Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Montgommerie, Guftaf: Oberedd att nu svara på, och än mer att vederlägga alla de invändningar jag mot all förmodan, hört framställas vid den af mig väckta motion, emedan jag trodde att hvarje mensklighetens vän , icke annat kunde än med mig dela lika tänkesätt, bör jag inskränka mig till några få anmärkningar, och i öfrigt helt och hållit instämma med hvad den sista värda Ledamoten både sakrikt och väl i ämnet yttrat, så att jag till och med anser mina motståndare deraf vara vederlagde.
För min person får jag förklara, att jag häldre vill svälta än grunda mitt lifsuppehälle och än mindre min förmögenhet på sådana actier.
Hvad Friherre Nauckhoff* anmärkning vidkommer, att jag med för svarta färgor skall afmålat min tafla, får jag försäkra att jag tror mig aldrig kunna med nog svarta färgar afmåla hvad som Hr stridande mot mensklighet och samvete.
På lika skäl anser jag den tid af 60 timmar, som Friherre Lagerbjelke behagat medgifva de strandade till användande, för att hjelpa sig sjelfva, för mycket otiliräckelige, äfven Den 17 Februnrii.
55i om denne tid skulle fördubblas.
Jag tror deremot att det både vore rättvist och billigt att, om octroyen skall qvarstå, de olycklige må; äga rättighet att, så lange de kunna och vilja, sörja för sin bergning, och först sedan de uppgifvit allt hopp, borde Dykeriets åtgärder och dyrköpte hjelp-anstalt vidtaga.
Om något vidare anmärkningsvärdt skulle mot min motion anföras, skall jag framdeles hafva äran grundligare derå svara.
Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel, uppi läste följande:
(Se Bilagan N:o 11.) ^ Grefve Lövenhjelm, Carl Axeli En af de sista talarne Herr von Hartmansdorff har yrkat att om någon inkomst af Dykeri-Intättningen kunde dragas, den, efter octroyens slut, ostridigt borde tillhöra det allmänna eller Staten.
Jag ger rättvisa åt den värde Ledamotens nit för ökandet af Statens inkomster, men jag tror att det vore en en ny theorie, att bygga dem på tillfälliga olyckor som drabba enskilt,, man.
Dykeri-inrättningen har i hela Europa varit agtad, för detsamma inrättning, i jemförelse med de fördelar den beredt de skeppsbrutne, minst prejat; och jag kan för min del ej anse inrättningen böra vara annorlunda än såsom enskild; emedan om Staten, efter Oc-troijens slut, skulle öfvertaga densamma, skulle alla dervid förekommande omkostnader aldrig med den säkerhet granskas och redogöras, sorn uu inför 55 2 Den 17 Februarii, ett privat bolag, och förlust således i stället Jör vinst uppstå, hvarförutan hufvudsakeligast det hinder dervid möter, att, i händelse af uppstådde tvistigheter emellan enskildta och Dykeri-Inrättningen, Staten korrmie att så till sågandes döma i egen sak.
Jag förenar inig med Friherre Lagerbjelke deruti, att någon ändring , i afseende på Dykeri-Inråttningen ej kan åga rum förrän vid Octroijens slut eller år 1827.
Onekeligen år inrättningen både nyttig och nödvändig för våra kuster, men ostridigt år det, att de reglementariska föreskrifterne för denna inrättning, enligt tidernas liberalitet, tarfva jemkningsr och välgörande förbättringar, hvarföre jag tror, att sådant borde öfverlemna åt sakkunnige måns granskning.
Endast för att besvara Herr Montgommeries anmärkning, att tiden af 60 timmar vore otillräcklig, tager jag mig friheten att uppehålla Ridderskapet och Adeln några ögonblick.
Jag har sagt, att Skeppare hafva 60 timmars tid på sig att sjelfve rädda fartyg och last.
Efter den tiden kunna Skeppare, åtminstone högst sällan, hjelpa sig sjelfve utan biträde af Dykeriet.
