Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna billighets-princip har StatsContoiret glömt uti dess förenämnde underdåniga skrifvelse, men Representanten måste, med hågkomst deraf, söka försvara hemmavarande Medborgares rätt; och är det på grund häraf jag ödmjukast föreslår, dels att Rikets Ständer nu må antaga samma princip för Riksmarkegången, som vid i8a3 års Riksdag blef använd, dels att ett lika minimipris af 6 R:dr B:co per tunna, som då fastställdes för de Embetsman, hvilka i sednare tider fått spannmål anslagen på sina löner, att efter Riksmarkegången utgå, nu äfven i lika afseende blifver antaget.
Med de förhoppningar man nu kan göra sig om tillräckliga tillgångar af spannmål inom Riket, kan man icke gerna förmoda högre pris på Korn och Råg öfverhufvud, än 6 R:dr B:co.
Att derföre, på sätt Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innehåller, öka nämnde minimipris till 7 R:dr B:co, vore att, utan anledning af billighet, öka den ena Medborgarens förmåner på den andras bekostnad.
Då Rikets Ständer, efter 1809 års lyckliga revolution, fäste deras omtanka på minskning af öfverflödiga Embetsmän och en möjligen dermed förenad lönebesparing, 86 Den 8 December f. in. förmodade de väl icke, att alla till utarbetande af härtill hörande Förslager nedsatte och ännu fortfarande Coniiteers göromål skulle föranleda till ökning af Embetsmanna-antalet och högst betydlig ökning af lönerna.
Emedlertid har så inträffat, enär, till befrämjande af den juridiska enhetens seger, genom förändring af Bergs- och CommerceCollegierna, man genast blifvit tvungen att öka Embetsmannapersonalen i Kongl. Svea HofRätt, hvilket, sammanlagdt med ett fortfarande bemödande att uppmuntra och underlätta Rättegångar, och deraf uppkommit behof af ökade Ledamöter i Rikets öfrige HofRätter, orsakat, att Kongl. Majit i Sin Nådiga Proposition för alla HofRätterne begärt en ökad anslagssumma af icke mindre än 36,ooo R:dr B:co.
Att de personer, som föreslagit och befordrat de verkställda förändringarne aldrig varit betänkta derpå, huruvida sådant skulle orsaka ökade utgifter, lärer finnas tydligt; och föga torde Nationen finna sig vara dem någon tack skyldig för dessa omskapningsförsök, hvilka, i stället för juridisk enhet, torde åstadkomma juridisk oreda.
Att bedömma det Förslag, som Kongl. KammarCollegium och StatsContoiret upprättat för LandsStaternas lönevilkor, är icke för Representanten nu möjligt, då detsamma blifvit directe till StatsUtskottet öf - Den 8 December f. ra. 87 verlemnadt; men att LandsSecreterare, KronoFogdar och Häradsskrifvare i allmänhet äga sådane lönevilkor, som göra dem väl belåtna och deras sysslor begärliga, torde icke bestridas.
Deremot skulle jag önska, att StatsUtskottet ville fästa en särdeles uppmärksamhet vid de lönevilkor, som för LandsKamererare och Räntmästare äro föreslagna.
Att dessa Embetsman, jemförelsevis med de förre, äro mindre väl lönte, torde bäst af Herrar Landshöfdingar kunna upplysas, så väl som att desse Embeten äro af den vigt för Staten och medföra den stora sysselsättning, alt deras innehafvare böra vara så betalte, att de för en skalig bergning icke behöfva söka andra tillfällen till förtjenst.
KronoLänsmännens behof af sådan förbättring på deras löner, som sätter dem i tillfälle att icke behöfva söka deras fyllande på andras bekostnad, har, särdeles af Landtmannen, i långliga tider varit kändt.
Man bör derföre nu gerna önska, att detta behof i lämplig mån blir afhjelpt.
Att ingå uti undersökning om alla de särskilda titlar och deta il ler, som den Kongl.
