Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarföre icke då understödja den genom tillåtelse för handelsdisconten att företrädesvis lemna lån på courant» och oförskämbara varor?
Säkerligen skulle då flera depositioner af Amerikanska laster äga ruin; och jag är öfvertygad, att Amerikanare skulle medtaga tillbaka af vårt jern, ull m. m.
Jag försäkrar, att då jag i8a3 började påyrka den sats, jag nu drifver, var jag icke sjelf klok nog för att icke taga an - a54 Den 6 Maj e. m. dra personers erfarenhet och omdöme till rads.
Jag rådfrågade alla mina bekanta, hvilkas genom handel vunna förmögenhet och erfarenhet berättigade deras omdöme anspråk på afseende.
Jag har icke hört någon i Götheborg, som ej sagt, .alt jag har rätt i min åsigt.
Götheborgs riksdagsmän hafva understödt mina yrkanden i denna väg.
Jag talade i ämnet vid en betydlig importör.
Han sade mig, att han icke kunde bestrida, att jag hade rätt i min sats, ehuru tillämpningen strede mot hans interesse; likasom denne man svarade mig angående realisationen, att han nemi. ansåg den riktig och nödvändig, fastän han finge, på samma gång den verkställes, utstryka sin coursvinst.
Hade jag haft orätt i mitt påstående, så vet jag likväl åtminstone, alt jag icke föreslagit något, hvarpå Banken lomme att förlora; ty det är väl omöjligt att bestrida, att pant af varor, hvilka icke äro underkastade förskämning, alltid måste innebära lika mycken säkerhet som ett namn, det må vara hvilket som helst.
Och om ej så vore, hvarföre tar då Banken hellre brukspatronernas jern såsom pant.
För att döma från det mindre tillopp, som åtminstone i Stockholm varit i handelsdisconten, torde det icke vara skäl att höja räntan till 6 proc., såsom Utsk. föreslagit i 25 punkten, iit. b\ och den må bestämmas till hvad belopp som helst, så bör det i min tanka lämpligast ske i förhållande till månad, så att t. ex. 5 proc. för året uttryckes med proc. i månaden.
I samma punkt, Iit. f, ”ålägges discontstyrelsen att noggrann t tillse, det lånen verkligen blifva inbetalade och ej ”genom omvägar af ett eller annat slag omsatta.” Af Bancostyrelsen. s åligganden skulle helt visst de inqvisitoriska blifva de brydsammaste och svåraste att utföra.
Det är ej nog, att Bancostyrelsen skulle noggrannt tillse, att uppköpt silfver verkligen komtne utifrån; det är ej nog, att den skulle i möjligaste måtto tillse, hvartill de på cassacreditiven assignerade summor begagnades; utan den skulle ännu ytterligare slutligen noggrannt tillse, att låntagare i handelsdisconten ej måtte genom omvägar af ett eller annat slag kunna omsätta lånen, hvilket sednare likväl torde vara så mycket omöjligare alt förekomma, som det inbetalta lånet ju alltid kan åtminstone genom en låncompagnon genast utlagas.
Titeln af handels-och näringsdiscont, hvilken man föreslagit för den ifrågavar. lunanstalten gör, att jag är tvehågse, då jag ville säga min tanka i anledn. af den siste talarens yttrande.
Månne icke en särskild fond borde afsättas för näringarna och den nu ifrågavar. tillhöra endast handeln?
Men lör denna ar 6 proc:s ränta ingalunda föi- hög.
Förhållandet är nemi. sådant, att en handlande Din 6 Maj c. m. 255 ofta lian vilja gifva 12 proc. för att på någon kort tid erhålla penningar till utförande af en speculalion eller dylikt; och jag anser den föreslagna beräkningen af6 proc. sålunda vara ganska billig och antaglig.
Man ser t. ex. i Hamburg, huru handlande ofta finna sin vinning vid att betala 12 till 14 proc. för att betacka något hastigt uppkommet behof.
Hvad åter näringarna beträffar, skulle, jag önska, att räntan för lån, hvilka till dem utgå, ina nedsättas.
Jag tror icke, att de ännu förmå bära hvarken 5 eller 6 procent.
Ilr Le fre'11:
Hvad först vidkommer Utskts förslag, att räntan i handelsdisconlen borde höjas från 5 till 6 proc., är orsaken dertill den, att Utsk. föreställt sig, att en discont, hvilken är ämnad till biträde för tillfälliga behof, såsom Gr. v. Hosén nämnt, icke bör taga så Jäg ränta, att fonden alltid är upptagen, och sålunda begagnas mera för lån på längre tid, än den är tillgänglig för de med densamma åsyftade ändamål.
