Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med ani. deraf att Hr Printzencreutz, Bernhard Willielm, blifvit utsedd till ledamot i BankoUtsk., der han förut varit Suppleant, och Frih. Peyron, Gustaf, blifvit utsedd till ledamot i Bevilln.- Utsk., der han förut varit Suppleant, anmodade Hr Gr. o.
Hrr Elektorer, att sammanträda till val af en Suppleant i BankoUtsk. efter Hr Printzencreutz och af en Suppleant i Bevilln.Utsk. efter Frih. Peyron.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskrn inkomne Utlåtm, Mern. och Betänkm, nemi. från BankoUlskottel:
Nro 20, i ani. af förre Gen.Konsulen m. m A. Halirs ansökning om eftergift af öfverränta å ett Diskontlån; Nro 21, i ani. af väckte motioner om utgifvande från Banken af 20,002 Rrdr brko, jemte ränta till Kapitenen E.
Skottes sterbhus-delägare; Nro 22, i ani. af förre Förvaltaren vid Tumba Pappersbruk C.
Möllers ansökning om förhöjd pension; Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskottet: Nro 62, i ani. af RiksStms beslut rörande Betänkrt Nro 30, angrde de vid större allmänna arbeten anställde personers religionsoch sedlighets-vård; Nro 63, i aril. af väckt förslag om utfärdande af ny författn. till skyddande af landets fornlemningar; Nro 64, i ani. af väckt motion att ett sammandrag af lagrum och författnrr, rörande Presterskapets och Klockares aflöning, måtte hvarje församling tillhandahållas; Nro 6 5, i ani. af väckt motion om åtgärder för tillsynen öfver fångars behandling i häkte; Nro 66, i ani. af väckt motion att civil- eller militär-tjensteman, som vid K.
Mrs Hofstat vinner anställning, må frånträda sin lön på Rikets stat; IV11 14 210 Den 21 Mars f. m.
N:o 67, i ani. af väckt motion om KrigsHofRms indragning; N:o 68, i ani. af väckte motioner om åtgärder på det den tjenande och s. k. arbetande klassen må hafva penningar afsatte för ålderdomen; samt N:o 69, i ani. af väckte motioner om Styrelse- och Förvaltmsverkens reorganisation.
Hr von Francken, Georg'jWolfgang:
Pukes afgång från Riddarh.Direkt:n, får jag hemställa, att R. o. Ad. behagade åt Riddarh.Direkt:n updraga att å R. o. Ad:s vägnar tolka R. o.
Ad:s tillfredsställelse och högaktning för det ut märkta och förtjenstfulla sätt, hvarpå Gr.
Puke fullgjort sitt åliggande som Ordf:de i Riddarh.Direkt:n.
I ani. häraf hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o.
Ad. behagade åt Riddarh.Direkt:n updraga, att för Gr.
Puke betyga R. o. Ad:s särdeles tillfredsställelse och högaktning för det utmärkta sätt, hvarpå han fullgjort sina åligganden såsom Riddarh.Direkt:ns Ordf-.de. Ropades Ja. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ på 4 e. m.
Lördagen den 21 Mars 1857.
Plenum kl. 10 f. m. Just. ett prot.-utdr. för d. 18 dennes.
Skrifvelse till K. M.:
N:o 43, ang:de berättelsers afgifvande om fortgången af de med statsbidrag understödde - arbetsföretag; N:o 44, ang:de förändradt sätt för utbetalningen af de för Statens jernvägsbyggnader anslagne medel; N:o 45, ang:de förklaring af K.
Kungörelsen d. 17 Juli 1847, rörande utarrendering af Kungsgårdar m. m.; N:o 46, ang;de inteckning af aftal om nyttjanderätt till fastighet i stad; Ben 21 Mars f. m. 211 N:o 47, ang:de befrämjande af skogsplantering å de s. k.
