Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes till justering Exp.Ulsk:s under N:o 37 afgifne förslag till und. skrifvelse till K. M., ang:de ytterligare controller öfver vissa föreskrifters efterlefnad inom calholska församlingen i Riket; hvarjemte äfvenledes upplästes en vid detta förslag fogad reservation af Prosten Odelberg.
Detta förslag bordlädes, på begäran af Hr von Hartmansdorff, A u g.
Vidare upplästes till justering och godkändes Exp.Usk.s nedannämnde förslag lill und. skrifvelse!1 till K. M.:
N:o 38, ang:de från utrikes ort inkommande äkta bokgulds controll-behandling; och N:o 39, ang:de stadsskolans i Sköfde förening med folkskolan derstädes.
Föredrogs Exp.Utsk:s under N:o 9 till R. o. Ad. aflåtna mern., i anledn. af dess återremiss å skrifvefseförslaget N:o 20 och mern.
N:o 7; hvarjemte berörde skrifvelseförslag nu till justering upplästes. R. o. Ad. godkände della under N:o 20 afgifne förslag lill und. skrifvelse, ang:de förhöjd dagspenning för till handllangning vid militieboslällsbyggnad eommeuderadt manskap, samt lade meni.
N:o 9 lill handlingarne.
Äfvenledes uppläsles lill jusleriug och godkändes Exp.- Ulsk:s nedannämnde förslag lill §§ i riksdagsbeslutet, nemi.:
N:o 5, ang:de tillägg i 3 cap. 5 § Handelsb:n; N:o 6, ang:de ollongäldens upphörande; samt N:o 7, ang:de upphörande af husmansskatten i Bohus län.
Föredrogs Välloll. BorgareSt:s prot uldr. af d. 20 dennes, innehållande inbjudning till R. o. Ad. att förena sig i BorgareSt:s beslut, att antaga 41 § af det utaf Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:n, i betänk.
N:o 1, uppgjorda förslag lill ny författning, ang:de villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. 4 H. 58 45S Den VT November f. m.
Lades på bordet, uppå begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g. Föredrogs ånyo StatstJtsk:s d. 20 oell 23 dennes på bordet lagda ut lat.
N:o 54, i anledn. af R.
St:s åren 1,841 och 1843 församlade Revisorers berättelser, ang:de samma år verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1838, 1839, 1840 oell IS41.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att detta utlåt, måtte få paragrafvis komma under pröfning, hvilket bifölls. 1 §•
St. vid sisla riksdagen förordnade, att ifrågavar. brister, om hvilkas afskrifning fråga då var väckt och nära beslutad, skulle fiiras inom linien, ulan sammanblandning med skeende anordningar och de besparingar, sorn uppkomma ifrån den tidpunkt, dä slalsregleringen tog sin början; så afsågoR.
St., att dessa summor skulle vara skilde ifrån allt hvad som hade sin upprinnelse ifrån den nya slatsregleringen, hvilken tog sin början med är 1841, och alt balanceringcn endast skulle ske derföre, alt räkenskaperne för de forti aloe åren, till 1840 års slut, icke voro fullkomligt afslutade, och bristen följaktligen icke ännu på skill ingen oell runstycket känd.
Det var således tydligen R.
Sl:s afsigt, alt, sä snart bristen blifvit känd och Riksrättens utslag uti ersättningsfrågan fallit, ifrågavar. brist skulle afskrifvas, eller åtminstone icke mer äga något sammanhang med de förhållanden, som uppkommo lill följd af den efter 1841 skeende stalsreglerings införande.
StatsUtsk. har deremot nu, såsom slutet af motiverna här ådagalägger, förmodat, alt några besparingar skulle uppkomma, hvilka kunde betacka åtminstone någon del af de uppkommande bristerna.
Jag anser detta vara alldeles oriktigt sedt och alt inga anspråk kunna göras derpå, att K.
