Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tiden är redan så långt framliden, att jag visserligen icke skulle söka att vidare upptaga den, om det icke vore för att upplysa ett eller annat misstag, som jag tror här vara begånget.
Jag gör det icke i afsigt att söka hindra någon återremiss, så mycket mindre, som jag i flera fall tillhört minoriteten i Utsk.; men jag tror det vara af vigt, att misstag, som under discussionen begås, icke helt och hållet obesvarade återkomma till Utsk.
Jag torde då till en början få anmärka, att det förefaller mig något besynnerligt, alt man i fråga om håkar och fyrar bär klandrat StatsUtsk., för det att Utsk. anslagit en summa af 25,noo r:dr om året, hvilket är precist den summa, som Konungen i sin propos. begärt.
Då man förr har Den d5 November e. m. 347 klandrat Utsk. för det att Utsk. öfverskrida Konungens propos., men nu klandrar Utsk. för det att Utsk. icke gått längre, utgör detta en uppenbar motsägelse.
Det står tydligen i den K. proposin, att summan skulle utgöra a5,ooo r:dr om året, hvilket utgör 75,000 r:dr, under den åsigt, från hvilken Utsk. utgått, att anslagen endast skulle beviljas för 3 år.
Äfven denna åtgärd torde förtjena att något upplysas.
Det första, som Utsk. företog sig, då extra-statsregler:n skulle uppgöras, och hvilket, om jag rätt minnes, genom votering afgjordes, var, att anslagen icke finge sträckåstill någon större summa, än den som fanns disponibel i Riksg.- contoret.
Jag tror, att om summan en gång var gifven, så måste det vara en vinst för Staten, att få använda ^ deraf om året, i stället för att, om man fördelat summan på 4 år, blott 4 deraf om året kunnat användas.
Hvad angår att upplaga statsregler:n endast för 3 år, så medgifver jag öppet och gerna, att jag biträdde denna åsigt, äfven derföre, alt jag deruti såg ett medel att bereda oss en riksdag inom 3 år.
Det förundrar mig likväl, det kan jag icke neka, att från andra sidan höra detta klandras, då Konungen afgifvit en propos., som tillkännagifver hans önskan alt riksdagar hädanefter böra återkomma hvart 3:dje år.
Här har äfven, löride anslaget till bombkanoner blifvit gjord den anmärkning, all SlatsUtsk. haft orätt uti alt inskränka detta anslag till livad sorn erfordras till bombkanoner, för fregatter och kanonslupar.
Det må vara hvar och en öppet, alt anse linieskepp nyttiga eller icke; men jag tror, att nied någon rimlighet mäste man icke kunna påstå, att samma StatsUlsk , som anser linieskepp kunna undvaras, bör anslå medel till bestyckning af linieskepp, när de ännu icke genom K.
M:s beslut veta, huruvida linieskepp skola finnas eller icke, och fulla summan, som är begärd för kanonslupar och fregatter, har af Utsk. blifvit anslagen.
Jag kan icke neka till, att jag var öfvertygad, då denna hufvudtitel första gången förevar och då rönte ett lifligt motstånd på detta ruin, derföre att man ansåg StalsUtskrs förslag 0111 ångbåtar vara alldeles orimligt, och att intet annat än linieskepp skulle kunna användas, — jag kan icke neka, säger jag. att jag då föreställde mig, att den dag skulle ganska snart vara inne, då man skulle vara öfvertvgad örn deras nytta och nödvändighet; men jag tillstår i sanning, att jag icke väntade mig, att samma personer, sorn så ifrigt ordade mot ångbåtar, och som äfven yttrat någon klen tro 0111 bombkanoners användbarhet, så snart och nu i dag här skulle uppträda till försvar för dessa båda saker.
— Det kan icke vara annat än med en stor glädje och tillfredsställelse jag hör delta.
— Jag ber slutligen att få tillägga, alt här inträffat ett ganska förändradl förhållande, sedan detta mål förevar och afgjordes i StatsUtsk., derigenom att 3 Stånd fattat sitt beslut i fråga om delning al anslaget för flottan.
Jag medgifver gerna, alt sedan delta Iflif - 348 D « n a5 N o t * m b c r e. m. vit af R.
St, beslutadt, torde det vara svårt att åt Carlskrona bereda full tillgång för de ångfartyg, lill hvilka Konungen begärt extra-anslag.
Slutligen, i afseende på dockorna, liar bär blifvit mycket ordadt, och man bar sökt vilja påbörda StatsUtsk. att icke hafva insett nyttan deraf.
