Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är nemi. ett vedertaget bruk, att den, som antages till krigstjenst, skall aflägga en viss ed, hvilken nödgar honom till krigstjenst, denna må nu vara frivillig eller genom lag stadgad; men den som sålunda svnrit, är otvifvelaktigt, så snart han undertecknat sitt kontrakt och redan innan han aflagt denna ed, underkastad de lagar, som för krigsmakten äro utfärdade.
På de skäl, jag nu anfört, hemställer jag att denna § måtte bifallas.
Till hvad den siste talaren anfört, anser jag mig blott böra, med anledning af den nästföregående talaren, Hr von Köchs anmärkning, att det skulle strida mot all paxis att dömas efter krigslagarne innan man svurit fanan, erinra, att 25:te §:n af Kongl. kung. den 27:de Okt. 1812 ang. utskrifningssättet och inrättningen af allm. beväringsmanskapet, hvilken för närv:de är gällande, har följande lydelse: ”Om någon, som är skyldig att förstärka arméen, i afsigt att sig derifrån undandraga, antingen rymmer eller afstympar sig någon lem, skall han med vanära anses och dessutom straffas enligt krigslagarno; och bör tillika, ifall han eger förmögenhet, så stor del deraf, som nödig blifver, användas till legande af en duglig ersättningskarl i hans ställe.”
Det sjmes således att detta brott icke befunnits tillräckligt bestraffadt dermed, att det skulle med vanära anses, utan att man jemväl ansett nödigt att tillägga straff ”enligt krigslagarne.”
Jag instämmer med den siste talaren uti dess yrkande om bifall till §:n.
Det är sannt, att ett analogt stadgande med detta finnes uti vår nuv:de beväringslag; men jag kar verkligen icke trott, att det varit praxis att tillämpa nämnde lag på det sättet, att en s. k. beväringsskyldig, åtminstone förrän han svurit fanan och blifvit inmönstrad, dömes efter krigslagarne.
Jag har icke kunnat undgå att finna detta ordet ”beväringsskyldig” något obestämdt och sväfyande till sin betydelse.
Hvilken är nemi. beväringsskyldig?
Är man beväringsskyldig först sedan man inträdt i beväringsledet, eller kan man såsom en sådan anses, om man några dagar, innan man blifvit beväringsskyldig, afstympar sig någon lem?
Skall man då dömas efter denna § eller icke?
Min mening är naturligtvis icke att ej ett sådant brott skall bestraffas; men jag anser att §:n skulle kunna förtydligas, så att icke tvifvelsmål måtte uppstå vid tillämpningen deraf, eller, med andra ord, att det måtte Den 23 Maj o. ra.
109 blifva alldeles bestämdt, när en beväringsskyldig gör sig förfallen till detta ansvar.
Det förefaller mig dock, som om påståendet att denna § skulle vara så otydlig, i icke ringa mån vederlägges af den omständighet, att denna § qvarstått uti nära 50 års tid, utan att, så vidt jag känner, hafva orsakat några olägenheter.
Otvifvelaktigt är, att, om någon så synnerlig tvetydighet deruti förefunnits rörande sättet för dess tillämpning, anmälan derom egt rum från vederb:de; men då all sådan anmälan uteblifvit, anser jag berörde förhållande gifva ett ytterligare stöd åt min anhållan att §:n måtte bifallas.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af den ifrågav:de §:n, framställde H.
Exc. propos. å bifall till densamma och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 34.
Bifölls. § 35.
Då BorgareSt:t i Irsta raden, Irsta mom. af denna § tillagt ordet »personlig” till bevillning, i förmodan att sådan här afses, och jag äfven är af denna tanke, hemställer jag om ej skäl vore till en sådan redaktionsförändring.
Om punkten återremitteras, vinnes naturligtvis samma ändamål.
Denna § är till innehållet lika med 23:dje §:n i nu gällande beväringsförordning, der det heter: »Beväringsmanskap befrias i krigstid från erläggande af bevillning och mantalspenningar etc.»
Det har icke kunnat falla Utsk:t in att bevillning kunde här fattas annat än som personlig, men då jag erkänner, att något förtydligande möjligen är af nöden och §:n redan blifvit af ett
Stånd återremitterad, torde måhända lämpligast vara att densamma af B. o. Ad. på samma sätt behandlas. § återremitterades. § 36.
Bifölls. § 37.
Ben 23 Maj e. m.
Hr Björnstjerna: Utsk:t har i denna § vidtagit en för ändring, som i väsendtlig mån afviken irån det af K. H:t, uti 12:te >,:n af dess Nåd.
