Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En värd talare har uppgifvit beloppet af inlecknad skuld i fastighet, men dervid glömt, alt dessa uppgifter endast äro sådane sorn till domstolarnes prolocoller inlcmnas, och att största delen af dödade inteckningar icke presenteras för domstolarne, och delta förhållande gör dessa inteckningars antal vida större än som af domstolsprotocollen synes.
Vidare anhåller jag att fä flista uppmärksamheten derpå, alt man i allmänhet begår ett fel, då man förvexla r capitaler med penningar.
Dessa sednare, som äro bytesmedel, genom hvilka massan af samlade capitaler bringas i rörelsen, utgöra blott en ringa del af dessa capitaler; alt göra dem obrukbara, derigenom alt man skulle hindra, att den, som ej sjelf kan begagna capitaler, må kunna göra dem fruktbara hos andra näringsidkare, det skulle vara del kraftfullaste sältet att fä ett lands framsteg att gä sniickgängen.
Den sats, alt skuldsättning sker till följd af del skadliga i fonders samlande, är falsk.
Det är verkligen icke pä bekostnad af förut varande tillgångar, som nya capitaler tillkommit, och otvifvelaktig! utgöra capilalfordringarne, ehuru ringa de än må vara, mångfaldigt mänga gånger, ja, kanske 50 gånger större belopp än under Gustaf l:s tid, och det kan väl ej nekas, att behällniugarne nu äro vida större än den tiden.
Det som är skadligt och som man bör söka förekomma, det är onödig skuldsättning, som undvikes, om man afhäller sig från onyttiga speculationer, men alt i allmänhet göra capitaler rörliga, det är en lära, som i Europas alla länder gillas så väl al theoretici som praclici.
Jag skall ej vara mångordig, då clt Den 20 November e. m. svar lill Hr Rosenblad icke egentligen hörer till ämnet.
Jagvill blott fråga honom, om han tror, alt den större ca pita llillgång, sorn nu möjligen (innes emot under K.
Gustaf I:s tid, kommer sig i följd, af eller i Irots af de större cassorna nu för liden emot då?
Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, yttrade II.
Ex. Hr Gr. o. L andira., alt de (lere förslag, som blifvit framställde, lämpligen syntes kunna sammanföras lill 2:ne, nemi. dels begäran om återyemiss och dels Hr von Hartmansdorffs förslag, att Ulsk:s meni. måtte läggas lill handlingarne, med förklaring, att R. o. Ad. icke vill ingå i pröfning af frågan, hvilka tillgångar böra användas till ifrågasatta låneunderstöd och anslag, förr än SlatsUtsk. inkommit med utlåtande ang:de samma låneunderstöd och anslags behöflighet samt R.
St. deröfver beslulit.
Denna af II.
Ex. yttrade mening, att förslagen kunde sammanföras till 2:ne, grundade sig derpå, att de som yrkat bifall till Frih.
Palmstjernas reservation, hade i sak yrkat detsamma som Or von Hartmansdorff, fastän ordställningarne voro något skiljaktige.
Härvid gjordes ingen erinran, hvarpå II. Ex., med förklarande det han fann sig fiirst böra inhemta R. o. Ad:s tanka i fråga om ålcrremissen, hemställde om R. o.
Ad. ansåge de emot SlalsUtsk:s mein.
N:o (il gjorde aumärkn:r föranleda till dclsammas återremitteraudc.
Efter lillkännagifvande, alt denna propos. blifvit med öfvervägande nej besvarad, hemställde II.
Ex. vidare, örn lt. o. Ad. behagade bifalla, att förevar, meni. lägges till handlingarne, med förklaring, alt R. o. Ad. icke vill ingå i pröfning hvilka tillgångar böra användas till ifrågasatte låneunderstöd och anslag, förr än SlatsUtsk. inkommit med utlät, angalo samma låneunderstöds och anslags behöflighet samt R.
St. deröfver heslutit.