M. skall af besparingar, som på hufvudtillarne hädanefter möjligen kunna uppkomma, ersätta något af den brist, hvilken för längesedan är afslutad lill silt belopp oell som varit föremål för pröfning af Riksrätt, i afseende på ersättningsfrågan, hvilken således är utagerad.
Jag yrkar derföre afslag ä SlatsUlsk:s i denna § till R.
St. gjorde hemställan, samt alt R. o. Ad. måtte besluta, att bristerna skola ur slatsräkenskaperna afskrifvas.
Cederström, Jacob: Med Frih.
Palmstjerna instämmer jag hell och hållet deruti, att R. o. Ad. bör afslå denna § i Ulsk:s betänk, och besluta, att beloppet skall ur räkenskaperna allöras, sä myckel mera, som en sammanblandning af de departementer, sorn funnos när dessa brister uppkommo, och den fördelning af deparlemenlerna, som inom Statsrådet nu äger rum, skulle leda till besynnerliga förvillelser för framliden.
För öfrigt faller det af sig sjelf, att, i händelse inom Den 27 November f. m. 459 de icke a'ro eller kunde blifva af K.
M. använda inom titeln, kommande Ständer få disposition af dessa besparingar; men att nu, när man kominer ihåg, att dessa titlar före år 1840 voro annorlunda fördelade, än de nu äro, vilja föreskrifva, alt de brister, som uppkommit inom de gamla titlarna, böra af de kommande årens besparingar ersättas, tror jag skulle åstadkomma förvillelse, hvilka kunde leda till otidiga anmärknir.
Det är vigtigt, att i räkenskaperna icke balancera summor, som man vet icke kunna komma tillbaka.
Sådana summor böra afföras och afskrifvas, på del att räkningen må blifva fullt löpande efter den tiden.
Detta hade genast bort blifva iakttaget, då departemeutalfördélningen inom Statsrådet fastställdes, och hade också blifvit det, så framt icke en del af frågan varit föremål för Riksrättens pröfning, lill utrönande af huruvida något ersättningsansvar skulle kunna vederbör, rådgifvare åläggas; men sedan Riksrättens dom fallit och allt anspråk på ersättning försvunnit, så lärer icke något del ringaste skäl vara förhanden alt vidare fortsätta denna oordning.
Det egentliga skälet, hvarföre afskrifning har blifvit begärd, var, såsom R. o. Ad. vet, blott att en gång fä räkningen ren.
Detta är också ulan tvifvel ett ganska vigtigt skäl; men då Statscout, sjelf, uti sin förklaring öfver Revisorernes utlät, i denna del, säger sig böra upplysa, all: ”sådana ytterligare utgifter, hvilka äro alt hänföra till 2:dra hufvudtileln för år 1840 och föreg:de är, komma, jemlikt föreskriften i K. br. d. 2 Febr. 1842, att öka den befintliga bristen, hvadan följaktligen det i 1841 års hufvudbok inom linien balancerade belopp icke utgör en bestämd eller oförändrad summa, förr än dylika utgifter upphöra alt vidare förekomma;” så följer deraf, att 0111 också afskrifning nu beviljas, så skulle troligen framdeles en sådan summa komma att ytterligare uppstå, och således sjelfva ändamålet, som var räkningens förenkling, förfelas.
Så länge delta kan inträffa, så synes mig derföre, i motsats emot hvad den siste värde talaren yttrat, afskrifningen vara ulan ändamål, ty någon sammanblandning kan i alla fall icke äga rum, när summan inom linien balanceras.
När således denna afskrifning icke i sistnämnde afseende är behöflig, d. v. s. den åsyftade förenklingen af räkenskaperna icke derigenom kan vinnas, så anser jag Utsk. hafva rätt förfarit, då det tillstyrkt, att, så länge dylika förändringar kunna uppkomma, summan bör såsom hittills balanceras.
Eörst när summan en gång visar sig oföränderlig, är rätta tiden inne att bevilja en afskrifning.