Propos. i ämnet, uti berörde hänseende föreslagne stadgande.
Denna förändring är af beskaffenhet, att lemna oss uti ovisshet, rörande hvad som egentligen dermed af ses. — Ulbk:t säger, att ifrågav:de medel skola af K.
AI:t användas ”till beväringens eller en allmän folkbeväpnings organiserande.” — Betyder nu detta att ”beväring” oell ’ en allmän folkbeväpning” kro detsamma, ehuru här upptagna under olika benämningar; eller, att K.
Akt må antingen använda denna tillgång till beväringen, eller, om så synes lämpligare, till en allmäu folkbeväpnings organiserande; eller oell slutligen, att båda delarna böra komma i fråga?
Då likväl en hvar bor kunna inse, att, för den händelse en allmän folkbeväpning skall bringas till stånd, en sådan måste erhålla icke allenast vapen utan äfven åtskillig öfrig krigsmateriel, så och vid det förhållande, att, som bekant är, denna tillgång icke kau blifva så särdeles betydlig, tror jag mig endast behöfva anföra dessa omständigheter, för att ådagalägga, att man icke kan förutsätta något så utsträckt fält för dess användande.
Skall man åter i främsta rummet använda dessa medel för beväringen och derefter disponera återstoden för en s. k. folkbeväpnings organiserande, så liar man allt skäl att antaga, att den tillgång, som finnes, är helt och hållet behöflig för det förra ändamålet.
Pn dessa skäl anhåller jag att Ii. o. Ad., med afslag å denna §, måtte antaga den 12:te §:n utaf K.
Akts Nåd.
Propos. 1 cilli liGt».
Dessa ord ”cn allmän folkbeväpnings orga niserande” tillkommo i Utsk:t genom votering.
Jag får upprigtigt tillstå att jag, för min enskilda del, icke varit särdeles böjd för detta tillägg; men inom Utsk:t i öfrigt rådde deremot mycken sympathie derför, enär man ansåg att det läge icke allenast inom möjlighetens utan äfven trolighetens område att den ifrågav:de beväringsfonden skulle kunna blifva större än behofvet för beväringens organiserande erfordrade, samt att således äfven något kunde blifva öfver att använda till den omtalta folkbeväpningen, hvilken i allmänhet i Utsk:t mycket förordades.
Ehuru jag visst icke väll ifrigt förfäkta detta tillägg, tror jag dock icke, att det skadar, om detta står qvar; ty det beror ju sedan på K.
Akt att använda medlen, hvarest lämpligast finnes.
— Ledd af denna åsigt i frågan kommer jag hvarken att begära propos. å den ena eller andra framställningen i ämnet; utan instämmer i det beslut B. o. Ad. i detta afseende fattar.
Jag har reserverat mig mot det beslut, som Ltsk:t i denna fråga fattat; och får, i öfverensstämmelse med de uti nämnda reservation uttryckta åsigter, till alla delar instämma uti den första talarens yrkande.
Den 23 Maj e. m. 411 Om någon förändring skulle vidtagas uti lydelsen af motsvarande 12:te § i K.
Tropos,, så kunde den möjligen ske genom införande af orden »allmän folkbeväpning” i st. för ordet ”beväring”, men alldeles icke genom att använda begge dessa uttryck, dels emedan det sednare helt och hållet ingår i begreppet om det förra, dels emedan man icke kan tänka sig den ena institutionen eller vår nuvarande bevärings-inrättning ega bestånd för att lemna medel till den andras utbildande.
Meningen skulle vara alldeles tillräckligt tydligt uttryckt, om ordalydelsen komme att blifva ”till beväringens fullständiga ordnande.”
Emellertid och då jag finner ändamålet med dessa medels användande fullständigt angifvet uti 12:te §:n af K.
Propos., anhålller jag om bifall till densamma.
Att pluraliteten i Utsk:t stadnat uti ett motsatt beslut, berodde utaf 2:ne af dess ledamöters tillfälliga frånvaro vid beslutets fattande.
Utgången skulle, i annat fall, sannolikt icke blifvit denna.
Hr Björnstjerna har förordat, att, med underkännande af ordställningen uti 37:de §:n af Utskrts förslag, den 12:te §:n i K.
Propos. måtte antagas. ■— Sistnämnde § lyder som följer: ”Af de sålunda influtna afgifterna skall, under benämning af allm. beväringsfonden, bildas en särskild tillgång, att efter K.