Sedermera framställde H. Ex. Hr.
Gr. o. Landtm., alt, såsom R. o.
Ad. torde erinra sig, Or Rosenblad väckt en motion i sammanhang med detta ämne, och hemställde II. Ex., om R. o. Ad. bi föl le, att denna motion linge till Stats- och DancoUtsk:n remitteras.
Vidare erinrade II. Ex., alt äfven Frih.
Cederström, under den nyss slutade discussiouen, väckt en motion, nemi. den att R.
St. skulle hos K. M. i und. anhålla, alt statsverkets samtlige räkenskaper må omfatta samma lid som upphördsåret, eller frän och med d. 1
Maj det ena året till och med deu sista April det påföljande.
Jag tager mig friheten hemställa till Frih.
Cederström, huruvida icke han skulle vilja vid när - Den 20 November e. m. 405 mare eftersinnande finna för godt alt återtaga den af honom väckta motionen.
Det är nemi. icke så länge sedan Ständerne fattade det heslutet, att statsräkenskapernc skulle afslutas vid hvarje års utgång, i st. f. med April månads förlopp, och de skäl hvarföre man nu skulle, med ändring deraf, frångå nämnde beslut och återgå till den förr iakttagne ordningen, hafva icke, för mig åtminstone, blifvit framlagde på ett sätt, alt jag kunnat inse, hvaruti förbättringen egentligen skulle bestå.
Det är i min tanka likgiltigt, om räkenskapen för Statens ordinarie inkomster och den allm. bevillningen afslutas med den sista December eller sista April, men det är ej sä likgiltigt, alt räkenskapen för Tullverket och andra extra ord. statsinkomster, t. ex. den för chartse-sigillatae-afgiflen, afslutas med årets slut, eller med den sista April.
Det är klart, att det mätte vara lämpligast att tnllräkenskapen afslutas vid årets utgång, då förtullningen i allmänhet upphört och tullljenstemännen hafva den loista liden dertill samt naturen sjelf gjort ett afbrott i den rörelse, som inbringar tullinkomsterne.
Att skilja på data för statsverkets räkenskapers afslulande, det torde synas medföra mera oordning än ordning; men alt alla statsverkets räkenskaper afslutas med hvarje års slut, det kan i min tanka icke föra till missledande begrepp, enär den utestående allm. bevillningen och ord. inkomsterne debiteras, oell äro således antecknade till det belopp, som desamma utgöra.
Alt de inflyta några månader sednare, det medför ingen olägenhet för sjelfva räkenskapen och kan ej missleda begreppen derom.
Afslutningen af räkenskapen har icke någon verkan på den svårighet, som kan vara för bedömmandet hvilka summor som höra till debet eller credit; den svårigheten ligger nog annorstädes, och har det tillstyrkande, som gaf anleda, till Frih.
Cederströms förslag, icke berott så mycket på beskaffenheten af sjelfva begreppet, som icke mera på beskaffenheten af viljan, och det är den sorn classiliccrat summorna på ena eller andra sättet.
Della kan ej afhjelpas genom en annan dato för räkenskapernes afslutande.
Jag hemställer ännu en gång, om ej Frih.
Cederström på dessa grunder må finna för godt alt låta den frågan hvila, och att vi t. ex. må förblifva vid den ordning för statsverkets räkenskapers afslutande, som enligt
Ständernes en gång fattade beslut blifvit fastställd.
Då jag framställde denna enkla, nakna motion, som nu blifvit föremål för öfverläggning, så trodde jag icke möjligt vara, all man skulle komma alt tveka mellan frågan att afsluta räkenskaper på uppbördsåret eller pä calenderåret, emedan så länge Statens lagstiftning slår på samma punkt som nu, d. v. s. att uppbördslid, afradslid, flyttningstid och stämmolid att flytta till och ifrån hemman icke är förändrad, kan ej eller uppbördsäret förändras, ulan att förrycka förhållandena inom landet.
