Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kommitterade hafva äfven ansett lämpligt att åter upptaga de benämningar, hvilka fast ställdes genom 1806 års generalstabs-organisation och föreslå derföre att generalstabens regements-officerare benämnas öfver-adjutanter, kaptener och löjtnanter stabs-adjutanter, hvarigenom också nödig öfverensstämmelse vinnes med 35 § i nu gällande regeringsform.
Generalstaben bör äfven ega underofficerare.
Under fred kunna de, såsom erfarenheten vid topografiska corpsen, der sådane sedan 1858 varit anställde, visat, med fördel användas till ritning och fältmätning, sedan de förut blifvit vid corpsen omsorgsfullt dertill danade, 196 samt aflagt prof i geometrisk kunskap m. m.
De kunna äfven användas såsom afvägare, höjdmätare, signalbyggare, till renskrifning i expeditioner, vid krigsarkivet och till biträden vid flera arbeten.
I krig kunna de såsom guider biträda generalstabs-officerare, vara vägvisare under marscher, anställas vid fältarkivet, vid fält-telegraferna m. m.
I danska och österrikiska generalstaberne finnas underofficerare.
Kommitterade föreslå derföre: att underofficerare med löner på stat anställas i generalstaben till ett antal af 12.
Civilstaten skulle, i likhet med hvad generalstabs-komitén föreslagit, bestå af: en professor hvilken, liksom nu anställd vid den topografiska afdelningen, leder de geodetiska arbetena och undervisar i dem; en fältsekreterare, som är räkenskapsförare och redogörare, så väl för aflönings- som arbetsanslaget: tre vaktmästare, af hvilka 2 vid hufvudstationen (liksom nu vid topografiska corpsen) och 1 vid kommando-expeditionen.
I följd häraf föreslå kommitterade: att generalstaben skulle bestå af följande personal:
Militär-stat.
Civilstat.
1 professor. 1 fältsekreterare. 3 vaktmästare. 1 chef. 12 öfveradjutanter. 22 stabsadjutanter.
12 underofficerare.
Denna personal borde, såsom generalstabs-komitén föreslagit, vara till sin tjenstebefattning anställd: vid generalstabens hufvudstation, förlagd i hufvudstaden, under chefens omedelbara befäl, och till hvilken höra topografiska, krigshistoriska och militärstatistiska afdelningarne, krigsarkivet samt de officerare, som af chefen hafva särskilda uppdrag; utom hufvudstationen: i kommando-expeditionen, vid generalbefälens och kavalleriinspektionens staber, samt i krigskollegium.
Följande stadganden för tjenstgöringen inom staben föreslås, och öfverensstämma äfven med generalstabs-koiniténs förslag: chefen för staben eger regementschefs makt och myndighet, föreslår till grader och löner, fördelar tjenstgöringen mellan officerarne inom hufvudstationens afdelningar, ordnar så väl de topografiska arbetena som stabens öfriga fältöfningar, föreslår dem, som skola tjenstgöra i kommando-expeditionen och i staberna, (med undantag af chefen i kommando-expeditionen), vid större öfningsläger, vid regementena, vid krigshögskolan samt till särskilda uppdrag och arbeten; insänder för generalstaben dylika arbets-berättelser och arbetsförslag, som nu äro chefen för topografiska corpsen anbefallda, har samma förvaltning af medel och verkställer samma resor, som bemälde chef samt föreslår de officerare af arméen, hvilka med regements- och general-befäls tillstånd söka tjenstgöring vid stabens arbeten; generalstabs-officerare användas omvexlande i olika stabsgöromål och vid arméens vapenöfningar.
De, som stå vid regementen, bevista hvartannat år vapenöfningarne derstädes och deltaga, då stabstjenstgöringen sådant medgifver, turvis med sina kamrater i från regementena utgående kommenderingar; generalstabs-officerare, kommenderade till kommando-expeditionen och staberna, stå i allt hvad deras tjenstgöring rörer under sina chefers omedelbara befäl; generalstabs-officer, som erhållit befordran i det regemente, der han står, eller i arméen, uppföres i generalstabens rulla efter sist erhållna fullmakts dag; lönerna för generalstabs-officerare indelas i klasser, tre för öfveradjutanter, den första med öfverstes, den andra med öfverste-löjtnants, den tredje med majors pensionsrätt; samt två för stabs-adjutanter, den ena med kaptens, den andra med löjtnants pensionsrätt; unclerofficerarnes löner äro upptagna till lika belopp med konduktörers vid ingeniörcorpsen, med hvilka de äfven hafva lika pensionsrätt; chefen föreslår till högre grad och till lön i alla klasser den skickligaste, utan afseende på tjensteålder.
