Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta synes så mycket besynnerligare, som det förutsätter, alt hela Län skulle varit utsatta för farsoter, ty i annat fall hade väl kostnaden bordt utgå af extra medel.
Mest af allt förundrar mig likväl rubriken: arfvode för ProvincialChirurgen i Stockholms Län, då jag icke vet, att detta Län är beständigt utsatt för farsoter.
Utskottet föreslår vidare anslag till Djurläkare i alla Provincer.
Månne de bär om - 35a Den 19 Maji e. ta. talade ProvincialLäkare tillika äro VeterinairLäkare.
I alla händelser anser jag, alt sådane böra bekostas af hvarje landsort serskildt, utan att Ständerna inblanda sig deruti.
Detta är det säkraste sället, att få en ordentlig Läkarevård för Boskapen , blott elever genom ett billigt understöd af Staten sättas i tillfälle att bilda sig vid Veterinairlnrätningen; ty sedan utgå de till de orter, der de behöfvas, och söka förtjena allmänt förtroende derstädes.
Om åter Slaten lönar dem, blifvor deraf en följd, att de lika ofta placeras i orter, der de ej behöfvas, som på andra ställen, och att lönen blifver hufvudsak i stället för allmänhetens frivilliga afgifter.
Hela Inrättningen blifver slutligen en slags Pensionsanstallt.
Det förundrar mig mycket, att Vaktmästaren i StatsRådet blifvit uppförd på Stat.
Jag skulle tro, att om StatsRådet till sin uppassning behöfver någon annan, än sin egen betjening, blir denna angelägenhet utan ali svårighet besörjd genom någon af Hofbetjenterna.
Jag bestrider derföre detta uppförande på Stat, så framt meningen icke är, att tillika införa honom på rangordningen, såsom en ingredierande del af Styrelse-personalen, Hvad LänsStaterna angår, anser jag riktigare, att bibehålla Carl XI:s, än Friherre Ce - Den 19 Maji e. m. 353 Cederströms grundsattser vid deras organiserande.
Konungen grundade denna inrättning derpå, att KammarCollegium och Landshöfdingen sjelf skulle vara den controllerande auctoriteten, och de andre
Tjenstemännen ansvarige för uppbördens redovisning och expeditionen af hans beslut.
De skulle derföre också sjelfva aflöna sina biträden; men vara sjelfva väl lönte.
Denna princip är så rigtig och grundad, att jag icke kan frånträda densamma.
Det är ännu en tvistig sak, huruvida LandshöfdingeEmbetena svara mot tidens fordringar, och om icke landets civil-indelning behöfver göras om, på samma gång som man verkställer en ändamålsenlig ecclesiastique-indelning.
Innan sådant blifvit afgjordt, anser jag tjensterna icke böra undergå någon förändring.
Jag afstyrker helt och hållet LänsNotarie-tjensters uppförande på Stat.
Man begynner nu med 100 R:drs anslag; men man skall snart, då tjensten anses så vigtig, begära mera, och kanske om några år vara uppe till 800 R:dr.
Lnndshöfdingarne ej kunna hjelpa sig med att på samma sätt controllera sine underlydande Tjenstemän, som alltsedan Carl XI:s tid varit öfligt, så anser jag att, derest en controllör behöfves, det ej bör vara en underlydande Tjeneteman sådan som LänsNotarien, utan en 3:dje person i LandshöfdingeEmbetet, af lika vär s4 II. 23 354 Den 19 Maji t. m. dighet med Secreteraren och Knmereraren.
Jag bestrider alltså LänsNotarie-lönerna, såsom, på sätt Friherre Cederström yttrat, behöflige för controllen; emedan Landsliöfdingarne sjelfve äro de bästa controllerne, om dessa platser med mer urval tillsattes; och att 1111 gifva en lön på 100 R:dr, vore för att nj'ttja ett uttryck, som Herr von Hartmansdorff vid sista Riksdag här införde, att släppa in ett finger för att sedan få in hela handen.