Svaltorna i Elfsborgs län; N:o 48, i fråga om förvärfvande för Statens räkning af förre allmänningen Trenningshult m. m.; N:o 49, angde ändring i föreskriften rörande brefbefordring medelst lösväska; samt N:o 50, ang:de föreskrifters meddelande vid vägning af spanmål.
Öpnades Hrr Elektorers lista med val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk.: efter N:o 2322.
Hr Sandströmer, Anders Peter; och befanns dertill hafva blifvit utsedd:
N:o 2309.
Hr af Dalström, Gustaf Jakob. Öpnades jemväl
Hrr Elektorers listor vid val af Suppleanter i Bevilln.- och BaukoUtsk:n; och befunnos dertill utsedde i Vcvilln.Ulskollct : efter N:o 392.
Peyron, Gustaf; N:o 1257.
Hr Eding, Fullm.
Gr. Piper, Thom.
IlankoU Iskotlct: efter N:o 2282.
Hr von Printzencreutz, Bernhard Wilhelm; N:o 1690.
Hr Bergenstråhle, Alexander.
Hr von Post, Carl Keinil.
I anseende till afresa ifrån lmfvudstaden, får jag afsäga mig förtroendet att vara Suppleant i BankoUsk., anhållande jag dock att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen.
R. och Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att utse en Suppleant i BankoUtsk. efter Hr von Post.
Föredrogos ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s d. 14 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 40, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens l:sta HufvudTitel; och förekom nu Usta punkten, ang:de Frik.
Anders Cederslröms och Riksdagsfullmähtigcn Anders Erikssons från Elfsborgs län, motioner om bestämmande af förändrade grunder för fördelningen af HufvudTitelns anslag under särskilda rubriker.
Anckarsvärd, Carl Henrik, anförde dels mundtligen dels skriftligen:
Ständernas
Utskott intaga i vårt riksdags-machineri ett så väsendtligt rum genom det tillfälle, som inom dem yppas för de fyra särskilda Stånden att genom delegerade samråda sins emellan, att man med anledn. deraf skulle synas böra föreställa sig, att målen 212 Den 21 Mars f. m. borde komma sa förberedda derifrån, att It.
St-.r inom sina särskilda rum nära nog icke skulle hafva något annat att göra, än blott yttra sig för eller emot de af Ut,sk:n afgifne Utlåtma.
Det är således med verklig ledsnad som jag finner mig försatt i nödvändigheten att förklara mig mindre belåten med Jivad Stats„Utsk:s närvande Utlåt, i afseende på Usta HufvudTiteln innehåller.
StatsUtsk. yttrar: l:o Genom remiss från K. o. Ad. samt BondeSt. äro till Utsk. öfverlemnade 2:ne af Hr Frih.
Anders Cederström och ltiksdagsfullmäktigen Anders Eriksson från Elfsborgs län väekta motioner, hvaruti anföres, att af den konstitutionelt monarkiska styrelseform, som Svenska folket antagit, följde, utom andra förpligtelse)- för nationen, äfven den, att på ett med Rikets värdighet och ett tarfligt folks tillgångar öfverensstämmande sätt bekosta underhållet för Statens Chef, Konungen, för Thronlöljaren och, vid deras frånfälle, för de höge personernas efterlefvande gemåler, men att denna förpligtelses utsträckning till öfrige medlemmar af Konungens eller Thronföljarcns familjer, enligt motionärernes åsigt, saknade all rättsgrund.
De hyste den mening, att Konung och Thronlöljare, när de äga familj, hade, hvad dennas underhåll anginge, enahanda skyldighet, som hvarje annan familjefader, och att nationen härvid endast borde tillse, att anslaget för omförmälda höga personers eget underhåll fastställdes så rikligt, att en dylik skyldighet utan ringaste svårighet kunde af dem fullgöras.
Då i nu gällande ItiksStat Usta HufvudTitelns' anslag icke vore i öfverensstämmelse med dessa grunder fördelade, hafva motionärerne hemställt, att den under HufvudTitelns förra afdelning, Hofslals-anslagen, till Deras K. Högheter Arffurstarne anvisade summa, måtte med H. M. Konungens Hofhållningsanslag sammanföras samt de i samma afdelning uptagne, till H. K. Höghet Kronprinsessan anslagne, handpenningar sammanslås med det för H. K.
