Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt synes det mig åtmindstone tydligen och klart , att alla utgifter, som skola betäckas med Stats-Obligationer eller lån, måste blifva dvrare än med Contant; i förra fallet beror varupriserna naturligtvis på det agio, som uppkommer emellan Ben 7 Julii f, ni. obligation och myntet, och i båda fallen skall ränta betalas; blir obligationen med hög ränta, det vill såga, ungefär lika med den lagliga, söker den så kallade Capitalisten att i dem placera sina penningar, och jag öfverlemnar till Höga loflige Ridderskapets och Adelns upplysta bedömmande, verkan deraf på nu varande penninge-stållning och allmänna förlägenhet: blifva de åter med låg ränta, till exempel 5 procent, så måste Staten sålja dem för hvad de gälla, må hända lås icke 60 procent; och skola åter lån mot sådan ränta upptagas, år det mer ån troligt, att dessa icke kunna erhållas, åtminstone till högst obetydligt belopp.
Dessutom, Mine Herrar, om Piiket utan verkeligt behof, sorn nu år fallet, i fredens djupa lung tillgriper detta medel, som ofelbart skall menligt verka på Statens Credit, hvad medel skall då utfinnas i händelse af Yerkeligt behof i Fäderneslandets fara?
På dessa skål afstyrker jag för min del användandet af Stats-obligationer eiler lån till fyllande af tredje HufvudTitelns anslag.
Den andra anmärkningen kan jag ej heller för min del godkänna.
Då Rikets båda Hufvudförsvars-verks AnslagsSummor åro delade, vinnes den stora fördel, att ingen Collision uppkommer emellan desse Verks administrationer, skadelig för det hela.
Hvarje Styrelseverk blir då först i tillfälle, att förut med visshet kånna tillgångarne, och derefter i tid vidtaga de anstalter, som åro nödige, i synnerhet vid sådane anskaffningar, som fordra längre tid och betyd i Ugare surntnor: då blir det Styrelse Verket» fel, »70 D*n 7 Julii f, ml om Stalén öfverskrides eller skuldsåttes, hvilket nu är svårt, snart sagt oinöjeligt, att förekomma, då ofta behofvet påkallar en åtgärd, till hvilken man förmodar få medel, men hvilka vid slutliga regleringen af Stats-anslagen för båda försvars-verken blifva otillräckliga för något af dem.
Alla Länder, hvilkas läge fordrar ettsårJ skilt försvar till lands och sjöss, hafva erkänt den nödvändighet ätt dela och åtskilja medlen till dessa försvars-verk; derföre hafva ock de förnämsta Constitutionella Staterne i Europa, såsom England, Frankrike, med flere, på detta sått inrättat deras årliga StatsUtgifter; Och deras Ministérer för NationalRepresentationen framlagt till antagande särskilta Budgeter för hvardera försvars-verket.
Så önskar jag äfven att det måtte blifva hos oss, då vi kunna hoppas att i en framtid ernå en önskad fullkomlighet i detta angelägna verk.
Når nu härtill kommer, att igenom den föreslagna delningen i särskilta Titlar, Revisionen blifver både lättad och förenklad, synes det mig, som StatsUtskottet ägt tillräckliga anledningar till den föreslagna förändringen, och då 64 §.
Regerings-formen tydeligen bestämmer Riksens Ständers rättighet, att i denna del förordna, ken jag icke annat ån tillstyrka bifall å Utskottets härutinnan gjorde förslag, såsom öfverensstämmande med en god ordning och Rii kets sannskyldiga nyttaé Herr Franc Sparre har anmärkt, att allmänna arbetskarlarna på Kungsholms Fästning, aom Utskottet upptagit på Arméens Stat, i »tället för, såsom nu år, på Flottans, borde återfö - Den 7 Juln f. m. ras till denna senare.
Utskottet har troligen Vidtagit denna utväg af det skäl, att Fästningsarbetet på Kungsholmen år sådant, att det rätteligen icke bör tillhöra Flottans anslag, då det icke år af den natur, att Flottans befäl kan kånj na, huru det bör verkställas.
För min del anser jag det indifferent, på hvilken Stat arbetskarlarna åro uppförde, endast det iakttages, att för den orsaken skull icke det egentliga af den Statens arbeten derigenom eftersåttes, och att således den Stat, på hvilken de uppföras, får motsvarande anslag i Contant.
Herr von Hartmansdorff har bestridt tillökningen uti ConstructionsCorpsens löner, som Utskottet föreslagit böra blifva lika med IngenieurCorpsens; med honom kan jag icke häri instämma.