Het är nödigt, att räntan bestämmes så hög, att den ifrågavar. låneutvägen icke begagnas utom i trångmål för ögonblicket, och icke på längre tid, än man oundvikligt behöfver.
Vid sista riksdag bestämdes räntan för discontlån till 6 proc., med lemnad rättighet för Baucostyrelsen att nedsätta den till 5 proc.
Bancostyrelsen begagnade sig af denna rätt, jag vet icke af hvad orsak; men Utsk. har ansett det angeläget att icke bibehålla handelsdisconten i en sådan form, att den blefve en assistanceinrättning i stället för en lånanstalt för den större rörelsen.
II vad beträffar den förändring af namn, Utsk. för handelsdisconten föreslagit, får jag upplysa, att orsaken dertill är, att disconten blifvit och skulle komma att begagnas äfven af näringsidkare.
Det är gifvet, att ett sådant begagnande icke skulle vara i och för sjelfva näringarnas bedrifvande, utan blott då fabrikanten icke kunde få sina producter försålda, och då han altså lomme att stå i disconten mera såsom handlande än näringsidkande.
Att, såsom Gr. v. Rosen föreslagit, afsätta en särskild del af den ifrågavar, fonden för näringarna anser jag icke lämpligt.
De fonder, vi äga, äro nog små förut, utan att vi skulle dela sönder dem än ytterligare.
Det är i det enskilda lifvet, af goda skäl, icke brukligt, att man har en särskild cassa för hvarje särskild utgift; och det vore önskligt, om vi i det allmänna icke hade så många titlar, såsom Manufacturfond, Jerncont:s fond 111. fl., utan att de nödiga befunna lånebiträdena kunde utgå ur en och samma fond.
Men de mångartade jalousierna emellan de särskilda corporationerna i vårt land göra det nödvändigt att uppdraga åtskilliga, eljest öfverflödiga, gränslineer i detta fall.
Den ena talar tor sin stad, den andra för sin näring, o. s. v. Jag tror, att ingen delning af handelsdiscontfonden bör äga runi och att 6 procts ränta bör erläggas för alla de lån, som derifrån beviljas.
Den siste värde talaren har sagt, att han ej kunnat inse orsaken, hvarföre Bancostyrelsen nedsatt räntan å lån uti handelsdisconten från 6 till a proc.
Från deti tid jag var ledamot af Statsrevisionen vill jag minnas, att nedsättningen hade den giltiga orsak, att de medel, som styrelsen upplånat, icke kunde emot den höga räntan utlånas, hvarigenom Banken naturligtvis kommit att vidkännas en betydlig förlust; och det var för att förekomma denna, som räntenedsättningen skedde.
Jag minnes icke med säkerhet, om jag var qvar i Bancostyrelsen, då beslutet om den ifrågavar. räntenedsättningen fattades, men får förklara, det jag anser, att Bancostyrelsen, då den ej kunde utlåna sina medel emot 6 proc., hellre hade bort upphöra med upplåningen, än att nedsätta räntan, hvarigenom de missbruk af inrättningens egentliga ändamål ägt rum, hvilka, på sätt Hr Lefre'n nämnt, nu är meningen alt förekomma.
Hvad beträffar de särskilda moinenterna uti den ifrågavar. punkten, får jag vid mom. c anmärka den nedsättning från iooo till 5oo r:dr b:co, man föreslagit af minimisumman för lån ur handelsdisconten.
En ledamot har nyss nämnt, hurusom allmänna disconten urartat till en assistanceinrättning; men det vill nästan synas, som hade TJtsk. velat gifva samma riktning åt handelsdisconten, enär Utsk. föreslagit en så betydlig nedsättning af den förut visserligen icke för höga minimisumman.
Svårligen lärer någon handlande eller näringsidkande kunna uträtta något särdeles med 5oo r:dr.
Vid mom. g får jag anmärka, att det deri föreslagna creditivet innefattar ett sätt att öka sedelstocken med nytt mynt, utan att valuta derför för ögonblicket linnes i Banken.
Jag förmodar således, att meningen mäste vara, det berörde creditiv skall ingå i beräkningen af proportionen 2 till 5.
