Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med pappersmyntets värde förstå vi stundom pappersmyntets förhållande till sin Regulator, metallen, ett förhållande, hvars resultat vi se i Cours och Agio, —■ och stundom pappersmyntets förhållande till varumängden; ett förhållande, hvars resultat vi se i varupriserne.
Man vill påstå, att det sednare, eller varupriserne, skall alltid och ovillkorligen stå i beroende af det förra, eller Cours och Agio; men denna grundsats är, i förhållande till alla inländska varupriser, ytterst falsk; och beviset ligger deri, att då Försynen ger oss ett år af rik skörd, så falla sädespriserne, fast än 228 Den 6 Julli i f. ra - Conrscn och Agio slå högt; ja, äfven under deras stigande.
Sunda förnuftet säger oss, att mycket varor måste verka till låga priser, och att deremot iitet varor måste verka tilt höga priser.
När raan nu besinnar, att det således är varumängden, sora bestämmer varupriserne; så finner man, att varupriserne ankomma hufvudsakligast på produclionen; och när man dertill besinnar, att den inrikes produetionen åstadkommes icke med Utländskt, utan med inhämskt mynt; så finner man, att inliämska varupriserne alldeles icke stå i ovillkorligt beroende af Cours och Agio.
Genom förvillelse, att icke göra skillnad emellan Utländska och Inliämska varupriser; genom denna förvillelse, att tro, det inhämska varupriserne stå i lika beroende af Coursell, som de utländska, har man framkommit till de slutföljder, att hög
Cours ovilkorligen förderfvar landet, och alt låg Cours är vilkoret för all inre välmåga.
Genom förvillelsen alt glömma, det Coursell sjelf står i ovilkorlig! beroende af vår inre produetion; genom denna oljmksaliga förvillelse, att lemna för mycket afseende åt Conrsens skadlighet, och för litet afseende åt produetionens angelägenhet, äro vi redan nedbringade till ett tillstånd af penningebrist, hvars förtryckande verkan på Näringarne, och följaktligen på produetionen, hela landet bevittnar; men i stället för att återkomma ifrån vår förvillelse; i stället för att Den 6 Junii f. m. 229 hjelpa oss utur det olyckliga tillstånd, hvartill en falskt beräknad och för långt sträckt omsorg för pappersmyntets värde redan hänfört oss; stå vi, efter mera än sex månaders sammanvaro, ännu hardt nära, att så öfverlemna oss åt fortsättningen af enahanda omsorg för Coursell och pappersmyntets värde, att omsorgen för Nationens tillstånd illa uppfylles.
Jag fruktar icke den djupe tänkarens dom; och icke den, må hända, af en dyr erfarenhet endast upplyste efterverldens, då jag lill Högloflige Ridderskapets och Adelns mogna eftersinnande ödmjukast hemställer, om det icke ännu är tid, att något lemna det penningesysteme, som vi följt alltsedan 1812, och i stället något mera närma oss till det productionssysteme, som upplyfter näringarne, och tillika utgör det enda naturliga och allmänt nyttiga sätt, att förbättra pappersmyntet.
Den tvångseffect, som penningebristen ger åt Pappersmyntet, är nyttig för penningeägaren; men är högst skadlig för det allmänna; ty utom allt det lidande, hvari Gäldenären försättes, då han kastas i beroende af Borgenärens godtyckliga behandling, blifva alla utskylder svårare att bestrida, och all förlagsränta dyrare; hvilket allt drabbar massan af Folket, återhåller National-idogheten, och förminskar productionen, samt måste följaktligen också, på en längd, återhålla sjelfva populationen.
5jgo Den 6 Juni i f. m.
Jag har förut haft den äran, att erindra om allt detta, och jag vågar i dag å nyo påminna derom, till det ändamål, att Högloflige Ridderskapet och Adeln täcktes, vid bestämmande af RörelseCapitalets blifvande storlek, besinna, att productionens lifliga fortgång är angelägnare än ögonblickets fråga om Pappersmyntets värde samt att om Riksens Ständer åtskiljas, utan att göra någon ting till lindring i penningebristen, så följer ovillkorligen ett allmänt missnöje, hvars sluteliga utgång icke står i vår magt att beräkna, men troligen blir, i första handen, olycklig för den grundval, som vår fria StatsFörfattning ännu äger i allmänna tänkesättet, FinanceBetänkandets tredje punct innehåller, att RörelseCapitalet skall orubbadt förblifva vid hvad, som vid denna Riksdag varder belefvadt.
