Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Koch har 438 Den 26 Mars. visserligen anfört, att bland öfriga medborgare några skatta efter 2\ proc., andra efter 2, det måtte dock vara ett misstag; om Hr von Koch genomläser det Betänk., der den nu gällande bevillningsprocm å jorden är uträknad, står der tydligt, att man icke ansett jorden gifva mer än 4 proc.; om derföre en egendom af 4,000 Bdr jordvärde betalar 1 Bdr i bevillning, så blir detta 2% proc. af inkomsten.
Då således alla, utom embetsmännen, skatta lika, och dessa sednares personliga arbete anses utjemna olikheten, lärer grunden för bevillningen vara oklanderlig och helt annan än den af Gr.
Ugglas omtalda »purrningen».
Man har vidare klandrat minimitabellerna och anfört, att t. ex. en skeppsredare icke betalar mer än en månglerska, en grosshandlare icke mer än en artist.
Dervid får jag be Hrr:ne besinna, att dessa tabeller äro mimmi-tabeller, att således en skeppsredare ieke får taxeras till mindre än detta, men väl ofantligt mycket högre, att grosshandlare finnas i Götheborg, som betala bevillning för en inkomst af 300,000
Bdr, då artisten deremot torde qvarstå vid minimi-afgiften, förhållandet blifver då helt olika.
Man har mycket ordat om jordens orätta upskattning.
Hr von Koch har till och med indelat jordägarne i rättfärdiga och orättfärdiga.
Ingen lärer påstå att jorden är upskattad till sitt fulla värde, men jag hemställer, om BevillmsUtsk. verkligen kunnat säga, t. ex. jorden i Blekinge län skall betala så och så mycket, jorden i Stockholms län så och så mycket; detta och intet annat är en rättvis beskattning på Svenska jorden.
Jag tviflar att Hr Adelborg sjelf vågat något dylikt.
Åtskilliga talare hafva yrkat återremiss af hela förslaget, på det att nya grunder skulle utarbetas; de gamla duga naturligtvis icke.
Slutligen uplyses man likväl, att grunderna just icke äro så dåliga, men att felet ligger deri att embetsmännen icke få tillämpa dem.
Jag har hittills trott att B.
St:rs sjelfbeskattningsrätt var en af våra dyrbaraste rättigheter, nu får jag med förundran höra att allt blir bra, om blott embetsmännen få åtaga sig saken.
En annan talare säger, att man borde upskatta jorden efter sista köpeskillingen.
Detta vore, enl. min tanke, det orättvisaste sätt af alla att tillvägagå.
Tusentals exempel kunna framdragas på egendomar, sålda till updrifna priser för skogens skull, sedan denna blifvit borthuggen hafva de i och med detsamma förlorat mer än hälften af sitt värde.
Jag vågar således tro att Utsk. handlat rätt, som endast sagt huru stor bevillningsproc. hvarje medborgare skall betala, och sedan sökt upfinna kraftiga medel för att framkalla sanningsenliga upgifter Längre kunde Utsk. icke gå; enda botemedlet mot de orättvisor, hvilka nu onekligen förefinnas, är, enl. min tanke, att, på sätt Utsk. föreslagit, hos K.
M. anhålla om utarbetandet till nästa Kiksdag af förbättrade grunder för bevillningens utgörande.
Begeringen ensam kan göra detta både lättare och grundligare, än vi 48 personer i BevillmsUtsk., hvilka dertill sakna och måste sakna alla materialier.
Slutligen får jag påminna Hrr:ne, att då proc.-n vid förra Biksdagen nedsattes från 5 till 2^ proc., anfördes såsom skäl härtill, att om man toge bort en obillig afgift, skulle rättskänslan taga ut sin rätt, och hvar och en skulle då gerna skatta för sin verkliga inkomst.
Detta var en vacker theori, Den 2ö Mars.
433 men resultatet blef helt olika.
