Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men när Utskottets svar och ytterligare utlåtande till Ståndet återkommer, 'då, men icke förr, äge de magt att detsamma — — alldeles förkasta.
”Ordet alldeles utmärker här en väsendtlig skillnad
Den 7 April. i3 emellan detta förkastande och det förra, som blott hade afseende på det skick, hvari betänkandet då var.”
Jag torde dessutom få erinra, att den mening, jag nu försvarat, jemväl yrkades af vår nu varande Landtm, vid 1809 års Riksdag, t. ex. d. 14 Nov. (R. o. Ad, prot. pag. 701.)
Silvius: R. o. Ad. har redan vid denna Riksdag afslagit, hvad i grundlagsenlig väg var beredt, för att förkorta omvägarna vid målens afgörande.
Skulle nu Hr Cederschjölds tolkning, som jag medger har sina vissa skäl för sig, antagas och Stånden således betagas tillfälle att, första gången ett betänkande förekommer, afslå detsamma; så skulle man, i stället för att, enligt hvad alla våra Riksdagars erfarenhet påkallat, söka förkorta riksdagstiden, förorsaka förlängning deraf.
Jag tror, att R. o. Ad. är fullkomligt berättigad att nu afslå betänkandet, och jag anhåller om proposition derå.
Om, då ett betänkande forsta gången förekommer, några anmärkningar deremot icke göras, men alla Ståndets ledamöter likväl synas vara ense om att afslå detsamma och sålunda besvara propositionen till antagande med nej, samt nu härvid af någon ledamot begäres votering, så lärer väl contrapropositionen icke kunna ställas på återremiss i anledning af anmärkningar, hvilka icke blifvit gjorda, utan måste contrapropositionen ställas på afslag.
Hr Cederschjölds tolkning är således i tillämpningen omöjlig.
Om anmärkningar göras, som hindra antagandet, sådant betänkandet är, d. v. s. om Ståndet anser saken antaglig, men vill deråt gifva en förändrad form, då måste återremiss äga rum; men just hvad Hr Cederschjöld sjelf framställt, bevisar emot i stället för för honom, ty ordet alldeles i sista perioden af första momentet i 56 §. utmärker, att Ståndet, då ett betänkande andra gången till afgörande förekommer, oaktadt det varit förutsatt, att Ståndet genom återremissen önskade ämnets antagande i förändradt skick , likväl då icke är bundet af hvad som utgjort anledningen till den beslutade återremissen, utan i alla fall kan a 11- deles förkasta betänkandet.
Jag är öfvertygad, att man, med aldrig så litet lugn i eftertankan, skall finna, att
Stånden äga rätt att, utan återremiss, afslå ett betänkande, då det första gången förekommer, och att ett sådant afslag vid ett betänkandes andra föredragning, oansedt den vid återremissen yrkade förändring, jemväl kan äga rum.
Jag yrkar således proposition till afslag å betänkandet.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., som förklarade, det han ansåg sig i stöd af 56 §.
Reg.-F. berättigad att framställa proposition till afslag å ett ifrån Utskott första gången inkommet betänk., gjorde derefter proposition till afslag å Lag-Utsk:s betänk. N:o 2.
Ropades ganska starka ja, blandade med nej. D en 7 April.
Ankom K. M:s Hof-Canceller, hvilken å K.
M:s höga vägnar öfverlemnade en Nåd.
Propos. och en Nåd.
Föredrogos å nvo och biföllos Lag~Utsk:s d. 2 dennes på bordet lagda betänk:n. N:o 3. öfver Riksd.-fullm.
Nils Insulins förslag till ändring af a3 Cap. 2 J. Rätteg.-B:n; N:o 4- öfver Riksd.-follin.
Nils Strindlunds motion om ett tillägg till lagen för åhörare vid Riks-St:s sammanträden; N:o 6. öfver Riksd.-fullm.