Höghet Kronprinsen beviljade anslag.
Dessutom och då, enl. motionärernes tanke, det vore oformligt och mot en skyldig grannlagenhet stridande, att K.
St:r bestämde beloppen, som finge användas för upköp af fourage till K.
Hofstallets utfodring, för uphandling af ved och ljus m. fl. ekonomien tillhörande utgifter, ansåge motionärerne lämpligast, att dessa utgiftsposter, utan specifikation, öfverflyttades till H. M. Konungens personel» anslag, undantagande dock beloppen för möblers underhållande å K.
Stollen och för Rosersbergs Slolt, hvilka borde särskildt uptagas, men icke under HufvudTitelns förra anslags-afdelning, der de nu äro uptörde, utan under den sednare afdelningen, som innefattar anslagen för K.
Slotten och för hvilkas särskilda utgifts-summor redovisning skall afgifvas.
I öfverensstämmelse härmed hafva motionärerne, under tillkännagifvande för öfrigt att, enl. deras tanke, någon förminskning af hvad en gång för Konung eller Thronföljare blifvit anslagit, aldrig under dessa personers lifstid kunde eller borde ifrågakomma, samt att motionärerne ej heller hade något att erinra emot en förhöjning af de höga personernes anslag, blött densamma skedde i enlighet med ofvan anförda grundsats, föreslagit följande förändrade fördel - Den 21 Mars f. m. 213 wing af l:sta HufvudTitelns anslag, grundad på beloppen i nu gällande RiksStat: 1:0 K.
Ilofstals-anslagen. II. M. Konungen 506,440: bestående af följande poster: K.
M:s hofhållning 420,000:
Deras K. H.
Arffurstarne ....... 20,000: K.
Hofstallets utfodring 30,000:
Polis-, lys- och renhållning vid K.
Slottet och Arfprinsens palats 11,230:
Ved och kol för de E. Hofven .... 25,210: II. K. II.
Kronprinsen 118,000: innefattande nuvar:de anslag till: H. K. H.
Kronprinsens hofhållning . . 4 100,000: H. K. H.
Kronprinsessans handpenningar . . 18,000: II.
M. Enke Drottningen 80,000:
Sgr 701,440: 2:0 K.
Slotten. lteparationer å Stockholms Slott m. fl. för K.
Hofven uplåtne bygnader Brandväsendet och yttre lyshållningen å K.
Slottet Drottningsholms och Svartsjö Slott Gripsholms Slott Ulriksdahls Slott Haga Lustslott och park Strömsholms Slott Möblers underhållande å K. Slotten Rosersbergs Slott (de två sednaste anslagen hit öfverförde från förra afdelningen) Sijr 76,400:
Summa B:ko K:dr 780,840:
Vidare fortfar Utsk.:
Efter inhämtad kännedom af de yttranden i ämnet, som hos ofvannämnda två RiksStånd vid motionernes remitterande blifvit afgifne, har Utsk. tagit detta ärende i öfvervägande; och hvad först angår yrkandet, att de å l:sta HufvudTileln upförda personela anslags-summor skola på upgifvet sätt • sammanföras under ett färre antal rubriker, än de nuvarfde, anser Utsk., att en dylik förändring, i stället att medföra några fördelar, är förenad med ganska väsendtliga olägenheter.
Det torde vara nog att här anföra en, hvilken, enl.
Utsk:s tanke, innefattar tillräckligt skäl för det väckta förslagets underkännande.
Motionärerne hafva sjelfve medgifvit, att, med afseende å beskaffenheten af omlörmälda anslag nedsättning af den summa, som för Konungens hofhållning en gång blifvit beviliad, icke kan eller bör ifrågakomma.