Propositionen innehåller, dertill saknar jag tid, förmåga och nödiga handlingar; men i den händelse Idöglofl.
StatsUtskottet skulle finna, att hvad jag ofvanföre anfört, är grundadt på sanning och rätta förhål - 88 I Den 8 December f. m. landet, så hoppas jag att, i följd deraf, anledningar icke skola fela, att föreslå betydliga nedsättningar uti en del af de å anslagen yrkade stora förhöjningar.
Härigenom skola, i den händelse Rikets Ständer nu åtaga sig lika Bevillningar som vid 1S23 års Riksdag, och dessa Bevillningar till Staten ingå med lika summor som under föregående åren, behållningar uppkomma, hvilka, väl administrerade , kunna användas och uppfylla de angelägnaste behofven af Försvaret till Lands och Sjös, och Staten sålunda icke under fredens lugn behöfva härföre skuldsättas, en åtgärd, som inför Medborgare icke nu skulle kunna försvaras, då alla bemödanden böra rigtas, att så ordna Rikets allmänna penningeangelägenher, att Banken med säkerhet för framtiden må kunna uppfylla det ändamål, som med dess inrättande varit åsyftadt, och för hvars vinnande ett inrikes Statslån torde kunna behöfvas, för att betala Bankens bos Staten återstående fordran för 1808 års Krigs-skuld.
Att detta Memorial blifver med de öfrige Respective Stånden communiceradt och till StatsUtskottet remitteradt, derom anhålles ödmjukast.
Herr ■von Troila, Emil:
Det är vid eu del af Herr Thams anförande, som jag fästat mig, och anhåller att få yttra mig i Den 8 December f. rn. anledning deraf.
Herr Tham har, som jag tyckt, sagt, att det indelta löningssältet vöre för Armeen det hästa.
Jag är af en motsatt öfvertygelse af följande skäl: 1:0
Kunna löner, hvaruti boställen ingå, alldrig blifva fullkomligt lika indrägtiga, af hvilken olikhet händer, att, daen vacance skall completteras, ej al’e last de, som vinna befordran, blifva flyttade till andra Compagnie!', utan transport äfven sökes till ny beställning inom samma grad ej sällan af nästan alla öfriga Officerare, genom hvilka täta flyttningar från ett Compagnie till ett annat, Befälet hindras från att rätt lära känna manskapet. 2:0 Då Indelningsverket stiftades, fördes våra krig vanligtvis på främmande botten; nu är förhållandet annorlunda, hvarigenom händer, att då fienden tagit i besittning en eller flere af våra provinser, Befälet vid de Regementer, som derinom äro indelte, blifver lönlöst, midt under kriget.
Orättvisan häraf kan ej misskännas, i synnerhet som det troligen är just desse Regementer, hvilka mest blödt för Fäderneslandet.
Fienden skall utan tvifvel seqvestrera både boställen och räntor, och genom inbjudning till indelningshafvarne, att personligen inställa sig för att återfå dem, söka göra deras trohet vacklande.
Jag hänvisar till ett uppmärksamt betraktande af den i Kalix våren 1809 afslulade Capitulation. 9° Den 8 December f. m.
Beträffande åter Indelningsverkets grundidé^, att krigaren bör lill productiva yrken använda den betydliga tid, sorn under fred ej användes i tjensten, så instämmer jag vist däruti; men jag tror ej, att detta produetiva yrke uteslutande bör vara landtbruk; ej en gång att detta är det mest passande slag deraf.
En landtbrukare kan ej utan största förlust, synnerligen vissa årstider, lämna sitt hem; derpå bör likväl krigaren hvarje ögonblick vara beredd.
Ett landtbruk kan ej drifvas utan betydligt förlag, hvartill månge militairpersoner sakna tillgång; desse svårigheter åtfölja ej t. ex. landtmäteriyrket, som dessutom i rent mi~ lita irisk hänsigt är nyttigt att utöfva.
