Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Bibbing, Arvid, uppläste följande:
I StatsUtsk:s utlåt.
N:o 5g upptages, att Utsk. med bekymmer funnit, det de ansenliga utgifterna för fångars värd, underhåll och transporterande m. m., blott under 3:ne år ökat sig från vid pass ^ till ^ million r:dr b:co.
Skäl synes således vara för handen att söka minska dessa utgifter.
; Det händer nu ej sällan, alt för ett ringa snattei ibrott ,'£ — exempelvis tillgrepp af 1 sk:s värde, — kronobetjening: n och fjerdingsmän sättas i rörelse, kronoskjuts uppbådas, dea <5 misstänkte föres i häkte och blir ofta qvarsittande i 3:nö veckors tid, allt på Kronans bekostnad, innan domare oeb i nämnd hinna sammankallas till urtima ting.
Fånge och gevaldiger inställas vid ransakningstillfället — kanske för att, i anseende till någon formalitet i rättegången, återresa, och fången får sitta qvar ännu 3:ne veckor 1 häktet, innan han ånyo inställes.
Derjemte föregår ett flitigt brefbärande i bygden af vederbör. kronobrefbär:s-skyldige.
Och slutligen blir resultatet högst, att förbrytaren pliktfälles till sk. och dömines att enskildt skriftas.
Då häktande för mindre brott icke är bestämdt i lag föreskrifvet, utan åtgörandet i denna del i viss mån beror på administrations- och åklagarc—makteliy' ' vågar jag föreslå till minskning i de utgifter, hvarföre Stäts-'
Utsk. nu föreslagit ett ytterligare anslag af 100,000 r:dr att ö H. 84 6(>6
Den i5 M a j f. m. uppföras på stat, ilet R.
St. hos K. M. i lind. anhålla, att K.
M ville förständiga Dess Bef:h:de, att sjelfve icke l>ef;«lla ej heller tillåta underlydande åklagare att hädanefter, utan då det för allmänna säkerheten kan fordras, i häkte inmana förbrytare, som begått mindre brott, såsom snatteri och dylikt, utan dem blott vid rättens i orten derefter först infallande sammanträde inställa, till undergående af ransakning.
Statsbesparing vunnes härmed äfven för extra-domares resekostnad och daglractamenle; men besparingen vore icke det hufvudsak ligaste , utan af mera vigt upphörandet med alt, som nu sker, utbreda sedeförderf derigenom, att de, sorn tagit första steget på lastens bana, genast, kanske innan de hunnit till besinning och ånger, skickas in till högskolan — länshäktet — att der af mera försigkomna undervisas, icke allenast att neka för det begångna brottet, så att de, som varit häktade, ofta äro derefter svårare alt vid domstolen behandla, utan äfven i konsten alt framdeles skickligare utföra sina dåd.
Om remiss till vederbör).
Utsk. anhålles.
Jag lemnar derhän, och till Hr Ribbing att sjelf bedömma , hvad sammanhang en fråga örn rättigheter och skyldigheter, i afseende på personers häktande , har med anslaget sill fångars vård och underhåll.
Dessa frågor synas vara alldeles skiljda från hvarandra.
Den ena tillhör bråttmåls-lagsliftningen, den andra rör endast anslagen till Rikets behof.
Att begära en lagstiftning, som innefattar förbud för Konungens Bef:h:de och underlydande tjenstemän att låta häkta personer för mindre brott och förbrytelser, vore, efter min öfvertygelse, mer än opassande.
Lagen är klar, och ansvaret för olofligt häktande är så strängt, att man icke behöfver skärpa det, emedan det icke gäIler mindre än tjenstens förlust, utom annat efter omständigheterna lämpadt ansvar efter lag, samt ersättningsskyldighet för skada.
Om således det faller någon vederb.
