Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då kolonierne blifvit anlagde genom statsanslag, dertill samtlige Sveriges medborgare bidragit, hvilka icke sjelfve äro i behof af andras hjelp, synes det vara tydligt, att Sveriges Ständer, inseende nyttan af kolonisationen och förändringen af fångvårdsväsendet med strafflags-systemet, böra såsom villkor derför bestämma, att icke de produkter, som utgöra hufvudsakliga föremålet för bergshandleringen i landet må utföras, på det de idkare, hvilka samtlige bidragit till förläggandet af kolonien, icke må blifva helt och hållet förstörde derigenom att kolonierne skulle riktas på tillverkningen af Sveriges närvar, hufvudsakligaste exportartikel, stångjern, icke eller genom export af tackjern eller malm, helst dylik af den ädlare beskaffenhet, som utmärker Lappmarkernes malmfält, skulle omintetgöra möjlig täflan för bergslagerne och nedtvinga priserne i verldsmarknaden, så att handteringcn mäste upphöra, då likväl just den ädla beskaffenheten af malmerna i Lappmarkerne lemnar tillfälle lill frambringande af ädlare produkter, såsom stål, plåtar m. m., och som nämndt är, smiden för skeppskonslruktion; hvaraf allt lärer finnas, del delade tänkesätt icke böra uppkomma i och för bestämmandet af de produkter, som vid kolonien böra till export frambringas.
Det har blifvit framkastad!, ehuru, såsom det synes, mindre välbetänkt, att ifrån kolonien tackjern borde få föras till jernbruken i det öfriga Sverige, men om sådant skulle medgifvas, så blefve ju en omedelbar följd, att ägarne af Sveriges jerngrufvor skulle komma alt sakna afsättning för sin malm, äfvensom hytteägare af sitt tackjern, samt obestånd således beredas för alla dessa medborgare, hvilka dock nödgats bidraga till inrättningen af kolonisationen.
Till allas nytta måste den ordnas, om förslaget skall blifva antaget.
Slutligen anser jag mig böra anföra några reflexioner ronde Konungens och folkets gemensamma intressen deri, att grundlagen, rätt förstådd och tillämpad, bestämmes såsom utgångspunkt för all lagstiftning i landet.
Den 90 §:n Reg.F:n, hvars visa bestämmelser blifvit så argt klandrade och hvars tillämpning man icke velat medgifva Ståndens Talmän, har likväl medfört den tjenliga verkan, att frågor icke kunnat väckas om regerings- och domare-makternes beslut, resolutioner och utslag eller om verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning på annat sätt än Reg.Fin bokstafligen föreskrifver.
Enskildt hämdbegär, afund, med ett ord, alla de låga föraktliga motiver, som under den s. k. frihetstiden i Sverige gjorde sig gällande bland R.
St., hafva genom denna §« tillvarelse i grundlagen, blifvit bannlyste från Svenska folkets representanters öfverläggningar.
Svenska folkel äger genom sina representanter vid allmän riksdag i sträng öfverensstämmelse med grundlagen i 56, 81, 87, 88 och 89 §§ Reg.Fin den vidsträcktaste frihet för väckande af Den 22 December e. tu. 34'J frågor om ändring i ali slags lagstiftning och i allt hvad till statshushållningen hörer, och jemlikt 57 § samma grundlag beslutande rätt uti beskattningsfrågor, samt jemlikt 77 § rättigheten att bestämma grunderna efter hvilka kronans samtlige domäner skola förvaltas; derjemte kontrollerande rättighet öfver grundlagens efterlefnad af Konungens rådgifvare enligl 106 och 107 §§, uppsigt öfver samtlige embets- och tjenstemäns i riket fullgörande af åligganden enligt lag och författningar genom justitieombudsman, jemlikt 101 och efter 103 §§ rättigheten att döma, huruvida högsta domstolens samtliga ledamöter gjort sig förtjenta att i deras vigtiga kall bibehållas.
Den representant för Svenska folket, som ej inser att betydelsen af dessa grundlagsstadgandcn innebär, allden Svenska monarkiskt konstitutionella styrelseformen egentligen är den till största möjliga fullkomlighet utbildade republikanska, har, ett af två, aldrig studerat Svenska Reg.Fm med hänsigt till tillämpningen af dess sladganden, eller ock saknar förmåga att uppfatta betydelsen af ofvan åberopade grundlags §§, jern förde med bestämmelserne i den 16 och 4 § i samma grundlag.
