Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då hon väcktes, fanns nemi. bär i Slockholm en byrå, hvarest en hvar hade tillfälle att taga kännedom om kartor, afvägningar, kostnadsförslag m. m., för att öfvertyga sig om beräkningarnas riglighet och förslagets utförbarhet.
Om nu äu dylika förslag och beräkningar för banan emelian Jönköping och Malmö blifvit upgjorda, hafva de likväl, såvidt jag känner, icke varit för allmäuheten tillgänglige.
Möjligen hafva de blifvit Utsk:s ledamöter meddelade, men åtminstone icke K. M. eller Väg- och Vattenbyggnads-Styrelsen.
Om detta har man icke gått i författning.
De statistiska uplysningar, Utsk. ansett så nödvändiga för det förslag, som blifvit framståldt, hafva icke blifvit frambragte.
Ar del på något sätt utredt, t. ex., att icke de Småländska
Länen skola hafva lika mycken nytta af en sammanbindning åt vester med Götheborg, hvarigenom transporten af deras produkter blir hälften så lång som till Malmö?
Ar det fullständigt visadt, alt en bana emellan Jönköping och Malmö är den enda rälta för dessa län?
Allt detta är outredt och någon undersökning har i della hänseende icke blifvit gjord.
Man har intet att stödja sig vid hvarken i fråga om kostnader eller något.
Alt det skall finnas en punkt, vid hvilken en sådan bana bör sluta, för att kunna leda till någon förmån i ena 218 Den 1 November e. ni. eller andra afseende!, liar föresväfva!
Utsk., men del har icke lyckals alt infinna någon punkt, hvarest banan skall slula, och jag tror icke heller att någon på della rum kan härom lemna uplysning.
Om man leder vägen lill en hy i Skåne, så är dermed intet vunnit.
Man skall väl söka en punkt, hvarest baBan skall sluta, likaväl som der hon skall börja.
Således, oaktadt jag erkänner vigten af jernvägskommunikationer för Skåne, mäste jag förklara, att frågan synes mig alltför outredd för alt leda till ett R.
Beräkningar kunna visserligen upgöras, såsom en föregå:de talare gjort, deri han godtyckligt fördelat provinser till södra och medlersta Sverige och, på hvarje af dessa, erhållna statsbidrag.
De upgifna summorna kunna icke kontrolleras.
Emedlertid förefaller mig hans beräkningar något besynnerliga, dä han anser Götha kanal vara till fördel för Dalarne och Gefleborgs Län, men icke för de Småländske Länen.
Jag tror, att de provinser, sora ligga norr om Mälaren, har föga nytta af den kommunikation, som är af största vigt för de Småländske Länen.
Efter den af Hr von Troil upgjorda beräkning skall, såsom jag tror, visa sig, ali provinsen Södermanland varit minst delaktig af statsmedel, ehuru den i kalkylen skyldrar för 1,3,000 R:dr eller något dylikt på qvadratmilen.
Som sagdt är, jag kan icke ingå i vidare granskning af den upgjorda beräkningen, och anser det för närvande icke heller behöfligt.
Jag slutar med det yrkande, att frågorna måtte skiljas, och att frågan om den af K.
M. föreslagna jernvägen mätte först lagas under öfverläggning jemte de af Utsk. för samma ändamål anslagne 4,000,000 R:dr.
Det sätt, hvarpå StatsUlsk. gått tillväga, för alt lösa denna fråga, synes mig tillfredsställande.
Jag vill icke trötta R. 0.
Ad. med uprepande af alla de skäl, som kunna anföras, ulan hänvisar derföre till Betänk.; men det intresse, som jag på grund af dessa skäl hyser derför, att Betänk, måtte bifallas, föranleder mig att till besvarande uptaga några af de här gjorda anmärkmr.
Man har sagt, att, då fråga är om så dyrbara anläggningar som jernvägar, det vore olämpligt att börja på 2:ne håll, och alt det vore mera skäl att koncentrera sina krafter, för att få en jernbana färdig, och sedan företaga den andra.
