Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man behöfver endast läsa en artikel, der ordet likaledes förekommer, för alt finna, alt det oftare begagnas i dén mening, som ordet, enl.
Friluns upgilt, i sednare tider fått, än i dess ursprungliga; och sorn en författning bör vara tydlig och klar, men detta icke blir händelsen, om ordet likaledes bibehålies, ty man bar fiirst talat om, huru det bör tillgå vid utskänknings-rättigliets beviljande och sedermera talar man likaledes om, att man skall likaledes väcka och behandla frågor om ut— skänkning-rättighets indragning, men huru detta skall ske omförmäler icke §:n, sådan den nu är, anhåller jag således, att ordet likaledes mätte utbytas- mot dem jag föreslagit.
Möjligen anser Gr.
Lagerbjelke sådant oriktigt och icke kunna äga rum, i följd af R. o. Ad:s förra beslut, men här kati väl icke, såsom Gr:n anförde å f. m., den föreslagna förändringen afse hufvudsaken, utan den innebär blott ett förtydligande af hvad Ulsk. åsyftat, nemi. att frågor om indragning af utskänknings- och utminuterings-rätl skola väckas och behandlas på samma sätt, som frågor om dylik rättighets meddelande.
Den 4 Oktober e. m. 59 Gr. Gyldenstolpe, Ant.
Jag delar Utsk:s åsigt.
Jag kan icke, lika med flere talare, föreställa mig, att en församling, ifrande för nykterhet, skall vidtaga en åtgärd, som leder till motsatsen deraf, som är lönnkrögeriet.
Upstår sådant, genom vägran att inrätta en krog, så är jag öfvertygad, att en församling, män om nykterheten, icke skall motsätta sig krogens anläggning.
Således anser jag detta skäl icke i praktiskt hänseende vara gällande, men dermot synes det mig riktigt, att en församling må kunna afvisa ifrån sig utskänkningsställen, då den finner dem icke förmånliga.
Att, såsom Hr Printzensköld föreslagit, i fråga om dessa ärendens behandling, man skall gå till K.. M., för att få eller icke få en krog anlagd, synes mig mindre rigtigt.
Antager man således Utsk:s förslag, så kan ingen krog uppstå, om kommunen vägrar dess anläggning.
Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s, af PresteSt. godkända förslag.
Jag ber Ståndet erinra sig, att jag icke gjort mig skyldig lill den öfverdrift i uttryck, Gr.
Lagerbjelke påbördat mig.
Jag har nemi. hvarken sagt aldrig om Landshöfd:r eller allid om sockennämnd och sockenstämma.
Jag ber Ståndet likaledes erinra sig hvad Frih.
Raab, från början, yttrade, nemi. att den skillnad förefinnes mellan Utsk:s förra och nu afgifna förslag, att i det förra var fråga om kyrkoherde och sockenstämma, men att nu är fråga om sockennämnd och sockenstämma.
Då detta förhållande tages i öfvervägande och Gr.
Gyldenstolpe nyss yttrat hvad jag ville säga, återstår för mig' endast att, ronde betydelsen af ordet likaledes, besvara Hr Printzenskölds påstående med ordet ingalunda.
Genom iakttagande af den obetydliga formrigtighet, Gr.
Lagerbjelke på f. m. med framgång förfäktat, komma vi att slippa striden om ordet likaledes, och önskar jag, att alla, som fästat sig vid denna omständighet, måtte afstå derifrån, på det att vi måkomma till hufvudsakens afgörande.
Man har i sanning kommit bra långt i lagstiftningsväg, då man söker att tillvägabringa en lag, som har till ändamål att befordra ett ondt, Ivertemot en kommuns tillkännagifna önskan.
Man har väl skäl att tro, att lagen är till för att göra det onda mindre känbart inom samhället och för att, i möjligaste måtto, minska detsamma.
Här åter vill man ställa så till, all en kommun omöjligen kan aflägsna från sig den frätande bränvinsfloden, såvida Landshöfd:n finnér skäl uti att anse den för kommunen nödig och nyttig.