Den sak, som Ständerne begärde ronde dessa räkenskapers afslutande tued calendcrår, bar m I)en SO November c. m. blifvit af Collegierne besvarad; Hr von Hartmansdorff bar upplyst, alt på Slatscönlrs och Kammarrättens framställning skall bos Konungen till afgörande ligga frågan att bestämma enahanda år för räkcnskapernes afslulande, vare sig från 1 Juni eller 1 Maj.
Hvilken dag af året, som dertill utsattes, vore Hkgilltig, endast denna dag blir så ställd, att hvad sorn verkligen är under loppet af eli belt år till afslulningsdagen inkommet, det skall ock rätteligen vara uppburet då, eller som rest balanceras, så alt icke med hvad som influtit, genom balancering af inkomster ifrån ett hr till annat, möjliga uppbördsbalancer må kunna betäckas.
Della bör aldrig ske hvarken i länsräkenskapen eller statsräkenskapen.
Hvad äler tullräkenskapen beträffar, så måste det vara just frän ] Maj, som egentligen den nya segelfartcn börjar för året alt bli af betydenhet, och det är således icke hinder att lill den liden afstilla densamma; likaledes är det likgilitigt för Post- och Chartae-sigillatae-verkcn, om de afsluta sina räkenskaper på den dagen eiler någon annan, men att det måtte ske på samma dag är nödvändigt, oell den bör vara uppbördsårsdagen.
Della är äfven min innerliga öfvertygelse, i följd af den kunskap jag äger om svårigheten, för att ej säga omöjligheten att kunna afsluta räkenskapen för de ordinarie ränlorne oell bevillningcn på den sisla December; och jag skulle förmoda, alt om, som jag hoppas, il. o. Ad. bifaller remiss på motionen, så skall, vid närmare eftertanka i StatsUtsk. och sedan Stalscont. fått tillfälle att lemna upplysningar i ämnet, ingen tvifvel uppslå 0111 nyttan för ordningen i redovisningen af Statens medel, i händelse denna min motion bifalles.
I räkenskapsfrågor, likasom i alla andra föremål för statsförvaltningen, måste (let ringare rälta sig efter det betydligare och väsendlligare.
I denna fråga bör man ihågkomma, ali Ständerne bevilja anslag och alt rikshufvudbokcn afslutas för calenderår, samt att flera andra räkenskaper jemväl efter detsamma afslutas.
Det undantag, sorn härifrån äger runi i afseende på landsböckcrne, mäste, efter min tanka, rättas efter det allmänna förhållandet och icke tvertom, ty undantagen äro alt jemföra med ett simmande mot strömmen.
Det är förgäfves alt dermed i längden fortfara, ty sakernas ordning nödgar till förändring.
Landsboks-räkenskapernes afslutande efter uppbördsår härrörer väl egentligen frän önskan att kunna coulrollera uppbörden, så att balancer ej må kunna med andra medel eller restantier betäckas.
Men delta syftemål kan ulan tvifvel vinnas på annat sätt än genom den nuvarande afslutningsdagen för landsböckerna.
För min del anser jag Frih.
Cederströms motion till den grad stridande mot hvad lämpligt och görligt är, att jag ej kan tro att hon kan vinna någon framgång.
— Jag önskade derföre, alt Fi'ih:n ville afstå derifrån, emedan blott åtskilligt besvär derigenom åstadkommes, utan att leda lill det åsyftade målet.
Den 20 November e. m. 407 Frih.
Den siste talaren hade, om lian genomläst StatsUtsk:s vid 1809 års riksdag utlåt., oell Ständernes i anleda, deraf föranledda skrifvelse till K. M., icke talat om calenderår för uigiftcrne.
I nämnde skrifvelse säga Ständerne till Konungen directe, alt Sverige är det enda land, der icke det löpande uppbördsårets utgifter, d. v. s. ieke från Januari lill Januari, utan frän
Maj lill Maj, äro funderade på det föregående årels influtna inkomster, och dessa inflyta för föregående året icke förrän den 1 Maj det påföljande.
