Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medger, att det ej är bra att organisera ett verk med två presidenter, men jag måste fästa uppmärksamheten derpå, att ett sådant förslag aldrig blifvit framstäldt af Utsk., utan just af Utskts vedersakare.
I Ulsk:s förslag säges endast, att begge Rikenas Statsministrar skola vara ledamöter, men der namnes hvarken alt den ene eller andre af dem skall vara ordför.; ty Utsk. har föreställt sig, att bestämmandet af ordför.platsen vore en sådan detalj, hvarmed Regertn ganska lätt skulle komma till rätta.
Således finner man att denna invändning afser ett förhållande, hvilket ej finnes i det förslag, som klandras.
[Ivad åter angår, att liela bidraget lill det embetsverk, som kommer att ersätta Convojcommissariatet, skulle upptagas i Svenska budgeten, så är detta en räkenskapsfrnga, hvilken jag anser vara af ganska liten vigt; ty om Sverige upplager i sin budget hela den gemensamma inkomsten och såsom ersättning räknar bland sina inkomster hvad Norrige lemnar, så blir resultatet detsamma.
Likväl vill jag med - Den io Februari f. ra. gifva, alt man framdeles, för större redighets skull, bör antaga elt annat beräkningssätt, och förändringen i denna del blifver då ganska lätt och skulle äfven möjligen kunna åstadkommas nu genast; men jag tror ej, att det har någon olägenhet med sig, att låta räkenskaperna tills vidare gå på del sätt, som Utsk. föreslagit.
En värd talare har ansett hufvudfrågan vara organisationen af ifrågavar. verk.
Jag (liber mig alt få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derå, att hufvudfrågan snarare bör anses vara den, huruvida Svenska folket skall för obestämda föremål till nästa riksdag skatta 5oo,ooo r:dr årligen, för att användas till handelns och sjöfartens befrämjande, d. v. s. om den summa af 200,000 r:dr, som redan finnes, skall ytterligare ökas med 5oo,ooo r:dr, hvarigenom en summa af 700,000 r:dr skulle komma att utgå till R.
St:s nästa sammanträde, såvida det ej skulle kunna åläggas Riksg.cont., sedan på stat blifvit uppförda alla slags utgifter för handeln och sjöfarten, att använda någon liten del af handels- och sjöfartsfonden.
Alt dervid måste möta svårigheter, dömmer jag deraf, att ehuru K.
M. har haft handels- och sjöfartsfonden till sin disposition, så har man ej funnit den behöfva användas till några andra åtgärder för handelns och sjöfartens bästa, än tillsättning af några nya consnler ; men i samma mån, sorn dessa nya consuler blifvit tillsatta, i samma mån minskas de ras göromål.
Utvägar tyckas ej saknas att kunna göra en omreglering af consulsdistricten.
Den största svårighet, som möter, under antagande af det förslag, som Hr Rosenblad framställt, ali alltid bibehålla det nu var. förhållandet, är att verkligen kunna tänka sig något sätt, huru den sålunda tillskapade fonden skulle kunna användas, och jag erkänner öppet, att om Ur Rosenblad, som visserligen äger djupa commerciella insigter, hade kunnat här nämna något enda sätt, hvarpå detta öfverskott af 700,000 rtdr skulle kunna användas, så skulle detta hafva verkat på min öfvertygelse.
Alt dessa blifvit använda, i brist på andra tillgångar, på föremål, som äro nyttiga för landet, såsom canal- och slussverksarbeten, finner jag hafva varit i öfverensstämmelse med R.
St:s framställningar; men då man vid denna riksdag måhända anvisar en summa af 2,000.000 r;dr, som kommer att användas till canalbyggnader och communicationens befrämjande inom landet, så kan jag i sanning ej tänka mig något sätt, hvarpå dessa penningar skola användas.
Jag anser visserligen, alt man bör anslå allt hvad som verkligen fordras för Statens behof, men alt till alldeles obestämda föremål anslå 700,000 r:dr, det måste jag säga, att jag ej anser vara en fullkomligt omtänksam behandlingafStatens angelägenheter.
Sprengtporten har beräknat en besparing af 730,000 rtdr till nästa riksdag å Convojcommissariatets tillgångar, ifall nuvar. reglering fortfar, och Den 10 Februari f. m. likväl har Frih:n icke längesedan erklint, att de too,ooo r:dr, hvilka han beräknat såsom årlig besparing, utgå.
Då försvinner ju den behållning, Frihtn uppgifvit.
