Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. göra en underd. framställning att Sala silfververks delegare, till ärendets utredning, mätte få yttra sig öfver de af komiterade föreslagna vilkor för indragning af de till Bergslagets disposition öfverlåtna kronans räntor och inkomster, samt således, ehvad dessa vilkor blifvit af R. o. Ad. bifallna eller ej, det måste vara R. o. Ad. obetaget alt besluta, det silfververkets delegare må få öfver de föreslagne vilkor sig yttra.
Denna punkt är af lika beskaffenhet med den i går föredragna, å hvilken jag förklarade mig icke kunna yrka hvarken bifall eller alsing, emedan den innehåller ä ena sidan tillstyrkande af åtgärder, hvilka jag skulle önska kunde af Regeringen vidtagas, men ä den andra sidan en förutsättning, att indragning af Sala silfververks räntor skall äga rum.
I den omständigheten anser jag mig så mycket mindre böra afgifva något yttrande, som
Ståndet vid föreg:de punkter afslagit lika beskaffade framställningar och det för öfrigt är formvidrigt, att inlåta sig i pröfning af sjelfva indragningsfrågan, innan alla vederbönde blifvit hörde, och alla omständigheter blifvit utredde, som göra det möjligt att bedöma, om indragningen är nyttig för Staten, och om den låter sig verkställa ; vid hvilket förhållande jag vördsamt tillstyrker att punkten i dess Den 11 September f. m. 261 närvaride skick hvarken måtte bifallas eller afslås, utan, till följd af R. o.
Adis ' redan fattade beslut, enl. hvilket de till allmänna verk och inrättningar anslagna räntor icke skall lill statsverket indragas, i stället såsom förfallne läggas till handlingarna.
Emellan stalsmakterne och Sala silf ververksbolag är den öfverenskommelse träffad, att ett visst kapital skall årligen afsättas af bolaget för alt öka dess fond, och att, sedan denne fond stigit till ett af K.
M. fastställdt belopp, dessa räntor komma att till kronan indragas, hvarom Ständerne sålunda icke äga att besluta.
Jag tillstyrker derföre, att punkten mätte förklaras böra förfalla.
Jag har begärt ordet endast för att fästa Hr Prinlzenskölds uppmärksamhet derpå, att, om R. o. Ad. icke vill att någon åtgärd för det nämnde skall med i fråga vande räntor vidtagas, det icke är någon fara dervid att afslå punkten; ty den undersökning, som K.
M. kan finna lämplig, lärer nog af K. M. vidtagas, ehvad R.
St. derom göra framställningar eller icke.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat, alt han anser en propos. om punktens läggande till handlingarna icke vara lämplig, hemställer jag till Ilr Printzensköld, om han icke ville afstå frän sitt yrkande och åtnöja sig med en propos. till afslag så att vi ej ina förspilla lid med småsaker sädane sorn den ifrägavaride.
Jag afstår gerna från mitt yrkande, sedan jag af en Konungens rådgifvare erfarit, att, ehvad R.
St. besluta, K.
M. icke skall underlåta att vidtaga den åtgärd, K.
M. kan finna lämplig.
Jag hade emedlertid trott, ali representationen borde visa Konungamakten den aktning, att icke genom ett afslag på denna punkt, pä förhand ogilla den föreslagna ränteindragningen.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter, sedan Hr Lan d tm :s först till bifall ä detta mom. framställda propos. blifvit besvarad med nej, samma mom. af R. o. Ad. afslogs.
Momentet C.
Utsk. har väl upptagit de anmärkn.
-r som blifvit gjorde mot ifrågavaride morn., men icke, sävidt jag kunnat erfara, haft något alt mot dem invända.
Anmärkmne lära således qvarstå, helst del är klart, att IIlsk:s lillkännagifvande, att 2 Stånd godkänt Utsk:s förslag, icke kan anses som någon vederläggning af berörda anmärkn.T, hvarföre jag vördsamt anhåller att R. o.
Ad. måtte afslå Utsk:s framställning i denna punkt.