Jag återupprepar hår hvad jag i ofvan åberopade motion om grunderne för statshushållningen yttrade, nemi. att för Styrelseformens varaktighet fordras enighet så väl hos folket, som emellan det och Regenten; ty genom enighet alstras kärlek, kraft och täflan uti allt som genom sjelfförsakelse kan bereda allmän nytta, med ett ord, all slags medborgerlig dygd.
Men enighet kan allmänneligen icke finnas, om icke allas skyldigheter och rättigheter såsom medborgare äro lika; hvarje olikhet alstrar slridiga intressen, och dessa medföra oenighet, misstroende, brott, förakt för lagarne, egennyttans seger öfver alla medborgerliga dygder eller egenskaper och samhällsbandens slutliga upplösning.
Om det är lika önskvärdt för Konungen som för folket, att allmän belåtenhet med den bestående ordningen genom lagstiftningen beredes, hvarigenom ensamt den littiga kärlek för Konung och fosterland kan alstras bos massan af folket, som gör det villigt till hvarje uppoffring för det helas bestånd; så synes deraf klart böra följa, att gemensam samverkan bör kunna påräknas lill syftemålets ernående, det är rättelse i författningar, hvilka tid efter annan emanerat i strid med de grundsatser, som i riksdagsbeslutet d. 2 Maj 1810 § 9 finnas uttryckte, samt den i öfverensstämmelse dermed af samma 1809 års
Ständer fastställda grund för allmänna bevillnms utgörande.
Den K. kungörelsen af d. 6 April 1810, hvarigenom R.
St:s beslut, uppfatladt uti nyssnämnde § i riksdagsbeslutet, erkändes allmänneligen hafva de facto upphäfl alla förut utfärdade författningar angtde näringarne; äfveusonr att den vid 1812 års riksdag förändrade grund för allmänna bevillnms fördelning bos allmänheten beredde öfvertygelsen att de om näringarne förut utfärdade författningar blifvit de facto åter upplifvade.
St. ensamme besluta öfver grunderna för allmänna bevillnms utgörande, äro också R.
St. sjelfve ensamt vållande Den Ti December e. m. till den återgång, som efter 1812 års utfärdade bevilln.förordn. inträffade.
Det är ej klagan öfver det framfarna, som bör fästa R.
Si:s uppmärksamhet, annorlunda än som factum, som medfört följder i strid med samhällsskicket och derföre förtjena!’ R.
Sl:s uppmärksamhet för rättelse.
Likväl blifver icke nu ensamt tillräckligt att. återgå till de 1810 antagne bevillnts-grunder, ty K. kungörelsen d. 6 April 1810 är icke nu mera den sista af K. förordn:r, som ang:de näringarne blifvit utfärdade, alltså måste, i händelse R.
St. återgå lill sagde bevillms-grunder, hos K.
M. i und. anhållas om upphäfvande af alla författningar ang:de näringarne, så för landel som städerna, samt nådigt förklarande begäras alt K.
M:s nåd. stadfästelse på den af R.
St. beslutade jemkning i Ståndsprivilegierna, med de derföre fästade villkor genom K. kungörelsen d. 6 April 1810 komma att ensamt tjena till und. efterrättelse för idkande af all slags näring.
St. hos Konungen vid 1809 års riksdag begärda författning, ronde fattigvården, grundad på skyldigheten för en hvar, som icke är i behof af andras hjelp, alt till fattigförsörjningen bidraga, utfärdades af Konungen år 1811, men kunde icke vinna tillämpning, enär ingen grund för dessa bidrags utgörande af Konung och Ständer blifvit fastställd.
För alt utreda grunden för en rättsenlig fördelning har jag ansett att bidragen lill fattigförsörjningen böra indelas i direkta, att utgöras af alla dem, som förfaltningarne likmätigt sig sjelfva försvara, och indirekta af alla personer öfver 15 år, hvilka behöfva andras försvar, utan att vara föremål för fattigförsörjning.
Förslag till allmän författning öfver fattigvården i riket, finnes i cn af mig författad afhandling om lagstiftning för fattigvård.
