Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har deremot nedsatt summan af denna titel med icke mindre än 10.4,000 och några hundra r:dr; och detta låter sig icke göra, om icke ärendena skola ligga nere; och Utsk:s ördför. har sjelf förklarat, att Utsk:s afsigt med statsregleringen icke varit att göra dess tillämpning möjlig, utan tvertom det närvar, statsskicket omöjligt.
Har ej Utsk. i sådant fall ställt sig utom grundlagen?
I sådant skick står premissen, som grundlägger de öfriga detalj-förslag, sora vi skola yttra oss öfver.
Som ledamot af StatsUtsk. under 2:ne riksdagar, bör jag medgifva, att inkomst-betänk, då har inkommit före utgifts-betänk.; men jag har visserligen icke ansett detta nödvändigt, så mycket mindre, som jag ej tror, att Ständerne sammankomma för att repartisera de tillfälliga öfverskott man äger, eller dem man väntar sig, utan att Ständerne sammankommit för att emottaga K.
M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, för att bedomina och lemna sitt votum öfver dessa behof.
Delta sker i utgifts-betänk., och det är således riktigast att det först inkommer.
Så snart statsbrisl-suminan är känd, så skall 38 Dea a
Maj f. m. en motsvarande bevilln. landet åläggas, för att fylla den statsbrist, som Ständerne i statsregleringen sig åtagit.
Jag liar hört anmärkas, att genom det att inkomst betänk, icke förut inkommit, har StatsUtsk. kunnat taga sig anledn. att beklaga sig öfver Statens knappa tillgångar vid afslåeudet af ett eller annat äskadt anslag.
Jag bekänner uppriktigt, att då sådana anslag varit i fråga, bar jag ej ansett skäl böra sökas till några 1000 rtdrs afprutning i Statens knappa tillgångar; ty ett sådant skal liar jag alltid ansett olämpligt, och att StatsUtsk. bör skaffa sig alla möjliga upplysningar om Statens behof å sin sida, för att derefter kunna vägleda Ständerna.
Jag medgifver, att det kan vara svårare för StatsUtsk. än Regeringen att bedomina det der, ty Regeringen har en talrik och van embetsmanna-personal att tillgå; men så illa tror jag ej att Ständerne välja sina Utsk., att de skulle sakna förmåga att äfven bedomina sådana frågor.
Jag vill icke yttra mig öfver StatsUtskts förslag i dess helhet, eller öfver vissa delar deraf; jag har blott sett, att StatsUtsk. föreslagit samma statsreglering som vid sista riksdagen, och har icke för mig kunnat göra begripligt, att en interiros-styrelse har, som man påstått, under de förflutna åren fortgått, ej helier att nöden, nu mer äu under dessa år, står för dörren.
Men, om Statens tillgångar medgifva, utan att alltför mycket calculera på stora öfverskott, så har jag ingenting emot, om tillökning sker der den är nödvändig.
Att suga att vi sakna förmåga, deri kan jag ej instämma; vi måste anskaffa hvad som fordras för statsmachinens jemna gång, vare sig att öfverskott finnas eller icke.
Jag har sökt att studera mig in i detta utlåt.
N:o 4°5 Utsk. liar anfört motiver, som hos mig väckt villrådighet hvarthän Utsk. skulle syfta, villrådighet nemi., emedan Utsk. på ena stället säger sig medgifva behof, hvilkas fyllande Utsk. likväl på ett annat ställe afstyrker.
Väl ser jag Utsk:s förhoppningar fästade vid en ny organisation af Statsrådet, och de fördelar man deraf kan vänta sig; men jag har icke kunnat finna, hvarifrån dessa skulle härflyta, icke de resultat sora deraf i allmänhet skulle blifva följden.
Hade StatsUtsk. uppgjort en plan, sorn visade hvilka besparingar som för det eller det embetsverket deraf skulle följa, så vore saken i ett annat skick.
