Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 50, i anleda, af väckt motion om meddelande af stapelstadsrätt för staden Sölfvitsborg, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder förenämnde betänk, af R. o. Ad. afslaget.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer Ja 23.
Nej 42.
Jag får härmedelst reservera mig emot R. o. Ad:s nu fattade beslut och får derjemte anmäla, att jag tror mig ega starka anledntr till den förmodan, att en stor del af de R. o. Ad:s ledamöter, hvilka uti voteringen deltagit, röstat nej just derföre, att de ansett det vara ohemult att, tvertemot K.
M:s så nyligen fattade beslut i ämnet, åter framkomma med samma sak.
Jag anser det emedlertid icke riktigt att Konungens person inblandas i våra förhandlingar.
Konungen kan icke ombesörja allt sjelf.
Han måste hafva föredragande och om denne tillstyrkt Konungen att fatta ett beslut sådant som det, ronde staden Sölfvitsborgs ansökning om stapelfrihet, må det derföre väl icke vara förmenat staden eller R.
St. att uttala en önskan eller att en dylik ansökning anhängiggöra ånyo hos K.
M. Den 13 Mars, 403 Frih. von Stedingk, Styrbjörn:
Utan att anföra något vidare får jag härmed reservera mig emot li. o. Ad:s beslut.
O Ånyo föredrogs StatsUtskrs d. 5 och 12 dennes på bordet lagda utlåt.
M:s nåd. propos., ang:de anslag för beredande af rättelse u(i beräknandet af Salpelerhjelpen inora provinserne Småland och Oland.
Adara Christian:
Ehuru jag visserligen anser det stridande emot en representants plikt, att söka förvärfva några fördelar åt sin kast eller åt sin ort, anser jag likväl å den andra sidan såsom en hans plikt att tillse, det icke den ort, lian till tillhör, i någon mån förnärmas.
Af denna anledn. vågar jag hoppas, att R. o.
Ad. icke illa uptager, att jag emot förevar, betänk, framställer anmärkmr.
Vid 1840 års riksdag inkommo alla ledamölerne af BondeSt. från Jönköpings och Kronobergs län jemte en stor del af ledamöterne från Calmar län med underd. anhållan hos K. M., att K.
M. ville besluta, att saltpeter-hjelpen, hvilken ingär i hemmantalsränta)!, skulle inom Småland och Öland fä beräknas såsom inom öfrige delar af landet.
Denna fråga afslog K.
M. och har densamma sedermera icke förevarit, förr än vid denna riksdag, då K. M. i Dess nåd. propos. lillkännagaf, att vederbör, auktoriteter blifvit i ämnet hörde, och alt K.
M. med rättvisa och billighet ansåge öfverensstämmande, att den sökta förändringen i Salpeter-hjelpens utgörande inora de Småländske länen varder beviljad;' men då sådant likväl skulle nedsätta skattebeloppet med en icke obetydlig summa, och de, hvilka på lön innehafva de i skattebeloppet ingående indelta räntor, härigenom skulle följaktligen tillskyndas förlust, har K.
St. begära ett förslagsanslag till godtgörande af den löningshafvare sålunda tillskyndade förlust, StatsUtsk. till hvars behandling den nåd. propos:n blifvit öfverlemnad, har förklarat, alt Utsk. i saknad af nödig utredning af ärendet varit förhindrade att kunna bedöma beloppet af den ifrågasatte ersättningen, och att, i anseende till frågans outredda skick, den K. propos:n icke kunde föranleda till någon åtgärd.
Skulle detta betänk, bifallas, försättes frågan i en högst besynnerlig ställning. K. M. har nemi. förklarat, alt det icke öfverensstämmer med billighet och rättvisa, att de Småländske hemmanens sallpeterhjelp beräknas på samina sätt som förut, och det måste väl då vara gifvit, att, om Småländningarne, väl vetandes K.
M:s tanke i denna sak, vägra betalningen, de skola slutligen vinna befrielse, i hvilket fall Statsverket kommer att gä i mistning om delta skattebelopp.