Jag yrkar således bifall till Utsk:s tillstyrkande uti denna punkt.
Det är visserligen sant, såsom lii'Gripenstedt anfört, alt Statscont. i sin förklaring yttrat, alt ifrågavar. summa ännu icke är fullt bestämd.
Delta yttrande anser jag likväl för min del vara hell och hållet oriktigt; 4G0 D r. n 27 November f. m. ty ilen summa, som af R.
S(:s Revisorer blifvit anmärkt, är lill fullo bestämd.
[Ivad åter angår, att denna bristsumma skulle kunna än vidare ökas, så anser jag det för min del vara ett oriktigt förfarande, att öka densamma.
Jag ser icke på hvad grund den åtgärden skulle kunna försvaras, att den för flere år sedan uppkomne bristen, hvars belopp sedermera blifvit utredd och varit föremål för Riksrättens pröfning, skulle kunna ökas utöfver det belopp, hvartill den då befans stiga, genom nya tillkomna brister.
Jag anser, att representationen icke bör lemna Regeringen en sådan rättighet.
På grund häraf tror jag, all dessa summor höra, till det belopp som ulredt blifvit, afskrifvas, på det att icke sedermera i en framlid någon förvillelse matte uppstå.
I händelse de an!cdn:r, som förefinnas för dessa öfverassigneringar på besparingarne, som till tjenstemän inom embetsverken och förhöjningar af vissa embelsmäns löner blifvit använda, nu skulle kunna på det sätt upphöra, att genom en omorganisation af något eller flere embetsverk, tjensternas antal och beskaffenhet förändrades, så frågar jag, hvad har detta väl att göra med de förra anticipaliouerna pä besparingarne?
Aro de icke försvunna?
Höra icke dessa frågor till en förfluten tid, de ifrågasatte förändringarne deremot till en kommande lid?
Genom Riksrättens dom har det blifvit utredt, att det icke linnes någon sådan ansvarighet lagligen tillämplig.
När således summan är bestämd, så kan man visserligen säga, att, om nu dessa tjenster, för hvilka ifrågavar. anslag blifvit gifua, komma all indragas, så upphöra anslagen, och att den derigenom uppkomna besparingen skulle ersätta bristen.
Delta är likväl oriktigt både sedt och räknadt; ty hvad som nu framdeles kan blifva bcsparadt, i händelse af omorganisation och indragning af tjenster genom dödsfall m. m., sådant bör väl komma på den lefvande organisationen och anses som en besparing för densamma, samt icke användas för att dermed ersätta förut uppkomne brister.
Det är ingenting angelägnare, än att fä räkenskaperne rena från alla sådana inom linien förde oriktiga summor, på det man icke måtte förvilla sig om, när fråga derom uppstår, af hvad beskaffenhet dessa medel äro.
Jag skulle tro det naturliga vara, att de besparingar, som hädanefter kunna uppkomma, icke användas för att minska den summa, som balanreras inom linien, utan att den bör reserveras lill disposition för kommande Ständer.
Jag tillstyrker således, alt R. o. Ad., med afslag å Ulsk:s betänk., mätte besluta, alt ifrågavar. summa bör ur räkenskaperna afskrifvas.
Den siste värde talarens resonne ment synes mig icke höra så direct till saken, att jag anser mig behöfva upptaga det lill någon vederläggning.
Beträffande åter hvad Frih.
Palmstjerna yttrat, så får jag förklara, att jag liksom han anser sådana öfverassignationer icke böra äga rum, eller lagligen kunna göras, men att både Styrelsen och Riks - Den 27 November f. m.
461 rätten hafva tänkt annorlunda, det hafva vi sett, och vi hafva dessutom såsom ett obestridligt factum för ögonen, att det skett äfven på de sednare åren, hvarföre det också står fast, att summan icke är fixerad, och att skälet till afskrifningen derigenom bortfaller.