Om brist på arbetstillfälle hufvudsakligen härleder sig från författningen om legoslämmotid, som för Slockholm är ett halft år och för hela det öfriga Sverige ett år, och erkännas måste, att inom så väl jordbruket, som alla öfriga näringar, befmnes tillfälle alt på olika tider af året, under kortare eller längre tid, sysselsätta arbetsfolk; men tillfälle saknas för alla att använda sådant arbete under loppet af ett helt år, måste jordbrukaren afstå från odlingen eller handtverkaren från frambringande af produkter, hvilka på en eller några månader kunnat vara fullbordade, om aftal om tjenst eller arbetsbiträde på så kort tid lagligen kunnat afslutas, hvilket dock vållar sä väl allmän som enskild förlust, hinder för näringsidkare i ulöfningen af deras yrke, och arbetsklassen beröfvad förtjenst genom tillfälle till sysselsättning.
Till allmän belåtenhet synas alltså förfaltningarne rör:de legostämmotid samt öfverenskommelse om arbete och tjenstebilräden så i städerna som på landet, då legning för dag icke ifrågakommer, kunna och böra så förändras, att legostämma till lagstadd tjenst eller arbetsbiträde må kunna, så i städerna som på landet, vid hvad tid af året som helst, efter ömsesidig öfverenskommelse bestämmas, dock icke för kortare tid än en månad, och icke för längre tid på en gång, än ett år.
Den 22 December e. m. 351 Förslag till författning i delta afseende tinnes jemväl i den ofvannämnde afhandlingen om lagstiftning för fattigvård.
Hvad jag nu anfört åberopas såsom motiver för alla' i gemen oell livar och en isynnerhet af följande 7 motioner. 1.
St. vid denna riksdag må besluta återgång lill de grunder för allmänna bevillnrns fördelning, som vid riksdagen 1809 fastställdes, jemte dem om progressiva afgifter för den högre inkomsten och med uteslutande af minimi-tariffen samt med den förändring att för tjenstehjon och arbetsfolk beräknas inkomsten till för mankön 150 r:dr och för qvinnokön 100 r:dr, deraf ^ procent bestämmes såsom afgift och för all högre inkomst förhöjd procent enligt förenämnde tariff.
Att inga afgifters belopp utföras, med undanlag af förenämnde, utan sedan alla med - borgares inkomster blifvit hopsummerade, det älägges R.
St:s fullmäktige i hanken och riksg.konl. att uträkna den procent som fordras för den af R.
St. bestämda bevilln:s-summans utgörande, samt i und. öfverlemna denna uträkning till K.
M. för allmänt kungörande.
Såsom ledning vid bearbetningen af frågan, får jag hänvisa till Revilln.Ulskis prot. för år 1809 och synnerligast Hr Santesons kalkyler och förslager i ämnet.
Om remiss lill Revilln.Utsk. af denna motion anhålles. 2.
Att sockenskolorne så ordnas, att ungdomen der jemväl bildas till förmågan alt verksamt deltaga i landets försvar, vapens ändamålsenliga användande, såväl enskildt, som med andra, samlade i trupp, med dertill hörande rörelser, krigslagar och reglementen, för så vidt dessa angå soldaten, samt i handtverk och slöjd, efter de olika anlag, som hos ungdomen träffas.
Alt af de medel R.
St. anvisat för skolundervisningen bestämmas arfvoden lill traktamenten åt en underofficer vid hvarje sockenskola, samt åt de sockenhandtverkare, med hvilka öfverenskommas kan om undervisningen i handtverk och slöjd.
Om remiss till Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk. anhålles. 3.
St. må anvisa rikets inom Lappmarken befintliga odisponerade mark, utgörande omkring 1000 quadratmil, att användas till kolonisation, af nu befintliga arbetsföra korrektionister af mankönet, indelade i bataljoner af 600 man hvardera med nödigt befäl lill krigs- och arbetstjenst, på 6 års tid, och af qvinnokönet i arbetslag fördelade, på lika lång tid, samt sedan kolonisation blifvit ordnad, sådana arbetsföre af begge könen, hvilka, saknande tillfälle till arbete å hembygden, frivilligt anmäla sig alt ingå i tjenst inom kolonisalionerne på en tid af 6 år, alla att vid dervar. rika malmfält af flera slag sysselsättas.
Att inom kolonierna krigslagarne blifva gällande såsom i krigstid, då fiende är nära. 352 Den 22 December e. m.
Att af det anslag, sora nu är anvisadl för fångars vård oell underhåll, R.