Herr Mannerhjerta har uti sitt uppläste anförande i ämnet, tydeligen upplyst, att frågan icke alltid endast rörer de sk‘ppsbrutne, utan deremot som oftast assuradeurerne och således tredje mans rått.
Åt sådan anledning kan jag ej annat finna, ån att Dykeri-Inrättningen år både nödig och nyt - Den 17 Fehr unni. 555 tig , faslän Sfven jag anser att reglementet år i behof at flere modificationer.
Jag utbeder mig att ytterligare i detta ämne få anföra något, som jag dels glömde förra gången, och som jag dels lått anledning till af de talare, hvilka sedermera yttrat sig.
Således bör jag till exempel anmärka att utländska Skeppare ej få utom sin besättning, använda annan främmande hjelp ån Dykeriets.
En värd Ledamot har sagt, att Dykeri-Compagniet voreagtadt af Utlänningar; och jag medgifver att så år, till den grad att de agta sig får våra kuster.
Under flere års vistande i Norrige har jag erfarit, att Skeppare i storm, häldre söka detta lands, än våra hamnar, af fruktan för Dykeriet; att våra lotsar derigenom förlora både uti inkomst och öfning, till stor skada för vårt sjöväsende och för de näringar som draga nytta af Fartygs ankomst.
En annan Ledamot har sagt, att för bergningen af Kronans fartyg intet betalades till
Dykeriet; men om jag icke låst Författningen origtigt, så står der i Reglementets 11 §. attén billig ersättning för bevisliga omkostnader, eller en skålig bårgarelön , ehuru inga procent af Skepp och laddning skall betalas både för Kronans fartyg och hennes fiendtliga priser.
En talare har anfört, att Dykeri-inråttningen ledde sitt ursprung från Carl XI, den store Konungs regering, då Sverige fick den inre organisation, som ännu till stor del består.
Men äfven hans styrelse hade siri skuggsida.
I hans tid dömdes man till döden och brändes för trulldom, hvil - 55i Den 17 Februarii* fea håndelser förmodeligen icke kunna ursågtas dermed, att de tilldrogo sig under hans spira.
En annan talare har yrkat, att man ej borde grunda Statens inkomster på enskildtas olyckor.
Det har jag icke hejler velat j utan påstått att man borde nedsätta afgifterna, så att intet öfverskott blef; men om det likväl hände, att man borde använda det till understöd för andra olyckliga i dylik belägenhet.
I alla fall, om man såsom Dykeriet, kan grunda enskildt vinst på medmenniskors olyckor: så bör man äfven kunna bygga allmän vinst derpå.
Gåfve ej inrättningen någon vinst, så skulle man utan tvifvel icke så ifrigt förfågta henne, och delågarne skulle då förmodeligen hafva längesedan öfverlemnat åt regeringen, att sköta den, det bästa hon kunnat.
Samma talare har äfven yttrat, att om Dykeri Inrättningen blef Statens, skulle domare blifva jåfviga att befatta sig med de tvister, som så ofta förekomma mellan den samma och enskilta.
Men af detta skäl uppstår intet hinder för inrättningens upphörande, att vara ett enskildt bolags.
Rätts-tvister emellan Kronan och enskildta förefalla dageligen, och pröfvas af Domstolarne utan olägenhet; och sådane håndelser äro bland dem sorn aldrig kunna förekommas.
En annan Ledamot har sagt, att om någon förlorade på Dykeriet, så vore det ej den skeppsbrutne, utan redare och assuradeurer.
Det år detsamma hvem som förlorar , om någon gör det, emedan hvars och ens rått till sin egendom år lika god.
Dykeri-Inrättningen 3 ehuru allmän för he - Den 17 Februarii. 555 la riket, nu, var det ej fordom.
Carl XI begagnade utlänningar dertill , såsom en Herr Coberten , om mitt minne ej felar, emedan man inom riket saknade nödiga
Dykeri machiner och kunskap om deras rätta begagnande.