Det är, enl. min åsigt, ett fenomen i lagstiftningsväg, och jag tror, att inga skäl finnas för den saken.
Huru R. o. Ad., då frågan förra gången förevar, kommit att fatta ett sådant beslut, vet jag i sanning icke.
Det var, så vidt jag minnes, i synnerhet blott en, nu icke ti!!städesvar:de, ledamot af detta Stånd, som lyckades drifva igenom detta underliga lagförslag.
Huru det denna gången kunde gå igenom, kan jag ej begripa. 60 Den 4 Oktober e, m.
Man har här sagt, att våra resande bönder, på sina färder, icke kunna undvara bränvin, och alt, om (lere vägar sammanstöta inom en socken, vore det nödvändigt, att der hafva krog.
Jag, som under 20 år vistats på landet och genomfarit åtskilliga delar deraf, kan försäkra, att mångå orter finnas, der vägfarande omöjligen under 5 mil kunna erhålla bränvin, med mindre än att de föra det med sig.
Fordom erbjöd hvarje £ mil i vissa trakter en krog, men de hafva numera blifvit mycket mera glesa, hvilket icke minst Stöckholms-trakten, och serdeles den del deraf, der Gr.
Lagerbjelkes egendom är belägen, torde bevisa.
Jag vill påminna mig, att just i denna del af Stockholms omgifning, för omkring 10 år sedan, var en stark rafistulation med krogarne och minst jt af dem afskaffades.
Jag undrar högeligen, om den stora allmänheten befunnit sig mindre väl af denna åtgärd och om den icke gillat densamma.
Jag tror, att man ganska väl kan lemna åt kommunerna sjelfva att besluta i dessa frågor, och jag tror äfven, att ingen kommun fiunes inom landet, hvilken icke så väl ser till sina egna fördelar, att den, i samråd med Landshöfdingen, kan jemka dylika förhållanden.
Jag anhåller, alt 11. o. Ad., för denna saks rigliga utveckling, ville afvika frän sitt förra beslut.
Under fullkomligt medgifvande deraf, att kommuner må ega att i möjligaste måtto ombesörja sina egna angelägenheter, tror jag likväl, i motsats till den siste talaren, att åt Läns-Stvrelserne bör öfverlemnas ordnandet af sådana angelägenheter, som för provinsen i det hela och för rörelsen inom densamma kunna vara af vigt.
Jag tror således, alt man icke kan åt en socken, äfven om den vore aldrig så nitisk och ifrande för nykterhet, obetänkt medgifva rätt att bestämma om inom densamma en krog skall finnas eller icke, om nemi. för det fall, den siste talaren omnämnt, K.
Bef:de, med afseende på vägarne inom socken och rörelsen på dessa vägar, anser lämpligt, att några näringsställen böra inrättas, till beqvämlighet för den resande allmogen.
Det är allmänt medgifvet LänsStyrelserne alt vaka öfver provinsens angelägenheter, och så långt kan man icke rimligen gå i medgifvande af rättigheter för kommunerne, att de skola kunna förhindra Läns-Styrelsernes mera omfattande åtgärder.
Om det än, under förflutna tider, inträffat, att, då upmärksamheten varit rigtad på det onda, bränvinssnpandet medfört, på sätt Hr von Hartmansdorff nämnt, någon Landshöfd:g icke med tillräckligt nit sökt förhindra krogars anläggande; om, på sätt den siste talaren uplyst, antalet af krogarne uti de iqom Stockholm närmast belägne
Länen under sista tiden betydligt aftagit, och stora fördelar deraf vunnits: så bevisar detta alldeles icke nödvändigheten deraf, att en socken skall ega rättighet att förbjuda anläggandet af en krog vid en större väg inom densamma.
Jag är af samma mening, som Gr.
