Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant motsäges likväl af erfarenheten; ty äfven i de af naturen mera gynnade länder har en öfverdrifven jordstyckning ökat fattigdomen, hvilken bittra följd ännu säkrare mäste inträffa i ett land, hvars lage oftare skall åstadkomma missvexter, och hvars beskaffenhet och folklynne icke medgifva lönande binäringar
Det är ej nog, att lagarna befordra nya bosättningar, stiftande af äktenskap, barns tillvext och jordens odling.
Staten har en större och heligare förbindelse, att bereda utvägar till befolkningens bergning, och trefnad.
På jemnvigten emellan ett lands population och dess näringstillgångar beror hufvudsakligen landets styrka och sjelfständighet; och der denna jemnvigt saknas, kunna medborgare ej vinna förkofran, emedan den idoges, den förmögnares tillgångar måste fylla de lättjefulles, de behöfvandes brist.” ”Enligt dessa grundsatser och erhållna upplysningar, måste comiterade oförstäldt uttala deras öfvertygelse, att den i länet ända till sjelfsvåld utsträckta hemtnansklyfningen medfört de mest skadliga följder.”
Jag får börja med att begära ursägt derför att jag för 3:dje gången uppstiger; men jag anser mig böra besvara några af de yttranden jag här afhört.
Jag trodde mig hafva gått så långt, som ändamålsenligt vore, då jag gjorde bemmansklyfningens pröfning till en communal-angelägenhet.
Jag har aldrig yttrat annat, än att dea skulle få gå så långt, som vore förenligt med andras D c u 5 September e. lia. ratt oell ej blott med köparens fördel.
Jag medgifver ali fattiglagen bort förutgå; men om jag förutsätter alt fastighetsägaren förbi ifver den, som upprätthåller coinmunal-lageu, så tyckes väl delta också förutsätta, att de personer, soni der äro egentligen styrande, eller de som uppehålla bela communens angelägenheter borde kunna försörja sig sjelfva; Jag kan derföre icke frångå, att en gräns för jordbesitlning lior finnas uti det villkoret, alt ägaren lili jorden derpå är född ; inea dä detta är möjligt, utan alt behöfva andras understöd, så bör denna ratt att försörja sig visserligen ej vara betagen genom lagstiftningen.
Om en cominuual-lag skall blifva verksam och motsvara ändamålet, så måste det finnas personer inom communen, som kunna bestrida utgifterna och besörja om verkställigheten deraf; ty i annat fall anser jag, all communal-föifattiiingen tjenar till intet.
När män redan bär kommit så långt, alt hela orter, hela socknar — för att ej åberopa enskifdta exempel — styckat sig till deli grad, alt icke någon fattig der kan få understöd, enär ingen person derstädes är i den belägenhet alt lian kati försörja sig sjelf, än mindre understödja undra, frågas med skäl om lagstiftaren ej åtminstone i någon mån bör söka förekomma sådant.
Om man sträcker hemmansklyfuingsrälten så långt, att den blif ver en cominunal-ungelägenhet, att Communen sjelf, på grund af dess pröfning 0111 möjligheten af besuttenhet, äger att bestämma huruvida styckningen må aga rum eller ej, så synes mig att ej någons ratt derigenom egentfigeu förnärmas.
Då fattiglagen bestämmer vissa villkor för andra lösa personer, som söka inträde inom församlingen, så tyckes det vara ännu mera skäl, att de, som söka få fast fot derinom, äfven underkastas vissa villkor innan de fä denna rättighet.
Jag tror att enskild rätt bör i vissa fall vika för allmänt väl, och är öfvertygad, att om ej behörig gräns sättes för hemmansklyfning»!* och jordafsöndringar, komma socknar slutligen att förvandlas till fattighus.
Jag vill ej åberopa enstaka fada, eller alt i Skåne finnas de som sitta pa -j^tdels hemman; men inom denna provins finnes en mängd jordägare på 2^:dels hemman, ftfed någon kännedom 0111 ägovidderna derstädes, kan man snart öfvei tygas om omöjligheten för sådana åboer alt af jordens afkastning hemta underhåll, stats- och communal-afgifler.