Hvad man än må hafva att anmärka emot Utsk:s förslag, så är det likväl svårt ali kunna inse, hvad nytta ligger deruti, alt då ersättningen utgår af hemmanets egen ränta först upptaga denna inkomst och derefter den ifrågaställde ersättningen såsom utgift.
Det vore väl bättre, att man gjorde ett afdrag af räntan och endast uppförde återstoden af ständiga räntan i jordeboken. 26 2 Den 11 September f. m.
Jag får derföre vördsamt föreslå följande beslut:
Der till ersättning för förlust genom kanalanläggning anslagen ränta eller kronotionde, innan kanalanläggningen, utgått från samma hemman eller lägenhet, skall beloppet uti kronoräkenskaperna föras inom linien, utan vidare beräkning eller upplagande hvarken såsom inkomst eller utgift.
Ur Printzensköld:
Hvad den första delen af ifrågavar:de punkt beträffar, eller förslaget att den ersättning, som nu utgår till boställsinnehafvare för lidna förluster genom kanalanlägguingar, och som i mån af boslällshafvarnes afgång, kommer alt indragas, skulle på indragningsstaten öfverföras, så har jag svårt att inse nyttan af denna åtgärd, enär hela förändringen ej består i något annat än att öfverflytta ersättningsbeloppen från en räkenskap till en annan?
Den förenkling i räkenskaperne man härmed åsyftar, kommer nog af sig sjelf, om man blott afbidan liden.
Hvad ålw angår det af Gr.
Laget bjelke framställda förslag i utbyte emot det som den sednare delen af punkten innehåller, så synes Gr:n halva förgätit en ganska vigtig omständighet, att nemi. många af de hemman, sora lidit jordförlnsler, äro roterade, i hvilken egenskap de icke hafva rätt till förmedling i sina räntor, ulan mäste utgöra dem efter den primitiva beskattningen, samt alt dessa hemman just derföre, i stället att blifva förmedlade, erhållit en emot deras jordförluster svarande ersättning i tionde, på det de skulle kunna oafkortadt utgöra alla de onera, som dem förut ålågo, hvilket eljest med någon rättvisa ieke kunnat fordras.
Käkenskapssättel är således rigtigt, emedan det nu på ett klart och åskådligt sätt framställer ändamålet hvartill ränteersättningen blifvit använd.
Att åter, såsom Ulsk. föreslagit, emot kapitalersättning lösa dessa räntor tillbaka, lärer väl Gr:n, af hvad jag nyss nämnt, finna alldeles oriktigt, ty raan lemnade då nuvar:de hemmansinnehafvare full ersättning för jordförlusterne, men deras efterträdare lingö intet, hvilket lagstiftande magten just velat förebygga genom de årliga liondeanslag som blifvit hemmanen lemnade, såsom cn från dem oskiljaktig förmån.
Jag anhåller ali hela mom. såsom innefattande förändringsförslag, hvaraf det ena är onödigt och det andra är oriktigt till sin grund, måtte förkastas.
Hvad den siste värde talaren behagat anmärka emot milt förslag, torde lätteligen kunna vederläggas endast genom en uppläsning deraf.
Det lyder sålunda: ”Der till ersättning för förlust genom kanalanläggning anslagen ränta eller kronotionde, innan kanalanläggningen, utgått från samma hemman eiler lägenhet, skall beloppet uti kronoräkenskaperna föras inom linien utan vidare beräkning eller upptagande hvarken såsom inkomst eller utgift.” R. o. Ad. torde således linna, att detta förslag endast afser de fall, då ersättningen utgår af hemmanets egen ränta och följaktligen icke de fall, hvarom Hr Printzensköld ordat.
Den 11 September f. m. 2 65 Hr von Hartmansdorff:
Det skulle kunna hända att Gr.
Lagerbjelkes förslag vore alldeles rigligt, men jag hemställer om det är R. o. Ad:s eller R.
St:s sak att ikläda sig kammarcollegii och statskontorets åligganden uti förevartde fall.