Flera Städer i Bottniska Viken voro undantagna från
Dykeriet ända till början af nuvarande Octroij 1802, och Staden Malmö år det ännu
På samma sått synes hvarje strandägare för sitt område kunna göra anspråk.
I Finland har, efter dess skiljande från Sverige , Dykeri-Inråttningen blifvit upphåfven; oell man har deraf befunnit sig ganska vål.
Sorn saken angår antingen en allmän inkomst eller pålaga , synes remissen böra ske, antingen till Stats- eller Beviilnings-Utskottet.
Herr Montgommerie> 60 timmar anser jag så mycket hålldre otillråckeliga, som sjelfva stormen kan fortfara denna tid och kanske lång-r re.
Föröfrigt har Herr von Hartmansdorff så fullkomligt utredt åmnet, att jag icke ken be. tvifla, det ju Dykeriet antingen helt och hållit bör upphöra, eller åtminstone till dess lagar och reglementen helt och hållet förändras.
Friherre von Stedingk, Victor:
Då jag hört flera vårda Ledamöter hår tala för och emot Dykeri Inrättningens upphåfvande, torde jag endast få erindra, att den är grundad på privata personers fonder, hvadan jag tror att någon förändring i samma inrättning icke kan äga rum förr ån vid Octroijens slut.
Friherre Anclar$vårdi Carl Henric:
Jag 556 Den 17 Februarii. ämnar ej ingå uti någon undersökning eller vederläggning af ämnet; men då under discussionen ett yttrande af Herr Montgommerie bli ( vit fält, som synes mig böra rättas, skall jag utbedja mig få göra det.
Han har synts vilja gifva en syftning al mindre moralité, åt ägare af DykeriActier, emedan han sagt, att han hellre ville svälta, ån grunda sitt lifsuppehälle och ån mindre sin förmögenhet på inkomst af dylika adier; jag år öfvertygad, att Herr Monfgommerie misstagit sig om syftningen, och att han ej så tånkt.
Emot de aktningsvärde personer, som högsta inagten inbjöd eller tilldelade actier ■vid inrättningens stiftande, tror jag ej det år skål att framkasta sådana förebråelser sorn de, hvilka blifvit af Herr Montgommerie gjorde, dock vill jag ingalunda bestrida hans egen smak, att hellre vilja svälta ihjäl, ån lefva pä de inkomster Dykeriactier kunna inbringa.
Till rättande af ett misstag, som synes hafva uppkommit, vill jag blott hafva äran upplysa, att det aldrig varit min mening, att genom skeende förändringar med Dykeriet, kränka närvarande enskildta innehafvares rått.
Ända till 1827 års slut, bör allt förblifva som det hittills varit; men då inträder åter Statens rått; och emedan det sker mellan denna och nästa Lagtima Riksdag, har jag ansett Riksens HÖgloflige
Ständer böra yttra deras mening innan det vore för sent.
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att så vål Herr Montgommeries ofvan - toen 17 Februarii, berörde Memoria], som de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf, nu afgifne yttranden måtte, enligt 89 §.
RegeringsFormen, till Allmänna Besvärs- och Oecouomie- Utskottet remitteras.
Vid förnyad föredragning af Herr von Qvantens, Carl, den 6 dennes på bordet lagde Memorial, om en förändring i 24 §. af RiddarbusOrdningen, blef samma Memorial till RiddarhusUtskottet remitteradt.
Föredrogs å nyo Herr Heijkenslcjölds, Ludvig
Detloff, den 12 dennes eftermiddagen på bordet lagde motion, angående anmodan till Bevillningsutskottet, att föreslå den summa, hvilken Utskottet, med afseende på landets förmåga och nåringarnes tillstånd, ansåg kunna såsom Bevillning af Riket årligen utgöras intill nästkommande Riksdag.