Om emellertid genom någon förändring inom den K. familjen anslags behofvet förminskas, skulle 32,000 5.000 16,400 1,700 5,500 3.000 2.000 8,000 2,000 214 Den 21 Mars f. m. således, derest ifrågav:de förslag antages, berörde omständighet icke föranleda till någon jemkning af anslags-summan, utan denna ändock förblifva oförändrad.
Ett sådant' förhållande kan dock icke anses förenligt med en skyldig omtanka och sparsamhet vid hushållningen med Statens medel.
Bibehållandet af den nuvaride upställningsformen medför deremot den fördel, att, när det behof, hvarför anslaget är afsedt, försvinner, sjelfva anslaget i och med detsamma uphör.
För öfrigt synes det Utsk. vara med det Svenska statsskicket mest öfverensstämmande, att, der anslag för särskilda behof pröfvas nödige, desamma ock för dermed afsedda ändamål specielt fastställas och i RiksStaten upföras.
Och Utsk. hyser således den mening, att äfven de anslags-belopp, som för medlemmar af den K.
Familjen beviljas, böra, såsom hittills, särskildt anvisas och ställas till de höga personernas egen disposition.
Mig har synts, att det af Utsk. emot ifrågav:de motioner anförda skäl är nog svagt för att kunna såsom giltigt antagas.
Prejudikat förefinnas äfven, att då sådana förändringar inträffat, någon återbäring, oaktadt anslagens åtskiljande tillförene, icke kommit i fråga, och det är icke heller min mening att i sådant afseende väcka något anspråk.
Jag anser det utgöra ett af lagstiftarens förnämsta åligganden, att vid sina åtgärder icke allenast och uteslutande fästa blicken på det närvar-.de förhållandet, utan han måste jemväl afse följderna för framtiden.
Den nyare tidens konstitutionella samhälls-förhållanden synas påtagligare åsyfta att, med undantag af den närmaste thronarfvingen, de öfriga afkomlingarne af det regerande huset icke böra betraktas annorlunda än som tillhörande det medborgerliga privatlifvet.
Allmänna lagen, hvaribland äfven Tryckfrihets-förordmn, gölen bestämd skillnad emellan thronföljaren och arffurstarne i afseende å förseelser mot någon af dem.
Det skulle, enl. min tanke, vara ■ett ögonskenligt afsteg från denna i lag stadgade åtskillnad, om man för arffurste skulle bestämma ett särskildt anslag med afseende å, såsom det heter i den K. Propos:n, behofvet för honom att hafva en hofhållning.
Under tidernas tider måste det nödvändigt inträffa, att afkomlingarne af Konungahuset genom sjelfva sakförhållanderna tvingas att intaga ett rum endast inom privat-lifvet och att till och med genom giftermål dermed fullkomligt sammansmälta.
Vår Reg.- Form förbjuder nemi. icke de K.
Prinsarne att ingå äktenskap äfven utom furstliga hus, utan vägen är dem öppen att på borgerligt sätt genom fördelaktiga föreningar förvärfva större förmögenhet för sig och blifvande afkomlingar, än hvad som genom statsbidrag billigtvis och särskildt inom en framtid torde kunna komma att fordras.
Detta förhållande, som är tydligt uttryckt i Reg.Fms 44 §, synes mig äfven hänvisa på att då Konungen är förbehållen rättigheten att bifalla eller afslå Prinsarnes giftermål, han också bör iakttaga den läderliga förbindelsen att sörja för det blifvande hushållet.
Jag är fullkomligt ense med dem, som anse anslag för hofhållning böra inskränkas till regerande Konungen, thronföljaren och enkor efter dem, men icke längre.
Jag tror icke att en vidare ut - D en 21 Mars f. m. 215 sträckt fordran på statsbidrag jemväl till hvad man menar med arffurstara hofhållning kan försvaras, hvarken ur moralisk, politisk eller ekonomisk synpunkt.
