Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En Ledamot af StatsUtskottet, Herr Lefren, har lill förekommande af rättegångarnes mängd, tillstyrkt FörlikningsDomstolars inrättande.
Jag tror åter, att härtill ej finnes någon enklare eller säkrare utväg, än alt ställa
Domrarnes aflöning på en sådan fot, att den vore oberoende af rättegångarnes längd och myckenhet.
Det liar synts mig, som man vid denna Riksdag fästat föga afseende på de för en dylik förändring anförde moraliska skäl, men jag hoppas, att omsider det materiela skälet, penningebristen i StatsCassan, sluteligen skall tvinga till vidtagande af ändringar i närvarande aflöningssätt för UnderDomstolarne.
Hvad som verkar på dem, verkar äfven på åtgången af Skrifmaterialier, der Expeditions-lösen äger rum.
Måhända kunde den stora åtgången häraf nå - Den 19 Maji e. m. got minskas, om man lemnade Skrifmaterialierne på entreprenad åt Sekreteraren eller den som uppsätter Expeditionerna i verken.
Då kommer åtminstone vinsten på dragen stil i strid med vinsten på Skrifmaterialierne; och sålunda kunde möjligen någon besparing å de sednare Staten tillskyndas.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar måtte få åtfölja den förmodligen blifvande Aterremissen till StatsUtskotlet.
Sedan jag begärde ordet, har det mesta af hvad jag arnat yttra, blifvit anfördt af en annan värd Ledamot.
Jag får således väsendtligen instämma i hvad han sagt 0111 de högre Embetsmännens aflöning.
Jag vill blott tilllägga, i afseende på StatsRåden, den hemställan, att löneförhöjningen må inskränkas till dem, som icke i egenskap af Militairpersoner kunna derjemte innehafva något annat Embete, hvarigenom en större tillökning förde civila StatsRåden skulle kunna åstadkommas, utan Statens ytterligare betungande på det hela.
— Men framför allt beklagar jag, alt Utskottet, som fullkomligen erkänt behofvet, icke kunnat finna någon utväg lill den löneförhöjning jag föreslagit för Högsta Domstolen.
Beträffande anslaget till bedrifvande af en ElectricitetsMachin i Hufvudstaden_, hafva trämre Ledamöter redan ordat, och jag finnér mig Den 19 Maji e. m. 335 just i anledning deraf såsom Läkare icke kunna undgå att Öfver detta ämne lemna några ytterligare upplysningar.
Under betygande af min fägnad öfver Utskottets välmening att omfatta allt hvad det trott kunna leda lill nytta, får jag derföre nämna, att electricitetens nytta till sjukdomars botande redan varit ganska länge känd, och att vi till och med bär i Stockholm haft
Iva förtjente Läkare, som med mycken framgång förestått den Electricitetsmachin, som nu är i fråga.
De hafva icke haft någon slags lön derföre, ännu mindre något allmänt understöd; men likväl funnit sig belåtne med de curerades tacksamhets-offer.
Beträffande anslaget af 156 R:dr B:co till en Arbetskarl för kringdragning af Skifvan; så hafva SundhetsCollegii Vaktmästare tillförne, då denna befattning var lönlös, sökt den såsom en förmån, i anseende till den rikliga vedergällning de af Patienterna erhöllo.
Hvad angår anslaget till Machinens raparation och amal garna, så utgöra i32
R:dr för delta ändamål en så frikostig beräkning, att den Electricitetsmachin, som skulle tarfva så stora medel till sin årliga reparation, synes icke hafva blifvit med nödig varsamhet behandlad.
Jag erkänner för öfrigt till alla delar den nuvarande Föreståndarens stora nit och förtjenst om saken; men jag skulle blott önska, att sanningen måtte sägas utan öfverdrift.
Man har sagt, att Döfstumme blifvit botade.
Detta är lik - 336 Den 19 Maji e. m. väl något, som ännu torde få betviflas.