Frågan är emedlertid af beskaffenhet, att böra utredas, och det förekommer mig besynnerligt, att StatsUtsk., som enl. 30 § Riksd.Ordn. eger att infordra nödige uplysningar, icke begagnat sig af denna rätt för frågans utredning.
I fråga om de öfrige omständigheterna, rör:de salpeterhjelpens utgörande, förekommer, att allmänheten varit ålagdt, att utgöra vissa persedlar, såsom mull, aska, ved, halm och dagsverken till understöd för de personer, som i riket utsändas för att koka saltpeter.
Ledsen vid desse åligganden, begärde allmogen hos K. M., att salpeterhjelpen malte förvandlas till en bestämd penningeafgift, och 1634 beslutade R.
St., alt den 406
Den 13 Mai j. ditintills in natura utgående salpeler-hjelpen skulle förvandlas i penningar, derefter inom de fleste provinser af landet salpeterhjelpen utgjorts i penningar.
Redan 1C44 i 14 § af K.
Resokn på allmogens besvär förklarades, att som allmogen erlade salpeler-hjelpen i penningar, så skulle den befrias från bidrag till salpetersjudares underhåll och handräckning åt dem.
Resokn på allmogens besvär d. 9 Dec. 1766 förklaras, alt, beträffande allmogens i Österbottens län klagan, hvarest samma missbruk egt rum, som inom de Småländska länen, nemi. att salpeter-hjelpen blifvit för högt beräknad, allmogen skulle derifrån befrias, i hvilket afseende jag torde få upläsa 87 § af nämnda resolution sålydande: ”allmogen i Österbotten besvärar sig deröfver underdånigst, att salpeter-hjelpen desse sistförflutna åren blifvit i persedlar förvandlad nemi. i mull, aska, ved, halin, och dagsverken och dessa persedlar efter markegång beräknade tvert emot 1634 års riksdags beslut; anhållandes allmogen, att från denna nya pålaga i nåder befrias. K.
M. har häröfver hört vederbör.; och som af deras utlåt, befunnits, det allmogen i hela riket allt sedan 1634 utgjort salpeter-hjelpen med penningar, utan den ringaste förvandling, så anser ock K. M.
Österbottens allmoge berättigad till lika förmån och vill derföre i nåder samtycka, att allmogen derstädes må denna ränta i penningar erlägga på sätt som i alla andia landsorter sker”.
Uppenbart hafva misstag bär egt rum, emedan K.
M. sannolikt icke kännt förhållandet med salpeterhjelpens utgörande inom Småland, och måhända existerade det icke der då, utan troligtvis har tid efter annan insmugit sig missbruk derigenom, att auktoriteterna trott sig böra beräkna salpeter-hjelpen till det mångfaldigt högre beloppet, hvarmed den nu utgår.
Att detta belopp är vida högre än det rätteligen bör vara, vill jag ädalägga dermed, att salpeter-hjelpen af hvarje_ fullt hemman utgår med inom Calmar län 5 r:dr 14 sk. 6 rst., Öland 2 r:dr 6 sk. 6 rst., Jönköpings län 5 r:dr 33 sk. 1 rst., och Kronobergs län 5 r:dr 39 sk. 6 rst., efter 1846 års markegångspris, dä deremot samma skatt af hvarje fullt hemman icke utgör mera än 24 sk. 6 rst. inom Upsala och Stockholms län, 24 sk. inom Nyköpings län, 16 sk. inom Östergöthland, 22 sk. 6 rst. inom Bohus län, 22 sk. 6 rst. inom Skaraborgs län och 12 sk. 6 rst. inom Örebro län.
Denna betydliga tillökning i beskattningen å de Småländska hemmanen utgör således 5 r:dr b:co, och har tillkommit derföre, att ingen i rätter tid vårdat sig om allmänhetens räll.