Vid Allmänna LöneRegleringen i8i5, blef ConstructionsCorpsen vanlottad af det skål, att den kom sist i fråga, och anslaget befanns otillräckligt, sedan regleringen för de öfrige Staterna hade skett.
Riksens Ständers rättvisa, och högsta billighet kräfva rättelse härutinnan, och jag tillstyrker derföre bifall å denna del af Utskottets Betänkande.
Herr von Hartmansdorff har dessutom anfört, angående det föreslagna Creditivet för ConvoijCassan, att det icke borde beviljas under annat vilkor, ån att Kongl. Majit i Nåder bifölle Riksens Ständers Revision af denna Gassa, och yrkat StatsUtskottets besvarande af hans särskilta Motion i denna del.
Mig synes denna anmärkning vara ganska besynnerlig, enär StatsUtskottet redan för detta uti särskilt Memorial tillstyrkt, att Riksens Ständer* Den 7 Julii /, rm Revisorer skulle revidera sila lill StatsVerket hörande Cassör, af hvad beskaffenhet sorn hålst, hvilket ock blifvit af Riksens Ständer bifallet, hvadan det vill synas, som Herr von Hartmansdorff^ Motion redan år besvarad, och den nu ytterligare gjorda lärer således af StataUtskottet icke kunna upptagas.
Herr Grefven och LandtMarjkalken till— kännagaf, att Plenum komrne kl. 5 i eftermiddag att fortsättas.
Uti många af de framställningar Grefve von Platen gjort, kan jag ej annat ån på det högsta instämma.
Jag anhåller likväl, att, i anledning af hvad han anfört derom, att det från tredje HufvudTiteln till en särskild förflyttade ansUget för Flottorne, icke blifvit såsom den fjerde uppfördt, få förklara, att discussionen i detta ämne förfallit inom Utskottet, som visserligen ansett lämpligaste stället för dessa bägge Titlar hafva varit bredevid hvarandra, om icke flera förhållanden derigenom skolat rubbas, och af sådan oi’sak uppfört den nya Titeln såsom den Tionde.
Då jag anmälte mig att tala, skedde det egenteligen för att besvara Friherre Cederström* anmärkning om den förmenta olåmligheten af StatsUtskottets förslag till delning af tredje HufvudTiteln, hvilket Friherren ansett vara ett intrång uti Konungens rättighet, i egenskap af Högsle Befälhafvare öfver Krigsmakten till lands
Den 13 Maj f. m. 601 i tillfälle att begagna sig af deras arbetskraft, att vårda och tillse dem.
Men på sätt Gr.
Liljencrantz antydde, de minsta jordägarne äro oftast de villigaste att uplåta jord åt den som behöfver en bostad, och om ägaren af -g-:dels hemman har 5, 6 fattiga hushåll på sina ägor så förmår han icke försörja dem.
Hvilken är den minsta storlek som en sådan krets får hafva?
I Ryssvik, der jag fordom bott, var församlingen delad i 12 rotar, men ouphörligt upstod der fråga om att dela den i mindre kretsar, ty den ene var rädd för den andras fattiga.
Hr Gr:n säger, att vid indelningen i kretsar så skulle man också dela upp de fattiga, d. v. s. dela upp dem som boskapshjordar eller fårhjordar.
Men man kan icke såsom boskapshjordar dela upp de fattiga — NB. de som icke äro hoimathlose, utan äga en bostad — ty de äga, enl. författmn, rätt att bo qvar.
Huru skulle likväl vissa fattiga som bodde inom en rote kunna erhålla sitt understöd från en annan rote, då den förra roten droge nyttan af dess arbetsbiträde.
Jag skulle önska att Gr.
Sparre ville försöka, om han kunde, vederlägga denna anmärkn.
; ty jag förstår icke denna inkonseqvens.
Slutligen ber jag att få säga ett par ord om förslaget att antaga Hr Stolpes förslag.
Det är för mig alldeles oförklarligt att Frih. Alströmer och Hr von Ehrenheim, hvilka yrkat bifall till Utsk:s förslag, kunnat förklara sig vilja antaga Hr Stolpes reservation; ty den närmar sig mera en modifikation af den nuv:de författmn.
Han föreslår nemi., att det skall bero på pluraliteten inom hvarje rote, huruvida en rote-indelning skall äga rum.