Herr Tham, Wollrath * Den upplysning, som Herr Heijkensköld af BevillningsUtskottet önskat, år väl ej i Grundlagarne förbjuden, men då de dertill ej eller gifva någon anledning, får jag fråga om ett sådant praejudicat vore nyttigt.
Efter min tanka kråfver ej behofvet någon sådan upplysning, emedan Rikets Ständer på en gång och ej partieit äga granska StatsUtskottets 553 Deri 17 Februarii, förslag, samt dervid bedöma och bifalla de oumgångliga, men afslå de, som kunna undvikas.
Ständer äga jämväl tillgång till samma upplysningar, som Bevillnings-Utskottet, och ehuru jag år Ledamot af sistnämnde
Utskott och på intet vis vill undandraga mig frågans handläggning i Utskottet, om den dit blifver remitterad, tror jag likväl, att de upplysningar, hvilka RevillningsUtskottet, i anledning af Herr Heijkenskölds motion, skulle komma att Rikets Ständer meddela, endast voro gissningsvis grundade, och derföre anser jag att ptsejudicatet vore farligt, emedan det vore tänkbart, att BevillningsUtskottet möjligen kunde uppgöra en större
Bevillningssumma ån sorni oundvikligen fordrades och hvarigenom landets innevånare, i händelse af krig, ej voro i tillfälle att utgöra de såsom en följd deraf nödiga utlagor, hvilka i djup fred utan tunga och svårighet kunna utgå.
Jag får i följd häraf hemställa om icke Herr HeijkenskjÖlds motion må förfalla.
Herr Nordenankar, Guataf, anförde skriftligen:
Grefve Posse, Carl Hinric:
Sedan både Herr Tham och Herr Nordenankar ganska fullständigt utveckladt mina tankar i ämnet, får jag blott tillägga, att jag af ett särskildt skål ej tror det vara möjligt för BevillningsUtskottet att med framgång meddela de upplysningar i Den 17 Februarii. sh frågan, som Herr Heijkenskjöld åsyftat.
Jag anser att först bör afgöras hvilketdera Statshushållningssystern sorn bör följas.
Om samma system som från 181 3 , 1 815 och 1818 årens Riksdagar hittills följts, längre blifver gällande, är det ej möjligt, att beräkna den progressift tilltagande fattigdom och uselhet som deraf blifver en följd.
Jag betalar nu till Staten nära 2000 R:dr Banco, men vilie hellre betala dubbelt, om lika liflig handel och rörelse kunde åstadkommas i landet sorn år 181a, än hälften mindre, med bibehållande af det nu gällande olycksaliga systemet.
Jag förenar mig derföre med Herr Tham och Herr Nordenankar, samt anser det vara onödigt besvära BevillningsUtskottet med ett ämne, sorn det ej kan med säkerhet upplysa.
Herr Heijkenskjöld, laudvig Detlof, upplåste följande; (Se Bilagan N:o 10.)
I anseende till det af Herr Tham omtalade prasjudicat, vill jag blott upplysa, att det verkligen har passerat vid 1800 års Riksdag; men jag vill hoppas, att de obehagligheter, som då intiäflhde, icke nu måtte komma att äga rum.
Friherre Cederström, Jacob: Den af Hr Heijkenskjöld väckte motion, år af en allmän beskaffenhet, hvaröfver Ståndet ej genast må besluta förrän den förut är vorden till Yeder - 56o Deri 17 Februarii, hörligt Utskott remitterad och derifrån återkommen ; och då 62 §.
RegeringsFormen stadgar, att, sedan StatsVerkets behof blifvit af Statsutskottet uppgifne och af Riksens Ständer pröfvade, det ankommer på Riksens Ständer, att en deremot svarande Bevillning sig åtaga, lärer det icke blifva svårt för BevillningsUtskottet att besvara Herr Heijkenskjölds Memorial.
