Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta inträffar i synnerhet, då afskäringeri af di» stricterne är sådan, som till exempel att Vermeland hör till ett annat district än Götheborg, ehuru likväl affairerne på dessa båda orterne äro gemensamme, och deras ömsesidiga transactioner fordra, att om de med säkerhet vilja beräkna någon större rörelse, måste de hjelpa hvarandra inbördes i creditväg.
Samma förhållande existerar i Den 7 November e. m. mångå delar af Sverige.
Jag inser ej mera än ett sätt att hjelpa delta, nemligen att man beslutar en bestämd förlust, att framdeles få på något sätt begagna
Disconterne för den, som caverar öfver 6000 Riksdaler, hvarjemte, när man finner, att lian caverat öfver denna summa, hans lån genast bör uppsägas.
Detta påbud bör finnas tecknadt å sjelfva förskrifningen.
I annat fall är det omöjligt, att lemna någon föreskrift, som kan lemna full säkerhet; men med denna tror jag, att man ej bör göra något hinder för att få taga Cautionister från hvad ställe som helst.
En värd Ledamot har ansett såsom en följd af mitt Förslag, att man möjeiigen med samma post kunde anmäla sig vid alla Låne-Contoiren, för att erhålla lån.
Ett correctif för detta vore hvad Herr Hjerta föreslagit, att hvarje låntagare, som åtkomme en större summa än 6,000 Riksdaler, blefve förlustig rättigheten att i framtiden begagna lån.
I öfrigt, om man skulle bifalla Utskottets Betänkande, skulle det uppstå ett förhållande, då lån, som nu beviljas, icke kunde erhållas, nemligen då Låntagaren finnes i det ena districtet, och cautionisten i det andra, och i en tid af credit-brist, då det är ett stort vänskapsprof att påteckna sin borgen, skulle detta orsaka stora besvärligheter just genom samma inrättning, med hvilken man åsyftat lättnad*
I afseende på lagsökningar, så, enär Ombuds - Den 7 November e. m. 317 mannen i Slockholm kan sköta sådana i Westerbotten och Småland, är det knappast län' gre till Skåne.
Hvad advislistorne angår, så innehåller i alla fall den nja redactionen, att de skola skickas hit, och jag kan ej tro, att det kan medföra så betydligt besvär, då de blott innehålla en afskrift af Registraturen uti alfabetisk ordning, allt efter som lånen beviljas.
Det blir ganska lätt, om man blott kan läsa fråxr A till X.
Jag afstår från min begäran, alt låntagarne skola få vara utom districten, men lika med Herr "Hjerta fortfar jag att yrka det cautionisterne böra få vara utom dem.
Till de skäl, som af Herr Rosenblad och Herr Hjerta blifvit anförde, får jag tillägga, att en borgen af en person utom districtet kan ofta vara säkrare och mera känd, än af en, som bor inom districtet.
Jag behöfver ej åberopa exempel på män, hvilkas förmögenhet är så allmänt känd inom hela Riket, att de äro säkrare, och kännas bättre än personer, som bo inom districten.
I öfrigt, hvad svårigheten beträffar, att lagsöka aflägsna cautionister, är denna svårighet mindre, om man får säkrare man att söka, än om man på kortare håll skall lagsöka en mindre säker och mindre förmögen.
Dessutom äga ju
Directionerne att pröfva borgen, och kunna således fästa afseende vid aflägsenheten.
Hvad borgen angår, att Förfa ttningarne skulle illuderas, så kan sådant ai8 Den 7 November e. m, ej lielt oell hållit förekommas, ty om lill exempel • 11 Skåning vill hafva lån i BancoDisconten och ej får det, så kan han ju vidtala en person i Stockholm, sorn täger lånet, och han gifver honom sin revers.
Han får ju då lånet i Slockholm, oaktadt han bor i ett annat District, Det är nödvändigt, att man lemnar sådana föreskrifter, att man förekommer förluster för Banken, Jag skulle tro, att Bonde-Ståndets
Förslag är lättare verkställbar^ än Herr Rosenblads, ty enligt det förra, tillhörer det sökanden sjelf, att förete nödige bevis.
Jag anhåller således om proposition till bifall å Bonde-Ståndets Förslag i afseende å rmte Punkten, Friherre Cederström:
Uti denna fråga, huruvida en cautionist bör tagas utom digtrictet, synes det mig, att
Utskottet gjort mera afseende på den döda formen än på saken.
Äfsigten mätte vara, att Banken skall få full säkerhet för sina lån.