Under freden är en militairs egentliga pligt alt undervisa i sitt yrke; hvarföre skulle han ej äfven vara färdig att meddela kunskaper af andra slag, om lian ägde dem?
Mångfaldige flere utvägar till nyttig sysselsättning finnas för duglige och fördomsfrie militairpersoner, utan att de behöfva förmås att blifva jordbrukare.
Hafva de annars sjellve lust och förmåga därtill, finnas allid lägenheter att arrendera elier köpa.
Det är emot åtskilliga yttranden af Herr Tham, som jag anhåller få göra några anmärkningar.
Jag bar gjort mig till en lag alt aldrig yttra mig i andra ämnen än sådana sora ligga inom kretsen af mitt yrke; och då Den 8 Deceraber f. ra. 91 detta dertill hörer, kan jag ej underlåta att anföra något.
Här har blifvit jttradt, att verkställigheten af sådane beslut, som Rikets Ständer begärt, skulle gifva anledning lill en juridisk oreda.
Rikets Ständer hafva vid alla Riksmöten sedan Regementsförändringen begärt, att Kongl. Majrt måtte utse Comite'er, för att från de administrativa verken flytta de saker, som hörde till Domstolarne.
Det är detta Kongl. Maj:t nu, ehuru varsamt, gjort, genom upphäfvande af JustitiaeDivisionen i CommerceCollegium, och genom flyttning af åtskillige mål ifrån Bergscollegium till Svea HofRätt.
Erfarenheten tror jag blir rälta domaren, om man häruti handlat rätt eller orätt.
Att på förhand säga, att det skall bereda en juridisk oreda, tror jag, åtminstone för min del, vara förhastadt.
Jag suspenderar viddetta tillfälle mitt omdöme om sjelfva saken, men min enskilta förmodan är att det snarare skall leda till reda än oreda.
Då erfarenheten hittills visat, att enahanda examina bereda inträde till de juridiska ÖfverRätterne sorn till CommerceCollegium, kan jag omöjligen inse någon fördel deraf, att målen afgöras i CommerceCollegii hus snarare än i Svea HofRätts.
Den åsigten att dessa öfverflyttningar endast skulle hafva varit skälet att begära ett ökadt antal Ledamöter i HofRälterne, kan jag ej anse vara den rätta.
De civila Rättegångarne hafva betydligen ökats, dessa sednare år, men jag har aldrig 91 Den 8 December f. m. kunnat öfvertyga mig, att det skulle kunna anses för enUycka för ett Land.
I samma mån ett Land .tiger i odling och folkmängd , i samma mån måste äfven tvisterne ökas.
Den tid Svenska jorden ej hade värde, trätte man ej om den.
Man tvistar säkert ej så mycket om den jord, som ligger kring Umeå, som om den, hvilken ligger kring Malmö.
Det är blott tillökningen af de gröfre brottmålen, som bör väcka bekymmer; dock äro dertill åtskillige orsaker, som böra tagas i beräkning, och med tillfredsställelse bör jag gifva tillkänna, att på flere ställen af Riket dessa betydligen minskats.
Men den tankan, att ett land skulle anses lyckligt derföre, alt civila rättegångar minskades, kan jag för min del ej dela.
HofRätten öfver Skåne och Blekinge bar funnit sig nödsakad att begära tillökning af 2:ne Ledamöter.
Den har stödt en sådan begäran på den grund, att då denna llofRätt inrättades, var det antal af 6 Ledamöter, som till denna ÖfverRätt bestämdes, ett för ringa antal.
Under den lid som förflutit, sedan den stiftades, bar erfarenheten visat, att populationen inom dess Jurisdiction stigit med 37,000 personer.
Jag frågar, om för bedömmandet af en så ökad folkmängds rättsförhållanden det är förmycket alt få två nya Ledamöter.
Hvad åter de ökade lönerne angår, får jag gifva till - Den 8 December f. m. 93 känna, att, med minimi-beräkningen af 6
R:dr per tunna spannmål, en Ledamot i ÖfverRätt ej bär mera än 800 R:dr Banco i lön.