Det är således okunnighet hos allmogen, sorn vållat detta missförhållande, och om det är obilligt, så förmodar jag, att R.
St. icke kunna förneka, hvad K. M. i tydliga ord uti Sin nåd. propos. yttrat, att det är med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att rättelse härutinnan sker.
Emedlertid är det klart, att, om, såsom StatsUtsk. tyckes vilja antyda, frågan bör anstå intill en kommande riksdag, fråga om ersättning till allmogen för de sistförflutna åren icke kommer att uteblifva, och hvad Statsverket härpå vinner, kan jag åtminstone icke inse.
Enl. min åsigt kan och bör frågan redas för den händelse, att R.
St. i framtiden möjligen kunna blifva af en annan än Konungens mening om billighet och rättvisa:
Ur denna Dea 13 Mars. m synpunkt och då jag känner, att ett RiksStånd ålerremitteradt betänk. och på BondeStis bord frågan ännu livilar oafgjord, anhåller jag om uplysning, hvad utgång frågan inom det 4:de Ståndet vunnit.
Ri dd.-Sekret. att, enl. ankommet prot.utdr., PresteSt. bifallit SlatsUtsk:s förevar, utlåt., men att från de öfrige RiksStm någon underrättelse om i detta ämne fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad.
Emedlertid är frågan återremitterad från ett Stånd och livilar oafgjord pä ett annat Stånds bord.
Skulle nu R. o. Ad. återremittera betänk, belviflar jag ingalunda, att frågan skall vinna nödig utredning, hvilket är destomera angeläget, som den rörer en hel provins.
Visserligen synes provinsen Småland i fråga om salpeterhjelpen vara lidande, men frågan har till Ulsk. icke kommit i det skick, att Utsk. kunnat företaga någon utredning af ämnet.
K. M. har nemi. icke föreslagit eller för R.
St. framlagt något förslag i och för beräknandet af salpeterhjelpens beräknande inom Småland, eller om den der skall beräknas såsom inom de öfriga provinserna, utan K.
M. har endast framställt behofvet af ett anslag utaf 11,000 r:dr till ersättning åt löntagare, hvilka skulle gå i mistning af deras löneinkomster, om den ifrågavar:de skatten beräknades efter kronovärdi i st. f. förvandling efter årlig markegång.
M:s hemställan till R.
St. är serdeles obestämd, enär K. M, begärt 10 å 11,000 r:dr utan alt upgifvit är, hvilka löntagare eller korpser eller landtstats tjenstemän, hörande lill det eller det länet, skulle åtnjuta denna ersättning.
Således är det uppenbart, att frågan inför Konungen icke varit utredd.
Utsk. har icke varit i tillfälle att åstadkomma en sä beskaffad utredning, enär densamma skall verkställas i orterne och icke genom de för Utsk. tillgängliga handlingar.
Dessutom, huru skulle R.
St. kunna bevilja eli anslag förr, än sjelfva hufvudfrågan blifvit afgjord eller utredd, nemi. beloppet som tillkommer hvarje löntagande korps?
Denna fråga måste afgöras antingen i administrativ väg genom ett Konungens beslut eller ock i juridisk kameralistisk väg, d. v. s. af Kammar-rätten, emot hvars beslut besvär anföras hos Konungen.
Då blir frågan i laga ordning afgjord.
Ingendera af dessa åtgärder har lemnats frågan, och i dess närvar:de outredda skick har Utsk. icke heller kunnat tillstyrka något anslag, hvarföre jag anser Utsk:s betänk, böra bifallas.
Frih. Stjernstedt, Äng.
Palm stjerna anser jag nödigt att serskilja, huruvida denna fråga bör betraktas ur rent kameralistisk-juridisk synpunkt eller anses såsom en fråga hvilken endast bordt i administrativ väg afgöras.
Rättast hade väl varit, att den K. proposm omfattat frågan i dess helhet, så att R.
St. kunnat komma i tillfälle att se den från båda sidorna.
