Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som efter de af R. o. Ad. fattade H. IX. 12 178 Den 18 Augusti. beslut, det af Hr Tersmeden framställda förslag till underd. skrifvelse icke lärer kunna ifrågakomma, emedan den hufvudsakliga delen af denna skrifvelse innefattar ett bifall till Frih.
Creutz’ motion, anser jag att endast Utsk:ts förslag återstår att af R. o. Ad. antagas eller förkastas.
T)å H.
Exc. härefter framställde propos. å bifall till Utsk:ts i 3:dje punkten gjorda tillstyrkande, blef densamma besvarad med många ja, blandade med nej; och förklarades ja haft öfvervigten.
Föredrogos, man begärdes af flere Ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts nedannämnde, d. 15 d:s bordlagde Betänk:n, nemi.:
N:o 146, i ani. af väckt motion om förändring i sättet för uprättande af de statistiska tabeller, som nu i JustitieStatsExpeditm upgöras; N:o 147', i ani. af väckta motioner derom, att qvinna må kunna förordnas till bestridande af vissa för henne passande tjenstebefattningar; samt N:o 148, i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut öfver Betänka N:o 61.
Föredrogs och bifölls samma Utsk:s d. 15 d:s bordlagde Betänk.
N:o 149, i ani. af väckta motioner om ändringar i Militieboställsordmn.
Föredrogos och lades till handlingarne samma Utsk:s d. 15 d:s bordlagde Mern.:
N:o 150, i ani. af återremiss af Betänk:t N:o 93; N:o 151, i ani. af återremiss af Betänk:t N:o 94; N:o 159, i ani. af återremiss utaf Bet.änk:t N:o 95; N-.o 153, i ani. af återremiss af Betänk:t N:o 98; N.o 154, i ani. af återremiss af Bstänk:t N:o 99; samt N:o 155, i ani. af återremiss af Betänk:t N:o 129.
Slutligen föredrogs, men begärdes af flere Ledamöter ånyo på bordet, RiddarhusUtsk:ts d. 15 da bordlagde Utlåt.
N:o 15, i ani. af Hr Roos’ af Hjelmsäter, Axel, Mern. rör:de en tillämnad donationsfond, att ställas under RiddarhusDirektionens förvaltning. R. o.
Ad. åtkiljdes kl. 19 på dagen.
70 en 22 Augusti f. m. 179 Onsdagen den 22 Augusti 1860.
Justerades 4 prot.-utdrag för d. 18 eks samt pleniprotokA för d. 18 sistl.
Maj t, in. Uplästes följande, utaf Hr Flach, Johan Fredrik Philip, inlemnade Mern,:
Underrättad att Högloft. E. o. Ad:s Hrr Elektorer behagat utse mig till ledamot i BevilluingsUtsk:t, får jag, med den rätt 23:dje §:n RiddarhusOrdmn i sådant afs:de lemnar, vördsaml. afsäga mig berörde updrag.
Till följd af denna afsägelse anmodades E. o. Ad:s Hrr Elektorer att utse en Ledamot i BevillniugsUtskrt efter Hr Flach.
StatsUtskrts Utlåt.
N:o 15 8, i ani. af väckt motion angrde åtgärder till beredande af besparing i anläggnings- samt drift-och underhållskostnaden för Statens jernvägar; äfvensom LagUtsk:ts Betänkm och Mern : N:o 44, i ani. af väckt motion om ett tillägg till 18:deKap. Usta g:u ArfdaBalken, angtde bevakning af testamente; N:o 45, i ani. af väckta motioner om ändring i ll;te Kap. 4:de och 7;de g§:na EättegångsBalken i fråga om stämning; N:o 40, med förslag till voter.-proposrr, i ani. af de inom RiksStm fattade skiljaktiga beslut vid förehafv:de af Utsk:ts Utlåt.
N:o 39, innefattande yttrande öfver gjorda anm:r samt skiljaktiga beslut inom RiksStm i ani. af Utsk:ts Betänk.