Visserligen kunna flera skäl anföras lill stöd för en sådan åtgärd, och del vore i sanning af vigt, om fråga vore om en anläggning, hvars behöflighet ännu vore så oviss, att man tvekade, huruvida någon fortsättning af dessa jernvägsanläggningar inom vårt land kunde ifrågakomma, med ett ord, om fråga vore att göra ett experiment.
Jag tror likväl, att frågan är så utredd, att del torde vara få, som vid detta tillfälle icke gjort för sig klart, att fråga icke är om en isolerad anläggning utan om införande af eli för vårt land vigtigt jernvägssystem.
Man behöfver således icke befara, att om man börjar på 2:ne håll, endera vägen lemnäs ofullbordad.
Möjligen kan man befara, att arbetet å hvardera vägen icke fortsältes eller bedrifves med den skyndsamhet, som om endast en företages; men man bör då äfven besinna, att, om man vill bereda vårt land fördelen af dessa kom - Den 1 November e. m. 219 raunikationsanstalter, del bör ske på ett sätt, sora leranar allmän belåtenhet inom landet oell icke inora vissa delar deraf.
Jag tror dessutom, att rättvisan fordrar, alt man fördelar anslagen, om sådant utan olägenhet kan ske.
Det är redan visarlt, alt om man förfar på sådant sätt, alt anläggningen af dessa jernvägar börjas från någon vigtig plats för export af varor, sä skall hvarje sådan del upsupa alla de tillgångar på varor, som för export finnas inom det närmaste området, och företaget lemnar alltså fördelar i mån af dess fortskridande.
Hr von Troil har nyss visat resultatet af en jernväg från Malmö inåt landet.
Jag anhåller att få fästa H:nes upmärksamhet på, huru förhållandet blir med den väg, som är föreslagen emellan Götheborg och Stockholm.
Ledes den från Götheborg, så träffas ganska snart de fabriksidkande dist lik t erne inom båda Lånen af Westergöthland och dessas sädesrika trakter, hvilka sednare dymedelst beredes lätladt tillfälle att utskeppa spannmål.
Vidare kommer denna jernväg att sammanbindas med Götha kanal och södra Sveriges kommunikationer, samt omsider att förenas med den jernväg, sorn redan är beslutad i Norrige o. s. v. Delta bevisar, som jag tror, att man kan anlägga båda vägarne på en gång, utan att behöfva forcera arbetet och egna d<ji blott ål den ene.
Utsk. har vidare anfört några.skäl, som synas mig begrundansvärda, nemi. att då man företager sådana arbeten som jernvägsanläggnmgar inom vårt land, är det klart att det till en början är svårt att drifva arbetet med samma kraft som sedermera.
Det år derföre myckel lärhpligare att fördela arbetet på flere trakter, hvarigenom man icke på ett ställe samlar en allt för stor arbetsstyrka till men för jordbruk?.!.
Med eli ord, det finnes många skäl att gå till väga på det sätt Utsk. föreslagit; och då .dessutom man kan förena de olika åsigter, som i denna fråga kämpa mot hvarandra, synes mig den lösning, Utsk. åstadkommit, ganska önskvärd, och derföre anhåller jag, alt R. o. Ad. ville bifalla Betänk.
Del är icke ulan en viss ledsnad jag erfarit, alt en Konungens Rådgifvare, i motsats med en hans Collega, upträdt emot jernvägar.
Jag hade hoppats, alt han från sin höga ståndpunkt velat leda samhället framåt till utveckling och förkofran och icke motsätta sig den benägenhet för framsteg, som inom hela representationen gjort sig gällande.
Mörner har nemi. sagt, att man gått för brådstörtande tillväga och, oaktadt undersökningar icke företagits, vill man hafva anslag lill en jernväg inom Skåne.
Jag får likväl erinra, att 2:ne undersökningar redan blifvit gjorde inom Skåne.