Jag frågar, om detta kan anses såsom en motsvarande lön för en Ledamot, som i 12 månader från klockan 10 till 2 på förmiddagen, om eftermiddagarne och mången gång om nätterne är sysselsatt.
Älven jag är fullt öfvertygad, att tidpunkten för oss nu är inne att spara; men jag tror, att då man sparar i otid, återkommer det i dubbelt mått.
I allmänna Statshushållningen, likasom uti den enskilta, är snålhet en lika så stor last, som sparsamhet, rigtigt använd, en dygd.
Då jag nedskref orden juridisk oreda , ansåg jag mig skyldig att bevisa hvad jag sagt.
Det ämnar jag likväl ej nu göra, men jag skall göra det innan motionstidens slut i ett särskilt anförande.
Det är ej endast CommerceCollegium, det är äfven ett annat Verk, Bergscollegium, från hvilket domsrätten blifvit flyttad i mål, hvaruti juridiska kunskaper ej äro tillräcklige för bedömandet, utan äfven andra erfordras.
Om desse i förhand ägas af HofRättens Ledamöter, är det mig kärt.
Jag tror ej, att de besitta dem.
Om lönernes tillräcklighet vill jag ej inlåta mig i någon öfverläggning.
Jag har fästat mig dervid, att, då Rikets Ständer väntade minskning af Embetsman, få de tillökning, och \ 94 Den 8 December f. m. då de hade i afsigt minskning af utgifter, få de äfven deruti tillökning.
Då utgifter varit påkallade af hehofvet, har jag alltid tillstyrkt dem, och jag skall ej vara den, som hushållar i otid, men jag skall ej eller förhastadt säga
Ja till hvarje hegardt anslag.
Om man anticiperar på Medborgarens krafter i fredens lugn, hvar finnes då den kraft, hvarmed han skall kunna uppehålla fäderneslandet i krig.
Det är endast för att besvara den anmärkningen af Herr Tham, alt Bergscollegium äfven ingått i kedjan af de
Verk, hvilkas domsrätt blifvit flyttad lill de vanliga Domstolarne, som jag anhåller få yttra mig.
Jag vill ej upphäfva mig till domare deröfver, om de scientifika kunskapsgrenars kännedom, som fordras vid inträde i Bergscollegium, är af väsendtlig nödvändighet vid behandlingen af sådane frågor, som blifvit öfverflyttade till IIofRätterne.
I osäkerhet derom vill jag för ett ögonblick förmoda det, ehuru jag verkligen ej tror det.
Jag vill då fästa uppmärksamheten deruppå, att dessa mål, som blifvit så väl behandlade af Bergscollegium, olyckligtvis i sista instantien skola stanna i Högsta Domstolen, hvars Ledamöter äro lika oexaminerade i Bergsvettenskaperne som HofRättens.
Jag hemställer också, om icke Högsta Domstolen nu mera, efter våra institutioner, är unge - Den 8 December f. m. 95 får detsamma som HofRätten fordom var.
Jag nämner blott detta för att besvara Herr Thams anmärkning.
I öfrigt har jag föreställt mig, att, innan Kongl. Maj:t gjort sin proposition, har Han tagit i noga Öfvervägande behofvet af ökadt antal ÖfverRätts Ledamöter.
Jag kan ej eller föreställa mig, att Konungens Rådgifvare skulle hafva rådt till att öka antalet deraf, om de ej ansett behofvet högst påkalladt.
Jag tror att tillökningen ej skall blifva betydlig, då man besinnar att hela JustitiseDivisionen i CommerceCollegium och en del af Bergscollegium kan flyttas på IndragningsStat; en begärd tillökning af 9 Ledamöter på alla IIofRätterne måtte då ej vara betydlig och skall efter min mening snarare föranleda till besparing än tunga för Staten, emot CommerceCollegii hela JustitiasDivision och det större antal Ledamöter och Tjenstemän i Bergscollegium.