Samme värde talare liar sagt, att de hufvudsakligaste oell största iukomsterne borde bestämma räkenskapsåret, men icke de mindre.
Nu hemställer jag hvilka sorn äro de mindre: är ordinarie räntan i Sverige, den indelta som den oiudelta, den mindre delen af statsinkomsterna, eller den större? eller utgöra lull-, post- oell ehartie-sigillalie-medel jemförliga summor med denna?
Hvad vill det säga, att man skall hafva årtalet från Januari lill Januari för utgifterne, hvarföre kau ej årtalet blifva ifrån
Maj till Maj?
Jag förbehåller mig vördsamt alt min moliou ej mätte förkättras, utan alt den må till StatsUtsk. remitteras, tillika med de ullåtm, hvarmed vederbör, kunna finna sig höra densamma beledsaga, på det att StatsUtsk. må desto bättre kunna blifva satt i tillfälle att pröfva, om ej denna fråga står i full conformilé med conseqvens i åsigter om sättet att bereda oell beräkna Statens inkomster och utgifter.
Jag tillstår, alt jag ej hört sjelfva or dalagen af Frih.
Cedcrströms motion, men tyckt mig af discussioncu kunna förmoda, alt afsigleu vore, att för beräkning af statsverkets inkomster och utgifter antaga ett år, som började med d.
1 Maj det ena, och slutade med den sista April det påföljande äret, j st. f. alt till afslutande af räkenskapen begagna calenderår.
Ar Frih:ns afsigt sådan, så kan jag ej annat än deruti med honom i allo instämma.
När förhållanden, som i sig sjelfve äro lika och stå i sammanhang med hvarandra, likväl finnas åtskilda, så bör man söka i det fallet jemka det som är lätt att förena och ej göra undantag, der sådana ej ulan svårigheter kunna äga runi.
Det fordras icke iner än ett penndrag af Ständerne och en namnteckning af Konungen alt förvandla calenderheräkningen till eli är, sorn börjar med Maj och slutar med April månad.
Deremot kau ej ulan de största olägenheter förändring ske i tider för räuleperscdlarnes inleverering oell förvandling i penningar, hvarföre, om liden för räkenskapers alslulande rättas derefter, denna räkenskap blir en sanning, sä att man deraf ser hvad sorn under detta räkenskapsår verkligen influtit.
För dem af Ståndets ledamöter, som minnas den tvist som i detta hänseende fördes mellan 2:ne ledemöter af Statscont., nemi.
Statscommissarien Widegren och den utmärkte Presidenten Wirsen, som ställde beräkningen efter verkligheten, så befiunes detta förslag endast vara ett supplement lill nämnde uppställning, nemi. alt göra räkenskaperna lill en fullständig sanning af verkliga förhållandet.
Nu, när man ser rikshufvudboken för 1843, så 408 Den 20 November e. m. finnér man, att alla inkomster icke influtit det året, och sådant förvillar ögat, hvaremot della ej klefve händelsen, om året räknades från Maj till slutet af April, hvarföre jag instämmer med Frih. Cederström.
IIr von Hartmansdorff:
Då jag yttrade, att det rin gare hör rälla sig efter det hufvudsakligare, så menade jag icke summornas belopp, utan jag afsåg, att sorn statsregleringen uppgöres och rikshufvudboken afslutas för calenderår, så böra äfven de räkenskaper, hvilka den sednare omfattar, rättas derefter.
Men då vi tala om bokslut, så vill jag nämna luiru dermed tillgår i ett annat land, det stora och folkrika Frankrike.
Der afslutas räkeuskaperne inom (i månader efter förvaltningsårets slut, så att t. ex. 1843 års räkenskaper voro afslutade i Juni månad 1S44.
Ilurudant är i detta hänseende förhållandet i Sverige?