Jag utgår ifrån den förutsättning, alt K.
M:s beslut äger bestånd ; Frih.
Sprengtporten måste förutsätta motsatsen.
Påståendet att en del af denna beskattning skulle, såsom Frih.
Sprengtporten sagt, onödigtvis trycka Svenska folket intill nästa riksdag, synes mig redan vara vederlagd med hvad jag förut anfört.
Jag fortfar att anhålla örn den propos., som [Jr .Nordensköld yrkat.
För att undanrödja allt missförstånd af mina åsigter i ämnet, anhåller jag, med anledn. af Frih.
Sprengtportens sista yttrande och under åberopande af hvad jag anförde, då frågan förra gången förevar, få nämna att orsaken hvarför jag nu oinskränkt instämt i det förslag, som Hr Nordensköld afgifvit, alt låta förhållandena i afseende på Convojcommissariatet orubbade förblifva sådana, som de nu förefinnas, är den, att jag ansåg, att den förändring, som nu åsyftas, ej borde verkställas förrän de unionella förhållandena emellan de begge förenade Rikena i lagenlig väg blifvit afgjorda, synnerligen då man känner att en comité' i sådant afseende är nedsatt.
När delta en gång är gjordt, lärer K.
M. framlägga både för Sveriges Ständer oell Norriges Storthing ett förslag, som kan tillfredsställa begge Rikenas anspråk.
Då skall jag gerna instämma i borttagandet af den förmenta oredan deruti, att samma embetsverk behandlar Sveriges och hela Skandinaviens ärenden, om äfven denna oreda ej är så stor, som den skulle vara, i händelse begge Rikenas Riksförsamlingar beslöto olika om en och samma sak.
Samma orsaker, jemte det kända förhållande att en af de betydligaste dispositioner af handels- och sjöfartsfonden vid denna riksdag blifvit underkastad en juridisk pröfning, som : förekommer eller åtminstone försvårar denna frågas upptagande till öfverläggning af RiksSt:n, göra äfven att jag anser, att man säkrast kan öfverlemna till kommande Ständer att besluta öfver de behållningar, som vid denna frågas slutliga utredning och styrelsens förändrade organisation kunna uppkomma för Sverige.
När detta skett, så tror jag att Sveriges
Ständer kunna tinna utvägar att till förmån för de Svenska näringarna begagna de öfverskott, som finnäs vid nästa riksdag, äfven ora de ej skulle vara så stora, som Frih.
Sprengtporten uppgifvit.
Det förundrar mig, alt Hr von Hartmansdorff, som har betänk, i handen, kunnat begå ett sådant misstag i beräkningen, som han gjort.
Calculen är ganska enkel.
Sedan alla handels- och sjöfartsfondens utgifter blifvit afräknade och uppförda i riksstaten, återslå af fondens inkomster 107,474 1-:dr 4° s^-> hvilken summa StatsUlsk. beräknat alt öka statsverkets inkomster, då der - D e ti io Februari f. m. .43 emot de dispositioner, som K.
M. redan intill nästa riksdag å denna fond anvisat, af StatsUtsk. blifvit räknade till behållningar, utgörande en summa af 600,000 r:dr, enligt den calcul, sorn finnes i Utsk:s betänk, och kan af en livar controlleras.
Jag anhåller endast att få uppta ga några amnärknlr, som blifvit gjorda.
Kanske har R. o. Ad. så mycket följt med ärendena, att de observerat, att om äfven Norrmannen såsom nation och individ är redlig och aktningsvärd, så är han likväl nationell något tyckmycken.
Till följe deraf tror jag att Regerin verkligen skulle få svårt att genomdrifva Norriges billiga deltagande i handels- och sjöfartsfonden, 0111 Ständerne upptaga och afhandla Norriges deltagande och antaga deras tillskott som ingående i Sveriges budget.
En ledamot har funnit fel deruti, att jag ej ansåg lämpligt att begagna begge nationernas lästetal såsom en lämplig norm för båda nationernas deltagande i handels- och sjöfartsfonden.
Delta fägnar mig mycket, jag är glad att höra något annat omtalas än den absoluta likbeten.
Om likväl lästetalet som delningsnorm torde anses för mycket, skall man snarare anse min, eller folkmängden, tagen sorn princip för delningen, för så myckel både riktigare och lämpligare.