Månne det icke vore rigtigare att låta dessa embetsverk sköta sina angelägenheter och R.
St. inskränka sina åtgärder endast till det, som angår dem, nemi. lagstiftningen.
Lagerbjelke icke yrkat bifall till senare punkten, hvarest förekommer fråga om anslag af medel till kapitalersättningar, hvilket är olämpligt, såsom Hr Printzensköld anmärkt, så synes det mig vara origtigt att R. o. Ad., utan vederbörtde hemmansägares hörande, befalla sig med åtgärder, hvilka tillhöra kammarcolhm och statskontoret.
Jag förnyar derföre min vördsamma anhållan, att R. o.
Ad. måtte afslå hela delta mom.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrågavar:de morn., ropades nej, hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o.
Ad. behagade afslå detsamma, samt då denna propos. besvarades med starka ja, jemte åtskilliga nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
Momentet D. Hr von Hartmansdorff:
Jag anhåller att vid detta moni. få begagna Ctsk:s ordalag, men i motsatt mening, nemi. att få åberopa hvad mot dylik ränteförvandling blifvit af R. o.
Ad. beslutadt, och att således Ulsk:s förslag i denna punkt mätte ogillas.
Efter först till bifall å detta moni. framställd, men med nej besvarad, propos., Iilef detsamma af R. o. Ad. afslaget.
Momentet E.
Här sättes ifråga först en ränteförvandling och derefter en bokföring.
Den förra delen anser jag strida emot R. o. Ad:s beslut i allmänhet om dylika förvandlingars ogillande, och den sednare rörer ämnen, hvarmed R. o. Ad. icke bör sig befatta.
Jag anhåller derföre att detta mom. måtte få dela lika öde med de öfriga af denna punkt.
Svårligen lärer det kunna påstås att det är lämpligt att fortfarande bibehålla anslaget lill Runna qvarndam, och jag får derföre vördsamt föreslå att R. o. Ad. måtte fatta följande beslut:
Den till Runna qvarndam i Westerås län anslagna dagsverkslösen bör utur kronoräkenskaperna försvinna, derigenom att dess medelbelopp för 1828—47 afdrages från qvarnräntans medelbelopp för samma år, enligt markegångsprisen.
Jag hemställer till Ståndet om icke blotta afhörandet af Gr.
Lagerbjelkes förslag bör föranleda oss afslå detsamma.
Det innehåller ämnen, som tillhöra vederbör:de embetsmyndigheters åtgärd.
Först sedan desse embetsmyndighe - 264 JDen 11 September f. m. ter blifvit hörde, kunna R.
St. med trygghet fatta beslut, på sätt Gr:n föreslagit.
Jag tillstyrker imedlertid afslag derå.
Sedan härefter Ur Gr. o. Landtm, framställt hurusom i afseende på detta mom. blifvit yrkadt, dels afslag, dels ock af Gr.
Lagerbjelke att R. o. Ad. måtte besluta att ”den till Runna qvarndam i Westerås län anslagna dugsverkslösen bör utur kronoräkeoskaperne försvinna derigenom att dess medelbelopp för 1828—1847 afdrages från qvarnränlans medelbelopp för samma är enl. markegängsprisen”; samt derjemte tillkännagifvit, alt dä ifrågavarnle mom. förutsatte bifall till ränlornes förvandling i allmänhet, Nr Landtm, ansåg sig icke kunna i afseende pä delta mom. framställa den propus, till bifall, som å hvarje del af Ulsk:s förslag en gång för alla blifvit begärd, blef det förevar:de mom.
E af 24;de punkten af R. o. Ad. afslaget. 25:te punkten.
Piili.
Kronan har upplåtit kalkugnen i Wisby med rättighet för köparen alt begagna sig af dertill anslagna vedräntor.
Att nu återköpa dessa räntor vore en uppoffring af Slaten till fördel för den, som inköpte äganderätten till kalkugnen.