De egenskaper och förhållanden eller de tjenstehjrrättningar, hvilka till sådant företräde berättiga, böra i förslaget noggrannt anföras.
Uti betänkandet rörande krigshögskolan hafva kommitterade sökt afhjelpa de brister, hvilka för det närvarande förefinnas i de fordringar å kunskapsmått, som enligt kommitterades åsigt böra afläggas för vinnande af inträde i generalstaben.
Lika med generalstabs-komitén, anse äfven kommitterade af hög vigt att den blifvande generalstabs-officeren före inträdet i staben tjenstgjort ej mindre vid det truppslag, han tillhör, än ock vid hvartdera af de två andra hufvudvapnen; att han för öfrigt under proftjenstgöring i staben ådagalagt sig ega fallenhet för dess göromål, samt aflagt prof på kunskap i lefvande språk.
Men då kommitterade, olika med 1856 års komité, föreslagit att äfven löjtnanter kunna vinna inträde i generalstaben, hafva tjenstgöringsåren vid regementena kunnat till antalet något inskränkas, enär behofvet att förvissa sig om en längre tjenstgöring vid trupp är mindre angeläget, än då enligt nämnda komités förslag kaptensgraden skulle vara den lägsta i staben.
I alla fall skulle efter här angifna förslag ingen kunna blifva stabs-adjutant förr än efter omkring 8 års tjenstetid, hvilken icke synts böra ytterligare förlängas.
På grund häraf föreslå kommitterade följande fordringar för behörighet att inträda i generalstaben : att såsom officer hafva bevistat två års vapenöfningar vid regementet och i öfrigt förrättat den tjenstgöring, som åligger på stat varande subaltern-officer; att derefter hafva genomgått krigshögskolan med aflagda prof å generalstabs-linien, och under denna tid bevistat ett års vapenöfningar vid sitt vapen; att efter utgången från nämnda skola hafva bevistat ett års vapenöfningar vid regementet; att hafva fullgjort tre års proftjenst i generalstaben, hvarunder två somrars vapenöfningar, en vid hvartdera af de hufvudvapen officeren ej tillhör, en hel sommar vid de topografiska arbetena, tjenstgöring i kommando-expeditionen och vid stabens öfrige göromål; att inför en af chefen för generalstaben tillsatt kommission hafva aflagt prof i fransyska språkets talande och skrifning, samt i tyska och engelska språkens obehindrade läsning; att hafva företett intyg om nöjaktig färdighet i ridning.
Bland dem, som söka proftjenstgöra i generalstaben, väljer chefen för staben de skickligaste, hvilka, i mån stabstjensten sådant fordrar, inkallas genom generalordres till tjenstgöring pä tre år, inställa sig vid hufvudstationen, kommenderas till ofvannämnda stabsgöromål, samt till den sysselsättning chefen för öfrigt bestämmer, och återgå, efter de tre profåren och derunder aflagda prof i lefvande språk, till tjenstgöring vid sina regementen.
Vid inträffad ledighet i generalstaben, föreslår chefen till generalstabs-officer den, som genom kunskaper och tjensteduglighet i allmänhet samt under profåren ådagalagd skicklighet för generalstabstjenst, företrädesvis bör ifrågakomma.
I afseende på den för generalstaben blifvande stat föreslås följande grunder: att, då chefen tillhör generalitetet, hans lön också på generalitetets stat uppföres; att öfriga löner på militärstaten beräknas lika med artilleriets, med tillägg af 400 rdr i häst- och furagemedel, för hvarje officer; att, då generalstabs-göromålen icke medgifva officerarne åtnjutandet af semester, och då en del af dessa göromål erfordrar den mest trägna tjenstgöring, betingas ock af billigheten någon ersättning derför.
