Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vilkor, att Församlingens föreskrifter till sine FattigFöreståndare ej skola åtlydas, u. tan att de finnas öfverensstämma med grunderne i denna nu föreslagne stadga, anser jag alldeles för mycket ingripande i Församlingens ratt, likasom att Styrelsen skall profva deras behof, som anmäla sig till fattigvård.
Denna ratt har Församlingen sjelf för alltid utöfvat.
Andtligen hafva Utskotten skolat förtydliga Committerades Lagförslag i fråga örn forum i fattig vårdsm ål vid visse förhållanden; men, efter hvad jag kunnat finna, uttryckt en annan tnening, samt misstagit sig deri, att då Comitén äfven afsett den händelse, att flere
Län sammangränsa uti och sig emellan dela en Socken, hafva Utskotten uppfattat det såsom meningen enkelt varit, att Socknar voro belägna inom Den 5 Augusti e, mt 79 olika Län.
Att Fattigvårdsmål tillhöra Konungens Befallningshafvande, känner man redan, och de löreslagne stadganderne, huru en tiggare äger att processa med Församlingen, och dertill .fritt använda sin vederparts (hörsamlingens) FattigCassa, samt hafva rätt att fordra pastors biträde att åt sig uppsätta Besvärs-skrift, hänvisning m. in. dylikt, lärer icke finnas hälsosamt att antaga.
Herr Anckarsvärd, Auguft; De Kongl. Committerades vidlyftiga förslag till nya föreskrifter för Fattigvården , som af Utskotten blifvit behandladt, synes mig innehålla så liten kännedom om skillnaden emellan förhållanderna i Slåder och på Landet, emellan den Polismakt som ÖfverStåthällareEmbetet i Stockholm utöfvar, och den som LandshöfdingeEmbetena åga på Landet, att hela förslaget vid dess uppgörande endast vittnar om kunskap, i hvad som kunnat tillåmpas på en stor och folkrik stad, med åsidosättande af Landets oeconomie och behof i detta fall.
Att således af de Kongl. Committerades förslag kunna till Ständernas pröfning utarbeta en nyttig och antogelig ändring i de nu varande förhållanden med FattigFÖrsÖrjningen, synes mig för Utskotten varit ett omöjligt arbete, och har jag vid Utskottets Betänkande, der visserligen mycket blifvit ändradt och uteslutet, blott den anmärkning att göra, det jag ändå anser mycket för mycket Wt-n § Augusti e.
In. vara bibehållet, då ej hela förslaget såsom skadligt blifvit ansedt.
Jag är fullt öfvertygad om att vår Fattigförsörjning på Landet i dess närvarande skick år den enda riktiga, förenlig med Nationens lynne och tänkesätt, och tror jag försöket att vilja bringa allmänna välgörenhetens hela utöfning under Lagens bud, snart »kulle vi»a sitt menliga inflytande på moralitetens bekostnad, då medlidandet för likars nöd ej mera blelve någon dygd utan en påtvungen skyldighet, och tacksamheten för åtnjuten hjelp i och med detsamma döfvad; samt anser hela förslaget, att sätta Fattigförsörjningen uti ett reglementariskt system, skulle blottställa närvarande slägte för förebråelsen af ett urartande från förfäders sedvanor af gästfrihet och gifmildhet, sorn gjordt denna åtgärd nödvändig, hvilket jag ej erkänner vara förtjent; ty fast Allmänheten i Landet ostridigt är fattig, tror jag likvisst ej den mera vanlottade eller nödställde individuen på något ställe ännu saknar lifsuppehälle och skälig uppfostran, der sådant behöfts, hvilket äfven är allt hvad samhälls-contractet med billighet kan fordra; men om äfven ett tillstånd af liknöjdhet för andras lidande verkeligen vöre för handen, tror jag de föreslagne medlen ej verksamt kunna afhjelpa det onda, ty genom Fattigförsörjningen» systematiska behandlande uppstår så mycket besvär och så stora extra kostnader, att de fattiga som dermed skulle hjelpas, säkerligen derutaf mer skulle lida än gagnas, så framt ej hela Nationen genom dertill ökade bidrag ännu mer skulle belastas med skatter Den 5 Augustii e. m. skatter, för hvilkas utgående troligen redan den gråns år uppnådd, hvaröfver man rimmeligen ej kan gå, utan att äfventyra hela Statens bestånd.
