Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om något större fel skulle dervid vara begånget, tror jag att offentligheten är så långt kommen i vårt land, att det icke skulle uteblifva, att ju uppmärksamheten derpå blefve fästad, hvarigenom också Konst.-Utsk:t komme i tillfälle att deröfver anställa vederbörlig granskning.
Men om nu Konst.-Utsk:t gjort detta och för sin del ansett anmärkningen böra förfalla, vore det då lämpligt, att frågan kunde ånyo upptagas, att Stats-Rådets ledamöter skulle på nytt ställas sub reatu?
Man har visserligen sagt, att om Stats-Kådet ginge på sidan om Grundlagen, så är det nödvändigt att uppmärksamheten derpå fästes; men om så vore förhållandet, så lärer det väl icke undgå uppmärksamheten, innan det blir föremål för statsrevisionen.
Konungens rådgifvare icke kunna yttra sig emot förslaget, anser jag temligen naturligt.
Men då under 50 års tid något behof af ifrågavarande tillägg icke försports, anser jag mig af sådan anledning och på i öfrigt anförde skäl böra rösta för afslag.
Den 10 December e. m. 445 Hr Munck af Rosenschjöld, Thomas:
Den, sorn i Konst.-Utsk:t deltagit i granskningen af statsrådets protokoller, vet alltför väl, att man dervid icke kan fästa sig vid siffror.
Stats-Itådet skulle ganska väl kunna öfverassignera flere hundra tusen rdr å en hufvudtitel, utan att sådant kunde kontrolleras af protokollen.
Jag tror dessutom icke, att Konst.-Utsk:t liar rättighet till en dylik granskning, emedan den förutsätter, att Utsk:t skulle från lie förvaltande verken reqvirera samtlige räkenskaperne för 3-års-perioden.
Det faller lätt i ögonen att tiden icke medgifver att Utsk:t skulle genomgå alla dessa, och en fullständig granskning af dem är i alla fall omöjlig, då flere af dessa räkenskaper icke äro afslutade.
Vi hafva nu i Konst.- Utsk:t genomgått protokoller till och med Oktober månads slut innevide år, hvaremot R.
St:rs revisorer endast granskat 1860 års räkenskaper.
Skulle så väl 1861 som 1862 års räkenskaper vara fritagne från granskning af revisorerne, med rättighet att deremot framställa anmärkningar, derföre att Konst.-Utsk:t granskat statsråds-protokollerne, komme Stats-Rådets ansvarighet för statsmedlens förvaltning under dessa tvenne år att blifva helt och hållet illusorisk.
Det är på denna grund, som jag tillstyrker bifall till ifrågavarande grundlagsändrings-förslag.
Jag bör äfven upptaga en anmärkning, som blifvit gjord af Frih. af Ugglas derom, att ordalagen i den nu föreslagna 76:te §:n R.
O. vore sådana, att äfven om Konst.-Utsk:t ansett en gjord anmärkning vara af natur att böra förfalla, så skulle dock en sådan fråga åter kunna upptagas af ett påföljande Konst.- Utsk.
Jag tror deremot, att ordalagen icke gifva anledning till en sådan tolkning.
Om i Utskrts protokoll ärendet finnes upptaget, äfvensom det beslut Utsk.t lättat, är jag fullt ölvertygad om att ett kommande Utsk. icke kan ånyo upplaga frågan, utan i sådant fall har Utsk:t endast att hos R.
St:r anmäla, uti hvilket beslut Utsk:t vid förra riksdagen stadnade.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att det är helt olika granskningsåtgärder, som ega rum i Konst.-Utsk:t och Stats-Utsk:t.
Enligt 29:de §:n 2 mom. R. O., tillkommer det nemi.
Konst.-Utsk:t att vidtaga följande åtgärder: »Finner Utslct af dessa protokoll, att någon Statsrådets ledamot eller någon för tillfället förordnad föredragande, eller den embetsman, som i kommandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot R.
F:s tydliga föreskrift, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf och af andra rikets gällande lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådana öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, då skall Korist.-Utsk:t stalla en sådan under tilltal af Just.-Ombudsmannen inför Riksrätten.
» Och vidare heter det: »Skulle Utsk:t anmärka, att Stats-Rådets ledamöter samläldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, 440 Den 10 December e. m. nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, skall Utsk:t då sådant för R.
St:r tillkännagifva, hvilka» etc.
Här talas ingenting om granskning af statsmedels användande, hvilket deremot förekommer i följande §, som handlar om StatsUtsk:ts gransknings-skyldighet i detta hänseende.