Erik Nilssons motion om utfärdande af en lag till afböjande af uppgifna olägenheter, som för rust- och rotehållare skulle uppkomma derigenom, att ryttare och soldater utan tillstånd afveko och höllö sig borta från deras rätta station, m. m.; N:o 9. öfver Riksd.-fullm:ge Peter Pehrssons samt Johan Bengtssons motioner om upphäfvande af landsfiscalers rättighet till kostnadsersättning uti mål, deri de å tjenstens vägnar föra talan; N:o 10. öfver Riksd.-fullm.
Hr Garl W. Olbers’ motion om ändring i bestraffningen för missgerningsmans släppande; N:o 11. öfver Riksd.-fullm.
Peter Pehrsons motion om upphörande af underdomares åliggande att till Hofrätten insända renoverade exemplar af domböcker, utom i vissa mål; N:o 12 i anledn. af tvenne motioner af Riksd.-fullm.
Anders Nilsson, den ena om ett tillägg till 9 Cap. ii §.
Hand.-B:n, i afseende å ansvar för den, sorn förnekar veterlig skuld, och den andra om bestämmande af rätter domstol för åtalande af sådan förbrytelse.
Vid förnyad föredragning af Lag-Utsk:s d. 2 dennes på bordet lagda betänkanden N:o 5 öfver Riksd.-fullm.
Pehr Isacsson Myrungs motion om upphäfvande af 9 §. i 2 Cap. Gift.-B:n, samt N:o 8 öfver Riksd.-fullm.
Peter Pehrssons motion om rättighet för parter att deras till domstol ingifna handlingar återbekomma, blefvo dessa begge betänkanden hvart för sig å nyo begärda på bordet af Hr Hallenborg, Carl Joh. och Gr.
Horn, Claes Fredrik.
Företogs till pröfning Lag-Utsk:s d. a dennes på bordet lagda betänkande N:o 7 öfver Riksd.-fullm.
Hr C. W. Olbers’ motion, angående skärpning af straffet för falskt vittnesmål och för mened.
Jag nödgas begära att vid förevarande betänkande få göra några anmärkningar.
Jag anser nemligen, att frågan, huruvida särskildt stadgande skall tilläggas 18 §. 17 Cap. Rätteg.-B:n, är af den egenskap, att jag icke kan antaga Utskts förslag i den - Den 7 April. i5 na del.
Utsk. har sagt, att den, som icke är vittnesbär ej heller bör få deltaga i val, som innebära medborgerligt förtroende.
Jag delar den princip, som ligger till grund för Utsk:s åsigt; men jag anser frågan vara af den ingripande natur, att vi ej böra deruti göra en isolerad förändring, helst vi torde befinna oss nära den punkt, då en större revision af lagarna förekommer vid granskningen af det generella lagförslaget.
Jag afstyrker sålunda på dessa skäl antagandet af det partiella förslaget.
För min del tror jag icke, att man bör afslå ett Utsk:s förslag, som man anser vara riktigt, eller ens uppskjuta bifall dertill, under förväntan att kunna på en gång få bifalla ännu flera vigtiga frågor.
Det kunde då bända, att den nyttiga förändringen allt för länge uteblefve.
Jag inser icke, hvarföre man ej nu genast kan antaga det ifrågavarande förslaget, enär sådant alldeles icke hindrar antagandet af andra, framdeles förekommande nyttiga förslag i samma ämne, och anhåller således om proposition till bifall å betänkandet.
Jag för min del skulle, om jag ansåg det lofligt, nästan vilja yrka afslag å betänkandet, men får nu i stället begära detsammas återremitterande, hufvudsakligen af det skäl, att jag anser den föreslagna skärpningen af straffet för mened, att nemligen ett sådant brott komme att hindra från åtnjutande af medborgerligt förtroende, vara allt för obetydlig.
Jag tror ock, att i straffbestämmelsen en väsendtlig skillnad bör göras emellan en sådan menedare, som sjelf och frivilligt bekänner sitt brott, och den, som blir derom öfverbevist, såsom till ex. om ett vittne öfvertygas att icke hafva varit närvarande vid det tillfälle, hvarom det vittnat m. m.