Gr. ton Rosen:
Med anledn. af mitt sednare yttrande och då Hr Lefre'n derefter upplyst, att näringarnas del i handelsdisconten endast skulle ifrågakomma såsom en nödhjelpsanstalt vid sådana tillfällen, då fabrikanten icke kunde försälja sina varor, anser jag numera ingen skillnad i ränta förde handlande eller näringsidkande böra existera.
Jag glömde i mitt föregående yttrande att anföra ett hufvudskål för den åsigt, jag då utvecklade, hvilket jag nu skall tillägga.
Jag förmodar nemi., alt om mitt förslag antoges, och man sålunda finge se den ifrågavar. fonden ändamålsenligt och med hastiga omsättningar begagnad för transitohandel]] och jerntransporlören, skulle sådant inleda till privata associationer i omförmälda afseende, hvilka eljest, då vi känna vår lugna, tröga och, om jag så får säga, föga påhittliga nationalkarakter, troligen icke komine i gång, men Den 6 Maj e. m. men sorn säkerligen blefveaf det mest fördelaktiga inflytande för landet.
Cronhjelm, Otto Atig.:
De enda anmärkningar, jag vid denna punkt har att göra, röra den föreslagna säkerheten.
Jag fruktar, att försigtigheten här blifvit för långt utsträckt och att den säkerhet, som kommer alt erbjudas, sålunda oftast skulle komma att bestå uti sedlar, som uppkommit endast genom fingerade transactioner enskilda emellan, samt att inrättningen sällan blefve anlitad af den verkliga handeln och större rörelsen, för hvilken den är ämnad.
Jag tror derföre, att full säkerhet icke bör fordras för mer än den enkla lånesumman , i stället för att man nu föreslagit 3-dubbel säkerhet, nemi. först låntagaren, som bör vara känd för soliditet, och derjemte i:ne reverser, af hvilka den ena måste vara förfallen innan discontlånets förfallodag, af | säkra personer utgifna och hvardera å så stort belopp som hela lånet, eller ock blott en sådan revers, men då deremot en säker persons borgen å hufvudreversen.
Jag skulle således tro, att all nödig säkerhet vore vunnen, om, jemte låntagarens revers, hypothek af en säker persons, inom det sökta lånets förfallotid till betalning förfallna, förbindelse å lika belopp som det, hvarför den skulle hypothiceras, fordrades, samt man i öfrigt lemnade åt
Bancodiscontstyrelsen att vid hvarje tillfälle bedöma förhållandena och, endast om så behöfdes, fordra ytterligare säkerhet.
Jag känner bestämdt, att fingerade skuldsedlar, äfven af i öfrigt ordentliga personer, blifvit uppgjorda, blott för att fullgöra föreskrifterna; och sådant skall alltid ske, så länge man sträcker fordringarna för långt.
Det är dessutom helt och hållet emot espriten hos den egentliga handelscorpsen att låna hvarandras namn; mången större handlande afstår hellre från en affär, än han går till sina grannar för att begära deras namn.
Dessutom bör väl icke Representationen genom sjelfva lagarna framkalla vinglerier och underslef, eller fortsätta fordringarna på en säkerhet, som vanligen ej begäres eller presteras af solidare lånebehöfvande.
Vidhållande de principer, jag yttrat i afseende å belåningsrätt af varor för Götheborg, får jag förena mig med den sista talaren uti begäran, att den fordrade säkerheten för lån pä reverser icke må utsträckas såvida, som Utsk. föreslagit.
Jag tror mig veta, att blott ett enda handelshus begagnat sig af sättet att utur handelsdiscontfonden på en gång erhålla 4°?00° r:dr.
Vanligtvis grunda sig de lemnade hypotheken på fingerade transactioner, och de flesta skulle säkerligen icke kunna realiseras utan förlust.
Vid reglerandet af discontrörelsetl har ingen punkt varit svårare an den, som angår säkerheten. 6 H. 33 258 Den 6 Maj e. ro. Det är sannt, att det gör svårigheter för handeln att behöfva 3:ne säkra namn för att erhålla ett lån; men man kan icke heller neka, att det är vådligt att lemna 4o,ooo r:dr på endast 2:ne namn.
De papper, den större handeln i andra länder vanligtvis disconterar, äro accepterade vexlar, hvilka lemna säkerheten af tvenne namn utom den egentliga låntagarens.