Till beredande häraf är i staten uppfördt ett anslag af 9,000 rdr, motsvarande i det närmaste semester-ersättning eller ett fjerdedels 198 års lön för 8 i fjerde och 8 i femte löneklasserna, afsedt att på chefens förslag tilldelas dem, som under året till följd af trägnare tjenstgöring gjort sig förtjente af löneförhöjning; att inqvartering elter grad bestås de i hufvudstaden tjenstgörande officerare, underofficerare och civilstat; att alla besparingar, så väl å löner, som å alla de för generalstaben i staten uppförda, öfriga anslag måtte få, efter chefens godtfinnande och emot redovisning, användas till arvoden för mera maktpåliggande befattningar inom staben, rese-ersättningar vid förflyttningar m. m. dylikt till stabens fördel; att de besparingar, som möjligen ett år kunna uppstå, må till ett annat år i räkenskaperna reserveras, och sålunda i likhet med hvad för artilleriet sker, hela anslagssumman för generalstaben utgå såsom ett reservations-anslag.
Utgående från dessa grunder föreslå kommitterade närlagde löne- och anslags-stat för generalstaben.
(Bil. A).
Då hvarken Konungen, högste befälhafvaren öfver krigsmakten, eller chefen för landförsvars-departementet, hvilken närmast Konungen förer befälet öfver arméen i fredstid, kunna personligen vaka öfver det sätt, hvarpå vederbörande chefer vårda ordning, disciplin och tjenstbarhet inom regementen och corpser, är nödigt att denna tillsyn utöfvas genom personer, ställde öfver nämnde chefer och med befäl öfver ett visst antal af dem, allt efter de landets områden, der krigsmakten är förlagd.
Detta eger rum i alla land och lår en ökad vigt i vårt vidsträckta, der regementenas afskilda läge försvårar deras oftare sammandragning och hindrar krigsstyrelsens öfvervakande öga.
Men denna tillsyn är äfven i vårt land icke ny.
Af gammalt hade generalguvernörer öfver flera landskap uppsigt öfver trupperne, och Kongl, brefvet d. 27 Augusti 1685 gifver dem rätt att yttra sig öfver valen af officerare vid regementena.
Men det första steg, som togs till en egentlig fördelning af arméen hemma i landet, var då Konung Carl XII den 20 November 1717 förordnade, att regementena till häst och fot skulle delas i 8 ständiga tilldelningar, ställda under generalpersoners befäl.
Det var samma dag konungen förordnade, huru regementena skulle fördelas, då de i fältläger sammankommo.
Organisationen upphörde likväl snart efter konungens död.
Men då Konung Fredrik utnämnde kronprinsen Adolf Fredrik till generalissimus, och denne anmält »att fel i disciplin, ringa subordination, försummelse i exercis och militära ekonomien insmugit sig och till en del deraf härledde sig, att uppsigten ej varit som vederbort» förordnades den 6
Maj 1747, att arméen skulle indelas i fyra fördelningar, en hvar under en generalsperson, som skulle efterkomma hvad generalissimus till rikets tjenst och arméens iståndsättande funne nödigt att befalla, och hafva noga uppsigt öfver att allt behörigen och med skyndsamhet verkställdes; han skulle underrätta sigom tillståndet inom regementena, deras beväring, beklädnad, tross m. m.; efterse huru exercis, disciplin och subordination inom regementena handhades och efterlefdes; vara tillstädes vid regementsmötena; tillse huru officerare och manskap inöfvades och uppammades i hvad uti fält dagligen kunde förekomma; underrätta sig om officerarnes frejd, skicklighet och håg m. m. och om allt sådant till generalissimus inrapportera.
Enligt samma dag utfärdad instruktion fingo fördelnings-generalerne ganska vidsträckt myndighet att vidtaga nyttiga åtgärder, rätta missbruk, utse en underordnad general eller öfverste till sitt biträde, m. m.
Genom Kongl, förordningen den 10
Maj 1792 blefvo fördelningarne sex.
Genom den nya instruktionen af den 10 Januari 1794 upphörde fördelnings-generalernes befattning med regementena mellan mötena och de förvandlades till föga annat än generalmönsterherrar, ined undantag för Skåne, der en generalsperson alltid (med korta afbrott) fört öfverbefälet.