Samma förhållande anser jag böra gälla med LänsbokhålJares och Canzlisters löner i Jemtland och Vesterbotten.
Hvad Fögderiernas delande angår, medger jag, att det bör bifallas, emedan en del äro alldeles för stora; men då hela Länsindelningen i min tanka borde rättas, anser jag det vara orätt ingå i någon partiel, och bestrider högeligen den princip Utskottet vill etablera, att nemligen de nyare Fögderierna skulle ingå på en tillämnad ny LöneStat, samt således blifva de bäst lolita; emedan då man på detta sätt ger de nu i frågavarande Fogdar mer, än de äldre i omgifvande Fögderier, skulle följden blifva ett skrik om löneförhöjning för desse vid nästa Riksdag.
Hvad Länsmanslönerna angår, finnes, som jag redan i förmiddags yttrade, det starkaste skäl mot Utskottets tillstyrkande Den 19 Maji e. m. 355 i Utskottets egna ord ; ty Utskottet åberopar de allt mer ökade utmätningsauctionerna för Kronorestanlier, såsom en anledning till löneförhöjning.
För mig blir detta ett det vigtigaste skäl att afstyrka densamma.
Utskottets förslag angående Fjerdingsmanstjensterna skulle jag önskat kunna bifalla; men då Utskottet gjort det stora misstag, att inblanda FrälseEgare i deltagandet af dessa Tjensteförrättningar, bar det inträdt på privilegiernas omfång, och måste alltså denna fråga behandlas på ett helt annat sätt, och torde saken äfven ha sammanhang med Frälseägares representationsrätt i BondeStåndet.
Ökade anslag för Fångvaktmästare anser jag nödvändiga till vinnande af bättre ordning och säkerhet i fängelserna; men jag tror, att Utskottet bordt nyttja försigtigare och bestämdare ordalag, så att icke Rikets Ständers beslut föranleder att anse dessa personer som Statens Tjenstemän, hvarigenom man bunde få ett åliggande att pensionera dem.
Resultatet blef då, att orkeslöse betjenter hos Landshöfdingar och högre Embetsman i Städerne skulle för någon tid anställas såsom Fångvaktmästare, för att sedan på detta sätt pensioneras.
Vid öfverflyttandet af KrigsHofRätten till 3:dje Hufvudtiteln, anser jag mig böra yttra, alt en sådan öfverflyttning i sig sjelf är af ringa vigt, då medlen till lika belopp a3* 356
Den 19 M ä j i e. m. utgå i begge fallen; men Utskottet bör fästa ett bestämdt vilkor vid delina öfver fly tilling, ty eljest blir den ett nytt tillfälle, att än en gång begagna KrigsHofRättens
Stat till 3:dje titelns förökning.
Förra gången, då den flyttades till aldra Titeln, skaffades dymedelst en ökad tillgång på den tredje på bekostnad af den andras besparingar.
Om nu Rikets Ständer med detta anslag höja 3:dje titelns summa, och Konungen än en gång, emot grundlagens föreskrift, anser sig kunna låta den på andra titeln qvarstå, inträder å nyo samma förhållande ; alltså måste det vilkor fästas, att detta anslag tillhör 3:dje titeln blott i det fall, att KrigsHofRätten å densamma öfverflyttas.
Slutligen ber jag, att tabellen måtte omtryckas så, att man ser hvad hvarje Länsstat erhåller.
Nu har Utskottet väl visat hvad de hade 1823, men sedan i en claus blott gifvit hufvudsumman af hvad nu föreslås.
Friherre Ridderstolpe ^ Fredrik:
Förekommen af Herr von Hartmansdorff, får jag blott yttra, att jag anser StatsRåden böra aflönas efter hans förslag, samt att StatsSekreterarne böra åtnjuta lika stora löner med de förstnämnde; äfvensom att Presidenten i Svea HofRätt må åtnjuta 5oo
R:dr mera i taffelpenningar, än de andra HofRättsPresidenterne.