Cronhjelm vet jag, att det är motbjudande för de handlande att begära borgen, och jag önskar, att den väckta motionen, ang:de inrikes vexlar, må kunna så afgöras, att handelsdisconten kan begagnas på trenne namn, utan att dessa behöfva innefatta några directa borgensförbindelser.
Jag är öfverlygad, att
Utsk. fäster en ytterliga re uppmärksamhet vid denna punkt, i afseende å hvilken det verkligen är svart att stadga sin öfvertygelse.
För min del önskar jag, att säkerheten i allmänhet icke må förminskas.
Med den kännedom jag äger om de personer, som vanligast synts i handelsdisconten, tror jag, att man icke kan vara nog försigtig.
Det har vid många tillfällen förundrat mig, huru Banken kunnat komma ens skadeslös från denna rörelse; ty jag har sett personer framträda såsom låntagare, om hvilka man haft stora skäl att betvifla, att de ämnat de begärda lånen till någon handel eller något näringsföretag.
Den siste talaren har besannat mina uppgifter; men jag tror mig derifrån kunna leda ett helt och hållet motsatt resultat mot det, hvartill han kommit.
Han har nemi. sagt, att handelsdisconteij icke blifvit begagnad för den större rörelsen, utan till ändamål, skiljda från dem, hvilka vid inrättningens stiftande varit afsedda.
Detta tror jag bäst bevisa, att vilkoren varit sådana, att ingen större handlande velat underkasta sig dem.
Jag erfor tillräckligt, att föihållandet varit sådant, då jag deltog i revisionen af discontverket, och jag tror, att det vore bättre, att discontdirectionen finge afslå lån, som synbarligen icke vore ämnade att användas för handeln, än att blott fästa sig vid, om 3:ne namn presteras, hvilken föreskrift aldrig borde finnas, åtminstone icke förr, än eu inrikes vexelrörelse kan komma i gång.
Det är för en handlande med credit så motbjudande att hos 2:ne personer söka namn, att det är forst såsom sista rcssource, han begagnar denna utväg; och då han gör det, är sådant vanligen icke något godt tecken på tillståndet af hans affärer.
Det är sålunda för att vinna det ändamål, den ifrågavar. discontinrätlningen åsyftar, och på grund af den bevisning, att detta ändamål hittills varit fÖrfeladt, hvilken såväl jag sjelf som Hr v. Hartmansdorff åstadkommit, som jag yrkar, att garantien emot förluster för discontverket hufvudsakligen må sökas i direct:s sorgfälliga pröfning.
De nu existerande föreskrifterna, att 3 namn skola presteras, föranleda endast dertill, att direct. antager Den 6 Maj c. m. ramn, som äro under medelmåttan, blott något af dessa 3:ne namn är vederhäftigt; men om arne fullt goda namn finge antagas, skulle inrättningen blifva mera anlitad och för bättre ändamål.
Åk er h je I m, Gust.
På sätt jag fattatUtskrs förslag, är uppsägning förbehållen jemväl i afseende å den i förevarande punkt föreslagna creditivrältighet åt Riksgrscont.
Orsaken till behofvet af ett sådant creditiv för Riksgrscont. uppkommer deraf, att ett löpande års bevillning icke ingår förrän under det påföljande året, hvadan utgifterna icke alltid kunna utan förlags-försträckning betäckas.
Från sista månaden af första qvartalet till d. i derpå följande
Juli inflyter vanligen hela det förflutna årets, till omkring 2,270,000 rrdr uppgående, bevillning och insättes i Banken.
Från sistnämnde tid saknar Riksgrscont. således ej tillgångar till bestridande af utgifterna ända under loppet af 4-'de qvartalet; men om bpist sedan uppkommer, inträffar behofvet att anlita creditivet i Banken vanligen under loppet af det påföljande årets första qvartal.
Då emedlertid ersättningsmedlen för det begagnade creditivet successive inflyta, och alltid i den ordning, att hela det lyftade försköttsbeloppet inom mindre tid än ett halft år är till fullo återgäldadt, samt en möjligen påkommande uppsägning från Bankens sida af de lyftade creditivmedlen skulle medföra skyldigheten för Riksgrscont. alt, för en kort tid af några veckor eller månader, upptaga lån af allmänheten, emedan Riksgrscont. icke för ändamålet har annan utväg, tyckes den föreslagna credilivfördelen utan våda kunna medgifvas, om äfven uppsägningsrätt ej dervid fästes, enär denna sednare synes obehöflig, då den lemnade försträckningen kort efter dess begagnande dels förminskar sig sjelf, dels helt och hållet betäckes.