N:o 20 öfver K. M:ts Propos. med förslag till Förordning ang:de mord, dråp och annan misshandel m. m. Gr. af Ugglas, Carl Ludvig; Såsom den främste af de ledamöter, hvilka af R. o. Ad. erhöllo det hedrande updrag att bevista Deras Majestäters kröning i Norige, får jag till protok:t öfverlemna den adress, sorn Rikets St:r ålade deras Deputerade att upsätta och afgifva, Den emottogs Nådigst af Deras Majestäter dagen före den då Carl den XV såsom lagkrönt Konung till Norige utropades. 180 Den 22 Augnst! f. m.
Jag har låtit utskrifva 4 exemplar af såväl denna ndress som Hans Maj:ts Nådiga Svar deruppå, uti förväntan att li. o. Ad. täcktes kommunicera dem MedStånden.
Härefter upläste Gr. af Ugglas den ifrågav;de underd. adressen, samt H. M. Konungens Nådiga Svar, hvilka handlingar lydde sålunda: »Stormäktigste, Ailernådigste
Vid den betydelsefulla högtid, då Eders Maj:t emottager Norges krona och Brödrafolkets hyllning, anhålla Svea Rikes Ständer att, genom oss, sina ombud, lå frambära sin underdåniga lyckönskan.
Ett halft århundrades minnen fästa Sveriges tacksamhet vid Eders Maj:ts höga ätt; och icke Sveriges allena.
Ibland de många ärorika värf, som Eders Majrts frejdade Farfader utförde, var ett af de största, att Han förenade den Skandinaviska halföns skiljda folk och genom denna förening beredde dem ökad styrka och trygghet.
Att åt de förenade folken bevara dessa skatter utgjorde äfven ett kärt föremål för Eders Maj:ts vise och fridsälle Faders oaflåtliga omsorger.
Genom denna handling, under sådan vård, hafva Nordens båda förenade riken alltmera stigit i yttre anseende, medan de tillika åt inre förkofran kunnat ostördt egna sina krafter.
Hvarje band, som närmare förenar Norges folk med dess Konung, måste vara af stor betydelse äfven för Sveriges.
Ju mera livartdera af de bägge, genom stamfrändskap förbundna och i högsint frihetskänsla liknande hvarandra, skatta broderlandets lycka såsom sin, desto säkrare skall det oek befrämja och befästa sin egen.
Försynen har nu uti Eders Majits hand lagt ledningen af de tvänne folkens Öden.
Stort och ärorikt är detta kall, men icke fritt från mödor och bekymmer.
Lättare blifver det dock i samma mån, som de bägge folken genom redlig samverkan understödja Eders Maj:ts omsorger och bemödanden.
Måtte himmelen förläna Eders Maj:t att, genom vishet i rådslag, fasthet i beslut och framgång i utförande, befästa föreningen samt dymedelst befordra de bägge rikenas tillväxt i välstånd, makt och anseende!
Lönen är skön och härlig: tvänne folks kärlek och tacksamhet.
Stormäktigste, Ailernådigste Drottning !
Den Krona, Eders Majit nu går att emottaga, är ett nytt band, som närmare förenar Eders Majit och Konungahuset med Brödrariket.
Det Svenska folket, som nyss hemburit Eders Majit en lika hyllning, deltager lifligt och upriktigt i den nu förestående, och Rikets
Ständer frambära genom oss sina varma och hjertliga välönskningar.
Sverges och Norges folk, liknande hvarandra i upoffrande fosterlandskärlek, äfvensom i trofast tillgifvenhet för sitt gemensamma Konungahus, se i hvarje händelse, som bidrager att stärka föreningsbandet, en ny underpant för bägges lycka och välgång.