Lagerbjelke, och jag tror, att, genom ett missförstådt nit hos sockennämnden, och äfven hos sockenstämmor (ty jag har all - Ben 4 Oktober e. m. 61 deles icke förbisett, att dessa båda myndigheter böra tagas i betraktande), man kan befordra lönnkrögerier, hvilka icke, såsom de tillåtna krogarne, kunna af Kronobetjeningen kontrolleras, och vill man förhindra superiet, bör man, enl. min åsigt, i främsta rummet tillse, att lönnkrogarne, i möjligaste måtto, förhindras.
På grund af dessa skäl, och då jag tror, att man i allmänhet bör med förtroende åt Landshöfdme kunna öfverlemna vården om ordnandet af dylika angelägenheter inom provinserna, tillstyrker jag, lika med Gr.
Lagerbjelke, vidbiifvandet af R. o. Ad:ns i detta ämne förut fattade beslut.
Riksdag efter riksdag hafva framställts förslag att åstadkomma Kommunal-Styrelser i landet.
Dessa förslag håfva fallit, af det skäl, att man sagt, att det icke finnes någon kommunal-anda inom Länen.
När man 1111 vill åt
Kom munal-Styrelserne öfverlåta det ringaste förtroende, då vill man icke gå in derpå.
Huru skall man då kunna tänka sig, att någonsin här i landet skall kunna utbildas en kommunal-anda, när man icke vill anförtro en sådan sak, som denna, ät kommunerne.
Jag ber H:ne lägga märke derpå, att här icke är fråga om, att man skall blottställa sig för en öfverrumpling, då beslutande-rätten icke ensamt är lemnad åt sockenstämman, utan man har haft den stora försigtigheten att stadga, att icke allenast sockennämnden, utan också sockenstämman skola deri besluta, och, äro de härutinnan sammanstämmande, då först blir sockennämndens Utlåt, giltigt.
Skall man icke kunna ega så mycket förtroende för kommunerne, så är det också klart, att man derigenom betager litet hvar lust att deltaga i kommunernes angelägenheter och sålunda förstörer all kommunal-anda.
Medan jag liar ordet, ber jag få fästa mig vid ett yttrande af Hr von Hartmansdorff, gruudadt på Gr.
Lagerbjelkes fram ställning, nemi. att vi, i ani. af Hr Gr. 0. Landtrms på f. m. afgifne förklaring, skulle vara förhindrade att ändra ordställningen i R. 0.
Enl. min upfatlning, föllo sig icke så Hr Gr. 0.
Landtrms ord, utan så, att, på grund af R. 0. Ad:s förra beslut, någon ändring deri, så vidt den rörde liufvudsaken, icke kunde medgifvas, och frågan, som förevar på f. m., angick, huruvida man eger rätt att vidtaga en förändring i hufvudsaken, eller endast en redaktions-förändring.
Jag anser angeläget att lägga vigt härpå, på det man icke, genom beslutet öfver denna §, må anse sig vara förhindrad att vid följande §§ göra de ändringar å redaktionen, som kunna vara af behofvet påkallade.
Jag kan ingalunda, för att nyttja ett af en värd talare begagnadt uttryck, medgifva, att den kommunal-anda, som man önskar framkalla inom socknarne, skall i ringaste mån kunna qväfvas eller förringas derigenom, att man icke tillstädjer kommunerne att difinitivt fatta beslut i frågor, af beskaffenhet söm denna.
Rehbinder, då frågan förra gången förevar, yttrade.
Han sade nemi., 62 Den 4 Oktober e. m. att, vore det fråga om inrättandet att ntskänknings-stälien på landet, för komryuinerna sjelfva, så behöfdes de alldeles icke, de borde då aldrig finnas.
Dessa ställen äro också icke till för kommunernes skuld, ty vi finna dem anlagda vid de allmänna landsvägarne, i och för de trafikerande, hvilka äfven möjligen till ett ganska ringa antal bo inom socknarne, der dessa utskänkuings-ställen finnas, utan, till ett ojemförligt större antal, komma från aflägsnare orter, och behöfva dessa ställen, icke blott för sig sjelfva, utan äfven för deras medhafvande dragare.