Om äfven icke en sådan utredning blifvit framställd för alla embetsverk, vore det dock upplysande alt se, huru det skulle förhålla sig med ett enda; men en sådan upplysning saknas alldeles.
Man ser deremot vissa hänsyftningar, och dessa hafva hos mig väckt villrådighet, hvilken jag dock nu kommit ifrån, sedan StatsUtsk:s ordför. förklarat hvad som egentligen kan vara meningen med detta utlåtande.
Det har nemi. blifvit förkiaradt, att meningen med det sätt, hvarpå stats-regic - Den a
Maj f. m. ^9 ringen nu blifvit föreslagen, vore att göra närvar, statsskick omöjligt, och man har dervid varit så conseqvcnt, att ehuru man i många fall icke skulle önska att «StatsUtsk:s förslag blefve bifallet, har man likväl hyllat nämnda princip, orädd således för alla de följder, hvilka skulle uppkomma genom ett bifall till detta förslag, oaktadt man vore öfvertygnd, alt dessa följder icke voro goda.
TJtsk. söker då att inleda oss på en för mig och hela Svenska folket ny bana, att genom nekade statsbidrag införa reformer, hvilka man icke tror sig om att på annat satt kunna åstadkomma.
Denna bana är ny, jag vet åtminstone icke att den förut varit beträdd, och jag anser den icke vara den rätta.
Svensken är känd för att kunna tala rent ut hvad han tänker; men jag frågar: talar man väl rent ut, när man begagnar ett sätt för att genomdrifva reformer, som icke ens antyder hvilka de äro, men skulle medföra tröghet i ärendenas behandling, och derigenom tvinga fram hvad man önskar?
Är detta lagligt; öfverensstämmer det med våra former?
Vår grundlag utstakar den väg man i sådana fall bör gå.
Har reformen skäl med sig, skall ej något tvång behöfvas, för att få den fram.
Vi hafva 107 §:n i Reg.Ftn, och jag har anledn. förmoda, att den icke lemnäs ovidrörd.
Detta vägrande af skatter är alltså både olagligt och obehöfligt.
Jag har sett livart det leder i andra länder, — jag önskar icke dessa olyckor öfver Sverige.
Jag ogillar denna utväg i högsta grad.
Jag ser icke deruti den afvägning mellan Statsmakterna, som legat till grund för vårt nuvar. constitutionella statsskick, icke heller den välvilja och samverkan, som bör äga rum dem emellan, utan snarare frö till en fullkomlig splittring.
Om man hittills sett en spänning emellan Statsmakterna, som velat äga rum i ord, i tryck; så kunde man möjligen på sådant sätt få fram den i verkligheten!
Sjelfva förslaget att genom nekade statsbidrag kunna åstadkomma de verkningar man önskar, lemnar dessutom följder i sina spår, sorn visst icke äro nyttiga.
Jag skall söka ådagalägga detta i detaljerna, och är nu färdig att öfvergå till dem.
Det är alldeles mot min önskan, som jag finnér mig uppkallad att ånyo uppträda.
Denna gången är det icke för att besvara någon anmärkn. mot Utsk:s utlåt., som jag begärt ordet, utan i anledn. af ett försvar för Utskrs åtgärd, som blifvit framstäldt, och som man synes hafva missförstått.
Horn har yttrat, att StatsUtsk:s mening, så vidt han uppfattat den, vore att göra det närvar, statsskicket omöjligt.
Om det varit Hr Grefvens mening — och sannolikt har den icke varit någon annan, — att StatsTJtsk. behandlat stats-regleringen på sådant sätt, att deri läge en princip af ett stigande till förbättringar i do delar af våra samhälls-inriittningar, som kunna anses va - 4o Dea a
Maj f. m. ra felaktiga; i sådant fall biträder jag lians mening, men ingalunda, att StatsUtsk. skulle hafva haft för afsigt att framställa en statsreglering, sorn skulle vara omöjlig i sin verkställighet, jag förklarar deremot på det mest bestämda sätt, att, om någon ledamot kan med fulla skäl oeh bevis ådagalägga, att något af hvad Utsk. föreslagit vore till sin verkställighet omöjligt, skulle jag anse mig ganska mycket fela, om jag, för conseqvensens skull, vidblef det beslut jag inom Utsk. biträdt.