Jo, att 1843 års räkenskap eller rikshufvudbok icke hinner afslutas förrän i Augusti månad 1845.
Detta härrör hos oss till stor och väsendtlig del från våra räntepersedel1 och deras förvandling och derifrån, att landsböckernas och rikshufvudbokens afslulaude på olika tider hos oss fordrar eli särskildt omslut af de förra, för alt i rikshufvudboken införas.
I Frankrike blir man så tidigt färdig, derföre att alla statsräkenskaper afslutas för samma lid, och emedan alla äro uppgjorda efter samma formulär.
Ja det går så långt, alt hvarje räkenskapsförare får på förhand sig tilldelade tryckta formulärer för alla räkenskaper, så att han i dem endast har ali införa vcderbörandcs namn och de siffror, som för hvarje särskildt fall förekomma.
Vi böra väl också silka komma derhän, att våra räkenskaper må kunna snarare afslutas, deras granskning hastigare fullbordas, och ansvarsskyIdige tidigare erfara 0111 emot deni anmärka:!' aro gjorde eller icke.
Slutligen böra äfven H. St:s Revisorer fä skyndsammare se, huru förvaltningen af Rikets penningcverk varit förd o. s. v. Allt detta fordrar enhet, och denna enhet kan, enl. mili tanke, svårligen vinnas, så länge vi bibehålla olika afslutnihgslider.
Jag ber om ursäkt att jag ännu en gång nödgas begära ordet, men jag linner mig dertill föranlåten af den siste talarens yttrande.
Långt ifrån att något dröjsmål med räkenskapernes afslulaude skulle uppstå genom mitt förslag, skulle derigenom i stället en obegriplig stor hastighet inträffa och icke något hinder mola alt till och med helt och hållet undvika den hederliga landsbokens afslutande, så att man kunde återgå till hvad Konung Carl XI beslöt, dä lian förbjöd rikshufvudbokens afslulaude och i stället ålade Räknekammaren att lill Honom afgifva månadsoch half-månads förslag öfver utgift och inkomst, och då vore det väl ingen svårighet för Statscont. att kunna inom ett par månaders tid sammandraga dessa förslager öfver inkomst och utgift, jemföra dem med de summariska räkningarne, som af slu - Den 20 November e. m. ■409 slutas med den sista April och inkomma under loppet af Juni månad från samtlige länen, och sålunda afslula tilläfventyrs en månad förr än i Frankrike bokslutet bär i Sverige öfver hela Statens så ordinarie som extra ord. inkomster.
Härigenom skulle den vidlyftighet och tidspillan forekommas, hvarom man kan läsa i 1841 års revisionsberättelse, (hvarest linnes Kammarrättens skriftliga uppgift, att för revision af ett års landsböcker fordrades 25 år och, om jag rätt minnes, 3 månaders tid), enkelhet uppkomma genom alt uppbördsårel blef räkenskapsår, m. e. o. om månads- och |-månads-förslagen i Slatscont. sammandrogos, kunde räkcnskaperne vara i ordning några dagar efter uppbördsårets slut.
Hr Westerstrand, Pehr: Alt Frih.
Cederströms motion blir till StatsUlsk. remitterad, anser jag ingalunda vara onyttigt; den kommer visserligen dä ali behandlas i sammanhang med en fråga i nästan samma sak, som redan är till nämnde Utsk:s handläggning äfverlemnad.
De s. k. landlräntorue, eller alla de räntor, som utgöras efter taxering eller jordeböcker, inflyta icke samma år, under hvilka de debiteras, men äro likväl i Statsregleringen för det året beräknade som inkomst, sä att hvad som 1843 beräknas, inflyter ej förrän 1844.
Då laudsboksräkeuskapen afslulas efter uppbördslidens slut, men rikshufvudboken, som nödvändigt mäste rälta sig efter statsregleringen, skall t. ex. för 1843 afslulas d. 31 Dec. nämnde år, då äro desse räntor visserligen upptagne som en tillgång, men tillika balaneerade vid årets slut som en återstående statsverkets fordran.