Såsom stöd för denna åsigt åberopar jag
Hr Slats-rådet Gripenstedts serskilda mening som linnes inlagen i det Slals-råds-prot. som kr 408 Den 13 Mars. den K. propos. i ämnet vidfogad, och hvilket yttrande jag torde få upläsa, det lyder som följer: ”på grund af de skäl, som af Kammar-colkm blifvit anförda, äfvensom med stöd af den omständigheten, att ifrågavar:de skatt utan anmärkn. utgått efter markegång under loppet af ett helt århundrade, hvilket ytterligare syntes bevisa rättmätigheten af samma beräkning, icke kunde finna, att de sökandes anspråk hvilade på någon bestämd rättsgrund, utan trodde, alt dessa anspråk mera borde betraktas ur billighetens synpunkt; och ansåg Statsrådet derför, att frågan borde i dess helhet hänskjutas till B. St., så att K.
M:s nåd. propos. icke endast komme alt innefatta en hemställan om anvisande af det anslag, som, för tillvägabringande af ofvanberörda förändring i afseende på sättet för salpeterhjelpens framtida utgörande erfordras, ulan att det äfven mätte öfverlemnas till R.
St:s pröfning, huruvida nämnda förändring må ega rum eller icke; hvilket behandlingssätt af ärendet
Statsrådet så mycket hellre ville i underddiet tillstyrka, som endast derigenom, enl. dess tanke, någon verklig säkerhet bereddes ät indelningshafvarnes obestridliga rätt att varda bibehållna vid sina nuvar:de inkomster och lönförmäner, enär dessa eljest syntes Statsrådet blifva helt och hållet beroende af bifall eller afslag ä det äskade ersättningsanslaget.” Frågan i sin helhet har hos StatsUlsk. varit under behandling, och af de handlingar, som voro den K. propos:n bifogade, visade sig, att under tidernas lopp eller från och med är 1638, då det Kammar-colhii circulärbref ntkom, intill sednare tider flere i detta ämne rör:de, K. författningar utkommit.
Förutom förutnämnde circulär af 1638 utkom äfven en resolution 1644, hvilka bägge man under tidernas lopp på olika sätt velat tolka.
Utaf ett annat K.
Bref af 1685 synes, att salpeterhjelpens utgörande efter markegång inom dessa län icke varit att anse såsom ett undantag eller en tillfällighet.
Men sjelfva rättsgrunden för denna skatts utgörande synes ännu icke vara bestämd, och rättast hade väl alltså varit, att frågan härom genom i laga ordning anställd rättegång blifvit afgjord.
Dä emedlertid den K. proposm icke omnämner eller uptager dem, hvilka å lön fått denna skatt sig anslagen och beloppet deraf, ansåg Utsk. frågan outredd och sig förhindradl att tillstyrka bifall till den K. proposm.
Jag anhåller derföre om bifall till Utsk:s förslag, Hr Lagerheim, Lars Magnus:
Uti en fråga af så ingripande vigt, den der angår en origtig beskattning på en hel provins, anser jag icke vara skäl, att längre fördröja afhjelpandet deraf.
StatsUtsk. hade således enl. min åsigt bordt vara oförhindradt, att sedan Konungen, efter vederböra hörande, ansett de väckta anspråken öfverensstämmande med billighet och rättvisa, och derföre begärt ett förslagsanslag af 10 eller 11,000 r:dr, tillstyrka R.
St. upförandet af ett sådant anslag, för alt såsom ersättning utgå till dem, som efter skedd närmare utredning af ämnet kunna anses dertill berättigade.
Jag anhåller således om återremiss af betänk., på det Utsk. må försättas i tillfälle, att taga saken i närmare öfvervägande.
I detta ämne likasom i andra är första frågan, huruvida man har rätt i sak.
Den andra är, Den 13 Mars. 400 huruledes verkställigheten må tillämpas.
Om Småländningarne hafva rätt i sak, eller icke, är ännu oafgjord!.