Om deremot Stalseonhs förklaring är oriktig, sä att summan verkligen är bestämd och oföränderlig, tvertemot hvad Statscont. uppgifvit, så förändrar detta visserligen förhållandet; men jag har icke någon annan utgångspunkt för mitt omdöme i saken, än Statscont:s egen förklaring, och om denna verkligen är felaktig, så torde måhända någon här närvarande ledamot, som bäst måste känna förhållandet, derom meddela upplysning.
Ar Statcont:s uppgift oriktig, så förfaller mitt argument, och jag vill för min del då gerna medgifva en afskrifning; men är nämnde uppgift åter riktig, så anhåller jag om bifall till Utsk:s tillstyrkande, att summan må tills vidare i räkenskaperna balanceras och ingen afskrifning ske, förr än summan är så bestämd, ali saken kan en gång för alla blifva 7 O O a f s lula (]. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 1 §.
Ropades starka nej, blandade med ja. II.
Ex. hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade afslå denna § samt besluta, att den deri omförmälde å f. d. 2:dra hufvudtileln uppkomne brist må i statsverkets räkenskaper afskrifvas.
Ropades starka ja, blandade med några nej, hvarpå H. Ex. förklarade, att ja öfverröstat nej. 2, 3, 4 och 5 §§.
Biföllos. <» §•
Ansågs ej erfordra någon åtgärd. 7 §•
Palmstjerna, Carl Ollo:
Med åberopande af de skäl, som anfördes vid 1 §:s föredragning för R. o. Ad., och till följd af det beslut R. o. Ad. i afseende på den § fattade, hemställer jag, alt StatsUlsk:s tillstyrkande uti den nu föredragne 7:de punkten måtte afslås och R. o. Ad. besluta, att ifrågavarande brist på tredje hufvudtilelu, likasom den förra, må ur statsverkets räkenskaper afskrifvas.
I enlighet med hvad jag yttrade vid första §, anser jag, att äfven här icke någon afskrifning borde beviljas, förr än beloppet blifvit en gång för alla bestämdt; men då R. o. Ad. redan i afseende på 1 § bifallit en afskrifning, sä medgifvcr jag visserligen, att conseqvenseu fordrar, att äfven här afskrifningen må beviljas.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då bifall till -462 Den 27 November f. m. denna § icke blifvit yrkadt, ansåg sig böra framställa den propos.
Palmstjerna begärt, hvadan H. Ex. hemställde, om K. o. Ad. behagade afslå förevar. §, samt besluta, att den deri omförmälde brist å f. d. 3:dje hufvudlileln må i statsverkets räkenskaper afskrifvas.
Ropades ja. 8, 9, 10 och 11 §§.
Biföllos. 12 §.
Jag ser väl icke nå got skäl, hvarföre någon annan ordning skulle i delta afseende införas, än den som hittills varit gällande, då det alltid varit tillfälle att under den titel, som i stat är uppförd, under namn af uppbördsprocent, anordna så beskaffade utgifter.
Det vore i min tanke en inskränkning i K.
M:s hittills tillerkända rättigheter, alt anordna ifrägavar. medel.
Jag afstyrker således Utsk:s förslag i denna punkt och anhåller, att R. o. Ad. ville afslå detsamma.
Propos. till afslag å 12 § blef härefter framställd och med ja besvarad. 13 och 14 §§.
Biföllos. 15 §.
Hr R å f e 11, Anton:
Till befrämjande af handeln och sjöfarten har hittills å 9:de hufvudlileln varit anvisade 19,000 r:dr; men vid omreglering af hufvudtitlarne vid seduaste riksdagen, blefvo dessa 19,000 r:dr öfverflyttade lill 5:le hufvudlileln.
Det är af detta anslag, som K. M. genom nåd. br. anvisat dels 2000 r:dr lill sjömätningar, dels 1000 r:dr årligen för sjöchartevcrkets fortsättande.
Då dessa medel iiro högst hehöflige, samt icke kunna anses såsom utgifter, främmande för handeln och sjöfartens säkerhet, sä anhåller jag, att dessa medel måtte fortfarande fä utgå pä samma sätt som förut.