Förslaget blir derigenom icke så vådligt, ty någon rote kommer nog alltid att sätta sig deremot, emedan hon blir mer betungad än de öfriga, och på så sätt hoppas jag att icke särdeles många rote-indelningar skola komma att äga rum.
Det är i alla fall en onödig ändring och försämring af en författn., som icke ägt bestånd längre än sedan 1853, under hvilken tid den likväl visat sig vara nyttig.
Om i en församling finnes många possessionater, så komma desse alt isynnerhet vidkännas bördan af fattigvården, och då kan rote-indelningen icke medföra någon skada, men så är icke förhållandet i Blekinge, der Hr von Koch köpt egendom, och der tror jag det skulle blifva skadligt att införa den af Hr Stolpe föreslagna indelningen i kretsar.
På grund af hvad jag anfört och med den innerliga öfvertygelsen, att hvarje ändring i den här föreslagna riktningen är skadlig, anhåller jag om afslag å Betänk.
För den händelse att R. o.
Ad. skulle besluta en återremiss, hvilket jag likväl hoppas icke måtte ske, så anhåller jag att få med några ord yttra mig om den tendens man tillvitat mig att vilja utvidga fattigvårdsdistrikten.
Jag har aldrig yrkat detta på annat sätt än att jag vid 1854 års Riksdag yrkade, att hvarje socken skulle underhålla sina fattiga, men om en eller annan socken blefve mera betungad än de öfriga, så skulle den få ersättning från en gemensam länskassa.
Om man införde en sådan jemkning så tror jag att man icke skulle hysa så stor fruktan för att låta fattiga bosätta sig inom socknarne. fi02 Den 13 Maj/, m. Hr Estenberg, Carl Christian:
För det första får jag fästa Ståndets upmärksamhet på, att om Gr.
Sparres princip antages, så måste man p§ samma gång antaga att välmågan i landet är jemt fördelad, och att landets naturliga tillgångar äro lika öfverallt, men vi veta att så icke är, och vi se huru högst olika försynen utdelat sina gåfvor i naturen.
Om vi antaga denna princip så råka vi ut för de olyckor som Frih.
Iiaab så tydligt åskådliggjort.
Det skulle blifva en ordentlig jagt efter de fattiga, hvilka slutligen skulle fördrifvas till ödsliga obebodda trakter, för att försörja sig sjelfva, eller, m. a. o., för att äta upp hvarandra och blifva menniskoätare.
Det var sådana menniskoätande oaser som de ville inrätta, hvilka fördrefvo de fattiga från sina områden, men jag fruktar att dessa förskräckligt inbjudande oaser skulle blifva skamfläckar för samhället.
Man bör ej förorda rote-indelningen när man känner menniskorna och vet att egennyttan oftast är den verksammaste driffjädern.
Det händer icke sällan, att ju förmögnare en menniska är, desto egennyttigare är hon, och menniskokärlek finner man mer hos de fattiga än bland de rika.
Detta är mennisko-kännedomens uptäckt.
Om den fattige vågar vända sig till den rike med anhållan om hjelp, så är han straxt en person som genom dolskhet och lättja blifvit fattig, äfven om hans egendom några dagar förut blifvit sköflad af eld och brand.
Man kan blifva fattig af många orsaker, och det är lätt för den A1 Isma k t ige att göra den rike fattig, likasom han kan göra den fattige rik.
Det beror icke alltid på menniskan sjelf att vara fattig eller ej, men äfven om någon genom eget förvållande skulle blifvit fattig, så tillhör det menn iskokärleken att sörja för honom.
Roteindelning i fattigvårds-väsendet är en skön princip, grundad på egennytta, men alldeles icke på menniskokärlek.
För det andra får jag fästa Ståndets upmärksamhet på en omständighet som ännu icke blifvit vidrörd, nemi. att det är en stor skillnad emellan församling och församling; ty huru olika är icke fattigvårdsväsendet i de församlingar, som ligga kring en stor hufvudstad, mot i öfriga församlingar.
Om man anser såväl rote-indelningen som de af Frih.
Raab förordade stora distrikten vara skadliga, och anser socknen böra utgöra fatligvårds-samhället, så återstår den frågan: om de socknar, som ligga i grannskapet af en stor stad, böra komma i alldeles samma kategori som andra socknar?
Enl. min tanka böra de det icke.
Om en socken i grannskapet af Stockholm skulle utgöra ett särskildt fattigvårds-samhälle, så skulle vi der få se eländet i dess högsta potens; ty rikedomen och öfverflödet samla sig i städerna.