Jag ber R. o. Ad. komma ihåg, huru svårt det är för Regenn att för hvarje, äfven smärre behof, gå lill credilivet och öppna detsamma; jag fruktar att i sådant fall Statsråden vid hvarje kommande riksdag skulle ställas till rälla enligt 106 och 107 §§:na Reg.F:n.
Jag tror det sålunda vara lämpligare att lill Regerius disposition lemna penningar till skyddande af de begge Rikenas handelsförhållanden.
Man har funnit fel deruti, att handels- och sjöfartsfonden blifvit emplojerad till rent Svenska utgifter, men detta har skett enligt förra Ständers beslut; penningar skola nu tagas någorstädes, blott så att det fortsatt sker på handels- och sjöfartsfonden, som således bör bibehållas vid sina hittills ägande intrader.
— Man bar sagt, alt man kunde minska consulernes på Barbariska kusten löner.
Hr Rosenblad har väl besvarat detta; jag vill endast tillägga, att om vår flagga vunne mycken credit på Medelhafvet, så skulle lätteligen hända, att, om man tillställde att från något af dessa, ännu alltid till sjöröfveri böjda nästen något Svenskt handelsfartyg uppbringades, ingen utländsk consul då stod lill reds att afhjelpa saken och bidraga lill vår flaggas helgd, men hellre hjelpa att discreditera den.
Det är derföre nödvändigt att der hafva aktade män så lönade att de kunna hålla vår nation i den respect, som behöfves för att skydda vår handel.
En annan värd ledamot har kommit i mycket bryderi, huru de besparingar, som finnas, borde begagnas.
En del >44 Den io Februari f. ui. af dessa besparingar tror jag hafva uppkommit af besparade sjöexpeditionsmedel, en annan del kan kanske behöfvas till bestridande af ytterligare kostnader för lungre sjöexpeditioner, och dessutom vore det lyckligt om någon del deraf kunde användas för alt uppmuntra Svenska industriföretag.
Det vore äfven lyckligt för vår bandel, om vi kunde få deltaga i iivalfiskfångsten, hvilket för landet vore en stor förmån, och då vore det val om Reger:n bade medel i händerna för att -tillvägabringa en sådan industri, som, om den äfven kostar betydligt de första åren, likväl otvifveluktigt skulle för landet blifva högst förmånlig och vinstgifvande.
Jag måste således fortfara att yrka den propos., som jag i början af discussionen begärde, och anhåller att R. o. Ad. ville densamma bifalla.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUlskis utlåt.
N:o 4*6- Ropades starka nej, blandade med ja.
Ad. behagade antaga den mening, som i motsats emot Utsk:s förslag blifvit yrkad, att nemi. R. o. Ad., med afslag å StatsUtskts utlåt:n N:is 33/ och 4<6> mätte förklara, det uppbördssättet och förvaltningen af liandels- och sjöfartsfonden böra, likasom afgifterna dertill, förblifva oförändrade.
Hr L a ge r h j e I m t Jag hemställer, om det må anses stridande emot formen, att en del af StatsUtskts betänk, nu antages, nemi. den om en und. skrifvelse lill K
M-, med anhållan att K. M. täcktes till Norriges Rikes Storthing aflåta nåd. propos. om ett i mån häraf lämpadt bidrag afstatsmedel.
Naturligtvis kan en sådan hemställan ske i sammanhang med det beslut, som R. o. Ad. nu fattat.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om den mening, som Hr Lagerhjelm nu framställt, blifvit under discussionen anförd, skulle i Hr Landtnäs tanke intet hinder mött för R. o. Ad. att kunna, jemte det beslut, som redan blifvit fattadt, eller afslag å betänk, i sin helhet, antaga Utskts förslag i den del, hvarom Hr Lagerhjelm talat; men då detta icke skett, hemställde Hr Landtm, till Hr Lagerhjelm sjelf, om han icke fann att det var emot formen att nu, sedan öfverläggningen vore fulländad, till pröfning underställa Ståndet ett förslag, som icke under discussionen vore framstäldt.
Hr La gerhjelm:
Jag vill ej yrka en sådan propos., så framt ej någon annan ledamot finner skäl derför och anser den formenlig och har således intet vidare att tillägga. Å - Den 10 Februari f m.
Ånyo föredrogs Stats- samt Alim.
Besvärs- oell Ekon - Ulsklns den 2) sistl.
N:o 128, i anleda, af återreruiss fi Ulsktns betänk.
JN':o 5, ronde allin, stadganden och anslag till folkundervisningens befrämjande. R. o.
Ad. beslöt att detta mål skulle punktvis pröfvas, och alt Ulsktns vid utlåt.