Don 22 Angnst) f. m. 181 Jemte Norges folk, som under bön och lyckönskan omgifver Konungathronen, ställer sig äfven det Svenska, nedkallande öfver Eders Maj:t, såsom Drottning, Maka och Moder, himmelens rikaste välsignelse och erbjudande den trogna kärlek, som, utgörande höga dygders lön, på samma gång fastare tillknyter föreningsbandet emellan Konungahus och folk. Stormäkt.igste Konung, Allernådigste
Svea Rikes Ständer anhålla i underdånighet genom oss att i Deras Majestäters Konungsliga ynnest och bevågenhet städse få vara inneslutna.» »Mine Herrar!
Med uppriktigaste fägnad och tacksamhet emottaga Wi, min Gemål och Jag, de lyckönskningar, som Sveriges Rikes Ständer genom Eder, deras Ombud, med anledning af Wår förestående Kröning i Norge till Oss framfört.
Öfverallt och alltid välkomne, äro uttrycken af Sveriges Rikes Ständers tillgifvenhet
Oss ännu mera dyrbara, då de till Oss aflåtas i närvaron af ett brödrafolk, hvars egna tänkesätt med dem öfverensstämma.
Denna lyckliga gemensamhet i kärleken till Konungahuset är mig en borgen för fortfarande samdrägt och förtroende äfven med afseende å andra, för de förenade folken gemensamma intressen.
Emottagen, Mine Herrar, och återbären till Sveriges Rikes Ständer försäkran om Min och min Gemåls lifligaste erkänsla, och varén städse försäkrade om Wär fortfarande ynnest och bevågenhet.» Slutligen yttrade Gr. af Ugglas:
Jag har dessutom att till R. o. Ad. öfverbringa den vänliga helsning, de vänliga känslor, hvilka vid särskilda festtillfällen för Sverige och dess representation ui fa Indes.
Hvad oss deputerade särskildt angår, så ock öfrige Svenskar vid kröningen närv:de, anser jag som en pligt och en kär sådan, att högt och tacksamt vitsorda den förekommande, den hjertliga välvilja, hvarmed vi a11stfides och af alla emottogos och bemöttes.
Starkt och allmänt uttalade sig Norges kärlek till föreningen; öppet dess erkännande af denna förenings välsignelserika inflytande; men ej sällsynt visade sig, beklagligen,’en sällsam missupfattning af Sveriges tankar och känslor.
Djupt rotad syntes hos mången den öfvertygelse vara, att Sverige eftersträfvade eft öfvervälde, med förtryck hotande Norges frihet och sjelfständighet.
Vi samtlige deputerade sökte under enskildta samspråk beriktiga dessa föreställningar, bemödande oss att för våra Norska bröder göra klart, det någon tanke, kränkande för Norges frihet och sjelfständighet, aldrig uti Sverige förefunnits, och att Sverige, lika djupt som Norge, vet att upfatta föreningens hela vigt och betydelse.
Men vi tilläde derjemte, att, om föreningens framtid skulle betryggas, det var nödigt, att Norge beaktade och aktade Sverges känslor, ställning och minnen, och anslöt sig till Sverige med det förtroende, hvartill detta land, genom sitt handlingssätt allt från föreningens stiftande, och under hela dess fortgång, kände Den 22 Angnst? f. m. sig berättigadt.
Jag har grundad ani. att hoppas, att tro, af t dessa enskilta förtroliga rneddelanden icke blifva utan frukt; och jag är öfvertygad att J samtlige, Mine Herrar! af fullt hjerta skolén gilla Edra Deputerades sålunda nedlagda bemödanden.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det R. o. Åd. torde besluta, att de nu uplästa handlingnrne skulle i dagens protokoll intagas, samt deras innehåll meddelas de öfriga BiksStm. llopades ja.
Föredrogs ånyo Bevilln.Utskits d. 15 oeh 18 d:s på bordet lagde Utåt.
N:o 34, i ani. af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock RiksSt-.ns skiljaktiga beslut, i af Betänkit N:o 20, ang:de Allm.
