Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om denna verksamhet får fortfara, så är det sannolikt att brottslighet och fattigdom derigenom komma att minskas, samt att utgifterna till fattigvård och sjukvård i samma män varda ringare, än de eljest skolat blifva.
Jag hoppas derföre, att R. o. Ad. måtte bifalla det anslag K.
M. till detta nyttiga föremål äskat.
Det förhåller sig så, som K.
M. äfven i den nådiga proposm omförmält, alt Svenska Nykterhetssällskapet likasom de öfriga hafva få eller inga tillgångar.
I allmänhet är det inga andre än de fattigare, som intressera sig för dessa föreningar, eller som bidraga till deras utgifter.
Deraf kommer det sig att de bidrag, som till sällskapens kassor inflyta, ej förslå ens till nykterhetsskrifters tryckning och utspridande sä mycket som behöfves, än mindre till nykterhetstalares kringsändande.
Dock har man under sednare tiden, funnit så väl i Sverige, som annorstädes, att dessa muntliga framställningar äro verksammast.
I Norrge har man i detta hänseende föregått oss med ett godt efterdöme, som jag önskar att vi här måtte följa.
Jag anhåller sålunda om bifall till K. M:s propos. i denna punkt.
Landtm, yttrade, att han, då ingen yrkat bifall till Utsk:s yttrande, finge hemställa om R. o. Ad. bifölle det af K.
M. äskade anslag för Svenska nykterhetssällskapet af 1,000 r:dr att under 3 år utgå med tillsammans 3,000 r:dr.
Den 29 Juni. 357 Härvid ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna, att denna propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja.
27:de punkten, ang:de anslag dels till inköp af Ingenieuren ./.
JVahlbergs samlingar, dels till inredning af Witter hets-, Historie- och Antiqvitets-akademiens lokal och flyttning af dess samlingar, och dels till Riksmusei-byggnaden ; samt 28:de punkten, ang:de öfriga punkter af Utsk:s utldt.
JX:o 124. R. o. Ad. fann dessa punkter icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Då nu föredragningen af detta betänk, är slutad, och som åtskillige ledamöter, hvilka jag bestämdt vet ämnade tala öfver den näst i ordningen förekommande upprorslagen, bortgått efter voteringen, så hemställer jag vördsamt att detta ämne, som i alla fall torde blifva föremål för en långvarig öfverläggning, mä uppskjutas till ett kommande plenum.
I anledning häraf hemställde Hr Gr. o. Landtm., samt beslöts, att med pröfningen af LagUtsk:s betänk.
N:o 53, ang:de stiftande af en lag emot uppror och ololliga folksamlingar, skulle uppskjutas till nästa plenum.
Sedan vid föredragning af StatsUlsk:s utlåt.
N:o 125, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens nionde hufvudtitel, R. o.
Ad. i gårdagens plenum, beträffande den punkt af berörde utlät., som angår frågan om aflöning åt klockaren i Lekvattnets nybildade kapellförsamling, uppskjutit sitt beslut, intilldess den numera försiggångna pröfningen af StalsUtsk:s utlät.
N:o 207, egt rum, företogs nu berörde punkt till afgörande.
I öfverensstämmelse med det beslut R. o. Ad. i dag har fattat, med afseende å ordnandet af religions-vården inom Lekvattnets kapellförsamling, så hemställer jag, att R. o. Ad. täcktes bifalla hvad K. M. i nu förevande hänseende föreslagit. R. o. Ad. fann, uppå härefter framställd propos., för godt att bifalla det af K.
M. äskade anslag till aflöning för klockaren i Lekvattnets kapellförsamling.
Otto: Emot R. o. Ad:s beslut i detta hänseende får jag anmäla min reservation.
Föredrogs men lades på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., Gr. Lagerbjelke, Gust., m. fl. ledamöter ånyo på bordet StatsUtsk:s i gårdagens plenum första gången bordlagde mern. och utlåt.: 358 Den 29 Juni.
N:o 205, i anledn. af från R, o.
Ad. samt BondeSt. crhållne återremisser å Utsk:s betänk.
N:o 30, ang:de 1845 års revisorers berättelse; och N:o 206, dels i anledn. af R.
St:s år 1847 församlade revisorers berättelse, ang:de samma år verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1844 och 1845, dels ronde åtskilliga, vid behandlingen af 1845 Ars revisorers afgifna enahanda berättelser, jemlikt Utsk:s utlåt.