Jag vet intet, som kan gifva anledn. lill en sådan förmodan; men jag tillstår, att jag finner det rimligt, att det StatsUtsk., som anser den nuvar. planen för flottan icke vara den rikliga, oell sorn begärt att vid en kommande riksdag få veta Konungens beslut i den frågan, icke gifvet* anslag till dockor, förr än man vet, huru stor den flotta skall vara, som i dessa dockor skall förvaras.
Jag medgifver visserligen, alt äfven stora ångfartyg och fregatter böra förvaras i dockor, men jag vågar tro, att det uttryck, som en värd talare här fällt, alt deskulle vara lämpliga äfven för kanonslupar, icke varit på fullt allvar; ty vi vela alla, att det bästa förvaringsmedlet för kanonslupar är på land, ulan några dockor och under skjul, och deras förvarande medför då äfven mindre kostnad.
Man har sökt att framdraga åtskilliga skäl, hvarföre StatsUtsk. behandlat frågan på det sätt som del gjort, bland annat, att man skulle längesedan hafva glömt en Chapman och en Ehrensvärd.
Jag tror verkligen icke att grunden är sådan, oaktadt jag visserligen medgifver, alt den. som under de sednare 20 åren varit vittne till huru inom flottan den store
Chapmans planer blifvit förändrade och underkände, visserligen skulle kunna ledas till den öfvertygelse, att de icke mera finnas vara de stora män, som de nnsågos vara.
Jag ber blott alt få tillägga, det jag tror, att om StatsUtsk. så behandlat- denna fråga, så är det icke derföre, att det underkänt värdet af dessa män, utan derföre, nit det icke ansett värdet af den nuvar. styrelsen vara delsamhia som af Chapmans och Ehrensvärds.
Ju oftare jag bör Hrr Amiraler Lagei bjelke och Nordensköld yttra sig i denna fråga, ju mera öfvertygad blir jag om sanningen af den anmärkt!., som jag framställde första gången, då frågan om 4:fle hufvudtiteln behandlades, alt nemi , om man med fog kan göra någon anmärkn. mot administrationen af vår marin, det visserligen icke är den, att den uträttat för litet med de tillgångar som finnas, utan deremot, alt man velat uträtta mera och åstadkomma större resultat än hvartill tillgångarna varit tillräckliga.
Detta är en anmärkn., som jag då framställde, och som jag sedan funnit i nästan samma ordalag bekräftad af en författare, som helt nyligen, jag tror med någon cornptftence, i ämnet yttrat sig; men 0111 det nu är fel aktigt i all administration, särdeles i byggnadsväg, att vilja utträda mera, än hvartill tillgångarna förslå, så torde det måhända förlåtas StatsUtsk. och R. St., oin de, särdeles i en tidpunkt då tvisten mellan stora och lilla flottan ännu är för handen, och äfven inom sjelfva vapnet är så oafgjord, Den 25 November c. m. 349 tveka alt lemna alla de anslag till niarinväsendel, som begäras.
Jag tror och hoppas, alt det finnes inom Svenska nalionen en grundad öfvertygelse om sjövapnets nylla för vårt fädernesland, och att detta vapen äger många vänner inom Representationen.
Det är således med mycken ledsnad sorn jag bär funnit, att äfven detta tillfälle gatt förbi, utan att de värde och högt uppsatte ledamöterne inom flottans administration, sorn tillhöra detta Stånd, varit i tillfälle alt kunna lemna åtminstone någon den ringaste försäkran om förändr ing i del sjöförsvarssysteme, som grundar sig på 1S26 års comité^ tillstyrkande, i så måtto åtminstone, alt då medlen icke räcka lill för 10 linieskepps underhåll, man sille gifva vika för nödvändigheten och inskränka sig till bibehållandet af dem, som med de anvisade medlen ordentligt kunna underhållas.
Jag beklagar, att en sådan förklaring eller ett sådant lillkänriagi fvande icke kunnat äga runi; ty efter min öfvertygelse skulle del hafva verkat i ganska stor män till förändrade åsigler i denna fråga.
Dockorna äro visser ligen af mycken vigt, men då man äfven synes vilja lägga hela ansvaret på Ständerna, i händelse Ständerne tveka att bifalla hvad man begär, så tager jag mig friheten hemställa , om det varit omöjligt under den långvariga freden all göra någon besparing å byggnadsanslagen och använda dessa medel på dock byggnaden, hvarigenom förslagen möjligen lill en början kommit att upptaga ett något mindre antal linieskepp, men man deremot beredt sig ökade tillgångar mot slutet af byggnadstiden, eller i samma mån, som dockor na blifvit färdiga och en mindre summa hehöft afdragas för underhållet af den färdiga delen af flottan.