För en sådan menedare bör ett hardt straff bestämmas, såsom mig synes, kroppsstraff; ty ärans förlust är för en sådan person detsamma som intet, emedan han redan förut icke hade någon ära att förlora.
Att deremot utsätta för hardt straff för den, som sjelf upptäcker sitt brott, skulle vara vådiigt, emedan det kunde afskräcka honom att lyda samvetets röst.
Jag utber mig att få förena mig med Frih.
Ehrenborgh, och åberopar samma skäl som han.
Jag fastade vid sista Riksdag uppmärksamheten på olämplighelen af partiella ändringar i sådana ämnen, sorn förekomma i det nya lagförslaget.
I conseqvens härmed^ yrkar jag nu afslag å betänkandet.
Det torde för hvar och ens öfvertygelse synas ganska osäkert, när tidpunkten för nya lagens antagande kan komma att inträffa.
Jag har bland jurister hört olika meningar äga ruin i6
Den 7 April. till och med i afseende på principerna, efter hvilka lagprojectet är uppfattadt; och i fall dessa ej antagas, måste ju det hela omarbetas.
Jag anser derföre det föreslagna stadgandet nu kunna och böra bifallas, så att, om en person förlorat äran, men genom förändrade omständigheter uti större förmögenhet och deraf följande inflytande möjligen kan komma i åtanka vid de ifrågaställda valen, lagen likväl må hindra hans väljande.
Jag yrkar antagande af betänkandet.
Jag nödgas än en gång begära ordet för att närmare utveckla anledningen, hvarföre jag icke bifaller TJtsk:s förslag.
Jag anser nemligen, att allt, hvad som rörer fråga om bevisning genom vittnen, så ingriper i vår lagstiftning, att stadganden angående falskt vittnesbörd och ansvaret derför icke böra framstå isolerade, utan i system; äfvensom jag anser åtskilliga andra förhållanden, i afseende hvarå sådant nu icke finnes stadgadt, böra föranleda till uteslutande från medborgerligt förtroende.
Det är för vidlyftigt att här ingå i någon utförlig deduction af dessa omständigheter; men jag kan icke underlåta att förklara, det jag är örn för att, synnerligen i afseende på brottmålslagstiftningen, se partiella åtgärder vidtagas, hvilka stå i sammanhang med ett förväntadt systematiskt helt.
Sålunda tror jag, att detta förslag icke hör isoleradt antagas.
En värd talare har påmint om sitt förfarande vid sista Riksdag att afstyrka alla partiella förbättringar i vår lag; och den siste värde talaren har derutinnan instämt i den förres åsigt.
Jag får i anledning häraf upprepa, hvad jag vid sista Riksdag yttrade, nemligen, att önskligt vore, det de väsendtligaste och i sjelfva verket nyttiga stadganden och förändringar, sorn innehållas i LagCommittéens förslag till allmän civil- och criminal-iag, kunde partiel! afgöras, emedan det eljest är fara värdt, att ingenting blir utaf hela nya lagförslaget.
Af sådant skäl förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff deruti, att alla sådana partiella förbättringar må vidtagas, som stå i öfverensstämmelse med det nya lagförslaget, på det dettas slutliga antagande sedermera må blifva så mycket lättare.
Jag anhåller att till stöd för mitt sista yttrande få fästa uppmärksamheten vid några omständigheter, hvilka i min föreställning äro af väsendtlig och ömtålig beskaffenhet.
Det ifrågavarande brottet är mened; men det kan begås på flera sätt, olika lill orsaker och påföljder.
Man kan nemligen besvärja, en oriktig bouppteckningsuppgift, hvarigenom man endast förminskar fattigprocentsbeloppet.
Här synes väl brottsligheten icke så stor, sorn då man genom sin falska ed t. ex. gör menniskor olyckliga.
Man Den 7 April. »7
Man kan vidare göra falska bevakningar i concurser m. m.