Ar 1797 upphäfdes helt och hållet alla de öfriga fördelnings-befälen; generalmönstringarne förrättades af sär - 199 skildt för tillfället förordnade generalmönsterherrar och 1802 inrättades generalinspektörer för hvarje vapen, men hvilka upphörde 1809.
Den 1815, i syfte att under fred vinna öfverensstämmelse med en armées fältorganisation, införda fördelningen i 6 inspektioner och 13 brigader, uppliäfdes 1832, dels i följd af den skadliga rubbning, som häraf föranleddes i arméens löneväsende, enär lönerna till denna organisation togos från regementena, dels också, i följd af den insedda onyttan att under fred hafva ett så talrikt generalitet på stat.
I dess ställe inrättades 1833 sex general-befäl, hvilka 1847 minskades till de nuvarande fem.
Inrättningen af general-befäl, ehuru gammal, har således undergått flera vexlingar och afbrott; sedan de upphäfts, har man dock på ett eller annat sätt till dem återkommit, emedan deras nytta insetts.
Den är också uppenbar.
En vakande och sammanhållande myndighet öfver flere skilde chefer är angelägen.
Regementscheferne, hvilka med rätta äro utrustade med makt att verka till regementets bästa, böra hafva någon, ej långt aflägsen, öfver sig, som har tid och rådrum att tillse huru de utöfva sina pligter och som betraktar förhållandena från en mera vidgad synpunkt än regementets stundom ensidiga.
Allt nit och all duglighet fordra tillsyn, fordra eggelse och uppmuntran.
Den tillfälliga inspektionsrätt, som af en generalmönsterherre utöfvas, är härtill icke nog.
Såsom icke ständig, har den ingen fortfarande och jemnt verkande kraft.
Den förutsätter intet närmare samband emellan trupper, hvilket inom de särskilda orterna är af väsendtlig vigt; den förlorar det betydligaste af sitt anseende, då innehafvaren deraf icke har någon befälsrätt.
Den inspekterande och befallande myndigheten bör således vara förenad hos samme person, åtminstone så långt sådant, med hänseende till de särskilda vapnen och deras rätta bedömande, låter sig göra.
Kommitterade äro likväl af samma tanke, som ligger till grund för de nuvarande general-befälen, att de nämligen endast äro en fredsorganisation — ett befäl öfver ett område, der trupper äro förlagde.
Då arméen försättes på krigsfot inträder helt andra förhållanden än de, som kunna vara tillämpliga för freden, under hvilken omständigheterna tvinga till en find äggning, som endast undantagsvis kan afse ett rätt ordnadt försvar.
Med afseende på denna fredsorganisation hafva kommitterade ansett, att riket lämpligast kan indelas i fyra områden, nemligen:
Södra, innefattande Skåne, Småland och Halland; Östra, Östergötland, Södermanland, Upland, Westmanland och Nerike; Vestra, Westergötland med Dalsland, Bohuslän och Wermland; och JSorra, Dalarne samt hela landet norr om Dalelfven.
Uti hvart och ett af dessa områden föreslå kommitterade att en generalbefälhafvare skulle ega den disciplinära och befallande makten öfver alla inom området förlagde trupper, hufvudsakligen inom de gränser, som nu tillkomma generalbefälhafvarne.
Den inskränkning, som generalbefälens antal från fem till fyra här erhållit, skall möjligen mötas med det inkast, att en generalbefälhafvare aldrig skall hinna att under den korta vapenöfningstiden, som sig bör, inspektera alla under hans befäl lydande trupper, än mindre emellan mötena kunna utöfva den erforderliga tillsynen.
Storleken af de föreslagna områdena är dock, genom de allt mer lättade förbindelserna emellan orterna, numera intet hinder för det vidsträcktare befäl kommitterade föreslagit, i synnerhet om lämpliga förändringar uti nu gällande generalbefälhafvare-instruktion infördes.
Sådana äro: att de för hvarje möte anbefallda brödmönstringarne upphörde att vara en af general-befälhafvarens förnämsta skyldigheter, och ersattes af hans rätt och pligt att emellanåt förvissa sig om styrkans öfverensstämmande med rullor och förslag; att det öfverläts åt generalbefälhafvare!! att ordna sina inspektioner, så som det för hvarje tillfälle vore nyttigast, utan ovilkorlig skyldighet att årligen besöka alla olika möten på samma mötesplats; att regements-chefernes permitteringsrätt, i anseende till de numera lättade och hastiga förbindelserna utvidgades; att generalbefälhafvare!! befriades från åtskilliga mindre behöfliga skriftvexlingar.