Sparre, anser jag, att icke någon småaktig granskningslusta bör göra sig gällande; men då Grundlagen föreskrifver att StatsUtsk:t skall undersöka, huruvida de till hvarje1-hufvudtitel anslagne summor befinnas dragne till andra ändamål än dem, som under samma hufvudtitel höra, eller om något af R.
St:r fastställdt anslag blifvit öfver-kridet; — så bör väl ock Stats-Utsk:t icke förhindras att denna sin pligt fullgöra.
Detta skulle dock blifva fallet, om icke 76:te §:n R.
O. anses böra tillämpas i enlighet med den föreslagna lydelsen.
Att Konst.-Utsk:t ej kan annat än undantagsvis sysselssätta sig med räkenskapernas granskning, torde enhvar inse; men äfven om man icke vill medge detta, så måste dock medgifvas, att Konst.-Utsk:t omöjligen kan granska de räkenskaper, som ännu ej blifvit upprättade, hvilket ju är fallet med räkenskaperne för det år, då riksdagen tager sin början; och då nu Konst.- Utsk:t sträcker sin granskning af statsråds-protokollerna ända till riksdagens början, så skulle, i händelse den af Konst.-Utsk:t verkställda granskningen utgjorde hinder för Stats-Utsk:t att framställa på räkenskaperne grundade anmärkningar, det naturligtvis vara alldeles onödigt att granska räkenskaperne för den del af året, som förflutit intill riksdagens början.
Men mina åsigter härom äro vida bättre uttryckta, än jag kan göra det, af H. Exc.
Just.-Stats-Ministern, hvars anförande i frågan vid förra riksdagen jag tager mig friheten uppläsa, synnerligen som det vid detta tillfälle blifvit åberopadt.
Detta anförande lyder sålunda: »Då det måste vara svårt, om icke omöjligt, för Konst.- Utsk:t att vid dess granskning af statsråds-protokollen så noga, som vederbör, kontrollera förvaltningen af alla statsmedel, så vidt densamma på Stats-Råden ankommer, och då det ofta måste inträffa, att de anmärkningar, som vid statsrevisionen ang:de dispositionen af statsmedel framställas, icke skulle kunna undergå någon R.
St:rs pröfning, derest de, sedan statsråds-protokollen för den tid, revisionen omfattar, hos Konst.-Utsk:t blifvit granskade, icke vidare finge upptagas, finner jag för min del den föreslagna ändringen hafva fullt skäl för sig.
Det är också af särdeles mycken vigt, att folket icke misstänker regeringen i fråga om en samvetsgrann förvaltning af statens medel; och för att undanrödja all sådan misstro, finnes intet verksammare medel, än att på allt sätt underlätta möjligheten att kontrollera förvaltningen.
På dessa grunder tillstyrker jag bifall till förslaget.»
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, så väl af H.
De Geer, som af mig sjelf, hemställer jag att R. o. Ad. måtte godkänna det hvilande förslaget.
Den 10 December e. m. 447 Frih. af Ugglas:
Den siste värde talaren har förklarat, att det vore en väsendtlig skillnad emellan Konst.-Utsk:ts och StatsUtsk:ts gransknings-skyldighet.
I detta afseende har han nemi. yttrat, att det ålåge Konst.-Utsk:t att tillse, huruvida någon Konungens rådgifvare handlat mot Grundlagens tydliga föreskrift och att, då hvad som hade afseende på förvaltning af statens medel m. m. icke funnes angifvet i de §§ af Grundlagen, der frågan vore om Konst.-Utsk:t, så kunde detta Utsk:s granskningsrätt icke hänföras till något sådant.
Jag anhåller dock att få fästa uppmärksamheten på 64:de §:n R. F., der det tydligen står utsatt att »så väl rikets ordinarie statsmedel och inkomster som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extraordinarie utlagor och bevillningar till statsverket af R.
St:r anslås, vare under Konungens disposition, att till de af R.
St:r prölvade behof och efter den upprättade staten anordnas».
Det är således R.
F:s tydliga föreskrift att staten icke får ölverskridas, och det är Konst.-Utsk:ts skyldighet att tillse, att R.
F. efterlefves.
ReträfTande Hr Munck af Rosenschjölds yttrande, att min uppfattning af orden i den förslagna 76:te §:n R.
O. icke skulle vara riktig, ber jag att få hänföra mig till hvad en ledamot af Konst.-Utskrt vid förra riksdagen uti afgifven reservation yttrat, och der han tolkat föreskriften på alldeles samma sätt som jag.