Men detta är icke nog; emedan det möjligen kan komma att brista i öfverensstämmelse med hvad Riksens Ständer vid 1815 års Riksdag högtidligen lofvat Nationen; samt påtageligen brister i öfverensstämmelse med Nationens behof.
Jag begär deremot att i Contrapropositionen må antagas, det RörelseCapitalet intill nästa Riksdag icke får blifva mindre än det var Ultimo
December 1814 * med inberäkning af Discontpapperen, på sätt Ridderskapets och Adelns, för några dagar sedan, tagna beslut om Discontpapperen föreskrifver; Och i denna begäran synes mig att jag så mycket mindre borde röna motstånd af våra Financierer, som de enständigt för - Den 6 Juni i f. m. 231 säkrat oss, och ännu försäkra oss, att de ej vilja rubba 1815 års RiksdagsBeslut; att någon indragning icke skedt, och icke är ämnad att anställas.
Man behöfver blott läsa 1815 års RiksdagsBeslut, för att se, det DiscontRörelsens Maximum, sådant det var, hörde till löftet; och om nu ingen indragning är gjord, och ingen indragning tillämnad, så synes icke eller minsta betänklighet vara, att nu 1 antaga samma tidpunct, som då antogs, till rättelse för RörelseCapitalets blifvande storlek.
Betänkandet framställer den grundsats, att productionen allena kan skapa RörelseCapital; men må man tillåta mig erindra, att ingen production blir af, om icke ett Rörelsekapital förut gifves, som (einnar förlag till productionens åstadkommande, samt att, i alla tider, har productionens fortgång rättat sig efter förlagets tillgång.
Evigt består den sanning, att förlag måste föregå varor, samt att följakteligen penningen är det föregående, och varor det efterföljande.
Genom omvändning af denna ordning; genom en förväxling af orsak till verkan, och verkan till orsak; samt genom glömska af den angelägna sanning, att productionen i sin ordning ger redbarhet åt penningen; och änteligen genom den, nu mera, redan temmeligen utslitna utvägen, att förklara hvarje föreställning emot penningebrist, för ett försök att öfversvämma Fäderneslandet med pappersmynt; liksom emellan ytterligheten af en penningebrist, och ytterligheten af ett pappersprofusions-System 232 Ven 6 Junii f. m. icke nu, så väl som förr, en medelväg kunde påfinnas; genom desse medel, understödde af penningeinteressets serskildta magt, hafva vi kommit dit, der vi nu äro; och vilja vi en förbättring i allmänt tillstånd, så torde vi likväl göra bäst uti, att antaga andra principer; och medgifva ett RörelseCapital, lemnande förlag åt allmänna idogheten för en ränta, förenlig med Näringsidkarens bergning; lemnande derigenom, det vill säga genom förökning i production, en förökad grund för Myntets sannskyldiga förbättring; lemnande beskydd åt Gäldenären, samt förmåga åt Folket, att bära sina kronoskatter; och lemnande, på sådant sätt, ett rum för det allmänna tillstånd, uti hvilket Svenska Folket aldrig underlåtit att älska sin Kung, och värdera sitt Regeringssätt.
Härefter tilläde Friherre
Boije muntell gen:
Då jag talat om det tillstånd, hvari vi befinna oss; och om det tillstånd, hvartill en fortsättning af nu rådande Finaneeprinciper skall föra oss, har jag följt min bästa öfvertygelse och min känsla.
I båda kan jag fela ; må mig derföre tillåtas, att förklara, alt om verkeligen det Systeme, som nu synes råda, och troligen äfven vid denna Riksdag blir antagit, förer till en lyckligare utgång:
Om det, tvärtemot allt hvad jag förmår begripa, verkeligen bereder mitt Fäderneslands val och förkofran; så skall visserligen ingen Svensk Den 6 Junii f. m.
233 man med mera innerlig glädje se det, än jag.
Emellertid torde likväl de Herrar Ledamöter af detta Stånd, som i dessa ämnen länka olika, benägit medgifva, att i skiljagtigheten emellan dem och oss andra, förmår endast tiden gifva Utslag; samt att jag följakteligen icke heller saknar en hillig rätt, att också vädja till den.