Det beror visserligen på locala förhållanden och andra dermed förenade omständigheter, huruvida en sådan hemmansägare kan vara besutten eller ej; men denna besuttenhet liar dock en gräns, och den bör väl pröfvas.
Den rättsgrund, som man liar åberopat, förnekar jag visserligen ej; men den får dock ej undertrycka en annan rättsgrund, så länge den som sådan måste gälla, nemi. att församlingen är skyldig försörja sina futtiga.
När nu lagen öfverlåter åt communen denna pröfning, och den kan öfverklagas ifall den ar afstyrkande (ty Olli Den 5 September c. m, o/i) beslutet di tillstyrkande, lärer val ingen klagan komma i fråga); tror jag ej någon rättsgrund ur störd, och anser högst vigtig!, att besullenheten harvid Ingés i betraktande.
IVIan lini’ luii yttrat, att ingen nia äga rätt förneka någon förvärfva bostad.
Detta medgifves; dock bör denna förvärfningsrätt så begränsas, alt den ej drabbar andras rätt, eller så utsträckes, att de som behöfva understöd, ej utarma dem, som kunna gifva det.
Det af mig föreslagna stadgandet hindrar ingen, sorn äger tillgångar, att köpa fastighet eller blifva hemmansägare, såvida villkoren äro förenliga med communens rätt.
Dessutom återstår alltid att arrendera jordegendom och genom afsöndring tillvinna sig den.
Derföre finnes ock någon skilnad emellan hemmansklyfning och afsöndringar af jord.
I så fall ansvarar ej brukaren hvarken för andras fattigvård eller andra communala behof; ty det blifver hemmansägaren, som communen håller sig till.
Jag hemställer för öfrigt till hvar och en, som i någotr mån känner grunderna för vårt skatteväsende oeh Carl XI:s sätt att med grundskatter fördela skattebördorna efter hemmantal, om dermed är förenligt att 80 ä go hushåll kunna bosätta sig på ett hemman och utgöra skattebidragen.
Jag medgifver visserligen, att förhållanden finnas, som bereda en möjlighet att äfven på en ringa jordlott kunna försörja sig; men denna möjlighet bör pröfvas.
Således kan hemmansklyfningen, såvida den är i förhållande till industrien, utsträckas utan skadliga följder, eller så alt fattigdom ej deraf uppkommer.
Den är i så fall ett bevis på en stigande arbetsförtjenst, ett allmännare välstånd; men hemmansklyfningens utsträckning bör bero på industriens utvecklade skick, så att hvad jorden ej tillräckligen gifver må från andra näringsgrenar kunna hemtas.
1 så fall är bostad första villkoret, och då bör den ej heller kunna med något skäl förnekas, så snart den kan förvärfvas; men när desse hemmansägare eller bostäders innehafvare ej hafva annan näring än jordbruket och ingen biförljenst, då må det vara skäl sätta i fråga, 0111 dessa på så små] jordlotter kunna vinna sin nödvändiga bergning, utan att ligga andra till last.
Det är från denna synpunkt jag ser frågan, och på den här ofvanvisade grund jag stödjer min mening, och vidblifver, att det må tillhöra dem, som skola försörja de fattiga, alt pröfva huru långt hemmansklyfningen får gå.
Jag får äfven besvara Gr.
Frölich på dess gjorda fråga: att hemmansklyfningen i Skåne fortgått i följd af omständigheter, af hvilka en del visserligen ligger utom ämnet soin nu afhandlas, men af hvilka en del ej torde vara utur vägen i korthet framdraga.
I främsta rummet får jag åberopa, att man i allmänhet hellre hittills användt capitaler på fastigheter och inköpt mindre jordlotter, än begagnat dem i andra industrigrenar.
Brådstörtade enskiften bidrogo äfven i3 H. ^5 194 Den 5 September e. m. att underlätta köp och tvungo till försäljningar, understödda of laneanstalter, sorn gåfvo tillfälle härtill.