Att de, som varit ända ifrån barndomen behäftade med fullkomlig döfhet, kunnat botås, nekar jag ej; men en medfödd dufstumhet har förmodligen sin grund i en organisk brist, och lär derföre väl förblifva obotlig.
Hvad sjelfva sättet att använda electriciteten beträffar, så har detta väl i det närmaste varit detsamma förr sorn nu; och om någon ny upptäckt deruti blifvit gjord, så bör just derigenom så mycket flere menniskor kunna botas, och vedergällningen följaktligen blifva så mycket större.
Afsigten med detta mitt yttrande är ingalunda att beröfva vetenskapen något slags understöd; utan snarare att betyga min tacksamhet för Utskottets frikostighet emot densamma, för hvars skull det icke tvekat att underhålla en Fatlig-läkare i Hufvudsladen.
Beträffande anslaget till farsoters oell smittosamma sjukdomars hämmande, så instämmer jag fullkomligt i hvad SundhetsCollegium föreslagit, och Herr Lefren i sin Reservation tillstyrkt, att
Länen sjelfva borde bestrida kostnaden för resor och medicamenter, i den fulla öfvertygelsen, att behofven då blefvo bättre controllerade, och en större sparsamhet iakttagen.
— I frågan om Ijuspenninqarne, är jag äfven förekommen af den siste värde Talaren.
När lönerna redan äro för små, vore det väl olämpligt, att minska dem ännu mera, genom - Den 19 Maji e. m. 337 norn borttagande af detta tillskott.
Och hvad beträffar de löner, som nu skola förökas, så hemställer jag, när förökningen icke kan blifva så stor man gerna önskade, om det är billigt, att än mer afkorta den genom ljuspenningarnes undandragande.
— I anseende till Veterinairlnrättningerij förenar jag mig till alla delar med Herr von Weigel, och tillstyrker ett anslag till nybyggnad af en ändamålsenlig local, häldre än till en reparation, som uppgår till föga mindre belopp.
— Slutligen får jag blott fästa uppmärksamheten vid Utskottets förslag, att bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, ”att med begagnande af de ”för Landshöfdingarne på stat nu befintlige anslag, utan vidare utgift för Statsverket, en för dessa Embetsman lämplig löne”reglering vidtages.”
Jag skulle tro, alt Ständerna icke borde så alldeles o vilkorligt öfverlemna åt Regeringen, alt verkställa denna reglering, utan att fastställa grunderna derför.
Att till ex. gifva lika lön åt en Landshöfding, som bor in i landet, der få eller inga resande passera, som åt den, hvars Itesidence ligger vid allmän farväg, skulle icke vara väl beräknadt, då på sednare stället nödvändigt måste fordras större representationskostnad.
Men det är ännu ett annat vilkor, som jag anser vigtigt.
I en tid, då man allmänt klagar öfver olyckorna af accorder i de lägre Militairgraderne, och 2.4 H. 22 338 Den 19 Maji e. ra. då man med glädje sett dem omsider afskafFade i de militära förtroende-graderna; hemställer jag, om icke det är högst nödvändigt, att Rikets Ständer vid löneregleringen fästa det vilkor, att accorder för Landshöfdinge-platser, hvarest sådana förut funnits, småningom afskaffas, och att hädanefter inga nya må äga rum.
Om accorder i lägre tjenstegrader äro för Tjenstemännen enskildt skadliga; så äro de i alla högre grader, hvarest Tjenstemannen kan utan ransakning och dom afsättas, föga annorlunda att anse, än såsom en fördubbling af det lagliga beroendet, samt följagtligen i Landshöfdinge-sysslan, såsom den vigtigaste för hela landets inre styrelse, i högsta grad vådliga för det allmänna.