Hvad åter Herr Heijkenskjölds begäran betråffir, att Ridderskapet och Adeln skulle ålägga BevillningsUtskottet att inkomma med den af honom begärda uppgift, så bestrider jag det, utan må remissen blifva att anse såsom Herr Heijkenskjölds ©nskildta önskan, hvaruppå Ridderskapet och Adeln icke fästat afseende.
Herr Thami I anledning af Herr Heijkenskjölds anmärkning, det jag skall sagdt, att dess motion vore mot Grundlagen stridande, får jag förklara, att jag alldeles icke så yttrat mig, utan endast, att de upplysningar Herr Heijkenskjöld äskat väl icke åro i Grundlagarne förbjudne, men ej heller enlige med deras anda, hvarföre jag ock trott att det vöre ett farligt prsejudicat, emedan hokstafven i Grundlagarne böra för oss vara en helgedom.
Herr Heijkenskjöld har förment, att det skulle vara af särdeles nytta att af BevillningsUtskottet få veta ungefärliga beloppet af den summa, som vore at£ påräkna af Tull och andia Bevillningstiflar; roen då nämnde Utskott, åtminstone hvad angå Tullinkomsterne, icke kan förr ån mot Riksdagens slut sådant utreda, kan jag ej annat åo för - Den 11 Februarii.
S6rnya min hemställan, det frågan må förfalla,' såsom ej medförande någon nytta och ej eller af behofvet påkallad.
Jag förenar mig med de Herrar, hvilka bestridt Herr Heijkenskjölds motion, och det är af den orsak, att jag tror det vara en physiäk omöjlighet för Bevill— ningsUtskottet att utföra det uppdrag, hvaråt motionen syftar^ för att styrka min sats, torde mig tillåtas något localisera ämnet, och då förekommer, när ordningen inom Bevillningsutskottet framkallar Götheborgs förmåga att utgöra Bevillning, huru ställningen varit, är och kati blifva.
För några år sedan steg Bevillningssumman af Staden till i5o, å 160,000 Riksdaler, nu utgör den knappt 5o,ooo, som ändå med möda utgå.
År 1817 fanns 4 millioners rörelse-capital, (inbegripet de t,5oo,ooo CanalActier, sorn i egenskap af hypotheker kunde förskaffa penningar).
Nu sedan förenämnde rörelse-eapi» tal är bortryckt, finnes ej mera penninge-till-j gång för de handlande, än den de uti Stockholms låne inrättningar med kostnad, tidspillan^ och till obetydligt belopp kunna erhålla.
Åt *817 funnos ett lästetal af Handelsskepp, stort circa 16,000, nu deremot endast 8,ooo, o. s. v. Skall nu Bevillnings-Utskottet, med afseende å de ändringar i handels-, näringsfrihets eller financiella vägar, som kunna vidtagas under denna Riksdag, och hvilka kraftigt skola verka på den af naturen för handel mest gynnande be - Ridd. o. dd> Prot. I, B, 36. 56a Den 17 Februarii. lägenhet, på förhand kunna bestämma hvad facultet Götheborg lemnar att utgöra en stör. re eller mindre Bevillning, måste trenne Provinser bero af Götheborgs ställning uti sina transactioner; samma omöjlighet att bestämma deras tillgångar framter sig äfven i följd af fö. regående.
Jag tror således, som förut är sagt,* att motionens ändamål är out förb art, och får’ yttra den önskan, att den, i fall af Herr Heijkenskjölds begifvande, måtte förfalla.
Herr Hjerta, Johan Gufiaf:
Jag beklagar, att Herr Heijkenskjölds motion skall på en gång vara så vigtig och så omöjlig, att nu sätta i verket j men jag tror att Högloflige Ridderskapet och Adeln bör fästa uppmärksamhet vid densamma.
Förhållandet år enligt våra Grundlagar sådant, att Riksens Ständers Statsutskott icke har någon skyldigket att uppgifva, eller någon rättighet att yttra, huruvida Statsbidragen åro för dryga och betungande.