Skulle nu en kommun hafva beslutande rätt i dessa frågor, såsom man här föreslagit, kunde verkligen inträffa, att densamma, faualiserad af sin prest, beslutade, genom socknenämnd och socknestämma, att ett näringsställe, ehuru af yttersta vigt för de trafikerande, skulle indragas, hvarigenom lönnkrögeri i närmaste trakter deromkring komme att upstå.
Derhän kommer man, då man drifver en sats längre, än man bör, och längre, än som är förenligt med allmänt bästa.
Just på det att K.
Befhrde må kunna bedöma behofven inom Länen i dessa afseenden, anser jag det böra tillkomma K.
Befhide att bestämma om ett näringsställe inom socken bör finnas och hvarest det bör förläggas.
Vill man drifva den motsatta åsigten, så kan man komma ända derhän, alt man borde öfverlemna åt kommunerne att bestämma, hvarest gästgifverierne borde förläggas, eller också förbjudas, emedan med dem åtföljer krogrättigheter.
Jag tror, attA ingen vill drifva en sådan sals.
På samma sätt förhåller det sig med näringsställena.
Jag är öfvertygad derom, att ingen K.
Befhide finnes eller har funnits, som medgifvit krogrättigheter för socknarnes egen skuld, ty de äro icke i behof af sådana ställen.
De äro endast till för de vägfarandes beqvämlighet, och då måste det vara K.
Beflndes rättighet att, på grund af sig företeende omständigheter, pröfva, hvarest de, för de trafikerandes beqvämlighet, lämpligast böra anläggas, utan alt i delta afseende förhindras af de beslut, som kunna ensidigt nog fattas af en eller annan sockennämnd och sockenstämma.
Jag måste uprepa det ännu en gång, att det synes mig besynnerligt, att man vill tillägga dessa myndigheter större rättigheter, än Konungens representanter, om jag så får uttrycka mig, i Länen.
Man bör val för dem hysa det förtroende, att, då( fråga derom väckes, samt sockennämnd och sockenstämma afgifvit sina yttranden, K.
Befh:de, med afseende på sockens och allmänhetens bästa, pröfvar saken', och, om del icke strider emot allmänt väl, bifaller hvad sockennämnd och sockenstämma beslutat.
Annu har jag icke kommit derhän, alt hos mig upstått ett sådant misstroende mot dessa embetsmyndigheter, hvaremot erfarenheten öfvertyga!, mig, att detta misstroende icke är ogrundadt, så vidt det afser sockennämnds och sockenstämmas tillgöranden.
Jag anhåller, att R. o. Ad., med ogillande af Utsk:s förslag, ville vidblifva sitt förra beslut.
Med ali aktning för sockennämnders Den*4 Oktober e, m. 03 och sockenstämmors vishet, har man likväl, i andra frågor, funnit för godt, alt icke låta dem besluta utan appell till högre mydighet.
Det skulle då vara helt och hållet egna och besynnerliga omständigheter, sorn här skulle föranleda ett undantag från den allmänna regeln.
Mitt förtroende lill dessa myndigheters ofelbarhet i omdöme, har, jag medgifver det, blifvit något vacklande, sedan jag såsom tjensteman kommit i tillfälle att läsa och inhemta, huruledes det inträffat, alt ledamöter af sockennämnder och stämmor, hvilka beslutat om en eller annan sak, likväl petilionsvis sedermera hos K.
M:t sökt att få en helt annan utgång af saken.
Sådant har, jag^ påminner mig det, serskildt egt rum, i fråga om etablerandet af landthandel, och då sådant kunnat ske härutinnan, förefaller det rqig, som skulle dylika tillgöranden jemväl kunna inträffa, då det gäller näringsställen inom socknarne.
Man vet huru det går till på landet.