Kronan förlorade mycket nog vid den förra försäljningen, för alt nu ådraga sig eu förnyad kapitalförlust, ty ägaren af ugm n afstår icke räntorna med mindre än han erhåller deras fulla värde, hvilket blir belt annat än markegåhgsprisel derå.
Jag anhåller alltså om afslag å denna punkt.
Då nu Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bi föl le denna punkt, ropades nej, hvarpå propos. till afslag å samma punkt blef framställd och besvarad med ja. 26:te punkten.
Förevaride punkt står i strid med Ståndets redan fattade beslut, och i öfrigt förekommer härvid, alt om det vore möjligt att bifalla ett dylikt förslag för framtiden, sä skulle deraf uppkomma det besynnerliga förhållande, att alla de ägare af rusthållshemman, som hafva sig anslagne augmentsränlor af dem tillhöriga hemman, skola först till Staten inbetala sina räntor för alt derefter ur ränlerierne återfå desamma.
Jag skulle tro, alt den, som har en och samma egendom i sin ägo, äger anspråk på befrielse från dylika omgångar, hvarföre jag anhåller om afslag å denna punkt.
Detina punkt är så beskaffad, att den icke kan i sin helhet afslås, såsom Frih.
Cederström yrkat, emedan den innehåller förslag, som böra dels bifallas, dels ogillas.
Jag anhåller derföre att vi försl måtte godkänna följande del af punkten: ”att R.
St. ville bifalla att med rusthållens egna räntor någon förändring icke mätte vidtagas.” Hvaremot R. o. Ad. torde afslå Utsk:s tillstyrkande: ”att augmentsräntor, äfvensom indelta anslag till gästgifveriet, färjor och färjkarlar, postbön - Den 11 September f. m. 265 der och brefbärare, samt de räntor och tionde, som släder åtnjuta, till statsverket indragas.” Gr.
Jag medgifver visserligen alt nu föredragne punkt icke kan af R. o. Ad. bifallas sådan Utsk. föreslagit den, men jag tror likväl icke att det rätta beslutet bör vara ett afslag.
Dock, sedan R. o. Ad. afslagit både den 20:de och 23:dje punklerne, återstår för mig icke annat än att afgifva min reservation emot Ståndets blifvande beslut.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt lian, då Hr von Hartmansdorff yrkat delning af denna punkt, försl finge hemställa om R. o. Atl. bifölle Utsk:s hemställan, att R.
St. ville bifalla att med rusthållens egna räntor någon förändring icke mätte vidtagas.
Då Hr Gr. o. Landtm, vidare hemställde om R. o. Ad. bifölle andra delen af denna punkt, innehållande hemställan, ”att augmentsränlor äfvensom indelta anslag till gästgifveriet', färjor och färjkarlar, postbönder och brefbärare, samt de räntor och tionde, som städer åtnjuta, må till statsverket indragas”, ropades nej; hvarefter propos. till afslag å samma del af ifrågavande punkt blef framställd och besvarad med ja.
Uppå sedermera framställd propos. fann R. o. Ad. alt, sedan sålunda sjelfva indragningen till statsverket af de i denna punkt omnämnde anslag, räntor och tionde, blifvit afslagen, återstående delen af samma punkt, såsom endast innefattande sältet för indragningens verkställande, hade förfallit. 27:de punkten.
Bifölls. 28:de punkten.
Sedan Ståndet afslagit 20 och 23 punklerne, så lärer väl äfven denna punkt hafva förfallit och icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna, hvarom jag anhåller.
Hr von Hartmansdorffs påstående alt, genom Ståndets beslut i fråga om 20 och 23 punklerne, förevar:de punkt skall hafva förfallit, kan jag ingalunda biträda.
Den 20:e punkten angick frågan derom, huruvida indelta räntor skulle lill statsverket indragas.
Denna punkt åter afser den frågan om tionden skall lösas med penningar efter medelpris eller efter årlig markegång.
?iMioeonKk Hällne hos Högloflige ^ .7^' '/' ' . ' V ' ' ' ^ » ' - . ^ ^ --- . .