Gradationer för den olika brottsligheten i dessa olika fall iiro således nödiga; oell det är ett fel af lagstiftaren att ingå i en partiel pröfning, hvarigenom lian möjligen kan binda händerna på sig vid granskningen af systemet i sin helhet.
En värd talare har sagt, att det ifrågavarande förslaget vore alltför mycket genomgripande, för att böra särskildt antagas.
Det torde vara svårt att finna något vigtigare förslag, om hvilket man icke kunde säga detsamma och på den grund yrka uppskof med antagande af hvarje sådant, intilldess det nya lagförslaget i sin helhet förekommer.
I sådant fall skulle LagUtsk. vara helt och hållet öfverflödigt, för annat än behandlingen af den K.
Propositionen , ang:de ny lag, som möjligen ar att förvänta.
Så har likväl icke LagUtsk. blifvit ansedt förr, och det torde vara ett misstag att anse det så nu.
Hvad bestraffningen för mened beträlfar, instämmer jag med Hr v. Hohenhausen.
Brottet är ett af de för samhället farligaste, enar man, på 2.:ne vittnens intyg, kan fråndöma? det dyrbaraste man äger.
Rätteg.B:n föreskrifver för närvarande, att den, som vittnar falskt, skall aldrig mer vara vittnesbär.
Således då menedaren ej äger det förtroende, att afseende göres å hvad han sjelf sett eller hört, huru kan honom väl då tillerkännas förtroendet att frambära andras önskningar och utföra menigheters uppdrag?
Mig förefaller det såsom en bestämd brist, att det föreslagna tillägget icke redan finnes i lagen; och jag anser altså dess införande vara af behofvet påkalladt, samt yrkar bifall till hvad Utsk. föreslagit.
En värd talare har sagt, att mened vore olika brottslig, allt efter beskaffenheten af dess följder.
Jag förstår icke sådana gradationer i menedens moraliska brottslighet.
Jag anser lögnen lika föraktlig, om den gäller slort eller smått, helst då man till dess bestyrkande tager den högsta Domaren till vittne.
Af hvad den siste talaren yttrat, skulle man kunna tro, att en lindring i straff genom det föreslagna tillägget inträdde.
Lögnen, befästad med ed, är ettsvårt brott; men den är också icke i lagen lemnad utan straff, fast lagstiftaren vetat gradera detsamma i mån af dess påföljder.
Om den falska eden har till påföljd en menniskas förlust af lif, ära och gods, bör den väl icke straffas lika nied en besvuren falsk bouppgift?
Gradationer måste i sådana afseenden nödvändigt finnas.
Då jag ej kan tänka mignågon lindrigare bestraffning för en menedare, än den att förklaras förlustig allmänna förtroendet, vet jag icke, hvarföre man ej skulle bifalla betänkandet; och jag anhåller altså örn proposition derå. 5 H. 3 iS Den 7 April.
Uppå derom framställd proposition blef LagUtsk:s betänkande N:o 7 af R. o. Ad. bifallet.
Bifölls LagUtsk:s d. 2 dennes på bordet lagda memorial N:o i3 om en Cancellist för LagUtsk. samt en Secreterare med notarie-arfvode för Lag- samt Allmänna Besvärsoch Oecon.Utskottens sammansatta Beredning.
Å nyo föredrogos och biföl los Oecon.
Utskrs den 2 dennes på bordet lagda utlåtanden-: jV:o 4- * anledn. af väckt fråga 0111 upphörande af det såkallade Hemförare-Båtgillet i Götheborg; N:o 5. i anledn. af väckt motion, angrde requirérande och forslande af stämpladt papper från liufvudstaden till landsorterna; N:o 6. i anledn. af väckt fråga om skyldighet för uppbördsman att vid kronouppbörden emottaga söndriga bancooch riksgäldssedlar; Nto 8. i anledn. af väckt motion om rättighet för Askersunds stad att årligen hålla en marknad, till enskild fördel för nämnde stads borgerskap.