Bevillnm.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att med föredrag ningen af ifrågavide Utlåt, samt dervid fogade förnyade förslag till BevillntsStadga, Instruktion för Taxeringsförrftttningarne samt Förordning ang:de mantals- och skattskrifningarnes förrättande, finge så tillgå, att Utsk:ts uti Utlåt:t afgifna yttranden och gjorda hemställanden punktvis företoges till afgörande, och att redaktionen af paragraferna i Utskits ofvannämnde förnyade förslag komme under pröfning i sammanhang med Utskrts i Ullati t derom gjorda framställningar, dock att Ingressen till Bevillningsstadgan, hvarom Utsk:t i första punkten af Utlåtit sig yttrat, icke blefve föremål för R. o. Ad:ns afgörande, förr än Ståndet, med ani. af Utskrts i slutet af Utlåtit framställda förslag, fattat beslut i fråga om tiden för den nya Bevillningsstadgans tillämpning.
Förslaget till Bevillningsstadga, dervid, med förbrgide af Utskits yttrande röride Ingressen till Stadgan, först förekom Utskits till BondeStit gjorda hemställan, att förslaget om s. k, yrkesafgift måtte få förfalla.
Ltfdes till handlingarne.
Utskits hemställan, att BorgareSt.rts beslut rörrde de föreslagna procentberäkningarne för bevillningens utgörande måtte af de öfriga RiksStin biträdas.
Utskits å sid. 5 och 6 förekommande hemställan om be v i Ilningen för fast egendom.
Mörner, Carl Göran Detlof: R. o.
Ad. har åter remitterat denna punkt cch sålunda icke öfver densamma uttalat någon mening.
Deremot har PresteStit förhöjt de för jordbruksfastighet föreslagna 3 öre till 4, för hvarje fulla 100 rdr af up - Den 22 Angnst! f. m. 18? skattningsvärdet, och BorgareStit har ansett att en lika stor bevillning borde bestämmas för jordbruks och för annan fastighets och föreslagit densamma till 4 öre.
Jag skulle för min del tro, att ju mindre skilnad man gör mellan de belopp, efter hvilka skatten skall utgöras, ju mera billighet skall finnas deri.
Jag hemställer derföre att fl. o. Ad., med bifall till hvad Utsk:t föreslagit för jordbruksfastighet, eller 3 öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattIiingsvärdet, måtte, i likhet med BorgareStit, besluta 4 öres bevillning för all annan fastighet.
I)å meningen är att all egendom skall genom den föreslagna nya beskattningsgrunden upskattas till betydligt högre belopp, än hvartill den f. n. är uptagen, så är val all atil. tro, att man kan komma till det resultat, att bevillningen lemnar den inkomst, som för fyllande af statsbristen är beräknad, och jag skulle för min del anse, att det icke är skäl bestämma proc. så hög, att man derigenom föranleder, hvad man med denna förordning förklarat sig vilja undanrödja, nemi. för låga värden, såsom nödvändiga för att icke uttaga för högt skattebelopp.
Det är af detta skill, som jag vågar anhålla att B. o. Ad. måtte förena sig i BorgareSlits beslut att afgiften för annan fastighet, än jordbruksfastighet, mätte bestämmes till 4 öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattnir.gsvärdet.
Lagerbjelke, Gustaf: Anhn till Utskits förslag i denna punkt är det riuvide förhidet.
Man har nemi. trott sig finna, pä grund af de uplysningar, hvilka komiterade inhemtat, att jordbruksfastigheterna, om man tar ett öfverslag af det stora hela, äro taxerade ungefärl. till */3:del af sitt verkliga värde.
Om nu dessa sål. upsättas till det verkliga värdet, så skulle taxeringsvärdet blifva ungefärl. 3 gånger det nuv;de värdet, hvaremot äfven den afgift, som skall erläggas, blir nedsatt något under */3 af nuvide proc., så att följaktligen jordbruksfastigheten skulle komma att hädanefter betala ungefärl. lika med hvad som nu erlägges.
Samma förhållande inträffar icke med stadsfastighet.
Den är nemi. verkligen för det närvide icke upskattad så långt från sitt verkliga värde.