Vi hafva nu änteligen hunnit till den tidpunkt, då egenteliga föremålet för vår sammanvaro skall afgöras, då våra allmänna financer skola regleras.
Det är högst angelägit, att innan man fattar något beslut, noga öfverväga och bestämma grundsattserna för Stats-Ekonomien.
Om de åsidosättas, skola betydliga olyckor derigenom beredas.
Ett stort rörelsecapital är icke skadligt, utan då handeln och näringarne äro bundna.
Om 1809 då Riksens Ständer utsläppte stora Sedelmassor, och decreterade frihet i näringar, handels-och näringsfrihet äfven verkeligen blifvit införde, så hade icke någon förlägenhet nu funnits.
Men några få Corporationers enskilda Interesse har varit tillräckeligt, för att förhindra verkställigheten deraf.
Vid de sedermera förflutne
Riksdagar har detta ämne ytterligare blifvit utveckladt, och vid denna Riksdag hafva vi hunnit lill erkännande af hvars och ens rättighet till sina händers fria bruk, samt alt fritt få afyttra hvad man kan tillverka.
Följden häraf saknas likväl ännu, och det måste tillskrifvas Riksens Ständer, emedan de icke 234 Den 6 Junii f. ra. nog tydligt och bestämdt uttryckt deras beslut.
Jag hoppas dock, att vi skola öfverlefva upphörandet af de band, som ännu fjettra näringarne.
— Den fråga, som nu är under öfverläggning, angår RörelseCapitalets bestämmande intill nästa Riksdag.
Utskotten hafva beräknat Sedelstockens belopp efter Böcker.
Detta är orätt, emedan en stor del af Sedelstocken fins icke mer i Landet.
Utskotten hafva ock från RörelseCapitalet uteslutet en tredjedel af Discontpapperen.
Detta är jemväl orätt, ty berörde Discontpapper hafva funnits, och verkeligen utgjort en del af RörelseCapitalet.
Intill dess Näringarne hunnit utvidga sig, anser jag all indragning skadlig, och endast komma att orsaka mångas undergång.
Jag hemställer således, att RörelseCapitalet i Banco- och RiksgäldsSedlar, inberäknadt Disconternes 3 proCentssedlar och Assignationer, till den numerair det utgjorde ultimo
December 1814» utan förändring intill nästa Riksdag förblifva, oberoende af de eventuella bidrag Riksens Ständer nu kunna besluta, tili Magazinslnrättningen och Lånen på Exportabla Etfecter.
Herr Påhlman_, Otto Fredric:
Det är redan så mycket både taladt och skrifvit uti förevarande ämne, att det nästan vore att missbruka Riddetskåpets och Adelns tålamod, att ingå i hela ämnets omfattning; men när frågan nu angår att bestämma för framtiden, om Sveriges mynt skall äga något värde, eller om det må förfalla till Assignater, samt myutför #
- Den 6 Junii f. ni.
235 sämringen således ytterligare fortfara, och Credilen man och man emellan alldeles upphöra, då bjuder skyldigheten, att ej stillatigande afhöra öfverläggningen, och jag nödgas, i följd deraf, utbedja mig Ridderskapets och Adelns tålamod.
Man har talat mycket om Nationens rättighet, och Interesse att blifva förhjelpt utur den förlägenhet, hvari den befinner sig; man har likväl måst erkänna, att denna förlägenhet förnämligast härledt sig från ett för stort och hastigt utsläppt RörelseCapital, från alltför mycket utvidgade lånetillgångar, hvilka, i stället att komma de productiva näringarne till godo, befordrat yppighet och luxe.
Derigenom har bandt, att man velat passera för rik, ehuru man varit ganska fattig, att man speculerat på myntförsämriug, alt, när förlägenheten nått sin höjd, man endast sökt att få mera lån, och liksom ett af sig kommit Handelshus, för att förvilla Creditorerne, lefvat ännu öfverdådigare än förut, intill dess man slutligen nödgats göra en ännu större Bankerud, enär den verkeligen icke längre kunnat cacheras.
Detta förhållande skall ytterligare komma att fortfara, i händelse raan heslutar en ökning af Sedelstocken, hvilken icke är grundad på Ökad production, eller på ökad fond i Banken.
— Man har mycket tvistat om hvad som med RörelseCapital borde förstås.