Konungen har väl förklarat, det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att de efter kronovärdi, och ej efter markegång, betalade den s. k. salpe terhjelpen, men denna ränta hörer till de ordinarie, i fråga om hvilka R.
St. hafva sitt ord likasåväl som Konungen.
Om H. M. skulle äga förklara, att enl. billighet och rättvisa ordinarie räntan öfver hela riket skall ulga efter kronovärdi, livad lilefve följden häraf?
Jo! hela ordinarie räntans nedsättning med T9„.
Således skulle denna säkra och orubbliga krono-inkomst förvandlas till bevilln., emedan skillnaden emellan kronovärdiet och markegångsvärdet mäste fyllas med sådan tillfällig och rörlig skatt.
Mig gör det ondt, hvarje gång jag förnimmer att Konungens rådgifvare tillstyrkt borttagandet af någon ordinarie ränta för att ersättas af bevilln.; ty det är ett försvagande af Konungamakten, emedan hon varder mera beroende af bevilln., som godtyckligt kan förändras.
Hvad sjelfva rättsfrågan angar, så hemställer jag lill Eder Mine Hrr, om StatsUtsk. med skäl kunnat tillstyrka R.
St., att lemna det äskade anslaget, sålänge outredt är, hvilka nu på lön upbära salpeterhjelpen och hutu högt beloppet stiger.
Räntetagarne hade bort i ämnet höras, hvilket ej skett.
StalsUtsk. har således icke kunnat med skäl tillstyrka R.
St. att på förhand gifva ett förslagsanslag, innan man ungefär känner, huru mycket som i sådant fall erfordras, och hvilken deraf skall komma i åtnjutande.
Om på den grund att ifra— gavande ränta inom öfriga lanskap utgår efter kronovärdi, man vill förklara, att hon äfven skall inom Småland och Öland likaledes erläggas, så borde man väl på enahanda sätt förfara med alla andra räntor, hvilka ojemnt utgöras.
Vi erinra oss, hurusom för några veckor sedan fråga här förevar om nedsättning i de Halländske insockne frälsehemmanens rotering, ehuru 6 af dem äro sammanslagne till en rote.
Skulle nu Småländningarne, hvilka utgöra rotering med $ mantal om en karl, åtnjuta nedsättning i denna skyldighet, till likhet med Halländningarne, eller med Bohusländningarne efter 4 mantal om en karl, huru skulle då indelningsverket i andra landskap kunna äga bestånd.
Sålänge dessa inrättningar finnas, böra de hållas vid makt, såvida rikets nuvande krigshär skall kunna bestå.
Någon orättvisa sker icke dem, som utgöra större skatter, ty antingen man ärft eller köpt de hemman, hvarifrån dessa utskylder betalas, hafva hemmanens värden beräknats derefter.
Har man rättighet att fordra eftergift af Staten, då man äger ett högt beskattadt hemman, så borde en slik rättighet äfven tillkomma dem, hvilka innehafva mindre goda hemman, men sådana anspråk äro ogrundade; emedan man köpt eller annorledes förvärfvat hemmanen efter den behållning de lemnat och icke efter hemmantalet.
Jag anser alltså Utsk. hafva rigtigt förfarit och anhåller om bifall till betänk.
Raab: Hr von Hartmansdorff har hufvudsakligen hållit sig vid den frågan, huruvida det vore billigt och rättvist att Småländningarne erhålla den ändring de begärt i beräkningsgrunden -ilo Den 13 Mars. för lösen af Salpelerhjelpen.
Ehuru elen saken ej synes vara tvifvel underkastad sedan K
M. förklarat Sig till Småläudningarnes fördel, vill äfven jag derom yttra några ord.
Stjernstedt liar, till stöd för Hr von Hartmansdorffs mening, åberopat åtskilliga författningar ända till 1685, hvilka äro hvarandra motsägande, i Ihy att en del ålägger och en annan för en kortare tid befriar Småländningarne från utgörandet af Salpeterhjelpen efter markegång.