Slatscont. gjorde eli förslag i dess berättelse lill 1840 års riksdag, att desse landlränlor matte få beräknas som inkomst för det är, hvarunder de inflöto, hvadan t. ex. 1843 års ord. räntor skulle beräknas som inkomst för 1844, då de till Statsverket ingiugo, hvarigenom alla svårigheter undvekos i afseende pä den olika alslutningstiden, och landsboksräkenskapeu kunde sammanföras med de räkenskaper, som gå efter calenderår.
Det är orätt att säga, att landsboksräkenskapeu afslulas den sista April; det sker den sista Augusti, och allt hvad lill nämnde dag influtit, upptages deruti; men det händer ofta, att restantier uppstå, som mäste ingå i ett påföljande års räkning.
Dä nu den förändring blir vidtagen, om hvilken äfven Statscont. och Kammarrätten i utlät, om räkenskapernes granskning väckt fråga, och tillämpas på rikshufvudboken, i st. f. att vid densammas uppgörande begagna concepträkningar, så är ock svårigheten löst i afseende pä olikheten af laudsböckernes afslutande, och rikshufvudboken kan afslutas ett år tidigare än nu, och följaktligen granskas tidigare både af Kammarrätten och R.
St:s Revisorer.
Jag får tillägga, att 1843 års Statsrevisorer upptogo delta Statscontis förslag, och hafva i sin berättelse föreslagit dess antagande, hvaröfver sedermera Slatscont. sig utlåtit, och alltsammans är nu remitteradt till behandling af StatsUtsk., der äfven Frih. 4 II. 52 410 Den 20 November e. m.
Cederströms motion, om remiss derå medgifves, kan i sammanhang med omnämnde förslag blifva handlagd.
När StatsUtsk:s utlåt, i afseende på denna fråga inkommer, torde visserligen tiden vara inne ätt utlåta sig öfver förslaget, och jag skall icke eller för närvar, dermed uppehålla R. o. Ad. särdeles länge; dock må mig tillåtas att göra en erinran.
I afseende på räkenskapen, dess form, och liden för afslutandet, är visserligen Statscont:s förslag om ett annat sätt att debitera uppbörden ganska riktigt och lättande; men jag anser för min del alla sådane räkenskapsförare för en iinga sak emot det förhållande, som räkenskaperne skola utmärka.
En räkenskapsform kan med någon omtanka göras såväl begriplig och lättfattlig som lätt verkställd, af den som vederbör, och man bör således se på verkningarue af den form, som antages.
Nu hafva vi sett, att sommarskall, som fordom utgick pä sommaren, sedermera på hösten, numera icke utgår förrän på vintern, tillsammans med vinterskatlen.
Jag fruktar, att om debiteringen af skatterna framflyttas, på sätt Statscont. föreslagit, så kommer äfven så småningom skalternes utgörande att framflyttas först från vintern till sommaren, sedermera från hösten tili vintern, och på det sätt kommer Statsverket till korta.
Jag anser således, alt man ej hör föreslå någon framflyttning af debiteringen, utan rätta räkenskaperna efter de förhållanden, som finnas.
Detta hindrar icke, att rikshufvudboken oell för densammas afslutande nödige räkenskaper skulle kunna afslutas långt tidigare än som nu sker.
Jag förmodar, att när StatsUtsk:s utlät, inkommer, så torde närmare upplysningar kunna vinnas, pä hvad sätt denna sak skulle kunna ordnas.
Jag anhåller att få instämma uti hvad Frih.
Palmstjerna yttrat ronde det olämpliga i framflyttandet af tiden för debiteringen och uppbörden samt således redovisningen.
Jag har just föreslagit att bibehållas mätte hvad i denna väg finnes stadgadt och alldeles icke framställt någon flyttning af tid.
Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., biföll R. o. Ad., alt Frih.
Cederströms ifrägavar. motion finge, jemte de i anleda, deraf afgifne yttranden, remitteras till StatsU sk.
Då nu föredrogs BancoUtsk:s d. 10 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 23, i anledn. af de inom samtlige RiksStin framställde anmärkmr vid Ulsk:s under N:o 15 afgifna betänk., med förslag lill ett förändradt myntsystem; blef detta utlät, ånyo bordlagdt, pä begäran af Frih. Wrede, Fabian Jacob, Hr Nordenanckar, Fredr.
Wilh. m. fl. Föredrogs och bifölls BancoUtsk:s d. 16 dennes e. m. på bordet lagda mern.
N:o 24, med hemställan, att fyra från Ban - B e n 23 N o v e ni 1j e r f. m. 411 ken utgifna odlingslån måtte få afskrifras, samt elt dylikt lån, såsom osäkert, inom linien föras.
Lades på bordet följande från StatsUtsk. inkomue utlål:n: N:o 54, i anledn. af R.
St:s åren 1841 och 1843 församlade Revisorers berättelser, angide samma år verkställd granskning af statsverkets samt andra af allmänna medel bestående lbnders tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1838, 1839, 1840 och 1841; N:o 55, i anledn. af väckt fråga om afskrifning af Majoren C. Weuus’s skuld till den fordna Spinn- oell Correclionsinrältningcn i Stockholm; N:o 56, i anledn. af KT. M:s nåd. skrifvelse, ang:de ersättning lill Elfkarleby gäslgifverihemman i Upsala län för förlorad mark, i följd af en väganläggning; N:o 57, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om upplåtande till Solna församling af en Carlbergs kungsgård tillhörande jordrymd ; N:o 58, i anledn. af väckt motion om förändring af grunderne för fyr- och bäkafgifiernes erläggande; N:o 59, i. anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, ang:de nedsättning af arrendeafgiften för Motala kronofiske och mjölqvarn; samt N:o 60, i anledn. af väckt fråga om infriande eller afskrifning af K.
Krigscollegii Arlilleri-afdelnings skulder i och för inköp af Mariebergs egendom. II, R. o. Ad. åtskildes kl. 9 om aftonen.
Justerades 6 prot.utdr. för d. 20 dennes, deraf ett för f. och e. m. samt de öfrige för e. m.
Anmäldes till förnyad föredragning BankoUtsk:s d. 16 och 20 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 23, i anledn. af de inom samtliga RiksStm framställda anmärkn:r vid Utsk:s under Nio 15 afgifna betänk., nied förslag till ett förändradt myntsystem.
412 Den 23 No rem b er f. m.
Då härvid H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, började framställa en propos. i afseende på föredragningssättet, anmälde sig Hr Lefre'n, Joli.
Pehr, i anlcdu. hvaraf H. Ex. behagade afbryta sin framställning samt Hr Lefre'n erhöll ordet och yttrade:
BancoUtsk. har i sitt seduaste afgifua betänk, frångått den stora grundsats, som det framställt i förra betänk., nemi. decimalsystemets införande i myntet.
Del synes klarligen, att detta BancoUlsk:s betänk, är föranledt af de särskilda opinioner, som inom RiksSt.-n blifvit yttrade vid återremissen af det förra betänk.
; men det synes äfven, isynnerhet på reservanternas sd talande och väl framställda skäl för bibehållande af denna vackra idé, att man äfven i Sverige skulle vilja följa eultnreu åt, och lika med hela det öfriga Europa öfvergå från det barbariska sättet att göra sina fördelningar så väl i mynt sorn i mått, mål och vigt, nemi. det irrationella, för alt vidtaga det fullkomligt rationella, som är decimalsystemet, med hvilket hvarje man, från tiggaren lill de högsta classerna i samhället, dagligen räknar.
Ty man räknar med tior, icke med lolfvor.