Då nu en annan ledamot här haft enahanda tolkning, tror jag icke att det vöre skäl att i Grundlagen intaga ett tillägg af förevarande beskaffenhet, som kan gälla rikets högsta embetsmäns välfärd och ära.
Jag skulle önska till den siste värde talaren få framställa en fråga.
Han har nyss åberopat 64:de §:n R.
F. och ansett att, på grund af densamma, Konst.-Utsk:t ovilkorligen skall åligga en granskning i afseende på huruvida en öfverassignation af statsmedel egt rum eller någon annan origtig åtgärd blifvit vidtagen.
Jag frågar då, kan verkligen Konst.- Utsk:t fullgöra en kontroll, som sträcker sig äfven till år, för hvilka räkenskaperna ej äro afslutade?
Intet Konst.-Utsk. torde med ett fullt ja kunna besvara denna fråga.
Jag fortfar att yrka bifall.
Jag fattade icke meningen med Frih. af Ugglas’ åberopande af 64:de §:u R. F.; ty jag har ingalunda ifrågasatt, att icke alla af R.
St:r anvisade medel skola rigtigt användas.
Jag har icke yttrat, att ej Konst.-Utsk:t skulle ega rättighet att framställa anmärkning emot att medel blifvit af regeringen disponerade på annat sätt, än R.
Skr beslutat; jag har blott sagt, att Konst.-Utsk:t endast undantagsvis kan sysselsätta sig med granskning af räkenskaper, och att detta icke heller är hufvudföremålet för detta Utsk:s granskningsskyldighet, ty det är att tillse, huruvida Konungens rådgifvare handlat i öfverensstämmelse med Grundlagen, hvaremot det finnes ett annat 448 Den 10 December e. m. Utsk., sorn har till hufvud-åliggande att verkställa granskning i afseende på statsmedlens förvaltning.
Jag yrkar således fortfarande på bifall.
Jag ber endast att få nämna några ord till svar på Hr Cederschiölds yttrande.
Jag har anfört 64:de §:n R. F., för att visa, att då det åligger Konst.-Utsk:t, enligt 29:de §:n, 2 mom. R. O., att tillse, det icke någon af rikets Grundlagar öfverträdes, så åligger det också Konst.-Utsk:t att anmärka, om statens medel icke enligt R, Stms föreskrift användas.
Jag mäste nu börja med hvad jag för en stund sedan slutade, nemi. att det är alldeles omöjligt för Konst.-Utsk:t att genomgå alla handlingar, då de icke alla äro tillgängliga, och att genomgå dem på ett så fullständigt sätt, att décharge derigenom skall kunna tillstyrkas.
Dessutom är det ju föreskrifvet att ny granskning ej får ega runi i mål, som redan blifvit granskadt.
Vid 1861 års statsrevision förekom ett mål från 1859; Konst.-Utsk:t kunde icke känna, att föredraganden fått décharge för detta mål, som rörde utgifter under 3:dje hufvudtiteln.
Anslaget var 70,000 rdr och R.
St:r hade föreskrifvit, att de skulle redovisas på samma sätt, som andra statsmedel.
Denna redovisning tillgick dock så, att K.
M. hade gifvit en instruktion för föredraganden af kameral-ärenden i utrikes-dep:tets expedition af innehåll, att han skulle meddela revisorerne ett prot.-utdr., som innebar K. M:s décharge.
Konst.- Utsk:t kunde således omöjligen se detta, och ehuru det denna gång icke rörde någon särdeles betydlig summa, är det dock ganska möjligt att större belopp äfven skulle kunna undgå Konst. - Utsk:ts uppmärksamhet.
Derföre, jemte det man ansett att någon ny granskning af frågor, som blifvit af Konst.-Utsk:t behandlade, icke kunde af revisorer eller Stats-Utsk. företagas, har man velat tillägga, att rörande sådana frågor, som af Konst.-Utsk:t icke kunnat vid en riksdag granskas, ny granskning och décharge skall kunna ega rum.
Jag anser detta tydligt och yrkar fortfarande bifall.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels antagande och dels förkastande af förevarande förslag, framställde Hr Gr. o.
Landtm* först propos. påförslagets antagande, hvartill svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på detsammas förkastande, då svaren utföllo med starka ja, blandade med många nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Votering begärdes; hvarefter upplästes och godkändes följ. förslag till votens-propos.: »Den Den 10 December e. m. 449 »Den, som antager det uti 26:te punkten af Konst.-Utsk:ts Mern.