Men alla dessa äldre författningar måsle anses uphäfde genom den yngre K. Resohn d. 9 Dec. 1766, uti hvilken K.
M. uttryckligen förklarat, att hela Sverige med undantag af Österbotten der redan en annan grund för ifrågavar. beräkning följdes, vore befriadt från skyldigheten att erlägga salpeterhjelpen efter markegång.
Vidare ber jag att få till besvarande uptaga några af de skäl, Hr von Hartmansdorff anfört för bibehållandet af det nuvande beräkningssättet.
Hr von Hartmansdorff har nemi. sagt, att frågan icke är afgjord dermed, att Konungen å Sin sida förklarat, alt rättvisa och billighet fordrade den här ifrågasatta eftergiften å Statens sida, emedan det är ett beskattningsärende, uti hvilket 11.
St. ega att sig yttra.
Betraktar man frågan ur dess rätta synpunkt, måste medgi fvas, att den ingalunda i dess närvar:de form är en beskattningsfråga.
Det nuvar:de beräkningssättet för salpeterhjelpen har tillkommit genom en origtig tillämpning af äldre författningar, men ingen lärer väl vilja bestrida Konungen
Dess rätt ali förklara, huruledes de K. bref och författningar, som i förevande ämne utfärdats, skola rätteligen förstås.
Jag kan visserligen icke finna annat, än att i det K. brefvet af 1766 ligger en tydlig föreskrift om sättet, hvarpå de dittills utkomna författningarne, ronde salpeterhjelpen skola tillämpas.
Men auktoriteterne i Småland hafva ej sett eller velat se saken lika klar. K. M. har nu i Sin nåd. propos. förklarat huru ifrågavar.
K. bref rätteligen skall förstås.
Här är således endast en lagförklaring i fråga.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att det gör honom onell hvarje gång han förnimmer, att Konungens rådgifvare tillstyrkt uphörandet af någon Statens ordinarie inkomst, emedan Konungamakten derigenom försvagas.
Jag har en alldeles motsatt åsigt, emedan jag är innerligen öfvertygad derom, att konungamakten vinner i styrka, då Konungen "på Sina rådgifvares tillstyrkan, uphäfver de beskattningar, som ej äro i laga ordning tillkomne, utan orättvist trycka en eller annan ort, der folket icke egt urskillning att göra sin rätt gällande.
Konungens förklaring, alt folket blifvit Orättvist beskattadt, måste göra konungamakten stark, emedan folket deraf ser, att konungamakten har ett högre mål, än att utpressa skatter, det nemi. att vårda allas lika rätt.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att om hvarhelst ojemnheter finnes, de skulle rättas och genom eftergift af Staten, skulle Staten komma att lida allt större och större förluster, i hvilket afseende den värde talaren exempelvis åberopat roteringen, med förmenande att då i en del orter en soldat underhålles af 4 mantal och i andra åter af 6 mantal, skulle de hårdare roterade hemmanen kunna förda eftergift i roteringsbesväret till likhet med de lindrigare roterade.
Jag tillåter mig häremot erinra att det åbero - Den 13 Mars.
411 pade exemplet icke är tillämpligt.
Roteringen skedde 1680 och har sedermera bibehållits i allmänhet oförändrad.
Grunden för Salpetcrhjelpens lösen har deremot blifvit lagligen förändrad — förändrad i hela riket, men tillämpningen af denna förändring har ej följt i alla orter, utan missbruket af en för hög debitering fortfarit der folket icke förstått att göra sin rätt gällande.
Man har vidare sagt, att när en skatt och lunga en längre tid åtföljt ett hemman, som sedermera gått i alf och köp, egaren icke skulle förnärmas i sin rätt, genom bibehållandet af samma skatt, emedan hemmanets värde varit derefter beräknadt.
I satsen ligger visserligen en sanning, som jag vid alla tillfällen erkänt.