Med dessa i alla fall lämpliga förändringar 200 blefve den föreslagna områdes-indelningen icke så vidsträckt, att ej en person kunde medhinna resorna, äfvensom att utöfva all den kontrollerande myndighet, som afses.
Utom dessa i orterna förlagde generalbefälhafvare, hvilka, jemte det befäl de hvar inom sitt område innehafva, äro afsedde att inspektera infanteriet, måste äfven specialvapnen hafva sina egne inspektörer och högste styresmän:
Generalfälttygmästaren är chef för hela artilleriet, har högsta inseendet öfver all dertill hörande materiel; vigten af ett sådant befäl, den vidsträckta förvaltning som åtföljer detta embete kräfver, att den person, som innehar detsamma, beklädes med generalsvärdighet; Chefen för ingeniör-vapnet är i alla land general; han har en betydlig och ansvarsfull förvaltning och hans inspektionsrätt sträcker sig öfver rikets alla fästningsbyggnader; och Hvad beträffar kavalleriet, anse kommitterade af särdeles vigt, att detta vapen, fortfarande som hittills, eger sin egen inspektör; och uti förslaget, rörande generalstabens organisation, hafva kommitterade redan uttalat sina åsigter i afseende på behöfligheten af att chefen för denna corps är en generalsperson.
Utom generalbefälhafvarne borde således, enligt kommitterades åsigt, finnas fyra generalspersoner på stat:
Generalfälttygmästaren, Chefen för ingeniörvapnet, Inspektören för kavalleriet, Chefen för generalstaben; alla, utom kavalleri-inspektören med ej mindre inspektions-, än ock befallande rätt, hvar inom sitt vapen eller sin corps uti allt hvad icke kan hänföras till garnisonsfenstgöring, hvilken af vederbörande generalbefälhafvare ensam ordnas och öfvervakas.
Inspektören för kavalleriet deremot bör, jemte inspektions-skyldigheten öfver hela kavalleriet, ingifva och yttra sig öfver alla befordringar inom detta vapen, för hvars utbildning och användbarhet han ansvarar.
Svenska generalitetet skulle således, enligt kommitterades förslag, utgöras af fyra Generalbefälhafvare, Generalfälttygmästaren, Chefen för ingeniörvapnet, Inspektören för kavalleriet och Chefen för generalstaben; hvilka alla intaga sin tur efter fullmakts datum inom den generalsgrad, hvartill de af Konungen utnämnas.
I afseende på lönernas belopp föreslog Kongl. Maj:t redan 1828 för generalbefälhafvarne 7,000 rdr bko eller 10,500 rdr rmt.
Ständerna beviljade 6,000 rdr bko eller 9,000 rdr rmt, hvilket belopp allt intill senare tid och oaktadt stegrade pris å lefnadsförnödenheter samt den betydliga förhöjning skjutslegan undergått, utgör allt hvad en generalbefälhafvare af staten åtnjuter.
Kommitterade anse detta hvarken billigt eller rättvist; och hafva derföre, på sätt bifogade lönestat utvisar, föreslagit en förhöjning, som de tro någorlunda motsvara nutidens fordringar. 201 Bil. A. Förslag till stat för svenska arméen* generalstab.
Militär slaten.
1 1 1 1 1 8 1 13 1 7 chef, upptagen på generalitetsstaten öfveradjutant i första löneklassen » i andra )> i tredje » stabsadjutant i fjerde » » i femte 1 underofficer 11 » Civilstaten.
1 professor, då han icke eger annan tjenst . . . om han eger annan tjenst utgår lönen med I fältsekreterare, tillika redogörare 1 vaktmästare 2 » 2,400 Lim. 5,000 4.500 4.500 4,000 32,000 3,000 39,000 1,200 8,400 900 9,900 4,500 2,000 500 1,000 Häst- och furagemedel.
400 400 400 400 3,200 400 5,200 400 2,100 Bekläd nadshjelp. 150 1,050 Summa. 5,400 9,800 39.600 47,000 12,100 12.600 4.500 2,000 1.500 Summa aflöning 135,100.