N:o 30, uppskjutna frågor.
Föredrogs och biföllos Stats- ooh LagUtskms nedannämnde i gårdagens plenum på bordet lagde utlåtrn: N:o 35, i anledn. af väckt motion om öfverflyttning till domaremakten af pröfningen och afgörandet af s. k. äldre krcnofordringar, samt om bestämmandet af en preskriptionstid, inoai hvilken alla sädane fordringsanspråk skola göras gällande; N:o 36, i anledn. af väckt motion om en reform af systemet för landsvägarnes byggnad och underhäll i allmänhet; samt N:o 37, i anledn. af väckt motion om förändring af stadgandet uti 11 Cap. 10 § Rättegångsbalken.
Föredrogs, men lades, på begäran af Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., med flere ledamöter, ånyo på bordet Bevilln.-Lagsamt Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:ns i gårdagens plenum bordlagda utlåt.
N:o 2, i anledn. af gjorde anmärknrr vid sammansatte Utskrns betänk.
N:o 1, ang:de grunderne för rättigheten att tillverka och omdistillera samt i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid.
Hr Gr. o. Landtm, yltrade, att R. o.
Ad uti ett föregående plenum beslutat, att nästa Lördag anställa val af suppleanter för ledamöter i förstärkta BankoUtskoltet, samt att sådane val vanligen skett i början af plenum; men att då det nu vore angeläget, att begagna tiden så väl som möjligt, Hr Landtm., med afseende derpå att valförrättningen erfordrade en längre tid, hvarunder mänga ledamöter bortgå, hade ansett bättre, att valet icke företogs förr än då plenum på e. m. fortsattes, och trodde sig böra derom nu på förhand underrätta.
Anmäldes och lades på bordet följande från BankoUtsk. inkomne utlåtrn:
Nro 63, öfver väckt motion om beredande af tillgångar å banken för det till rustnings-kostnader beviljade serskildta kreditiv; N;o 64, i anledn. af väckt motion om förändrad prägel i silfvermyntet m. m.; Nro 65, öfver väckt motion om en lämplig vedergällning åt Gravören J. E. Akerberg för aflemnadt prof på ett förbättradt sedelmynt m. m.; samt
Den 29 Joni. 359 N:o 66, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de tillåtelse för Banken och riksg:s-konloret att, i utbyte mot nu innehafvande obligationer af arméens accords-amarleringsfond, emottaga nya sådane, ställde på förlängd inläsningstid. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 10 e. m.
In fidem prolocolli, silbert Manck.
Lörilagcn den 1 Juli 1848.
Plenum kl. 9 f. m. Justerades 3 prot.utdr. för d. 29, samt plcni-prot. för d. 5 Juni e. m.
Upplästes följande af Gr. Wirsén, Axel Emil, inlemnade mein.:
Då jag redan har den hedern alt vara ledamot i Coust.Utsk' samt supleant i förstärkt StatsUtsk. vågar jag, såsom icke i hufvudstaden bosatt, vördsammeligen afsäga mig förtroendet att under permitterad ledamots frånvaro, inträda i BankoUtsk.
I anledn. häraf blefvo Hrr Electorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodade, att sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. i sL f. Gr. Wirsén.
Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i StatsUtsk. att inträda under ordinarie ledamoten N:o 1960 A. Hr Montgommerie, Robert Nils Germund, beviljad 3:ne veckors ledighet; och befanns dertill hafva blivit utsedd N:o 2183, Hr Gripensvärd, Jacob Olof. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Lidströmer, Fredr.
Au g., anmält, det han af enskilda angelägenheter vore föranlåten, att för någon tid afresa från riksdagen och derföre nödsakades afsäga sig sin plats såsom Elector, men anhållit att likväl blifva bibehållen vid sin riksdagsmannarätt. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter Hr Landtm, anmodade Hrr Bänkman, att sammanträda till val af en Elector efter Hr Lidströmer. 360 Den 1 Juli f. m.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 21 och 22 sistlidne Juni pä bordet lagda betänk.
N:o 53, i anledn. af väckte motioner om stiftande af en lag mot uppror och olofliga sammankomster.
Med erkännande utaf behofvet af en upprorslag, äfvensom att den af LagUtsk. nu föreslagne i flere delar, efter mitt bedömande, är bättre än den förra gången af K.
