Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom har Utsk. sjelft, så vidt jag kan finna, på förhand beröfvat detta sitt skäl all kraft och verkan då Utsk. ansett Konung Gustaf II Adolfs donation lägga hinder i vägen för hela Universitetets flyttning, ty hvad som i detta afseende gäller för det hela, måste jemväl gälla för delen.
Då de Gustavianska godsen äro donerade till »Upsala Universitet», så har ju hvarje del af Universitetet, således hvarje fakultet sin andel deri pro rata parte.
Jag har hört att man vill komma ifrån detta kinkiga argument med den invändning att här icke är fråga om att lösrycka medicinska fakulteten från de öfriga, utan blott att flytta dess lärostolar till Carolinska Institutet, hvilket då kunde anses såsom Upsala Universitets medicinska fakultet, en argumentation så påtagligt orimlig att den väl icke torde behöfva uptagas till besvarande.
Med lika mycket skäl kunde man ju säga: »Vi vilja behålla Upsala Universitet, men vi förlägga dess medicinska fakultet till Stockholm, den theologiska till Skara, den juridiska till Jönköping, den philosophiska får qvarstanna i Upsala, och Gustaf Adolfs testamente är då behållet i helgd.
Jag frågar Eder, mine
Hrr, vöre det så?
Ehuru obestridligen det medicinska studiets materiella hjelpmedel i Upsala och Lund äro i betydlig mån ringare än de, som i Stockholm äro att tillgå kan man likväl, ej med fog påstå, att de förra äro utan allt värde.
Min öfvertygelse är, att om hvad LTni - 341 Den 15 Juli f. m. versitetsStäderne i detta afseende erbjuda, rätt begagnas och under cn lämplig period af den medicinska lärokursen, kan och deraf hämtas stor nytta för undervisingen.
Men härtill fordras, att denna, sådan den kan meddelas vid Universiteten sättes i behörigt samband med den vid Carolinska Institutet; så att de särskildta läroverken livart och ett i sin mån må kunna på bästa sätt verka för det åsyftade ändamålet, en så fullständig läkarebildning som möjligt.
SA som lärokurserne vid de särskildta undervisningsverken nu äro ställda, kan detta vigtiga ändamål icke vinnas, och den medicinska kursen, med dertill hörande examensväsende blir derigenom onödigtvis och utan verklig vinst i vetenskapligt afseende i hög grad förlängd och fördyrad, hvaraf till icke ringa del beror den brist på läkare som, vid tjensters besättande på sednare tider försports.
Detta förhållande påkallar ändring, och den bör blifva lätt att åstadkomma; men huru stor sakkännedom i ämnet Ekon.- Utsk. i förev:de Betänk, än ådagalagt, kan jag för min del knappast tilltro Utsk. att upgöra ett fullständigt och antagligt förslag till den medicinska undervisningens ordnande. lag hemställer derföre att E. o. Ad., med afslag af Utsk-.s framställning om indragning af medicinska fakulteten i Upsala och dennes sammanslående med Carolinska Institutet, måtte besluta, att It.
Stu- i likhet med hvad redan vid 1851 års
Eiksdag egt rum genom underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, »det K.
Hl. täcktes nedsätta en komité af sakkunnige män för upgörande af förslag lill den medicinska undervisningens ordnande på lämpligaste sätt, samt sedermera låta vidtaga de åtgärder, som för ändamålets vinnande kunna anses lämpliga.» Hr Cederschiöld:
Det är naturligtvis med en smärtsam känsla som jag nödgas upträda emot
Hr Ekströmer, enär jag ganska väl vet, att hans personliga anseende och öfverlägsna förmåga skall tillintetgöra mina förhoppningar om den af mig väckta motionens framgång.
Jag ber likväl att till deri ringa kraft och verkan mina ord kunna ega, få framställa några anmärknu- emot de af Hr Ekströmer framställda skälen för afslag å Utskrs hemställan.
Hr Ekströmer har talat om vådan af att söndra Universitetet genom att lösrycka den medicinska fakulteten från de öfriga.
Jag medgifver, att deri ligger en icke ringa olägenhet, men jag tror, att det å andra sidan finnes flere fördelar, som upväga densamma.
Vinsten af åtgärden för hela läkarevetenskapens utveckling och framsteg blefve nemi. så stor, att man, enligt mitt förmenande, icke bör låta afhålla sig derifrån genom farhågan att sålunda rubba idéen om Universitetets enhet i rummet, ty det är egentligen endast deri, som den framhållna olägenheten skulle ligga.