Om nu, på samma gång som denne slags fastighet svårligen kan komma att upskattas betydligt högre än f. n., procm Dedsättes allt för mycket, så skulle effekten blifva den, att stadsfastigheten skulle få en betydlig nedsättning i bevillning.
Hedan genom den af Utskit föreslagna procm, 5 öre för hvarje 100 rdr af taxeringsvärdet, är sannolikt att stadsfastigheten får en betydlig nedsättning; ty icke kommer stadsfastigheten, då den blir satt till sitt verkliga värde, att motsvara dubbelt det nuvide taxeringsvärdet, hvilket den måste göra, ifall afgiften skulle blifva ungefärl. densamma som hittills.
Skulle man nu ytterligare nedsätta procm till 4 öre, blefve följden att innehafvare af stadsfastigheter vore de enda, åt hvilka genom den nya bevillningen en högst betydlig nedsättning tillskyndades.
Jag tror sål. att Bevilln.Utskit träffat en riktig grund.
Det är möjligt att framdeles, då de nya förhjillanderne hunnit sätta sig, raan finner det vara skäl att nedsätta procm för annan fastighet än jordbruksfastighet, men att nu 194 fren 22 Ångnsti t. tit. göra det, torde vara för tidigt, och således anhåller jag om bifall Jill tJtsk:ts förslag.
Gr, af Ugglas, Carl Ludvig:
I sitt försvar af Utskits Betänk, h ar Gr.
Lagerbjelke egentligen utgått från det bestående.
Han har nemi. ansett, att om den bevillning, som Utsk:t här föreslagit att utgå af jordbruks- och stadsfastighet, framdeles lomme att varda gällande, skulle den blifva ungefärligen enahanda med den som nu af nämnde fastigheter utgöres.
Jag tror för min del, att han häri har rätt. men jag vädjar till både Gr.
Lagerbjelke och St:t, huruvida det kan anses såsom ett skäl att bibehålla den skilnad i procent, som här är föreslagen och som i princip är oriktig, ty den är att betrakta såsom ett straff för stadsfastighetsegaren, derföre att han ärligare till staten erlagt sin bevillning än jordbruksinnehafvaren.
Jag skulle icke tro, att ändamålet med den nya bevilln.stadgan är att perpetuera den ojemnhet, som finnes i den gamla stadgan, utan att meningen dermed är att få sfhjelpta de brister, som vidlåda denna sednare, så att en någorlunda jemn bevilln.beskattning måtte drabba alla samhällsklasser.
Med hänsigt härtill tror jag den af Utsk:t föreslagna siffra vara oriktig.
I princip vore rättast att samma siffra antogs för båda sorts fastigheter, men åtskilligt torde tala för att någon skilnad göres.
Vid köp t. ex. kan ninn icke beräkna så stor ränta af det kapital, som nedlägges i en jordfastighet, som af det i en stadsfastighet placerade; men 3 och 5 proc. torde vara allt för stor skilnad.
Redan vid åtevremisseu, som af R. o. Ad. beslöts, yttrade jag den åsigt att det blefve en riktig proportion, om, såsom Gr Mörner föreslagit, 3 öre sattes för jordbruksfastighet och 4 öre för stadsfastighet, och jag vidhåller ännu denna åsigt och tror, att om man vill vänta något godt af den nya bevilln.förordningen, bör man icke i densamma nedlägga en uppenbar orättvisa mot en klass af fastighet.
Jag anhåller om bifall till Utsk:t.s förslag med den förändring, att i 2:dra mom:t orden »för all annan fastighet med fem öre» måtte utbytas mot »för all annan fastighet med 4 öre» etc.
Det försvar, som Gr.
Lagerbjelke framställt för Utsk:ts förslag i denna punkt, har blottat ensida af såväl komiténs som Utsk:ts åsigter, hvilken väl först dunkelt föresväfvat. mig, men som icke varit så tydligt framlagd som nu skett.