Oecon.Utsk:s d. 2 dennes på bordet lagda utlåtande ISr:o 7, i anledning af väckt fråga örn utfärdande af förbud emot accord till Landsliöfdinge-embeten.
Jag liar vid en föregående Riksdag sökt fästa R.
St:s uppmärksamhet på den synnerliga olämpligheten af accorder för förtroendesysslor i allmänhet och särskildt för Landshöfdingesysslorna; jag anser mig derföre nu böra framställa de anmärkningar, jag har att göra emot Oecon.Utsk:s ifrågavarande betänkande.
Utskottet afstyrker all åtgärd i anledning af den väckta motionen om förhud emot accord till Landshöfdinge-embeten, emedan Utsk. anser saken omöjlig, eller att inga dylika accorder nu mera existera.
Men då vi alla veta, att ett motsatt förhållande i sjelfva verket äger rum, kan åtminstone icke det af Utsk. åberopade skälet gälla.
Jag skulle för min del ej varit missnöjd, om motionen helt och hållet uteblifvit, emedan jag vet, att åtgärder redan blifvit vidtagna för att minska och småningom utrota dessa tjensleaccorder; men sedan motionen blifvit väckt, böra R.
St. ej låta den förfalla.
Ty likasom det beslut, hvarigenom R.
St. läto vid sista Riksdag en vackt fråga om utdelning till rostoch rotehållare af gamla passevolancefondens besparingar, förfalla, nu blifvit af Regeringen åberopadt såsom skäl att neka R.
St. rätt att lära känna förvaltningen af dessa besparingar, lika så skulle, i händelse R.
St. nu biföl lo detta Utskotts afgifna utlåtande, Regeringen framdeles kunna åberopa detta såsom skäl att bibehålla accorderna för Landshöf - Den 7 April. *9 dingesysslorna.
Jag anhåller derföre om återremiss af utlåtandet.
Ostridigt hafva accorder för Landshöfdingesysslor tillförne ägt rum; men hvarken Utsk. eller den värde ledamoten, som nu gjort anmärkning vid Utsk:s utlåtande, lärer kunna med visshet säga, om och i hvad mån de ännu äga rum.
Under sådana förhållanden skulle det, efter min tanka, icke hafva varit riktigt handladt, om Utsk. tillstyrkt R.
M. ingå med en und. skrifvelse, som endast grundade sig på gissningar; ty jag hoppas, att R.
St. alltid uti sina inför thronen framburna önskningar skola stödja sig på visshet och säker kännedom i ämnet.
Men jag vill som enskild antaga, att dessa accorder ännu äga rum; jag kan likväl, ehuru lifligt jag äfven för min del önskar, att de måtte försvinna, icke sträcka mina fordringar för uppfyllandet häraf ända derhän att föreslå åtgärder, som skulle medföra enskilda personers lidande eller till och med olycka.
En hastig öfvergång från ett system till ett annat förfelar dessutom ofta ändamålet; och jag är öfvertygad, att ett stadgande, som innebar ovilkorligt förbud emot de ifrågavarande accorderna, skulle, om det nu på en gång utfärdades, genom det lidande, som bereddes för dém, hvilka för sina innehafvande embeten erlagt accord under de tider, då ingen anledning att tvifla på accordets återfående var för handen, förorsaka så mycket klander och en sådan missbelåtenhet i allmänna opinionen, att måhända den nu rådande oviljan emot accorderna skulle försvinna och de största missbruk med dem lika hastigt återkomma; ty ytterligheterna följa hvarandra.
Den rätta principen är således att gå successivt till väga; och att Regeringen ser saken från denna synpunkt, saint redan vidtagit åtgärder i enlighet härmed, derpå hafva vi många bevis.