Utskotten hafva ansett sig böra till RörelseCapitalet hänföra endast det verkeliga myntet, eller Banco- och Riksgäldssedelstocken, samt, enär
Disconternes tre proCentssedlar
Hill en del 256 Den 6 Junii f. m. svar.it af; men Utskotten hafva så mycket mindre kunnat medgifva, att fulla beloppet af dessa tre proCentssedlar må uti llörelseCapitalet ingå, som en stor del deraf legat i förvar hos penningemannen, under afbidan på fördelaktiga speculationer, samt Götha Canal DiscontSedlar på iooo R:drs valeur, ehuru de vid större transactioner blifvit använde, dock ingalunda såsom löpande mynt gått man och man emellan.
— En annan omständighet förekommer äfven.
Då Riksens Ständer år 1809 så mycket anlitade Banken, stadgade de äfven en AmortissementsFond, för att derigenom sätta Banken i tillfälle, att kunna honorera sina sedlar; men 1815 års Ständer, hvilka fruktade att fortfarande af AmortissementsFonden skulle blifva allt för tryckande, beslöto, alt RörelseCapitalets belopp ultimo
December 1814» skulle förblifva oförändradt, utan att Disconternas Creditiver i Banken deruti inberäknades.
Genom de sist inträffade händelser, och FiiialDisconternes iråkade förlägenhet hafva dessa Creditiver blifvit i den män begagnade, att Banco- och Riksgäldssedelstocken vid 1817 års slut varit 3 Millioner större än 18 r4.
Denna tillökning måtte kunna anses innefatta ersättning för den af Utskotten från RörelseCapitalet uteslutne tredjedel af 3 procentssedlarne.
Att jemte denna beräkning dessutom vilja påstå, att RörelseCapitalet borde ökas till fulla beloppet af alla Lie FiiialDisconternes tre-proCentssedlar, är ett så v ig t i g t steg lill myntets för - Den 6 Junti f. m. 237 sämring, att jag deremot för min del protesterar.
Hufvudskälet hos dem, sorn yrka denna ökning, är att bereda skuldsatte personer ytterligare lånelillgångar, men jag anser hjelpen böra sökas icke i fortsättning af det onda, utan i myntets stadga, hvarigenom ärliga gäldenärer kunna bos enskilte personer erhålla tillräckliga lån.
Man bör laga så, att penningemannen häldre utlånar sine Gapitaler, än lägger dem i fastighet.
Desamma personer, som klaga, att de icke kunna fä låna, göra allt hvad som slår i deras magt, för att förmå penningemannen att icke utlåna sina Capitaler, ty om myntet årligen försämras, och penningemannen ej vill osidosättu all omtanka för egen välfärd, är det väl mycket bättre för honom, att lägga sine penningar i en egendom, äfven om han ej skulle kunna påräkna mer än 3 proCent årligen emedan han i alla fall skall under io år kunna fördubbla sin förmögenhet.
Jag tror således, att man icke bör gå utöfver den myntförsämring, som uppkommer genom antagande af Utskottens Betänkande.
Om jag kunde glömma hvad som omgifvcr mig och mitt Fädernesland, så skulle äfven jag för mitt enskilta interesse tilläfventyrs yrka RörelseCapitalets förökning, emedan jag ock har mycken skuld på fast egendom.
Man har sagt, att en ökad sedelstock utan fond skall öka produclionen.
Ja, den ökar visserligen i början, men icke längre än intill dess rätta värdet eller försämringen varder uppenbar.
Med en mindre sedelstock, som är god, skall man uträtta långt 238 Zten 6 Junii f. m. mera.
Denna satts är så fattlig att den ej tan bestridas, åtminstone icke vederläggas.
Men jag torde redan alltför länge hafva uppehållit Ridderskapet och Adeln; jag hoppas att andre med större förmåga och skicklighet torde utveckla detta ämne.
Jag slutar således under anhållan hos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken om proposition till bifall af ifrågavarande punkt i Betänkandet, icke derföre att jag tror Utskottens förslag vara det hästa, eller alldeles klanderfritt utan derföre att jag anser det innefatta den enda möjliga medelväg i närvarande ögonblick.