De skattdragande tackade för nedsättningen, men upgåfvo icke sina inkomster det ringaste högre än förr.
Följden blef endast att bevillningen, likasom procm, nedsattes till hälften.
Intet stöd finnes således för det påstående, att upgifterna skulle blifva riktigare, om procin ånyo nedsattes, Staten skulle troligen endast ytterligare komma att gå miste om en inkomst, som den ganska väl behöfver.
På dessa skäl anhåller jag vördsamt om bifall till nu föredragna punkt.
Åf alla de talare, som yttrat sig sedan jag hade ordet, har ingen mer än Utsk:s ordfide till bemötande uptagit den framställning jag gjorde, rörande grunderna för upskattning af fast egendom.
Det vill således synas, som om mitt förslag i det hänseendet icke skulle hafva varit så alldeles oriktigt.
Ugglas gjorde mot detsamma, äro icke heller af den beskaffenhet, att de rubbat min öfvertygelse om dessa grunders lämplighet.
Gr:n har förklarat, att jordrymden så mycket mindre kan antagas till grund för beskattningen, som tunnlanden alltid äro af olika godhet.
Men jag hemställer till Grin sjelf, om icke det första Grin gör, när Grin köper en egendom, är att undersöka af huru många til.d egendomen består, samt deraf huru mycket inrösnings- oeh huru mycket afrösnings jord, för att någorlunda kunna bestämma hvad egendomen kan vara värd.
Jag skulle tro att Grin i det fallet går tillväga som hvarje annan klok man.
Kan det nu icke bestridas, att man i allmänhet tar jordrymden till första norm vid bedömandet af en egendoms värde, så måtte väl jordrymden icke vara så olämplig att taga till grund, när det är fråga om att bestämma en egendoms upskattningsvärde.
Enl. min tanka kan man icke komma till något resultat förr, än man fått veta vidden på hvarje fastighet; ty att taga sista köpeskillingen, eller hypotheks-värderingen till norm blir alltid vida felaktigare än att upskatta en fastighet efter jordvidden.
De bristfälliga grunder vi hafva, skulle likväl kunna tillämpas rättvisare, än som nu sker, om, på sätt jag vågat yttra, embetsmännen finge mera inflytande vid BevillmsFörordnms tillämpning.
Raab har yttrat, att min framställning i detta fall vittnade om den byråkratiska tendens, som alltid kommer från detta håll, men jag frågar min värde vän, den ädle Frilen, om icke K.
KammarRin består af ansvarige tjenstjenstemän, och likväl är KammarEin den öfverdomstol der de, som äro missnöjda med PröfningsKomiténs beslut i beskattningsfrågor, skola uti dem söka ändring, hvarefter saken kan dragas under Konungen, hvars Rådgifvare också äro ansvarige, lika väl som KammarEins ledamöter.
Ar det nu så, att man i alla andra frågor har ansvarige tjenstemän för att döma i första instansen, sä ligger det i sakens natur, att förhållandet bör vara detsamma med BevillnisFörordmns tillämpning, och på så sätt kan man möjligen göra slut på den hvarje Riksdag återkommande klagan öfver det oefterrättliga sätt, hvarpå BevillmsFörordnm tillämpas.
Jag kan icke gilla den af Gr.
Björnstjerna uttalade åsigten, att embetsman böra betala mindre bevillning än näringsidkarne; ty, enl. min tanke, böra 440 Den 20 Mars. alla medborgare, de må vara hvad som helst, beskattas efter samma grund.
Orsaken till den olika proc:n ligger beklagligtvis just i den af Gr. af Ugglas omtalade »purrningen», ty den ene söker »purra» den andre, utan att vilja blifva »purrad» tillbaka.
Nu kan man omöjligt få reda på en industri-idkares verkliga inkomst, hvaremot man nära nog på runstycket kan veta hvad den utgör för en tjensteman, och derföre har man ansett nödigt att låta den förre erlägga bevillning efter en högre proc. än den. sednare.