Emot större säkerhet om det snara återfåendet kan väl Banken således aldrig utlemna sina medel, och det vill synas, som vore det öfverflödigt att fästa ett vilkor vid detta creditiv, som sannolikt icke behöfver begagnas, men som, i fall motsatsen möjligen inträffade, skulle försätta ett annat af R.
Strs verk äfvensom statsverket i verklig förlägenhet.
Jag har vid alla tillfallen, då det varit fråga om creditiv på Banken, höjt min röst emot nagla sådana beslut, emedan creditiv på en Bank, sorn går att vexla, är ett oting; men då jag anser mig böra bifalla den nu föreslagna åtgärden, har jag trott mig vara pligtig redogöra för skälen, hvarför jag icke bestrider den ifrågavar. creditivrättigheten.
Jag tror nemi., att densamma, långt ifrån att vara farlig, är ganska nyttig för vårt glest befolkade land, der det är naturligt, att uppbördsverket under en stor del af året skall från allmänna rörelsen absorbera en betydlig del af rörelsecapitalet.
Det är således ganska nyttigt, att ett någorlunda motsvarande capital åter utgår i rörel - Den 6 Maj e. m. sen, och kan jemväl utan ringaste äfventyr för Ranken äga niro, alldenstund, under den tid creditivet tomine att begagnas, ett mer än motsvarande belopp förvarades i ränterjerna, och Banken sålunda alltid kunde vara trygg för att dessa icke presenterades vid luckan, utan i thån som creditivet återbetalades.
Af dessa skäl anser jag det ifrågavar. creditivet nyttigt; men, olika med den siste talaren, tror jag, att, om för någon gång och på en kort tid ett sådant behof för Banken skulle uppstå, att indragningar, denna sista utväg, som bevisade, att alla andra fåfängt blifvit vidtagna, måste ske, denna oroande åtgärd hellre borde drabba Riksg.vscont. än den enskilde låntagaren, emedan Riksg:scont.
, med dess credit, alltid måste förutsättas hafva lättare att göra upplåningar
Un den enskilde.
Jag tror emedlertid, att det är af mindre vigt vid föreskrifterna i detta fall; ty om upplåningar skulle komma i fråga, kan Banken sjelf bäst verkställa dem, och jag tror således icke, att vi behöfva fästa oss särdeles vid, om behofvet först bör drabba det allmänna eller de enskilda, enär det troligen aldrig kommer alt inträffa, såvida vi välja en klok och omtänksam Bankstyrelse.
Jag anser det obilligt att fordra rätt för Banken att uppsäga det ifrågavar. creditivet.
Då Riksg:scont. hela året igenom insätter i Banken medel till flera millioner, är fördelen för Banken alt innehafva dessa räntefrilt så stor, att Banken åtminstone bör tillåta Hiksg:scont. att utan uppsägning äga den föreslagna creditivTättigheten.
Vill Banken tvinga Riksg:seont. till behof att låna, så bör Banken icke påräkna att få emottaga Riksgtseont:s räntemedel, utan bör Biksgtscont. då söka ränta för sin öfverflödiga cassa, hvarpå Banken säkerligen skulle komma att förlora så betydligt, att man vid nästa riksdag troligen ville förändra det stadgande, som föranledt Riksg:scont. att icke vidare åt
Banken öfverlemna för tillfället icke erforderliga medel.
För att ytterligare ådagalägga, huru litet reelt för Banken det ligger uti den föreslagna uppsägningen, får jag nämna, att erfaren,hen visat, det creditivet endast begagnats från det ena årets slut till emot slutet af det första qvartalet det följande året, då redan uppbörden för Stockholms stad till Banken ingått; och då Banken inom Juli månads början för Riksgtscont. emottager öfver 2 millioner r:dr, hemställer jag, hvad fördel uppsägningen väl för Banken lunde komma att medföra.
Att emedlertid anställa upplåning för Riksg:scont. af denna anledning vore sämre, än att genom upplåning directe hemta en credit.ivförsträckoing af allmänheten. 27.*de och 28:de punkterna föredrogos i sammanhang med hvarandra* Den 6 Maj e. m.