Detta Utskott åligger allena granska, utreda och till Riksens Ständer uppgifva Stats- och RiksgäldsVerkens tillstånd, förvaltning och behof; och kan detta Utskott således ej ingå i någon afhandling om huruvida dessa behof åro så stora, att de icke kunna uppfyllas, så vida icke nya anslag komma i fråga.
BevillningsUtskottet åter består af 4S Ledamöter, utvalde, enligt föreskrift från olika orter och hvarje Lån.
Detta år förmodligen orsaken till Herr Heijkenskjölds begäran och dess öfvertygelse, att detta Utskott skulle kunna uppgifva den summa, som anses kunna i egenskap af Bevillning i Landet #rlåg - T) en 17 Februarii, 565 gas.
Men jag förenar mig med de Herrar, hvilka funnit det vara omöjligt att nu afgöra, ty grunderna för bevillningen måste förut vara afgjorde; man måste veta förut, hvartill nian kan påräkna tull och andra Bevillnings-fitlar; man måste slutligen veta, hvad angående Rikets penningeverk beslutas; med ett ord, man kan ej vänta ett tillfredsställande svar derom, och man kan ej enligt Grundlagarne fordra det.
Deremot anser jag frågan vara ganska nyttig; det måste nemligen vara af stor vigt för ett Folk, att dess Representanter vid begynnelsen af sina öfverlåggningar kunna yttra sig öfver, huruvida de förut erlagde skatter och bevillningnr öfverstiga Landets tillgångar: och då jag beder de Ledamöter, sorn härom vilja stadga deras öfvertygelse, att lemna deras uppmärksamhet till en afhandling af en Landsman, Herr Collin, i Lund, angående Stats-inkomSterne, tior jag mig böra till Herr Heijkenskjöld yttra det hopp jag åger, att lian begagnar den återstående tiden af denna Riksdag, att i den väg Grundlagen föreskritver, tillvägabringa ett beslut om ändring i 3i § Riksdagsordningen och 53 §.
RegeringsFormen , sorn berättigar och ålägger Bevillningsutskottet, att vid början af hvarje Riksdag häröfver yttra sig till Ständerne, och hvilket beslut, når det af vår milde Konung nästa Riksdag sanctioneras, skall för kommande tider bereda Svenska Folket väsentliga förmåner.
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 182g.
Tjugondefemte Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg3 i83i.
Thorsdagen den 21 Maji 182g.
Justeradés 6 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena dea 19 dennes f. och e. m. fattade beslut.
Herr Munck af Rosensköld, Eberhard Zacharias:
Då jag i Plenum den 19 dennes f. m. begärte, att BancoUtskottets sednaste
Betänkande rörande silfveruppköp, skulle få hvila på bordet, var det mig obekant, att åtski 11 ige anbud om contrakter för silfverköp redan till BancoFullmägtige ingått.
På det beslutet, rörande delta ärende, icke längre må fördröjas, får jag vördsamt hemställa, om icke BancoUtskottets berörde Betänkande nu kunde företagas lill pröfning, oaktadt början redan skett med StatsUtskottets Betänkanden, rörande HufvudTitlarne.
I anledning häraf företogs till pröfning BancoUtskottets den 9 dennes under N:o 42 afgifne, och den 11 derpåföljde på bordet lagde förnyade Betänkande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets un - 4 Den ai Maji f. m. der N:o 3i förut meddeldte Betänkande om ytterligare åtgärder för silfverköp, samt fortfarande Silfverinvexling.
Herr Bruncrona_, Gustaf Adolf} uppläste följande:
Jag har ej något hufvudsakligt att erinra emot BancoUtkottets
Betänkande rörande förstärkande af Bankens reela tillgångar.
Bifall dertill skall i siri mån bidraga till det ändamål man dermed sökt.
Jag har dock ej kunnat undgå anmärka åtskilligt vid uppställningen.