Ehuru jag icke smickrar mig med den förhoppning, att några väsendtliga förändringar skola derigenom blifvit gjorda, så anhåller jag likväl om återremiss af Betänk., emedan jag anser att Utsk:s ledamöter kunna hafva någon nytta af de anföranden, som härvid blifvit afgifna, så vidt de annars, hvilket jag har hört i åtskilliga Utsk. icke lär vara händelsen, göra sig besvär att läsa desamma.
Jag befarar att man icke lyckas, om man vill företaga en upskattning af jorden, för att utröna dess rätta värde, derföre att man saknar de för en sådan upskattning behöfliga materialier, nemi. noggranna kartor och en gradering af jorden.
Afven skulle man, enl. min tanka, icke hafva vunnit så särdeles mycket, om man hade verkställt en sådan upskattning; ty förhållandena förändra sig inom icke så särdeles lång tid, dels genom nyodlingar, dels genom skogarnes nedhuggning och genom arbeten af flera slag.
När man således vore färdig med upskattningen, behöfde man börja på nytt.
Faktiskt och obestridligt är deremot att Svenska jorden är för lågt upskattad; ty ehuru jag icke nu bestämt erinrar mig den summa, hvartill den är upskattad, tror jag likväl icke att den öfverstiger 400 milhr Rdr Bko.
Denna summa är åtminstone till hälften för låg, och jag anser att B.
St:r, utan minsta betänklighet, vid denna Riksdag kunna besluta, att jordens taxeringsvärde öfver hela Riket skall höjas till dubbla beloppet mot det närvar:de.
Sedan återstår svårigheten att utfinna en minimi-tariff mellan de olika länen, men jag anser att BevillmsUtsk. icke kan hafva svårare att utfinna en sådan, än det bör vara för en komité; ty man kan dervid icke följa någon annan grund, än de sednaste årens försäljningsvärde.
Enskildta försäljningsvärden betyda kanske icke så mycket hvar för sig, i synnerhet som jordvärdena, under de sednare åren, blifvit allt för högt upjagade, men om man tar sådana försäljningsvärden i massa, så tror jag att man skall kunna komma till något resultat.
De härtill erforderliga uplysningar böra af Landsh:ne ganska hastigt kunna meddelas, och då tillika upgifves jordens taxeringsvärde, så tror jag att det bör blifva möjligt för BevillmsUtsk. att upgöra en minimi-tariff länen emellan, sedan BevillmsUtsk. antagit grundsatsen att jordvärdet bör höjas.
Jag anhåller att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja till Utsk., om en återremiss blir beviljad.
De talare, som jag tänkt bemöta, hafva visserligen redan, enl. mitt omdöme, blifvit fullständigt vederlagde, Den 2G Mars.
441 toen jag anhåller likväl att få tillägga några ord.
Hvad först angår Gr. af Ugglas’ yttrande, så får jag bekänna, att jag knappt kan anse detsamma för annat än ett skämt; ty uti hans försvar af BevillmsUtsk. förekomma sådana erkännanden, att jag anser hela försvaret vara byggdt på så »losan sand», att man icke behöfver mer än att peka på detsamma för att det skall ramla.
Specielt emot mig har Hr Gr:n anmärkt, hurusom jag vid förra ltiksdagen föreslog att bevillningsproc:n skulle bestämmas till 1 proc., men att jag deremot vid denna Riksdag föreslagit, att den skulle nedsättas tili \ proc. Det är visserligen sannt, men jag får dervid fästa upmärksamheten på, att mitt förslag vid förra Riksdagen hufvudsakligen gick ut på att erhålla likhet i beskattningen; ty proc:n kan man aldrig beräkna, emedan den, på sätt jag förut yttrat, beror på de behof, som skola fyllas.
När man talar om grunden får man icke fästa sig vid en bestämd siffra, och det har icke heller BevillmsUtsk. gjort.