N:o 3 framställda förslag till ändring i 76:te §:n R. 0., ang:de Stats-Rådets décharge för dess åtgärder, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, lörkastar R. o. Ad. ifrågavarande förslag».
27:de punkten, om ändring i lista §:n, 11 mom. och 4:de §:n 2 mom.
Tryckfrihets-förordningen, ang:de ailemnande af exemplar utaf tryckta arbeten.
Oxenstjerna, Axel:
Då ifrågav:de förslag till ändring i Tryckfrih.-Förordn. rörer detalj-förhållanden, om hvilka man torde kunna förutsätta att största delen af detta hus icke eger någon närmare kännedom, anhåller jag, som i 15 år varit tjensteman i Riksarkivet, att få meddela något af den erfarenhet, jag der inhemtat.
Jag anser visserligen en förändring i lista §:n ll:te mom.
Tryckfrih.-Förordn. vara af högsta behofvet påkallad, men tror dock, att Konst.-Utsk:t vid förra riksdagen härutinnan icke kommit till något lyckligt resultat.
Som bevis härför torde jag få anföra, att ifrågav:de redaktions-forslag endast af två Stånd, R. o. Ad. samt Bonde-St., blef utan förändring antaget, hvaremot de öfriga båda Stånden antogo det med förändring, hvarefter det slutligen genom votering i för stärkt Konst.-Utsk. blef antaget till hvilande. 1 Preste-St. framkallades en diskussion genom Riksarkivarien Nordström, hvilken hade till följd, att förslaget der i så måtto lörkastades, att Ståndet ville bibehålla Riksarkivet vid sin 200 års gamla rätt att få ett exemplar af allt hvad som i Sverige tryckes, — en rätt, den Arkivet, för den historiska forskningens skull, ingalunda vill undvara.
1 Borgare-St. åter öppnades diskussionen af Exped.-Sekr.
Lovén, hvilken, i egenskap af byråchef i Justitie-Stats-Exped , känner allt det krångel och bråk, man måste hafva med boktryckarne, hvarföre också, enligt hans mening, en förändring vore högst nödvändig; men han ansåg den ifrågavide redaktionen vara olycklig och föreslog en annan, hvilken äfven jag skulle vilja biträda.
Hos R. o. Ad. förekom deremot icke alls någon diskussion, och jag erkänner att ingen har dertill större skuld än jag, som var den enda Riksarkivets tjensteman, som då var ledamot af R. o. Ad.; men jag var då ej närvarande, och sålunda ej i tillfälle att lemna de upplysningar, som voro af nöden.
För öfrigt var hela förslaget, hvilket väcktes inom Konst.-Utsk:t, en öfverraskning för hela RiksH. I. 29 450 Den 10 December e. m. arkivet.
Jag vill, för min del, icke klandra Konst.-Utsk:t, alt icke det, i en sak, som så nära rörde Riksarkivet, förfrågade sig om detta embelsverks tankar, innan Utsk:t tillstyrkte förslaget; men i diskussionen häröfver på förmiddagen i PresteSt. erkände Hr Hofpredikanten Lindgren, som förra riksdagen var ledamot i Konst.-Utskit, att det var ett fel af Utsk:t att icke hafva förut gjort sig underrättadt derom, hvilket åtminstone hade varit både nyttigt och grannlaga.
Att icke någon tjensteroen inom Arkivet har tillstyrkt förslaget, tror jag mig kunna försäkra.
Jag hade ämnat att i förmiddagens plenum afgifva ett längre anförande och dervid ingå i detaljer; men då förslaget numera blifvit afslaget i Preste-St., är det af föga nytta att upptaga tiden med sådana detalj-lörhållanden, som tvifvelsutan icke kunna vara af något intresse för R. o. Ad. att afhöra.
Jag anser mig derföre böra derifrån afstå; men då jag tror det vara af största vigt, att R. o. Ad., eller det
Stånd jag har den äran att tillhöra, i alla frågor fattar de mognaste beslut, så uppmanar jag Ståndet att, utan att ingå i några enskildheter, låta sitt omdöme i denna fråga ledas af do personer, som häruti äro mest initierade.
Jag menar icke mig, utan Riksarkivarie!)
Nordström, eller, för den händelse han skulle anses partisk i frågan, åtminstone Expeditions-Sekr.