Dessutom har husbehofsbränning en — en rättighet, som endast åtföljer hemmantal i sednare tider i betydande mån bidragit till klyfningar och styckningar.
Hvar och en, sorn vill idka denna rörelse, är nödsakad äga en hemmansdel.
Sådana exempel äro ej sällsynta, att jordlotter inköpts för att genast plundra skogen och torfmåssen och medelst brännvinsbränning godtgöra sig för inköpssumman.
När nu dessa hemmansdelar äro så små, att på dem ej någon ladugård kan finnas, att ej en gång nödige dragare till jordens skötsel kunna födas, och biförtjenster saknas; så står beviset fast, att productionen i samma mån måste minskas, hemmansdelarne till sina verkliga värden slutligen aftaga och de fattiges antal deremot okas.
Sådant är förhållandet i en stor del af Skåne genom den öfverdrifna hemmansklyfningen.
Jag skulle också vilja anföra något i anleda, af detta betänk., men då jag, lika med Hr von Rosen, är ledamot af ett utaf de Utsk., som afgifvit betänk., och således har tillfälle att inom Utskm ej allenast göra de åsigter gällande,' som skulle kunna innefatta anmärkntr emot Utskms betänk, utan äfven besvara de anmärkn:r, som af andra talare här blifvit gjorda; så anser jag mig ej behöfva så tillställa att Utsk:n skriftligen skulle få sig t i 11- stäldt det myckna, som jag skulle hafva alt andraga, då jag har tillfälle att derstädes muntligen framställa det.
I afseende på den re troactiva verkan en blifvande lagstiftning för hemmansklyfningen skulle komma ali hafva på redan skedda hemmansklyfningar, förenar jag mig helt och hållet i den åsigt Gr.
Frölich och Frih. Cederström yttrat.
Jag anser i högsta grad orättvist, om en blifvande lag kunde fråndömma den som redan köpt och äger sin jord densamma, endast derföre att han, på grund af denna lag, ansågs ej vara besutten.
Jag anser en sådan lag endast kunna medgifva ägaren af stomhemmanet options- eller bördsrätt till de frånklvfda delarna, då dessa ånyo gå i köp.
En blifvande lag för hemmansklyfningen bör afse hemmanen sådana, som de i anseende till klyfning befinna sig, när denna lag promulgeras.
N:o 3 återremitterades.
Upplästes till justering och godkändes tvänne från Ridd.- Utsk. inkomna förslag till und. skrifvelse!' till K. M. från R. o. Ad.: i:o Ang:de åtskilliga ändringar i Ridd.Ordningen. S. A. K. Sedan R. o. Ad. vid innevar. riksdag beslutat de ändringar i i8:de, 3i:sta och 34:de §§:na uti Ridd.Ordn. af den Don 5 September e. m. 22 Maj 1835, hvilka innefattas uti den härhos und. hilagda redaction; så har R. o. Ad., jemlikt 4i §m Ridd.Ordn, skolat i fråga var. beslut till E. K.
M:s nådiga stadfästelse i und. öfverlemna. R. o. Ad. framhärdar etc.
På RiddarhusUtskottels vägnar S. d. Sandels. W. F. Dalman.
Förslag till förändrade redactioner af åtskilliga §§ i R i d d. O r d n i ti g e n. 18 §:n.
Sedan riksdagen blifvit af Konungen på Rikssalen öppnad, böra, nästa spekoedag derefter, såvida plenum plenorum icke å samma dag är anbefaldl, bänkmans- och electois-valen verkställas.
Med dessa val förhålles sålunda, alt, enligt anteckningslistan, R. o. Ad:s samtlige närvar, ledamöter, med undantag af de i 4* §:n Riksd.Ordn. uppräknade personer, delas uti tjugufem särskilda, men till beloppet lika delar, hvarvid — — — — bör.