St. antagna lag, anser jag dock åtskilliga anmärkmr och rättelser vara att göra för att fä lagen i ett, till alla dess delar tydligt skick, samt att förekomma möjligheten för orostiftare att, genom att träda lagens gränsor så nära som möjligt, tillställa uppror utan att af lagen träffas.
För att vinna ett förtydligande i vissa delar af lagen, är det, som jag anhåller att äterremiss deraf mätte äga rum.
Jag har förnämligast fästat mig vid den 5:te §.
1 mom. af berörde § lyder sålun da: ”Har någon muntligen inför menighet eller annan folksamling, till uppror uppmanat etc”.
Nu finnes det många sätt att uppmana, men dä här står munteligen, så förutsätter det att den tilltalade kan öfvertygas om begagnandet af vissa uppgifna ordalag.
Dessutom kan man äfven på annat sätt än gennm uppmaning förmå folk att deltaga i uppror, nemligen med trug och pock, hvarpå vi sett exempel i tyska Rhenländerna, der man sett att upprorsstiftarna med våld tvingat fredliga personer att sluta sig till upprorsskaran.
Några långa förklaringar hafva dervid icke ägt rum.
Man har sagt dem, ni skall följa med, eljest gäller det lifvet.
För att undvika onödig vidlyftighet vill jag nu, utan vidare ordande härom, framställa en redaktion, hvarigenom jag tror, att man tillstoppat utvägen för en person som uppmanar till uppror att genom advokatoriska slinglerier undkomma lagens hämd.
Den lyder nemligen som följer: ”Har någon i skrift den han utspridt eller utsprida låtit eller inför menighet eller folksamling annorledes till uppror uppmanat, äggat eller trugat, straffas, när ingen straffbar verkan deraf följt, med fängelse etc.”
Med en sådan förändring utaf ordalydelsen i 5 §, tror jag att man skall kunna frambringa laglydnad, och att man, der förbrytelsen sker emot detta stadgande, skall kunna åtkomma den brottslige samt betaga honom möjligheten att genom konstgrepp slingra sig frän det välförtjenta straff, som på hans ogerning bör följa.
Jag tror att lämpligast vore, att Ståndet, i fall det finner den ifrågavande lagen i sitt nuvar:de skick icke fullt antaglig utan böra i en eller annan omständighet ändras, att Ståndet säger jag, det oaktadt, nu fattar sitt beslut med afseende på sä beskaffade förändringar sorn kunna anses vara nödiga, utan att man förut återremitterar betänk.
Skälet dertill är naturligtvis att en sådan åtgärd förkortar tiden för ärendets behandling.
Jag har en erinran att göra vid 6:te § som dock icke gäller sjelfva den mening Utsk. velat uttrycka med det der upptagna lagstadgande, ulan endast sjelfva redaktm, hvilken jag anser icke precist uttrycka hvad Utsk. haft för afsigt att dermed säga, utan innefattar den efter min öfvertygelse en mening, som har en vidsträcktare syftning än hvad Utsk. dermed afselt.
Det heter nemi. uti sista punkten af 6 § 1 morn.: ”Ej må dock, i något fall, va - Den 1 Juli f. in. 361 pen längre brukas än civilmyndigheten finner sådant, för upprorets stillande, nödigt vara”.
Om man äfven kan försvara den satsen att den civila myndigheten skall vid ett uppror äga bestämma, när vapnens användande bör upphöra, så mäste detta dock naturligtvis inskränka sig till förbud mot vapnens brukande emot upprorsmännen i och för upprorets stillande samt med afseende ä dess då varande gång.
Men om, efter det civilmyndighet anbefallt inställandet af vapens användande samt militär i följd deraf dragit sig tillbaka och samlat sig, i fall den förut varit spridd, det skulle inträffa att militären blir öfverfallen utaf en uppretad folkmassa, (som i anseende till vapnens föreg:de bruk är sinnad alt hämnas och anser tillfället nu vara godt dertill, sedan den civila myndigheten förbjudit vapens användande), så kan en mindre detacherad styrka blifva afväpnad och masakrerad utan att den anser sig berättigad att försvara sig.
Det har dock naturligtvis icke varit Utsk:s mening att förbjuda militärstyrkan att använda vapen till sjelfförsvar och likväl säger Dtsk. alt ej må i något fall vapen längre brukas än civilmyndigheten finner sådant nödigt vara.