Den farhågan att en person skulle teckna sin borgen för mera än 6,000
Riksdaler kan lätt förekommas derigenom, att sedan avislistorne ankommit, och det finnes, att någon tecknat sig för mera än han ägt rättighet till, underrättas låntagaren derom, med tillsägelse att skaffa sig ny cautionist.
Meningen måtte ej vara att försvåra,' men att lätta rörelsen.
Om nu en person har egendom på gränsen af ett district, skall han då icke få anlita sina vänner på andra sidan om gränsen.
Detta skulle leda till stora oordningar, Den 7 November e. m. äng jemväl för Wermeland, som Herr Hjerta nämnt, men det^ correctif han föreslagit, att en person som lemnat borgen öfver summan, skulle vara afstängd från lånerättighet i ali framtid, är ej rättvist, ty det kunde vara möjligt, att han ej erhållit under* rättelse att ett förfallit lån å ett annat ställe ej blifvit omsatt, och då komme han att häfta för större summa, än sorn vederbör, Det enklaste och riktigaste oorrectivet är att låntagaren skall skaffa en annan cautionist, eller genast inbetala hela summan.
Jag tillstyrker således Herr Rosenblads Förslag, endast med det tillägg, att om man enligt avislistan, finnér, att en person caverat för mera än 6000 Riksdaler, skall
Directionen förelägga låntagaren, att inom viss kort tid skaffa en annan cautionist, eller betala hela lånet.
Vid förfat tandet af denna punkt har åtminstone icke jag haft afseende på den döda formen, utan trott niig, såsom Ledamot af Banco-Utskottet, vara skyldig att äfven fästa afseende på Bankens säkerhet.
Det har blifvit visadt af Herr Morath, att om en lånsökande agde vända sig sig till alla Contoiren, kunde han på en gång lyfta 36,000 Riksdaler, och med dem begifva sig utom Riket.
Med föreseende af en sådan möjlighet, har man ej trott det vara likgiltigt, att söka förebygga den, I alla fall om ej Ridderskapet och Ådeln skulle instämma i Utskottets Förslag, att håda 320 Den 7 November e. m. lånsökande och caulionister böra tagas inom districtet, tror jag dock det vara riktigt, som Herr Munck af Rosenskjöld anfört vara BondeStåndets beslut, att nemligen det bör åligga den lånsökande, att lemna betyg det lian ej är ca vent i de öfrige Disconterne.
Detta bör blifva en gifven skyldighet för den lånsökande, och ej åligga Disconten att genomläsa luntorne för två och ett halft år.
Af denna orsak tror jag det vore bättre, om Ridderskapet och Adeln stannade i det beslut Bonde-Ståndet fattat, än om det lemnades alldeles fritt.
Dessutom får jag nämna, att det förslag, som Ilerr Hjerta framstält, har blifvit gjordt i anmärkningarne, men blott på ett år.
Alla funno detta för ringa, och man tyckte att tiden borde bestämmas till minst 5 år, men detta kunde ej intagas i Betänkandet, emedan ingen anmärkning derom inom Riks-Stånden blifvit gjord.
Man Öfverenskom likväl att hvar i sitt Stånd skulle derom väcka fråga, och jag får derföre föreslå, att tiden bestämmes till 5 år.
För öfrigt skall jag visserligen icke, om jag vid svaret på Herr Grefvens och Landt-Marskalkens proposition finner meningarne vara någorlunda gifna,' uppehålla Ridderskapet och Adeln med begäran om votering, men anhåller likväl, att första proposition mätte blifva till bifall på Utskottets förslag.
För min del kan jag ej hysa den fruktan, att möjligen på enen - Den 7 November e. m. 321 ela postdag 3:ne personer, som af samtlige Disconterne blefvo godkände såsom vederliäftige för högsta länesumman, och fingo 18,000 Riksdaler, skulle begå det bedrägeri att rymma.
Det säkraste correctif anser jag vara, att, när länet är förfallit, låntagaren förlorar ali rätt till omsättning, och cautionisten all rätt att cavera.
För min del anhåller jag således om proposition till bifall å Utskottets förslag, med den förändring att cautionisten äfven får tagas utom districts, men att han förlorar för alllid rättigheten att cavera, om lian borgar förmer än den bestämda summan.
Hvad angår föreskriften oiii Mantalsskrifningsbevis, så ser jag ej hvartill den skall tjena, och tror, att den bör uteslutas.