Beträffande Veterinär - Den ig Maji e. m. 35y Inrättningen conformerar jag mig med Herr Grefve Brahe.
Hvad åter angår frågan om LänsNotarier, förenar jag mig med Friherre Cederström.
Ehuru jag anser, att de för LandsStaten föreslagne löner kunna blifva belydlige, tror jag dock, att pluraliteten af Nationen skall antaga och tillstyrka dem, för det oberoende, sorn derigenom tillskyndas desse Tjenstemän, och den ökade kraftansträngning, som deraf bör blifva en följd.
Jag anhåller att detta yttrande mätte få åtfölja återremissen till StatsUtskottet.
Visserligen bör en Representant vara mån om att bespara onödiga utgifter för det allmänna, men det finnes ock utgifter, hvilka äro af högsta vigt för Staten och hvarje dess Medlem särskildt, och bland sådane räknar jag i främsta rummet tillräcklige Löner för de högre Embetsmännen, al hvilka folkets angelägenheter ytterst äro i beroende.
Det vore i sanning illa, om bristande utkomst skulle hindra skicklige ämnen från inträde i Rikets vigtigaste Embeten; men jag skulle missbruka Ridderskapets och Adelns tid och trötta dess tålamod, om jag vidare uppehöll mig härvid.
Jag förenar mig derföre med hvad en värd Ledamot yttrat om otillräckligheten af det föreslagna lönebeloppet åt StatsMinistrarne, StatsRåden och StatsSekreterarne, med tillägg, att jag icke kan inse något skäl alt, såsom StatsUtskottet föreslagit, endast 358 Den 19 Maji e. ra. bevilja lönen åt den ordinarie, men icke åt den tillförordnade StatsSekreteraren, och tror, att sådant endast skulle föröka svårigheten att erhålla skicklige ämnen till detta vigtiga Embetos förvaltande, särdeles om lönerna ej förhöjas, samt dessutom lill ingenting tjena, då Kongl. Maj:t i alla fall vore obetaget, att af den inbesparda StatsSekreterarelönen gifva den tillförordnade StatsSekreteraren så mycket Kongl. Mnj:t fann för godt.
I frågan om förhöjning af JustitiasRådslönerne, torde jag få fästa uppmärksamhet på vigten deraf, att de, som döma i sista inslancen, ej för ofta ombytas, emedan de ej sällan döma öfver sådane mål, vid hvilkas afgörande bestämd lag antingen saknas, eller är eller-varit olika tolkning underkastad, och således praejudicater måste uppkomma, samlas, och i minnet för längre tider bibehållas, om icke olika domslut i lika mål allt för ofta skola inträffa.
Ett annat skäl till förhöjning af JustitireRådslönerne finnes deruti, att inga Embetsman äro så mycket som de underkastade allmänna opinionen, hvilket, då denna ej alltid är så pålitlig; men ändå hvart 5:te år får utöfva rättigheten att efter sitt godtfinnande deni bibehålla eller afsätta från Embetet, försvårar Embetets besättande med värdiga ämnen; detta Embetes vigt är ti 11räcke!igen insedd, dådet betragtas endast såsom dömande, jag skulle dock derutöfver kunna ådagalägga, att bevakandet af Rikets coustitutionella fri - Den 19 Maji e. ra.
35g liet till en del åt detsamma är uppdraget.
På samma gång som man inser vigten af att göra Löneinkomsterne ti 11 räck el ige för JustitiseRåden, måste sådant äfven inses och erkännas, i afseende på RevisionsSekreterarne.
Att den för dem föreslagne lönen är alldeles för ringa, derom är jag öfvertygad, men jag vill ej fästa mig så mycket dervid; som icke mera vid det förhållande, att fastän vi hafva åtta Revisionssekreterare, endast sex skola hafva lön på Stat.