Jag vill icke i detta afseende åberopa den Förordn. om förbud mot tjensteköp inom landsstaterna, som motionären velat hafva tillämpad äfven på deras Chefer eller Landshöfdingarna; ty ehuru Regeringens berömvärda afsigt att afskaffa tjensteaccorder i allmänhet derigenom blifvit ådagalagd, innefattar likväl denna Förordning, om jag så får uttrycka mig, alltför radicala stadganden , för att vara tillämplig på Landshöfdingebeställningarna, till hvilka utnämning sker utan föregående ansökning eller upprättadt förslag.
Men deremot har Regeringen för afskalfandet af Landshöfdingeaccorderna antagit samma amorteringssätt, som inom Armeen ; hvarom jag för enskild del kan åberopa det exempel, att då jag emottog Skaraborgs län, var dermed förenadt ett, efter min åsigt, icke obetydligt accord, hvilket vid min afgång, efter 7 år, hade blifvit genom K.
M:s egen handkassa amorteradt, så att sysslan nu är accordsfri.
Att, med kännedom om sådana förhållanden, nu ingå till Konungen med begäran om ytterligare åtgärder för de ifrågavarande accor - 20 Den 7 April. demas borttagande, skulle vara, om icke otacksamt, åtminstone olämpligt.
Jag anhåller derföre om proposition till bifall å Utsk:s utlåtande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid Oecon.TJtskrs utlåtande
N:o 7 gjorda anmärkningar hindra dess antagande samt utlåtandet således böra återremitteras.
Till de värda ledamöter, som önska återremiss, förmodligen på de skäl, llr Cederschjöld anfört, underställer jag, huruvida de icke böra taga i betraktande, att motsatsen af hvad de önska kan inträffa, örn TJtsk. i ett nvtt utlåtande linner sig föranlåtet alt i mera bestämda ordalag afstyrka motionen, under åberopande af den bär omtalade nödvändigheten att ännu tills vidare bibehålla de ifrågavarande accorderna.
Jag skulle icke envist yrka återremiss, om icke af det skäl, som jag förut anfört, att jag nemligen befarar, det Standernas underlåtenhet att fästa afseende å motionen, sedan den en gång blifvit vackt, framdeles kunde anföras som bevis på deras godkännande af saken och föranleda till Landshöfdinge-accordernas beständiga bibehållande.
I sådant fall skulle jag åtminstone önska, att i de län, der inga accorder äga rum, Landshöfdingarnas löner nedsattes till ett mot räntan för accordet svarande belopp, t. ex. med i,5oo ä 2,000 R:dr.
Posse: Hr Cederschjöld har såsom skäl för sin begäran om återremiss anfört sin farhåga, att ett bifall lill XJtsk:s utlåtande skulle af Regeringen anses såsom ett af R.
St. lemnadt bifall till Landshöfdinge-accordernas bibehållande; och den värde talaren har till stöd för denna mening åberopat exemplet af en annan fråga från sista Riksdagen.
Utan att vidare inlåta mig i den saken, vill jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att det anförda exemplet angick en fråga, hvari R.
,St. hafva beslutande-rätt, då här endast ett önskningsmål är i fråga.
I anledning af hvad såväl Gr.
Posse som Hr Cederschjöld anfört med syftning derhän, att det från sista Riksdagen blott vore ett exempel, att en i önskningsväg anmäld petition stadnade dervid, att man ansåg R.
St. icke böra dermed besvära K. M., och att frågan på sådan grund förföll, utan att ändamålet vanns, får jag erinra, att vid sista Riksdagen motion väcktes om utverkande af tillstånd till en sak, som jag för min del trodde vara hvar mans rättighet.
Oeeon.Utsk. sade äfven då, att R.
St. ej borde besvära K.
M. med någon und. skrifvelse i ämnet, emedan K- M. i allt fall ej lärer underlåta alt lemna det äskade tillståndet; men då en enskild man 14 dagar der - Den 7 April. 21 efter gjorde underd. ansökning derom, fick han den resolution, att Konungen då icke mera än förr fann skäl att till ansökningen lemna bifall.
Mig synes således verkliga anledningar vara för handen till den farhåga, Hr Cederschjöld yttrat.