Den ene är upgjord af Herr Dissworth på Skånske possessionaters bekostnad, som för ändamålet tillsläppt 29,000 R:dr tuko.
Rosen, och jag tror att ytterligare en undersökning företagits af Hr Loyd.
Vi måste således hafva kommit till en större erfarenhet än år 1851, då anslag beviljades till Örebro-Hults-vägen.'
Mörner har äfven sagt, att endast den af K.
M. föreslagna väg borde företagas.
För bedö mande af, huruvida äfven banan Jönköping-Malmö bör anläggas, anser jag Betänk, innehålla tillräckliga uplysningar.
Dessutom ber 220 Den 1 November e. m. jag att få erinra, att Utsk. i sitt förra Betänk, föreslagit 100,000 K:dr i och för jernvägsuudersökningar, men Gr:n ansåg detta anslag för högt och yrkade nedsättning deri till hvad K. M. föreslagit.
Jag hoppas likväl, att den summa, Gr:n begärt och Utsk. tillstyrkt, må för ändamålet vara tillräcklig.
Då frågan förra gången förevar och väckte ett så lifligt intresse för Skånska jernvägen, yttrade jag, att jag tillhörde dem, hvilka ifrade för densamma.
Ett mindre anslag, än jag önskat, har Utsk. visserligen tillstyrkt, men jag anser mig likväl i någon mån tillfredsställd, då ifragavartde väg kommit i någon åtanka, och anhåller alltså om bifall lill Utsk:s förslag, sådant det år.
Likväl medgifver jag gerna den förändring i redaktionen, Gr.
Detta i sak.
I fråga om formen har först Frih. Klinkowström och sedan Gr.
Mörner begärt, att anslag skulle först beviljas den ene jernvägen och sedan den andra.
Detta är deras obestridliga rätt, ty enligt Riksd:s-Ord. skall, då diskussionen sönderfallit i 2:ne delar, propus. framställas serskildt på hvarje fråga.
Den första af dessa är onekligen, om det skall blifva blott en eller 2:ne jernvägar.
Ulsk:s tillstyrkande börjar sålunda: ”att R.
M:ls Nåd. disposition för anläggande och utförande af 2:ne jernvägsstambanor” etc.
Utsk. har således tillstyrkt 2 banor, i stället för en, på grund hvaraf jag yrkar, att propos. mätte framställas först om det skall blifva en eller två stambanor och sedan om beloppet.
Vidare, i händelse R. o. Ad. beslutar, att det skall blifva 2:ne vägar, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte bestämma, huru de tillstyrkte 5,000,000 R:dr skola fördelas.
Gr. Poss^, Gust. Mauritz:
Under de vidlyftiga diskussioner, sorn fortgått i denna fråga, skulle jag tro, att 2:ne saker blifvit reglerade: den ena, alt opinionen tämligen allmänt uttalats i landet derför, att jernvägar böra anläggas, och den andra, alt 2:ne lineer böra finnas, hvilka hafva obestridliga anspråk på R.
Sl:s up roärksamhet, nemi. den vestra och den södra, samt slutligen ännu en 3:dje, att väsendtligaste hindret för genomförandet af jernvägsfrågorna förefinnes i den strid, som upkomrait emellan förfäktarne af dessa olika linier.
Häraf är klart, såvida man anser jernvägsanläggningar såsom det mål, hvartill man skall komma, att de verkliga Henderne lill jernvägarne äro just de, som motsätta sig en förening emellan de båda lineernes förfäktare.
De hafva nemi. följt den taktiken, att, då fråga varit alt rösta för den ene eller andra linien, motsätta sig den linea, som varit i fråga.
Härvid får jag likväl förklara, ali jag, i olikhet med Frih.
Raab, upfattat den sednast upträdande Konungens Rådgifvares förfarande på ett helt annat sätt, ty jag är fullt förvissad, ali han hädanefter som hittills skall blifva en ifrig försvarare af jernvägar.