För min del anser jag onödigt att föreskrifva, det nära 200,000 r:dr om året af de till Banken inflytande capitalafbetalningar skola ovilkorligen användas till silfverköp, då omständigheterna sådant medgifva, utan tror det vara lämpligare att till Bancostyrelsen öfverlemna att använda såväl de i 27 punkten uppräknade 199,666 r:dr 32 sk., som de i 28 punkten omförmälda 240,000 r:dr antingen till silfverköp, till lånerörelsens förstärkning eller till inköp af räntebärande obligationer, utländska, på sätt Hr Lefre'ns reservation innehåller, och äfven inhemska, alltid med hänsigt att sorgfälligt undvika förminskning af rÖrelsecapitalet.
De medel, som till Banken inflyta, vill Utsk. i 27 punk * ten skola i främsta rummet användas till förstärkande af Bankens silfverförråd.
Härvid får jag åberopa, hvad jag förut anfört mot silfverköp i allmänhet.
Deremot kan jag icke annat än högligen gilla det andra sättet, sora Utsk. föreslagit till de influtna medlens användande, nemi. att de må göras fruktbärande i låneväg.
I 28 punkten öfverlemnar Utsk. åt Bancostyrelsen att begagna de af discontfonden årligen indragna 240,000 r:dr, bland annat äfven till fond för cassacreditiven.
Men som osäkert vore, till hvad belopp dessa crediliv lomme att i sjelfva verket anlitas, kunde Banken komma att blifva ganska mycket lidande genom förlusten af ränta för den del af creditiven, som ej blifvit begagnad.
Jag tror, att man bör åt Bancostyrelsen öfverlemna att efter eget bepröfvande af omständigheter och behof uppköpa silfver, men icke föreskrifva, att vissa summor årligen skola dertill användas.
Jag hyser den öfvertygelse, att silfverköpen hvarken äro så mycket af behofvet påkallade, som man tror, eller af någon sådan nytta, som man vill föreställa sig.
Denna åtgärd bör således icke vidtagas, utan då Bancostyrelsen finner den förmånlig eller nödvändig.
Hr Lefrens reservationsvis framställda förslag att använda 88,000 r:dr årligen af de ifrågavar. till Banken inflytande capitalafbetalningarna till inköp af utländska räntebärande papper, anser jag det vara ett förslag, för hvilket man bör akta sig.
Det skulle inleda Banken i complicerade transaetioner, som visserligen kunna lyckas, men i afseende hvarå erfarenheten dock visat, att de, särdeles i våra oroliga tider, lika lätt kuuna medföra förlust som vinst.
Jag anser oss således icke för närvar, böra besluta dylika åtgärder, hvilka, sedan realisationen hunnit stadga sig, möjligen kunna med fördel vidtagas under en helt annan bankstyrelse.
Det är egentligen vid Hrr Lefrens och Helsingö, uti deras reservationer, a6a Den 6 Maj e. ra. framställda förslag, som jag nu ber att få fästa uppmärksamheten.
Jag tror mig hafva funnit, att Hr Lefren hyllar samma grundsatser, som dem jag i går sökte göra gällande, att nemi.
Bancostyrelsen bör sättas i tillfälle att företaga stora och kraftfulla operationer; och långt ifrån, att jag uti det af Hr Lefren framställda förslag kan finna någon våda, anser jag det för Banken medföra stora fördelar, och hembär de välda reservanterna min aktning för dessa deras åsigter.
För mig visar det sig nemi. klart, att då man kan vinna ändamålet af Bankens förstärkning, utan att behöfva i dess hvalf innesluta stora räntelösa capitaler, bör man icke underlåta att rikta Bankens operationer åt ett sådant, båll.
Om äfven någon fluctuation i värdet å de uppköpta fondpapperen skulle äga rum, kunde denna säkerligen aldrig blifva så stor, att den icke kunde beläckas af räntevinsten.
Jag skulle således icke ett ögonblick tveka att lemna min röst åt de framställda förslagen och till vida mera utsträckning deraf, än Hrr Lefre'n och Helsingius tillstyrkt.
Hvad nu beträffar 28 punkten, att de 240,000 r:dr, som skulle efterhand årligen ingå af Bancodiscontens förlagsfond, ej böra vara på ett uteslutande sätt reserverade för silfverupphandling, utan att det må vara alldeles öfverlemnadt åt Bancostyrelsens klokhet och omtanka att begagna dem, vare sig såsom fond för creditiv eller annars, i mån af sig erbjudande tillfällen, till förstärkande af silfverfond och rörelsecapital, så tager jag mig friheten vördsamt fästa Ulskrs uppmärksamhet å de förhållanden, jag anser vara med creditiven förenade.