Detta uttryck ”i något fall” åstadkommer sålunda mera missförstånd än som borde vara fallet.
Jag skulle tro att Utsk. egentligen afsedt de fall som i §:n omnämnes och hvilka äro två, nemi. antingen dä civilmyndighet tre gånger befallt upprorsmännen att åtskiljas, emedan vapenmakt i annat fall komme att användas eller ock när upprorsmännen, så hastigt öfvergå ”till väld, att civilmyndighet ej kan så förfara etc”.
Utsk. har dock med först berörde mening velat säga:
Ej må dock i någotdera fallet etc.; ehuru detta uttryck är öfverflödigt, Jag skulle derföre vilja hemställa att R. o. Ad., med gillande af § i öfrigt måtte förändra berörde punkt af 1 mom. till följande lydelse: ”Ej må dock i någotdera fallet för upprorets stillande vapen längre brukas än civilmyndigheten finner nödigt vara”.
Antages en sådan redaktion, tror jag att man tydligen uttryckt den meningen att i och för upprorets stillande vapen icke längre må nyttjas än civilmyndigheten medgifver, men att om militärstyrkan blifver öfverfallen, denna icke är betaget att till sitt sjelfförsvar begagna vapen.
En sådan redaktion kan icke heller på något sätt förändra lagtn sådan den ursprungligen af Utsk. varit menad.
En annan erinrtn har jag också att göra med afseende på 8 §:n, hvilken jag jenväl tror hafva ett stadgande som innefattar mera än Utsk. dermed velat uttrycka.
Början deraf lyder nemi. sålunda:
Ej vare menighei ä landet eller i stad förment, att sammankomma lill öfverläggning om mål eller ärende, som menigheten rörer; Hvad är det då som rörer en menighet?
Jo det är menighetens enskiklta angelägenheter, men det är också allt hvad som angår Statens värf, det orrfattar t. ex. frågor om RiksShns representationssätt och om allmänra lagar, med ett ord en mängd ärender, som kunna anses röra nenigheten.
Men de böra väl dock icke blifva föremål för öfverlägning hos sådana enskilda menigheter, åtminstone skulle jag förunda att det icke varit Utsk:s mening att på det sättet ändra 1816 år, författning.
Ur denna åsigt tager jag mig friheten föreslå R. o.
A det tillägg i början af 8:de §:n alt efter orden: ”eller ärende son” borde stå: ”menighetens serskilta ange - 362 Den 1 .Tuli f. m. lägenheter rörer”.
Genom en sådan redaktion är icke menighet betaget att sammankomma och öfverlägga om de angelägenheter som dem särskildt röra, men visserligen blir den derigenom hindrad från att falla R.
St. i embetet, att öfverlägga om sådant som tillhör R.
Jag vägar vördsamt hemställa till 11. o. Ad. att gilla dessa förändringar, men att antaga lagen i öfrigt sådan som Utsk. föreslagit den.
5 Hr von Hohenhausen:
Då den lag som nu är under öfverläggning lätt kan till sina föreskrifter göras klar och bestämd och jag hoppas alt det förslag jag här haft den äran att framlägga äfven skall sä befinnas, vill jag icke motsätta mig Frih.
Palmstjernas yrkande, att beslut i denna väg genast må fattas.
Samtliga Ståndens beslut i denna fråga skola i alla fall, derest icke alla äro lika, af LagUtsk. tagas i förnyadt öfvervägande.
Det kan visserligen anses vara mindre tillständigt af mig som icke är lagkarl att uppträda i denna fråga, men dä ingen af LagUtskis ledamöter uppträdt, till försvar af det ifrågavarrde betänk., anser jag mig böra fästa R. o.
A:d:s uppmärksamhet på den, enligt min tanke, stora vigten af att vid denna riksdag få en upprorslag antagen.
Rehofvet deraf torde icke kunna jäfvas.
Men om betänk, nu skulle återremitteras eller ock R. o. Ad. anser sig böra, på sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit nu vidtaga förändringar och sedermera öfverlemna sammanjemkningen af RiksStms särskildta beslut åt LagUtsk. hvilket jag, i händelse ändring anses behöflig, tror vara vida bättre än en återremiss — så fruktar jag att det är en möjlighet att vi i händelse af riksdagens snara afslutande blifva utan all lag i detta afseende.
Det är ett utmärkande drag hos vår nation att förkasta det goda för det att man vill hafva något bättre.