Då de alla hafva likartade och lika trägna göromål, synes billigheten fordra, att de äro lika lönte, äfvensom rättvisan emot pal terne kräfver det, emedan, efter allmänna reglor åtminstone, det för dem icke blir likgiltigt, om de få sina mål lottade på den bättre eller sämre lönte föredraganden.
Om nu man anser af så stor vigt, att få bibehålla en öfvad och skickelig föredragande, att blott derföre befordran t. ex. till JustitiaeRåd uteblifver, så är det så mycket angelägnare, att han såsom qvarstående bl i r ti 11 räck el igen väl lönt.
Utskottet har väl föreskrifvit, att de nu föreslagne lönetillökningarne skulle komma de tjenstförrättande Embetsmännen till godo, men jag hemställer, om icke, för att gifva mera eftertryck åt detta förslag, Utskottet borde stadga såsom vilkor för lönens utgifvande, att den qvitterades af den tjenstförrättande Embetsmännen, eljest frugtar jag, att föga vinnes med den yttrade goda meningen. 36o Deu 19 Maji e. ra.
Löneförhöjningen inom HofRätterne, så är jag af den mening, att det Nådiga förslaget icke är för högt tilltagit, samt att HofRätlsRåderne i Götha HofRätt icke böra vanlottas.
Angående tillökningen af Hofrätternes personal deremot, kan jag ej frångå min förut yttrade mening, att det vore bättre söka förminska rättegångarnes antal, än att inrätta flere DomareErnbeten.
Det är icke klokt att uppbygga sjukhus omkring ett träsk, och der församla Läkare och Laboratorier, då i stället medelst träskets utdikande man kunde förekomma orsaken till sjelfva sjukdomen.
Jag har redan tillförene ådagalagt nödvändigheten af att bortskaffa den egennytta, som drifver Advocäter, att förtiga andra, att tillställa oell förlänga rättegångar.
En värd Ledamot har yttrat, att lönerne icke borde förhöjas för tjenstemännen inom HofRätterne, undantagandes för Ledamöterne; jag vet i sanning icke att förhöjning blifvit föreslagen för någon annan än dessa, derest icke Hr Hjerta menar dessförutan Presidenterne, hvilket jag likväl icke förmodar, dä desse äro mera än några af de öfrige i behof af lönetillökning; men jag måste vid detta tillfälle förklara, att jag ej kan dela lika åsigt med den värde ledamot, hvars tankar eljest oftast instämma med mina, deruti att Svea HofRätls President har behof af större lön, än de öfrige HofRätternes Herrar Presidenter.
Jag tror det förhåller sig tvertom, om raan be - Den 19 Maji e. ra. 36i sinnar, att Presidenten i Svea HofRätt liar flera jemte sig äfven bland Justitiens höge Embetsman, med taffelpenningar försedde, hvilka dela representationsskyldigheten, hvilket icke är förhållandet med de öfrige JIofRättsPresidenterne, de der såsom högste Embetsman, hvar i sin Landsort, ensamme få vidkännas dermed åtföljande representationsskyldighet.
Angående anslaget af 6000
R:dr för skrifmaterialier anskaffande, kan jag ej tillstyrka uppförandet deraf på Stat.
Jag tror, att andra och förnuftsenligare inrättningar kunna finnas, än de som jemnt fordra ökade anslag för skrifmaterialier.
Jag liar i frågan om ett förändradt sätt för Domares aflöning redan derom yttrat mig.
Dessutom tror jag, att lönerne icke böra förhöjas för de Embetsmän, hvilkas förändrade aflöningssätt från sportler till lön på Stat kan komma i fråga, om icke behofvet är så trängande i vissa Provincer, alt uppskof ej kan tålas, då förbehåll likväl bör ske att denna förändring, så snart den blir besluten, bör kunna äga rum oberoende af nu meddelande Löneförmoners derigenom föranledda rubbning.
Det innefattar redan en förbättring uti LandsSekreterarens vilkor, att få en LänsNotarie sig till biträde på Stat uppförd, emedan det förminskar den förres göromål; men då LandsSekreterarne i allmänhet äro bland de bäst löute Tjenstemän, synas de sjelfve böra gifva erforderlig lön åt LäusNotarierne i contant eller viss del af 36a Den 19 Maji e. m. sportlerne.