M:ts disposition och emot vanlig redovisning användas till befälsämnens danande bland beväringsmanskapet.”
Jag hemställer till de ledamöter, som yrka på förändring af den 37:de §:n, huruvida det icke är tillräckligt, att denna ändring inskrankes dertill, att man, i stället för orden ”bland beväringsmanskapet”, inför orden ”för beväringsmanskapet."
Detta skulle icke lägga något hinder derför, att dessa befälsämnen kunde tagas bland beväringsmanskapet; samt lemnar ingen latitud för Krigsministern att använda dessa medel för andra ändamål än beväringsmanskapet.
Hr Gr:ns o. Land.mais propos. på detta förslag.
Den redaktion, som af den siste värde talaren blifvit föreslagen, kan visserligen i och för sig sjelf icke sägas vara oriktig eller otjenlig; men synes mig likväl icke vara uti fullkomlig öfverensstämmelse med det, som detta Höglofl.
Btånd förut i ämnet beslutat.
Jag erkänner, att det kau vara alldeles likgiltigt, huru och på hvad sätt man anskaffar befäl, allenast befäl erhålles.
Då man likväl nu vill uttaga en del af beväringen för att blifva befäl, har man ock velat tillse, att detta befäl sedermera kunde öfvas; och det är derpå man med ordställningen uti ifrågav:de 12:te § häusyftat.
Det är ock ganska säkert, att tillräckligt befäl icke snarligen 412 Den 23 Maj e. ni. kan på annat sätt erhållas, för så vida icke K.
M:t skulle ega att ytterligare på stat uppföra åtskilliga officers-platser, — en åtgärd, hvilken dock K. St:r, åtminstone hittils, icke synts vilja understödja.
— Man har uti det Kongl, förslaget icke velat utsträcka rättigheten att disponera öfver dessa medel längre, än att de skulle användas i och för beväringsmanskapet; och dermed trott sig hafva gått en K.
Sfcrs önskan till mötes.
Den lilla redaktionsförändring, hvarom jag tagit mig friheten väcka förslag, utesluter ingalunda rättigheten för vederb:de att disponera öfver dessa medel; men har deremot det företräde, att densamma utsträcker samma rättighet derhän, att, för den händelse icke det första försöket i denna riktning blifvit så gynnsamt som man hoppats, man skulle ega använda dessa medel på något annat sätt för samma ändamål.
Med bibehållande af den uti den Kongl.
Proposm förekommande ordställning skulle man icke t. ex. vid exercis-kompagnierna, der man likväl utbildar soldaterna till befälsämnen, kunna använda dessa medel.
På detta skäl får jag, med särskildt fästadt afseende deruppå, att Hr Björnstjerna medgifvit att den af mig föreslagna redaktions-förändring icke är hinderlig för ändamålet, hemställa, huruvida det icke är lämpligare att antaga denna förändring, hvilken lemnar en större latitud för ändamålets vinnande än den ifrågav:de 12:te §:n, genom hvars antagande det afsedda ändamålet skulle blifva i flera afseenden begränsadt.
Den åsigt, hvilken Frih.
Baab uti den af honom föreslagna lilla redaktions-förändring framställt, torde lämpligen kunna besvaras med citerandet af några ord, hvilka Utsk:t pag. 23 uttalat med afseende å ifrågav:de befälsämnens tagande ur beväringslederna.
De lyda som följer: ”Det erbjuder sig derföre ingen annan utväg, än att inom sjelfva beväringen söka erhålla ett tillräckligt antal reserv-befäl.
Denna utväg bör så mycket hellre omfattas, som uppmuntran att få tjenstgöra öfver soldatgraden måste i hög grad bidraga att åt bevärings-institutionen gifva en lyftn ng, hvars första frukter skola visa sig i en allmännare åtrå och täflan, att genom hyfsning i seder, ordning och bildning göra sig förtjent af befordran, på samma gång beväringsskyldigbeten måste komma att kännas lättare, då uppmuntran går i bredd med pligten.”
Dessa ord äro onekligen mycket väl sagda samt öfvertygande i sak.
— Yårt syftemål bör väl nu egentligen vara, att arbeta uti denna, af B. o. Ad. redan med sitt bifall omfattade, riktning; och utgör detta, i korthet sammanfattade förhållande, åtminstone efter mitt förmenande, tillräckligt skäl, för att tillstyrka bifall till 12:te §:n af K.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkatB dels bifall till den före - Deli 23 Maj e. m. 413 varande 87:de §:n, dels afslag derå och antagande i stället af I2:te §:n uti K.