Det kan så mycket mindre hafva varit Utsk:s mening alt föreslå en till verkställigheten omöjlig statsreglering, sorn Utsk., utom i en enda punkt, t. ex. den, som rörer minister-staten, icke blott bibehållit samma anslag som hittills, utan äfven ökat detsamma.
Det är i anledn. af den anmärkn., som vid Gr.
Horns yttrande blifvit gjord, som jag funnit mig uppkallad att förklara, hurudan min mening i ämnet varit.
Då jag till alla delar förenar mig i det skriftliga yttrande, som Hr Gyllenhaal uppläst, kan jag icke undgå att till de muntliga anmärkningar han sedermera gjort vid Gr.
Horns yttrande, lägga några, som jag anser väl grundade.
Horn har nemi. tillkännagifva, att det icke vore hans och måhända icke de fleste ledamöters af StatsUtsk. önskan, att den statsreglering, sorn nu blifvit af Utsk. föreslagen, skulle af Ständerna bifallas.
Af ett sådant yttrande kan jag ej draga annan slutföljd, än att StatsUtsk. måtte haft något annat ändamål, hvilket icke blifvit uttaladt vid denna reglering.
Af denna slutföljd måste jag draga en annan, att Utsk. icke handlat bona fide, emedan jag föreställer mig, att den delegation af Stånden, som utses att bereda ärendena och upplysa Ständerna om rätta förhållandet i hvarje sak, bör och skall handla efter bästa förstånd och samvete och tillstyrka Ständerna hvad de anse vara för fäderneslandet gagneligt, men ingalunda framkomma med förslag, som sedermera förklaras icke vara Utsk:s mening.
Skulle egentliga ändamålet med detta StatsUtsk:s förslag varit, att göra statsmachinens gång under närvar, statsskick omöjlig, sorn Gr.
Horn yttrat, men Frih. Sprengtporten bestridt, hemställer jag till lii- Grefven, om icke det mest verksamma medlet varit att förverkliga denna omöjlighet och rent ut tillstyrka Ständerna att ej bevilja några anslag, — då hade man fört rent språk och ingifvit förtroende för Utsk:s betänk.; men då man hör sådana dubbla meningar, må det förlåtas, om man ej kan sätta mycket förtroende till Utsk:s förslag.
Då under discussionen öfver StatsUtsk:s motiver till den statsreglering Utsk. framlagt, likasom i dess motiver, man framställt, att vid em - D e n a Maj f. ra.
4« embetsverkens organisation och vid löners anslående, afvikelSer ägt ram från Ständernes önskningar och föreskrifter, anser jag mig skyldig att medelst några upplysningar reda några i discussionen förekomna frågor.
Anledningen till de nuvar. staterna för embetsvcrkcn härflöt redan frän början af vårt nya statsskick.
St. yttrade nemi. redan 1810 och förnyade den mening vid 1818, äfvensom vid 1823 och 1828 årens riksdagar, att en förändrad organisation inom styrelseverken mätte äga rum, ledande till förenkling i göromålens behandling, och, så vidt möjligt vore, lill förminskning i tjenstcmännens antal. 1818 begärde Sländerne, att Konungen mätte lala genom en särskild comité uppgöra ett förslag i detta ändamål.
Denna comité' nedsattes och uppgjorde ett förslag, hvilket vid 182! års riksdag meddelades Ständerna och i allmänhet vann deras bifall, hvarvid desse Ständer tilläde, alt de önskade alt
Konungen måtte täckas till verkställighet befordra de delar af detta förslag, som K.