För min del vill jag icke liestrida att de redaktionsförändringar, som både af Hr von Hohenhausen och Frih.
Palmstjerna blifvit föreslagne kunna vara ändamålsenliga; men jag tror dock att då lagen, sådan den nu är föreslagen i sig sjelf är ganska god och de anmärkta omständigheterna i«e äro särdeles väsendtliga, man icke för vinnande af dessa ändringar, bör äfventyra att blifva utan all lag i detta ämne.
Till en lilljan ber jag få fästa uppmärksamheten derpå att då det i början if 5:te § står: ”har någon muntligen etc till uppror uppnanat” så ligger deruti en tillräcklig ledning för domaren att efter ntggrann undersökning pröfva huruvida den som verkställt uppmaningei verkligen gjort det i sådana termer att de kunnat föranleda till uppror.
Således äfven med bibehållande af nuvande texten, kan (ht af Hr von Hohenhausen åsyftade ändamål vinnas.
Hvad åter beträfar den af Frih.
Palmstjerna påyrkade redaktionsförändring i Gfle §:n, så tror jag, att den gjorda anmärkn:n förfaller då man uppmärksamt genomläser det sista mom. af samma §, der det heter: ”är ej civilmyndighet tillstädes, och kan ej dess ankomst afbidas, då ega på stälbt varande högste militärbefälhafvare så förfara, som för civilmynligheten nu stadgadt är”.
Utaf detta mom. törde man tydligen kunni inse att om sedan upproret en gång blifvit stilladt och civilmynligheten aflägsnat sig, en Den 1 Juli f. m. 363 detacherad trapp, såsom Frih.
Palmstjerna föreställt sig, skulle blifva öfverfallen, ingenting då hindrar den på stället varande högste militärbefälhafvaren att, efter en trenne gånger ljudeligen afgifven uppmaning, använda vapen mot den upproriska massan.
Man kan väl ej betvifla att ju icke berörde befälhafvare då skall för truppens skyddande och upploppets stillande i öfrigt, anse sig berättigad att möta våld med väld.
En redaktions-förändring torde således icke vara absolut nödvändig.
Slutligen får jag fästa uppmärksamheten derpå att lagen sådan elen bär blifvit af Utsk. föreslagen redan är af 2:ne RiksStånd antagen.
Skulle R. o. Ad. nu äfven vilja godkänna Utsk:s förslag, så hade vi, de facto, en ganska god upprorslag.
Det är visserligen möjligt att den kunde vara bättre; hufvudsaken är dock att erhålla något och dä detta något icke kan föranleda lill några vådliga missbruk, tillstyrker jag bifall till betänk.
Då man stiftar en lag, bör man visserligen söka få den så god man möjligen förstår att göra den.
Ar det något obetydligt fel i redaktm, det bör man ej fästa sig vid.
Men om ordalydelsen är så beskaffad att den möjligen kan föranleda till annat förstånd af lagen än man dermed afsett, så anser jag att en sådan lag icke bör antagas utan förändringar.
Jag kan icke förmoda att riksdagens slut är så nära för handen att LagUtsk. icke sknlle kunna hinna lill R.
St. inkomma med nytt yttrande i frågan, derest Utsk. anser den vara af större vigt, hvilket är min tanke om saken.
Vi veta ju dessutom att, ehuru två Stånd antagit lagen, har dock det tredje återremitterat densamma.
Ett svar på denna återremiss är således nödig.
Om nu R. o. Ad. skulle antaga lagen med några mindre förändringar, sådana t. ex. som dem jag tagit mig friheten föreslå och prot.utdr. derom afgår till LagUtsk.
, så kan ett svar derifrån vara att förvänta inom så kort tid, att man icke kan förutsätta möjligheten af Statsregleringens uppgörande inom lika kort tid.
Angelägenheten utaf en ändring i sista punkten af 6:te §:ns första morn., bestyrkes ytterligare om man tager i betraktande den upprorslag som vid 1840 års riksdag föreslogs.
I den 7:de §;n af dåvande LagUtsk:s förslag till lag om uppror och folksamlingar, hvilken § motsvarar den Ode i nu förevar:de förslag, säges endast i detta hänseende att ”vapnens bruk får ej fortfara, sedan civila myndigheten bjudit, att det skall upphöra”.
Der har man undvikit att säga ”i något fall” och inskränker således icke vederbör:de militärbefälhafvares rätt till motvärn, i händelse militärstyrkan blir öfverfallen.