Till hvad Herr von Hartmansdorff anfört om LänsNotarierna, får jag tillägga, att denna Tjensteman bör på Cancelliet motsvara LänsBokhållaren på LandsContoret, bör föra Cancelliets Diarium och Registratur, och sålunda lätta Landshöfdingens controll på LandsSecreterarens Embetsutöfning, samt kunna begagnas såsom LandsSecreterare, i händelse han har förfall.
Det uppstår alltid mycken olägenhet, der ingen LänsNotarie finnes, emedan ärenderna mäste nästan hvila, då LandsSecreteraren är hindrad genom resor i tjensten.
Jag fästar Utskottets uppmärksamhet på dessa omständigheter, Öfver - Den t g Maji e. ra. 33g tygad, att de skola åstadkomma ändring i Utskottets förslag, att LandsSecreteraren sjelf bör löna Notarien.
Staten bör löna honom, och så, att han kan fullkomligt agna sig till sin tjenst.
Till hvad nyss blifvit yttradt om VeterinairLäkare, får jag, eftersom Utlåtandet N:o i3o nu äfven är före, tillägga något om Veterirairlnrättningen i Stockholm.
Utskottet har yttrat, att några tillgångar icke finnas, hvarken till den summa af 4o,ooo R:dr, som Herr Bråkenhjelm föreslagit, eller 35,ooo, som SundhetsCollegium tillstyrkt.
Utskottet har likväl ansett nödigt och nyttigt, att en Yeteriliairlnrättning finnes, och att YeterinairLäkare anställas i orterna, Jag finner en strid emellan denna tanka och Utskottets yttrande, att icke finna utväg til! anslaget, ty när man erkänt behofvet, mäste också anslaget anvisas och fyllas genom Bevillning.
Jag yrkar det så mycket häldre, som ingenting mera direct återgår i de Skattdragandes egen ficka, an de utgifter, som påkostas för tillgång på sådana Läkare, de der ofta kunna frälsa Bondens dyrbaraste egendom, hvilken, förlorad, ej Sällan medför ett ohjelpligt obestånd.
Den Bevillning, som för detta ändamål erfordras, bör således icke möta någon betänkligtet, så framt icke Utskottet finner anslaget för högt tilltaget, i hvilket fall sådant bör visas och beloppet derefter nedsättas.
Utskottet har 34 o
Den 19 Maji e. m. •val låfvat, att i framtiden yttra sig öfver användandet för detta ändamål af LadugårdslandsBränneriet; men jag får fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att om ock dessa byggnader upplåtas, fordra de dock ett betydligt anslag till reparation, eller blifva de af ingen nytta för Inrättningen.
Herr Bråkenhjelm, Pehr Beinhold.:
Till hvad Herrarne von Weigel och Cederschjöld samt Friherre Cederström anfört om StatsUtskottets Utlåtande N:o i3o, anhåller jag att få tillägga följande.
Jag medger, att det begärda anslaget af 40,000
R:dr till nybyggnad af ett hus för Veterinärinrättningen i Stockholm, kan anses vara en nog stor summa för att endast i anledning af enskild Molion beviljas, när Utskottet icke funnit detta behof styrkt af en Kongl. Proposition.
Men StatsUtskottet borde hafva inhemtat rätta förhållandet af de elit remitterade handlingar.
Utskottet uppgifver sjelf, att SundhetsCollegium, under den 14,Julii 1828, hos Kongl. Maj:t anmält behofvet af byggnader för ändamålet, och hemställt, om icke Konungen ville genom Nådig Proposition lill Rikets Ständer föreslå ett deremot svarande anslag.
Denna skrifvelse meddelades StatsConloiret, för att infordra dess utlåtande i anseende till frågan om åtskilliga byggnaders användande, som förr varit begagnade af Allmänna MagazinsDirection.
Dessa handlingar lago så länge i StatsContoret, Sen 19 Maji e. 111. att innan de liunno återkomma till Konungen, hade Motionstiden redan lupit till ända.
De ankommo till StatsUtskottet deri 16 Januarii, och då var Motioner, redan af mig väckt.
Jag känner icke, huruvida det är öfligt, att Konungen gör Proposition i ett ämne, sedan Motion redan blifvit väckt af enskild Riksdagsman; men jag tror det icke.
StatsUtskottet hade således bordt taga i betraktande, hvad Konungens Nådiga Skrifvelse innehåller, nemi. att bebofvet af nybyggnad nogsamt blifvit bestyrkt.
StatsUtskottet erkänner sjelf detta behof, och anför sid. 153, att till och med föregående Ständer insett detsamma; men att de trott ändamålet kunna vinnas med mera inskränkta bidrag, än Konungen då äskade, och utan några större uppoffringar å det allmännas sida. i8a3 års
Ständer afslogo således icke definitivt Propositionen härom, som då lydde på 69,000 R:dr.
Nu synes rätta tiden vara inne, att bevilja ett temporärt anslag, som icke årligen behöfver utgöras, och hvartill medel kunna anvisas af besparingarna och öfverskotten.
Utskottet yttrar vidare, att det skall taga frågan i öfvervägande i sammanhang med dessalimänna Betänkande om Kronans hus i Jlufvudstaden, och förmodar, att Allmänna Magazinslnrättningens till Ladugårdslandsbränneriet förut begagnade byggnader härtill kunde iståndsättas.
Ett kostnadsförslag är härtill upprättadt, efter föregången besigtning, 34a x
I Den 19 Maji e. m. hvilket uppgår till 25,oooR:dr; hvarförutan.
Architecten förklarat sig icke kunna ansvara, att detta anslag kan komma att ansenligen öfverskridas, då det är omöjligt förutse alla de omkostnader, som kunna uppkomma deraf, att man börjar rifva och ombygga gamla byggnader.
Hela skillnaden emellan denna reparation och en nybyggnad, utgör således efter mitt förslag i5,ooo, och efter SundhetsCollegii 11,000 R:dr.
Jag hemställer derföre, om man för denna skillnad bör risquera att häldre börja gräfva uti en oduglig byggnad å en otjenlig local, utan att kunna förutse de kostnader, till hvilka man derigenom kan blifva nödsakad, och utan att mer än blott till hälften vinna det åsyftade ändamålet i fullkomnandet af Inrättningens organisation, än att med en tredjedels tillskott kunna på en bättre local uppbygga ett nytt hus.
Det synes mig som SsatsUtskotlet bordt taga i närmare betraktande den allmänna nyttan af denna Inrättning.
Klagan höres icke sällan öfver det förhållande, att man under ett så långvarigt fredslugn icke ser den enskilda välmågan hos jordbrukande classen tilltaga; men detta är icke underligt, om man besinnar, huru få anstallter bär finnas, till skyddande af landtmannens dyrbaraste egendom.
Hvar och en vet, hvad det vill säga för en fattig jordbrukare, att förlora ett Boskaps-kreatur, och hvar och en kanner, huru ofta sådant beklageligen inträffar.
Jag tror dessutom, Den 19 Maji e. m. 343 att i ett annat afseende denna Inrättning
Lör väcka tidens uppmärksamhet; nemligen för de practiskt Physiologiska vettenskapernas framgång.
Inrättningen är i detta afseende hos oss den enda tillflygten för de vetenskapsmän, hvilka inom den comparativa Anatomiens område så inom som utom fäderneslandet gjort sig fördelagtigt kände; hon är försedd med utmärkt skicklige och nitiske Lärare, men hvilka utan tvifvel afträda från sina beställningar, om de icke genomen ändamålsenlig organisation af Inrättningen vinna ett vidsträcktare och värdigare fält för sin verksamhet.
Jag säger detta, icke såsom ett vanmäktigt hot af enskilda medborgare mot Staten; men på det att Utskottet och Rikets Ständer, så vida de önska Inrättningens bibehållande, må taga i betraktande, att om den icke nu blifver fullbordad, så blir den åtminstone upplöst.
Friherre TVrangel^
Då Statens behof äro så stora, att sällan tillgångarna svara deremot, är det visst icke min mening att vilja öka utgifterna, dock finnas tillfällen, då undantag kunna äga rum, och ibland dessa räknar jag frågan om VeterinairInrättningen, der de säkra fördelarna idkeligen ersätta den uppoffring, som synes ske för ögonblicket.
Utskottet hade bordt, enligt min tanka, bereda en möjlighet att åstadkomma en 344 Den 1
Veterinair-Inrättningén härstädes har gjort myckel gagn, icke allenast i Hufvudstaden, utan äfven i Landsorterna, och häruti ligger ett fullkomligt skäl för Rikets Ständer, att på allt sätt söka befordra Inrättningens framgång.
Alt öka anslagets penningar, skulle jag likväl i närvarande stund icke anse lämpeligt, då vi redan sett af de ökade anslagen, som förut blifvit yrkade, att behofven äro vida större, än tillgångarna medgifva.
StatsUlskottet har vid denna Riksdag ■visat prof på både nöggranhet och granlagenhet vid fördelandet af små medel till mångå behof, och således anser jag min pligt vara, att icke genom mindre passande projecter sätta Utskottet uti någonslags förlägenhet.
För min del tillstyrker jag, att Utskottet, vid omarbel - Den 19 Maji e. m. 345 ningen af denna Tiltel, mätte taga närmare i öfvervägande den belägenhet, hvari vi befinna oss, i anseende lill de civila Embetsverken i allmänhet, i anseende till myntvärdet och i anseende till Landets förmåga, att utgöra högre skattebelopp än hittills.
Jag har gjort mig den föreställning, alt då man yrkat en ny organisation af de civila Embetsverken, sett den till en del börjad och verkställd på ett så till vida ändamålsenligt sätt, att det är bättre än förut; ty i förbigående bör jag yttra, att jag helt och hållit bestrider Herr von Hartmansdorffs salts, att det lilla, som häri blifvit tillgjordt, skulle vara till försämring; är det ock skäl att anslå någon löneförhöjning, der, hvarest omorganisation blifvit fullbordad, såsom det skett med StatsContoret; men att för alla sådane verk, hvaräst omorganisation ej blifvit till vägabringad, eller der den ej skedt med inskränkning af personal och med ålagd skyldighet för Tjenstemännen, alt ej tjenstgora i annat Verk, Ständerna icke måtte anslå något för närvarande, utan dröja dermed till nästa Riksdag, då vi fått se, hvad Kongl. Maj:t i detta afseende gjort, och kunna komma till någon riktig föreställning om, huru Embetsverkens personal skall se ut.
Det har äfven varit oväntadt, att sedan Utskottet först yttrat, att behofvet af förhöjning för Militären framställer sig vida större än för de civila Verken, Utskotten likväl ökat 346
Den 19 Maji e. m. 2:dra HufvudTiteln med 236,000 R:dr, och den 3:clje effectivt endast med 40,000 R:dr.
Jag måste ogilla denna motsatts emellan premiss och cortclusion, hvilken jag anser vådlig, i synnerhet när frågan är om så ömtåliga förhållanden som dessa.
Utskottet hade holdt veta, att de civila tjensterne till en stor del genom sportelförtienster redan i de lägre grader hafva något surrogat för bristande lönebelopp.
Militairen har inga extra inkomster, och hvad Carl den XI anslog åt 27 personer, skall nu t\\ lefva utaf.
Jag bestrider af detta skäl all förhöjning på andra Hufvudtiteln, med undantag af de Verk, hvarest den nj^a organisationen grundad på tjenliga-principer redan trädt i kraft.
I afseende på principen fölen framtida lönereglering inom civilstaten, anser jag oriktigt, att alla Embetsman af samma grad skola hafva lika lön i olika orter.
Detta kan endast leda lill en onödig kostnad för Staten och en obillig ojemnhet, samt föranleda till en mängd transportansökningar, för att erhålla en större behållning', der det är mindre dyrt att lefva.
Jag anser således det vara fullt skäl att antaga två å tre serskildta lönebelopp för hvarje grad eller värdighet på olika orter.
Jag skulle äfven tro, att hvad som mest vållat dessa stränga fordringar på ökade anslag, mindre är ökade göromål, än ett missförslådt begrepp om nödvändigheten af repre - Den ig Maji e. m. 347 Irritation; och att denna olägenhet förökes genom vår onödiga Rangordning, som gifvet’ allt för hög värdighet åt en stor del Tjenstemän, såsom; HofRältsPresidenter och Landsböfdingar, m. fl. Embetsman i Orterna.
Ju mindre och fattigare den Stad är, hvarest Embetsmännen af denna höga rang residera, ju större blifver missförhållandet emellan denne persons och de öfrige innevånarnes belägenhet.
Jag frågar då, om det är möjligt, att en representationskostnad kan vara lika stor der, som i en folkrik stad, der dessa Embetsman befinna sig midlibland handelns rikedomar och det lifligare umgängessätt, som alltid är en följd af liflighet i näringarne, Jag skulle likväl i allmänhet våga motsäga hela den princip, alt Staten ens är skyldig att afse något behof för Tjenstemännen alt representera.
Jag känner berättelsevis i detta afseende tvänne Länder, Bajern och 'Wurtenberg, hvilka ungefär äro i samma belägenhet som vi, hvad politisk ställning angår, belägna midt emellan a:ne stora Magter och ägande en på bestämt åtskiljda Slalsmagter grundad Författning.
Deras Budget, som jag nyligen eftersett, visar att anslagen till de höga Embetsmännen äro ingalunda öfverdrifna.
Men jag har också hört beskrifvas, huru dessa Embetsman lefva; jag har hört både infödde Bäjrare och Svenskar beskrifva det; och efter deras berättelse gäller menniskan och medborgaren der mera äa den höga rån - 348 Den ig Maji e. m. gen.
Jag har underrättat mig, huru deras privat-lefnad, och om jag så får kalla det, Embetsrnanna-prakt är ställd; och de kunna ingendera på något vis jemnföras med den inre och yttre lux, som hos våra högre Embetsman eger rum.
Jag vågar derföre helt och hållet bestrida Herr von Hartmansdorffs satts, att för StatsRåderne beliöfves någon annan tillökning, än den Utskottet föreslagit.
Det enda undantaget härifrån torde vara StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, och jag gillar derföre, att Utskottet gjort något afseende på hans ställning, då det föreslagit en förhöjning af iooo R:dr mera för honom, än de öfriga StatsRåden.
Jag vet ej heller, att han sjelf fordrat något mera.
StatsSekreterarnes löner åter anser jag böra uppsättas till likhet med StatsRådens.
Det är ett missförstånd af vår Grundlag, som vållat, att man ansett de förra våra under de sednare i värdighet, och detta härleder sig från en gammal sed, som sträckt sig öfver den sista Statshvälfningen, då man begick det fel, att icke genast i detta fall ändra rangordningen.
Följderna häraf hafva redan visat sig ganska skadliga, och kunna blifva det ännu mera, om man icke i tid hjelper förhållandet.
Någon tillökning för Justitiae- och HofCanzlererne deremot anser jag icke behöflig.
Löneförhöjningen för HofRätterne skulle jag, om den sker, tro böra blott sträcka sig lill HofRättsRåds- och Assessors-graderna.
Den 19 Maji e. m. 349 anser ingen annan Tjensteman inom detta Verk vanlottad, emedan man för dem lyckats, genom sportler och extra inkomster, ställa så till, att de bergligt kunna draga sig fram.
KammarRättens President tycker jag redan vara så billigt aflönad, alt något behof af de af Utskottet föreslagne Taffelpenningar icke förefinnes, och jag får i detta fall åberopa hvad jag nyss i allmänhet anförde om otjenligheten, att afse representations-kostnad för Embetsman i följd af deras boga rang.
I frågan om MinisterStaten synes
Utskottet hafva varit i ett slags förgätenhet, af hvad som är Utskottets ovillkorliga pligt och rättighet, då vid den föreslagna tillökningen för skillnad emellan i2oochi28sk. i coursberäkningén af 100,000 R:dr Hamb.
B:co, det synes helt och hållet undfallit Utskottet, att taga i betraktande hufvudfrågan: om nemligen alla dessa 100,000 R:dr verkeligen heliöfvas.
Utskottet tar denna sak ganska lätt, då det alldeles icke ingår i någon undersökning om behofvet af denna summa.
Den andra frågan är, om icke, i följd af Myntbestämnings-frågan, Utskottet bordt alternatift föreslå, att utsätta anslaget i Svenskt B:co, om vi lyckas att erhålla Mynlbestämning.
Jag tror för min del det vara af yttersta vigt, att icke fastställa å vår stat anslag i utländska Myntsorter, utan i vårt eget Mynt; emedan detta alltid sätter 35a Den ig Maji e. M. Styrelsen i nödvändighet att söka bibehålla Myntet vid sitt värde.
Jag yrkar för öfrigt i allmänhet, att MinisterStatens aflöniug måtte nedsättas till j5 å 80,000 R:dr Hamb. 33:co, och jag grundar detta yrkande derpå, att vi alldeles icke behöfva ettså stort antal Ministrar, dåde flesta Diplomatiska po sterna kunna besLridas med Charges d’affaires.
Jag yrkar vidare, att Utskottet måtte uppge, huru det kan vara möjligt, att
Tullstatens löner uppgått till ett vida högre belopp, än Konungen sjelf bar begärt och uppgifvit.
Utskottet har blott lösligen vidrört detta, och följt den grundsats, härvid lika sorn i de flesta fall, att blott för det ett behof visat sig, skall det tillfreds ställas.
Jag upprepar ännu en gång, att Utskottet måtte uppge, huru det kan vara möjligt, att sådana anslag kunna behöfvns, som Konungen sjelf ansett onödiga, och jag finner denna sak vara af den vigt, att jag bestämdt begär Utskottets svar derpå.
Samma förhållande är med PostStaten.
Utskottet säger blott, alt en tillökning behöfves, men icke anledningen dertill.
Jag förstår icke, huru det kunnat undfalla Utskottet,, att det är dess bestämda skylld i gil et, att hos ConstilutionsUtskottet anmärka, när det finner Staterna öfverskridna, och detta har ju enligt Utskottets egen redovisning skedt, utan att anledningarne omtalas.
Efter Utskottets sätt att behandla dessa omständigbeter, skola ju Rikets Ständer, när missbru - Den 19 Maji e. m. lien sålunda öfverst ylas, lockas från det ena anslaget till det andra, utan att någonsin få reda på behofvet.
Det finnes också ett anslag till farsoters oell smittosamma sjukdommars hämmande.
Jag anhåller, att Utskottet må upplysa, huruvida icke oordning förefinnes i dispositionen af detta anslag.
För mig synes- högst misstänkte de rubriker, som förekomma under namn af rese- och tractaments-kostnad för farsoters och smittosamma sjukdommars hämmande.
Tillgång är redan härtill beredd genom den så kallade 3-sk:s-afgiflen, och jag begriper derföre icke, huru någonting serskildt härtill behöfver uppföras.
Sedermera kommer en rubrik: medicamenter ät fattiga sjuka.
Det slår likväl icke, huruvida denna kostnad orsakats af farsoter, och mig velterligen hafva någre sådane farsoter icke nyligen existerat.
Derefter förekommer: arf voden för tjenst-förrättande ProvincialLäkare.