Ridderskapet och Adeln w i d Riksdagen i Stockholm Är 1809.
Fjerde Bandet.
> Stockholm, Trpckt hos oL 0 b c- k ^ sdsz Thorsdagen den 2 November. , klonum kl. is f. M. !^)ppnades Herrar Electorernes af tredje Classen lista till wal af en Ledamot i Bewillnings - Utstot, tet efter Herr von köök,, och befans dertill wara utsedd.
N:o I8a6 Herr koclc, Lernclt MiHielnr, General-Adjutant, Ofwerste, Ridd. af Swärds-Orden.
Upplästes följande:
Majsts Nådiga proposition till Riksens Stander angående understöd för TackjernSBergslagerna, gifwen Skockholms-Slott den i November 1829.
Dä Kongl. Majst uti en Nådig proposition till Riksens Ständer af den 7 sistledne
September föreställde dem angelägenheten af en ffyndsam hjelp för Westerbottens
Läns genom kriget lidande Jnnewänare, yttrade Kongl. Maj:st tillika den önskan, att en sädan hjelp framdeles kunde sträckas äfwen till de Närings-Jdkare, hwilkas allmänt nyttiga werksamhet endast derigenom kunde underhållas och be« främjas.
— Med den tillfredsställelse, som hwarjo weoermäle af Riksens Ständers wälwilliga afngter Kongl.
Majst gifwer, har Kongl. Majst emouagit Zjerde Vand.
N:o l, 2. under - 4 Den 2 November underrättelsen om Riksens Ständers beslut att med» dela Westerbottens Jnnewänars ett Län pä förmon, liga willor af 52,002 Riksdaler Banco.
Majtt har uppskjutit att ytterligare anlita Riksens Smnders ömhet för nödlidande Medborgare, och deras sorgfällighet att för framliden bewars ät Samhället destas idoghet, intill dest stadgad fred skulle bereda Riksens Ständ-r en möjelighet, att härutinnan uppfylla Kongs. Maj:ts önskningar.
Nu dä den flutna freden med Ryssland är bekräftad och de dryga kostnaderne af kriget emot denna magt upphört, anser Kongl. Maj:t sig böra af Riksens Ständer äska något understöd för en af Rikets wigtigaste näringar: tackjerns-tillwerkningenz hwars talrika Jd, kare igenom flera olyckliga tillfälligheter, dem de icke kunnat afwärja, blifwit bragte i den yttersta förlägenhet.
De hinder för afsättningen af Rikets exportab» la producker, som bäde det allmänna kriget i Euro» ropa och Swerges enskildta förordsakat, hafwa förnämligast werkat til! inskränkning af Swensta jern» handeln.
I följe häraf har Tackjcrns-Bergsman, nen, som manligen icke äger tillgäng till betydliga förlag och hwars rörelse är beräknad pä en hastig försäljning af hans tillwerkning, nödgats föryttra den samma till wanpris, dä deremot Spannemäl och andra förnödenhets waror, som han alltid mäste köpa, uppstigit till en utomordentelig dyrhet.
Pä B-rgslagsvrterne hafwa derjämte krigets tyngder fallit swärare än pä de fleste Sädesgifwande Provincer.
Ett stort antal af Bergsmanshemman, som Den L November- 5 för stuld blifwit sälve, och den allmänna nöden ibland Le af Bergsbruket beroende arberare bewittna denna närings behof af en upprätthällande hjelp.
Maj:t ar öfwertygad, att Riksens Stan, der icke med likgiltighet runna anse Tackjerns-Vergs sagernes wädliga stallning.
Deras undergång skulle sörordsaka
Riket och desi penningewerk oersättliga förluster.
Dä Tackjerns tillwerkningen är grunden för den, näst Jordbruket, wigtigaste af Sweriges näringar, dä den underhäller en betydlig, för styrka och härdighet utmärkt, del af Sweriges Folkmängd, och dä den befrämjar odlingen as Smeriges ödemarker, sä anser Kongl. Majrt sig aga rätt att af Riksens Ständers omtanka och nit för Rikets wal manta ett nödigt understöd ät dem af Kgl.