Då Utskottet i vissa delar frångått sitt förra yttrande, synes mig som
Utskottet bort närmare än som skett uppgifva de egentliga skäl, hvilka ligga till grund för dess förändrade tillstyrkande, helst ett Stånd bifallit det förra Betänkandet, och de anmärkningar, som till förändringen föranledt, varit många och i flere Stånd väckte.
Jag finner ej heller någon giltig orsak, hvarföre, då silfver genom uppköp fritt lefvereradt i Banken icke får öfverstiga 128 sk. och för invexlingen är fastställd enahanda maximipris, tiden för den förra åtgärden är obegränsad, men för den sednare inskränkt till den 3o nästkommande September.
Om någon skillnad härutinnan bort ega rum, hade den kanhända bort vara i omvändt förhållande.
Då åter denna skillnad blifvit gjord, synes mig, att Utskottet icke bort lemna utan uppmärksamhet den fråga jag väckt, huruvida silf - Den a t Maji f. m. 5 verlefverering utan förskott, ehuru grundad på afhandling, icke snarare må anses för vexling, än köp. Anledningen, hvarföre inköp och invexiing af guld icke denna gång likasom förr må ega rum, har jag ock svårt att inse.
Det vore slutligen att anmärka, att i Utskottets hemställan ej ingår, om medel till silfverköpen skola tagas af Bankens blifvande behållna inkomst, eller om nya sedlar utöfver närvarande circulationsbelopp dertill skola utgå.
Men sorn jag föreställer mig, att vid regleringen af Bankens förhållanden sådant framdeles kommer att observeras, torde all anmärkning på förhand i denna del förfalla, ehuru det icke skulle varit ur vägen, att Utskottet derom i dess Betänkande bestämdt antydt; och då den åtgärd Utskottet tillstyrkt, således icke kan vara annan än preliminär, erkänner jag ock, att de öfrige anmärkningar jag gjort, om än grundade, icke nödvändigt påkalla förändring i hvad Utskottet tillstyrkt, så vida icke, såsom ett tillägg, förbehåll skulle göras, att vid ofvanberörde framtida reglering vilkoren, liden och sättet, för köp och invexiing af ädla metaller närmare måga bestämmas.
Jag önskar i detta, som andra fall, för BancoFullmägtige bestämda och fullständiga föreskrifter.
Väl finner jag att dessa icke böra sträcka sig till en småaktig detail, hvarigenom BancoStyrelsens åtgärder 6 Den at Maji f. m. / . skulle förlamas, men ett alltför obegränsadt öfverlemnande till Fullmägtiges godtfinnande, ehuru smickrande detta förtroende för dem vore, torde icke heller vara i sin ordning, och skulle må hända kunna föranleda efter olika caracterer hos Fullmägtiges personal antingen till för stor försigtighet eller för stor vågsamhet.
En Instruction lika den BancoReglementet upptager, utgående från allmänna grunder, förmodar jag således icke lärer uteblifva till Fullmägtiges efterrättelse, sedan Riksdagen blifvit afslutad, dåde icke mera hafva tillfälle att i tvetydiga och betänkliga fall rådföra eller begära speciella föreskrifter af sina principaler* Herr Munck af Rosensköld:
Då BancoUtskoltets första Betänkande i ämnet förevar, tog jag mig friheten, att dervid göra åtskillige anmärkningar, af hvilka en besvarades af en Ledamot i BancoUtskottet dermed, att cursen uppgafs endast i December månad förlidet år hafva varit så låg, sorn 120 sk.
Jag ansåg lämpligast, att då icke gifva något svar härpå, emedan en Ledamot af BancoUtskottet, som dessutom är känd för sina djupa financiella kunskaper, borde känna förhållandet bättre än jag, som den tiden icke ens fanns i landet.
Jag kunde ej vänta, att Ridderskapet och Adelil skulle sätta mera förtroende till min uppgift, än den värde Ledamotens af Banco - Den 2:
Maji f. tu.
TJtskottet.