Om man tager Stockholms stortorg till medelpunkt och ritar en cirkel med 2 mils radie, så skall man få se huru eländet samlat sig ju närmare man kommer cirkelns periferi; ty oduglingarne och de som förstört sin förmögenhet de flytta ut på landet och der lefva de i största elände.
Jag tror icke att det lönar mödan att återremittera Betänk, till Utsk., utan får jag i likhet med Gr.
Anckarsvärd anhålla om afslag på detsamma.
Den 13 Maj f. m.
G03 Hr von Koch:
Sedan jag sist hade ordet har egentligen en vigtig anmärkn. blifvit gjord mot mitt förslag, och det är den af Gr.
Liljencrantz framställda, att såväl i nu gällande fattigvårds författn. som i de nya förslagen finnes den gemensamma brist, att när rote-indelningen först införes, så träffas öfverenskommelsen derom på annat sätt än när det blir fråga om förnyelse af denna indelning.
Ett par Utslcs-ledamöter hafva här yttrat en önskan, det R. o. Ad. ville stanna vid ett beslut och icke återremittera frågan.
Då jag dessutom enskildt fått veta att man så mycket mindre hade några väsendtliga anmärkn:r att göra mot Hr Stolpes förslag som det i det närmaste öfverensstämmer med ett vid sisth Riksdag af Frih. Alströmer väckt förslag, hvilket då understöddes ef en och annan bland R. o. Ad:tis ledamöter, så får jag ändra min förra begäran om återremiss och i stället anhålla om bifall till Ilr Stolpes förslag med den förändring som föranledes af Gr. Liljencrantz’s anmärkn.
Förslaget kommer då att få följande lydelse: »Vilja samhällets medlemmar i afseende på fattigvården fördela samhället i kretsar eller rotar, med åliggande för enhvar af dessa att försörja dithörande fattighjon, vare sådant ock tillåtet, såvida de flesta rösterna inom hvarje af de föreslagne rotarne en sådan förändring bifalla; och gälle beslut härom hvarje gång för fem år, efter hvilkas förlopp frågan ånyo skall till öfverläggning förekomma och fördelningen ytterligare för fem år fortfara, derest de flesta rösterna inom alla rotarne dertill samtycka.»
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, hurusom i afseende på Utsk:s i förev:de punkt gjorda förslag, blifvit yrkadt dels bifall och dels afslag, och dels af Hr von Koch bifall till den af Hr Stolpe uti Betänk, bifogad reservation föreslagna lydelse af ifrågav:de morn., med den förändring att sista meningen skulle lyda sålunda: »och gälle beslut härom hvarje gång för fem är, efter hvilkas förlopp frågan ånyo skall till öfverläggning förekomma och fördelningen ytterligare för fem år fortfara, derest de flesta rösterna inom alla rotarne dertill samtycka», biefvo till bifall å dessa yrkanden framställde propos:r alla besvarade med blandade Ja och Nej; hvarpå, efter förnyad återigen med Ja och Nej besvarad propos. till bifall å Utsk:s förslag, Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade afslå Utsk:s förslag, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga
Gr Sparre och Hr von Koch begärde votering.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan votering blifvit begärd både af Gr.
Sparre, som yrkat bifall å Utsk:s förslag, och af Hr von Koch, som yrkat en af honom föreslagen redaktion, R. o. Ad:ns mening om kontrapropos. först borde inhämtas, samt hemställde derjemte först om bifall å Utsk:s förslag och sedermera om bifall å Hr von Köchs förslag af B. o. Ad. antages till kontrapropos. vid den äskade voteringen. «04 Den 13 Maj f. m.
Härvid utföllo svaren åter med blandade
Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. till kontrapropos. anloge bifall å Utslcs förslag, samt, efter denna propos. besvarande med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det dan ansåg att Ja varit öfvervägande.
Sedan härvid Hr von Koch begärt votering om kontraproposm, uplästes till justering och godkändes en så lydande voterrs-propos.:
Den som till kontrapropos. vid äskad votering om afslag å å Allm. Besv.- o.
Ekon.Utslcs i Betänk.
N:o 88 afgifna förslag till förändrad lydelse af 2 §:ns 1 mom. i gällande FattigvårdsFörordn., antager bifall till samma förslag, röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, antages tili kontrapropos. vid förenämnde votering Hr von Köchs förslag att sagde mom. må erhålla följande lydelse: »Vilja samhällets medlemmar i afseende på fattigvården fördela samhället i kretsar eller rotar, med åliggande för enhvar af dessa att försörja dithörande fattighjon, vare sådant ock tillåtet, såvida de flesta rösterna inom hvarje af de föreslagna rotarne en sådan fördelning bifalla; och galle beslut härom hvarje gång för fem år, efter hvilkas förlopp frågan ånyo skall till öfverläggning förekomma och fördelningen ytterligare för fem år forlfara, derest de flesta rösterna inom alla rotarne dertill samtycka.»