Englands exempel, som hos oss så ofta åberopas, bör äfven i detta fall kunna tjena till varning, då det år allmänt erkåndt, att Fattigtaxorna der utgöra en af de mest onererand» utgifter för Landet, och tror jag det vara påtagligt, att Sverige ej nu skulle tåla att belasta* med en börda, som inom sig sjelf bår fröet för ett ståndigt stigande och snart skulle komma att motsvara alla de skatter, öfver hvilkas tryckande natur man redan tåmmeligen allmänt klagar.
Jag tror det derföre vara säkrast, att vi föråndradt förblifva vid det gamla enkla sätt; att hvarje Socken inom sig, efter egna godvilliga öfverenskommelser, försörjer sina fattiga, och uppfostar de frånfallna, och synes mig
Lagstiftaren hafva gjort nog, når han genom dessa allmänna stadganden ådagalagt sin uppmärksamhet pa detta vigtiga ämne; detaillerna för verkställigheten bör otvifvelaktig! öfverlemna* till Communerna, att sjelfva besörja, då man kan vara fullt säker, att ändamålet bäst och med minsta kostnad vinnes; hvarföre jag föreslår förkastande af hela förslaget.
Friherre von Liewen, Guftaf:
Band. 6. 81 Den 5 Augustii e, nit frände öfver FattigvårdsComiténs förslag till redaction af 5 Art. n §. angående permittering af vårfvade Soldater m. m., som jag anhåller få anföra några ord.
Då uti Kongl. Maj:ts och Kronans tjenst varande Soldater icke rimmeligen böra komma i fråga uti en stadga om Fattigvården, synes hela denna paragraph rätteligen böra försvinna; så mycket mer, som den Medborgare, som antagit Krigstjenst, ehuru han underkastadt sig KrigsLagarnes stränghet, för öfrigt alldeles icke afsagt sig de hvarje Svensk man tillhörande medborgerliga rättigheter.
Dessutom, om någon permitterad värfvad Soldat betrådes med tiggeri eller olofligt kringstrykande, strafias han efter gällande
Författningar och strängare ån andre personer i samma förhållande; men det synes likväl strida emot det system af liberalitet man bemödar sig att i allt annat följa, och den rättvisa, som alltid bör ligga till grund för hvarje lag, att förmena soldaten, att, lika med andre medborgare, få med lofligt näringsfång i sin hemort, eller hos dem, hvilka hans biträde önska, under tjenstledigheten sig på ärligt sätt försörja, utan att blifva i beroende af de personer, åt hvilkas godtycke han öfverlemnat sig, på samma gång som hans rättighet till erhållande af permission skulle Den 5 Augusti e* wi. 83 komma att bero af det försvar, som tilläfventyrs ofta på hårda vilkor kunde komma att lemw nas honom af dem, hvilka ville begagna sig af dess arbete.
Jag anser af dessa orsaker, att någon un-- derdånig hemställan till Kongl. Maj:t i detta ahj seende skulle vara öfverflödig.
Lag- och OeconomieUtskotten hafva' uti deras Betänkande tillstyrkt n §. i 5 Art. uti Förslaget till allmän stadga för Fattigvården i Riket, hvaruti Soldater vid vårfvade Regementer fråntagas de rättigheter, som tillkomma hvarje Svensk man, och hvarföre jag, icke allenast som
Chef för ett värfvadt Compagni, utan såsom älskare af att hvarje välfräjdad person a£ hvad Stånd som helst, må njuta lika rättighet ter, tager mig friheten lemna Högloflige Ridderskapet och Adeln del af mina tankar rörande Utskottens Betänkande, uti hvad sorn rörer ofvannåmnde paragraph.