Enl. min öfvertygelse kan icke, såsom Hr von Troil förmenar, sista mom. af denna 6 § i detta fall vara tillfyllestgörande.
Der står nemi. ”på stället varande högste militärbefälhafvare”, men uttrycket ”på stället” synes antyda på någon mindre omkrets, och om den civila myndigheten icke just är tillstädes på en viss gata eller på en viss plats, så kan den vara tillstädes på en annan gata eller annan plats i grannskapet och då kan man ganska väl förstå saken så att militärbefälhafvaren icke hade rått att förordna om vapnens bruk så länge som civil-myndigheten vore på stället, d. v. s. i trakten eller inom stadens område.
Jag 364 Den 1 Juli f. m. tror derföre att det är nödvändigt, att en redaktions-förändring vidtages, sä att icke af lagen en följd må uppstå som vid dess stiftande icke varit afsedt.
Lagerbjelke, Gust.; Jag är i hufvudsaken förekommen af Frih.
Palmstjerna, med hvilken jag anhåller att få förena mig.
Man kan visserligen säga, på sätt en föreg:de talare uttryckt sig, att ”det är af största vigt att få en upprorslag vid denna riksdag antagen enl. min öfvertygelse är det dock af än större vigt att denna lag blir fullt ändamålsenlig och om de anmärkte redaktionsfelen få qvarstå är det ganska problematiskt om sådant blir förhållandet.
Dessutom tror jag icke att någon fara är för handen att man icke skulle få någon lag, ifall de föreslagna redaktionsförändringarne godkännes ; ty om R. o. Ad. antager lagen, ehuru med de föreslagna förändringarna, så är det gifvet att en lag i detta ämne är af R.
St. beslutad, alldenstund tre Stånd derom öfverensstämma.
Det återstår då för Utsk. endast att sammanjemka de olika redaktions-förslagen, - och detta är ganska lätt och snart gjordt, och derföre behöfver icke den tid öfverskridas som i alla fall kommer att åtgå för de återstående Stats- och Revillningsfrågornas afgörande.
Hvad samma värde talare i anledn. af Hr von Holienhausens anmärkn. yttrat, innefattande alt domaren i alla fall skall pröfva huruvida uppmaning till uppror egt rum, synes mig icke å berörde anmärkn. hafva afseende, ty om domaren finnér, att en viss tilltalad person verkligen uppmanat till uppror, men det vid undersökning utredes, att detta icke skett muntligen, då finnes enl. den af Utsk. föreslagna redaktionen, rör:de en sådan uppmaning, intet stadgande i lag.
Det torde således vara nödvändigt alt ett tillägg i den syftningen göres.
Dä en folksamling är uppretad, är det ofta till och med lättare att agga den till handgripligheter genom tecken t. ex. med handen än genom ord.
Afsigten är i båda fallen lika brottslig och lika stor våda för det allmänna lugnet kan vid sådana tillfällen åstadkommas genom tecken som genom ord, hvadan straffet jemväl bör vara lika.
Hvad den värde ledamoten ytterligare anfört, eller att sista mom. af 6 § skulle innefatta stadgande för det fall, att, efter det den civila myndigheten påbjudit inställandet af vapnens bruk, den militära befälhafvaren kunde anse nödvändigt att till truppens försvar dem åter använda, kan jag icke godkänna.
Detta af talaren åberopade stadgande angar endast de fall, då mtlitärmyndighet må äga bestämma att man skall börja att använda vapen.
Palmstjerna anmärkta stadgande har åter afseende på det fall då man redan börjat att använda vapen men civila myndigheter anser deras vidare begagnande böra inställas.
Utsk:s redaktion innebär dervid det kathegoriska stadgande att vapnen icke i något fall vidare få användas, sedan den civila myndigheten, på sätt nämndt är, anbefallt upphörande af deras bruk.
Häri ligger en tvetydighet som bör rättas.
Den sista af Frih.
Palmstjerna gjorda anmärknm har icke till sin giltighet blifvit af Hr von Troil bestridd.
Jag får derföre, utan att ingå i något vidare försvar för densamma, nu blott deruti instämma.
Den 1 Juli f. m. 365 Hr von Troil:
Utom de skäl jag redan framlagdt för bifall till ifrågavar:de betänk., ber jag ytterligare att få framdraga ett, nemi. det, att det