Vid förra Riksdagen var bevillningen dubbelt så stor som nu, och det var med anledn. deraf, som jag då föreslog bevillningsproc:n till 1 proc., men deremot nu ansåg mig förslagsvis kunna upge den till Jag vill likväl icke fasthålla mig vid denna siffra, utan håller mig hellr.e till 1 proc., tills BevillmsUtsk. uträknat den proc. som behöfs. Hvad vidare angår Hr von Troils yttrande, att den bevillning, som utgjordes af fastigheter, vore för hög, så vill jag antaga den till 50, eller kanske blott till 30 öre, på hvart tusende Rdrs taxeringsvärde.
Gr. af Ugglas har sagt, att man omöjligt kunde bestämma en sådan proc., emedan man aldrig kunde veta om man icke derigenom finge för mycket eller för litet.
Men intet har BevillmsUtsk. löst denna upgift genom att föreslå 2i, 5 eller någon annan proc.; ty de veta lika litet hvilka chancer kunna upstå af denna proc., som om man toge en lägre.
Den bästa chansen alt lyckas har man, om man grundar sina beräkningar på sakförhållanden, och icke på supponerade förhållanden, och icke på purrning, eller ömsesidigt bedrägeri, hvarpå Bevilln:sUtsk:s Ordf:de har erkänt att den nuvar:de förordmn är byggd.
Vidare har blifvit sagdt, att då proc:n vid förra Riksdagen nedsattes till 2-|, så skulle jag, och andra med mig, hafva förklarat, att om blott procm nedsattes till hälften, så skulle man nog få riktiga upgifter.
Jag får alldeles bestrida detta och appellerar till min i ämnet väckta motion; ty jag föreslog att bevillningsproc:n skulle, lika för alla, nedsättas till 1 proc.
Endast genom att göra procm lika för alla kan man, enl. min tanke, hafva några chancer för att få sanningen i dagen och få förordmn riktigt tillämpad af TaxeringsKomitéerna.
I afseende på omöjligheten ntt få fram sanningen, lägger jag Utsk:s ledamöter på hjertat, att ytterligare genomstudera den här uplästa reservationen af Hr Malmborg; ty han har på ett så sannt och träffande sätt yttrat sig i detta afseende, att det svårligen kan göras bättre, och han är en erfaren och kunnig man, på hvars vitsord man kan lita.
Björnstjerna har visat sig vara af olika tanka med Utsk:s Ordf:de, ang:de grunderna för den olika procm, men denna tvist öfverlemna!- jag åt Gr.
Björnstjerna att afgöra med 442 Den 26 Mars. Utsk:s ordf:de, hvilken skarpare än någon annan yttrat sig om rättvisan af dessa grunder.
Björnstjerna har vidare anmärkt, att jag begått ett misstag, då jag påstått att 2 proc:s bevillning skulle förekomma i Bevilln.-sFördmn.
Häremot vill jag blott invända, att en af Utsk:S ledamöter i sin reservation anmärker, att den ene medborgaren kan komma att skatta 2|- proc., den andre 2 o. s. v., hvaraf synes att denne ledamot upfattat saken på samma sätt som jag, och riktigheten af denna upiättning bevisas af 36 § 3 mom.
Hr Gr:n har påstått, att ingenting kunde vara orättvisare än att vid jordens värdering lägga sista köpeskillingen till grund, och till bevis derpå har Hr Gr:n anfört, hurusom det kunde hända att en person köpte en egendom för skogens skull och derefter nedhögg all skogen.
Ett sådant exempel anser jag att man kan anföra mot alla möjliga förslag.
Jag har icke sagt att man bör lägga köpeskillingen till en ovilkorlig grund, men jag tror att så väl denna, som hypotheksvärderingen, bör kunna lända till någon ledning.