Soldaten per^- mitteras för närvarande till uppgifven Socken inom visst Hårad, med föreskrift uti passet att ditgå pa största och genaste vågen; jemte passet åtföljer Prestebetyg om karlens frågd, samt Läkarebevis, att han icke år med smittosam sjukdom behäftad.
Bref från ChefsEmbetet af - 84 Den 5 Augusti t. ra, går till Konungens Befallningshafvande, med till— kånnagifvande till hvilken Socken karlen år permitterad, på det KronoBetjeningen må vara i tillfälle att gora sig underrättad om dess uppförande, och om något dervid är att påminna, derom underrättar RegementsChefen.
Då karlen från sin permitterings-ort till tjenstgöring återkommer, skall han vara försedd med betyg från den Pastor, uti hvars Församling han varit permitterad, om huru hans uppförande varit.
År betyget mindre godt, får han antingen afsked, eller qvarhålles i tjenstgöring till dess han genom ett förbättradt uppförande gjordt sig känd.
Desse, enligt KrigsArtiklar och Reglementen föreskrifne iakttaganden, låra vara tillråckelig con; troll, att hindra dem från kringstrykande och tiggande.
Men jag kan icke inse möjligheten för en värfvad soldat att bestämdt uppgifva hos hvilken person han kan njuta underhåll inom den Församling, der han önskar tillbringa sin tjenstledighet; ty om soldaten år handtverkare, lärer han vål icke hos en och samma person på landet i 10 månader behöfvas vid samma arbete.
Lika förhållande år med dags-arbetaren; ty Landtbrukaren har visst stort behof af arbetare under den bråda arbets-tiden, men då andamålet år uppfylldt behöfver han dem icke vidare, då karlen på annat ställe år nödsakad att söka annat arbete.
Om Herrar Landshöfdingar skola höras för hvarje karl som begär permission, huru ofta kunde icke då inträffa, att då beviljadt svar derpå kommer till Regementet, de anmåldte karlarne endera blifvit sjuke, eller af andra orsaker icke vilja gå till samma ort, Hvem
Den 5 Augusti e, m. 85 skall då bestå underhåll för nämnde personer, till dess ChefsEmbetet hinner få svar om andra karlars permitterande?
Som de fleste landtpermitterade bestå af Torpare, Handtverkare och Arbetskarlar, som till största delen hafva sina hustrur och barn i de Socknar der de äro födde och uppvuxne, och dit de söka permission för att försörja sig och de sina; så kan ju hända; att om en Socken skulle höras innan karlen finge gå dit, att det blefve honom vågradt, i förmodan att kans hustru och barn då nödgades skiljas från 6in hembygd och vara sin man och fader följaktig© till Garnizonen.
Nu frågas, på hvad sått denna ofta talrika familj skulle kunna försörjas på en för dem okänd ort; der mannen under exercice-tiden icke kan något förtjena, utom sitt gage, som blott för honom ensamt är tillräckeligt; och som dylika Soldater få afsked efter uttjent capitulation, så hemstålles derjemte, hvarest denna familj skall taga vägen, eller om Gai'nizons-orten i sin Fattigvård skall emottaga dem, om dess egne Sockenboar indirect bidragit att försätta dem i fattighjons-tillstånd, ifrån att på Landet vara nyttige medlemmar i Staten.
Flere af Statens medborgare, till större antal ån den vårfvade Arméen, få årligen gå till Landsorterne och Sjöstäderne, för att söka arbete och idka handel samt sjöfart, utan att Herrar Landshöfdingar i de orter dit de komma, blifvit hörde, om de der åro behöflige eller icke; och få återvända till sin hemort, u*an att vara ansedde såsom skiljde från Församlingarne, oaktadt de längre tid varit frånvarande.
Hvarföre skall det då göras svårigheter för ett mindre ar tal med3 86 Ven 5 Augusti t, m. borgare, som i stället gå till Regementerne och exercera tvänne månader om året, och hvarföre skola de förlora sin rätt att tillhöra de Församlingar, der de äro födde och' uppvuxne.