M. fann leda till styrelsens förenkling och till inskränkning i embetsmänneris antal.
I följe häraf företogs också det ena embetsverkets omorganisation efter det andra, och genom göromåls förflyttande från ett till ett annat verk samt andra åtgärder, bereddes förminskning i tjenstemanna-personalen.
I början förmådde man äfven göra denna förändring med de tillgångar, som inom hvarje embetsverk förefunnos; men göromålens tilltagande mängd, till följe af samhällets fortskridande utveckling, tilltagande folkmängd och ökade allmänna och enskildta intressen att vårda och försvara, åstadkom ett oundvikligt behof af alt förbättra en del af tjenstemannn-personalens- lönevillkor, isynnerhet inom vissa embetsverk, och att äfven förstärka arbetsbiträdena derstädes, i hvilka afscenden Kammarrätten och Kammar-collnn stodo i främsta rummet.
Frågan blef då, huruvida man skulle lemna ett sådant tillstånd utan hjelp och låta verkan af denna likgiltighet återstudsa på landet och dess intressen, eller att genom adjunctioner och särskildta bidrag söka afhjelpa förlägenheten.
Detta skedde redan för flera decennier sedan, ehuru alltid på en mindre scalu samt successive, och granskades af Ständerna vid flera riksdagar, men underkändes af ingen; och på detta sätt uppkommo först såsom arfvoden på 2:dra hufvudtitelns besparingar åtskilliga så beskaffade lönebidrag.
Emedlertid anmälte Konungen vid 1828 års riksdag, attén stor del af embetsverkeit voro reorganiserade.
Rikets dåvar.
Ständer yttrade dä ingen invändning deremot, utan åberopade, att den åtgärd de tagit rörrde qvarstående löner, var i ändamål att dragas nytta af vid den ytterligare skeende ifrågavar. organisationen.
Sedan således adjunctioner för göromålens bestridande i dessa verk icke mera voro tillräckliga för att motsvara det kräfvande behofvet, beslöts ändtligen från och med i832, på grund deraf 6 11. G 4a Den a Maj f. m. oell lill följd af Ständernes (lera gånger yttrade K.
M. meddelade mening, organisation af de ännu icke lönereglerade embetsverken, och tillgångarnes tillräcklighet dertill ådagalades genom en af vederbör.
Föredragande vid pröhl ingen och beslutet meddelad beräkning öfver besparingarna å 2:dra hufvudtiteln, hvilket allt för Ständerna vid i8:>4 års riksdag anma Ites.
Denna anmälan einoltogo Ständerne, och förkla rade sig, utan anförda egentliga skäl, icke vilja öfverflytta, såsom Konungen äskat, denna lönereglering på ordin.-stat, men beslöto likväl, att densamma skulle få orubbadt fortfara, och medlen utgå af besparingarna för deni, som innehade tjensterna.
Ständerne yttrade då, att de önskade, att Konungen till denna riksdag skulle söka så organisera dessa verk, att inga högre anslag behöfdes; men der detta .nödigt funnes, sådant till Ständerna anmäla, jemte uppgift af den stats-organisation, som för hvarje verk vöre gjord.
Vid innevar. riksmöte har också Konungen i den allmänna uppgiften om llikets och sta sverkets tillstånd och behof meddelat fullständig uppgift om hvad jag nu endast i korthet haft äran anföra, utvisande att t. ex. göromålen i allmänhetstigit i antal, och i rättegångsverken ökats till omkring dubbelt mot hvad de förut utgjort, hvaraf som en nödvändighet följde, att för framliden på ordin.-stat öfverflytta de från besparingarna utgående arfvoden.
StatsUtsk. har således varit i tillfälle att pröfva alla dessa förhållanden, att öfver dem fatta sin mening, att föreslå till gillande eller ogillande de åtgärder, som blifvit vidtagna, och att ingå i pröfning, huruvida, för administrationens gång, embetsverken erfordra den tjenstemanna-personal de nu äga, hvilken likväl i allmänhet är förminskad genom indragningar, der sådant möjligen kunnat ske utan våda för påföljden.