Ur Nordensköld:
Såsom svar på Frih.
Sprengtporten* anförande, får jag andraga, att jag ganska gerna skulle medgifva, alt etl fel förefallit deruti, att man velat underhålla flera linieskepp, än som vederbort och anslaget medgifvit, så mycket hellre som jag som menniska kunde fela , och är villig erkänna ett sådant misstag; men jag kan det ingalunda, ty jag är fullt öfvertygad att något nrisstag ej ägt rum, Hade ångbåtar, hvars nödvändighet Regeringen insett, och sorn man varit tvungen att söka till att skalla sig, ej medtagit en betydlig del af sjöanslaget, och en annan dol åtgått i ändamål att utrangera ett äldre linieskepp, samt ombygga och förvandla det till fregatt , så skulle nära nog de tio skeppert varit färdiga, men ingalunda hade de alla kunnat vara goda eller nya.
Mig tyckes att Frih.
Sprengtporten lätteligen skall kunna fatta denna sanning; och exempel kan bernias i Frankrike, som, för att, enl. beslut, alltid riga 4o brukbara linieskepp, jemte dem alltid har r3 på stapeln, under byggnad och complettcring, att fylla luckor* na i de 40> Efter samma norm borde vi hafva 3j under byggnad; men då vi endast äga 10 j så måste naturligtvis 35o Den aS November e. m. och nödvändigt några af dem vara äldre och af tiden ansluckna, dock ej mera än som jag här haft äran säga, att 6 a 7 snart skulle kunna vara rustade och de andra 2 0 3 efter någon längre tid.
Må ingen tro, alt alla de utevarande Engelska skeppen eller någon nations skepp äro alldeles oskadade af liden.
Då Engelsmän sända linieskepp lill Östersjön, uppleta lie Mand de sämsta, och då Öfverste Borneman en gång under kriget 1808 till 1814 hesåg ett sådant skepp och frågade officeren, som visade honom skeppet, om det vore alldeles godt.
— ”Godt, — svarade officern, — låna mig er käpp och ni skall få se,” — och med käppen stack han genom knä och genom garnering in i timren, — ”det är dåligt, men håller nog ihop,” sade han, hvilket det ock gjorde, och återgick 0111 hösten.
Älven vi måste nyttja våra skepp, då alla behöfvas, utan alt alla äro onnstuckna af tiden.
— Väl vet jag, att våra, synnerligen yngre sjöofficerare, vilja hafva ganska stora skepp, och i visst full är det rätt; nien jag tror mig ej vara utan erfarenhet, och jag tog hellre ett af våra små 74 kanonskepp för att gifva batalj åt en svår 6o-kanonfregatt, ty milt ovanare folk sköter skeppet lättare och får slåss på 2:ne slutna däck, hvilket är en förmån.
På linie komma väl skeppen hädanefter mera sällan att slåss, men som enskilda kryssare hafva de företrädet och behöfvas då lika snart som i massa.
Jag kan ingalunda medgifva att 1826 års comité, hvad linieskepp angår, tillskurit i för stor scala; en god politik är, enl. ulin tro, att icke utsätta något antal, men bygga så många som man möjligtvis kan.
Jag har 1111 sagt hvad jag tror lätt och sanni vara, men skulle gerna medgifva något annat, 0111 jag hade en annan öfvertygelse.
Jag har egentligen begärt ordet i anledn. af ett yttrande of Frill.
Sprengtporten, der lian framställt den mening, altman kunnat uppskjuta någon byggnad af fartyg, för att använda medlen till dockbyggnadens fortsättande.
Jag måste säga, att då medel af R.
St. blifvit anvisade för ett visst föremål, så måste de äfven för detsamma användas.
Ett motsatt förhållande skulle endast framkalla anmärkn:s-anledn:r vid en efterföljande riksdag, hvilka skulle blifva ganska svåra att förklara.
Äro medlen en gång af R.
St. anvisade till ett visst ändamål, så skulle jag förmoda, att de måste dertill användas.
Jag förenar mig med dem, som begärt återremiss af utlåt., och yrkar, att Utsk. måtte anvida tillgångar till de af K.