Det finnes få factiska förhållanden, om hvilkas tillvaro allmänheten tror sig vara mera säker, än om accorderna till Landshöfdingeplatser; och sedan R.
St:s uppmärksamhet genom den ifrågavarande motionen blifvit fästad på detta förhållande, måste R.
St. deröfver yttra en opinion.
Om man således nu låter frågan förfalla, förklara R.
St. derigenom, att de anse förhållandet bra sådant det är; önska de åter ett annat, böra de besluta en underd. hemställan i ämnet till K. M.
För min del tror jag det nuvarande förhållandet hvarken vara nyttigt eller enligt med grundlagarna.
Jag anser tjensteaccorder i allmänhet skadliga och särdeles dem, som angå förtroendeposter; ty grundlagen har gifvit Konungen rättighet att, när som helst, skilja de högre embetsmännen från deras embeten, och detta är nyttigt, emedan Regeringen närmast omkring sig behöfver personer, till hvilka den hyser förtroende; men genom accordet får Konungen äfven magt att beröfva dessa embetsmän en del af deras egendom, hvarigenom de göras vida mer beroende af Regeringen , än grundlagen åsyftat.
Jag säger likväl icke detta med hänseende till nuvarande förhållanden, ty ingen bland hvarken vännerna eller motståndarne till nuvarande Regering lärer lägga den till last någon öfverdrifven stränghet emot högre embetsmän; men jag anser saken vådlig för framtiden och tror, att Representationens uppmärksamhet med skäl blifvit fästad på detta ämne.'
Jag yrkar derföre återremiss af Utsk:s utlåtande, med anhållan, att Utsk, ville tillstyrka R.
St. att ingå med en und. skrifvelse, deri de begära, att K.
M. täckes fastställa elt lämpligt sätt för afskaifandet af accorder till Landshöfdingesysslor. II.
Landtm, förnyade sin nyss gjorda proposition till återremiss af Oecon.Utsk:s utlåtande N:o 7. Bifölls.
Efter förnyad föredragning biföllos Expedit.Utsk:s d. 2 dennes på bordet lagda memorial: ]ST:o 5. ang:de ökadt cancellibiträde för Utskottet; N:o 6. ang:de anslag i och för correcturläsning m. m.
Upplästes och lades på bordet K. M:s af IlofCancelleren denna dag aflemnade 1:0 Nåd.
St. af d. 1 sisth Mars, ang:de ändring af 8, 9 och 10 §§. samt förklaring af 2 §.117 Cap.
HandelsBm; 22 Den 7 April. 2:0 Nåd.
St. af d. 25 sisth Mars, ang:de tillökning af lånbidraget till Manufactur-Discontfonden.
Cronhjelm, Otto Äng., uppläste följande:
Med stöd af 56 §. ltiksd.Ordn., som tillåter Riksdagsman att, i anledning af under
Riksdagen inträffande händelser eller redan upptagna ärenden, framställa nya motioner, går jag att, uti ett för vår handel och vår sjöfart högst vigtigt ämne, begagna denna min rätt.
Under motionstiden erfor jag, att en aktad representant af BorgareSt., Hr Waern, hade väckt motion om undersökning och reglering af den till stapelstäderna utgående Tolag.
Jag ämnade då, när betänkande i anledning af denna motion hos R o. Ad förekom, yttra mina åsigter af ämnet och söka tillvägabringa den förändring och de beslut, som ovilkorligen måste förr eller sednai-e äga rum, om ej ett laglöshetstillstånd i denna de! och ett laglöshetstillstånd i en beskattningsfråga skulle fortfara uti ett lagbundet samhälle och hos ett folk, som är månt om helgden af sin urgamla rätt att sig sjelf beskatta.
Jag ansåg denna sak så mycket vigtigare, som 60 §.
Reg.F. tydligen stadgar, att "Konungen ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan ”R.
St:s samtycke kunna förhöja, stora Sjötullen å inkom"mande och utgående spannmål allena undantagen.”