Sedan detta blifvit verksteldt, uppropas hvarje afdelning för sig, som begifver sig inom skranket att förrätta bänkm.val, dervid hvar och en iulemnar en enkel, sluten, hoprullad omärkt sedd, tecknad med 2:ne af de personers namn, som i afdelningen finnas, då de två, som de flesta rösterna erhållit, äro behörigen valde bänkman.
Hafva flere — — — — förverkat. 3i §:n.
Vid alla val och voteringar skall upprop ske efter anteckningslistan, och anmode Landtm., eller deri hans ställe företräder, sex ledamöter af R. o. Ad. att jemte honom vid bordet sitta.
Af dessa före Irenne särskildta prot. öfver dem, hvilka rösta, och Irenne öfver dem, som vid uppropet sig ej infinna.
De, som till en och samma bänk höra, träde inom skranket, när deras bänknummer uppropas, och livar och en framlägge, vid upprop af dess namn, sin valeller voter:s-sedel på det pappersark, som hålles af en ledamot vid bordet. 34 §:n.
Sedan voterings- eller val-uppropet är slutadt, öppnas sedjarne af ordföranden samt granskas af honom och de ledamöter, som vid bordet sitta, hvarvid desse sednare föra särskildta protocoll, hvilka, efter fulländad omröstning, collalioneras.
Derefter upprättas ett omröstnings- eller valprotocoll, hvilket underskrifves af ordform och ledamöterna vid bordet samt genast uppläses.
M o t i v e r. 18 §:n.
Den förändrade redaction R. o. Ad. för sin del beslutat utaf 18 §:n Riksd.Ordn. åsyftar att bringa Ridd.- Ordnts stadgande i afseende å ordningen för val till utsk:sledamöter uti full öfverensstämmelse med 4' §:n Riksd.- Ordn., samt att derigenom för framtiden undanrödja de anledntr till tvist, som vid flera riksdagar förekommit, i frä - Den 5 September c. m. gan huruvida de i nämnda grundlags-§ uppräknade embetsmän må i bänkmansvalet deltaga.
Äfven har föreskriften, angtde voterrs-sedlarnes beskafTenhet, blifvit i den t8§:n inflyttad från den i>3 §:n Riksd.Ordningen. 3i och 34 SS:na- Då s- k- andra uppropet, sorn för närvar, äger rum vid alla val och voteringar, bunkmansvalet ollena undantaget, dels icke hemtar sin anledning från grundlagen, dels borttager en, isynnerhet för ett så talrikt Stånd, som R. o. Ad-, behöflig tid, har R. o. Ad. beslutat afskaffandet af detta upprop och ansett endast ett sådant vara af nöden vid alla val och voteringar ulan undantag, i enlighet hvarmed de förändrade redaclionerna af ofvannämnda 3i och 34 §§ äro affattade. 2:0
Angtde fortfarande af en årlig capitationsafgift utaf hvarje adelsman, som betalar bevillning af lön eller förmögenhet.
S. A. K. f anseende till behofvet af åtskilliga reparationer å Riddarhuset, samt för att åt Riddarhuscassan bereda en capitalförstarkning, så att denna cassa må för framtiden kunna bestrida alla utgifter för Riddarhusets underhåll, har R. o. Ad. under den 4 sisth Juni beslutat, att den capitationsafgift, hvilken Ståndet vid sista riksdag sig åtagit, må intill slutet af det år, då nästa riksdag upphör, fortfarande utgöras med en r:dr b:co årligen af hvarje mantalsskrifven adelig mansperson, som betalar bevilln. för lön eller förmögenhet; och får R. o. Ad. derför hos E. K. M. i underd. anhålla, det R. o.
Ad:s sålunda fattade beslut må varda genom E. K.
M:s utfärdande nåd. kungörelse allmänneligen kungjordt; äfvensom att med uppbörden och redovisningen af ifrågavar. capitationsafgift må förhållas, på sätt uti de i detta ämne den 3o Sept. 1812, den 3i Aug. 1815, den 14 Januari 1824, den 21 November 1829, samt den 25 Januari 1835 utfärdade kungörelser stadgadt varit. R. o.