Jag har i öfrigt större förtroende i denna del till de personer, hvilka i flere månader varit sysslosatte med handläggning af ifrågavarande ärende, än till sådane projecter och calculer, hvilkas vigtighet ingalunda kan hesvärjas, och uti hvilka en skillnad förekommer af ett icke mindre belopp, än 4 millioner.
Man har gjo^t framställningar, som jag anhåller, att flf besvara.
Man begär att veta, hvad vi mena med RörelseCapital; och man synes vilja indirect beskylla oss för afsigten att förderfva vårt mynt, och göra det till Assignater.
Det är en beklaglig sanning, att i Sverige gifves en skillnad emellan penningestock och RörelseCapital.
Penningestocken upplyses af Bankens och RiksgäldsContorets Böcker, samt omfattar alla de Banco- och Riksgäldssedlar, som, sedan Den 6 Juni i f. m. 239 Banken och RiksgäldsContoiret inrättades , blifvit der utgifne, utan att hafva sedermera åter ingått; och till penningestocken hafva också redan i flere år Discontpapperen varit räknade-; men då af denna penningestock en ganska stor del, redan länge, befunnit sig i Finland och på andre Utländske orter, samt åter en annan del troligen, genom nötning och tillfällige händelser, försvunnit, så kan icke mera af penningestocken antagas utgöra vårt RörelseCapital, än som qvarfinnes hos oss, inom Sverige.
Urskiljandet af hvarderas belopp är en omöjlighet; och i försvaret för vårt behof af ett tillräckligt RörelseCapital inom oss, hafva vi alltså måst följa den kända beräkningen af vår penningestock; samt i öfrigt lemna derhän, hvad som finnes, eller kommer att qvarstanna inom vår egen rörelse.
Den af hela Riket bevittnade penningebristen , och sjelfva den erkända årliga utvandringen af vårt pappersmynt till Finland, gör oundvikligen nödvändigt, att begära en ersättning för hvad sorn gått ut, och vidare går ut, samt nu egenteligen för den ansenliga förminskning, som åstadkommes genom
Discontpapperens hastiga indragning utur rörelsen.
Att, för det vi begära denna billiga, denna nödvändiga ersättning, beskylla oss för att vilja göra vårt mynt till Assignater, är icke att rätt bedömma frågan; utan är en kastning ifrån ämnet, för att inblanda passionen, till förfång för pröfningen.
Jag vill icke tro, att den sista värda Talarens afsigt just varit sådan; men intrycket kan likväl blifva sådant; 240 Den 6 Junii f. in. och det är således iclce utur sin ordning, att påminna om angelägenheten af en fördomsfri pröfning.
Hela den sista Talarens argumentation skulle alldeles inträffa, och följaktligen också beskyllningen, om vi begärde en arbitrair, eller en obestämd och gränslös förökning i penningestocken; men så länge vi det icke gjort,, så länge vi icke begärt mera, än ärlig ordhållighet af det högtidliga löfte angående RörelseCapitalets storlek, som blifvit Nationen gifvit i 1815 års IliksdagsBeslut; vid hvilket man ännu försäkrar oss alt man vill förblifva; — så länge inträffar icke här hvarken argumentationen eller beskyllningen.
Eller kan man säga, att vi vilja förderfva myntet derföre, att vi icke vilja, genom dess beständiga förminskande, slutligen strypas?
Gifves ingen skillnad deremellan?
må man en gång besinna, hvilken besynnerlig motsägelse ligger i det förfarande man, å andra sidan, tillåter sig.
År i8i5 förklarade man i Riksdagsbeslutet, alt RörelseCapitalet skulle, utan minsta förändring, förblifva hvad det var ultimo
December 1814» och alltsedan dess, samt äfven under hela denna Riksdag, har man beständigt försäkrat oss, att
RörelseCapitalet icke undergått någon förminskning; samt ideligen upprepat, att man icke eller ämnar förminska detsamma; men när vi nu likväl icke begära mera, än en säkerhet för ordhålligheten af dessa försäkringar; när vi nu alldeles icke begära mera, än blott att, nu som år 18i5, RörelseCapitalet må bestämmas att blifva - Den 6 Junii f. m. 241 va hvad det var ultimo December 1814; så bestrider man vår begäran med den häftighet, att man kallar elen ett försök att göra vårt mynt till Åssignater.