Mits förslag, och dels slutligen af Frih, Baab, att sistnämnde § måtte antagas med den förändring att ordet ”bland» utbytes emot ordet vför.”
Sedan propos. å bifall till den af Utskit föreslagna 37:de §:n härefter blifvit framställd, men med nej besvarad, gjordes propos. på afslag derå och antagande af 12:te
Sjm uti K.
Mits förslag utan förändring, dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. §§ 38 och 39.
Biföllos. § 40.
Utskit har uti dess förslag till redak tion af den nu föreslagna 40:de §:n uteslutit en del af den uti K. Mits Nåd.
Propos. förekommande 36:te §:n, som skulle motsvara förstnämnde 40:de §.
—IJtskit har nemi. alldeles borttagit följande slutmening: ”1 öfrigt ankommer på rikets invånare sjelf »ve, att genom frivilliga sammanskott samla invalid-kassor, helst ■•inom små distrikt till j^tterligare understöd för blesserade af »beväringsmanskapet, samt de i krig aflidnes enkor och barn».
Om jag ock vill vidgå, att Utskit så till vida haft skäl att utesluta denna mening, som man, öfver hufrud taget, kan antaga, att allmänheten icke är så synnerligen benägen att göra sammanskott på förhand, hvilka i en framtid skola användas, så måste jag ock på samma gång uttala den bestämda öfvertygelse, att det är en i alla hänseenden riktig åtgärd, att rikets innebyggare i tid uppmanas att vidtaga några mått och steg, på det att deras söner, ifall de med skadade lemmar återvända från kriget, måtte komma i åtnjutande af något underhåll.
Det är ock med hänsigt härtill som K.
Mit ansett att denna påminnelse eller uppmaning, hvilken äfven förefinnes uti äldre författningar, icke borde ur den nya beväringslagen uteslutas.
Då man likväl i allmänhet synes vilja framskjuta denna sak till de tider, då densamma kan närmare varda afbehofvet påkallad, vill jag icke ytterligare påyrka bifall till K. Mits Nåd.
Propos. i denna del, isynnerhet som jag har mig bekant att 2:ne af MedStånden redan godkänt Utskits förslag; men har dock ansett mig böra angifva de omständigheter, hvilka legat till grund för K.
Mits förevarande förslag, enär desamma synas mig i alla afseenden förtjenta af uppmärksamhet. §:n bifölls. § 41, äfvensom slutmeningen.
Den 23 Maj e. ra.
Sedan, uppå H.
Exc. Hr Gr:s o.
Landtnäs framställning, de uti bilagorna Litt.
A. och B. upptagne formulärer blifvit godkända, föredrogs och bifölls ingressen till det nu genomgångna författningsförslaget; hvarefter H.
Exc. yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att, till följd af de beslut, som i afseende å förslaget nu blifvit fattade, BondeSfcts i frågan aflåtna inbjudning icke kunde föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Sedermera föredrogs och bifölls Utsk:ts under punkten N:o 2 gjorda hemställan, »att R.
St:r måtte bifalla, att mötes-: underhållet och beklädnadskostnaden för beväringseliterna, med undantag af beväringsunderofficerare, få bestridas, det förra af anslaget på Fjerde Hufvudtiteln till beväringsmanskapets vapenöfningar, och den sednare utaf de för anskaffning och underhåll af beväringsmanskapets beklädnad i allmänhet afsedda medel”.
Utsk:ts hemställan uti punkten N:o 3, ”att R.
St:r måtte hos K. M:t i underd. anhålla, att K.
M:t täcktes, till lättnad för de beväringsskyldige i sådana orter, der de hafva särdeles lång väg till öfningsplatserna, vara betänkt uppå medel, hvarigenom det blefve möjligt, att i dessa orter första klassen af hvarje års beväringsskyldige kunde få i mindre afdelningar vapem ifvås”.
M:t framställa ifråga v: de und. anhållan, synes mig icke skäl att sig motsätta; men de svårigheter, som uppställa sig mot förslagets utförande, torde dock icke härmed vara undanröjda.
Då nemi. hittills frågor förevarit ang. förflyttning af mötesplatser för beväringsmanskap och stam samt dessa mötesplatsers förläggande på annat ställe, som kunde vara lämpligare för samlingar af detta manskap, hafva särdeles betänkliga och stora svårigheter uppstått.
Att utfinna en plats, der exercis kan verkställas, är icke nog.