Nto 128 fogade förslag dervid skulle tjena till grund lör föredragningen.
1 ngressen.
O111 nu denna författning, sådan den har blifvit föreslagen, skulle antagas, sä får jag fasta R. o. Adts uppmärksamhet på Utsktns yttrande i inom. nast framför den 1 §:n, d*r det står:
"Skulle å en eller annan ort särskilda hinder möta för tillämpningen af de stadganden, som i nedanstående förslag linnas utsatta, ina dessa hinder pröfvas af vederbör, embetsmyndigheter, som äga att efter desammas beska Ilen het medgifva de undantag från de gifna föreskrifterna, som äro af omständigheterna påkallade.’’
Jag tror det vara nödigt, att i stället för ordet medgifva införa orden i underdånighet föreslå.
Det kan inträffa och skall troligen ske, att i det ena consistorium ansåg nian saken för mindre vigtig, under det att den af ett annat ansågs mera vigtig; det ena consistorium biföll hvad det andra vägrade.
Jag tror äfven att det vore nödvändigt i sådant fall, att församlingen ägde rättighet att sjelf besluta i en mängd mindre vigliga detaljer.
Alt Regertn ej blir öfverlastad med en mängd mindre frågor och bestyr, tager jag för afgjordt, när ett sådant stadgande blir antaget, att från föredragande Statsrådet för ecclesiastik-ärendena kommer till consistoriel'!»! en förteckning på sådana fall, i hvilka en modifieation kan medgifvas, och andra fall, hvilka böra särskildt underställas.
Då har man icke helt och hållet öfverlemna! åt consistoriel»;! att afgöra saken efter deras godtfinnande.
Samina förhållande är med Konungens JBefhtde, hvilka äga att gifva anstånd i sknldfordringsmål.
Anföras deröfver besvär till Hofrätten, så upptagas de ej.
Det är of dessa orsaker som jag föreslår, att ordet medgifva måtte utbytas till i underdånighet föreslå.
Om den förändring skall göras, som den siste värde ledamoten har begärt, så tror jag deremot å min sida alt Reger:n derigenom skulle blifva öf O Ö verhopad med en mängd detaljfrågor; väl vetande att vederbör. embetsmyndigheter måtte kunna pröfva när deras medgifvande är af den obetydlighet, att det må ligga inom deras område att afgöra saken eller i tind. underställa den Reger;ns pröfning.
Skulle vid hvarje § och mom , som 20 11. 1 g » 4g
Den io Februari f. m. denna författning innehåller, särski Idta förord nanden föranledas af locala omständigheter för den ena eller andra trakten eller socknen, så tror jag att detta kan ske ulan att besvära K.
M. dermed vid hvarje sådan händelse.
Så tillgår det redan med åtskilliga frågor vid consistorierna och Landsh.- embetena.
Finna socknarne skäl att klaga, så erhålla de besvärshänvisning.
Jag tror att om vi bibehålla den form, som för dessa frågor hittills varit bruklig, hvilket öfverensstämmer med Utsk:ns förslag, så vinnes derigenom den förmånen att ingen rubbning i nuvar. förhållanden och administrativa former kommer att äga rum.
Jag tillstyrker således bifall till Utsktns förslag.
Måhända är ordet medgifva alltför absolut, och kanske man kunde förändra det till pröfva, men detta anser jag föga vigtigt.
Det är just emedan ordet medgifva är alltför absolut, som jag föreslagit för den blifvande skollagen den ändring härutinnan, hvilken jag nyss framställt, och jag tror ej att den strider mot hvad som här i första fället blifvit antaget, nemi. att locala myndigheterna, d. v. s. consistorierna, äga rättighet att pröfva förhållandet, utom då fråga är att undersöka huruvida församlingen har tillgång att bestrida kostnaden för sin skola eller ej.
Jag hade nyss äran nämna att consistorierna ovillkorligen skulle meddelas föreskrifter, hvarigenom bestämdes hvilka medgifvanden de ägde rättighet att göra, då de deremot i andra fall borde underställa målet K.
Härigenom tror jag alt det hinder, som den siste värde talaren ansett skola uppstå för målets snara afgörande i detalj-frågor, skulle blifva undanröjdt.
Jag ber att herrarne måtte lemna sin uppmärksamhet deråt, och att det således ej går an att nyttja ett så absolut uttryck, som ordet medgifva, hvilket jag ej finner kunna utbytas emot något annat än i underdånighet föreslå.