Likaså medföra de föreslagne bevisen från Discont-Contoiren endast o kostnad och omväg, samt tjena till ingenting, ty samma ändamål vinnes genom Regis traturen.
Jag hyser mera förtroende för Discont-Directionerne så i Stockholm som i Landsorterne, än att jag förmodar, att de skulle lemna högsta lånebelopp åt personer, som äro färdige att rymma ur Riket, och stoppa penningarne i fickan.
I afseende på den andra frågan, eller att, som Bonde-Ståndet beslutit, cautionisten skulle skaffa bevis , alt lian ej är cavent i andra Disconter, så är det ett correctif, som ej är något correctif, ty det hindrar ej, att samma cautionist dagen efter kan taga ut 111 Den 7 Novemlcr e. tn* lån eller gå i Borgen för lån i en annail
Discont, och då är han redan öfvertecknad.
Den hufVudsakeliga frågan är, hvad en borgensman för lån är.
Han är en person, som ställer säkerhet för lånets återbetalande till Disconten.
Om nu en förmögen man, som kan lemna stor säkerhet har caverat i n:ne Disconter på samma dag,* och gått öfe ver summan, skall han derföre ej sedermera af Disconten anses såsom säker, då han kan betala io gånger den summa, hvarom det är fråga.
Borgen är likväl ej annat än säkerhet, Örn man således för Bankens säkerhets skull anser, att den rikaste ej bör få gå i borgen för mera än 6,000 Riksdaler, så hemställer jag, om något annat correctif är af nöden, än att när summan är öfvertecknåd, lånsökanden skall skaffa en ny borgen, utom den förra, eller ock anses lånet förfallit, och cautionisten skall lemna sin särskilta förbindelse.
Så hafva Mäklare i Stockholm lemnat deras särskilte reverser, visserligen icke till förlust för Banken.
Det ar en nyttig regel uti penningeverk, att commissionairer äfven lemna sina reverser, på det commissionairerne måtte vara angelägnare om ordning.
Man har någon gång uraktlåtit detta, emedan summan ej varit öfver 6,000 Riksdaler, men detta är ej någon egentelig borgen.
Jag skulle förmoda, att det af Herr Rosenblad föreslagna correctif, att avislistor i hvar vecka skola skickas, gör tillfyllest, endast med det enkla Den 7 November e. m. 113 tillägg, att, när det befinnes, att någon öfvertecknat sig, låntagaren skall skaffa nyborgen, men den andra förblifva, och att, om ej lånsökanden skaffar ny borgen, hela lånet uppsäges.
Att det v erli eli gen beliöfves , att ej det föreslagna bestämmandet gif— ves, att borgen nödvändigt skall sökas inom districterne , synes bäst deraf, att BondeStåndet, som ej lär hämta sina cautionister långt ifrån, erkänt det, och beslutat ändring i Punkten.
Det är af största vigt, att man ej rubbar de creditförhållanden, sorn existera, och jag tror, att svårigheterne skola blifva ganska stora, om man ej lemnar fri cautioneringsrätt.
Jag tror mig derföre böra förblifva vid mitt förslag, att den, som öfvertecknar sig, vare sig sorn låntagare eller cautionist, lörlorar all rätt för framtiden, att i Disconten låna eller cavera.
Om detta varder faststäldt, och tryckt på den sidan, der Borgens-skriften tecknas, så kan jag ej inse annat, än att det måste leda till full säkerhet, ty det skall nödvändigt upptäckas, om en lånsökande öfverträdt sina rättigheter.
Jag anhåller således om proposition å mitt förslag, Herr von Hohenhausen t
Jag tror, att om det förslag antages, som nu af Herr Hjerta blifvit framstäldt, skulle förlusten af rättigheten till låns erhållande, ej räcka längre än till nästa Riksdag.
Det gifves en Den 7 November e. m. möjlighet, att misstag kan äga rum, och då vore det nog strängt, att utesluta personer från lånerättighet för lifstiden.
Jag tror, att 5 år kan vara nog.
Det är ej skäl, att göra föreskrifter så stränga, att man måste se igenom fingren med dem.
I fall den allmänna tankan, som det synes, är att cautionisterne skola få ho utom districten, så tror jag det vara nödvändigt, som Bonde-Ståndet beslutit, att
<Je skola prasstera betyg.
Det är lätt för Banco-Fullmäktige att fixera afgiften på sådane betyg, till exempel till 8 Skillingar i stället för 2 Riksdaler.