Åtminstone har min erfarenhet derstädes lärt mig, att det är mången gång ganska svårt att få den stora mängden af röstegande ledamöter, serdeles bland allmogen, att qvarstanna i sockenstämman.
Allmogen lägger gerna på Herremännen dessa öfverläggningar och beslut.
När så är, och sockennämnden ofta består af Herremän inom församlingen, synes det mig, att man, med antagande af Utsk:s förslag, ingalunda vinner den säkerhet om en mogen pröfning, som otvifvelaktig! varit af Utsk. åsyftad.
Det kan således, enl. min åsigt, ganska lätt hända, alt t. ex.
Ordföranden i sockennämnd eljer stämma föreslår att näringsställen inom socknen icke få fortfara.
Sockenstämmans fåtaliga representanter svara dertill ett förhastadt Ja!
Det må vara, alt ärendet 2 gånger blifvit utlyst; det har man icke alltid så noga reda på.
Derefter och sedan Kronobetjeningen inför Läns-Styrelsen förklarat, alt den icke kan ansvara för ordningen inom socknen, så vida icke en ordentligen lofgifven krog inrättas, hvilken är offentlig kontroll underkastad, skall då K.
Befh:de icke kunna medgifva inrättandet af en sådan krog, måste ju följden bli, att lönnkrögerjet, fördeladt på flere ställen, fruktansvärd! kommer att bedrifvas.
Den bedröfliga sanningen blifver till någon lid undangömd, men verkningarne fortgå och skola i sinom tid nog blifva kännbara.
Inträffar icke dä, Mine Hrr! att man, för det förespeglade skenet af nykterhetens befrämjande och sedlighetens omvårdnad, äfventyrat faran att uppoffra båda, i det man, utaf välmening och rent nit, låtit sig hänföras att tro det onda hafva försvunnit, just medan det utbreder sig som mest i det fördolda?
— Af dessa vådliga utsigter föranledes jag anhålla om vidblifvandet af R. o. Ad:s fattade beslut.
Hr A d e Ht o r g: ”Vore det endast för en sockens egen skuld, så behöfdes icke krogarne.
Det är för de vägfarande och deras dragare, som komma aflägset ifrån, som de böra finnas”, säger Hr Printzensköld.
Naturligtvis menar han dermed, att 04 Den 4 Oktober e. m. de, efter en längre färd, behöfva hvila, fodra och vattna sina hästar.
Jag tror åter, att det icke är någon oundviklig növändighet, att bränvins-utskänknings-ställen böra finnas mera för de längre vägfarande än för socknemännen, och alt de förra må aldra bäst af att stärka sig med samma dryck, som lemnäs deras hästar.
I min hemort är icke , ovanligt, att det finnes hviloställen, utan att derinvid ligga krogar.
Dessa ställen äro vanligen belägna der flera vägar stöta tillsammans; der rastar allmogen och äter sin matsäck.
De, som hafva bränvin med sig, taga en klunk ur flaskan, och de andra, i saknad deraf, dricka vatten.
Derigenom hindras icke deras resa, och de befinna sig lika val, om icke bättre, än om de livilat vid en krog.
Jag vågar förutse, att ett bättre vetande ibland den stora allmänheten skall så småningom inträda, och, i samma mån detta gör sig gällande, skall, hoppas jag, det blifva mera glest emellan krogarne, utan att man behöfver vidtaga sådana högst egna och utomordentliga medel, som här äro i fråga..
Möjligen är delta en alltför optimistisk åsigt, men den är hemtad från min ort och något stödd på erfarenhet, ålmislone fullt ut lika mycket som den, Hr Printzensköld förfäktat.
Denne talare har äfven sagt, att man skulle på samma sätt kunna förbjuda anläggande af gästgifvaregårdar.
Hr Printzensköld måtte hafva tagit detta skäl ur luften, ty huru är det tänkbart att vilja förhindra anläggandet af dessa koramunikations-anstalter; men alt hindra gästgifvarne att försälja den vara, som kallas bränvin, går nog för sig och har redan skett vid flere gästgifvaregårdar i Södermanland, der jag tror, att numera icke ,J:del af gästgifvare ega denna rättighet qvar för andra, än de, som resa med skjuts.