Konungens Bef:h:de eller en underordnad tjensteman in att Otillbörligen arrestera någon annan, än den eller dem , som lagen förklarar böra häktas; så faller af sig sjelft, att åklagaremakten bar sig öppet och ålagdt att tilltala den eller de embetsrnän, som tillåtit sig ett sådant förfarande.
I afseende på det ifrågavar. anslaget, så och då det är ett förslagsanslag, sorn enl. räkenskaperna varit för litet, och ehuru man kunnat anse IikgiIIligt, otn det varit på stat uppfÖrdt till mer eller mindre, då de behof, som uppstått, i alla fall måst fyllas genom tillskott från Riksg.-cont., anser jag StatsUtsk. hafva gjort rätt att föreslå uppförande på stat af hvad erfarenheten visat vara behÖfligt för ändamålet.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. Cederström.
Jag vill blott, i afseende på den hushållning med Statens medel, som Hr Ribbing velat bere - D e n iä Maj f. m. da derigenom, att Konungens Bef;h:de skulle antydas att icke i oträngt mai låta häkta personer, i anseende till deu tidsutdrägt, som kunde uppkomma, innan domare och nämnd hinna samlas till urtima ting, göra Hr Bibbing uppmärksam derpå, att urtima ling endast i grofva brottmål påkallas, och att man väl måste häkla en person, som begått sådana grofva brott, hvilka påkalla urtima ting, samt att således, långt ifrån alt hushållning skulle uppkomma, det skulle medföra många kännbara följder, om brottslingar af grof art finge vara på fri fot, intilldess urtima ling nm dem kunde hällas.
I ö rigt instämmer jag med Frih.
Då de värde talare, som sist yttrat sig, påstått, alt lagen vore så klar i afseende på dem, som skoia häktas, att, såsom Frih.
Cederström sagt, den som underlät att sådant iakttaga, vore skyldig till tjenstens förlust; så skulle jag önska att få veta hvilken lag det är.
Den lag, som jag i detta fall känner, är i cap. 2 §:n SlrafF-b:n, hvilken lyder sålunda: ”Dråpare och andra grofva missgernings'■'män skola genast å färska gerning gripas, i häkte sättas, "och utan uppskof för rälta ställas •/’ och vidare heter det: ’'Ej må borgen tagas , der saken går å lif eller kropp , då "man med penningar ej böta må.”
Om af dessa ord del är så klart hvilka som skola häktas eller icke, det må vara, såvida det förklaras, såsom Gr.
Mörner åsyftat, att det endast vore i gröfre brottmål , som häktande kan komma i fråga; men jag hemställer, om Frih:ns mening är, att snatterimäl, för hvilka får bötas med penningar, och för hvilka icke något annat urbota straff, 0111 det så bör kallas, är bestämdt än enskild skrifts undergående, skola hänföras till grofva brottmål.
Emedlertid visa fånglistorna från Hrr landshöfdingar specielt, att mångfaildiga snalterimål belastat statsverket med de många utgifter, som åtfölja häktande, domares och nämnds urtima sammanträden 111. 111.
Jag tror, att det vore högst olämpligt af mig, om jag 1111, såsom Frih.
Cederström förmenat, föreslagit en lagföl ändring.
Det har jag ej gjort.
Jag har blott föreslagit, att R.
St. mätte hos K. M. i und. anhålla, alt lagen må följas, så förstådd, som jag tror och jag hör äfven Gr.
Mörner tro, att den bör för-tås. nemi. så att det endast, i öfverensstämmelse med det nyss åberopade lagrummet, der dråpare och andra grofva missgerningsmän nämnas, är i grofva brottmål, sorn häktande bör komma i fråga.
Jag tror icke, att någon fördel vinnes med det fjesk, som nu verkligen ofta visar sig vid personers häktande.
Ifall exempel behöfves, så får jag nämna, att det icke var längesedan, som en fattig gunima på ett fattighus tillgrep ett förkläde af 1 sk:s välde.
Hon häktades och afhemtades långt utom häradet för att böta sk., dervid många riksd:s kostnad för statsverket uppkom.