Lovén, som redigerat §:n på helt annat sätt, eller så att, i fall denna redaktion deraf vid denna riksdag blifver antagen till hvilande och vid nästa riksdag godkännes, skulle, efter mitt förmenande, allt det trassel, som nu eger rum med boktryckarne, komma att försvinna, men Riksarkivet dock bibehållas vid sin rätt att erhålla 1 ex., eller åtminstone garanti att få Just.-Stnts-Ministerns exemplar, hvarom man visserligen har löfte af den nuvuie innehafvaren af embetet, men som icke gäller lör en efterträdare.
Jag ber dock att få i korthet till bemötande upptaga åtskilligt af hvad som yttrats till förmån för förslaget.
Man har ansett, att det skulle lända Riksarkivet till en verklig fromma att blifva fritt ifrån den stora massa tryck, som nu besvärar detsamma, samt att en tjenstemans tid uteslutande upptages af boksamlingens skötsel.
Häruti ligger dock en stor öfverdrift.
Förhållandet är nemligen, att Riksarkivets boksamling, som började samlas 1661, på grund af då gällande kansliordning, ännu i denna stund icke upptager mer än 4 ordinära rum och i 2 af dessa saknas ännu golfhyllor, och de öfriga hyllorna äro på långt när icke fulla, hvartill väl lärer komma att åtgå åtminstone 20 till 30 år.
Deremot upptaga manuskripterna icke mindre än omkr.
40 rum, alla större än de förra — nemligen 20 rum i Riksarkivets hus, men hvarest dock ej mer ärr. hälften af samlingarne få plats, så att den andra hälften ännu måste förvaras i Kongl.
Slottets stora och rymliga hvalf, hvilka man sålunda kan beräkna till 20 rums storlek.
Den besparing i utrymme, som genom bibliothekets minskning således skulle uppkomma, är en obetydlighet, hvarpå icke är Den 10 December e. m. 451 skäl att fästa något afseende.
Man har vidare sagt, att »Svensk Bibliografi» för år 1858 utvisar, att under det året 1,358 skrifter utkommo; men siffror missleda ganska ofta, och dessa 1,358 skrifter taga icke så stort utrymme, som man vill låta påskina, enär de flesta äro små broschyrer och dylikt, som icke ega ett lilIfirigers hallva tjocklek.
Tjenstemännens göromål att insätta böckerna på sina hyllor eller inlägga broschyrerna i sina kartonger kan icke heller taga mycket af deras tid i anspråk.
En tjensteman har 1,000 och 1,800 r:dr i lön i lista och 2:dra lönegraderna, och skulle han åtnjuta denna aflöning endast derföre att han uppsatte de oftanämnda 1,358 skrifterna, skulle han nära nog få en r:dr för hvarje bok eller broschyr han ordnar.
Så tror jag icke att staten lönar sina tjenstemän.
Vidare har året 300 arbetsdagar och 4 timmar om dagen är tjenstemannen i Arkivet skyldig der arbeta.
Sålunda 1,200 arbetstimmar.
Skulle en tjenstemans tid uteslutande upptagas af Arkivets boksamling, skulle det sålunda åtgå nära en timma att insätta en bok på sin plats på hyllan, eller inlägga en broschyr i sin behöriga kartong, hvilket är uppenbarligen orimligt, såsom hvar och en kan finna.
Men jag vill icke längre upptaga tiden, utan slutar med uttryckandet af den förhoppning, att R. o.
Ad. afslår förslaget på de grunder, jag haft äran anföra.
Frih. v. Paykull, Joh.
Den föreslagna förändringen uti förevide § kan visserligen innehålla åtskilligt, sorn är godt och som erfarenheten visat kunna vara nyttigt; men jag tror äfven, att en sak här blifvit utesluten, som jag för min del icke vill gilla.
Det har alltid förefallit mig tvifvelaktigt på hvilken rättsgrund ett stadgande gifves, som ålägger en förläggare eller författare att aflemna ett visst antal exemplar af sitt arbete till staten.
Sådant må gå för sig, då det är fråga om vanliga böcker, som icke äro så dyrbara; men det vigtiga är, att i den nuvide §:n finnes ett stadgande af denna lydelse: »Ar något verk åtföljdt af kostsammare plancher, må sådana dock endast för Kongl.
Bibliotheket ovilkorligen aflemnas.»
Denna strof är utlemnad i det nya förslaget, och följden deraf blir således att äfven af dyrbara planchverk skola 4 exemplar aflemnas till Just.-Stats-Ministern, Kongl.
Bibliotheket och de båda universiteten.