Ytterligare upprepar jag, att de steg Konungen tagit, äro vidtagne i följd af Rikets Ständers önskningar vid alla förflutne Riksdagar, och baserade på Särskilta Utskottets Betänkande samt Rikets Ständers skrifvelse vid sista Riksdag.
Då den fråga, som nu afhandlas, äfven vidrör ett ämne, hvarom jag vågat orda i ett föregående plenum, nemligen tillökningen af Domarepersonalen inom Rikets HofRätler, anser Den 8 December f. in. jag inig skyldig att uppgifva de skäl, som legat till grund för hvad jag yttrat.
Jag har nemligen trott, att, innan tillökning af Domarepersonalen hör sättas i fråga, man häldre skulle söka att minska rättegångarne.
Alt denna minskning ännu blifvit så försökt, sorn jag vågat föreslå, har ingen sagt.
Intill dess man bevisat motsatsen af den trolighet, som jag temligen öfvertygande framställt, att genom förändrad expeditionslösen rättegångarne skulle minskas, bör man ej ingå i det första alternativet; ty visserligen vore det lyckligt, om rättegångarne kunde minskas, ja lyckligare än om Domarepersonalen ökades.
Hvad Christianstads HofRätt angår, företer sig i de handlingar, som förslagen åtfölja, en nyhet, hvarpå man mäste vara uppmärksam, den nemligen, att det tillökade antalet ledamöter är föreslagit till en del för det ändamål, att göromålen, sorn till dem blifvit lottade, skola kunna få beredas särskildt, utan att de under tiden skulle vara besvärade af deltagande i HofRättens allmänna göromål.
Nu arbeta leda möter ne i HofRätten samfäldt ungefär i5 å 20 timmar i veckan, på sätt Friherre Ehrenborgh upplyst; hela den öfriga tiden äro de frie, hvartill kommer den årliga semestern.
Under denna ledighet har ansetts, att deras pligt borde vara att bereda de mål, som i pleni-sammankomsterne förekomma.
Nu föreslås en ytterligare ledighet för Den 8
December f. m. 9!” för denna infilens beredning.
Vid detta förhfillande anser jag mig böra fästa uppmärksamheten.
Det kan vara möjligt, att detta kan behofvas för Christianstads HofRätt; men det torde åtminstone böra förklaras.
Då CommerceCollegii- och BergsCollegiimål så nyligen blifvit flyttade till Svea HofRätt, har jag ej ansett mig vidlyftigt böra vidröra frågan, ej eller ingår jag nu i något vidare svaromål derå; men då det blifvit anmärkt, att skäl till stillatigande borde vara, att Rikets Ständer begärt åtgärden, får jag nämna, att sfi ej förhöll sig, och att uti det öfverlemnande till Kongl. Majit, hvartill man slutligen begaf sig, voro icke eller alla öfverens.
Friherre JEhrenborgh:
Jag anhåller få yttra mig i anledning af den sista talarens anförande om den nya sats, som af HofRätten i Christianstad skall blifvit använd, att begära ett ökadt antal ledamöter, på det alt HofRätten skulle genom en större personal kunna lemna en del af sina Ledamöter tillfälle, att få hemma på sina rum utarbeta de mål, i hvilka de skola deltaga.
Så tyckte jag mig åtminstone fatta hans mening.
Jag erkänner att förhållandet verkligen är sådant, att HofRätten begärt aine nya Ledamöter utöfver de 6, som nu äro på Stat.
Jag ber Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet 3 H. 7 9» Den 8 December f. m. och Adelli om förlåtelse, om jag upptager ett ögonblick, för att utveckla ett ämne så föga intressant, som en HofRätts inre organisation.