M. äskade anslag, då Utsk. vill sträcka anslagen för fängelsebyggnader utöfver hvad K. M. i det afseendet begärt.
I anledn, af den siste talarens yttrande, får jag endast anmärka, att Konungen, efter mitt förmenande, icke varit förhindrad att använda besparingarna inom titeln, och förmodar, att intet hinder varit för Regeringen föreslå R.
St. under de inånga riksdagar, som före - Den a5 November e. m. 35t varit under den tid jag åsyftar, en sådan fördelning af ans4agen, att åndamålet kunnat vinnas.
Inom ett Hus, der allt som ligger inom yrket, inom me'tiern eller inom vettenskapen, huru man vill kalla det, är idel sakkunskap , klokhet, djupsinnigt föreseende och fosterlandskänsla uti sin yttersta potens, och allt hvad som ligger utom yrket anses, snart sngdt, såsom motsatsen utaf dessa stora egenskaper, bör jag i första rummet inse vanskligheten af försöket att ingå i någon vederläggning af det som under denna långa discussion blifvit yttradt emot StatsUtskrs förslag till s. k. extra-statsreglering, i hvad den afser försvarsverket till lands och sjöss.
Jag har derföre ansett mig tillständigast , att i detta hänseende fördröja mina tankeyttringar till det afgörande ögonblicket; men, — på det alt Utsk. vid remissens emottagande icke måtte komma på den tanken att de af Utsk:s ledamöter, hvilka så väl försvarat Utskrs betänk., saknat allt understöd, så anser jag mig böra i korthet förklara, del jag instämmer uti Utsk:s betänk., äfvensom uti allt hvad som till dess försvar blifvit yttradt af Gr. von Platen och af Fril).
Jag hade måhända, sådant oaktadt, icke för närvar, upplrädt, om ej det yttrande af Frih. Cederström, alt fängelsebyggnaderne voro af alla de sista, som påkallade R.
Sits uppmärksamhet i anslagsväg, uppkallade mig att tillkännagifva en alldeles motsatt åsigt, då jag hyser den öfvertygelse, att fängelserne otvifvelaktigt i första rummet taga R.
Sits omsorg uti anspråk, enär den inre säkerheten i min tanke utgör det första villkoret för allt samhälles belåtenhet, och då jag tror, att den yttre'säkerheten mindre äfventyras, ju meia den inre finnes vara tryggad.
Jag refererar mig i öfrigt till min reservation, vid afgörande! af statsreglerin för tredje och fjerde hufvudtitlarna Jag skulle nu hafva med min röst velat bidraga till bifall för Utskts betänk., men, då återremiss af så många blifvit yrkad, skulle jag anse olämpligt att nu motsätta mig deri.
Derjemte vågar jag, efter jag nu har ordet, taga mig friheten till Hr Baron o. Landtm, samt Höglofl.
Ståndet vördsamt hemställa, huruvida herrarne vilja instämma med mig i den framställning eller förfrågan, om icke plenum kan afbrytas och fortsättning af discussionen i ett nästföljande plenum kan äga rum, dä nu tiden tyckes vara så långt liden, att Huset betydligen glesnat och torde blifva ännu glesare om plenum kommer alt fortsättas längre.
StatsIJlsk:s utlåt.
N:o 354 ^ klef derefter af R. o. Ad. återremitterade Hr Frih. o. Landtm, förklarade, i anledn. af Gr.
Anckarsvärds yttrande, det Hr Landtm, ansåg nödvändigt, att R. o. Ad. ännu något fortsatte plenum och toge under öfvervägande utlåt. litt. C. R. o. Ad. behagade tinna , att 35a Dena5 November c. ra. föredragn.listan upptoge en mängd mål, hvaraf en del vore ganska vidlyftiga, och tiden hade på förmiddagen blifvit upptagen med ett enda måls afgörande.
Det vore angeläget, att sådana mål, som hörde till Statens reglerande, blefve så skyndsamt som möjligt afgjorda, emedan riksdagens slut alltid på dem berodde.
Jag vill visst icke motsätta mig påskyndandet af ärendenas afgörande i allmänhet, men jag hemställer likväl till Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad.
, huruvida icke tiden nu är alltför långt framskriden för att företaga ett betänk, af den vidlyftiga beskaffenhet, som det nu i ordningen förekommande, litt.
G, och huruvida vi äro skyldige att sitta här natten ut.
Klockan är redan så mycket, att jag för min del åtminstone anhåller att vi måtte få åtskiljas.
Föredrogs ånyo StatsUtskts den 7 och 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 354 C, i anledn. af ifrågaställa extra-statsanslag för lättade communicationer och andra allmänna arbeten.