Ad. framhärdar etc.
S. A. Sandels. W. F. Dalman.
Upplästes ankomna prot.utdr. från de öfriga Stånden, nemi. från PresteSt. af den 22, 26 och 29 sisth Aug.; från BorgareSt. af den 26 och 29 sisth Aug., samt den 2 dennes; och från BondeSt. af den 26 och 2g sisth Augusti.
Lades på bordet nedannämnda från Utsktn inkomna memoria ler, belänkm och utlåt., nemi. från ConstitutionsUtskottet; N;o 34, i anledn. af återremisserna på meni.
N:o 18; Deli 5 September e. m. >97 N:o 35, i anledn. af två Stånds återremisser på mern.
N:o 2o; Wto 36, ang:de R. o. Ad:s ålerremiss på mein.
N:o 21 ; Wto 37, i anleda, af erliållen återremiss på mern.
Wto 23; Råneo- oell LagUtskotten:
N:o 2, i anledn. af väckta frågor om upphäfvande af förordningen den 27 April 1742 och förklaringen den 4 Juli 1/45, ang:de förbud emot guld- och silfvermynts utförande utur
Riket samt nedsmältande och förvandlande deraf; Wto 3, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af K. förordningen den 2
Maj 17471 angtde straffets skärpande för dein, som föröfva svek och bedrägeri med bankens sedlar ; Wto 4- i anledn. af väckta frågor, dels örn upphäfvande af nu gällande stadgande, att 3:dje uppbudet icke må meddelas å i banken pantsatt fastighet, förrän lånet blifvit slutbelaldt eller omsatt; dels ock om åläggande för banken, att till vederbör, domare årligen aflemna förteckningar på inlecknade fordringar; Lagutskottet: ]N:o 112, i anledn. af väckt motion om ändring af 4 och 5 §§:na i 17 cap. Ärfda-b:n, och af 3 §tn 8 cap Jordab:n, samt om upphäfvande af K. förordningen den ig Aug. 1762; Wto 1 13, i anledn. af så väl I\.
M:s nåd. propos. med förslag till förändrade stadgandet), rörtde bysättning, som ock särskildt i detta ämne väckta motioner; Wto 1 14, i anledn. af väckt motion om ändring af föreskrifterna i 9 cap. Handels-b:n, ang:de ränta af försträckta penningar eller varor; Wto 1 15, i anledn. af väckta motioner om stadgande af skyldighet för gäldenär att, i brist af annan til Igång, med arbete aftjena sin skuld ; Wto 1 16, i anledn. af väckta motioner om nedsättning i underhållet för bysatt gäldenär; Wto 1 17, i anledn. af väckt motion, angtde villkorliga utmätnings-resolutioner; Allm.
Utskott ett Wto 99, i anledn. af väckta motioner, rörtde förändrad reglering af consuls-dislricten samt utfärdande af ny consuls-stadga. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl.
J till 1 1 om aftonen. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe* Den 9 September f. m.
Onsdagen den 9 September i84o.
Justerades 3 prot.uldr. för den 5 dennes e. m.
Justerades pleni-prot. för den 22 sistl.
Augusti e. m.
Besvärs- Qch Ekon.- Utsk:ns den 22 sisth Augusti samt den 2 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 5, ang:de lagstiftningen om fattigvården i Riket.
Ehuru jag fullkomligen er känner, att det af Utsk:n uppgjorda förslag icke saknar förtjenst, och äfven för oss, som skola handlägga ifrågavar. ärenden, kan blifva ganska nyttigt, torde dock R. o. Ad. tillåta mig att dervid få göra några få anmärkntr.
I 1 §:n står:
"Hvarje socken å landet, och i stad hvarje församling, skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådana dess medlemmar, sorn sakna förmåga och medel att sjelfva sig dermed förse.”