St. bestämma, att 700,000 r:dr raå från och med den tid, då korrektionisterne kunna uppsändas för kolonierncs bildande, ulgå i 28£ års tid ärligen lill ränta och kapital-afbetalning af 11,666,666 r:dr 32 sk. i statsobligationer, utfärdade af riksg.kont., med 4 procents ränta och 2 procents årliga kapitalafbetalningar, att användas för kolonisations-anläggningen.
Att 12,000 r.dr må anvisas för undersökningar om tjenlig gaste ställena för railvägs-anläggningar från Ofotens och sydligare belägna Norrska fjordar, upp lill höjden af Kölden, i närheten af de inom Lappmarkerne der betinlliga rika malmfält, nivelleringskartor, samt kostnadsförslager för väganläggningarne.
Alt, såsom följd häraf, R.
St. begära, det II.
M. Konungen ville förbjuda alla vidare nybygges-anläggningar i Lappmarkerne, äfvensom mulsedlars meddelande å der befintliga malmfält, samt vederbörande bergmästare förständigas icke vidare få meddela hviloständ med grufbrytning i nu befintliga inmutningar samt tillse att, der mutningsrätten genom bristande brytning eller malmens tillgodogörande förverkats, sådant promt till bergs-coihm, eller den embetsmyndighet som vederbör, inberättas.
Att der innehafvare af inmutade malmfält vilja sin rätt åt annan upplåta, hembud till Kronan skall ske, eller, om sådant icke skett, Staten genom börd må återförvärfva malmfältet såsom ett K. M:s och Kronans regale, och att R.
St. för dessa ändamål må anvisa på riksg.kont. nödiga medel lill K.
M:s disposition för inlösningen af fältet, der priset, pröfvadt af vederbör, embetsmyndighet, icke befinnes för högt.
St., i händelse de bifalla hvad här föreslaget blifvit, fästa såsom oeftergifligt villkor dervid, att vid kolonierna icke må tillverkas stångjern till export, samt att icke eller tackjern eller malm må kunna derifrån exporteras, så länge förbud emot sådan export i den öfriga delen af riket finnes nödvändig.
Nedannämnde handlingar hafva åtföljt motionen till Statsutskottet: Litt. a) Ett utdrag af Landsboks-räkenskapen för Wesleroch Norrbottens län.
Litt. b) Utdrag ur Statskontorets räkenskaper från och med år 1810, t. o. m. år 1845.
Litt. c) Förslag till atlöningsslat, qvalifikation för befälet, samt till den procent af arbetsprodukten, som skall i sparbank godtgöras.
Litt. d) Statsrådet Vogts skrifvelse, med bilagda uppgifter om priserna på fiskvaror och andra effekter.
Litt. e) Samme Statsråds skrifvelse med svar på åtskilliga frågor rör:de lokala förhållanden i trakterna af de nordliga Norrska fjordarna, jemte kammarherren Rehbinders uppgift på förhållandet emellan Svensk och Norrsk vigt.
Litt. f) Kostnadsförslag för railvägs-anläggningar första året.
Den 22 December e. m. 353 Litt. g) Bestyrkt uldr. af Frans von Scheeles promemoria om grufvebrytningen i Lappmarkerne.
Lill. h) Bergmästaren Ekenstams skrifvelse med bifogad karta ang:de Schangeli kopparmalnrlält, bearbetadt af Juccasjärvi bolag.
Litt. i) Planritningar oe.b kostnadsförslag lill byggnader vid kolonisation för en bataljon. 4.
Att slrafflags-systemet, som (innes grundad! på korreklionella cellfängelse-straff för längre eller kortare tid, må frånträdas och i stället antagas, ali för sådane förbrytelser krigs- och arbets!jensi, för arbetsfört mankön, i 6 års tid vid kolonisationer i Lappmarken, och arbete lika lång tid för arbetsföra qvinnor, jemväl vid kolonierne, må varda ålagde.
Remiss af denna motion begäres till LagUtsk. 5.
M. begära undanrödjande af de författningar aug:de fattigvården, som finnas utfärdade sedan 1811 års kungörelse, sorn bestämmer skyldigheten för en hvar, som icke är i behof af andras hjelp, att till fattigförsörjningen bidraga; utan all någon bestämmelse der meddelades för sätt eller belopp af dessa bidrag; och att R.