Utsk. har i afseende på canailedningen emellan Hjelmaren och Wenern yttrat, att detta högst vigtiga, allmänt nationella företag borde befordras, och äfven tillstyrkt R.
St. att hos K. M. i tind. anhålla oin vidare undersökningar, men slutligen kommit till det resultat, att sedan dessa undersökningar blifvit fullbordade, K.
M. måtte nåd. propos. i ämnet till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta.
Jag har ingenting emot det sätt, hvarpå Utsk. yttrat sig om sjelfva förelagets beskaffenhet och värde.
Tvertom instämmer det med mina åsigter.
Jag vill derföre icke yttra mig vidlyftigare om detta; men det förefaller mig som Utsk., efter erkännande af det nationella i företaget, bort komma till ett annat resultat.
I detta hänseende synes också ett ännu ytterligare skäl, än som förefanns då Utsk. afgaf sitt förslag, förete sig deruti, att Utsk. då hade användt alla de medel, som Utsk. hade till sin disposition, men att numera medel tillkommit genom de beslut, sorn i RiksSt:n äro fattade om användande af bancovinsten till allmänt nyttiga företag.
Jag ber tillika att få hemställa till Utsk:s vidare pröfning, om icke närvar, förhållanden i vissa hänseenden påkalla, att det ifrågavar. företaget verkställes förr än Utsk. här föreslår.
Vid innevar. tidpunkt kan man med säkerhet förutse, alt en större frihet i jernhandteringen kommer att äga rum.
Ehvad beslut än Sländerne må stanna vid, rörtde antingen tillåtelse till tackjernsexport, eller en större och mera utvidgad frihet i stångjernssmidet, så tror jag dock , alt allmänna resultatet blir lifligare industri uti alla delar af hand teringen.
Jag ber af få fästa - Den 25 No vern b er c. m. 353 sia R. o. Adis samt
Ulskls uppmärksamhet derpå, att denna större frihet ovillkorligen medför ett högre tackjernspris oell genom den större liflighet, som industrien får, komma också tillverkningsbeloppen alt förflyttas.
Tillverkningen blir större på sådana plaster, der naturen förberedt möjligheten af ett lågt tillverkningspris, och mindre, eller upphör på andra ställen.
Ett sådant resultat är helt naturligt och äfven önskvärdt; men deraf följer afven, att den princip, som för jernlillverkningen i Sverige hittills gjort sig gällande, nemi. att tillverkningen skall finnas utsträckt öfver en stor del af Rikets yta, kommer att frånträdäs, såvida icke åtgärder för lättade communicationer blifva vidtagna.
Likväl är denna grundsats lika sann i afseende pä bränslet Sorn vigtig för Sverige, hvars klimat icke medgifver jordbruk hela året om; och följden visar sig i de orters välmåga, hvarest tvänne näringar täfla om att betala arbetet.
Om nu åter denna större frihet i handteringen kommer alt snart äga rum, så blir deraf också en följd, att ett stort intresse snart kommer att påkalla nödvändigheten att underlätta varufrakten.
Skilnaden emellan Sveriges jernhandtering och andra landers består till en stor del deruti, att jernhandteringen har bedrifves på en stor yta, en följd af bränslets beskaffenhet här i landet.
Detta föranleder lill statsekonomiska åsigter, sorn icke påkallas i flera andra länder, men likyäl icke böra förbises.
Om bristande communicationer förhindra malmerna att kunna flyttas från de ställen, der stor tillgång finnes, till sådana ställen, der skog ej saknas; så måste deraf blifva en följd att tillverkningen nftager på en del orter, under det att den ökas på vissa ställen , andra ojemnlreter att förliga, hvilka i mer eller mindre mån uppkomma, isynnerhet vid en tidpunkt, då inan lemnar en stor frihet åt näringen.
Utan att vidare ingå i några detaljer, hvilka här torde vara onödiga, ber jag få upplysa derom , att Wermlands malmer äro i aftagande.
Under en längre tid har man ej funnit några nya malmer i Persbergs grufvefält, väl i Tabergs, men de tillhöra ett bruksbolag.
Emedlertid har dock stång- och ämnesjerntillverkningen inom Wermland betydligen förökats.
Af de officiella uppgifter, soni af BergScollim blifvit K.
M. meddelade* visar det sig att
Carlstads lans tackjernstillverkning bibehållit sig ungefärligen oförändrad under de sista 6 åren 1033—18 i8 (för andra år finnas inga tryckta berättelser), då deremot det privilegierade stångocli ämnesjernssmidet ökat sig ifrån 82,020 till io8,oooSkfi.