Jag tror att ordet medel kan utgå, emedan jag fruktar för, att i annor händelse alltför många medellösa personer komma att anlita fattigvården. 5 §:n lyder sålunda: ”För tjenstehjon, hemmansbrukare och torpare, sorn med dagsverken utgöra åtminstone största delen af sina skyldigheter till hemmansägare eller innehafvare, statfolk, samt handtverks-, bruks- och fabråks-arbetare, jemte deras hustrur och hemmavarande barn, skall husbonde, under den tid arbetsaftalet gäller, ansvara för försörjningen, så att icke de falla fattigvården till last; dock med rättighet att, om han vill, af deras tillgångar eller arbete åtnjuta ersättning för den kostnad, han sålunda fått vidkännas.”
Den husbönder här ålagda skyldighet anser jag vara mera skadlig än gagnelig, emedan ett sådant åliggande endast skulle föranleda till ett förökadt antal af lösdrifvare, ty troligen lära få landtbrukare antaga hemmansbrukare eller torpare under sådana villkor.
Jag vill icke uppehålla med något vidlyftigare yttrande i detta ämne, ulan hänvisar liil Hr Christiersons reservation vid denna §, deruti jag helt och hållet instämmer. g §:n 5 mom. innehåller:
"För arbetsföra personer, som äfventyra nöd, till följd af brist på arbetsförtjenst, skall nämnden, särdeles under svårare år, söka bereda arbete, för att, genom behofvets tidigare afhjelpande, hindra dess utsträckning.
Som en sådan nöd är svår alt förutse, synnerligast i skärgårdarna, der den verkliga nöden icke visar sig förrän hafvet, sorn är detta folks matkammare, tillfryser, hvarefter intet eller obetydligt fiske kan drifvas; så anser jag nödigt alt D e n 9 September f. m.
•99 nämnden alltid ur beredd på att kunna afhjelpa påkommande behof.
Såsom exempel får jag vid detta tillfälle nämna, alt jag nyligen fått underrättelse från skärgården, att en fiskarbåt, som for ut på hafvet, der blef öfverseglad af en Itysk brigg.
Folket frälste sig på relingarna, men deras båt och fiskredskap gingo alldeles förlorade.
Ett sådant båtlag beslår af flera familjer, hvilka genom en sådan olyckshändelse blifva alldeles utfattiga och icke kunna hjelpas, utan bidrag till anskaffande af båt och fiskredskap.
Jag anser derföre högst nödvändigt, att nämnden alltid är beredd alt lemna understöd vid dylika olyckstillfällen. 10 §:n 3 moni. stadgar: ”Oin arbetsför person, genom lättja eller liknöjdhet, förorsakar, att hustru eller barn sakna försörjning, så alt de till följd deraf falla fattigvården till fint, äger sockennämnden att hålla sådan person till arbete, genom utöfvande af den husbonderätt, sorn andra fattighjon, enligt i:sta inom., äro underkastade, och anlitande af den executiva maktens biträde, om så erfordras.”
Delta stadgande anser jag ganska ändamålsenligt, men hemställer dock lill de herrar, som äro lagklokare än jag, om en sådan tillhållning enligt nu gällande lagar är tillåten.
Det är exempel på inom de samhällen, der jag bidrager till de fattiges underhåll, att personer finnas, som äro utmärkt skickliga arbetare, derjemte ärlige och höflige, och i följd deraf företrädesvis eftersökte af dem, som äro i behof af arbetare, hvarföre tle ofta äro i tillfälle förtjena flera riksdaler om dagen, men hafva ett så öfverdrifvet begär efter brännvin, att litet eller intet af arbetsförtjensten lemnäs till familjens underhåll, hvarföre det händer detsamma sorn varit synligt bär i hufvudstaden, att man om nätterna träffar små barn, sittande på trappor eller gående pä gatorna, för att väcka medlidande, och på sådant sätt af ömsinta menniskor få sina förnödenheter.