Min öfvertygelse är således, att de värfvade Soldater, som genom arbete förtjena sin föda, bora njuta samma rättighet, som andre välfräjdade personer inom Riket5 och om någon bryter emot samhälls-ordningen, af hvad namn det vara må, han derföre straffas, efter hvad KrigsArtiklar och Allmänna Lagen utstaka.
Herr Lefrén y Johan Pehr; Sedan Ridderskapet och Adeln beslutat återremiss af Betänkanderne rörande Höganäs Stenkolsverk, samt remitterat Herr af Urhs motion, rörande ett nytt Bolags inrättande till Verkets drifvande framdeles, anhåller jag att få beledsaga nämnde Handlingar med några anmärkningar. i) Jag delar med Herr af Uhr den öfvertyg geise, att ett nytt Bolags inrättande, är det enda verksamma medel, att för framtiden upprätthålla detta för Landet i många hänseenden angelägna verk, och anser med honom, att Staten bör afskrifva hela sin fordran hos gamla Bolaget, i det ögonblick det nya är formeradt och deponerat säkerhet för de 200,000 Riksdaler, iona Ven 5 Augusti e, m, 3? ansetts behÖflige till Verkets framtida drifvande. 2) Men som hos många betänklighet vid denna afskrifnings medgifvande kunde uppstå, och det ändamål Herr af Uhr åsyftat sålunda förfelas; torde den medelväg kunna vidtagas, att nya Bolaget åläggas betala ränta för den afskrifna skulden, på så lindriga vilkor, att actieteckning ej derigenom hindras.
Man kunde till exempel bestämma, att ingen ränta skulle betalas förr, än utdelningen per actie upphunnit g procent; att en half procents ränta skulle betalas till Staten, då Actie-utdelningen stigit till 10 procent; en procent, då den stigit till 12 procent, o. s. v.; hvarigenom Staten, då Actieutdelningen upphunnit ig procent, erhåller 5, och Äctie-ägarne under tiden äggas, att drifva Verket med kraft, emedan de dela hälften i den successiva förkofran Verket vinner. 3)
Härigenom skulle Staten tillskyndas en besparing, sorn ungefärligen svarar emot den förlust af räntan å nu varande Bolags skuld, som Staten de första liderne fick vidkännas.
Håller man sålunda vinst och förlust mot 88 Den 5 Augusti f, nu hvarandra, så blir Statens förlust ingen, eller o, betydlig, men det stora ändamålet vinnes.
Bilagor till Pleni-Protocollet för den 6 Augusti, formiddagen.
Hans Excellence Herr Grejve De la Gar$ diey Jacobi Vid det Betänkande som nu sednast blifvit upplåst,! anser jag mig pligtig anföra några ord, för att rättvisa, om det fordrades, SeraphimerGillets behandlande af de medel under deras vård stå, men hvarom personer, vid ett flygtigt åhörande af nämnde Betänkande, möjligen skulle kunna tvifla.
Då patienter icke botas lika hastigt, utan en del måste å Lazaretten och Curhusen qvarstanna i längre tid och andra åter blifva snarare återställde; då matvaror och andra förnödenheter tid I^azar etten, på åtskilliga »tållen år o
Den 6 Augusti fé mt 89 långt dyrare åi> å andra orter; samt då, vid en mindre Lazarettsinråttning, der ett visst antal betjening måste finnas och der flere patienter nied samma betjening skulle kunna vårdas, kost. naden för hvarje person nödvändigt måste blifva större, ån den utgjort, om flere sjuke varit intagne; så år det icke möjligt, att underhållsutgiften vid alla Lazaretter i Riket, kan för hvarje sjuknummer blifva lika.
Att en sådan olikhet äfven visar sig i Lazarettsråkenskaperne, har vist icke undgått Kongl. Seraphimei Ordens.