Sådana planchverk kunna dock vara i hög grad kostsamma, t. ex. Svenska Adelns vapenbok, som innehåller kolorerade plancher, hvilka i heraldiskt och historiskt afseende kunna vara af värde, Thersners verk, Svensk Botanik, som åtföljes af en stor mängd vackra färglagda gravyrer.
Jag finner det derföre högst oriktigt, om en förläggare skall vara pligtig att af dylika arbeten aflemna 4 exemplar.
Det är en beskattning, som icke drabbar någon annan än dem, och jag inser icke, hvarföre man särskildt skall beskatta snillet och talangen.
Då jag nämner 4 exemplar, ber jag att få erinra, att om man blott 452 Den 10 December e. m. läser l:sta §:n, skulle man kunna tro, att allenast 3 exemplar skola aflemnas; men i det följande finnér man, att så icke är förhållandet, utan att äfven, på sätt jag förut antydt, JustitieStats-Ministern skall hafva ett exemplar.
Dessutom är föreskrifvet att nämnde embetsman jemväl skall erhålla ett exemplar af musikalier.
Jag vet i sanning icke hvad Justitie-StatsMinistern skall med musikalier att göra, så vida icke dermed följer någon text.
Ty icke kan väl en komponist bryta mot andra än harmoniens lagar, och om sådana lärer väl icke Just.- Stats-Ministern kunna döma.
Jag förmodar, att, om förslaget afslås, lärer Konst.-Utsk:t draga försorg om att ett nytt stadgande blir antaget, som bättre betryggar den enskildes rätt att icke blifva beskattad, särdeles om han icke har större tillgångar, än han kan behöfva.
Slutligen ber jag att få fästa uppmärksamheten på att Konst.-Utsk:t föreslagit antagandet äfven af ett grammatikalisk! fel. I §:n 4 är nemligen ordet »utgifves» bibehållet, i stället för att der borde stå »utgifvas.» Gr. Wachtmeister, Hans:
Då jag nu med några ord anhåller att få försvara förslaget, får jag tillika erkänna, att en ytterligare diskussion i detta ämne är af ringa praktisk vigt, då förslaget redan är fallet; men det beslut, R. o. Ad. fattar, torde dock möjligen komma att inverka på en framtida behandling af frågan.
Då jag uppträder till förslagets försvar, sker det i Riksarkivets eget intresse.
Detta kan visserligen synas besynnerligt, då en Riksarkivets tjensteman yttrat sig emot detsamma; men jag vågar dock påstå, att det ligger i Arkivets intresse att blifva befriadt från skyldigheten att mottaga ett ex. af allt, som i riket tryckes.
Arkivets syftemål måtte väl hufvudsakligen vara att vårda våra historiska handlingar och samla nyare officiella dokumenter.
För att samla den nyare litteraturens alster, dertill hafva vi tre bibliotheker, och skulle nu äfven Riksarkivet hafva sitt bibliothek, så blefve följden, att en stor del af tjenstemännens tid skulle dragas ifrån de vigtigaste göromåmålen inom Arkivet.
Dessutom skulle utrymmet naturligtvis blifva mycket upptaget, så att de nyare litteratursamlingarna snart skulle växa Arkivets egna samlingar öfver hufvudet och — efter 100 år, om icke förr, det blefve alldeles nödvändigt att bygga ett nytt hus för Riksarkivets bibliothek.
Paykulls anmärkning, att det vore obilligt att ålägga en sådan beskattning, som här afses genom stadgandet att till alla bibliotheken äfven planchverk skulle i fullständigt skick aflemnas, så medger jag att densamma icke är utan vigt.
Men då i alla fall de uppräknade offentliga inrättningarne skola hafva hvar sitt exemplar af de utgifna planchverken, så skulle dessa blifva inkompletta, och således utan värde, derest icke plancherna medföljde.
Den 10 December e. m. 453 Frih.
Ämnet är visserligen icke af någon riksvigtig beskaffenhet, och bör således icke alltför mycket upptaga R. o. Adis tid.
Men som jag var ledamot af förra riksdagens Konst.-Utsk., ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att det icke varit alldeles utan anledning som förslaget framkommit och blifvit hvilande.
Inför
Utskit anmäldes nemligen de flere missförhållanden, som till följd af det nuvide stadgandet egt rum.
Och äfven torde det icke kunna nekas, att i uttrycket »är något verk åtföljdt af kostsammare plancher» ligger något sväfvande; ty alla förläggare kunna anse plancherna vara sådana, och således vilja söka undandraga sig att sända deraf till annat än K.