Egentliga spår af en sådan pröfning synas likväl icke i StatsUtskts betänk., meri häntydningar alt föregående förhållanden varit en bland orsakerna, hvarföre StatsUtsk. nu icke heller ansåg sig kunna föreslå till uppförande denna nya lönereglering på ordin.-stat, hvilket var begärdt, träffas dock i Utskts betänkande.
Då, under loppet af discussionen öfver alla dessa punkter, man kommer i tillfälle att pröfva för hvarje punkt, huruvida ett behof kan vara så angeläget förde särskildta embetsverk en , som Regeringen ansett, blir det äfven tillfälle för de Konungens rådgifvare, som i främsta rummet måste ansvara för göromålens fortgång, att göra de erinringar, som deras embetspligt dem ålägger.
För min del tror jag, att det blir nödigt att ingå i pröfning af hvarje punkt, för att kunna inse de begärdta anslagens nödvändighet för allmänna ärendenas behöriga gång; hemställande jag, om icke StalsUlsk. borde tillse, att den nya styrelse-personalen — den må nu komma att bestå af li vilka personer som helst — icke mätte sättas i den ställning, att stats-machineriet, af brist på medel, af - Den a M ;i j f. m. 43 stannar, oell alt Utsi;, ej mätte gå sä långt i sparsamhet, att nationens angelägenheter ej blifva med behörig drift, ordning och skyndsamhet af statsförvaltningen besörjda; tyda uppkommer ett missnöje, som är rättvist, emedan det är grundadt på en verklig missbelåtenhet.
Det yttrande, som StatsUlskts ordför , Hr Gr.
Horn , afgifvit, är så märkvärdigt och genomgripande, att det befriar mig från flera särskilda anmärkn:r, som eljest vore att göra mot .StatsUtsk:s utlåtande.
Han har sagt, att meningen med förevar, statsreglering vore alt göra vårt nu var. statsskick omöjligt.
En annan ledamot af StatsUtsk. har förklarat denna mening icke hafva varit att uppgöra en omöjlig statsreglering.
Det sednare är klart; ty när man sätter ner utgifternas belopp under tillgångarna, så kan man lätteligen utbetala de förra.
Men detta var icke meningen af Gr.
Horns yttrande, ty det var att göra Svenska statsskickets fortfarande omöjligt, sådant det befinnes.
Frölich har också rikligt både uttryckt och förstått den saken, då han förklarat, att sorn Konungen icke fästat afseende på flera af Ständernes önskningar; så borde de icke heller bevilja hvad till stalsbehofven erfordrades.
Således ernar man icke vidare lemna Konungen i Sverige frihet att kunna säga nej till Ständernes önskningar likasom Ständerne kunna säga nej till Konungens.
Grefven har till ytterligare stöd för riktigheten af Utsk:s förfarande åberopat, att Konungen ännu icke bifallit den nya organisationen af Statsrådet, hvilken Ständerne för deras del godkänt.
Konungen redan förklarat sig vilja antaga beslutet derom, så snart löneregleringen för Statsråden vore bestämd och andra förberedelser vidtagna; så finner Hr Grefven likväl, ali Konungen icke skyndat sig nog dermed.
Man vill tvinga honom att handla mot sin öfvertygelse, icke blott att godkänna hvad han ogillar, utan äfven att brådstörta verkställigheten af hvad lian antagit.
Deri ligger hemligheten, mine herrar!
Det vore för vidlyftigt att vid detta tillfälle genomgå följderna af sådana framställningar och försök; men jag skall göra det, då vi hunnit sluta statsregleringen och då samma tänkesätt, som legat till grund för Utsk:s förfarande, förmodligen kommit att gifva sig mera luft.
Det får jag dock genast säga, att StatsUtsk:s pligt icke är att göra vårt statsskick omöjligt, utan tvertom, att göra det möjligt.