Gillets uppmärksamhet; men som vid de Lazarett och Curhus, der Directioner finnas, och hvilka i följd af Lånens innevånares egen begäran blifvit af Kongl. Majit i Nåder tillförordnade, denna skiljaktighet i kostnaden ej varit större, ån att den af berörde giltiga orsaker kunnat härflyta, har Kongl. OrdensGillet funnit någon åtgärd i berörde afseende, ej böra af Kongl.
Directioner äro tillsatte, helst desse på stället åro i tillfälle att förekomma allt underslef, samt tillse, det patienter ej få vid Lazaretten qvarstanna längre, ån nödvändigheten det fordrar, och man har ej bordt kunna betvifla, det ju, i fall någon ändring behöfts, den blifvit hos Kongl. OrdensGillet föreslagen, antingen af LazarettsDirectionerne, eller ock af Lånens Deputerade, som årligen granska Lf*zarettsråkenskaperne och taga kännedom om tillståndet vid dessa inrättningar.
Vid Södertelje Lazarett åter, hvilket, i följd af Kongl. Majtts Nådiga Instruction den 17 December 1817, ej haft sårskild Direction, utan statt duette under 9° Hen 6 Augusti f. m. Kongl.
Ordens Gillet, har, så fort underhållskostnaden börjat uppgå till ett högre belopp, ån Kongl. OrdensGillet ansett billigt nu böra utgå, OrdensGillet varit omtänkt på medel, att sådant rätta, och då Kongl. OrdensGillet erfor, att genom bristande tillsyn på stället, nödig controll å Syssloman och Läkare saknades, och patienterne i Södertelje möjligtvis kunde komma att behandlas mindre ömt och samvetsgrant, gjorde Kongl. OrdensGillet den i Maj 1820, hos Kongl. Majit underdånig hemställan, att Södertelje Lazarett måtte förflyttas till hufvudstaden, som låg mera i midten af Lånet ån SÖdertelje; hvilken hemställan Kongl. Majit den i4 Juni samma år i Nåder biföll, och hvarefter Kongl.
SeraphimerLazaretteti Södertelje Lazarett hade ingen treskillingsafgift och till dess underhåll utgick af llospitalsfonden, vida mer ån des6 andel i det bestämda Lazarettsanslaget.
StatsUtskottet har äfven gjort anmärkning vid fördelningen af det till understöd för I.azaretten af Allmänna HospitalsFonden hittills utbetalte understöd i5,ooo R:dr årligen.
I anledning häraf får jag åran upplysa, att Kgl. Majit, innan Riksens Ständer förJ.
Riksdag beslutat, det treskillingsafgiften skulle utgå, genom Nådigt Bref den 4 Februari 1818 faststålt
Hen 6 Augusti f. m. 91 en af Kongl. OrdensGillet uppgjord fördelning af nämnde anslag, vid hvilken fördelning Kgl.
Sedermera korn Kongl. Maj ts Nådiga Bref den 8 Juli nämnde år af innehåll, att treskillingsafgiften var stadgad , och att de från SeraphimerOrdensGillet till Lazaretten ditintill utgående anslag skulle fortfara, beräknade efter de sjukes antal inom hvarje Lån.
Patienternes antal förändras dessutom hvarje år, såsom t. ex. OO r-t 18x8 1819 1820 Borås voro 02 161 _ Westerås 97 i73 147 Mariestad - 208 265 197 Nyköping 112 i5o 191 —— Wenersborg 124 254 i85 2 54 Calmar i44 200 mjrTT- 1,— 92 Den fl Augusti /. tm.
Fahlun i59 118 i3a —- Örebro i4a 186 — Carlstad 114 166 247 274 Gefle — 70 167 98 Hernösand _ 90 129 i5o Umeå _ 75 117 99 Carlskrona 96 i53 i4o
Det år äfven bekant , att sedan Läkare i någon ort företagit besigtningar, och ett större antal veneriska patienter då blifvit upptäckte, sjuknummern derigenom för tillfället ansenligen ökas, men att deremot personalen ett annat år vanligen blir mindre.