Ur moralisk synpunkt torde det kunna anföras att lagstiftaren alltför mycket förbiser sitt åliggande om han upmuntrar ett lefnadssätt utöfver hvad ett ekonomiskt oberoende privatlif med fullkomligt bibehållen anständighet kräfver.
Före Februari-revolutionen i Frankrike var Thronföljaren försedd med anslag af Staten; men hvarje försök att jemväl för den öfriga talrika konunga-familjen vinna särskilda anslag, upväckte en storm, som måhända mer än mycket annat bidrog till nedsättande i allmänna opinionen af Ludvig Philips regering.
Det öfverensstämmer också icke med den konstitutionel! monarkiska principen att betrakta folk och land såsom en delbar ärftlig egendom för en viss familj och att på sådan grund afkomlingarne skola, ehuru uteslutna från regerings-bestyret, såsom ett slags arfvingar på landets bekostnad tillförses med penninge-anslag.
Det torde derjemte vara mindre förenligt med idéen om den medborgerliga likheten inför lagen att på detta sätt dotera personer, som i öfrigt stå i samma förhållande till regenten och lagen som andra undersåter.
Jag vill alldeles icke motsätta mig det begärda anslaget; men jag vill bevilja det på annat sätt än den K. Propos:n afser.
Jag vill det genom förökande af anslaget till Konungens hofhållning för att sålunda befrämja målet; men jag vill det för ingen del genom att rösta för ett personligt anslag till den ifrågav:de arffursten.
Dessa åsigter, mine
Hrr, återfinnas i den bekanta historieskrifvaren Rottecks afhandling om »Stats-lyxen», der denna fråga behandlas.
Jag uprepar, att jag ieke vill motsätta mig ett anslag i berörde afseende; men, utgående från de grundsatser jag nu haft äran tillkännagifva, kommer min röst i afseende å penninge-beloppet att helt oell hållet blifva beroende af utgången af den första frågan, eller huruvida R. o. Ad. i motsats till StatsUtsk:s Utlåt, kommer att bifalla den af mig yttrade åsigt, att det anslag, som af K.
M. blifvit äskadt för H. K. H. Prins Oscar, med anledn. af Ii. K.
H:s snart förestående förmälning, kommer att utgöra en tillökning i K.
M:s hofhållnings-summa, men icke såsom ett särskildt anslag för nämnde Prins i budgeten upföras.
Ehuru jag icke motsatt mig det af K.
M:t äskade anslag i förevarande hänseende, har jag dock, såsom min motion utvisar, ansett detta anslag böra upföras på Konungens hofhållningssumma; skulle det derföre.icke beviljas på det sätt nämnde motion innehåller, nödgas jag helt och hållet motsätta mig detsamma, emedan jag anser det stridande mot landets nytta och det allmänna bästa att bevilja anslag, hvilka hafva till följd ett oberoende för Arffurstarne af Konungen, hvilket icke kan vara förenligt med samhällets välförstådda intresse.
Den princip, som i K. M:ts Propos. är följd, förekommer nu för första gången under vårt nyare Statsskick, och jag anser det derföre vara af vigt för oss ,att noga betänka hvad vi göra.
Det är icke så mycket för den närvarande tiden som detta är af nöden, utan fastmer för 210 Den 21 M ars f. m. framtiden; ty svårligen skulle man vilja ändra eller rubba den grundsats, som en gång i detta fall blifvit följd.
1809 års lagstiftare hafva också bevisligen genom 44 § Reg.Fm sökt tillvägabringa ett så beskaffadt stadgande, hvarigenom de K.
Arffurstarne ställts i fullkomligt beroende af Konungen.
Der förekommer t. ex. att de ej få träda i gifte utan Konungens vetskap och samtycke; och i 45 g förbjudas Prinsarne att hafva något lifgeding eller civilt embete, och SuccessionsOrdms 7 g stadgar, att de ej få resa utrikes utan Konungens vetskap och samtycke.
Alla dessa stadgandeu visa uppenbarligen att Grundlagens mening är att Arffurstarne skola stå i beroende af Konungen.