St. nu må besluta det dessa bidrag hädanefter skola utgöras direkte af alla dem, som äga rätt att sig sjelfva försvara och lill belopp, som erfordras, i mån af hvars och ens inkomst efter den grund, som för allmänna bevillntns utgörande fastställd blifver, och indirekte af alla andra öfver 15 algenom insättning månadlligen i sparbank, som i hvarje socken bör inrättas, af mankön 8 sk. och af qvinkön 6 sk.; hemställande jag härvid till antagande det förslag till författning i ämnet, som finnes bilagdt en af mig från trycket utgifven afhandling om lagstiftning för fattigvård, hvilken härhos bilägges. *) Remiss häraf lill Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk. får jag begära. 6.
St. må i tind. begära det ville K.
M. upphäfva författningarne rör:de legostämmotid för lagstadd tjenst; och föreslår jag i stället (ill författning i ämnet det uti afhandlingen, som tinnes bilagd motionen N:o 5, befintliga förslag dertill.
Om remiss häraf till Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk. anhålles. 7. Att, under förutsättning det R.
St., enligt min motion N:o 1, återgå till den 1810 fastställda grund för allmänna bevillmns utgörande, R.
M. begära upphäfvande af alla de författningar, som ronde näringarne, sedan d. ö April 1810 ')
Den åberopade afhandlingen, som åtföljt remissen till Utsk., iir ej i prot. intagen. 1 II. 23 354 Den 22 December e. m. emanerat, och att K.
M. täckes till allmän efterrättelse kungöra, att hvad den nåd. kungörelsen af sistnämnde dato innehåller, ronde en hvars rätt att idka all slags borgerlig näring, emot åtagande af deremot svarande borgerlig tunga, skall hädanefter ensamt tjena till allmän und. efterrättelse.
Om remiss häraf till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. anhålles.
Cederströms motioner remitterades, uppå derom af Hr Gr. o.
Landtm, framställda proposir, den lista, angide antagande af nya grunder för utgörande af allmänna bevillnm, till Bevilln.Utsk,, den 2:dra, ang:d$ sockenskolornes utvidgande för meddelande af soldatbildning samt undervisning i handtverk och slöjd, den 5:te angide undanrödjande af de författningar röride fattigvården, som finnas utfärdade efter 1811 års kungörelse i ämnet, samt den 7:de, angide upphäfvande af de näringarne ronde författningar, som utkommit efter d. 6 April 1810, lill Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., den 3:dje, angide inrättande af kolonier i Lappmarken, lill StatsUtsk., den 4ide, angide utbyte af korreklionella fängelsestraff emot krigs- och arbetsljenst vid nyssnämnde kolonier, till LagUtsk., och den 6;te, angide ändringar författningarne ronde legostämmotid för lagstadd tjenst, till Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm.
Hr Bruce, Rob. Ed v., uppläste följande motion:
I anledn. af den norra delens af riket betydliga aflägsenhet ifrån hufvudstaden, hvarest öfver-domstolen, K.
Svea hofrätt är belägen, dit alltså en icke obetydlig mängd af rättsökande parter hafva att infinna sig efter en resa af öfver 100 mil, får jag härmed vördsamt föreslå inrättandet af en öfverdomstol för dessa trakter eller de 4 Norrländska länen, under namn af K.
M:s och rikets hofrätt öfver Norrland.
Denna öfverdomstol torde få sin station i staden Umeå, som, enligt hvad kartan utvisar, är belägen något i centrum af den blifvande jurisdiktionen; eller om sådant skulle anses lämpligare i Hernösand.
Jag förmodar att kostnaden härföre icke skulle blifva särdeles betydlig i fall, såsom torde vara att förmoda, Svea hofrätt kunde minskas med en division.
Nyttan och nödvändigheten af domstolens inrättande för orten synes vara obestridlig, och torde svårligen kunna undvikas, helst om, såsom är att önska och hoppas, lagmansrätterne snarligen komma att upphöra.
Om remiss af denna motion till vederbör.
Utsk. anhålles ödmjukligen.
Remitterades lill Stals- och LagUlskm.
Hr Bruce uppläste vidare en så lydande motion:
I händelse att K.
M:s nåd. propos. angide sjöförsvaret skulle af Ständerna stadfästas, hvilket jag på det högsta hoppas, emedan den bevisar att en skicklig person utagerat densamma, så får jag också proponera, att alla varande linieskepp blifva disponerade
Den 22 December e. m. 355 pä följande sätt.