Men om det nu är gifvet, alt fienderne till jernvägarne söka att splittra båda fraktionerne, så är äfven klart hvad dessa fraktioner hafva att iakttaga, nemi. alt förena sig.
Härmed vill jag icke säga, att den ena fraktionens intresse skall npoffras för den andras, utan jag är fullt öfvertygad om, alt det är deras intresse, alt deras olika meningar, hvilka, hvar för sig betrak - Den 1 November e m. 221 lade, stå emot hvarandra, kunna förenas.
Men, Mine Hrr! jag kan verkligen icke upfalta skillnaden emellan dessa bägge linier.
Jag tror nemi. icke ali deras förfäktare hafva olika intressen, .och icke heller alt det är lokala intressen, sorn skilja dem, utan fasiheldre tror jag mig kunna bevisa, att om man antager, att de kunna förenas, skola de båda hnierna utgöra blött en enda, som gagnar hela landet, så nära man kan komma.
Om man betraktar de båda bansträckningarna, som äro föreslagna att genomlöpas af dessa båda linier, så skall man finna, att de genomskära provinser, som tillsammans innehålla 59,000 hemman, upskallade till 370,000,000 R:dr, då antalet af hela Svetiges hemman utgör 68,000 med ett upskaltningsvärde af 430,000,000 R:dr.
Man skulle ur flere synpunkter kunna betrakta detta och komma till samma resultat; men dä jag icke vill besvära R. o. Ad. med flere siffror, anser jag likväl de af mig nu upgifne bevisa, au antalet af hemman inom de provinser, bansträckningarna genomlöpa, utgöra nära | af hela landet.
När nu härtill lägges banan fiän Fahlun, som vid denna Riksdag troligen blir bifallen, skulle jag tro, alt man, så'' myckel möjligt år, vid denna Riksdag gjort någonting stort i jernvägsfrågan för hela landet.
Jag skulle tro. att dessa linier, sorn gä igenom f af vått land, som förena de största af väta sjöar med de båda håfven, med skäl kunna kallas en enda linea, så vida man ser saken ur fäderneslandets synpunkt, och att man således med skäl kan säga, att man inlåter sig i, icke 2:ne företag, utan endast i ett, örn företagen än börjas på 2:ne ställen.
Man har visserligen sagt, all en klok man icke bygger 2 hus på en gång, men, på grund af hvad jag förut sagt, skulle jag tro, att vi bygga endast ett hus, om vi bifalla Ulsk:s Betänk.
Det är att lägga grunden till en byggnad, och denna byggnad är fäderneslandets blifvande blomstrande tillstånd i industriell, merkantilt och politiskt afseende.
Denna byggnad ger en lyftning åt de krafter, som så länge slumrat inom vårt fädernesland, och lanken derpå, att man bidrager (ill ett så stort mål, är så skön, att alla lokala intressen böra tystna, och de olika meningarna förenas för alt, som sig bör, upfatta frågan, nemi. från hela fäderneslandets synpunkt.
Dä skola icke Smålänningar och Weslgöthar, utan hela Sverige besluta sig till en stor upoffring för ett ändamål, hvartill alla anse sig tvungne att komma.
Hr von Hartmansdorff har sagt, alt vi böra betänka oss, innan vi bevilja så stora summor till ifrågavande företag, enär vi under förmiddagens plenum anslagit så betydliga belopp lill krigsrustningar.
Jag tror, att då vi lemnat så stora summor till krigsrustningar, med en så öfvervägande majoritet, är det äfven skäl, att bifalla det ifrågavande anslaget.
Det är klart, att så stora bidrag icke kunna åstadkommas utan stora ansträngningar.
Skola vi skaffa medel till vårt sjelfförsvar, skola vi skaffa medel lill uphöjande af impolserne för vår industri, så måste vi, äfven roed upoffringar, gifva fart åt de hjelpkällor, hvarur vi skola taga de penningar, hvilka vi måhända snart behöfva för utrustandet af vår ai mée.