De, som icke det vilja, måga vara JNotarierne förutan, och deras anställande först ske vid ombyte af Landssekreterare.
Hvad StatsUtskottet föreslagit om den öfriga LandsStaten, såsom Fogdar och Länsmän, tror jag äfven vara mindre tjenligt, så länge icke accorderne afskafFas äfven genom ändamålsenliga befordringslagar såsom jag förut vid den underdåniga propositionens remitterande föreslagit.
Dessutom har Utskottet till Löneförhöjning ofullständigt upptagit de Länsmän, som tjena för lön under 100 R:dr, då Länsmän inom Jönköpings
Län icke äfven kommit i åtanka; genom vederbörande Landshöfdinges bevis lärer bestyrkas, alt äfven der sådana finnas.
Jag är äfven af den tanka, att arfvode bör undvikas och lön i stället utsättas.
De pallin tiva Löneförbättringar StatsUtskottet. föreslagit tjena, så vidt jag förstår, ej till annat, än att trötta representationen, och återkomma till samma fråga nästa Riksdag, då man säkerligen skall åberopa, att man nyss vid den föregående gjort anslag.
Kan man icke reglera Staten bättre än den nu är, är det icke alls värdt att befatta sig dermed, Angående anslaget till Veterinärinrättningen, är jag af deras tanka, som tro, att man bör begagna möjligheten att förbättra Inrättningen under den Styresman den nu bar, då det är gifvet, att anslag till byggnader m, 111. ej kunna bättre och med mera bespa - Den 19 Maji e. rn.
363 ring användas än så som under hans händer redan skett.
Den här nyligen yttrade grundsatts, att icke göra något för Embetsmännen i de verk, som ej ännu, till följd af Rikets Ständers skrifvelse vid sista Riksdagen, blifvit omorganiserade, skulle kunna komma att drabba de verk, hvilka aldrig komma att undergå någon ny organisation; och delta anser jag för min del lika orätt, som att såsom samme talare framställt, afslå löneförhöjning för en StatsMinister, derföre att han icke begärt den, hvilket vore alt allt för litet värdera den af honom lika med de fleste andre, hvilkas löners förhöjning varit i fråga, i detta afseende visade grannlagenhet.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja den blifvande återremissen.
Det är i anledning af den Nådiga propositionen om ett anslag till underhåll af en Eleclricitetsmachin här i Hufvudstaden, som jag begärt ordet, för att vitsorda den förvånande verksamhet och den allmänna nytta denna inrättning medfört uti applicationen, och hvartill jag äfven, under ett pär års vistande här, varit åsyna vittne.
Lama, lytta eller eljest af nervlidanden vanföra personer hafva inom korrt tid, då annan Läkareåtgärd icke hulpit, blifvit genom Electricitetens bruk 364 Deri 19 Maji e. m. fullkomligen återställda; ja till och med har jag sett en Döfstum gosse, som begagnade den, ateria sin hörsel till den grad, att han snart derefter lärde sig articulera ljudet.
Jag tillstyrker derföre med nöje och efter ruin öfvertygelse StatsUtskottets förslag af 600
R:dr till denna inrättning; men föreslår derjemte, att anslaget må beräknas ifrån detta års början, så att den, som nu uppoffrar sin tid att betjena och till arbetskraft återställa den mängd sjuka, särdeles af den obemedlade classen, hvilka både från hufvudstaden och landet begära hans hjelp, må dermed kunna fortfara, utan alt derföre behöfva vidkännas någon ytterligare egen kostnad för sitt bemödande till mensklighetens väl.
Dessutom bör man icke uppskjuta med. en god gerning till morgondagen, ulan, så vida möjligt är, genast verkställa deri.