Maj:ts trogne undersätare, som drifwa denna mödosamma handtering.
Kongs. Maj:t hoppas, att ester munnen fred och en ymnig ärswaxt, Tackjerns-Bergslagerne kunna aker upphjelpas, genom ett allmänt län emot lindrig Ranta och en Succesiiv inbetalning af Eapita let.
Det är således icke någon uppoffring som Kongl. Maj:t sör detta angelägna ändamål af Riksens Stander fordrar.
Det är endast ett förslag, hwilket, likasom alla dylika medel att underhälla och öka en gagnelig production, bereder en saker och nm än tillfällig winst sör Staten.
Af nu anförda ffäl^mill Kongl. Majit i Räher proponera Riksens Ständer att anslä en summa af 6 Den 2 November. af Twä Hundrade till Twä Hundrade Femtio Tusende (2Oo L 250,000) Riksdaler Banco, att såsom
Län emot lindriga Ränte och betalnings willor till Tackjerns-Bergslagernes understöd af Kgl. Maj:t anwänvas och pä Hyttelagen rudelas emot sädane sä» kerheter som de kunna lemna och Kongl. Majit finner antagliga.
Maj:t förblifwer Riksens Stan. der med all Kongl.
Näd och ynnest wälbewägen Ut supra.
Isans Mrta.
Remitterades till Stats-Ukstotket.
Herr Grefrvcn och Landt Marskalken tittkannagaf att Ordföranden för Allmänna Beswärs och Oeconomiä-Utskoltet anmält, att af Ridderstapet och Adelns derwarande Ledamöter fem dels afsagt sig, dels gansta länge warit fränwarande, neml.
Grefwe laude, Lustaf, Friherre Olffparre, futlmägtig Friherre Ankarcrona, Lonrsst Wistdolm, af första Clasten, Herr Vult v. Lteisern Henric 8edastian, Herr st.apxe, Larl, af andra Clasten, och Herr Fullmägtig Grefwe krölicd, vaviä,af tredje Clas, sen, hwarföre Herr Grefwen och Landt-Marstalken anmodade Herrar Eieckorerna att i de§a Herrars stätten nya Ledamöter i Allmänna Beswärs och Oe» conomiä-Utstotlet utse.
Äfwen - Den 2 November. 7 Äfvenledes anmodade Herr Grefwen och LandtMarskalken första Clastens Herrar Ledamöter att r eftermiddag kl. half 5 sammanträda till wal af en Elector efter Friherre Lack.
Herr Grefwe» och Landt-Marskalken till. kännagaf att ett Memorial af Herr 8vab, i förra xlennm blifwit uppläst, till hwars Communication med de andre Ständen tilläkelse blifwit begärd.
Samtycktes
Herr von Lcliult^enlieim, Oavlll, utbad sig fä anmäla, hwad han redan i det sista uppläsningsxlenum anmärkt, att i den berättelse
Banco »Utskotter astemnadt rörande realisationen, saknades en hufrvudsaklig del, nemligen allt hwad som tvid BancoRevisionen är igog rörande denna sak förefallit.
Herr von Lclmltxenlreim föreflog derföre att Ridderskapet och Adeln, utan att äterremitera den afgifne berättelsen, mätte ifrän Banco-Utflottet infordra det återstående, rörande Revisorernas förhållande lika fullständigt, som det hwilket rörande Fullmägtige blif. wit astemnadt, emedan Riksens Ständer ägde lika rätt att känna sina Revisorers, som fina Fuälmägtiges förhållande.
Grefwe levenheim, Larl 6ukak.
Förklarade, att likasom i det sista plenum wille han äfrven nu conformera sig nted Herr von Lckultrsnbeim i denna begäran.