Man bar trott, att ett sådänt betyg ej skulle tjena till något, emedan en person kunde uttaga lån, sedan han fått betyget, men en sådan Herre kan ej begagna sin Jånerätt på sådant sätt, sorn Friherre Cederström trott.
Hvad åter angår, att, såsom Friherre Cederström yrkat, låta låntagaren skaffa en ny cavent, så är det icke eller lämpeligt, ty det är möjligt, att ett misstag ej genast upptäckes, utan först sedan lånet blifvit beviljadt, och då blifver förhållandet inveckladt.
Det vore då alt för mycket uppmuntra vingleriförsök, hvarföre jag anhåller att punkten måtte antagas , med mildring af hvad Herr Hjerta föreslagit till 5 år.
Jag hade icke väntat mig få höra, att det skulle vara ett hinder att få lån i en Discont, om mander uttager betyg, huru mycket man der står i borgen
Den 7 November e. m, aa 5 i borgen för.
Det af Herr Hjerta föreslagne correctif är så obilligt, att jag ej dertill kail samtycka.
Det är möjligt, att en person, som står i borgen för en annan, väntar att den andra betalt lånet och tecknar sin borgen för en tredje person, hvarigenom summan kan komma att öfverstiga 6,000 Riksdaler om ej den förre betalt lånet.
Att då betaga honom ali lånerätt för hela framtiden, är icke med rättvisa öfverensstämmande.
Då dessutom en borgensförbindelse ej är annat än säkerhet, hemställer jag, om icke* när det helinne^, att personer öfvertecknat sig, det enklaste är, att man ålägger låntagaren att skaffa annan borgen.
Jag skulle äfven hemställa, om icke man kunde göra en skillnad i lånebelopp.
De små lånen, som Allmogen begagnar, kunna inom Districtet erhålla borgen, men sådant är icke förhållandet med de stora.
Jag vill blott yttra några ord i anledning af hvad nu af Friherre Cederström blifvit anfördt.
Jag kaii ej begripa annat, än att det måtte vara hvars och ens skyldighet, att anse sig vara i borgen, till dess man igenfått sitt namn.
Jag kan således ej finna, att detta skäl kan åberopas.
Jag tror deremot, att alla sådane föreskrifter, som öppna ögonen på cautioirister, skola blifva ganska nyttiga för både dem och Banken.
216 Den 7 November e. nu Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition till bifall u 12:te Punkten.
Herr Grefven och Landt - Marskalken yttrade, att flera förslag till ändring af ia:te Punkten blifvit under discussionen framställde, alla åsyftande att eautioner borde godkännas, äfven då löftesmännen ägde deras hemvist utom districterne, samt endast skilj— aktige i frågan om den controll, som borde stadgas, till förekommande deraf, att någon löftesman icke måtte i alla Disconterne samfält borga för högre summa an tillsammans 6,000 Riksdaler Banco.
I sådant afseende bade Herr Hjerta föreslagit, att den löftesman, som borgade för ett högre, än sistnämnde lånebelopp, skulle för alltid
Vara förlustig rättigheten att i Disconterne erhålla lån eller för lån borga.
Herr von Hohenhausen hade åter tillstyrkt, att detta äfventyr endast borde till fem år bestämmas.
Bonde-Ståndet hade stadnat i det beslut, att enar borgesmän tagas utom districterne, vederbörlige bevis borde bifogas, huruvida de häfta för lån eller eautioner i det Contoir, till hvars district de hörde.
Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde derefter proposition till bifall af 12:te Punkten , med det af Bonde-Ståndet dervid beslutade nyssnämnde tillägg.
Den 7 November e. m.
I anledning hvaraf Herr Grefven och Lanclt-Marskalken hemställde , om Ridderskapet och Adeln behagade gilla 13.‘te Punkten, med det af Herr Hjerta dervid föreslagne tillägg.
Ropades afven
Om till BondeStåndets förslag skulle fögas det ansvar, att den, som caverade Öfver den bestämda summan, vore förlustig sin låne- och cautions» rätt i 5 år, så tror jag, att man funnit en tjenlig controll mot öfvande af missbruk häruti.
För min del skulle jag åter anse, att till Bonde-Ståndets förslag vöre tillräckligt att lägga, att, då en person befinnes hafva borgat för mera än 6,000 Riksdaler, det åligger vederbörande alt infordra ytterligare säkerhet, eller ock att infordra hela summan.
Jag anser det beslut, sorn Bonde-Ståndet fattat, mycket hindra möjligheten att begagna
Disconternes creditif, och afstyrker det derföre.