Det har blifvit af en värd och upplyst talare sagt, att flere Läkare användt Electricifeten, i åtskilliga sjukdomsfall, utan serskild betalning, på hvilken grund talaren äfven nekar anslaget för densamma.
Jag vill blott härvid erinra, utan att ingå i någon vetenskaplig pröfning af Electrioitetens användning, hvartill jag visst icke känner mig äga nog förmåga ■—• alt den method , som här af Electricitets-machinens föreståndare Herr Doktor Sasve användes, ehuru känd alltsedan Cavallos tid, lik vist icke lärer af någon Läkare förp blifvit använd uti vårt iand, Den ig Maji e. m. 365 och, så vidt jag känner, icke heller annorstädes.
Då man tror på undercurer och på den animala magnetismen, hvilken sednare likasom en manie återkommer hvart trettionde år, för att dåra sine inbillade anhängare, hör man icke heller neka understöd för en inrättning, der nyttan icke mera är problematisk, utan visar sig genom reella verkningar.
Jag upprepar derföre ännu en gång hvad jag förut yrkat, eller att anslaget må retroactivt beräknas från innevarande års början, samt anhåller om återremiss, hvad denna del vidkommer.
Frih erre Sparre , Sixten:
Förekommen af flere, men synnerligen tvänne värde talare, förenar jag mig med Herr von Hartmansdorff, utom hvad beträffar StatsSekreterarnes löner, i afseende hvarå jag delar samma åsigt, sorn Friherre Ridderstolpe, med det tillägg, att jag anser Justitiae- och HofCanzlererne hvar för sig böra hafva lika stor lön, som den efter tillökningen blir för en Statssekreterare.
Den strof i Herr von Hartmansdorffs yttrande, som angår HofRättsPresidenterne, har uppkallat mig.
Herr von Hartmansdorff har tyckt, att Svea HofRätts President borde i anseende till sin drygare representationskostnad få tillökning i taffelpenningarne.
För mig enskildt 366
Den 19 Maji e. ra. vöre det visst angenämt att, om icke det ännu angenämare kunde inträffa, att nemligen jemväl de öfrige HofRättsPresidenterne erhålla lika belopp, min Chef åtminstone kunde tillerkännas någon fördel, men för sanningens skuld är jag skyldig att med Herr Ribbing vitsorda, det representationskostnaden i Landsorterne jemväl är ganska dryg.
Hvar och en, som uppehöll sig i Jönköping under den tid framlidne Hans Excellence Grefve Posse var Götha HofRätts President, kan icke undgå att göra sig begrepp om hvad det lefnadssätt kostar, som höfves den Högste Embetsmannen i hela orten.
Jag instämmer uti hvad StatsUtskottet yttrat om Konungens Rådgifvares aflöning, och önskar, att desse Rikets högste Embetsman kunde blifva så väl lönte, som Statens tillgångar medgifva, och äfvenledes att StatsSekreterarne kunde få lika vilkor med StatsRåden.
Om Ständerne genom sina vid förra Riksdagarne gjorde anmärkningar mot för stor personal i Collegierne beräknade någon besparing genom minskning deraf till förhöjning af andre Embetsmäns löner, så beklagar jag dem som skola datera sin tillökning från den tid, då något af besparingarna står att hämta.
Alt uti de Verk, der fråga är om ny organisation, blott constituera embetsmän med åtnjutande af gamla lönen, anser jag för 0- rättvist, om man påräknar att få duglige su - Den 19 Ma j i e. m. 367 jetter.
Uti denna del är jag ense ined Hgrr von Hartmansdorff, men ej i hans rangordning för HofRältsPresidenterne.
Då de hafva lika göromål, hvar å sin ort, och det blifvit upplyst, att representations-kostnaden är förenad med mera depence i Landsorterne, än här, tillstyrker jag, att de äfven måtte få lika inkomster, särdeles som man lättare kan inskränka sig här än i Landsorten, der man lefver isolerad som högste Embetsmannen.