.Tåg vill icke att taxeringsmännen skola vara bundna af något annat än deras löfte och pligt att verkställa en rättvis taxering, men jag skulle önska att BevillmsUtsk: ville lägga dem på hjertat, att till ledning för sitt omdöme taga hypotheksvärderingen, i de orter der en sådan upskattning har skett, men annars köpeskillingen, och om de gå under dessa, så bör det till prot:t antecknas, hvarföre de så göra, men de böra naturligtvis äga fullkomlig rättighet att göra de modifikationer, som kunna synas lämpliga, för sådana fall, som det Gr.
Björnstjerna framställt, och många andra, som man kan imaginera sig.
Man kan naturligtvis icke erhålla något fullkomligt riktigt, men det är en skyldighet att söka nalkas det rätta så nära som möjligt, Och att icke bibehålla grunder, som snart sagdt alla erkänna vara orättvisa; ty det finnes ingen mer än Gr.
Björnstjerna som vågat påstå att de hvila på någon rättvisa.
I afseende på sådana satser som, »ingen beskattning på fastighet», »ingen beskattning på näringsidkare», »inga minimi-tariffer», »inga minimi-tabeller», anser jag att ingenting nu behöfver ordas.
Jag skall derföre be att få öfvergå till den punkt, som är föremål för öfverläggning, nemi. ang:de nedsättning i bevillningen, och enkannerligen ang: de nedsättning i bevillningen för rörelse och näring.
Utsk. derföre att det icke föreslagit en lika bevillnings-proc. för näringsidkare och för tjenstemän, och man har sagt att Utsk. gjort detta till följd af den förödmjukande orsak, att Utsk. förutsatt oredlighet hos näringsidkare.
Jag vill icke bestrida att en och annan kan hafva stödt sitt omdöme på denna grund, men jag tror att andra, giltigare skäl till olika taxerings-proc. å embetsmäns och näringsidkares inkomster äfven finnas; — skäl, dem jag vill söka framlägga genom den erinran, att allmänna bevillningen är att betrakta såsom en afgift för det skydd, Staten skänker hvarje medborgare; men nu meddelar Staten detta skydd endast genom sine embetsoch tjenstemän, militäre och civile, i alla grader; hvaraf således Den 26 Hars.
443 foijer, att embets- och tjenstemannen i och genom sin offentliga verksamhet, i ofvannämnde afseende lemnar ett bidrag, som näringsidkaren ieke kan till motsvarande värde prestera annorledes, än genom en större afgift i penningar.
Dertill kommer, att embetsoch tjenstemannen genom sin offentliga verksamhet är i allmänhet beröfvad utvägen att utom denna sin verkningskrets söka medel till bergning, hvaremot näringsidkaren äger full frihet att disponera sin tid och arbetsförmåga på det för hans utkomst ändamålsenligaste sätt, samt dervid understundom, såsom t. ex. i en lönande handelsrörelse, på ett år 2, 3 eller flera gånger omsätter sitt rörelsekapital och deraf drager betydlig vinst.
På dessa grunder anhåller jag om bifall till den nu föredragna punkten, destoheldre som de skäl, hvilka blifvit anförda för återremiss, röra förhållanden, som alldeles icke höra till nu förevar:de ämne, utan angå frågor, hvilka först längre fram i detta Betänk, afhandlas och således egentligen höra dit.
Som jag är bland dem, som i discussionens början tog miste om föredragningssättet, så anhåller jag att nu få fästa upmärksamheten p& den ojemnhet i beskattning, som f. n. äger rum så väl å handel och näringar, medelst felaktiga upgifter från de skattskyldige som äfven å den ofullständiga beskattningen å jordfastigheter, med ledning af 1823 års minimi-tariff.
Inom vissa län äro jordvädena mycket afvikande från nämnde tariff, då de deremot i andra län mycket nalkas densamma.