Denna tillökning är således grundad på en tack jernstillverkning, som icke tillhör Wermland.
Likväl hafva sednare undersökningar ådagalagt, att inom en bergslag, gränsande till Wermland, nemi.
Nora bergslag, finnas stora, nästan outtömliga malmtillgångar.
De äro alltför rika, för att kunna förbrukas inom orten, och dervid är ytterligare den anmärkn. 17 H. 45 354 Den a5 November e. m. att göra, att kolpriset i den orten är 3 och ända till 4 gån i ger så högt, som i vissa trakter af Wermland.
Allt påkallar förbättrade coimnunicationer, hvarigenom det blir möjligt att flytta malmerna till de ställen, der skogarne finnas, En sådan förflyttning har med sig den fördel för handteringens bedrifvande i framtiden, att en större skogsyta kommer att bidraga till malmernas smältning, än om den endast kunde ske närmast malmfälten.
Det blifver nu en följd , att skogarne åtlitas hårdare än tillgångarna tillåta, så att de på sina ställen skola åtgå förr än på andra orter , hvaraf åter den följd skall uppkomma, att när dessa tillgångar så aftagit, att tackjernstillverkningen icke mera räcker till, skall man blifva nödsakad att förskaffa sig malm i stället för tackjern, hvilket åter påkallar just dessa coimnunicationer, som visst icke knnna åstadkommas inom en kort tiderymd, utan måste beredas under loppet af många år.
Då skall man säkert ångra att malmen icke kunde flyttas medan man ännu hade skog qvar i bergslagerna, hvarigenom dess utödande der hade förekommits.
Ett ytterligare skäl för nödvändigheten att nu bereda dessa communicationer för jernhandteringen finner man deruti, att den i Sverige i allmänhet måste bedrifvas och kommer att bedrifvas i en liten scala.
Svenska jerntillverkningen och dess bestånd i bredd med andra länders, på flötsmalmer och stenkol beroende handtering, beror hufvudsakligen på ett högre pris af det Svenska jernet.
Detta högre pris är naturligtvis beroende af dess intrinseka värde.
Man har nu kommit till den erfarenhet, att det karakteristiska hos jernet beror egentligen af malmen.
Man känner det öfverpris, som äger rum för vissa stämplar, och då man vet att vissa malmer äro mera användbara för en viss tillverkning än andra (såsom t. ex.
Persbergs-malraen anses tjenlig till stål), så ligger jemväl deri ett skäl för ökade communicationer, hvarigenom malmens användande på ett företrädesvis förmånligt sätt kan blifva möjligt.
Om Persbergs-malmens tjenlighet för slåIjern egentligen framkallas af en viss farskningsmetod, så vore det en statshushållning, att denna malm ej förbrukades i vanliga tysk-härdar för att deraf göra ett vanligt jern.
Likväl måste så ske, om ej annan malm eller annat tackjern utbjudes till nedsatta priser; hvilket åter förutsätter öppnade farleder.
Emedlertid ödas dessa grufvor ut!
Man skulle föreställa sig, att, vid en i allmänhet ökad jerntillverkning, den skulle, i de orter, der kolen äro dyra, snart nedläggas.
Likväl verkar deremot ett stort intresse hos bruksägarne inom bergslagen, som vanligen äro försedde med egna malmer och svårligen nedlägga sina smiden, då de äro säkra på att kunna vidmakthålla dem med eget tackjern, just derföre att detta är af ett kändt lynne.
Det är att märka , att nära halfparten af hela Rikets smide är grundadt på köptackjern.
För dessa jerntillverkare bitr det oter oeh mer af vigt att för - Den a5 November c. m. 355 säkra sig om malmlillgång.
Deraf åter ett nytt skäl för ökade corn mu nica tioner, på det atl jerntillverkningen må kunna bedrifvas på ett mera rationelt sätt än hittills.
Ehuru det således finnas starka skäl för öppnandet af den farled jag föreslagit, sä är det dock icke min tanke, att de canalförslag, sorn blifvit uppgjorda , skola genast bringas till verkställighet.
Men medel böra nu reserveras, så att man icke, på det sätt StatsUtsk. föreslår, uppskjuter beslutet till kommande Ständer, utan att man nu med användande af endast en del af de medel, som stå till disposition för det allmänna, må förekomma medlens splittring och förbehålla ålmin-” stone en del af dem för ett stort, nationell företag.