Han har nemi. förklarat att de, som genom antagande af de nya beskattningsgrunderna för bevillning egentligen skulle komma att vidkännas en högre beskattning, iiro landets jordbrukare, ty Gr:n har sagt, att de enda, som skulle komma att vinna på förändringen, skulle vara »garne af stadsfastigheter, ty de skulle, enl.
Utsk:ts förslag, erhålla en väsendtlig nedsättning i sin beskattning, hvaremot jordbruket skulle komma att skatta ungefärl. detsamma som förut.
På samma gång sålunda, som man utgår från den åsigten att
Svenska jorden redan drar en högst betydlig del af skattebördan, d. v. s. en långt betydligare del deraf än den öfriga delen af landet, på samma gång vill man, detta t)en 22 Augusti (. m. oaktadt, genom en ny Bevillningsstadga bana väg för att. än ytterligare pålägga detsamma en större del af skattebördan.
Detta tror jag för min del icke vara ändamålsenligt, och jag föreställer mig att beredningskomitéerne vid upskattningen af jordvärdet å landet skola veta att taga i betraktande de onera, af hvilka jordbruket redan är besväradt, och afdraga dern från det belopp, hvartill de upskatta jordens värde.
Jag vågar sålunda i detta häns:de vara af olika tanke med Gr. Lagerbjelke, och tror, att om upskattningen göres riktig, nemi. med afside på alla förhållanden, som böra tagas i betraktande, så blir icke resultatet sådant, som Gr:n framställt.
Vi hafva dessutom ännu icke kommit till de särskilda förhållanden, hvarpå vid taxeringsupskattningen bör fästas alside, och då man icke kan neka att mot tillämpningen af den grundsats, som uttalats i Utskds och komiterades förslag, nemi. att åstadkomma en jemnlik beskattning, det är högst stridande att antaga en olika procentheräkning, under det man erkänner att såväl den ena som den andra skola upskattas till sitt verkliga värde, så fortsätter jag mitt yrkande att man måtte stanna vid 4 procent för annan fastighet än jordfastighet.
TJtsk:t har, lika med komiterade, utgått från den förutsättning att meningen nu icke vöre att genom bevillmn uttaga en större eller annan summa än den som genom den gamla bevillningsförordn:n erhålles, eller omkring 2 milbr, men att de.-sa 2 milbr skulle från de skattskyldige uttaxeras på ett jemnare och rättvisare sätt än hittills varit förhållandet.
Hvad nu först beträffar jordbruksfastighet, så föreställde sig Utsk:t, att då denna sades i allmänhet vara taxerad till ’/3 af sitt verkliga värde, så skulle, om den, såsom man afser, hädanefter taxerades till detta verkliga värde, men procenten deremot nedsattes till något under '/3 af hvad den förut varit, snarare en liten nedsättning upkomma än en förhöjning.
Deremot skulle i afs:de på stadsfastighet 2:ne saker tagas i 'betiaktande, hvilka Gr.
Mörner icke velat erkänna; först och främst att i allmänhet öfver hela verlden och i Sverige liksom annorstädes betalas jordfastighet högre jin all annan egendom.
Skälen dertill äro flerfaldig», bland andra: den större säkerhet, jorden ger sin egare för fortfarande värde, det småningom stigande värdet af jorden m. m.
Då således inkomsten i allmänhet är högre af annan fastighet, än jord fastighet, så måste den proc., som beräknas i och för afgiften eller beräknas efter kapitalvärdet.
, vara något mindre på jordfastighet än annan fastighet, såvida någon rättvisa i afs:de på beskattningen skall ega rum.
Allt detta har Gr.
LTgglas äfven erkänt.
Den andra omständigheten åter, hvars riktighet hvarken han eller Gr.
Mörner vilja medge, är att man skall göra något afs:de på nuv:de beskattningsgrund.