— Man har talat om Landshöfdrgs uteslutande rätt att förvägra och tillåta krogars anläggande, och att den vore nödvändig.
Rättvisan är i detta fall, som i alla andra, vigtig, och väl således nödvändigast, att, äfven här, någon jemvigt bibehålies emellan den verkställande magten och folket.
Kan, å ena sidan, en Landshöfd. förhindra tillkomsten af en krog, bör väl då äfven, å den an dra, en sockennämnd hafva rättighet att förhindra en Landshöfd. alt tillstädja anläggandet af dylika.
Skall det åter vara så högst nödvändigt, att på vissa ställen krogar finnas, vore det ju lämpligast att taga kartan öfver Sverige i hand, och, med ledning af väg- och vatten-kommunikationer, bestämma de ställen, der krogar böra finnas, och till nästa Riksdag utarbeta ett förslag, på det alt ett planmessigt krogsystem måtte kunna införas öfver hela landet.
Detta blir ju ett önskvärdt ändamål, till hvilket de
Hrr väl säkerligen skola bidraga, som vilja tvinga en kommun att inom sig hafva en näring, som icke kan annat än sprida förderf och elände.
Jag fortfar i mitt yrkande, att R. o. Ad. måtte fatta beslut i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag.
På det att icke någon måtte missleda sig af hvad
Hr Printzensköld yttrat, i fråga om kommunerne, ber jag att
Den 4 Oktober e. m. 65 alt få göra en anmärka.
Han bär länge sökt inpregla hos R. o. Ad., att alla de, som opponera sig emot hans åsigt, hafva gjort det derföre, att de hysa misstroende emot K.
Befalimde, hvilket visserligen är en skicklig taktik, då det är fråga om afgörandet af en fråga, men om den än är skicklig, hör man likväl tillse, i hvad mån den öfverensstämmer med verkliga förhållandet.
Här hafva i afton flere talare, som yttrat sig emot Hr Pri ntzenskölds mening, förklarat, att de hafva förtroende för K.
Befalln:de, och en af dessa ledamöter har äfven tillkännagifvit, att, ehuru Utsk. i denna fråga varit nära nog enstämmigt i sitt beslut, Utsk:s alla närvar:de ledamöter förklarat, att en sådan enstämmighet icke hade sin grund i något misstroende till K. Befalimde.
Jag anser således, att Hr Printzensköld och de, som med honom instämt, icke hafva bort tillåta sig dylika yttranden.
Såsom Hrnne hafva hört, har hufvudsakligasle skälet emot Utslcs förslag varit, att, om krogar antingen indragas eller också icke inrättas å ställen, der allmagen i allmänhet, under resor och färder pläga uppehålla sig för att hvila sina dragare, skulle lönnkrogar upkomma.
Detta skäl har mycket för sig, och otvifvelaktigt är det, att på många ställen lönnkrogar skola upkomma, om icke lagliga krogar finnas, der bränvin får säljas; men när här blott är fråga om sådane socknar, som icke vilja hafva någon krog, och hvilkas innevånare förklarat, att de icke vilja gå på krogen och supa bränvin, måste man ega anledning förmoda, att lönnkrögeriet der icke trifves, emedan sannolikt är, alt de personer, som icke vilja hafva någon laglig krog, skola tillse, att lönnkrögeri icke upstår.
Förhållandet blifver hädanefter alldeles olika med hvad erfarenheten hittils gifvit vid handen i detta hänseende.
En annan omständighet bör dessutom tagas i betraktande, nemi. alt Utsk. föreslagit strängare straff för brott emot lagen, emedan, vid bristande tillgång till böter, desamma skola förvandlas till fängelse vid vatten och bröd, i st. f. att de nu med enkelt fängelse aftjenas.
