansdorff, Stuart och Lefre'n hafva i Hr Lagerhjelms project sett fara för sedelemissioner, mägtiga att förstöra realisationen.
Jag skall icke uppehålla mig hvarken vid den öfverdrift, som synes ligga i denna framställning, eller vid den lyckliga utväg, Hr Lefren påfunnit, att förklara sig för näringarnas varmaste vän, då han talar för de satser, som skola strypa näringarna.
Jag skall blott begära, att R. o. Ad. måtte skilja emellan denna intermediära anstalt och det egentliga lånesystemet; ty såsom intermediär åtgärd kan hvarken verkan af Hr Lagerhjelms förslag blifva så stor, alt någon våda deraf kan uppstå, eller kan denna åtgärd räcka längre, än tills ett stående lån hunnit erhållas, hvarefter obligationerna åter skulle inlösas.
Frih. af Nordin synes mig hafva retrograderat sedan i förmiddags; han har förminskat sin framställning.
Han har sagt, att han ej vill hafva Hr Lagerhjelms project antaget såsom en skyldighet för fullmägtige i Riksgtscont.
, utan såsom en tillåtelse.
I denna del måste jag skilja mig från Hr Frih.; och jag får, såsom skäl dertill, åberopa den erfarenhet, vi haft sedan sista riksdagen.
St. hade då fattat beslut om upptagande af ett silfverlån och öfverlemnat åt Riksg:scont:s fullmägtige att detta beslut verkställa.