Så är t. ex. jordvärdet i Malmöhus län 50 proc. öfver tariffen, under det att t. ex. Kronobergs, Westmanland?, WesterNorrlands och andra obetydligt öfverstiga tariffen, som nästan blifvit, inom dessa län, ansedd som maximi-tariff.
Häraf synes det vara tydligt, att en rättelse är af behofvet högt påkallad, och om Utsk. fästat afseende å Hr Sandströmers motion, så skulle troligen derigenom mycket kunnat vinnas.
Denna motion åsyftar en reglering inom hvarje län, på så sätt, att 1858 års TaxeringsKomitéer borde till PröfningsKomitén afgifva förslag till all jords värdering, som skulle af sistnämnde Komité bestämmas, för att användas vid 1859 och 5 följande års taxering.
Visserligen skulle härigenom jordens värde bli olika inom olika län, men det synes mig möjligt, att BevillmsUtsk. skulle sedan kunna sammanjemka de olika resultaten, medelst begagnande af Landsh:nes femårsberättelser och andra uplysande handlingar.
Utsk. har ej ansett denna utväg lämplig, och derföre föreslagit en underd. skrifvelse, för att få tillsatt en komité, som inom nästa Riksdag skulle afgifva förslag till den behöfliga regleringen.
För min del betviflar jag att en sådan komité kan åstadkomma några resultater med en sådan skyndsamhet, som behofvet kräfver.
Den komité, som tillsattes för att reglera städernas beskattning, har hittills icke hunnit att afsluta mer än 10 å 12 städer.
Jag tror således att det varit bättre om Utsk. hade, med ledning af de inkomna förslagen, sökt att hufvudsakligen afhjelpa de befintliga bristerna i nu gällande Bevillmsförordning.
Med åberopande af den 444 Den 20 Mara. reservation, jag mot Utsfcs Betänk, afgifvit, fortfar jag att vördsamt anhålla om detsammas återremitterande.
Till en början ber jag att få meddela en uplysning, som jag nyss erhållit, nemi. att så väl Preste- som BondeSt. bifallit denna punkt af Betänk., och vid sådant förhållande hemställer jag till E. o. Ad., huruvida det kan vara lämpligt ‘att återremittera denna punkt, enär BevillmsUtsk. troligen icke kommer att frånträda sin mening, då den är understödd af 2:ne Stånd.
Men detta oafsedt är jag af den mening, att en återremiss icke kan tjena till något.
Jag har mig, genom erfarenheten, allt för väl bekant, huru ofullkomliga samhälls-institutionerna i allmänhet äro, för att vilja slunga alla de »anathema» mot Bevillmsförordmn, som man i afton mot densamma begagnat, och jag får upriktigt bekänna min fruktan att alla försök, som göras för att erhålla rättvisa grunder för bevillningen, skola misslyckas; ty vi veta litet hvar, att införandet af en lämplig
Bevillmsiörordning är en af de svåraste upgifter för statsmännen, och man har väl i det ena och andra landet gjort mer och mindre lyckade försök, men aldrig har man dermed varit fullt tillfredsställd.
Om Ståndet nu beslutar en återremiss af denna punkt, är det väl sannolikt att BevillmsUtsk. skall kunna utfinna ett nytt system för bevillningens utgörande?
Ar det väl sannolikt att BevillmsUtsk., som icke vid första handläggningen af denna fråga ansett sig vara i stånd dertill, skulle ansett sig genom återremiss hafva vunnit nya krafter?
Om också Utsk. vore i stånd dertill, är det väl sannolikt att det skulle medhinna så väl uttänkandet af detta system, som dess genomföraude i all dess konseqvens?
Jag fruktar att det blefve ett arbete, vida öfverstigande ett Utsk:s förmåga under en Riksdag, synnerligast då g-:del, kanske £ af Riksdagen redan är tilliindalupen.
Om jag af alla de förslag, som här blifvit framställda, funnit något enda antagligt, skulle jag gå in på att
Utsk. af denna discussion kunde hafva någon ledning för sina åtgöranden.