Härefter uplästes och justerades följande voterings-propos. i hufvudsaken.
Den som afslår Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s i Betänk.
N:o 88 afgifna förslag till förändrad lydelse af 2 S:ns 1 mom. i gällande FattigvårdsFörordn., röstar
Ja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder samma förslag af E. o. Ad. bifallet.
Den återstående pröfningen af förev:de Betänk, upskjöts till eftermiddagens plenum; och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ på 4 e. m.
Den 13 Maj e. m. 605 Onsdagen den 13 Maj 1857.
Justerades 2 prol:s-utdr. för förmiddagens plenum samt pleniprot. för d. 8 sistl.
Fortsattes pröfningen af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Betänk.
N:o 88, i ani. af väckte frågor om ändring i de ang:de fattigvården i Riket gällande föreskrifter.
Härvid förekommo först och biföllos Utsk:s i afseende på FattigvårdsFörordn:s 3, 4, 6 och 7 §§:r afgifna yttranden.
Beträffande sedermera Utsk:s i afseende på 10 §:n af samma Förordn., i anledn. af Riksdagsmannen Carl
Dahlgrens motion gjorda tillstyrkande, yttrade Hr von Koch, Nils Samuel:
I denna § har Utsi;, till styrkt, att den afgift, som enl.
1 mom. skall utgå, må kunna fördubblas emot hvad den f. n. är.
Den grundsats hvarifrån motionären utgått, är att de fol k lasser, hvilka isynnerhet betunga fattigvården, böra ock mest bidraga till densamma.
Denna grundsats synes mig icke vara riktig.
Utsfe. har antagit ett annat skäl, som har det felet att bevisa alldeles för mycket.
Utsk. säger nemi., att, »i anseende till den under sednare åren inträffade minskning i penningens värde samtidigt med stegring i arbets- och fjenstehjonslönerne, skulle, enl.
Utsk:s öfvertygelse, den mindre bemedlade ej genom den föreslagna förhöjningen i sjelfva verket blifva svårare betungad än hvad för få år tillbaka var förhållandet och vid sednäste författn:s utfärdande i ämnet afsågs.»
Om detta skäl voro grundadt, skulle det vara en god anledn. att fördubbla alla afgifter och alla skatter, som för några år sedan bestämdes och hvilka utgå i penningar.
Detta lärer man väl icke vilja göra.
Men då är det skälet emot de fattigare så mycket orättvisare, när det icke blifvit åberopadt i afseende på de förmögnare klasserna, för att öka deras skatter, ej heller i afseende på de klasser, hvilka sjelfva deltaga i beviljandet af skatter.
Dessutom får jag, på sätt jag ofta förut på detta rum sagt, förklara, att jag i allmänhet anser alla kapitations-afgifter vara ett förhatligt sätt alt beskatta personer, och om det också må f. n. anses nödigt att bibehålla dem, så bör dock detta ske utan att de till sitt belopp ökas; ty sådant kan jag ingalunda gilla.
På grund häraf får jag yrka afslag å denna del af Betänk, i öfverensstämmelse med de af Hrr von Ehrenheim och Rehnberg afgifna reservationer, samt får jemväl, i likhet med en reservant af BondeSt., fästa upmärksamheten derpå, att det väl kan vara något tvifvelaktigt, huruvida R.
St:r i önskningsväg kunna med - 606 Den 13 Maj e. m. gifva en så beskaffad ökad beskattning.
Dessutom torde det icke böra förbises, att då, enl.
Grundlagen, det tillkommer Svenska folket att vid allmän Riksdag sig sjelf beskatta, så Lomme den ifrågav:de afgiften att till en stor del drabba sådana personer, som hvarken vid Riksdagarne eller ens vid sockenstämmorna äga rätt att i beskattningen deltaga.
Jag förenar mig till alla delar i den siste värde talarens hemställan om afslag å förev:de del af Betänk.
Det är ganska gifvet, att det icke finnes något beqvämare sätt att uptaga skatter än att lägga dem på hvarje hufvud af befolkningen; detta beskattningssätt nyttjas också med mycken fördel i Ryssland, der hvar och en pålägges en betydlig kapitationsafgift, hvaremot de öfriga skatterna äro jemförelsevis ringare.