Jag torde ej behöfva uppläsa de särskilda §§ i Reg.F:n och Riksd.Ordn. för att öfvertyga eder derom , mine herrar ! — En ledamot af StatsUtsk. har öfver dess handlingssätt vädjat till samtidens och efterverldens dom.
Den skall icke heller uteblifva.
Den första samtiden fäller blir troligen den, att bemödandet alt göra vårt statsskick omöjligt och derigenom tvinga Konungen att ingå på Ständernes förslag, under det alt grundlagen gifver I10- 44 Den 2 Maj f. ra. nom rätt att följa sin egen mening, är revolutionärt.
Det förundrar mig, alt någon på detta rum vågat yttra sådana afsigter.
Man har af ett uttryck af mig velat draga arne olika meningar.
Jag har, som den siste värde talaren ganska riktigt yttrat, sagt min mening vara, att StatsUtsk. velat göra det uuvar. statsskicket omöjligt.
Det lärer vara klart för en hvar, sorn tagit kännedom af ett utlåt., som här i dag blifvit uppläst, nemi. utlåt.
Nroga, att Stats-Utsk. verkligen så måste hafva ansett regleringen på 2:dra hufvudtiteln, då StatsUtsk. i detta, af mig nyss åberopade, utlåt.
N:o 92, föreslagit en reglering af öfver-assigneringen på besparingarna.
Det är egentligen den omständighet, att Regeringen, på förhand, till bestående af arfvoden och löner, angripit uppkommande besparingar, hvarigenom brist på besparingarna uppkommit; det är, säger jag, egentligen genom den omständighet , som antyder StatsUtsk:s afsigt med den föreslagna ordin.-regleringen af Statens aldra hufvtidtitcl, som jag anser, att man verkligen gjort det gamla statsskicket omöjligt, emedan det visat sig ganska noga, att, till följd af den slags organisation i styrelsen, som Sverige för det närvar, har, dessa behof af ökade löner och arfvoden verkligen varit högst nödvändiga.
StatsUtsk. har trott, att, under en annan styrelseform, behofven kunde minskas, men har derjemte velat på förhand försäkra den nya Styrelsen om medel att fylla de redan uppkomna, som med den när var. regimen sammanhänga; och derigenom har utlåt.
N:o 92 blifvit, kanske nogtidigt, framlagdt, och icke i fullkomlig conseqvent öfverensstämmelse med den princip, som antydes uti det nu under discussion varande No 40.
Om således utlåt.
N:o 92 lägges bredvid det under N:o 4n) skall man finna, att StatsUtsk. verkligen anticipera! på den antydda extra-stalsregleringen, på ett sätt, sorn äfven skulle, efter mångens förmenande, kunna göra den gamla regimens fortfarande möjlig.
Jag ber att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på detta förhållande, på det man måtte rätt förstå mina ord.
Jag bar föga deltagit i öfverläggningen om detta utlåt., någon reservation af mig finnes lika litet vid denna, som vid någon annan punkt af statsregleringen; men dermed vill jag icke hafva sagt, att jag med min röst biLrädt alla punkterna som förekomma, utan skulle ganska säkert min reservation varit utlåt.
N:o 4o vidfogad , 0111 jag ansett detta utlåt, för något annat än en i n t eri m s-reg I eri n g.
Det är också uttryckt en häntydning på en extra-stat, och kan en sådan användas i ett afseende, så måste den äfven kunna begagnas i ett annat; och mig förefaller det ganska naturligt, att, då man väntar en organisation af styrelse-verken, medel ställas till Regeringens disposition, för att komma till ett bättre Den 2 Maj f. ra. 45 statsskick.
Dermed liar jag icke sagt, att stora resultater af en reorganisation uppkomma; de kunna ej genast inträffa, och dels intilldess det nya statsskicket hunnit stadga sig, dels organisationen försiggått,, måste i allt fall medel linnas.