Deremot vill jag heldre inskränka mitt förslag till 5 år, ehuru jag har trott, att när man slarfvar med sitt namn, Banken har lika rätt, att säga i evighet
Nej, som en enskildt.
Jag linner således, att 5 års straff kan Vara proportionsenligt.
Betygen afstyrker jag helt
Och hål* 228 Den 7 November c. in. let, och anser mitt förslag vara det Bästa, i fall ej advislistorne kunna hjelpa saken.
Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, oni Piidderskapet och Adeln behagade, på sätt Herr von Hohenhausen nyss föreslagit, instämma i Bonde-Ståndets beslut, med tillägg, att den löftesman, sorn borgat för högre summa än 6,000 Riksdaler, borde under loppet af 5 derpå följande år vara förlustig all både låner och borgensrätt i Disconterne.
Jdg vågar anhålla örn proposition, på sätt Herr Hjerta sednast framstält, utan Bonde-Ståndets tillägg.
Skulle det af Bonde-Ståndet gjorde tillägg af någon yrkas, får jag förklara, att jag ej deruti kan instämma, utan måste i sådan händelse yrka votering.
Sedan votering redan är begärd, och jag ej af kärlek för de 5 åren yrkat dem , utan för Bankens säkerhets skull, så får jag äfven nu anhålla om votering rörande den frågan, så vida ej Herr Grefven och Lands-Marskalken af svaret å den sist gjorda propositionen kunnat utröna Ridderskapets och Adelns pluralitets mening.
Herr Grefven och Landt - Marskalken förklarade i anledning häraf, det han yid Den 7 November e. m. 229 åhörandet af Ridderskapets och Adelns svar å Herr Landt-Marskalkens sist frarnsällde proposition, icke kunnat tillförlitligen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet.
Herr von Hohenhausen begärde å nyo votering.
Sedan votering blifvit begärd, anhåller jag hos Herr Grefven och Landt-Marskalken, att i contrapropositionen utväg mätte öpppas, så att det af mig föreslagne alternatif äfven kan komma under omröstning.
O Herr Hjerta:
Jag skulle anhålla att contraproposilionen måtte blifva, som jag sist föreslog, att nemligen betygen ej komma i fråga, emedan de försvåra lånerörelsen, och att tidén, på hvilken den, som caverat för mer, än den bestämda summan, är förlustig sin lane- och borgensrätt, må bestämmas Lill 5 år.
Herr Grefven och Landt - Marskalken yttrade, att sedan votering blifvit begärd, finge Herr Landt-Marskalken föreslå, att elen af honom sist gjorde proposition mätte till J a-propositiön antagas samt Herr Hjertås förslag, att löftesmän äfven finge äga deras hemvist utom districterrie, men under
Fem år vara förlustige'all lane- och borgesrätt i Disconterne, om de borgade för högre summa än 6,000 Riksd., utgöra contra-propositionen.
Den 7 November e, m.
I händelse voteringspropositionen hlifver sådan Herr Gref* ven och Landt-Marskalken
,nn föreslagit, finnes ej utväg för Ridderskapet och Adeln att besluta om det förslag jag frarastält, och det är en rätt, sora ej kan mig betagas.
Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde om Ridderskapet och Adeln önskade att Friherre Cederström® förslag, hvarigenom till Bonde-Ståndets beslut borde fogas det tillägg, att om löftesman borgade för högre summa än 6,000 Riksdaler, låntagaren vore pligtig att antingen anskaffa njr borgesman eller ock inbetala hela länet, skulle utgöra Ja-proposition, samt Herr Hjertås mening contra-proposition.
När jag vid Herr Grefvens och Landt-Marskalkens proposition anhöll om votering, innefattade denna proposition Bonde-Ståndets beslut, jemte tillägg, att den löftesman, som borgat för högre summa, än 6,000 Riksdaler, borde under loppet af 5 derpå följande år vara förlustig ali både låne- och bor.gesrätt i Disconterne.
Jag skulle således tro det vara enligt med Grundlagen, att detta blir Ja-proposition, och att nu blott fråga är om hvad som bör inkomma i contra-propositionen, antingen Herr Hjertås, eller Friherre Cederströms förslag, Herr Grefven och Landt - Marskalken yttrade, ett enär Herr von Hohenhausens
Den 7 November c. rn. begäran, att den af Herr Grefven och LandtM ars kalk en gjorde proposition, vid hvilken Herr von Hohenhausen begärt votering, mätte blifva Ja-propositionen, icke syntes kunna Herr von Hohenhausen förvägras, linge Herr Landt-Marskalken hemställa, om icke Friherre Cederströms förslag kunde tili contraproposition antagas.