Hr Ekströmer har sagt, att naturvetenskapernas studium skulle lida genom den medicinska fakultetens förflyttning hit till Stockholm.
Jag får upriktigt bekänna, att jag icke rätt kan fatta meningen häraf, ty de, som egna sig åt medicinens studium, skola ju först undergå en förberedande examen, den s. k. medico-philosophiska, hvari ingå fysik, kemi och botanik, och de öfriga naturveten - Den 15 Juli f. m. 845 skaperne föreläsas vid Carolinska Institutet af så skickliga lärare, att jag tror, det ingen studerande skall ega känning af bristande undervisning i naturvetenskaperne.
Jag förmodar, att Hr Ekströmer med sitt yttrande velat uttrycka en fruktan, att bristen på vetenskaplig beröring emellan naturvetenskapernas och medicinens idkare skulle utöfva ett menligt inflytande på de förstnämnda vetenskapernas studium, men jag tror, att denna fruktan är ogrundad, ty om man betänker, hvilka som varit våra utmärktaste botanister, zoologister, kemister, så finner man, att de icke varit läkare, utan sådana, som särskildt egnat sig åt dessa vetenskapers studium.
Hr Ekströmer har vidare yttrat, att det är en fördel för läkarevetenskapen, att medicinsk undervisning meddelas på flere ställen.
Jag vill gerna tro på riktigheten af denna sats, isynnerhet då den framställes af en sådan person, som Hr Ekströmer, men jag tillåter mig dock att anmärka, att förr än jag obetingadt medgifver sakens riktighet, måste det vara så bestäldt, att de särskildta undervisningsanstalterna äro försatta i en fullkomlig likhet sins emellan.
Vi veta likväl, att detta ej f. n. är förhållandet, och att man envist förvägrat alla anslag till inrättande af nya professioner i till medicinen hörande vetenskapsgrenar uti Upsala och Lund, under det att man inrättat den ena professionen efter den andra vid Carolinska Institutet.
Då Universiteten på detta sätt lemnäs i bakgrunden, så är det ej tänkbart, att de kunna i vetenskaplig utveckling följa roed Institutet, och vid sådant förhållande anser jag det vara bättre för den medicinska bildningen, att man förenar de ofullständiga undervisnings anstalterna med det någorlunda fullständiga, så att ma i erhåller ett alldeles fullständigt läroverk, än att man låter de ofullständiga qvarstå och framsläpa ett tynande lif.
Härvid får jag dock erinra, att den medicinska undervisningen i Lund är vida bättre än den i Upsala.
Lund har nemi. ganska stora och organiserade sjukhus, der den praktiska undervisningen i läkarekonsten eller kliniken kan bedrifvas nästan lika bra som i Stockholm.
Slutligen har Hr Ekströmer äfven vidrört frågan om den Gustavianska donationen.
För min del vill jag ej åter uptaga denna fråga, enär flere sakkunniga personer redan yttrat, att den store
Konungens donationsbref icke lägger hinder i vägen för hela Universitetets flyttning, oell således det som gäller för det hela äfven torde få anses gälla för delen.
På grund af hvad jag nu i korthet yttrat, får jag anhålla om bifall till Utsk:s hemställan i denna punkt och afslag å Hr Ekströmers förslag.
Hr Carlheim Gyllenskjöld:
I sammanhang med och i följd af hvad jag förut anfört i fråga om Upsala Universitets förflyttning till hufvudstaden, anser jag mig äfven nu böra säga några ord.
I mitt sednaste anförande yttrade jag, att det icke är skäl att lösrycka en fakultet från de öfriga, och utgången af den sista voteringen har visat, att lt. o. Åd. delar denna min åsigt.
Jag hoppas, att utgången af den nu förev:de frågan äfven blifver 346 Deti 15 Juli f. in. i enlighet dermed.
Här har af en fullkomligt sakkunnig person blifvit väckt ett förslag, hvaruti jag till alla delar instämmer.
Jagber att till hvad han anfört endast få lägga, att jag anser hans ord så mycket mera gälla, som, derest jag ej misstager mig, han förut varit en af dem, som önskat medicinska fakultetens förflyttning hit till Stockholm samt t. o. m. utgifvit en högst intressant afhandling, hvari en sådan åtgärd förordas.
Jag har med nöje erfarit, att han numera frångått denna åsigt, så att han vill fortfarande bibehålla den theoretiska delen af undervisningen i Upsala och den praktiska i Stockholm.
Jag delar äfven Hr Ekströmers åsigt, att de, som studera medicinen vid Akademierna, böra försättas i fullkomligt samma kathegori som de, hvilka undervisas vid Carolinska Institutet, och jag tror, att detta skulle utöfva ett välgörande inflytande på medicinens studium i dess helhet.
Med anledning af den siste värde talarens yttrande, att jag skulle hafva varit en ibland dem, som ifrat för hela den medicinska undervisningens koncentrerande här i hufvudstaden, anser jag mig böra uplysa, att detta yttrande hvilar på ett misstag.
Jag har aldrig ifrat för en sådan åtgärd, utan jag har tvärtom på detta rum mera än en gång förklarat, att jag icke önskar någon rubbning af de medicinska fakulteterna vid Universiteten.
Men hvad jag, under den tid jag varit lärare vid Carolinska Institutet, önskat och förordat, det är, att nämnde Institut måtte utvecklas till en så mycket som möjligt fullständig och sjelfständig medicinsk undervisnings-anstalt.
Berzelius, som haft så stor del uti och förtjenst utaf den medicinska undervisningen här i landet och som så varmt ifrade för Carolinska Institutets utveckling till en fullständig läroanstalt för läkare, och så tydligt bevisade nyttan och rättvisan deraf att dess alumner erhöllo full befordringsrätt, yrkade dock aldrig att Universiteternas medicinska fakulteter skulle indragas och med Carolinska Institutet sammanslås, och om den store vetenskapsmannen nu lefde och deltoge i denna öfverläggning, skulle han utan tvifvel yrka afslag å hvad i denna syftning blifvit föreslagit.
Deremot är jag förvissad, att han. liksom jag, gerna gifvit sin röst för flyttningen af hela Upsala Universitet hit till hufvudstadens en åtgärd, hvilken han ofta hördes med värma försvara, och hvilken han oek hoppades och ansåg icke många årtionden kunna uteblifva.
I afseende å hvad Hr Cederschiöld i slutet af sitt anförande yttrade, eller att i Lund finnes större klinisk undervisning än i Upsala, får jag tillkännagifva, att jag visserligen vet, att så är förhållandet, men jag bör derjemte uplysa, att man äfven i Upsala nyligen vidtagit en åtgärd, hvarigenom tillfälle till klinisk undervisning uti en icke så ringa grad kommer att beredas, nemi. en förening af Akademiens sjukhus med Läns lazarettet.
Den kliniska undervisning, som der kommer att lemnäs, kan visserligen ej blifva så omfattande som den vid Stockholms kliniska anstalter kan åstadkommas, men den bör dock blifva temligen tillfyllestgörande och Den 15 Juli f. m. 347 af stor nytta vid den första undervisningen, sådan den vid Universiteten kan och bör leranäs.
Jag är ganska ledsen öfver att hafva begått ett misstag och jag anser mig skyldig att förklara, hvarifrån det härleder sig.
Jag erinrar mig mycket väl, att Hr Ekströmer äfven tillförene talat emot de medicinska fakulteternas lösryckande från Akademierna, men som hans namn flera gånger blifvit inför mig åberopadt såsom en auktoritet för yrkandet af en sådan åtgärd, har jag låtit det nu begångna misstaget falla mig till last.
Sedan härefter
Hr Gr. o. Landtm framställt hurusom i afs. på förev:de punkt blifvit yrkadt af Hr Cederschiöld bifall, och af Hr Ekströmer afslag samt att B.
St:r måtte genom underd. skrifvelse anhålla, det K.
M. må täckas genom en Komité af sakkunnige män låta upgöra förslag till den medicinska undervisningens ordnande, samt, efter Nådig pröfning deraf, vidtaga de åtgärder, hvilka till vinnande af detta ändamål finnas vara lämpligast, blef proposition till bifall å Utsk:s i denna punkt afgifna förslag först framstäld och besvarad med starka
Nej blandade med Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om B. o. Ad. behagade bifalla det af Hr Ekströmer afgifna förslag till beslut, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja jemt§ åtskilliga Nej, förklarade det han nu funnit
6:te punkten, innehållande hemställan ali II.