Detta sätt att förfara kan gå an, då man har magien för sig; men en annan tid skall likväl våga döma rätt derom; och skall då troligen säga, att om de der alla försäkringarne, att ej umgås med ett strypSysteme, voro ärlige, så hvarföre neka säkerheten för dem: hvarföre inblanda passionen, der den icke behöfves?
Eller är det verkeligen sanni, att vi göra vårt mynt till Assignater, derföre, att vi icke älska ett tillstånd, deri allmänna penningeräntan redan är 20 till 25 procent, hvilket åter i naturlig ordning dödar all idoghet och följaktligen qväfver Nä ringar ne, samt brådstörtar hela den stora del af Allmänheten, som är skuldsatt, i ett hjelplös! förderf?
Huru quadrerar väl denna beskyllning med Allmänna tillståndet?
Eller får man icke erkänna, icke begära en medelväg?
Skall man nödvändigt anses tillhöra den ena ytterligheten, för det man understår sig att icke blindt godkänna den andra?
Jag har icke någon kännedom om våra penningeverks böcker; och, ehuru högst otrolig den uppgift synes vara, som den siste Talaren gaf oss, nemligen att penningestocken nu skall vara 3 Millioner större än den var ultimo
December 1814» kan jag icke dertill hvarken jaka eller neka; men om så är; och om man verkeligen vill att vi skola tro det; så hvarföre bestrider man vår begäran, som ju då Ridd. 0. Ad.
I Afd. 16 242 Den 6 Junii f. m. går ut på mindre.
När man redan gifvit osS mera, än vi begära; och när man ingen ting vill taga från rörelsen, så hvarföre nekar man vår begäran?
hvarföre bedömmer man den såsom något ondt?
Slutligen utbeder jag mig få påminna derom, att i närvarande penningeställning är vår begäran icke stridig emot Capitalistens interesse, utan tvärtom formenlig för detsamma.
Jag menar den Capitalist, hvars samvete icke tillåter honom att blifva blodsugare, eller att, för ett orimligt underpris, slå under sig Gäldenärens fastighet.
Fortfar det tillstånd länge, sorn nu är det allmänna, sä skall ovillkorligen hända, att blott ganska få Gäldenärer kunna betala sina räntor, och inga sina SkublCapitaler.
När Capitalisten, som skall lefva af sina räntor, icke får några; så torde lian sjelf finna, att penningebristen gått för långt.
Är hail första Inteckningshafvare, så kan lian pä UtrnatningsAuctioner slä under sig
Egendomen för hvad lian vill gifva; men gifvas andra inteckningar framför bans, så äfvenlyrar han att få intet för sin; ty dristar hail att, till bevarande af sin fordran, åtaga sig infriande af de andra, så bar han kastat sig i samma olycksaliga belägenhet: hvari Gäldenären var; och kan då på nästa Utmätningsauclion förlora mera för mindre.
Då jag går att yttra mig i förevarande amne, skall jag först anhålla att få förklara i anledning af hvad Herr Påhlman anförde, om att tala för enskildt interesse, att jag hade trott och ön - Den 6 Juni i f. m. 243 fikat, att sådant om ingen på detta Riddarhus skulle kunna sattas i fråga, samt att för öfrigt opinionen om mig i detta afseende bör och kan vara mig likgiltig.
Dernäst och likasom samma talare yttrade, alt det var vigten af den stora sak , om Fosterlandets mynt framdeles skulle blifva Assignater eller ej, Som föranledde honom att tala, skall jag likaledes be att få förklara , att det är den frugtan jag hyser, att några Millioner menniskor, Sorn man kallar Svenska Medborgare, skola finna sig bedragne i det hopp de gjort sig, att genom Riksens Ständers beslut komma 1 en förbättrad ställning, hvilken föranleder mig, att, ehuru oberedd, nu yttra mig.
För öfrigt borde det ifrågavarande ämnet icke gifva anledning till en sådan strid, sorn nu börjats.
Frågan om olika beräkning af RörelseCapitalet beror hufvudsakligen på tre å fyra enkla frågor, iio Huruvida 1S14 sedelstock skall tagas till grund.
Jag tyckte Herr Påhlman yttrade, att i8i5 års Ständer bestämde, att ingen Ökning af i 814 års Sedelstock skulle ske, samt att de eventuella Creditiverne ej skulle vara inberäknade, Om den satsen antages, skola nästan alla anmärkningar förfalla*