Jag bekänner, att jag icke kan fatta deras åsigt, som tro, alt då något svårt förestår i det yttre, man bör handlöst kasta ifrån sig det inre, ty just 222 \
Den i November e. m. då är det, som man genom manliga beslut bör söka all åtkomma alla de hjelpkällor man bar inom sig.
Jag har med flit begagnat ordet manlig, ly, Mine Hrr! del fordras i sanning manlighet alt fatta detta beslut.
Jag är nemi. af den åsigten, att det icke kommer att gå lätt, alt genom lån få de penningar, som erfordras för dessa förelag, ulan jag tror tverlom att stora upoffringar måste göras, oell det är endast männer, som åro mäktige atl göra stora upoffringar oell ansträngningar, hvilka, då fäderneslandets väl är i fråga, med skäl kunna fordras.
Derföre tror jag äfven det vara af yttersta vigt, att drifva denna fråga till en lycklig lösning, och anhåller alltså om bifall till Otsk:s Betänk, i dess helhet.
Jag skall blifva belt kort, enär jag på f. m. yttrade, hvad som hufvudsakligen rör frågan i siu helhet; men då diskussionen äfven vidrört den Skånska banan och nödvändigheten för R.
St. att vid denna Riksdag anslå 1 mill.
R:dr lill denna hana, och bland motiverne härför bland annat anförts, atl man icke borde koncentrera utan splinta sina krafter, så alt flere delar af landet kunna få nytta af dessa vägar, finner jag i sanning icke hvarföre
Skäne företrädesvis skall lemnäs en sådan förmån, förr än det genom komparativa undersökningar är utredt, atl detta landskap, näst Westergöthland, är det lämpligaste för anläggande af en jernbana.
Jag tror likväl, att såväl R. St., som deras SlatsUlsk., icke äga denna kännedom, och kunna icke heller egna sin lid åt bedömande af företrädet emellan den ena eller andra hanan.
Detta tillhör, enl. min åsigt, Regeringen att bestämma, destoheldre som under de sednare åren flera intressen yppat sig för jernvägsanläggningar i flere provinser, och sednast dä Utsk:s förra Betänk, förevar här pä detta rum, uppenbarade sig ett så kalladt Öslgölha-intresse, som hade ganska ifriga försvarare, men hvilket intresse numera helt och hållet förstummats.
Jag tror likväl, alt rättvisan fordrar, att frågan om Östgötha-jernvägen underställes Regeringen jemte den Skånska, på det att Regeringen, efter sakkunnige måns noggranna undersökningar, må kunna bestämma, hvilkendera af dessa jernvägar må vara angelägnast.
Få grund häraf, och då Hr von Troil yrkat, att förevaride punkt i Betänk, mätte delas sålunda, att serskild propos. fiamslälles på de 2 första ruderne, samt denne talare understöddes af en annan, nemi.
Raab, som yrkat, att punkten skulle ytterligare delas, så alt Ståndet skulle först besluta, om del skall blifva en eller 2:ne jernvägar, och sedan huruvida 5 mill:r R:dr skola anslås, samt, i sådan händelse, huru dessa skola fördelas emellan de båda banorna, tager jag mig friheten att framställa en propos. till förmån för Ostgötha-intresset.
Denna propos. angår den sednare delen af StalsUlsk:s under diskussion var:de punkt, rörande banan åt
Skåne, hvilken propos. hör hafva följande lydelse: ”samt I mill.
R:dr för påbörjande af en stambana, antingen i riktning åt Jönköping, gående från Malmö till den på nordliga sidan af sistnämnde stad belägna punkt, hvilken K.
M. kan finna lämpligast bestämma; — eller af en stambana från Norrköping, gående i rigt - I Dea 1 November e. m. 223 ning emot Jönköping, egande K.
M. bestämma, hvilken af dessa håda hanor bör ega företräde lill erhållande af sistnämnde bidrag.”
Jag skulle tro, alt med denne l mill.