Enl. min åsigt, kommer detta att verka vida mera än alla andra korrektiver och t. o. m. möjligen mera, än den mest upmärksamma kronobetjening, ty när man en gång blifvit bötfäld till ett högre penninge-belopp, samt aftjenat det med fängelse vid vatten och bröd, kan lönnkrögaren för samma straff icke anse sig godtgjord med den lägre förtjenst, som han vid ett eller annat tillfälle haft af utminuteringen af några supar bränvin.
Detta emot förslaget åberopade hufvudsakliga skäl anser jag hädanefter blifva af en ganska svag beskaffenhet, och då det här gäller en princip, hvars riktighet ingen torde förneka, nemi. alt den, som vill undvika ett ondt, bör icke kunna påbördas ett sådant af en auktoritet, mäste jag bekänna, att det skulle förundra mig, om man icke inser billigheten af Utsk:s förslag.
Dessutom är frågan i det skick, att man kan våga 10 emot 1, att Ståndets förra beslut icke kan göra sig gällande inom de öfriga Stånden, .emedan vi redan veta, att PresteSt. bifallit Utsk:s förslag, och BondeSt., 13 H. 5 Cfi Den 4 Oktober e. m. i händelse det fattar något beslut öfver de serskilda §§:ne, säkerligen kommer att göra på samma sätt, och jag har ali anledning förmoda, att BorgareSt. likaledes bifaller Betänk., hvilket jag anhåller, alt B. o.
Ad. äfven måtte göra.
Efter min öfvertygelse är det gifvet, alt behofvet af krog kan finnas, dels för vägfarande, och dels (ill förekommande af lönnkrogar, men pröfningen om stället, hvarest dessa krogar böra anläggas, bör öfverlemnas åt K. Befallmde.
Jag delar den åsigt, som här blifvit uttalad, alt ordet likaledes i 2:dra mom. är högst oegentligt och bör utbytas med orden på enahanda sätt.
Jag har begärt ordet egentl. för alt fästa upmärksamheten på ett fel, som blifvit begånget i denna §.
Der står nemi., att man skall utsätta den trakt, hvarest utskänkningsställen skola finnas, men härvid synes man hafva helt och hållet förbisett den omständigheten, att den, som eger den trakten, bör hafva ett ord med i laget.
Jag kan nemi. icke föreställa mig meningen vara, att man skall påtruga en jordegare att på denna hans jord och emot hans vilja få en krog anlagd.
Om man icke vill begå ett sådant våld, måste man tillerkänna honom en rättighet att kunna undvika alt få en krog på sina egor.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framstälde, att, i afseende pä 13:de §:n blifvit yrkadt af Frih. Raab och Hr von Hartmansdorff m.* fl., att R. o. Ad. mätte bifalla Utsk:s förändrade förslag till §:ns redaktion, af Gr.
Lagerbjelke och andra talare, att R. o. Ad, måtte afstå Ulsk:s förslag och vidblifva sitt förut fattade beslut, och af Hr Printzensköld, ali IL o.
Ad. måtte vidblifva sitt beslut, med den förändring, att i 2:dra mom. ordet ”likaledes” utbyttes emot orden ”på enahanda sätt”.
Detta utgjorde visserligen icke förändring i meningen; men då 58:de §:n Riksd.Ornd. bestämde den form, enligt hvilken sådane förändringar kunde ske, som icke innefattade förändringar i Ståndets beslut, och R. o. Ad. numera endast hade att besluta öfver antagandet af Utsk:s förslag eller vidblifvande af sitt eget, torde R. o. Ad. finna lämpligt, att blott afgöra frågan, huruvida Ståndet ville bifalla Ulsk:s förslag eller vidblifva sitt förut fattade beslut.
Landtnäs härefter först till bifall å Utsk:s nu afgifna förslag och sedermera till vidblifvande af IL o. Ad:s förut i ämnet fattade beslut framstälde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå desamma förnyades och, sedan svaren dervid åter utfallit med Ja och Nej, Ilr Gr. o.