Jag anhåller om afslag a Utsk:s hemställan.
Då StatsUtsk. i denna § här förklarat sig icke kunna anse, att dessa utgifter voro för den 9:de hufvudlileln främmande, och således i delta afseende instämt i den mening, som Hr Råfelt yttrade; men Utsk. ansett, att dessa medel, som pä den nuvar. öde hufvudtiteln äro anslagne, skulle till andra ändamål af K.
M. kunna anses behöflige; och dä Handels- och Sjöfartsfonden lemnar full tillgång till dessa utgifter, äfven om de voro betydligt större, så hemställer jag, att R. o. Ad. mätte i detta afseende bifalla SlatsUtsk:s förslag, emedan det leder till befrämjande af det med anslaget åsyftade ändamålet.
Hr Fåhraeus, Olof Immanuel:
,Lika med den förste värde talaren anser jag, alt då ifrägavar. utgifter ostridigt afse Den Ti November f. m. 403 befrämjandet af sjöfarten, de icke äro främmande för den afdelning af f. d.
9:de eller nu mera 6:te hufvudtiteln, som under den generella classen: ”jordbruk, handel och näringar” upptager en särskild rubrik ”för befrämjande i allmänhet af handel och sjöfart”.
Det synes mig, alt om K.
M. hade anvisat dessa utgifter, icke på 9:de hufvudtiteln, utan på Handels- och Sjöfartsfonden, så kunde R.
St:s Revisorer med lika skäl hafva anmärkt sådant, och yrkat utgifternas anordnande på 9:de hufvudliIel 11, som de nu föreslagit, att dessa utgifter måtte af Handelsoch Sjöfartsfonden utgå.
Vid sådant förhållande, och dä det synes mig rättast, att K.
M. lemnäs öppet alt anvisa så beskaffade utgifter på den af dessa 2:ne fonder, der det för tillfället finnes beqvämligast kunna ske, kan jag för min del icke godkänna Ulsk:s förslag i denna punkt.
II. Ex. II r Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla förevar. §.
Ropades ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, det. han trott sig finna, alt denna propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. 16 g. Frih.
Då på rättegångar och långvariga concursmål ofta är beroende, huruvida depositionsmedel må kunna återlyftas, så anser jag det för min del ganska betänkligt alt begära, att K.
M. mätte fastställa någon prescriptionstid i detta afseende och att till statsverkets förvandla enskildes i depositionsväg nedsatte medel.
Jag begär afslag på det sednare tillstyrkandet i denna §, men deremot bifall till det första tillstyrkandet.
Det hör väl finnas någon rätt för Slaten att slippa en bokföring i evighet af medel, som ingen vill kännas vid.
Skulle detta utsträckas ända in infinitum, och statsräkenskaperne belastas med dylika medel, så vet jag icke hvart det skulle leda.
Ingens rätt kan förnärmas, om en prescriplionslid för medlens utbekommande utsattes.
En sådan prescriplionstid skulle väl icke innebära någon större orättvisa, än den som nu utsädes för vissa myntsorters gällande kraft och rättighet till inlösen.
Jag skulle derföre tro det vara mycket tillbörligt att här bifalla Utsk:s betänk.
Sedan den förändring blifvit gjord, alt dessa depositionsmedel blifva förräntade och fruktbara gjorde, så kan jag icke begripa, att någon förlust kan uppslå genom deras bibehållande i publikt förvar.
Alt nu besluta en skrifvelse lill K.
M. med begäran af fastställelse af en prescriptionslid, anser jag ingalunda lämpligt, synnerligen som i allmänhet prescriptionstid i dylika fall är af en ganska betänklig art, emedan den enskildes förmögenhet icke bör af Slaten accapareras.