Att 1809 års lagstiftare förbisågo att äfven i nu förevarande fall lemna någon föreskrift, kommer sig förmodligen deraf, att detta falls inträffande då var så aflägset.
Hvad skulle dessutom följden blifva af ett bifall till StatsUtsk:s Utlåt.
Jo, att en ny -klass af R. o. Ad. skulle bildas’ i samhället, hvilken, ehuru den icke vore privilegierad, dock genom sin samhällsställning skulle komma att innehafva de höga militära embeten, som enligt Grundlagen äro Prinsar af det Kongl, huset medgifna, och der möjligen verka nyttigt eller skadligt allt efter den förmåga, som blifvit dem beskärd, äfvensom bilda en obegränsad länk af furstliga hof, de der, om de komine att utveckla sig, skulle för fäderneslandet blifva ganska vådliga.
Jag för min det ser saken ur denna synpunkt, och jag tror, att de, som med mig delar summa åsigter, jemväl skola söka åstadkomma bestämmelser, genom hvilka ett förnyadt upprepande af de olyckliga händelser, hvarom vår historia i detta afseende vittnar skola kunna förhindras.
Man har anmärkt, att det skulle vara förödmjukande för en Prins att stå i detta beroende till Konungen; men jag frågar om det beroende är af mindre förödmjukande beskaffenhet, att af It.St:r mottaga en nådegåfva; ty såsom sådant måste ett anslag anses, sora icke gifves för något förrättadt arbete.
Jag tror derföre att en Prins, som älskar sitt fädernesland, icke skall finna det förödmjukande att mottaga sitt underhåll i enlighet med landets lagar.
Hvad slutligen angår Utsk:s yttrande att »om genom någon förändring inom den Kongl, familjen anslagsbehofvet förminskas, skulle, derest ifrågavarande förslag antages, berörde omständighet icke föranleda till någon jemkning af anslagssumman, utan denna ändock förblifva oförändrad;» så finner jag för min del denna invändning icke förtjena afseende, enär fasthållandet af en princip alltid måste vara mera värdt än några tusen R:dr.
Dessutom behöfva vi blott kasta en blick på förhållandet vid de föregående
Riksdagarne för att finna att ett anslag, som å Konungens hofhållnings titel blifvit beviljad, väl kan ökas, men aldrig förminskas.
Jag får på grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhålla att, i enlighet med min motion, de anslag å Usta IIufvudTiteln, hvilka icke tillhöra »de Kongl. Slotten» samt H. K. H. Kronprinoch H. M. Enke Drottningen, måtte föras under en gemensam rubrik af Konungens Hofhållningssumma.
Den 21 Mars f. m. 217 Hr von Knorring, Erik Oscar:
Det är i sanning med ovilja sorn jag begärt ordet, ty under stundom kail det vara bättre att låta anmärkningar af sådan beskaffenhet som de, hvilka nu framkommit, passera obesvarade.
Du etnellerid dessa anmärkningar möjligen kunna inverka på lt. o. Ad:s blifvande beslut i frågan, anhåller jag att i motsats till de föregående talarne få lemna några uplysuingar, som jag hoppas måtte föranleda ett annat resultat, än det af dem åsyftade.
Anckarsvärd har redan upläst motiverna så väl lör de i ämnet väckta motioner som för Utsk:s afstyrkande derå.
Det kan således vara obehöfligt att vidare fästa upmärksamheten vid de sednare.
Jag medgifver visserligen, att äfven andra skäl hade kunnat anföras lör Utsk:s mening; men i en sak af den beskaffenhet som denna bör man hålla Utsk. räkning för att det icke vidlyftigare inlåtit sig i ämnet.
Ankarsvärd säger, att de skäl Utsk. anfört skulle vara svaga.
Jag vet icke hvilken slags styrka Hr Grill visar, och jag vill derföre också icke framdraga några motbevis, som måhända kunde blifva starkare.