Man har derföre trott, det meningen med hvad Riksens Ständer om Lazarettsanslagets fördelning yttrat, ej kunde vara annan ån den, att samma fördelning borde ske, i mun af behof vet viel hvarje Lazarett, Vid medlet af år 1818, då Kongl. Majit* Nådiga Bref oin Lazarettsanslaget och treskillingsafgiften kom Kongl. Ordens Gillet tillhanda, var således ingen anledning att ändra den i början af samma år, på sådan grund uppgjorde och af Kongl. Majit i Nåder stadfåstade repartitioner af nämnde anslag och så mycket mindre kunde någon rubbning då vara lämplig, som man icke viste huru långt treskillingsafgiften i hvart och ett
Län skulle emot behofvet förslå.
Någon tid derefter, anmålles af Konungen» Den 6 Augusti f, m. 93 Befallningshafvande i Götheborgs
Länen högst nödvändiga; och sora andra medel för detta ändamål ej funnos att tillgå , samt af inkomne berättelser från öfrige Länen inhämtades, att å en del ställen, alla inkomsterne icke behöfdes, utan lemnade öfverskott till större och mindre belopp, «å tillstyrkte Kongl. OrdensGillet i underdånighet hos Kongl- Majit den ändring i fördelningen af anslagen, att de för Gottlands och Götheborgs
Län skulle ökas, och i samma mon, för de Län, hvilka syntes hafva öfverskott, minskas.
Denna ändring, den Kongl. Majit i nåder gillat, var för tillfället högst nödvändig och borde således ej kunna klandras.
Det torde ej vara ur vågen att härvid erinra, det Lazaretterne ej äga någon del i Hospitalsfonden och att följaktligen anslaget af i5,ooo Ridr grundades, endast på Kongl. SeraphimerOrdensGillets frivilliga medgifvande, att afatå dem till understöd för Lazaretten.
Om afgiften till veneriska smittans hämmande, efter behofvet kunnat
Ökas eller minskas, såsom nu, för kommande åren, blifvit föreslaget, så hade det icke varit svårt att efter hvad grund som helst stadga en gifven summa, till understöd för hvarje Läns Lazarett.
Nu åter, når Lazaretten hade endast sin gifna treskillingsafgift, som hvarken kunde ökas g4 Den 6 Augusti f m. eller minska, var det nödvändigt att lämpa un: derstödet för Hospitalsfonden efter behofvet, ty annars skulle, då brist någonstädes yppades, all utväg halva saknats till dess afhjelpande och ändamålet med understödet varit helt och hållit förfeladt.
Slutligen och i afseende på Utskottets yttrande om åtskillige felande räkenskaper för 1821 års treskillingsafgift, bör jag äfven meddela den upplysning, att Kongl. OrdensGillet, redan vid årets början, då samma räkenskaper bordt vara ingifne, påmint vederbörande om deras insändande: att de fleste sedermera inkommit och att en af StatsUtskottets betjening, Häradshöfdingen Lorich, som i Kongl.
OrdensGillet infordrat upplysningar för Utskottets räkning, då blifvit derom underrättad af Kongl. OrdensGillets Secreterare.
Dess räkenskaper åro når som hålst att tillgå.
I fråga om antagandet af det utaf StatsUtskottet projecterade formulair till räkenskaper, år jag med StatsUtskottet af lika tanke, såsom till enhet och ordning bidragande och i bägge afseenden lättande i betydlig mon den handläggning, SeraphimerGillets Contoir vid det generella sammandraget af de särskildta råkningarne åger att uppgöra.
Den IX Augusti f, mi 95 Bilagor till PleniProtocollet för den 11 Augusti förmiddagen.
Herr Hjarne, Carl Jacob:
Ännu gällande författningar tillägga hvarje civil Embetsman vid afskedstagande! efter fyllda 7© år, rättigheten att som pension bibehålla hela lönen för sin återstående lefnad.
För Rikets Ständers JustitiaeOmbudsman, lärer mig vetterligen ingenting i denna väg vara stadgadt.