Jag måste det, desto häldre, som den sista Talarens yttrande kunde hafva inflytande, efter det kommit från munnen af en jurist, och jag icke kan vänta, att Ridderskapets och Adelns alla ledamöter skulle kunna känna organisationen af en HofRätt, aldraminst af en HofRätt, som har en helt olika organisation med de öfrige, då den blott arbetar med en Division.
Denna HofRätt bildades af Konungen, för att bereda de Skånske och Blekingske
Provinserne en fördel att få sina mål hastigare afgjorde, än som kunde ske af en ÖfverDomstol, som Götha HofRätt, redan öfverlastad af göromål.
Ständernes gillande af beslutet torde vara ett bevis, att
Konungen ej hade orätt uti att inrätta den.
Den stiftades med minsta möjliga personal.
Derigenom bände, att då lagen förutsätter, att ej mindre antal personer än 5 utgöra domför Rätt; uppkom den händelse, att endast en Ledamot af desse sex kunde få vara ledig, äfven då Presidenten var närvarande.
Det torde vara öfverflödigt att härvid nämna, att Presidenten ej alltid är i stånd att följa målen på arbetsrummen.
Chefskapet ger honom ofta vigtigare befattningar, och han bar annat ändamål, än att deltaga i afdömandet af hvarje mål.
Han kan sålunda ej tagas i be - Den 8 December t. ni; frätning sorn Ledamot.
Då finnes ej mera an 6 Ledamöter* således blott eri mera ari det domföra aritalet.
Én af dem måstö ämbulatöriskt vänta tjenstledighet* för att få någon ledighet, till likhet med hvad Le-* damoterrié i de öfrige HofRätterne hafva tinder Somrtiarferierne; De andra båda Döf-> Rätterrie begagna sådana sommarferier.
Hofa Rätten i Christianstad är deremot permanent.
Således* och då populatiohen der^ jemte så betydligen Ökats, har HofRätten ansett sig äga fullt skäl alt begära tillökning aftvå nya Ledamöter* hvarefter tjenstgöringeri skulle inrättas så* att 6 Ledamöter alltid voro tjenstgörande* jemte Presidenten, och 2 Ledamölefr tjeristfria 2 månader hvardera under älta månader i mert 4 månader skulle alla 8 vara i tjenstgöring, på det man då skulle kunna arbeta på a
Divisioner då det erfordrades* och öm det åter icke behöfdes, på det att de tvä från tjenstgöring ledige skulle hafva tid att utarbeta vidlyftigare mål på sina rotlar* Deri som litet följt juridiska ärender* lärer säkeit hafva funnit* att arbetet på embelsrumrnet är det ringaste* då deremot beredningstiden* eller arbetet på kammaren, är det vigtigaste, Herr Ribbing torde äfven få medgifva* att det arbete* som en Häradshöfding, likasom eri HofRätts
Ledamot* gör då hart icke är på Domstolen* fordrar mera tid än den hatt uppoffrar der.
Jag kan ej tro* att denna upplysta samling skul* l 100 Den 3 December f. m. le tänka, att en Embetsman ej arbetade under de lider han ej sitter på sitt Embetsrum.
Beträffande åter hvad Herr Ribbing yttrat, att hans Motion om förändring af expeditionslösen skulle förorsaka minskning i rättegångar, så skulle jag visserligen önska att den kunde antagas, och att följden kunde blifva den han hoppas.
Denna ide är ej ny, den har af många Domare varit delad, och vid 1809 års Riksdag väcktes fråga härom af Häradshöfdingen Weidenhjelm.
Saken behandlades då mycket val af Lagutskottet, och alla jurister hafva länge önskat hvad han önskade; men huruvida förslaget kan utföras, derpå vågar jag tvifla.
Man hör nu ofta klagas öfver att Domare söla med expeditioner.
Jag hemställer, då ÖfverRätterne med det expeditionssätt, som nu äger rum, ej kunnat förekomma obehörig tidsutdrägt, hvad medel man möjligen då skulle hafva, att få Underdomaren att fullgöra sin skyldighet, då han ensamt aflönas af Staten, och hans skyndsammare eller mindre skyndsamma arbete icke bereder honom någon ökad eller minskad inkomst, likasom nu.