I alla de stater der man sökt utbilda kameral-läran, har man alltid sökt så fördela utskylderna, att en större anpart kommit på de förmögnare klasserna i förhållande till deras förmåga att bära dem, och hvad som i detta afseende gäller om onera till Kronan, bör äfven hafva sin tillämpning på skatterna till fattigvården och andra kommunala behof.
Jag har händelsevis med mig en debetsedel för ett gift folk här i Stockholm, som, enl. ordningsmannens och presterskapets intyg, var alldeles utfattigt och oförmöget att utbetala sin kontribution.
Det oaktadt voro dessa personer debiterade till en afgift af 1 R:dr 4 sk.
B:ko till fattigförsörjningen, och för denna afgift voro utsökningsmännen på väg alt utpanta det enda de hade i sitt lilla rum om de icke tillfälligtvis hade fått hjelp.
Jag tror att många befinna sig i samma belägenhet, och anser derföre de af Hr von Koch gjorda anmärkn:ne vara i alla afseenden riktiga samt förenar mig således med honom i anhållan om afslag å denna punkt.
Jag är icke mycket ifrig för bifall till denna punkt; men jag anser mig böra redogöra för de skäl som legat till grund för Utsk:s tillstyrkande.
Till en början ber jag att få nämna, att de som inom Utsk. önskade förhöjning uti ifrågav:de kapi ta t ion s-a fg i ft, voro ledamöter af BondeSt.; de ansågo nemi., att då denna afgift icke var någon ovilkorlig, utan berodde på kommunerna att besluta eller icke, så vore det icke af någon fara att medgifva en förhöjning deruti.
Hvad åter denna angår, trodde man, att då dagsverksprisen under närv:de tid stigit till en ganska betydlig grad utöfver hvad de förut voro, skulle den föreslagna förhöjningen icke blifva af någon tryckande beskaffenhet.
Hvad vidare angår den af en talare framkastade anmärknm, att det skulle vara tvifvelaktigt, huruvida R.
St:r skulle äga rätt att i önskningsväg besluta någonting i denna väg, så ber jag att få nämna, att det icke är i önskningsväg som Utsk. framställt sitt förslag, utan Utsk. har verkligen i sin hemställan begagnat sådana ord som uttrycka att II.
St:r skola i saken besluta och icke önska.
Riksd;sOrdn:ns 34 §:s 2 mom. säger uttryckligen, att det är sakens Den 13 Maj e. m. 607 beskaffenhet och icke det Utsk. som behandlar frågan, som skall utgöra grunden för, huruvida ett mål bör afgöras i enlighet med Ständernas deröfver tillhöriga beslutanderätt; och det är till följd häraf som Utsk. nyttjat ord som icke uttrycka någon önskan.
Detta har, man ansett sig desto hellre böra göra, som Utsk. i föreg:de Betänk. ang:de FattigvårdsFörordnm i de framställningar det då gjorde äfven talat om dessa afgifter, ehuru frågorna derom icke varit behandlade af Bevilln.Utsk.
Mig synes som denna fråga på intet vis kan betraktas såsom en bevillningsfråga, utan egentligen såsom ett bemyndigande af R.
St:r för kommunerna att kunna bestämma beloppet af en kommunal-afgift.
Jag tror således icke att frågan kan jemföras med de personella afgifter, som i Bevilln:sFörordnm åläggas.
I afseende på hvad man vidare sagt derom, att denna afgift skulle egentligen drabba de fattigare klasserna, så ber jag att få fästa upmärksamheten derpå, att, utöfver dessa personella afgifter, måste hvad som erfordras för behofvens fyllande utgå enl.
BevilltusFörordn:s 2 Art., och detta tillskott drabbar hufvudsakligast och endast de förmögnare.
Dessutom är det för hvar och en, som vistas på landet, nogsamt kändt att särskilda afgifter utgöras af hemmansägare, till följd hvaraf således de förmögnare i alla händelser komma att erlägga högre skatt till fattigvården än de som endast erlägga den personella afgiften.
Jag anser följaktligen, äfven i detta afseende, att icke någon orättvisa genom Utsk:s förslag blifvit de fattige vederfaren.
Jag uprepar
Hvad jag i början yttrade, att jag visst icke vill envist yrka på bifall till Utskrs förslag, men jag anser det dock, för min del, vara på full rättvisa grundadt.