Men för satsens tillämpning fordras urminnes häfd, och den hade ej inträdt emellan den sist i ämnet nikonina författningen 1766 och den tidpunkt, då Småländningarnc sökte göra sin rätt gällande, och i allt fall skulle vara illa beställt med samhällets lagar, om en bestämd lagöfverträdelse, som här vid debiteringen blifvit begången, skulle kunna vinna häfd såsom lag.
Slutligen ber jag att fä uptaga till besvarande Frih.
Frihrn har nemligen förklarat, att det ligger en stor rättvisa uti Småiändningarnes här väckta påstående.
Detta ger mig den förhoppning, att StatsUtsk. är benäget att åtgöra, hvad Utsk. förmår, lör att bringa frågan på en klar fot, och jag föreställer mig, att då här icke är fråga om ett bestämdt anslag, utan endast ett förslagsanslag, för alt dermed betrygga de löntagare, som möjligen komma att förlora genom den ifrågasatta förändringen, den antydda osäkerheten om siffran, hvartill ersättningarne kunna upgå, ej skall, i händelse af återremiss, lägga hinder för Ulsk. att tillstyrka bifall lill K.
M:s förslag, llär har blifvit åberopat Hr Statsrådet Gripenstedts, den K. proposm bifogade reservation, men jag får erinra, att Hr Statsrådet slutar med de orden, ”att det syntes Hr Statsrådet, att indelningshafvares rätt vore helt ”och hållet beroende af R.
St:s beslut”.
Detta antyder, att Hr Statsrådet ansett hufvudfrågan de facto afgjord, d. v. s. jordegarnes befrielse från den högre debiteringsgrunden genom K.
M:s förklaring, men deremot att löntagarnes rätt eller beloppet af den dem tillkommande ersättning är beroende af R.
Detta Hr
Statsrådets yttrande synes gifva stöd åt den mening, jag tagit mig friheten förfäkta, och jag förnyar min anhållan om betänk:s återremitterande till Utsk., öfvertygad att ärendet då skall erhålla den behandling
Hr Statsrådet Gripenstedt synes förordat.
Den jemförelse en föreg:de talare här framställt emellan denna fråga och det exempelvis nämnda anspråket, att alla kronans ordinarie räntor skulle utgå efter kronovärdi och icke efter markegång, är fullkomligen oegentlig.
Här är fråga om misstag, som egt rum, eller missbruk, och de här åberopade för* fattningarne synas ådagalägga ovedersägligen, att så förhåller sig.
Denna fråga är således af en helt annan natur, emedan den endast afser rättelse i en oriktig beskattning.
Hvad i öfrigt angår samme talares yttrande, som skulle jag hafva oriktigt förmodat, att vederbör. blifvit hörde, så får jag härvid endast hänvisa till StatsUtsk:s 412 Den 13 Mars. betänk., som uttryckligen innehåller, alt Kammar-coll:m jemte öfrige vederbönde underd. utlåt:n afgifvit.
Samma betänk, visar äfven, att colhii President uti sin skiljaktiga mening hufvudsakligen anfört: ”att, enl. hvad den verkställde arkifundersökningen utvisar, ”det måste anses ostridigt, att den först i en sednare tid vidtagna ”förändring att, emot föreskriften i 1638 års cirkulär och 1644 ”års K. Resolm, uti de Småländska länen efter årlig markegång ”förvandla salpeterhjelpen, icke stödde sig på någon gällande författning och i behörig ordning tillkommen föreskrift samt icke skäligt ”vöre, att hemmanen i dessa mer än i andra län af riket, der denna ”ränta utgöres, och i penningar efter kronovärdi allt hittills utgått, skulle ”vidkännas den betydliga förhöjningen derå genom förvandling efter ”markegång”.
Detta är Kammar-colhii Presidents yttrande, bifogadt Kammar-collegii utlåt.
Något hinder för StatsUtsk. att tillstyrka R.
St. beviljandet af det utaf K.
M. begärda förslagsanslag af 10 eller 11,000 r:dr kan jag icke inse.