Det är sådant och åtföljande onödiga kostnader, som jag anser vara 668 Den i5 Maj f. m. af vigt att undvika, och jag tror det vara behörigt och en skyldighet för hvarje medborgare, som ser huru Staten kan undgå dylika utgifter, att icke stillatigande låta dem förökas.
För öfrigt är det äfven en annan utgift, som har samma orsak, ehuru den icke hör till ifrågavar. anslag, nemi. den ganska betydliga kostnad, som åtgår till resekostnad med dagtraetamenten för extra-domare, hvilken äfven årligen ökas. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Jag förenar mig alldeles med StatsUtsk. i fråga om concentration af allt hvad till fångvården hör.
Efter denna concentration i andra instansen, måste denna, nemi.
Fångstyrelsen, och allt hvad till fångväsendet hör, lyda under Just.Stätsministern.
— Omfattande åsigt af själavården i fängelserna tillhör läroståndet och de embetsmän, som fångvården handlagt.
Mig må dock den önskan vara tillständig, att denna maktpåliggande och högst mödosamma själavård må blifva retribuerad i förhållande till kallets besvärlighet och vigt.
Med denna vigt menar jag sist den af fångpredikningar på sönocli högtidsdagar, och af de till döden dömde fångarnes beredelse.
Utan misskännande af dessa åtgärders värde, menar jag främst förbättringen af de till fängelse på viss lid dömda fångar.
Detta är ju det som hufvudsakligast afses med civilisationens samtliga nya fånganstalter.
Men detta är ju 'för fängelsepresten hvarje dag sig förnyande möda.
Det till fordras, jemte nitet, en speciel fallenhet.
Men enär äfven erfarenhet bildar den rätta fängelsepresten, bör lian så aflo— näs, alt lian icke tvingas att söka annan lägenhet och alt lian kan längre tid lemnäs vid sin befattning, utan att lian derigenom straffas för sin högre skicklighet.
Jag märker nu alt jag redan sträckt mitt yttrande längre än till den punkt, som blifvit till discussion föredragen, och hemställer till HrLandtm., huruvida det är lämpligt att jag nu yttrar mig om de följande punkterna eller inskränker mig till hvad jag redan anfört ronde punkterna a, b och c. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Ståndet beslutat att punktvis discutera detta utlåt., lämpligast vore, 0111 Gr. Löwenhjelm uppskjöte med det återstående af sitt yttrande till föredragnm af de punkter, hvilka det egentligen rörde.
Hr Sa n d e 1 h j e
I m, P a u I:
I anledn. af den discussion, sorn här förevarit, föranledd af Hr Ribbings uppgift , alt häktande i allmänhet och alltför ofta skulle ske för mindre brott, får jag äran upplysa, att jag väl ej föreställer mig, att Konungens Bef:h:de någonsin sjelfve förordna om häktande för sådana brott, som snatteri, skogsåverkan o. d. ; men att det någon gäng kan hända kronobetjeningen, på angifvelse om sådana brott, och isynnerhet 0111 angifvelsen rubricerar brottet gröfre än det verkligen varit.
Likväl liar jag funnit, att dessa händelser äro särdeles sällsynta, åtminstone inom det ian, jag har äran förestå.
Dessa misstag, Den 15 Maj f. m om de någon gång förekomma, verka således föga till ökande af fångkostnaderna för statsverket, men så vidt de konna förekommas, bör det ske, — det medgifves.
Jag skulle likväl tro, alt det här framställda förhållandet icke lämpligen kan föranleda någon anmälan hos K. M. , eller anhållan om förständigande till Konungens Bef:h:de att tillse lagarnas tillämpning, som i alla fall ej bör underlåtas, och jag yttrar denna tanke äfven med stöd deraf, alt jag funnit, det ilera motioner, som äro under andia Utsk:s behandling, blifvit väckta om revision af brottmåls-lagarna, i det afseende, att de häktades antal i allmänhet skulle kunna minskas.