Mannerheim för sin höga ålder afsagt sig denna tjenstebefattning, som han allt ifrån tjenstens första inrättande 1809, fortfarande, Riksdag från Riksdag varit af Rikets Ständer anförtrodd, förekommer, att decidera häröfver.
Jag vågar derföre ödmjukligen föreslå, att Riksens Ständers JustitiaeOmbudsman, Friherre Mannerheim, som innehar den höga åldern af 74 år, må tilläggas rättigheten att bibehålla sin fulla lön, såsom pension för sin öfriga lefnad.
Då jag härvid vågar erinra om de utmärkta tjenster emot Fäderneslandet, som Friherre Mannerheim 1809 gjorde, och som tillvågabragte och stadgade vår närvarande lyckliga constitution, så fruktar jag så mycket mindre ett befaradt afslag på denna min motion, då det ädla Svenska fol - g6
Dm 6 Augusti f, m, ket i detta bifall förenar en tacksamhetskånsla emot en förtjent man, och en för framtiden stadgad rättighet för Riksens Högloft.
Stånders enda enskildta tjensteman, hvarigenom han blott beviljas samma förmåner, som andra Statens civila Embetsmån, Om communication med de Respective MedStånden af detta mitt ödmjuka Memorial, samt remiss deraf till vederbörligt Utskott, vågar jag Ödmjukast begära.
Stånder detsamma understödt med högst betydliga summor.
Jag har föresett nödvändigheten häraf, och derföre i Memorial hos Ridderskapet och Adeln begärt, att StatsUtskottet måtte anmodas meddela Riksens Ständer en detaillerad uppgift på hvad Staten och Banken, i alla vågar uppoffrat för Götha Canal, Jag uppmanar nu, en eller flere af StatsUtskottets närvarande Herrar Ledamöter att upplysa; hvarföre Utskottet icke behagat lemna en sådan uppgift, då den igenom ett Riks-Stånds remiss blifvit affordrad.
För Dsti 11 Augustii f, lil i 9?
För närvarande, således, i okunnighet ont hvad det allmänna redan påkostat Canalen, har jag svårt vid att yttra mig, om det af sammansatte Utskotten föreslagne ytterligare bidrag • men jag tror, att jag ej skall mycket misstaga inig, om jag till 5 millioner skattar , dels contant® anslag, dels öfverlåtne räntor, hemman * jordågor med mycket mera, hvarmed St.ten redan understödt canal-arbetet.
Sedan Staten* utan att på minsta sätt Varit dertill förbunden * i dess visst icke lyckliga belägenhet, gjort så stora uppoffringar, skulle äfven jag, som med tusendetals flere , mycket mer upplyste medborgare, anser nyttan af Götha Canal aldrig kun-* na till hundradedelen svara emot kostnaden, tillstyrkt det projecterade anslag af 2,000,000 R:d* till Canalens åndteliga fullbordande, om jag först kui.de ändad, och sedan att Staten för detta bidrag ej vore nödsakad att skuldsätta sig och göra lån ined erläggande af ränta, utan kiinde dels med någon del af Bankens vittst på sina utlåningar i alla vågar, dels ock igenom besparing på RiksStatens HufvudTitlar formera detta bidrag; mert hvad det förra angår, betviflar jeg möjligheter! att Canalen kan acheveras för berörde summa.
Jag grundar detta tvifvelsmål på dö flera missräkningar sorn visat sig vid kostnadsförslageme för denna Canal.
Såsom: att första förslaget åf a8ot) uppgick till blott 1,6oö,ooö R:dr, och sedan ifrån år i8i5, utom Actie-ågarncs tillskott och Discont vinst, Banken till år 1818 årligen!
Bil, till Ridd, o. AcL Pr. VII.
Band* 7+ Den II Augustii et m* understödf med 3oo,ooo samt eftergifvit af DisconiCreditivet i,o83,ooo R:dr, uppgafs sistnåmné rle år behof vet vera ;,9t2,5o4, oell ehuru Banhen allt sedan årligen tillskjut it 5oo,ooo R:dr, fordras ånnu 2,o5o,ooo R:dr för Canalens fullbordande.