St :r malle hos K.
Hl. i underd:het anhålla, all intilldess den af Utsk. föreslagna föreningen emellan medicinska fakullelen i Upsala och Carolinska medico-chirurgiska institutet i Slockholm blifvit verksläld, de personer, hvilka vid institutet genomgått fullständig examen, må, på grund af denna, förklaras för Medicine och Chirurgie doktorer, med samma räll lill anställning i Statens tjenst, som ålnjules af de från Universitetens fakulteter ulgångne Medicine doktorer, hvilka tillika äro Chirurgie magistrar.
I afseende på Utsk:s förslag i 2:dra punkten, eller om full kompetens till Läkaretjenster på Stat för dem hvilka vid Carolinska Institutet aflagt alla examina, är jag tacksam äfven för den rättvisa Utsk. härigenom låtit vederfaras Institutets alumner; men då Utsk. derjemte föreslagit, att Institutet skulle få rätt att kreera medicinae doktorer, har Utsk., enligt mitt omdöme, valt en mindre tjenlig väg för ändamålets uppnående.
Universiteten hafva af urminneshäfd denna rättighet sig uteslutande tillerkänd och kunna gerna behålla den utan att hvarken vetenskapen eller det allmänna eller Carolinska Institutet i någon mån komma att lida deraf Sidenhatten gör ingen kunnigare eller skickligare i yrket, och det är icke doktorer utan kunniga och skickliga läkare, som landet behöfver.
I flere andra länder och, för att ej hemta exemplen längre bort än hos våra närmaste grannar, i Danmark och Norrige utgör doktorsgraden alldeles icke ett vilkor för befordran som läkare.
Utom medicinae professorerne vid Universitetet, S48 Den lä Juli f. m. finnas i Danmark ganska få läkare, som äro medicinae doktorer, och i Norrige tror jag knappt att dessas antal, professorerne inberäknade, upgår till 10.
Deremot är den stjufmoderliga behandling de från Carolinska Institutet utexaminerade läkare nu med hänsyn till deras befordringsrätt röna från Statens sida förtjent af den största upmärksamhet.
Motionären, Hr Cederschiöld, har framhållit och Ekon.Utsk. med opartisk noggrannhet uplyst och bevisat, hvad jemväl allmänt kändt är, eller att den medicinska undervisningen vid Institutet är vida fullständigare än den vid Universiteten.
Institutets större tillgång på materiella hjelpmedel för undervisningen och dess talrikare lärarepersonal berättiga ovilkorligen till antagandet att så måste vara.
Såsom Utsk. äfven i dess Betänk, fullständigt utredt, äro jemväl de examina, hvilka vid Institutet afläggas af dem som der genomgå hela lärokursen, mera omfattande, än motsvarande fakultets examina, och dock tillerkännes dessa sednare för ernående af kompetens till läkaretjenster ett afgjordt företräde.
För ernående af sådan kompetens erfordras nemi., såsom kändt är, att vara medicinae doktor eller licentiat, samt chirurgise magister.
Med dessa båda lärokurser förhåller det sig på följande sätt.
Till inskrifning, vare sig vid Institutet eller endera medicinska fakulteten, fordras att hafva aflagt medico-philosophire kandidat-examen; derefter motsvarar Uste examen vid Institutet, eller chirurgise kandidatexamen fullt ut medicinae kandidat-examen, den andra eller chirurgise licentiat examen fullt ut medicinae licentiat-examen, hvarefter för såväl den ena som den andra licentiaten återstår tredje examen vid Institutet, eller den egentliga chirurgise magister-examen.
Sedan åter denna blifvit absolverad, skulle det väl vilja synas som den utexaminerade borde vara lika kompetent till befordran i Statens tjenst, hvilkendera vägen han må hafva gått, för att ernå sitt mål; oell skulle någondera i detta afseende ega företräde, vore det väl den, som åtnjutit den fullständigaste undervisningen och aflagt de mest omfattande kunskapsprofven.
Den som. genomgått Carolinska Institutets frenne examina, måste, för att- blifva kompetent till ordinarie läkarebefattningar, såsom sagdt är, förvärfva doktorsgraden, hvartill för honom fordras afläggande inför endera fakulteten, af såväl medicinae kandidat- som licentiatexamen, alldeles som hade han intet medicinskt kunskapsprof förut genomgått.