Jag anhåller , att hvad jag nu baft äran anföra måtte få åtfölja återremissen lill StatsUtskottet.
Just i den uppgift, den siste värde falaren lemnat, att Konungens Bef:h:de sjelfve icke närmare bestämma, huru med häktande bör förhållas, tror jag ligga ett stöd för min molion, åsyftande mera uppmärksamhet å Konungens Bef:h:des sida, till förekommande af de missbruk, som den värde talaren uppgifvit vara särdeles sällsynta i det län lian styr. lista punkten.
Litt. b. Gr. Mörner:
StatsUtsk. har visserligen förklarat, att inseendet öfver fångvården måtte åt en enda auctoritet öfverlemnas, och detta har, så vidt jag vet, alltid varit förhållandet, ty styrelsen öfver fängelser och allmänna arbetsinrättningar i Riket har, alltsedan den inrättades, haft detta inseende; men Utsk. har ingalunda motiverat det sednare mom.
, hvaruti Utsk. anser, att fördelning af anslaget bör framdeles öfverlemnns åt styrelsen öfver fängelserna och arbetsinrättningarna.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå att såvida meningen är, att denna öfvertygelse skall fastställa alla utbetalningar, sorn af Konungens Bef:h:de befinnas nödvändiga, dels för fångarnes underhåll , dels för klädespersedlar med hvad mera en fånge behöfver, så kan jag icke fatta, att dermed vore förenad någon särdeles vinst.
Den oerhörda correspondance, sorn skulle fordras emellan fångstyrelsen och länsstyrelserna, älven då blott fråga vore om ett par trädskor, en skjorta, en halsduk, skulle förorsaka ett oändligt, besvär.
Jag tror, att länsstyrelserna gå tillväga med all möjlig sparsamhet, och hos mig får ingen fånge någon slags persedel, utan alt jag dertill lemnat mitt bifall, hvarföre, och då jag tror att sä tillgår öfverallt, jag icke ser, att någon olägenhet uppstår deraf, att landshöfdingarne hädanefter, som hittills, hafva denna befattning, hvilken de ovillkorligen måste hafva, om ej fångarne skola både svälta och frysa ihjäl, innan svar ifrån öfverstyrelsen hinner ankomma, huruvida den eller den persedeln får anordnas.
Jag yrkar således, att samma förhållande, som hittills, må äga rum i hvad angår anslaget lill fångarnes underhåll.
6jo Den |5 Maj f. m.
Det liar redan af Gr.
Löwenhjelm blifvit i förväg, i afseende pä denna punkt, yttradt, att lian ansåg fångvården böra tillhöra Just.Statsministerns departement.
Det öfverlemnar jag till den stadga, som i afseende på ärendenas fördelning emellan departeinentena kommer alt af K.
M. utfärdas; men i afseende på sjelfva den nu förevar. saken, får jag fästa uppmärksamhet derpå, alt Utsk. icke gjort sig reda för hvad Utsk. bär föreslagit.
Den siste värde talaren har ganska riktigt anmärkt, att det icke går an, att Fångstyrelsen skulle bestämma utgifterna för länshäktena i Riket, emedan dessa utgifter böra ögonblickligen vid förefallande behof anordnas och i räkenskaperna iakttagas.
Redovisningen deremot bör tillhöra öfverstyrelsen öfver fängelserna, och kan visserligen, der så nödigt skulle pröfvas, föredragas K. M. i Statsrådet; men för min del anser jag redovisningen i detta afseende, som i och för andra utgifter, böra ske i vanlig ordning; men nödvändigt och alldeles ovillkorligt nödigt är, alt Konungens Bef:h:de i deras Jan af under hand häfvande medel förskjuta hvad till fangarnes underhåll, beklädnad, transporter, reparationer i häktena m. m. erfordras.