Jag yrkar derför, att Utsk:n uppgöra lagförslag, huru sådana husfäder skola behandlas för att förmås till försörjandet af sina familjer. 11 §:n innehåller: ”Då fattighjon visar tredska, sjelfsvåld, oordentlighet eller sturskhet, må sockennämnd, der annan rättelse ej gör tillfyllest, besluta en lämplig minskning af hjonets underhåll.”
En sådan bestraffning kan äga rum inom fattighus, men som de fleste af understödstagarna vanligtvis bo för sig sjelfva oell hafva barn alt uppfostra, så är en sådan straffbestämmelse icke alltid tillämplig, hvarför Utskm för sådana personer torde uppgöra någon särskild lämplig strafflag.
Uti i4 §:n 3 mom. står: ”För manskap af värfvade armeen och flottan, samt handtverkare och arbetare vid Kronans varf och verkstäder med lön på stat” etc.
Jag anser mig endast böra upplysa, att manskapet vid värfvade armeen icke har någon lön på stat, utan får af statsmedel 300 Den g September f. m endast några skiliingar om dagen den tid del blir till tjenstgöring anbefaldt. i8 §:n i nion), innehåller: ”Om fallighjon beträdes ined beltlande utom det samhälle del tillhörer, skall det genast försändas lill hemorten och kostnaden dertill ersättas af nämnda samhälle.
Med andra tiggare och obehörigen kringstrykande personer för fa res på sätt i lagen emot lösdrifveri och försvarslöshet stadgas.”
Om sådana kostnader kunna åläggas fattigvårds-communernn för sådana personer, sorn kringvandra och hafva underhåll i sjelfva fattighusen, så medgifves rättvisan deraf, efter de der kunna bevakas, men olämpligt synes det vara, alt ålägga communerna sådana kostnader för inhyseshjon, eller sådana personer, som nämnden hvai ken får eller kan bevaka.
Ett fattighjon, som af socknen eller församlingen icke fått allt hvad det sökt pocka sig till, skulle i sådan händelse troligen af hämndbegär utgå i andra församlingar, för att derigenom åstadkomma den församling det tillhör större kostnader än fattige förut för sitt underhåll begärt.
Andra mom. af samma § föresklifver: ”Om permitterad krigsman saknar utkomst inom pei missionsorlen, eller genom oordentligt lefnadssätt der åstadkommit förargelse, skall han, genom Konungens Bef:b:des försorg, genast lill tjenstgöringsoi ten återsändas, i hvilket afseende sockennämnden åligger att tillkännagifva förhållandet hos Konungens Bef:h:de eller närmaste myndighet eller tjensteman, sorn pnJisuppsigten på stället tillkommer.”
Detta moment tror jag bör kunna utgå, emedan det gagnar till ingenting, utan tvertom mera skadar, efter man kan laga för afgjordt, att ett dylikt förfarande endast ger anleda, till förökande af lösdrifvares och slutligen coi rectionisternes antal.
En permitterad soldat, som från sin socken får ett sä dåligt fräjdbetyg, lärer troligen icke längre få qvarstå i regitets milor, hvarom jag är så mycket mera öfvertygad, som jag sjelf, då jag var reg:tschef, och sådana händelser inträffade, alltid öfverenskoin med batterichefen, alt en sådan karl med eget begifvande erhöll afsked.
Om momentet anses nödigt att qvarstå, förblir det ändatnålsenligare, om ordför. i nämnden underrättar reg:tschefen om en sådan soldats uppförande, som då icke lärer underlåta att vidtaga de ändamålsenligaste åtgärder för karlens tillrättavisande.
Sedan jag nu genomgått hvad jag mot sjelfva förslaget haft att anmärka, så får jag endast uttrycka min förundran öfver att Utsk:n förbigått besvarandet af min gjorda motion om förslag till lag, som bestämmer hvems skyldighet det bör blifva, att försörja orkeslösa, eller genom andia orsaker till arbete oförmögna arbetare på sådana fabriker, som äro anlagda på landet.
Vanliga arbetsaftalet eller contractet, fabriksidkare och arbetare emellan, har lill närvar, tid varit - Den 9 September f. m. 201 rjl från 3 tili och med 6