R:dr, förutsatt att R. o. Ad., då frågan förekommer, huruvida vi skola gifva anslag till en eller tvä banor, beslutar sig för det sednare, man säkrast vinner målet; men, såsom jag redan föreslagit, bör K.
M. bestämma företrädet emellan de båda banorna.
Det må förlåtas mig, om jag, lika med andra ledamöter af delta hus, som yttrat sig i samma rigtning som jag, icke kan vara så tacksam emot SlalsUlsk. som de, ehuru de icke fått hvad de önskat.
Vid början af denna Riksdag, då K. M:s Propos., ang:de jernvägarne, meddelades R.
St., hyste jag den förhoppning, att om någpn jernväg vid denne Riksdag skulle ifrågakomma, skulle det blifva den emellan Jönköping oell Malmö.
Jag hör nu emedlertid, alt, när Ulsk:s första Betänk, afgafs, denna fråga alldeles icke kommit i åtanke, och att skälet, hvarföre man nu är nöjd, är, alt, vid frågans sednare behandling, äfven den af mig omnämnda väg blifvit påtänkt och af flere talare förordad.
Då jag nu äfven tillstyrker denne väg, vill jag fästa mig vid några påfallande orättvisor, som förekomma i Betänk, Det står nemi. ”att fördelarne af denna bana äro hufvudsakligen provinciella.”
Vidare beter det, ali ”genom vägen mellan Stockholm och Götheborg skulle tillfälle yppas alt förena jernvägs-kommunikalionerne med Rikets största vatlenkommunjkations-anstalt, Götha kanal; och det vore således icke endast de provinser, genom hvilka hanan sträckte sig, som deraf finge skörda fördelarne, utan den komrne äfven att bereda tillfälle till en blifvande jernvägsförbindelse med Norrige.” Tydligt för en hvar är del väl, att om jernvägen emellan Skåne och Småland kommer lill stånd, skola Östersjön och rikets södra provinser sammanbindas med nästan alla rikets öfriga.
Hvilka fördelar skola icke häraf upstå, och jag frågar, hvilka provinser är det icke, som då sammanbindas med de södra, och huru beredes icke tillfälle, att, när man kommer in i Wettern genom ifrågavar:de väg, också komma lill den största vatten-kommunikationen, Götha kanal.
Jag tror således, att allt hvad man här företrädesvis kunnat säga om vägen emellan Götheborg och Stockholm, har man med lika om icke större skäl kunnat säga om den emellan Småland och Skåne.
Visserligen vore det godt, om 1 mill.
R:dr beviljades,- men denna summa har man sagt vara beräknad för en väg emellan Malmö och Lund, och då kommer det verkligen att gå, som Frih.
Sprengtporten sagt, att eri del provinser, och deribland Småland, får sin andel endast på papperet.
Raab om föiedragningssället, skulle jag, på sätt Hr von Hartmansdorff yttrat, önska, att 2 milinR:dr bestämdes för den södra vägen.
Jag inskränker mig till dessa få ord.
En föreg:de talare har af mitt förra yttrande ledt sig till den slutsats, att jag skulle vara en fiende till jernvägar.
Jag förslår icke, huru han så kunnat up - 224 Den 1 November e. m. fatta mina ord.
Jag får emedlertid förklara, att mitt redan afgifna yttrande är grundad! på den åsigt, alt jag, sorn är en varm vän af jernvägar, anser Staten icke hafva råd, att bortkasta penningar på icke tillräckligt undersökta företag, och att man icke må göra sig skyldig till misstag, hvarigenom jernvägatne räka i misskredit, med eli ord, jag anser det vara en olycka, om man så splittrar sina krafter, att man endast får bära bördan, olau att skörda några.frukter af dessa eljest så nyttiga företag.
Just för att undvika sådana misstag, som för en längre lid kunna fördröja landels framåtskridande, har jag i mitt förra yttrande framhållit mina betänkligheter i detta afseende, och jag har sökt att upfatla saken efter hvad jag anser landets sanna väl kräfva.