Jag kan omöjligen förena mig om denna contraproposition, emedan jag anser sådane cautionsbetyg vara alldeles orimliga.
Man skall då först skaffa sig caution, och sedan skrifva från den ena orten till den andra för att skaffa sig betyg, hvarefter det likväl ankommer på Directionen, om den anser betygen säkra.
Hetta orsakar stor villervalla.
Deremot, om man helt enkelt föréskrifver, att den, som borgar för iner, än den bestämda summan, blifver förlustig sin cautions-och lånerält, uppkommer ej något krångel.
Om Friherre Cederström ej vill afstå från den åtgärd hän föreslagit, och hvilken ej medför någon säkerhet, får jag derföre anhålla att contrapropositionen endast mätte innefatta, att, om IN ej vinner, kommer sedan att afgöras, hvilkendera meningen, antingen Friherre Cederströms eller min skall af Ridderskapet och Adeln antagas.
För att reda frågan, vore det kanske enklast, att dela den.
Allmänna tankan tyckes vara, att ej god - 23a Den 7 November c. lii. känna Utskottets förslag.
Första frågan blifver då, huruvida cautionister få tagas utom districten.
Sedan hör afgöras, hvilka utvägar skola vidtagas, för att förekomma missbruk.
Dervid förekomma tvenne alternativer.
Ett är Bonde-Ståndets förslag, att vissa hetyg skola präss teras.
Kanske, att om Herr Grefven och Landt-Marskalken framställer detta förslag särskildt, Ridderskäpets och Adelns mening lättare kan utrönas.
Om detta förslag afslås, kunna sedan Herr Hjertås och Friherre Cederströms framställningar blifva föremål för votering.
Herr Grefven och Landt - Marskalken yttrade, det han af discussionen tyckt sig inhämta, att alla de Ledamöter, hvilka talat i ämnet, instämt deruti, att löftesmän äfven borde få tagas utom districterne.
Från denna hufvudgrund hade alla Talare utgått.
I frågan åter om lämplige medel till förekommande af det missbruk, att en löftesman skulle borga för högre summa än 6,000 Riksdaler Banco, hade meningarne varit olika.
Då votering redan blifvit begärd, hade Herr Landt-Marskalken för dess del ansett att den proposition, vid hvilken votering begärdes, borde, enär sådant yrkades, ovilkorligen blifva Ja-proposition, hvaremot det ankomme på Ridderskapet och Adeln att afgöra antingen Friherre Cederströms eller Herr Hjertås förslag borde till contra-proposition antagas.
Den 7 November e. m. a33 Herr Munck af Rosenskjöld:
Om jag ej misstager mig, har Herr Grefven och LandtMarskalken ännu ej till Ridderskapets och Adelns bifall eller afslag framställt den proposition, som Herr von Hohenhausen begärt må blifva Ja-proposition.
Om Herr Grefven och Landtmarskalken täckes framställa den, torde svaret möjligen blifva sådant, att man kan utröna, om man behöfver votera.
Herr Landt - Marskalken bar redan framställt en proposition, som enhälligt blifvit med Nej besvarad, nemligen den till bifall å Utskottets Betänkande.
Kanske skulle man få nära enhälligt bifall eller afslag å Herr von Ilohenhausens förslag, om det genom proposition till Ridderskapet och Adeln fra mställes.
Herr Grefven och Landt - Marskalken yttrade, att, ehuru han redan en gång haft äran framställa den af Herr Munck af Rosenskjöld omförmälde proposition, ville Herr Landt-Marskalken dock ännu en gång förnya densamma; hvilket äfven af Herr LandtMarskålken verkställdes.
Ropades J a och N e j. Herr Ribbing:
Jag tror mig böra fasta uppmärksamheten derpå, att en brist uppstår, om man antager Bonde-Ståndets förslag, derigenom att Bonde-Ståndet endast fästat sig dervid, att bevis behöfves från det Contoir, inom hvars district man bor.
Deri 7 November e. ni.
Sedan nu utväg öppnas att få lån i flere Contoir, är det nödvändigt, att bevis företes från alla Discont-Contoiren, Herr Hjerta:
Jag skulle underställa, om man icke kunde slita contra-propositionen derigenom, att vi fingo proposition på livilketdera förslag Ridderskapet och Adeln antager till contra-proposition.
Då kunde ■vi möjligen slippa med en votering, Friherre Björnstjerna: