Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom dessa obligationer finge kronan säkerhet för hela det belopp, hvarmed jorden blifvit från skatten friköpt, och räntan på dessa obligationer tillfaller kronan såsom ersättning för den förlorade skatten.
Slutligen torde jag få fästa upmärksamheten derpå, att ifrågavar. motion icke skäligen bör remitteras till Ekon.Utsk. utan till StatsUlsk., enär den är beledsagad af ett förslag i fråga om sättet för verkställigheten af sjelfva skattejemkningen, och enl. min åsigt endast StatsUtsk. tillkommer behandlingen af dylika frågor.
Afven jag har ansett denna motion böra remitteras till StatsUtsk., men vid närmare eftersinnande, och då jag funnit, att frågan icke gör någon rubbning i Statens rätt och inkomster, anser jag Ekon.Utsk. böra updragas behandlingen af denna motion, hvilket äfven är Gr. Liljencrantz’s önskan.
Då jag nu haft tillfälle att inhemta hans tankar i ämnet, och han förklarat det ingalunda vara hans afsigt, att vilja leda fråga,n in på området af det omöjliga, eller att åstadkomma en allmän skaliejemkning, afstår jag från vidare yttrande i ämnet.
Hr von Hartmansdorff, Au g.: 2:ne serskilda föremål böra, i fråga om denna motion, tagas i öfvervägande.
De hafva äfven blifvit af åtskilliga talare vidrörda.
Den första betraktelsen rörer det ändamål man vill vinna, och den andra sättet ankomma derhän.
Hvad ändamålet angar, anser jag det vara af sådan vigt, att jag icke tror, det man för utförandets svårigheter bör rygga tillbaka och låta saken falla.
Ehuru jag erkänner flere bland de af Hr Sandströmer anmärkta svårigheter, anser jag oss likväl böra draga försorg, på sätt Gr.
Björnstjerna antydt, att den privilegierade jordens innehafvare icke må, såsom i åtskilliga andra länder skett, blifva plundrade.
Visserligen kan man af den omständigheten, att den privilegierade jorden tillhör icke ett utan alla Stånd, hoppas att aktningen för egande rätten i Sverige skall vara och förblifva starkare än inom andra länder; men vi må dock icke låta insöfva oss i säkerhet, alt, om sådana oroligheler
Ben 4 Januari. 33 soia i Ungern förefallit skulle i vårt land inträffa, man icke skall taga för sig en del af hvad som tillhörer den privilegierade jordens egare.
I Ungern gick det derhän, att, såvida tidningarnes upgifter äro sanna,den privilegierade jordens egare, ehuru de blott fingo ersättning för £ af sin förlust, dock hade för dessa anspråk på ränta af ett kapital stort 200,000,000 Österrikiska gyldén.
Jag tror således att man bör göra afseende på Gr.
Liljencrantz^ motion, och söka att af densamma kunna erhålla ett godt resultat.
Mig synes likväl, som hade motionären upgjort sitt förslag mera inveckladt och svårt, än han bordt och kunnat.
Gr:n har föreslagit, att man skulle till efterrättelse laga ett slags medelhemman, och alt alla de, hvilkas jord vore mindre skattlagd, skulle fä ersättning derföre, att hon nedsailes till medelegenskapen, hvaremot de, hvilkas jord genom en sådan åtgärd friköptes från sin förra högre beskattning, skulle derföre betala ett motsvarande belopp.
Raab har nyss omförmält det allmänna frälset såsom grund för en sådan medelegenskap.
Må det icke förtyckas mig, att jag härvid begagnar en liknelse, den der ligger oss närmast.
Man kunde ju säga: att alla Grefvar skulle nedsättas till Baroner och alla Adelsmän uphöjas till Friherrar.
Då skulle Grefvarne erhålla godlgörelse för sin nedsättning och de simpla Adelsmännen betala för sin uphöjelse.
Som de sednare äro flere än de förstnämnde, så skulle deras betalning räcka lill, och lemna öfverskott på godtgörelsen åt Grefvarne.
Vore det icke mycket enklare att säga, det alla Grefvar och Friherrar skola nedsättas till simpla Adelsmän och få godtgörelse derför.
Om man säger till innehafvaren af ett kronoskattehemman: du skall betala så och så mycket på det all ditt hemman må erhålla frälse natur, så svarar han troligen: jag vill icke veta af detta trassel, ty om jag icke kan vinna utan att andra förlora, och då meningen icke är alt försämra någons egande rätt, behåller jag heldre hvad jag har och slipper då alt betala mera för milt hemman, än jag redan gjort.
Min åsigt är den, att vill man åstadkomma en sådan förändring sora den här föreslagna, bör man taga kronoskattet till grund, ty den rena kronojorden är Statens och innehafvaren blott åbo derå.
Först när han erlagt skalteköpeskillingen, får han eganderätt.
Om man likväl vidtager den af motionären föreslagna utväg, huru skall man då förfara?
Ingalunda såsom Gr.
Liljencrantz föreslagit, att man lägger taxeringsvärdet lill grund, ty hvad gör man då?
Jo! man vill höja ett kronoskatte hemmans mantal i förhållande efter ringsvärdet.
Sådant låter sig med rättvisa icke göra.
Jag anser följakteligen taxeringsvärdet böra lemnäs utan afseende.
Derföre torde rättast vara, att de utskylder, som efter hvarje orts undervisning belöpa på ett mantal kronoskatte, påföras hvarje annat mantal af hvad natur som helds t, samt att egaren, för mantalets försämring genom den ökade skatten, får ersättning genom kapital af Staten.
Derigenom undviker man allt trassel med inteckning och dylikt.
För den nya ökade, likasom för den gamla mindre, skatten, är jorden utan inteckning underpant åt kronan. 3* 36
Den ersättning man i em nar jordens innehafvare är naturligtvis en godtgörelse derföre, att, när han försäljer sitt hemman med den tillökade skatten, blifver köpeskillingen mindre än förut.
Ersättningen skulle bestå i räntebärande statsobligationer.
En förändring i närvar, förhållanden kan ske utan att, såsom Frih.
Raab omnämnt, någon skattejemkning förut verkslälles.
Denna sednare rörer en serskild fråga, oberoende af den förevar., och är ett ämne, hvarom vid sisla riksdagen tillräckligt tvistades, ehuru Frih.
Raab ånyo förskaffat oss detta ämne lill öfverläggning äfven vid denna.
Jordnaturens förändring kan verkställas på det sätt jag omnämnt, att man påförer hvarje hemman lika grundskatt, enl. länets undervisning.
Men då man företager sig en fråga så ömtålig som denna, bör man tillse, att man icke lofvar mera än man kan hålla.
Motionären har sagt: ”den betydliga del af Svenska jorden, som ej drager någon eller endast en obetydlig grundskatt, synes mig erbjuda en utväg alt åstadkomma en nedsättning i den skattlagdtt jordens grundränta, förutsatt att medel kunna beredas att lemna den oskaltlagda jordens egare full ersättning för den minskning i kapitalvärde dess egendom genom skattläggning måste undergå.”
Om ingen jordegare betalar större skatteförhöjning, än räntan på den kapitalersättning, Staten honom lemnar, så är det klart, att, så att säga, hvarje hemmansegare upgör sjelf liqviden till kronan.
Hau betalar lill henne räntan på den köpeskilling, kronan lemnar honom i obligationer.
Gifver hon något mera, sker det på det allmännas bekostnad.
Man bör således icke smickra honom med att få hvad han icke kan erhålla, nemi. lindring i skatten.
De gamla utskyldernas belopp behöfvas till de gamla statsutgifterna, och den ökade skatten till ränta på den kapitalskuld, sora Staten måste ikläda sig för alt godtgöra jordegaren för hemmansnaturens försämring.
Hr Sandströmer har, i fråga om de med detta förslag förknippade vådor, omnämnt dess verkan på penningeväsendet, och denna omständighet är så vigtig, att den fordrar serskild upmärksamhet.
När, under sistlidne höst, ersättning beslöts icke allenast åt Ungrarne, utan äfven åt andra jordegare, som fåll sina hemmans natur försämrad i Österrikes kronländer och denna ersättning skulle utgå, ehuru vederbör, för fingo intet, så blef summan så stor, att den väckte allmän förskräckelse på börsen i Wien och sänkte i allmänhet statspapperens värde.
Hvad frågans behandling i Utsk. beträffar, så (ror jag det vara fruktlöst för R.
St. att hoppas, del något sådant kan i ett så inveckladt och vidlyftigt mål som delta medhinna npgöra knappast grnnderne, än mindre ett fullständigt förslag.
Utsk.-s åtgärd torde derföre böra inskränkas dertill, att föreslå en und. anhållan hos K. M., om utarbetning af ett förslag.
Några allmänna grunder, hvaribland förnämligast den, alt egande rätten hålles i helgd, torde endast böra dervid upgifvas.
Om saken sålunda i möjligaste målto förenklas, så kan frågan behandlas lika väl i Ekon.-, som SlatsUtsk.
Lika med en annan talare, jag tror det var Frih.
Raab, anser jag det vara lämpligare, att öfverlemna frågan till Den 4 Januari. 37 Ekon.Ulsk., hvilket icke är så öfverliopadt med årender som SlatsUtsk.
, och i allmänhet befattar sig med önskningsmål.
Pal mst jerna, Nils Fredr.:
I hufvudsaken instämmande med Gr.
Björnstjerna får jag hembära Gr.
Liljencrantz min tacksamhet för det han väckt ifrågavar. motion.
Jag tror, att han fästat Ståndets, vederbör.
Utsk:s och måhända äfven Regeringens upmärksamhet på ett af de vigtigare ämnen, som för det närvar, konna blifva föremål för en Svensk statsmans omtanka.
Om än den tidpunkt, som Gr.
Björnstjerna och andre talare påpekat, skulle genom försynens nåd, vara från oss aflägsen, följer dock ingalunda häraf, att den icke kan inträffa.
Emedlertid får jag förklara, alt jag anser vår nuvar. grundbeskattning så invecklad och med så många olägenheter förbunden, att hvarje steg till dess förenkling, bland hvilka detta förslag äfven är ett, mäste vara kärkommet, och om än förslaget icke skulle vara så fullständigt som man kunnat önska, så är det ändå något, att detsamma blifvit väckt och gifvit anledn. lill diskussion, hvarigenom ämnet belyses och eli resultat småningom kan beredas.
Svårigheter äro icke omöjligheter, och af de svårigheter man ansett förknippade med detta förslag, har Gr. Liljencrantz, åtminstone enl. min åsigt visat, att en del äro icke för handen eller lätt undanröjda.
Då likväl mina insigter i detta ämne icke äro speciella, hvartill fordras en kännedom af Svenska kameralväsendet, hvilken jag icke eger, sä vill jag icke heller uptaga Ståndets tid med pröfning af lill ämnet hörande detaljer, ulan anhåller endast alt få uttrycka den åsigt, att frågan blifvit väckt i rätt tid, och den önskan, att följderne deraf må blifva så välgörande, som motionären åsyftaf.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att jag, enl. hans åsigt, gjort milt förslag trassligare än detsamma bordt och kunuat vara.
Jag har likväl sökt, att upgöra det så enkelt som möjligt, enär jag blott angifvit hufvudgrunderna till en jemnare fördelning af beskattningen, sådan jag tänkt mig den, och derföre föreslagit, hvad Hr von Hartmansdorff synes hafva önskat: att R.
St. mätte lill K.
M. ingå med begäran, att ett förslag i enahanda syfte med min motion, mätte utarbetas och föreläggas R.
St. vid nästföljande riksdag.
Om det förslag, hvilket innehåller mina moliver för motionen och såsom bilaga densamma åtföljer, skulle synas Hr von Hartmansdorff trassligt, förundrar det mig i sanning icke, enär det förefaller mig, som om han icke gjort sig mödan att genomläsa motionen, helst han kunnat yttra betänkligheter i fråga om sättet för godlgörelsen af de obligationer, som enl. mitt förslag skola ulgifvas.
Samme talare har likaledes sagt, att man bör vara samvetsgrann och icke lofva mera, än man tilltror sig kunna hålla.
I det afseendet tror jag mig hafva varit synnerligen samvetsgrann, enär jag på intet sätt angifvit de olika sätt, hvarpå amorterings-procenten skall utgå till gäldande af desse obligationer.
Jag har i det afseendet icke följt numera afl, H. Ex.
Björnsljernas i lifstiden upgifna förslag, men öfverlemnat åt dem som med förslagets uprältande kunna 38 Ben 4 Januari. kortum att taga befattning, att föreslå huruvida amorteringsproeenten må utgå till en del af jordegarne, och lill någon del af Staten eller helt och hållet från någondera.
Allt detta är variationer, hvilka, i händelse den af mig föreslagna hemställan gillas, torde komma alt närmare bestämmas.
Likaledes har man ordat mycket om grunden, hvarefter förändringen skulle' verkställas, och såsom sådan har Hr von Hartmansdorff velat antaga hemmantalet.
Jag tror likväl att denna grund är mindre antaglig än t. ex. taxeringsvärdet, emedan hemmanen äro till sin beskaffenhet så väsendtligen olika, att de icke ens kunna med hvarandra jemföras.
T. ex. inom skärgårdstrakter äro hemmanen af ytterst inskränkta områden, emedan vid dessa hemmans anläggning man hufvudsakligast fäste sig vid den inkomst, som egaren deraf hade alt ifrån fiske hemta och kunna icke jemföras med dem på slättbygden, hvarest man fäste sig uteslutande vid åkern.
Båda förenämnde slag af hemman ega, jemförde med skogshemman ett ringa omfång, emedan man vid de sistnämndes skattläggande föga tog i betraktande de oodlade vidsträckta rymder de besulto, men hvilka, i tidernas längd, blifvit odlade, hvarföre skogshemman för det närvar, ofta i värde vida öfverstiga hemman pä slättbygder eller i skärgårdsorterne.
För att emedlertid kunna åstadkomma en jemnare fördelning af jordens beskattning, måste naturligtvis någon grund antagas, hvarefter den ränta, jag vill förändra, skall antingen nedsättas eller förhöjas.
I det afseendet har jag föreställt inig, att taxeringsvärdet vore fullkomligt lika användbart som hemmantalet, hvilket för närvar, uttrycker såsom värdemätare intet.
Slutligen och då de talare, som här upträdt, hufvudsakligast fästat sig vid försöken, att kunna motarbeta möjligheten af en blifvande plundring utaf den privilegierade jordens fördelar, så får jag förklara, att jag vid förslagets framställande haft till hufvudändamål möjligheten att bereda en så högst behöflig nedsättning i den oprivilegierade jordens grundränta, hvilken nedsättning, pä sätt jag i motionen haft äran antyda, sannolikt icke kan beredas på annat sätt, än att den privilegierade jorden öfvertager någon del af den andras grundränta.
En af de talare, som efter mig yttrade sig, har sagt, att, genom bifall till motionen, den vigtiga fördelen skulle vinnas, att den privilegierade jorden korame att öfvertaga en del af den oprivilegierade jordens beskattning, hvarigenom det odiösa i nuvar. förhållanden, att ali jord icke drager samma skatt, skulle på ett rättvist sätt uphöra.
Afven jag anser, att det vore önskligt om en dylik förändring i beskattningen kunde ega rum på rättvisa grunder, men det nu ifrågavar. förslaget har dock en annan och vidsträcktare syftning.
Motionären har väl sagt, att meningen icke vore, att åstadkomma en allmän skatlejemkning, och den talare, hvilken jag nyss antydde, syntes vilja åstadkomma ändamålet egentligen derigenom, att den privilegierade jorden skulle öfvertaga någon del af den oprivilegierade jordens beskattning.
Men jag anhåller att få fästa Hrrmes upmärksamhet derpå, att hvad sålunda blifvit yttradt, icke synes stå i full öfverensstämmelse med motionens inne - Den 4 Januari. 39 håll.
Den antyder nemi. ganska bestämdt, alt meningen är icke blott, att på den privilegierade jorden öfverflytta någon del af skattebördorna d. v. s., att efter vissa grunder försätta den privilegierade jorden i likhet med skattejorden, utan att all den Svenska jordens värde skulle sammanräknas och alla grundräntorna upskatlas till kapitalvärde, för att genom det sednare kapitalets läggande till det förra, eller till det värde, som är åsatt jorden med dess n livar. grundräntor, utröna det värde, som jorden kunde anses ega utan dessa räntor, hvarefter alla nuvar. grundräntorna skulle, i förhållande till det sålunda bestämda sammanlagda kapitalvärdet, fördelas lika på all jord, så att följaktligen hvarje hemman komme att af beskattningen erhålla lika proc. af värdet.
Jag bekänner, att ja?
icke kan finna annat, än att detta förfaringssätt innebär den mest kompletta jemkning af grundräntorna, sorn någonsin kan ifrågasättas.
Motionen åsyftar således icke mindre än en uprifning af alla Svenska jordens närvar, grundräntor, och jag befarar, att, ehuru skylten är ganska vacker, verkställigheten icke mäktar hålla, hvad den lofvar.
Man bör ock dervid erinra sig, att inom en provins, hvarest grundräntorna äro ganska höga, skulle desamma nedsättas, under det att inom en annan provins med mindre grundräntor å hvarje hemman dessa komme att förhöjas, och till hvilka resultater man skulle komma genom ett slikt förfaringssätt är snart insedf.
Jag hemställer derföre till Eder, Mine Hrr! huruvida man bör kunna föreställa sig, atl Svenska jordbrukare'i allmänhet skola finna sig belåtne med en sådan jemkning i beskattningen, som här blifvit ifrågaställd, äfven om den tillvägabringas genom ersättning för upkommande skiljaktigheter.
Motionären synes hafva upfattat mitt förra yttrande så, sorn skulle jag hafva sagt, atl denna fråga står i sammanhang med en reglering af skatterne.
Jag har blott yttrat, att frågan om en skadereglering, på sätt vid förra riksdagen varit föremål för R.
Sl:s pröfning, och hvarom motioner äfven nu blifvit väckta, måste föregå pröfningen af motionärens förslag, såvida det sednare skall kunna leda till något resultat.
Jag har således just framhållit nödvändigheten deraf, att icke genom en sammanblandning af dessa frågor båda göras omöjliga atl lösa.
Det är ock lätt funnet, alt frågan om en reglering af skatterne måste föregå den jemnare fördelning deraf som motionären åsyftat.
Han har nemi. sagt, att hvarje hemman efter den nya regleringen skulle fa en viss proc. af skatten i förhållande till hemmansvärdet, och såsom en följd häraf måste denne proc. beräknas till ett visst penningebelopp.
Antagom t. ex., att 50 r:dr skulle motsvara ett visst värde på hvarje hemman.
Huru vill man då åstadkomma denna nya beskattning med mindre, än att antingen skatten fastställes lill det sålunda uträknade beloppet i penningar, eller att det finnes en allmän grund, som bestämmer hvilka persedlar och qvantiteten deraf, som motsvara En r:drs skatt.
Med nuvar. beskattningssystem, med sina mångfaldiga väntetitlar, trotsar jag någon att upgifva den skal t, som borde motsvara viss proc. af ett hemmans värde.
Det torde således, som förr är sagdt, vara klart, alt skatteförenklingsfrågan måste föregå hvarje förslag i den syftning, som nu är i fråga.
Då jag senast hade ordet, glömde jag, att yttra mig om amorteringen af de ifrågavar. obligationerna.
Hvarifrån skola medel härtill tagas?
Vore det sä, som Gr.
Liljencrantz förutsatt, alt alla egare af kronoskattehemman ville betala, för att få dem uphöjda till frälse och dermed godtgöra säteri-egarne, för det att deras hemman nedsättes till det allmänna frälse!, så blefve härigenom tillgångar för ändamålet att påräkna.
Men med större skäl kan förutsättas, att egarne af skattehemman icke ingå pä ett dylikt förslag.
Då finnes ingen annan utväg, än alt lill amorteringen anslå de besparingar och öfverskott, som R.
St. kunna ega.
Hvar någon säker amorteringsfond då blefve att påräkna kan jag icke inse.
En värd talare har yttrat, att skaileförenkligens afgörande bör föregå frågan om all jords bringande lill samma natur.
Jag har redan förklarat, att jag icke anser detta behötligt; ty det är tydligt att om någon vill vela, huru mycket ett hemmans räntepersedlar i penningevärde utgöra för en längre tid, sä lägger han till grund medelraarkegängspriset för 10 är, hvilket man i fråga om skattefnrenklingen vid sista riksdag var så angelägen att antaga.
Man får härigenom ett penningebelopp, hvarefter skatteförhöjningen med lätthet uträknas.
Om man envisas (må det förlåtas mig detta uttryck, ty om man begagnar det emot mig, så får jag äfven bålla det till godo) — om, säger jag, man envisas, alt genomdrifva en skatteförenkling, med den häfstång, Gr.
Liljencrantz nu framräckt, och Californien jemväl envisas, att såsom hitintills lemna guld i öfverflöd, hvarigenom priset på denna metall, och derjemte på silfver, nedtryckes, emedan det sednare derigenom blifver mindre behötligt i den allmänna rörelsen, så sitter man der med sin redbara skatt, sin silfverskatt, och bar vida mindre än man påräknat.
Man skall icke smickra sig med falska förhoppningar, utan lill skattens mätare bibehålla matvaran, spannemäl och smör, m. m., hvilka hafva magen till värderingsman.
Denne är och har i alla tider varit tillförlitlig, emedan hans behof alltid är sig likt.
Derföre må man väl till färre förenkla de nuvar. mångfaldiga skattepersedlarne, men icke borttaga dem.
Silfver oell guld äro öfverilödsvaror och falla lill intet, i den mån ymnigbeten deraf ökas.
Men sådant är icke förhållandet med matvaror, emedan folkökningen stiger i samma mon utvägar lill bergning beredas.
Man bar, såsom jag förra gången anmärkte, äfven talat om taxeringsvärdets användbarhet såsom beräkningsgrund för all jords bringande lill samma natur; men, Mine Hrr! hvilken orättvisa skulle man icke derigenom begå emot jordegarne?
Jag är icke en ibland dem, hvadan det, som jag här yttrar, ingalunda har någon verkan på mina förhållanden.
Hvilken orättvisa, säger jag, skulle man icke begå emot jordegarne?
Nu betalar ett godt mantal icke större skatt än det dåliga, af samma natur, men taxeringsvärdet på det goda är större än på det dåliga.
Vill raan nu taga taxeringsvärdet till grund för jordnaturens jemnande hved blifver då följden?
Naturligtvis för - Den 4 Januari.
41 höjning af skatten på det goda hemmanet, för hvilket egaren, just i anseende till dess godhet, betalt högre köpeskilling, emedan det, ehuru bättre, likväl icke erlagt större utskylder, än det sämre hemmanet, samt följaktligen lemna! egaren betydligare behållning.
Man skulle ju således göra ett ingrepp i egande rätten och begå en orättvisa, om Gr.
Li!jencrantz’s förslag antages.
Ingen lärer väl betvifla att ju den förändring i Sveriges jordnatur, Gr. Liljencrantz’s förslag åsyftar, är af omätlig vigt.
Städse bafva strider förefunnils emellan egarne af de olika jordnaturerne, men dessa strider skola, genom förevar. förslag uphöra, och i stället lugn och förtrolighet emellan jordens egare återkomma, så vida nila skiljakligheler i förbindelsen till Staten, i möjligaste motto, uphöra.
Skulle förslaget vara af den beskaffenhet, att detsamma icke kan genomföras, så vore väl icke eller värdt, att derom orda.
Det synes mig likväl icke så, om man blott tillåter någon förändring deri, men sä som detsamma nu blifvit upställdt, tror jag, att det möter oöfvervinncrliga svårigheter, ty grunden, sorn motionären antagit, nemi. taxeringsvärdet, är orättvis.
Afven med antagande af en annan grund möta svårigheter, men de äro likväl icke omöjliga att öfvervinna.
Att nu bringa all jord i riket till samma natur, synes mig, i likhet med motionären, vara det mål, vi böra eftersträfva, och alt förändra grunden, hvarefter man bör utgå, är väl icke någon omöjlighet.
Lika med en annan talare anser jag operationen omöjlig, såvida man icke till grund antager ett visst belopp i penningar och icke, såsom Hr von Hartmansdorff yrkat, i vissa varor såsom spannemå! och smör, ty värdet deraf är alltid inbilladt.
Taxeringsvärdet kan, såsom grund för operationen icke antagas, emedan det är ojemnt, och om jag än tager 20, 30, 40, 50, 60 ä 70 dylika värden, blifva de alla ojemnå.
Jag tror derföre, att ett visst belopp i penningar blir den säkraste grunden.
Om således egarne af skattehemman inom ett visst län utgöra 20 r:dr skatt, sä är min åsigt den, att en del af denna ränta bör öfverflytlas på den privilegierade jorden inom samma län, och då är det lätt att utröna beloppet, som man för ett sådant öfverflyttande skall belala.
Man har sagt, afl operationen skulle hafva ett menligt inflytande på våra financiella förhållanden.
Jag tror likväl att så icke är.
De förbindelser, som komma att ulgifvas, skola väl icke inlösas på en gång, utan sådant mäste väl ske successivt, och det tillkommer statsmännen alt bestämma de närmare detaljerna härvid.
På grund af hvad jag nu anfört och de af motionären upgifne skäl är jag öfvertygad att, i händelse R.
St. anse saken nödig och nyttig för landet, K. M. skall gå R.
St:s önskan till mötes.
Önskar man en ny refning och ny skattläggning öfver hela landet, så har man oöfvervinnerliga hinder att bekämpa, och man måste upgifva hoppet om ett lyckligt resultat af frågan, men sådant är nu icke behöflig!, ty man känner de skyldigheter och friheter, som åtfölja skatte- och frälsejorden, och då kan saken lätt verkställas, om man blott vill den.
Denna fråga, som afser tillväga - 42 Den 4 Januari. bringandet af en jemn beskattning pä all Sveriges jord, har i sjelfva sitt namn ett så vackert ljud, att det icke är underligt, att den finnér anhängare likasom icke eller alt en af dem framställt henne.