I annan händelse skulle de vådligaste oordningar kunna uppslå, och långsamhet i fråga om fångars transporterande förorsakas; i följd hvaraf icke allenast ökade kostnader skulle uppkomma, utan äfven rättvisan komma att blifva haltande i afseende på brottmålsundersökningen.
Jag begär återremiss af betänk och att Utsk. måtte uteslu'a sin hemställan om lind. anhållan hos K. M., rörtde förvaltningen af anslagen, på det att dermed måtte gå hädanefter som hittills.
Det finnes ingen summa, sorn bestämdt för hvarje län kati anslås, ulan anslaget måste såsom hittills vara eli förslagsanslag, hvilket utgår med det belopp , sorn erfordras, och ingenting derutöfver.
Skulle något mera någorstädes anvisas , blir sådant beroende på anmärkn.
, sorn bör föranleda till ansvar för den, som dertill varit vållande.
Leijonhufvud, Abrah :
Jag anhåller till en början om ursiigt, för det jag möjligen i en omständighet kan komma att yttra detsamma, som jag tror Frih.
Cederstiöm åsyftade, men jag fattade icke rätt hvad han sade.
Det är i anledn. af Gr.
Mörners framställning, som jag ber den värde Grefven fästa sin uppmärksamhet dervid, att den fråga han framställde icke är densamma, som den Utsk. behandlat.
Så vidt jag förstår, har Utsk. icke blandat sig i länsstyrelsens administration.
Det är icke egentligen de s. k. förvaringshäktena i länen, utan straffängelserna, hvarom här är fråga, och jemväl revisorerne yttrat sig.
Jag tror icke, att Fångstyrelsen har någon direct befattning med länshäktena, så vidt fråga icke är om det allmänna inseendet, men detaljerna höra icke dit.
För öfrigt är det endast ekonomien i •orrect.-fängelserna och fästningarna, hvarom man Den 15 Maj f. en. hill' velat tala.
Jag anhåller att få uppläsa det moment i levisorernes berättelse, sorn omlörmäler detta ämne, oell på hvilket jag tror att StatsTJtsk. grundat sin framställning.
Del är något mera motiveradt, än Ulskts betänk., hvarom jag tror att hvar och en kunnat få tillräcklig upplysning, ilai! han gjort sig mödan ali genomögna pag.
164 af revisorernes berättelse.
Der säges: ”Af Fångstyrelsens hufvudböcker kan ej inhemtas totalbeloppet, som från statsanslaget till fångars skjuts, underhåll, medicamenter m. m. eller i öfrigt utgår, lill vidmakthållande af de inrättningar, hvilka hufvudsakligen lyda under K. styrelsen, emedan dess befattning ej omfattar den egentliga fångvården i sin helhet. K. M:s nåd. propos. den 28 Oct. i83o innehåller nemi. att K.
Fångstyrelsen bör besörja den ekonomiska förvaltningen vid fäslningsfängelserna, med undantag af Carlskrona, hvartill räknas bekostande af fångarnes beklädnad, sängkläder, sjukvård, ved- och lysningsämnen , mat- och dryckeskärl, nödiga reparationer samt åtskilliga mindre utgifter, men deremot det egentliga underhållet eller förplägningen fortfarande bestridas af K. M:s Bef:h:de.
Af samma nåd. bref inhemtas jemväl, att K.
Fångstyrelsen, som fästat uppmärksamhet å det ändamålsenliga uti en odelad förvaltning, hvad fångvården angår, i und. afgifvit förslag i afseende på dispositionssältet Öfver de medel, som till fästningsfångars underhåll utgå från landt* ränterierna, samt att K.
M. förklarat sig vilja framdeles i detta ämne meddela nåd. beslut.”
Af denna sista mening tror jag, att så väl revisorerne som Utsk. haft en skälig anledn. att framställa frågan.