Jag vill önska, att i händelse Utsk:s förslag vinner framgång, jag i dessa mina åsigter misstagit mig.
Min öfvertygelse är, att, om man påbörjat flere sådana företag, sorn Götha kanal, vi icke haft något färdigt, utan man hade troligen öfvergifva alltsammans.
Till förekommande af dylika misstag har jag afslyrkt, att, innan behöriga och fullständiga undersökningar blifvit verkställda, man företager sig anläggandet af jernvägar.
Det är just från denna synpunkt, för jernvägsiniressets skuld, som jag vid detta tillfälle tagit mig friheten vara af en helt annan lanke än flere af de föregtde talarne.
För dem, hvilka följt sednare Riksdagars förhandlingar, är det nogsamt bekant, alt jag icke har så ringa del i den rigtning jernvägsfrågan inom vårt land fått, och jag hade trott, att hvad, som är allmänt bekant, skulle vara för mig ett tillräckligt skydd emot obehaget att blifva missförstådd.
Den jernväg, hvarom nu är fråga, vill man anlägga utan föregtde undersökningar, utan att lämpligaste sträckningen deraf är känd, utan att man vet, hvilka förmåner kunna vara af densamma alt påräkna, eller om den kan bära sig eller icke.
Det är en jernväg omkring 30 mil i längd, och med beräkning af kostnaderue till 500,000 R:dr för hvarje mil, skulle vägen komma alt kosta 15 milkr R:dr.
Man bör väl icke förspilla en sådan summa, utan afl fullständiga undersökningar föregått.
Då nn härtill kommer, alt endast vägen emellan Malmö Lund, hvarest de minsta svårigheterna lära förefinnas, kostar minst 700,000 R:dr, kan man antaga alt kostnaden för hela jernvägen åtvida större än den jag upgifvit.
Man bör väl känna den ungefärliga kostnaden och hvad resultatet af vägen kan blifva, innan man beviljar anslag.
Della är min utgångspunkt.
Om man således fullbordar en väg, och resullalerne af densamma visa sig lyckliga, är det troligt, att arbetet på de andra vägarne kommer att med större kraft bedrifvas, än om man börjar ett lappverk på flere håll och icke får något färdigt.
Sådant är rätta sättet att vinna intet.
Derföre har jag äfven föreslagit, att R.
M:s disposition anslå 4 mill-.r
R:dr b:ko för anläggande och utförande af en del af den stambana, som är ämnad att, fullbordad, med Götheborg förena hufvudsladen, i rigtning genom Westergöthland och Nerike, emedan denna väg sammanbinder rikets största städer.
Den går genom den del af landel, som har största omvexlingen af produkter.
Den’ har så Den 1 November e. m. 225 så många företräden,, hvilka blifvit under diskussionen utvecklade, alt jag nu icke vill trötta R. o. Ad. med ett återuprepande deraf.
Äfven jag måste be känna, att jag af Gr.
Mörners anförande dragit annan slutsats än den, hvartill Frih.
Raab kommit, och förenar mig i det afseendet med Gr. Posse. Gr. Mörners nit och verksamhet för jernvågsfrågan under de 2:ne fgreg:de Riksdagarna äro så allmänt kända, att något misstag derom icke bör kunna upstå.
Jag upfallade likväl
Hr Gr:ns raisonnement sålunda, alt en af anledningarne, hvarföre han uteslutande håller sig till K. M:s Propos., vore den, att den deri föreslagna jernvägslinea vore undersökt, och att handlingarne derom varit tillgängliga för en hvar, som velat taga kännedom derom.
Jag hade visserligen önskat, alt så varit förhållandet i år, att ritningar och planer inlemnats lill StatsUtsk., så att de varit tillgängliga för en hvar, att derom taga kännedom.
Tdl en början får jag an märka, att de, som föreslagit