Jag vet visserligen, att det nuvarande löningssättet är odieust, och skulle önska, att det kunde afskaffas, men jag afstår tills vidare att yttra mig derom; det torde blifva föremål för en annan discussion.
Den 8 December f. m. 101 Herr
Det egentliga ämnet, som skulle blifva besvaradt af Friherre Ehrenborgh, bestod deruti, om tillökningen af Ledamöter var behöflig eller icke.
De ord, som flöto från mina läppar, uttalades af mig mera såsom representant, än som jurist.
Jag anhåller emedlertid, att få ur sjelfva handlingen uppläsa orden i delta ämne, för att visa riktiga förståndet' deraf.
Eller ock, då sådant icke ansåges behöfligt, Ledamöterne lemnäs tillfälle att ömsom j i mon af behof vet ^ utan att hindras j genom deltagande i Hof Rättens gemensamma göromål3 ostörde fä sjsselsätta sig med beredningen och utarbetande af de hvar och en af deni tillottade mål, Det är detta behof, som är nytt, och hvarvid jag fästat uppmärksamheten.
Det har funnits och finnes 7 Ledamöter i Christianstads HofRätt efter dess belt nya inrättning, och, efter bestämd föreskrift, utgöra 5 personer i alla mål domfört antal.
Fem ifrån sju, står två igen, hvilka således skiftevis kunna hafva den vanliga ledigheten, och HofRätten ändå arbeta med samma arbetskraft, sorn Götha IlofRätts Divisioner.
Det var i5 å 20 arbetstimmar jag omtalade för det gemensamma arbetet på HofRätten; många återstå då för det lika vigtiga hemma på rummet.
Pen 8 December f, m. Herr Rothlieb, Axel, anförde skrift® Hgen:
Vid 1818 års Riksdag väcktes af då Varande Riksdagsfnllmägtigen för Tuna Läns, jSefvedals och Aspolapds Härader i Calmare
Län, uti Bondeståndet fråga om bidrag af allmänna medel till strömrensning uti den så kallade Stångån från sjön Roxen vid Linköping till sjön Findelo vid Wimmer» By.
IJti Kongl. Maj;ts till Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag aflåtne Nådiga Reia» tion, angående nyttiga företag, yttrades, att detta arbete borde verkställas.
Vid 1818 års Riksdag bifölls bidrag af g:de Hufvud» Titeln, men ännu bär intet blifvit tillgjordt, Då frågan ej allenast är om vattnets afledande från aila de ängar, som oftast långt fram på sommaren äro så besvärade af öfver» svämning, att höbergseln ej allenast är yt» terst besvärlig, Utan ock på mångå ställen overkställbar; då genom företagen ström» rensning? endast nära Wimmerby, flere tusende tunnland den ypperligaste jord lätteligen skulle förvandlas i de mest frukt» bara sädesfält, och då enskiUa förmågan bär ej är svarande emot alla de både lidandes och interesserades goda vilja, hvartill kommer, att denna ort aldrig af all» manna medel njutit någon uppmuntran, ehu» ru andra orter fått fägna sig deraf; får jag, åberopande de chartpr, kostnadsförslag oell öfrige handlingar, som bifogas Motionen i samma ämne från Loflige Borgare» och Bon» Den 8 December f. m. io3 deStånden, ödmjukast anhålla om anslag till ifrågavarande strömrensning, så att den instundande sommar måtte kunna verkställas.
Om Remiss till behörige Utskott, samt communication med de respective MedStånden, anhåller jag ödmjukast.
Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej Jacobf uppläste följande:
Då det så kallade gamla StenkolsBolaget vid Höganäs uppfyllt det vilkor, Rikets Höglofl.
Ständer vid sistlidne Riksdag behagade utfästa för Bolagets rätt till Statsverkets fordran i framlidne En af Rikets Herrar m. m.