Vidare förekommer: ”Opinionen har i sednare tider olika uttalat sig i frågorna om fångvården och dess följder, betraktade i den omfattande betydelsen såsom straffanstalt, såsom correct.-inrältn., såsom fa
It igvårdsanslalt och ändtligen såsom en mätare öfver förhållandena med brottmåls-lagstiftningen och straffbestämmelserna ; och då möjligen snart nog fråga torde väckas om förändringar i vissa delar af fattigvårds-systemet, synes det icke vara lämpligt att här tillstyrka partiella eller tillfälliga jemkningar derutinnan; önskande dock revisorerne, att R.
.St., vid deras blifvande sammanträde, ville i und. uttrycka den öfvertygelse, att fångvårds-öfverinseendet icke borde vara fördeladt emellan olika auetoriteter, samt att denna vigtiga angelägenhet således må ytterligare komma under nåd. pröfning.
Jag tillåter mig att yrka tillämpning af denna sats, eftersom jag erkänner mig hufvudsakligen hafva varit motionär i denna fråga hos revisorerna; och då jag tror, att Gr.
Mörner och jag länka lika i det fallet, att fråga härvid ej bör uppstå om någon inblandning i Konungens Bef:h:des befattning med länshäktena, utan här endast afses de allmänna correct.- och straff-fängelserna, ser jag icke, att Grefven behöfver yrka återremiss, såvida icke i sjelfva framställningssättet ligger något, som kan föranleda återremiss.
D e u i5 M a j f. tu.
Hr Sandelhielm:
Såvida, enl. hvad den siste värde talaren antagit, meningen endast är, att arbets- och correct.- inrättn:r skulle vara under delta inom. inbegripna, kan jag icke hafva något att deremot erinra, emedan sådana inrältmr icke finnas i det län , der jag är landshöfding.
Det synes dock, som detta mom. kunde tagas i en vidsträcktare betydelse, och det har dels en riktning, sorn icke later verkställa sig och dels en annan, som omöjligen kan leda till någon verkställighet.
Anslaget till fångars vård och underhåll är ett förslagsanslag, som, enl. nu gällande förfaltn:r, af Konungens Bef:h:de får disponeras af underhand hafvande medel, hvilket är nödvändigt.
Konungens Bef:h:de måste, hvar och en i sitt län, hafva den speciella tillsynen öfver hushållningen och anordningen af medlen, samt uppgörandet af räkningar, Hvilka betalas af anslaget.
Dermed kan en öfver-fångstyrelse, huru den än organiseras, icke specielt befatta sig.
Såsom den nu är organiserad, låter det alldeles icke göra sig; men ingenting hindrar, att redovisningen öfver fångväsendet i landsorterna sammandrages i en gemensam hufvudbok med redovisningen öfver den allmänna fångvården.
Är blott detta ändamålet med Utskrs framställning, så möter dervid intet hinder.
Jag tror dock icke, att detta mom. behöfver, såsom Utsk. föreslagit, särskildt hos K. M. framställas, emedan man vet, att många frågor äro väckta om ändring i förvaltningen af correct.- och straffinrättn:na.
— Jag förenar mig således med de talare, som begärt återrémiss.
Olika förhållanden göra olika åsigter.
Jag för min del tror icke, att då på samma ställe finnes så väl Jänsfängelse, som correct.- och arbetsfängelse, tvänne olika redovisningar, hvilkas åtskiljande skulle göra mycket besvär, böra upprättas, då de utgå från samma håll.
Jag har således ansett, att Utskrs förslag, att hos K. M. i und. anhålla, att K. M. ville, under Fångstyrelsens uppsigt, förena dessa redovisningar och förvaltningen' af anslagen för fängelserna, kunde lända till en förmån för det hela samt för enskilda auctoriteter.
Jag kan, i följd deraf, icke annat än önska, att hvad Utsk. i detta afseende tillstyrkt måtte af K. St. bifallas.
Det är i anledn. af den upplysning Frih.
Leijonhufvud lemnat, som jag begärt att få yttra mig.
Sedan Hr Frih:n upplyst eller uppläst hvad R.