Jag nödgas bestri da Hr von Hohenhausens förslag, att införa orden ”i underdånighet föreslå.”
Följden af en sådan redactionsförändring skulle blifva, att hvarje undantag från författningen måste underställas K. M.
Om denna författning varder antagen sådan, som hon här är föreslagen, så komma, i min tanke, undantagen att blifva otaliga.
Skulle hon blott i vissa fall jemkas, så är det säkert att undantagen ändock blefve ganska många.
Konungens rådgifvare skulle då blifva öfverhopade med dylika framställningar i de aldraobetydligaste frågor.
Då deras tid icke medgåfve att föredraga dem så hastigt, som församlingarne skulle önska, så blefve dessa otåliga öfver dröjsmålet, ifvern för den goda saken afsvalnade, och man skadade i stället för att gagna.
Dertill kommer, alt om, på sätt Hr von Hohenhausen föreslagit, Konungens rådgifvare skulle föreslå och K. M. bestämma Den io Februari f. m. *4? hvilka frågor, som borde underställas K. M , o.b hvilka sorn borde af de underordnade myndigheterna algöras, så och emedan det ej är gifvet, att alla sådana tvister komma till K. M., ja icke ens att en del af dem göra det, ty de kunna stanna vid vederbörande myndigheters ompröfning, skulle deremot underslällningsfrågorna åtminstone komma till K. M:s bepvöfvande.
Detta vöre alt med säkerhet draga på sig en del af frågorna omedelbart och ändock vara lika utsatt som eljest för äfventyret att nödgas upptaga alla de öfriga i besvärsväg.
Jag medgifver dock gerna, att ordet medgifva är på detta stället alltför bestämdt, då det angår underordnade myndigheter, hvilkas beslut kunna underställas högre myndigheters pröfning, och instämmer derför i Ur von Rosens lörslag, alt i stället för delta ord begagna ordet pröfva, så alt det Lomme att heta: pröfva hvilka undantag i fran de gifna föreskrifterna, sorn äro af omständigheterna påkallade.
Genom begagnande af ut trycket piöfva i stället för medgifva, tror jag alt det af mig åsyftade ändamål vinnes, och får således afstå ifrån det förslag, som jag gjort.
Iir Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Utsk:n hemställt i ingressen till förslaget.
Ur Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla förslaget med den förändring, Ur von Hartmansdorff yikat, att orden medgifva de skulle utbytas mot orden pröfva hvilka.
Hr v o 11 II a r t m ansdorff:
Jag finner att i samma § redan förut står: ”Må dessa hinder prof vas af vederbörande embetsmyndigheter.
” Vill man undvika upprepandet af detta ord, sä kan man på det första stället sätta: må dessa hinder sk ä rs k åd as etc.
Utan att vilja bestrida riktigheten ..utaf Hr von Hartmansdorff^ anmärkn , skulle jag likväl tro, alt orden pröfvas och skärskådas, och de förändringar han tillsammans med Hr von Hohenhausen har föreslagit, ej äro af någon betydenhet; ty jag förmodar alt han inser, det ordet medgifva på samma gång innefattar en pröfning.
Är det åter meningen att detta ord ej på samina gång skulle innefatta en pröfning, eller alt ordet pröfva ej skulle innefatta rättigheten att medgifva, utan att de sökande skullé behöfva anlita högre myndighet för att få hvarje obetydlig förändring stadfästad, så tror jag ej att någonting vöre med denna förändring vunnet.
Det är ej för att bestrida Hr von Hartmansdorffs förslag, eller för att bestämdt yrka alt hans anmärkn. må förfalla, som jag säger 148 Den 10 Februari f. m. detta, utan derföre att jag anser Hr von Barlmansdortls förslag mindre v ig ligt.
För att komma ifrån detta inom., får jag föreslå, alt redaclionen förändras sålunda: må dessa hinder understallas vederbör, embetsman etc.; då tror jag att meningen derigenom blir fullständig.
Uppå derefter framställd propos. beslöt 1\. o.
Ad. alt bifalla UtsLsns förslag med den förändring, att orden pröfvas af skulle utbytas emot ordet underställas, oell orden medgifva de emot orden pröfva hvilka. i :sta §: n. Hr von Hohenhausen:
I tredje moni. af denna § ar föreslaget, att ”lärares anskaffande och fasta skolors inrättande bör sättas i verket inom loppet af fem å,r, räknade ifrån det författning i ämnet blifvit kungjord.”