Huruvida representation är nödvändig , för att bibehålla högre Embetsmäns värdighet, öfverlemna!1 jag lill dem, somnärmare känna förhållandet an jag.
Äfven anser jag för orättvist, att borttaga Ijuspenningarne, hvilka under många år utgöra de i Verken engagerade ExtraOrdinariers enda sportel.
Gerna förenar jag mig med Friherre Wrangel i dess yttrande om Veterinärinrättningen, men önskar en fullkomlig frisägelse från samma missräkning i kostnadsförslagen, som ägt rum vid byggnaden af Lejonbacken, nya Banco- och nya Posthuset, samt, efter hvad StatsUtskottet torde komma alt visa, äfven vid Garnizonssjukbuset.
Jag hoppas dock, att det skall undvikas, enär Inrättningens föreståndare visat prof af den hos oss sällsynta förmåga, att kunna bygga under förslagssumman.
Ilerr Cederschjöld har anmärkt att det vore orätt på SundhetsCollegii
Stat öfverföra hvad sorn anslås till smittosamma sjukdomars botande} och Herr Hjerta har trott att 3 sk:s-af - 368 Den ig
Ma j i e. m. giften vore dertill bestämd.
Jag får i anledning häraf blott anmärka, att 3 sk:s-afgiften endast är anslagen för Veneriska smittans hämmande; och att Herr Cederscbjölds anmärkning vore rigtig, om icke alltför stor svårighet vid verkställigheten mötte.
Jag återkallar i hvar och ens minne, huru svårt det är att förmå BondeSlåndets
Ledamöter att ingå på den så kallade 3 skls-afgiften.
Jag tror derföre, att StatslJtskottet ganska visligt i denna del hållit sig vid det gamla.
Här bär blifvit gjord en anmärkning, sorn jag ej finner mig behöfva besvara, den nemligen hvarföre, StatsUtskottet förhöjt löningsstateh för Tulltjenstemännen utöfver hvad Konungens proposition innehåller.
Jag tror, att Friherre Åkerhjelm redan utredt förhållandet härmed.
Hvad jag nu haft äran anföra, torde, i händelse af återremiss, få åtfölja.
Jag förenar mig med hvad Herr Dahlman, Grefve Frölich m. fl. Talare yttrat för Anslaget till en Electricitetslnrättning.
Jag anser mig förbunden dertill, då jag känner den nuvarande Föreståndarens ovanliga nit och drift, dess uppoffringar af tid och af egna medel, samt den nytta, Inrättningen åstadkommit, för Sjuklingar ej blott inom Hufvudstaden, utan ock från Landsorterne.
För min del tror jag det äfven vara möjligt, att Döfstumma deraf blifvit
Den 19 Maji e. m. 36'9 blifvit botade; ty döfsturahet uppkommer ej alltid af ett organiskt fel, utan kan äfven uppkomma af ett adynamiskt, nemligen af en päralytisk svaghet i öronnerverna, som kan af) någon tillfällighet hafva inträffat efter födseln, men innan den tid, då ett barn plägar börja tala.
När jag tillstyrker delta anslag, bör jag tillika yttra den önskan, att Institutet måtte kunna mera utvidgas, så att äfven Galvanism, Magnetism, ja sjelfva den Anirnala Magnetismen, der måtte för Sjuklingar finnas, att tillgå.
Det sistnämnda af dessa medel är lika verksamt, fast ibland missbruk och bedrägeri dervid insmygt sig, samt ty värr! lätt kunna insmyga sig.
Äfven får jag förena mig med hvad Herr von Weigel anfört om VeterinairInrättningen.
Utgiften härtill innefattar en direct besparing, emedan den bevarar för Samhället en mängd högst nyttiga kreatur, och derigenom directe bidrager till detsammas välstånd.
Äfven instämmer jag uti det hufvudsakligaste af hvad Herr von Hartmansdorff yttrat.
Men det må nu tillåtas mig, att äfven göra en och annan egen anmärkning vid Utskottets Utlåtande om Andra IIufvudTitteln.