Institutets alumner hafva alltså fem, fakulteternas deremot endast tre examina att absolvera, utom den för båda gemensamma medico-philosophise kandidat-examen.
Jo, att det, stora flertalet, hvars sträfvande helt naturligt är att vinna kompetens, och det på möjligast korta tid, företrädes vis väljer den studiiväg, som lättast leder till målet, och alltså heldre studerar vid Universiteten än vid Institutet, heldre underkastar sig de lättare pröfningarne än de strängare, heldre treune än fem sådana.
Endast några få, och jag vågar säga, dessa bland de bästa, hafva derföre under de sednare åren från början till slut genomgått lärokursen vid Institutet, dertill lifvade endast af begäret att förvärfva goda kunskaper och verklig duglighet, icke af utsigten att genom dessa komma fram på tjenstemannabanan, hvil - Den 15 Juli f. m. 34» ken för dem är så godt som stängd, såvida de icke vilja underkasta sig nya kunskapsprof, lika förödmjukande för det läroverk der de studerat, som för dem sjelfva.
Sålunda motverka de nu gällande befordringslagarne för läkare utan tvifvel läkarebildningens utveckling i vårt land, oeh ieke allenast den strängaste rättvisa utan Statens sanna interesse påkallar en snar ändring i detta förhållande.
Medicinalstyrelsen har ock mer än en gång fästat K. M:s Nåd. upmärksamhet härpå, och ändtligen kommit så långt, att chirurgi* magistrar, som ej äro medicinae licentiater, nu hafva befordringsrätt till första och andra bataljonsläkaretjenster.
Frågar man hvarföre?
så tvekar jag icke att uttala min öfvertygelse, att Regeringens obenägenhet att tillerkänna chirurgi* magistrarne full befordringsrätt, numera icke har sin grund i misstroende till deras skicklighet, utan deruti, att erkännandet af deras billiga anspråk i detta afs. skulle undergräfva de medicinska fakulteterna.
Det vore önskvärdt, att detta prohibitiv-system, mera egnadt att uprätthålla fakulteterna än att åt
Rikets tjenst skaffa flera och bättre läkare, snart måtte uphöra.
Jag inser visserligen, att om Carolinska Institutets examina få lika betydelse i befordringsväg, som de Akademiska nu ega, skulle sannolikt antalet af medicinae studiosi i Upsala oeh Lund komma att betydligt minskas; för min del är jag fäst öfvertygad, att läkarebildningen, vetenskapen och det allmänna derpå skulle snarare vinna än förlora, och jag tillstyrker alltså bifall till Utsk:s förslag om underd. skrifvelse i ämnet, endast med någon förändring i den af Utsk. föreslagna redaktionen, eller att R. o. Ad. för sin del beslutar, det R.
St:r hos K. M. i underd. anhålla, att, »enär den vid Carolinska Institutet meddelade undervisning mäste anses icke allenast motsvarande ulan ock i flere delar fullständigare än den, sorn vid Universitetens medicinska fakulteter kan åstadkommas, de läkare, hvilka genomgått alla vid Institutet föreskrifna examina, må tillerkännas lika befordringsrätt med dem, som, efter vid ettdera Universitetet aflagd medicina: licentiat-examen, genomgått den s. k. opcralions-examcn och erhållit chirurgias magistersdiplom.
» Jag beder härvid särskilt få erinra, att jag med flit undvikit uttrycket »medicinae doktorer» och i stället begagnat »medicinae licentiater»; och det derföre, att den som är licentiat måste innehafva de för graden erforderliga kunskaper och det är likgiltigt, om han lägger sig till doktorshatten eller icke.
För öfrigt önskar jag upriktigt, att medicinae doktorsgraden förr eller sednare måtte få samma betydelse för läkare som theologie doktorsgraden för presterne och juris doktorsgraden för juristerne, och således blifva ett tillförlitligt bevis på vidsträckt lärdom hos dess innehafvare, men jag yrkar derpå, att lika litet sorn det fordras att vara theologie doktor för att vinna presterlig befordran eller juris doktor för att befordras till domare, lika litet bör man af läkaren fordra att han skall vara medicinae doktor för att vinna inträde och fortkomst i Statens tjenst, då han visat sig ega de kunskaper och den skicklighet, som för yrkets rätta utöfning erfordras. 350 Den 15 Jali f. m.
Jag vill blott med några få ord fästa upmärksamlieten derpå, att om E. o. Ad. antoge Hr Ekströmers förslag, så hade Ståndet visserligen gjort full rättvisa åt Carolinska Institutet, men på samma gång begått en orättvisa emot Universiteten, ty den, som undergått medicinae licentiat-examen, har ieke rätt att blifva befordrad i Statens tjenst förrän han tagit ehirurgiae magister-examen, då deremot, enligt Hr Ekströmers förslag, en ehirurgiae magister skulle ega denna befordringsrätt utan att vara medicinae licentiat.
Jag för min del anser, att de medicinska fakulteterna och det Carolinska Institutet böra åtnjuta lika rättigheter samt att all olikhet i befordringsväg emellan fakulteternas och Institutets alumner bör uphöra.
Jag erkänner fullkomligt billigheten uti såväl Utsk:s som Hr Ekströmers förslag, men anser mig böra bästa upmärksamlieten vid ett formelt hinder mot antagandet af vare sig det ursprungliga förslaget eller dess amendement.
Så vidt jag vet, är icke någon motion i detta särskildta ämne väckt.
Härom torde någon af Utsk:s närv.de ledamöter behaga lemna närmare uplysning.
Då Ekon.Utsk. icke eger någon motionsrätt hemställer jag till Hr Gr. o. Landtm., huruvida denna punkt kan bifallas eller Hr Ekströmers förslag i dess nuv:de form antagas.
Skulle Hr Ekströmer deremot vilja väcka en motion i ämnet, får jag på förhand förklara, att jag kommer att blifva en af dess varmaste anhängare.
Björnstjerna förfrågan får jag nämna, att någon motion i samma syftning som Utsk:s förslag icke blifvit afgifven.
Det är visserligen sannt, att Ekon.Utsk. icke har någon motionsrätt, men ett Utsk. måtte väl vara befogadt att, med ani. af en väckt och till Utsk:s handläggning remitterad motion, föreslå hvad Utsk. finner vara nyttigt och ändamålsenligt, om än detta icke skulle alldeles öfverensstämma med motionärens yrkande.
Då Hr Ekströmers förslag till sin syftning kan innefattas under de väckta motionerna, ser jag ej något formelt hinder för bifall dertill.
Om man vill inskränka ett Utskotts verksamhet inom så trånga gränser, att det icke i någon mån får afvika från en afgifven motions innehåll, så befarar jag, att E.
St. icke skulle komma i tillfälle att fatta många till fäderneslandets båtnad ländande beslut.
Jag tror, att när frågan om den medicinska undervisningens ordnande blifvit hänskjuten till Ekon.Utsk:s skärskådande, så har Utsk- varit fullt befogadt att i detta hänseende föreslå hvad Utsk. funnit nyttigt, och således kan jag ej finna, att den af Gr.
Björnstjerna framställda anmärkn. kan hindra E. o. Ad. att i frågan besluta, hvarföre jag instämmer i det förslag till beslut Hr Ekströmer afgifvit.
D e n 15 Juli /. m. 351 Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.:
Ora man i något närmare skärskådande tager serien af de särskildta förslag, Utsk. i detta Betänk, behandlat, så skall man linna, att Utsk. i en mycket enkel och naturlig ordning kommit till det förslag, hvarom nu är fråga.
Örn man nemi. förutsätter, att R.
St:r skulle bifalla Utsk:s föreg:de hemställan, är den nu ifrågav:de nära nog en nödvändig följd deraf och står i det närmaste sammanhang dermed.
Sedan R. o. Ad. afslagit Utsk:s förra hemställan, företer sig visserligen Hr Ekströmers förslag såsom något mera främmande, men detta har Utsk. icke kunnat förutse.
Utsk. kan naturligtvis ej antaga annat än att dess förslag skola bifallas, och om så skulle ske i detta fall, är Utsk:s sista förslag endast ett appendix till det föreg:de.
Jag kan således ej finna något hinder emot antagandet af Hr Ekströmers förslag.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att i afs. på förev:de punkt R. o. Ad. torde finna, att propos. till bifall derå utan förändring ej kunde framställas, enär Utsk:s deri gjorda hemställan förutsatte bifall till det förslag, Utsk. i nästföreg:de punkt afgifvit, men R. o. Ad. afslagit.
Deremot hade Hr Ekströmer nu föreslagit en förändrad redaktion af denna punkt så lydande »att R.