St:s revisorer i denna fråga yttrat, torde jag blott få nämna, att det kan vara förlåtligt om jag fattat Utsk:s mening annorlunda , då sjelfva förslaget är helt och hållet omotiveradt; och jag har så mycket mer varit föranledd att tro meningen vara annan, än den Frih. Leijonhufvud angifvit, då slutmeningen i Utskts förslag omfattar fångväsendet i sin helhet.
Jag har således
Deu i5 ej f. m. 6,3 fattat meningen så, att den icke blott angick rle Läkten, der fästningsfångar finnas, utan häktena i allmänhet.
Skulle nu meningen vara den Frih.
Leijonhufvud uppgifvit, och som tyckes instämma med revisorernes berättelse, att bär endast afse sådana häkten, der fästningsfångar intagas; så skall jag icke yrka återremiss af betänk., blott ingen ändring sker i hvad sorn för närvar, är föreskrifvet i afseende på länshäktena i allmänhet.
Jag kan icke godkänna den siste talarens yttrande om meningen af hvad som är att hemta ur revisorernes berättelse; ty här måste de ord ensamt gälla, som finnas lili Utsk:s betänk.; och hvad Frih.
Leijonhufvud utur revisorernes berättelse, der fråga förekommer blott om arbets- och correelionshusen, bär anfört, hör icke till detta betänk.; ty bär hafva vi icke med annat att göra, än StatsUlskls tillstyrkande, hvilket icke är revisorernes, ulan tydligen innehållet';'-"att Konungens Bef:h:des hittills ägande befattning skall concentreras hos Fångstyrelsen, ined tilstyrkan: "alt hos K. M. i und. anhålla, det täcktes K.
M. vidtaga sådana åtgärder, i följd hvaraf förvaltningen af de anslag, som för fångväsendet i sin helhet erfordras, kan till K. styrelsen öfver fängelser och arbi-tsinrättn:r i Riket öfverlemnas;’’ således äfven hela förslagsanslaget för fångarnes transporterande, bevakningen inom länshäktena och underhåll m. m.; men Konungens Bef:h:de måste till allt detta förskjuta nödiga medel, utan föregångna anmälanden och erhållna anordningar från högre myndighet, om annars fångtransporter och brottmåls-undersökningar icke skola fördröjas , eiler de fångne genom svält förgöras m. na.
— Jag vidblifver således min anhållan 0111 återremiss.
Nauckhoff, Joli.
Äfven jag har ej kunnat finna annan mening i Ulsk:s förslag, än den Frih.
Cederström framställt; ty den är tydlig, då i betänk, endast omtalas Konungens Bef:h:de och de fängelser, som stå under deras öfverinseende.
Ilvad länshäktet i Carlskrona beträffar, så blifva de brister, som der förefinnas, anmälda af commendanten, och anordnas inga medel, innan vederbörlig besigtning till utrönande af behofvet försiggått.
Jag tror således icke, att Utsk. behöfver i delta fall tillstyrka R.
St. att ingå tilt K.
M. för att begära mera speciella föreskrifter än nu finnas.
1 afseende på ett fullkomligt öfverlemnande till Fångstyrelsen, att bestämma 0111 alla utgifter i detta hänseende, så skulle jag, på sätt Gr.
Posse tillstyrkt, vilja instämma i ett sådant förslag, såvida ingen annan åtgärd af Konungens Bef:h:de dervid korn i fråga, än att helt enkelt utbetala erforderliga medel lill den förvaltning, som af Fångstyielsen Liefve etablerad på hvarje ställe, der något fängelse funnes.
Det Liefve en stor lättnad för landscontoret 6 H. 85 Den i5 Ma j f. m. alt slippa liela detta besvär.
Men att bibehålla denna beliittning under landscontoret samt landshöfdingen , och derjemte lemna Fångstyrelsen inseendet deröfver, tror jag blott skulle leda till oreda.