Om en dag bestämdes, inom hvilken sådana depositionsmede! borde åter lyftas, så skulle det möjligen bända, att 464 Den 27 November f. m. ilen rälta ägaren, om lian vistas utrikes, icke vore i tillfälle att känna ifrågavar. författning och således urståndsatt alt iakttaga sin rält.
Jag anser delta för öfrigt vara en öfverflödig åtgärd, sorn jag helt och hållet afstyrker.
Jag har lii I räd L Ulsk:s tillstyrkande i denna punkt och mitt medgifvande dertill grundar sig pä det skäl, alt. någon gång måtte viii den enskildes rätt upphöra, såvida han icke begagnar den under den lid, som della är honom tillåtet.
Vore denna rättighet för honom obegränsad, sä vel jag icke huru dessa medel slutligen skulle kunna förvallas.
De hopa sig på hvarandra.
Statsverket har visserligen ränta af dem, men de öka räkenskaperna betydligt.
I ett land, sådant som vårt, der lagstiftaren har sladgat prescriptionstid för skuldsedlars gällande kraft, för inlösen af banco- och riksgälds-sedlar, tyckes det alldeles icke slå i strid emot gällande författningar, att stadga en prescriptionslid äfven i delta fall.
När nu StatsUlsk. har föreslagit, att K.
M. sjelf skall pröfva hvilken prescriptionslid i della fall må bestämmas, så hoppas jag och tror, att ingen orättvisa derigenom må kunna föranledas.
— Jag tillstyrker pä dessa skäl och för ordningens skull, alt Ulsk:s betänk, malte bifallas.
För min del skulle jag tro, att den ifrågavar. saken borde komma att förfalla. R.
St. hafva redan ifrån StatsUlsk. haft ett betänk, i denna fråga, föranledd af K.
M:s nåd. propos. om den framtida dispositionen af de till K.
Statscont. hittills influtne deposilionsmedel, deruli K. M. föreslagit, att dessa medel skulle förklaras såsom statsmedel.
Med undantag af någon mindre del, om jag rätt minnes 3000 r:dr, skulle dessa medel öfverlemnas till Riksg.cont., men nyssnämnde 3000 r:dr deremot qvarblifva i Statscont. och der hällas tillhanda till liqvid af de fordringsanspråk, som af enskilda kunde göras.
Utom nyssnämnde summa fans i alla fall utväg att betäcka snart sagdt hvilken summa som helst, hvarpå anspråk kunde göras, då nemi.
Riksg.cont. skulle vara förbundet att hålla dessa medel till K. M:s disposition.
Jag får således föreslå, att den nu föredragna punkten icke må föranleda till någon åtgärd.
Äfven jag tror det vara med ordningen öfverensstämmande, att en prescriptionslid en gång må bestämmas för dem, som hafva deposilionsmedel nedsatte i Kronans förvar, emedan det kan leda till mycken förvillelse, att sådana medel aldrig få afföras ur räkenskaperne, ulan stå der balancerade.
Jag instämmer helt och hållet med dem, som yrkat bifall lill Utsk:s betänk.
Jag delar de åsigter, som Frih.
Cederström i denna fråga yttrat.
Jag kan icke finna, alt
Staten äger någon slags juridisk rättighet att tillegna sig de me - Den 27 November f. m. 4G5 medel, som enligt lag densamma icke tillkommer.
Jag känner visserligen, att en prescrij»tionstid för fordringsanspråk icke blott för Staten utan äfven för enskilda äger rum; men jag tror icke eller, att någonsin lagstiftaren skall införa ett sådant stadgande som det, alt hvad enskild man hos annan enskild man deponerar, skulle kunna efter viss tids förlopp blifva depositariens egendom.
Detta hör val icke eller vara fallet, då enskild man gör en sådan deposition hos Slaten.
Sä hafva åtminstone icke hittills rättsgrunderne blifvit förstådda, oell jagtror det icke eller höra ske hädanefter.
Man bör väl icke på något säkrare ställe kunna deponera sin egendom, än hos Staten.