Med anledn. af livad jag nu anfört, får jag, för att icke missförstås, ytterligare förklara, att inin mening varit, att jag ansett StalsUtsk:s, genom dess majoritet, i utlåt.
N:o 4o fattade beslut så framställt regleringen af 2.'dra hufvudliteln, alt gamla styrelsesättet vore omöjligt att bibehålla.
Då utlåt, rör: de irsta luifvudlitelnDedan är återremitteradt, och nnmnrkiKshågen mot StatsUtskrs nu föredragna utlåt, tyckes vara i starkt tilltagande, gör jag mig förvissad om, alt samtlige syskonen lå åtföljas till StalsUtsk.; och skall det icke vara mig emot, att ej sakna någon medlem af denna älskvärda familj, då den till Utsk. återvänder.
Jag skall ej förlänga discussionen med upptagande af de bär gjorda anmärknrna mot det 1111 förevar, utlåt.; jag ber blott att få freda mig mot de anklagelser, som blifvit riktade mot StatsUtsk:s ledamöter, att få fritaga 111ig sjelf att genom mitt deltagande i detta utlåt, hafva åsyftat något revolutionärt; detta har icke varit min afsigt, och inora Utsk. har det icke hvarken öppet eller, i tysthet blifvit sagdt, icke heller ämnadt att statsregleringen skulle göras omöjlig, och jag tror cj alt med billighet och rättvisa sådant kan läggas Utsk. till last.
Horn upplyst, bör delta utlåt, icke betraktas isoleradt, utan i sammanhang med det förut upplästa StatsUtsk:s utlåt.
N:o 92, och jag tror, att om man jemför dessa, så skall man finna hos StatsUtsk., icke allenast en bestämd föresats, utan äfven en önskan alt gifva alla tillräckliga medel för statsskickets orubbade gång.
Att man vid många tillfällen nödgats taga i betraktande förmågan hos de skattdragande att bära bördorna, torde ursägtas, isynnerhet landtman, som, genom daglig beröring med de(skattdragande, bäst veta, huru känbar! bördorna tynga.
Sprengtporten om grundsatsen, och vill ej tillägga annat, än alt jag ännu en gång fritager 111ig från alla tillmålen om revolutionär syftning vid detta eller andra tillfallen, — dertill är jag redan för gammal vorden.
Tviinne 5tatsUtsk:s ledamöter hafva redan så betydligt genom sina yttranden afglfvitsvar och förklaring öfver Gr.
Horns uttryck, att jag vä! egentligen icke har något att dervid tilliigga.
Jag hade annars ämnat, enär jag anmälde mig innan desse herrar fingo ordet, säga, att det vore möjligt att anse, att det nuvar. statsskicket omöjligen kunde fortgå länge, utan alt hafva menat dermed att statsskicket derföre skulle upphöra i ögonblicket, d. v. s. huruvida det kunde fortgå i 5 år eller till näslblifvande 46 Den a
Maj f. in. riksdag, om ej ilen åter inträffade om r eller 2 ar.
Det ligger sålunda en omiillig skilnad i uttrycket, 0111 man tillägj»er det lilla ordet länge.
För öfrigt, oell då Hr von Hartmansdorff förklarat , alt han närmare mot slutet af denna hufvudtitel ämnar draga fram de peccata, som jag och andra med mig förmenas hafva .begått, vi som önskat en statsreglering som kunde tillvägabringa besparingar, vill jag ej ingå i vidare betraktelser af hvad lian dermed menat, utan blott önska, at.t den värde ledamoten ville bortlägga den bestraffande ton, hvaruti iian sednast yttrat sig Jag tror ej , att det är lämpligt alt, för det man hyser olika Asigter med honom, man skall förespeglas som revolutionär.
Jag vågar förklara mina tänkesätt vara stridande mot hans, och jag skulle beklaga, om alla andras tankar, som voro i strid med hans, skulle vara början lill en revolution.