Herr s
Dcn 2 November Herr Grefwe» och Landt Marskalken gjorde derefter proposition till bifall pä Herr v. Lollultrienbeims motion, att ifrån Banco-Utstottet en Berättelse om i8oz ärs Herrar Revisorers åtgärd wid Realisations frägan fltslle infordras, att vfördröjeli§en aflemnas.
Bifölls Upplästes följande; Riksens Högloflig» Ständers Lag«Utstötts utlåtande öfwer de hos Högl.
Ridderstapst och Adeln, samt 'af Högwördige Praste-Ståndet gjorda anmärkningar tvid Utflottets förut afgisna Betänkande, angående mi§a i afseende pa Äktenskap förbudna stylld och Sivägerstaps-leder.
Af de hos Högloflig» Niddcrstapet och Adelen anförda påminnelser fär Mskot!et först upptaga den af Herr Grefwe 6. körner, att U:stottet icke stall nog'fästadt sin uppmärksamhet pä den moralist» Nytta som förbud af Äktenskap i tvifla styldfkaps-gra-> der hafwa till föremål, nemligen att bibehålla seder» nas renhet bland dem, som utgöra en Familis eller oftare uti ett hus lefwa tillsammans; i hwilken anmärkning afwen Högwördige Präste-Ständet instämt genom det yttrande, att det förttoligare umgänget, emellan de i 5 och 6 8 Z 2 Cap. Giftermåls-Balken uppräknade anhöriga, stokde, i händelse förbudet af Äktenskap dem emellan upphäsdes, gifwa anledningar lill Den 2 November- 9 till förförelse, till brott emot blygsamhet och trohet,' samt åtskilliga oordningar sogr för andra anhöriga moro mera bekymmerfull? och frätande, än dylika begängne emellan persotter som ej arv med hwarandra i sörwandtstap.
, Sä wida Herr Grefwe törners anmärkning torde åsyfta Systonebarn, fär U'skottet äberopa hwad
Der om de samma i Bemnkandel anfört.
Utstvttet anser icke heller besia anmärkningar hnfwudsMÄigen äsyfm de personer af andra Swägerlaget, hwilka i 6 § af nämnde Capitel vmtglas, emellan hwilka eli större förtroende och längre fortsatt umgänge, likasom emellan ojkyide, beror mera af tillfälligheter, an något naturligt och allmcunare samband.'
Hwad äter belräffar de ä sidone i första Sichagerlaget förbundna, af hwilka »agre genom naturlig jillgistvenhet ostare umgäs, och längre tider pläga wista; tillsammans, tror Lag-Ulsko.tet att owilkorligt förbud af Äktenskap dem emellan hwarken torde wara det lämpeligaste eller till afwentyrs det rädligafte medel till asböjande af ofivannamnds befarade oor» dentligheter.
Könsförbindelser emellan dosia förhalla sig helt annorlunda till människors allmänna moraliska kansta, an emellan de i i, 2^ och 4 § § nämnda anhö- , riga, emedan förbud af Äktenskap emellan de sidua- W re icke behösiver anwandas till rväckande c>f asft- ' - ^ för ro -r)en 2 November för beblandelse, utan blott ä syftar att förhindra det en sädan före alla positiva förbud existerande kansta ej mätte förstösas > enar den inflytelse sädane förbindelsers blotta existence, i människors waniiga förhällanden, har pä det uppwäxande stägtets sedlighet, ar sä uppenbar och latt insedd af hwar och en, att snart sagdt blotta föreställningen af de samma »undwikeligen mäste »ned fasa och afjky röra det moralista sinnet.
Sädant ar deremot icke förhällandet i anseende lill dylika föreställningar mellan de ä sidone beswägrade-.
Också synes Jsraeliternes Lagstiftare, dä han befaldte att i en wiff händelse gifta sig med Broders Enka och endast förböd mänggifte med pä en gang swande.
Systrar, dermed tydligt tillkännagiftva att dane Äktenskap i sig sjelfwe ej warit mera af hvil, än mänga andra namnkunniga Lagstiftare, an-de såsom stridande emot förnuftets och moralista ...nstans bud.