Mindre lämplig på detta rum och för mig nästan smärtsam, var dock den jemförelse Hr Gr:n gjorde mellan en furste och en enskild person.
Hr Gr:n har nemi. sagt, att furste icke vore förhindrad att söka förvärfva enskild förmögenhet i likhet med hvarje annan medborgare; men Hr Gr:u vill likväl icke lemna fursten samma rättighet att blifva oberoende, som tillhör hvar och en enskild, utan han vill tvertom skärpa hans beroende.
Jag frågar 0111 det finnes någon öfverensstämmelse mellan premisserna och konklusionerna i detta resonnemang.
De värde motionärerna hafva sjelfva ansett det både nödigt och billigt, att det af II.
M. begärda anslaget beviljas; hvarföre skall man vid sådant förhållande sätta sig på tvären mot den form, som K. M. föreslagit, särdeles då denna förm icke är olämplig och förmodligen är den som K.
M. anser vara bäst?
Vidare och då jag så väl här hört som i tidningarne sett ordet lifgeding ofta upprepas, ber jag att få gifva en definition på detta ord.
Dermed menas nemi. »ett län, som gafs åt en Furstlig person, ett visst distrikt, deri han kunde tillsätta fogdar, pålägga och befria från skatter, döma i tvister o. s. v; med ett ord, deri lian måugengång styrde enväldigt och oinskränkt så att ett sådant län blef uära nog en stat i Staten»; och efter mitt sätt att se saken, kan fördenskull icke den summa, som här är i fråga, hänföras under benämningen lifgeding.
Jag kunde hafva haft mer att säga; men då jag hört att skickligare personer än jag anmält sig, slutar jag med att anhålla om bifall till Utsk:s hemställan i denna del, hvarjemte jag, då i afseende på beloppen af det äskade anslaget ingenting blifvit yrkadt, och således ej eller någonting är derpå att svara, hoppas att 11. o. Ad. äfven måtte bevilja dessa belopp.
Hamilton, Hugo: Sedan StatsUtsk., efter min öfvertygelse, på ganska goda grunder stannat i det slut, att det till - 218 Den 21 Mars f. m. styrkt det af K.
M:t äskade belopp för Hans andre sons framtida hofhållning, äfvensom sättet för dess anslående, får jag upriktigt bekänna, och det får icke förtänkas mig, att jag helst hade önskat, det frågan fått stanna dervid inom detta Stånd, samt att grunden hade fått blifva ovidrörd, och icke så att säga uprörd.
Icke derföre att jag erkänner hvad sorn på så mångå ställen blifvit med en slags acklamation påstådt, eller att denna fråga vore ömtåligare än alla andra; ty för den sjelfständige representanten finnes icke någon ömtålig fråga, så länge grundlagen tillåter honom att fritt yttra sig öfver alla frågor, som inom den samma äro förutsedda.
Sådan är den nu förevarande, och jag anser den icke vara ömtålig, emedan den, efter min öfvertygelse är klar och hvilande på helt och hållet naturliga och enkla förhållanden.
Denna öfvertygelse stödjer jag derpå, att jag ingalunda i likhet med motionärerne anser hvarje anslag till andra medlemmar af det Regerande huset än Konungens och Thronföljarens familjer sakna all rättsgrund.
Detta är icke min tanke.
Då man pålägger en Prins särskilda förpligtelser inom samhället i oell för dettas egen skull, bör man också föreställa sig att
Han har grundade anspråk, och rättsgrundade anspråk på att erhålla någon ersättning derför.
Prinsar inom ett Kungahus, hvilka äro arfsberättigade, äro sannerligen icke till blott för att vara privata personer; utan de äro till för att försäkra landet om den kontiunitet inom dess förvaltning, som just ligger till grund för den monarkiska principen.
Visserligen ansågs valmonarkien länge vara den rätta; men den har småningom bringat stater och folk till upplysning om dess felaktighet.
Der den icke det gjort, har den åstadkommit långvariga skakningar och sådana menliga följder, att den numera blifvit utstruken ur Statsläran.