På denna plats måste ock finna förrådshus, uti hvilka manskapets munderingar kunna förvaras.
Uti dessa förrådshus skola beväringsynglingarnes egna persedlar hopsamlas och vårdas under mötestiden och till dess slut, då ynglingarne återkomma och ikläda sig dessa sina egna drägter.
Derifrån utlemnas ock
Kronans munderingar
Man måste ock derstädes hafva åtskillige personer, hvilka egna särskild tillsyn och vård åt dessa munderingar samt hafva uppbörden om hand och ansvara derför, att dessa persedlar icke förfaras och försämras under den tid af året, då klädespersedlar i allmänhet mest äro utsatta för förstörelse. —•
Dessutom bör man ock ihågkomma, att der så stort antal trupper sammandrages, måste man äfven hafva någon anstalt, der man kan vårda de sjuka.
Det är Den 23 Maj e. m. 415 visserligen möjligt, att under den tid, då dessa trupper äro sammandragne, icke så synnerligen svåra sjukdomar yppas; men det kan dock hända; och för sådant fall böra lägenheter finnas, der sådana sjuka kunna vårdas.
Om man ock kan få hyra lägenheter uti en nära intill belägen by, så är dock nödigt att anskaffa läkare, hvilka städse kunna påräknas att för ifrågav:de ändamål vara att tillgå.
Dessa läkare måste naturligtvis hafva sin aflöning, äfven om den styrka, hvilken de skola vårda, är ringa och obetydlig, ty de äro dock af denna befattning upptagne.
— Då man ser, att så många svårigheter uppställt sig mot vidtagande af mindre förändringar i denna riktning, kan man lätt föreställa sig, huru stora de skulle blifva för en förändring, hvilken skulle utsträckas så långt, att möten, kompagnivis, för beväringsmanskapet skulle hållas.
Sf:rs åsigt vara, att und. skrifvele i ämnet bör till K.
M:t aflåtas, så vill jag icke motsätta mig detsamma; men har likväl ansett skäligt att framhålla de svårigheter, hvilka vid en sådan framställning ifrågakomma.
Denna framställning afser, efter TJtsk:ts mening, egentligen de Norrländska provinserna.
— Det uppgafs att inom vissa kretsar skulle de heva ringsskyldige derstädes hafva till och med 20 å 30 mil till sina mötesplatsar.
Detta förhållande utgjorde ock ett bland de skäl, som anfördes mot den 2-åriga exercisen, enär nemi. sålunda de beväringsskyldige skulle nödgas att 2:ne gånger marschera denna långa väg fram och åter.
Det var med afs. härpå, som Utsk:t beslöt, att till R.
St:r hemställa ang. aåatande till K.
M:t af en und. skrifvelse i ämnet.
M:t beror ju sedan, att deruppå fasta det afseende, Han finner skäligt.
Det kan uti detta hänseende naturligtvis icke blifva fråga om andra än förutnämnde, icke till antalet så särdeles många provinser; — eller att icke låta' verkställa ifrågav:de exercis bataljonsvis, utan i mindre kompagnier.
På så sätt skulle det dock möjligen kunna låta sig gora, samt till stor del undanrödja det missnöje, hvilket det uti detta fall nu rådande förhållande i nordligare delen af vårt land säges hafva framkallat.
Jag har ansett mig böra redogöra för de åsigter, som i denna fråga ledt Utsk:ts beslut, och behagade R. o. Ad. dervid sedermera fästa det afseende, som detta Höglofl.
Stånd kan finna skäligt.
Äfven jag anser mig böra förorda Utsk:ts förev:de förslag.
De svårigheter, hvilka Hr Björnstjerna mot förslagets verkställighet anfört, låta visserligen tänka sig; men jag vill dock omnämna den erfarenhet, jag uti detta hänseende medfört från det län, der jag förut, för ett tiotal af år sedan, hade min bostad.
Der fördelades mötesplatsen uti 2:ne.
Jag har ännu uti friskt minne det lifliga bifall, med hvilket Den 23 Maj e. m. såväl trupp som allmänheten i orten emottog denna förändring.
Med kännedom härom tror jag mig kunna våga försäkra, att länets innevånare ansågo de uppoffringar, hvilka för denna förändring måste göras, fullt ersatte genom den fördel, som vanns genom erhållandet af denna nya exercis-plats.
Samma tillfredsställelse skulle ock, — jag är derom öfvertygad, — gifva sig tillkänna öfver vidtagande i andra län, der behofvet sådant påkallar, af de åtgärder, hvilka för undanrödjande af de i denna riktning öfverklagade olägenheter äro nödige.