Att en del genast inrättas lill flytande fängelser för gröfre och mindre brottslingar af begge könen; en del förläggas nied brottslingar vid ön Barthelemy, för att der upparbeta den jord som tillhör Svenska kronan, och resten försäljas till utlänningen.
Jag känner icke anlalet af de linieskepp staten äger, men så mycket vet jag att de ligga och ruttna utan ändamål.
Jag får ödmjukast anhålla alt denna min motion mätte remitteras lill vederbör.
Lisk.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle denna motions remitterande lill SlatsUtsk., men denna propos. besvarades med ja och nej, i anledn. hvaraf densamma förnyades, dervid svaret åter utföll med blandade ja och nej, och Frih. Palmstjerna, Carl Ollo, hegärde derjemte alt motionen mätte läggas [iä bordel, lill följe hvaraf Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt motionen komme att hvila lill nästa plenum.
I anledn. af Hr Bruces motion får jag förklara, att det icke står lill att kunna förlägga några linieskepp i S:t
Barthelemys hamn för att derå hafva brottslingar.
Det skulle då blifva on pirat hamn, hvarföre jag lägger mig helt och hållet emot något sådant etablissement pä S:t Barthelemy, och anser på denna grund att motionen bör förfalla, i synnerhet som ingen plats linnes der att förtöja linieskepp sä att de skyddas för orkaner.
Hr Reutersvärd, Per Adam, uppläste följande:
Jag vidrör ogerna ett ämne som för mig är högst motbjudande och upptager ogerna R.
Sl:s dyrbara lid med detsamma, som vid de fleste föreg:de riksdagar varit särdeles tidsödande.
Delta är: det förhatliga bränvin el och briinvinsbränningen.
Men som detta ämne är af högsta vigt för nationen, och jag vet att flera motioner blifvit gjorda ungefär i samma syfte, samt jag, tinder ett mångårigt vistande här i hufvudstaden och nu i flere år såsom landtman, med smärta sett det moraliska och fysiska onda som bränvin förorsakar, skulle jag i sanning göra mig en förebråelse, att, under utöfningen af mitt riksdagsmannakall, icke åtminstone bjuda till att tillvägabringa en förändring i nu gällande K. förordn. om bränvinsbränningen och dymedelst söka minska liränvinssupandet.
Roten till de flesta brott är otvifvelaktig! bränvinet; till en försvagad helsa och sjukdomar, bränvinet; förminskad arbetskraft, olust för arbete och husliga omsorger, bränvinet; oenighet emellan äkta makar, föräldrar och barn, bränvinet; ekonomiskt obestånd, bränvinet; med ett ord: sällan något ondt som icke har sitt ursprung frän bränvinet.
Man reflekterar i allmänhet mindre häröfver än det förljenar.
Det enda medel för att i någon mån kunna minska bränvinssupandet anser jag vara, all fördyra delta fluidum medelst en mångfördubblad högre skatt å alla större och 23* 356
Den 22 December e. m. konstbrännerier samt inskränkning af liden för bränvinsbränningens utöfning till högst 2 månader om äret.
Jag och flera med mig äro derom fullt öfvertygade, all, linder förutsättning af sislberörde stadgande, om utöfning af bränvinsbränning blefve lilJåten för hvar och en som har jord att bruka och producerar säd oell potates — torpare och soldater icke undantagne — med pannor icke öfverstigande 20 kannors rymd för dessa sednare oell mot en lämplig skatt, superiet härigenom icke skulle ökas; men fördelen blefve dranken för deras kreatur, som eljest skola födas med säd, och lönnbränvinshränningen mindre äga rum.
Detta vore åtminstone det rättsenligaste.
Man har sagt. vid föregide riksdagar, att bränvinsbränning med mindre pannor borde förbjudas, emedan dessa af tlere skäl lemna mindre qvantum bränvin relativt till de stora.
Della är sanni.
Men man har härvid förbisett, att, om icke lillmäskningen blifvit alltför mycket vanskött, så är musten qvar i dranken till förmån för kreaturen, och förlusten således liten eller måhända ingen.
Jag skulle äfven vilja tillägga alt ingen jordbrukare borde vara tillåtet att uppköpa säd och potates till bränvinsbränning utan endast äga rättighet alt härtill använda egen produktion af den jord han brukar, sedan det befintliga för hushållet och arbetsfolk afgått.