Jag tror alt efter dessa ord borde tilläggas: derest corn pele n le sökande till lärarebefattningarna kunna erhållas.
Jag vet visserligen, att genom detta stadgande kommer ett undantag ifrån första mom. att äga rum, men genom ett så allmänt stadgande, som det om skollärares anskaffande inom fem år, skulle församlingarna riskera att laga lärare af mindre skicklighet, hvilka församlingarna sedan finge behålla i hela deras lifstid.
Jag tager alltså för afgjordt, att detta tilliigg blir införd).
Det är af aldra största vigt att hafva skickliga lärare, ty derforulan gagnar alltsammans till ingenting, hvilka former man än bestämmer.
Det kan ganska lätt inträffa, alt under loppet af fem år ett tillräckligt antal lärare ej skulle kunna anskaffas; och om man gör en calcul öfver hvad vi ifrån lärare-seminarierna skulle kunna vänta, så skall man finna att det blir nästan omöjligt att inom denna tid få ett tillräckligt antal lärare.
Deremot har ingen församling, äfven om dessa ord tillkomma, rättighet att vägra sätta skolan i gång, i händelse stiftsmyndigheten, d. v. s. consistorium, kan säga: här håfven J competenta lärare.
Alltså tror jag det vara nödvändigt att göra detta tillägg: derest competente sökande till lärarebefattningarna kunna erhållas.
Utsktn hafva ansett nödigt att bestämma en viss tid, inom hvilken desse skollärare böra anskaffas, på det att författningen en gång måtte komma i verksamhet.
Det tillägg, som Hr von Hohenhausen har önskat, tror jag vore så mycket mindre lämpligt, som det nu tillhör församlingarna att inom denna tid sjelfva medverka till erhållande af competente sökande till skollärarebefattningarna.
Man bör icke endast afse, att en och annan af egen drift slår sig på den vägen, ulan det bör i mili tanke tillhöra församlingarna sjelfva, att draga försorg derom att skollärare bilda sig, måhända inom deras eget område, och bidraga Den 10 Februari f ra. *49 lill deras upplysning.
Det är af detta skäl, sorn åtminstone hos mig Ulsktns åsigter i denna del gjort sig gällande.
Jag tror att med de fordringar oell anspråk, som här göra sig gällande på skollärares hildning, kunna skollärare ganska val finnas inom fem år ifrån den dag då denna författning blifvit kungjord.
Finnas de ej inom feni år, så finnas de tj inom tio.
En termin måste bestämmas, inom hvilken församlingarna må kunna ombesörja det materiella af skolornas inrättande och skada sig skollärare, skickliga för ändamålet.
Dertill anser jag fem års tid vara tillräcklig, och på sådan grund tillstyrker jag att detta morn. mätte blifva anlaget. llr Ribbing, Arvid:
Då anledningen, hvarför jag anmält mig, egentligen var att begära en viss ordning för föredragningssältet, sä är det kanske orätt, att jag inlåter mig i något yttrande om den fråga, sorn nu är å bane.
Jag tror mig likväl kunna göra det, då jag helt kort instämmer i hvad Hr von Hohenhausen anfört, och derefter yrkar att föredragningen måtte ske i ordning momentvis.
Vi ii ro redan på tredje inom., måhända kunna vi nu också afgöra detta, och sedermera, om Hr Frih. o.
Landtm, täckes tillåta ett sådant föredragningssätt för denna gång, taga det första och andra och derefter fjerde mom. under ompröfning, hvarefter en mera bestämd nummerordning kan följas.
Jag instämmer i Hr von Hohenhausens anmärkt), vid tredje mom. och önskar blott att han ville utbyta competenta emot behöriga; men jag bör först instämma med Hr Ribbing i anhållan att Hr Frih. o. Landtm, läcktes tillåta, att, sedan §:n blifvit, på sätt som nu skett, i sin helhet uppläst, vi finge öfverlägga och besluta om hvarje mom. särskildt.
I tredje mom. innefattas ett stadgande, som jag, för min del, anser oriktigt och hvilket egentligen hörer till andra momentet.
Om nu II. o. Ad. antager 2 morn., emot livad jag tror vara rätt, sådant som det för närvar, är, så måste äfven det 3 mom. förblifva oförändradt, men i annat fall icke.
Jag utber mig derför, att Hr Frih. o. Landtm, ville medgifva att vf finge 1 moni. under öfverläggning, och dermed samtidigt det andra, emedan de stå med hvarandra i oåtskiljelig gemenskap.