Men de förslag, som blifvit framställda af dem, som ifrigast anfallit Utsk., hafva af andra talare, hvar i sin ordning, blifvit vederlagda.
Jag har upmärksamt afhört dessa förslag, men jag måste bekänna, att jag icke funnit ett enda, som jag anser kunna leda till en lycklig lösning af frågan.
Att lägga sista köpeskillingen till grund vid bestämmandet af jordens texeringsvärde, har redan af Gr.
Björnstjerna, genom anförande af ett exempel, blifvit visadt vara orätt, och jag skall ytterligare anföra ett.
Det inträffar nemi. ofta, att en egendom köpes af en person, som antingen nödvändigt vill hafva en egendom, eller tilläfventyrs just den egendomen till följd af dess läge, eller dess granskap till den han förut har.
Vid en egendoms försäljning verka så många faktorer vid bestämmandet af priset, att jag icke ovilkorligen kan taga köpeskillingen till norm vid upgörandet af taxeringsvärdet.
Att i allmänhet, såsom en talare föreslagit, fördubbla minimi-tarifferna öfver hela landet, vore icke något annat än att fördubbla orättvisorna; ty vi veta alla huru olika och huru orättvisa minimi-tarifferna äro inom de olika länen.
Att åter bestämma taxe - Den 26 Mats. ringsvärdet efter jordvidden skulle kanske gä för sig, om all jord vore af samma beskaffenhet, och om alla jordägare hade sin jord upmätt, men jag fruktar, om vi undersöka förhållandet, att vi skola finna att en stor del, eller kanske större delen, af vår jord icke är lagd på karta, eller om sådana finnas, så fruktar jag att jordägarne icke skola framlägga dessa kartor, så vidt det blir fråga om att taxera efter jordvidden.
Med ett ord, jag har funnit detta förslag oantagligt och, enl. min tanka, kan Utsk. icke deraf få någon ledning för sitt åtgörande.
Men äfven om de finge det, så anser jag att de alltid såsom ursäkt kunde anföra sin oförmåga.
Förslaget att nedsätta bevillningsproc:n till 1 proc., och göra den lika för alla, skulle icke medföra någon annan följd, än att skatten träffade jordägare och förnämligast embetsman, hvars inkomst man alltid kan få reda på, men att den deremot icke träffade näringsidkarne, hvars inkomst Utsk. med så mycket skäl säger, att man aldrig kan få reda på.
Enl. mitt förmenande är det af praktiska skäl, som afgiften för näringsidkare vid förra Riksdagen bestämdes något högre än för embetsmän, och detta praktiska skäl vill jag icke upoffra för den rationella, principen, att alla medborgare böra beskattas efter samma grund.
Enl. min tanka kan Utsk. hemta bättre råd från den praktiska erfarenheten, än från de rationella förslag, som här blifvit framställda.
Men anledn. af den siste värde ta larens yttrande ber jag få nämna, att mitt förslag alldeles icke gick ut på att fördubbla den nuvar:de minimi-tariffen, utan det gick ut på att i allmänhet öfver hela landet förhöja taxeringsvärdet, och derefter upgöra en ny minimi-tariff.
Dervid borde man taga kännedom om de sednaste köpen, hvilka inom hvarje län säkert äro flera hundra, och jemföra dessa köpeskillingar med taxeringsvärdena.
Om man följer denna grund, så tror jag att man icke äfventyrar så stora misstag, som om man jemför blott 2 å 3 köp med de nuvärde taxeringsvärdena.
För öfrigt ber jag få tillägga till mitt förra anförande, att det alldeles icke var min mening att säga, det jorden var för lågt beskattad, utan att den var för lågt taxerad, och det var för att i detta hänseende komma det rätta förhållandet närmare, som jag föreslog en förhöjning af taxeringsvärdet; ty jag anser att den nu varde låga taxeringen af jorden har åtskilliga olägenheter med sig.