Det må visserligen vara sannt att man kari få en teore tiskt vackert upställd lag. om man icke gör det minsta afsule på hvad som f. n. finnes, men i allmänhet förtjenar väl det befintliga att mest upmärksammas, synnerligen om det under flera åldrar har rotat sig; i annat fall händer att man vid en ny lagstiftning, 186 Den 22 Angnsti f, ffl. i st. f; att åstadkomma jemnhet och billighet, mången gång åstadkommer motsatsen, och jag hemställer hvad intryck allmänheten skulle känna deraf om den finge veta, att. sedan den nya bevillnihgsforordn:n blifvit satt i verket, jordbruksfastighet skattade ungefärligen detsamma sorn förut, kanske något mindre, men stadsfastighet högst betydligt mindre?
Det må visserligen vara sannt att allt. detta upkotmnit derigenom att stadsfastighet i förhållande till jord fastighet under mångfaldiga år skattat väl mycket, men sedan ett sådant förhållande inrotat sig, måste derpå göras något afs-de, såvida allmänheten skall känna sig behandlad med någon rättvisa.
Jag tror således att man måste göra alside både på hvad sorn är teoretiskt riktigt och hvad som för tillfället är praktiskt lämpligt, och en sådan medelväg torde
Ut skit vid detta tillfälle verkligen hafva funnit.
Som sagilt är, den icke jordbrukande fastigheten har hittills skattat vida mer i förhållande till sitt värde än landt fastigheten j det är derföre den får någon nedsättning mer än den andra, men det är derföre icke billigt att man på en gång nedsätter den så betydligt att den dädanefter kommer att skatta hälften mot hvad den skattat förut.
Om man derföre tar förhållandet mellan 3 och 5, så upstår någon nedsättning, men icke så stor sorn här blifvit satt i fråga.
När man således betraktar saken både ur teoretisk och praktisk synpunkt, torde man finna att Utskit icke haft så orätt, och jag fortfar derföre i min anhållan om bifall till Utskits förslag.
Skulle man, på sätt den siste talaren yttrat, vid sina förslag i afside på bevillningsförordmn grunda sig på förutvide förhållanden, så kati jag icke finna, huru man kan bestämma inkomstskatten för näringsidkare, hvilken f. n. är 2V2 %, till 1 %.
Efter min åsigt är det alldeles nödvändigt, om man vill beträda en ny bana i vår bevilln., att fota den på en sådan grund, att man icke för mycket koncedera!' åt fordna tiders missbruk och misstag.
Det är denna åsigt som leddé komitén, då den ansåg att den synliga egendomen, den må vara belägen på städernas område eller på landsbygden, skulle underkastas lika beskattning.
Om man går tillbaka i våra beskattningsförfattningar, så finner man 2:ue slags afgifter, en afgift för den fasta •egendomen och en inkomstafgift; något samband mellan dessa båda afgifter förefanns icke. 1812 års bevillningsförordn., som med mindre väsendtliga förändringar i sjelfva grundprincipen bibehålles i närvide stund, talar icke om någon inkomst af fast egendom; den talar om att fast egendom skall betala bevilln. efter egendomens upskattningsvärde; detta upskattningsvärde skulle åter ingalunda grundas på egendomens afkastning, utan på köpeskillingen och arrenden och i städerna hufvudsakligen på brandförsnknngsafgiften, äfvensom i allmänhet på noggranna upgifter.
Såvidt jag kan finna vid temligen noggrann t jemförande af våra beskattningsförfattn:r i nuvide tid, så är inkomstbevillnm ett helt och hållet främmande element för den synliga och fästa egendomens beskattning.
Komitén ansåg, att då afgift för inkomst korinne att ega rum, skulle Den 22 Augusti f. m
ISf ock afgift för den fasta egendomen bibehållas, och detta var orsa-* ken hvarföre komiterade föreslogo samma afgiftsbelopp hädanefter som hittills har varit för den fasta egendomen.
Det skulle falla sig litet besynnerligt, om man skulle göra ett undantag för landtegendomen, derföre att den hittills betalt så liten lie vil lii.; då skulle man viii också gjort undantag för åtskilliga andra egendomsklasser och kommit till ett inveckladt förhållande i framtida bevillningsbeskattning.