Jag röstar således för bifall.
Jag har endast ansett mig böra upplysa, att, då frågan om fördelning af den af Erih.
Baab omnämnda mötesplats afhandlades, var förhållandet följande:
Till ifrågav:de mötesplats skulle dragas beväring, som hade t. o. m. 18 mil att marschera samt derjemte beväringsmanskap från Öland.
Då uppstod fråga, att erhålla en mötesplats uti Södra Möre härad; samt att för sagde ändamål dersammastädes afröja tillräcklig mark för exercisen, uppbygga förrådshus m. m.
Detta företags fullbordande var verkligen af den angelägna beskaffenhet, att man hade allt skäl att derför göra uppoffringar, — uppoffringar, hvilka i sjelfva verket rikligen ersattes genom besparing af marche-kostnader.
I följd häraf blef ock Kulltorps slätt bestämd till mötesplats.
Det nu framlagda förslaget är deremot af helt annan natur, enär afsigten dermed är, att tillskapa särskilda mötesplatser för mindre afdelningar af beväringsmanskapet.
På sätt jag redan förut nämnt, är ingalunda min mening, att motsätta mig, det K.
M:ts beslut i ämnet må inhemtas; men jag har dock ansett såsom en skyldighet, att icke förtiga de betänkligheter, hvilka jag hyser i afs. å verkställigheten af en åtgärd att fördela våra mötesplatser på så många ställen.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke framställts något annat bestämdt yrkande än å bifall till TJtsk:ts förevarande hemställan, gjordes propos. derå och besvarades med ja.
TJtsk:ts uti 4:de punkten gjorda hemställan, »att B.
M:t göra underd. framställning derom, att K.
M:t täcktes tillse, på hvad sätt en mera allmänt utbredd färdighet i vapenkonst och andra milit äriska öfningar må, till gagn i en framtid för fäderneslandets försvar, kunna genom undervisning i skolorna bibringas det uppväxande slägtet», äfvensom TTtsk:ts sista hemställan att de i ämnet afgifna motionerne icke måtte till vidare åtgärd föranleda, blefvo utaf B. o. Ad. bifallna.
Jag får till prot. nedlägga min reservation mot beslutet rör:de 14:de §:n, ang. den 2-åriga exercisen; och Den 23 Maj e. ra.
•117 förmenar att såväl friköpningen som lottnings- oell elit-system dertill gifva skälig anledning.
Föredrogs, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet, Lag-TJtsk:ts d. 28 sistl.
April bordlagda Bctänk:de N:o25, i ani. af väckta motioner om förändring i Kongl.
Förordn. ang. handelsböcker och handelsräkningar d. 4 Jfaj 1855.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande samt bifölls Sammansatta Lag- samt Allm Besvärs- och Ekon.-TJtsk:ts d. 28 sistl.
April bordlagda Betänk:de N:o 8, i ani. af väckta motioner om ändring eller förklaring af nu gällande stadganden, ang. skyldighet att deltaga i kyrko-, prestgårds- och andra allmänna byggnader.
Föredrogs samma TJtsk:s d. 28 sistl.
April bordlagda Bet:de N:o 9, i ani. af väckta förslag om Krigs-Hof-Bättens indragning.
Den af mig nu väckta motion har redan förut vid föreg, riksmöten blifvit framställd.
Det har i allmänhet på sednare tider visat sig vara onödigt, att bibehålla alla dessa special-domstolar.
Man har beslutit indragning af Slotts-Rätten, Kämners-Bätten m. fl.och tid tycks nu verkligen vara inne, att inse nödvändigheten af, att jemväl krigsmännen komma att dömas af sakkunnige och opartiska domare.
Om ock nuvar:de ledamöter i Krigs-Hof-Rätten hafva den aldra bästa vilja, så ega de likväl icke, — jag är derom fullt öfvertygad, — till flertalet någon insigt i lagfarenheten.
Obestridligen är Juridiken en af de allra vigtigaste kunskapsämnen samt eger det största inflytande på mensklighetens utveckling.
För att kunna såsom ledamot i en domstol deltaga, måste man i vår tid göra sig med denna vetenskap fullt förtrolig.
Yid sådant förhållande synes det vara ett olyckligt öde, som skulle hvila öfver krigsmakten, om endast denna korporation fortfar:de icke skulle kunna anse sig skyddad för tilläfventyrs påkommande väld och partisinne.