Det vore i min tanke lill och med stridande emot Statens värdighet, att, genom någon slags åtgärd, tillerkänna sig det, som blifvit anförtrodt åt dess vård.
Vi veta, att i andra länder finnas det lagar, som hindra sådana tillgrepp af Staten, och der hafva depositiouer slått i liera 100 år.
Såsom exempel vill jag nämna det Slenbockska arfvet.
Det upptäcktes af de Slenbockska desccndenlerna, som äfven lingö ut detsamma.
Så tänker man i andra länder om de medel, som iiro lemnade i Statens vård.
Jag tror, att äfven här hör göras på samma sätt.
De svårigheter i afseende på riikenskapsföriugen, sorn här blifvit omnämnde, böra vika för den högre rätten, nemi. att ägaren skall återfå sin egendom.
Dessutom hör man ihågkomma, att dessa depositioner icke insättas af ägarne sjelfva , ulan af en annan person, som möjligen, i händelse de äro beroende af rättegång, kan få sig medlen tilldömde.
På besväret får icke göras afseende, och dä den åtgärd blifvit vidtagen, alt deponera medlen i R.
St:s Bank och att förränta desamma, så tror jag, all Staten har begagnat all den rätt, som kan henne tillkomma i afseende på sådana medels tillgodogörande.
Jag tillstyrker afslag pä betänk.
Ilr Silfverstolpe, Fredr.
Jag är visserligen icke bland dem, som i allmänhet anse prescriplionslider oriktiga, ulan anser dem tvertom i ganska många fäll riktiga.
Den prescriplionstid, som här är i fråga, är likväl af en särdeles beskaffenhet.
Lyftningen af en stor del utaf de depositioner, som här äro gjorda, heror på rättegångar, hvilka kunna draga ganska långt ut.
Första villkoret för prescriplion är, att finna en terminus a qvo.
Om denna terminus a qvo bestämdes ifrån den tid, då depositionen blifvit gjord, sä skulle det kunna vara mycket förnärmande för enskild mans rätt, ty medlen kunna vara deponerade i följd af domstols beslut, såsom ett villkor för rättegångars fullföljande i högre instanser, och dessa rättegångar kunna möjligen vara så vidlyftiga, alt de icke kunna afgöras inom den lid, som möjligen kunde anses lämplig för en prescriplionstid.
Hvad angår den framställning, som är gjord af K.
M. ang:de depositionsmedlens öfverlemnande till Riksg.cont., så står 4 H. 5!) 400 Den 27 November f. m. den alldeles icke i sammanhang med någon prescriptionstid; ty K.
M. har väl föreslagit, att dessa medel skulle till Riksg.cont. öfverlemnas, men dervid gjort det förbehåll, att en viss mindre summa skulle bibehållas, på det att, om några anspråk skulle göras på depositioner, desamma dermed måtte kunna liqvideras, samt alt i alla händelser hvarje anspråk, som i della fall kunde göras och befunnes vara rättmätigt, borde, 0111 de af Statscont. för ändamålet reserverade medlen icke förs logo, af Riksg.- cont. godtgöras.
— På dessa skäl hemställer jag, att ifrågavar. punkt icke mätte komma att af R. o. Ad. bilällas.
I händelse R. o. Ad. afslår denna § af betänk., förenar jag mig gerna i sådant beslut, men anhåller vördsamt att, i händelse votering kommer att äga rum, conlrapropos. icke måtte komina ali lyda pä bifall till Utsk:s förslag, utan pä det beslut, att R.
St. då vilja laga § i vidare öfvervägande; ty om Ståndet icke skulle afstå §, så har jag att föreslå en nödvändig oell icke ovigtig förändring i det af Utsk. framställda förslag.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att denna § innehöll 3:ne särskilda frågor, och alt derföre särskild propos. för livar och en af dessa frågor komme ali framställas.
Jag anhåller blott att få förklara, det min framställning endast bar haft afseende på .Ulsk:s sednare hemställan vid slutet af denna §.