Krigsarkivet, inköp af böcker, kartor, instrumenter, mm 1,500.
Generalstabs-aspiranters aflönande, fältöfningar och resestipendier 8,000.
Till disposition i och för semester-ersättning m. m 9,000.
Expensmedel 2,000.
20,500.
Summa summarum 155,600.
Enligt här ofvan upptagna stat skulle generalstaben komma att kosta, årligen 155,600
För betäckande häraf finnas redan följande tillgångar, nemligen till Topografiska corpsen 34,250.
Kommando-expeditionen 12,550.
Generalstabs-officerares bildande 6,500.
Fem stabschefer i militärdistrikten 5,000.
En » på Gotland 1,000.
En » hos kavalleri-inspektören 750.
En » vid Lifgardesbrigaden 600.
Fem stabsadjutanter vid militärdistrikten 3,000.
En » hos kavalleri-inspektören 450.
En » vid Lifgardesbrigaden 300. 64,400.
Landförsvarshomit.
Återstår att fylla 91,200. 26 202 Bil. B. Förslag till löuestat för generalitet.
1 generalbefälhafvare, lön 8,000.
Häst- och furagemedel samt respenningar . . . 2,000. 3 generalbefälhafvare, » » ... 1 generalfälttygmästare, lön 8,000.
Häst- och furagemedel samt respenningar . . . 2,000. 1 chef för ingeniör-vapnet, lön 8,000.
Respenningar 1,000.
1 inspektör för kavalleriet, lön 8,000.
Häst- och furagemedel samt respenningar . . . 2,000. 1 chef för generalstaben, lön 8,000.
Häst- och furagemedel 1,000.
Summa Rdr 10,000. 30.000. 10.000. 9.000. 10,000. 9.000.
Tsjiöö. INNEHÅLL:
Inledning till betänkandet sid. 3.
Krigsstyrkan och befästningarne:
Krigsstyrkan 16.
Befästningarne 24.
Grunderna för arméens organisation, beväringsinrättningen och landstormen » 37.
Infanteriet 78.
Kavalleriet 125.
Artilleriet » 148.
Ingeniör-trupper 178.
Generalstaben och generalitetet »193.
UNDERDÅNIGT BETÄNKANDE, ANGÅENDE LANDFÖRSYARET, ANGIFVET DEN 12 MAJ 1865 AF DERTILL I NÅDER FÖRORDNADE KOMMITTERADE.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1865.
DEN ALLMÄNNA MEDBORGERLIGA KRIGSBILDNINGEN.
Vid beräknandet af ett lands verkliga stridskrafter är af vigt att taga i betraktande folkets stridbarhet och för handen varande allmänna krigsbildning.
Men denna kan icke vara densamma i våra dagar som fordom.
I de äldsta samhällena bildades den stridande hären af alla vapenföre män.
Folk och här sammanföllo då till ett.
Näringslifvets, lefnadssättets och statsinrättningarnas enkelhet medgaf detta.
Medborgarne bestodo blott af väpnade folk och stridsmakten var i egentlig mening en folkbeväpning, men derjemte en under freden stående här, så till vida, att han var ständigt stridsfärdig, och detta mycket mera än vår tids stående härar, åtminstone i vissa stater, emedan de ständiga krigen under höllo en verklig krigisk bildning och krigisk ande, närd deraf att krig och vapen voro den enda, mannen värdig ansedda sysselsättning, spridande krigiska vanor inom hela samhället.
Under årtusenden fortforo dessa förhållanden i allt det väsendtliga, endast med den inskränkning, att i mon af staternas bildande anordnades krigspligten till en viss utsträckt gräns (i Sparta 60, i Rom till 4S år) och endast så månge, som för hvarje fälttåg behöfdes, uttogos efter viss ordning, som alltid gaf tillräckligt manskap.
Men i den mon näringar och handel tillväxte och blomstrade, med civilisationen välståndet inträdde, det fredliga arbetet kom till heders och blef ett stort samhällsintresse, så blef icke heller längre möjligt att hvarje man skulle betrakta sig såsom ständigt varande under vapen.
Vapentjensten, förr den enda ärofulla, som all uppfostran förnämligast afsåg, blef småningom en börda.
Frivilligt mot erbjudna fördelar eller genom tvångslagar måste krigare anskaffas, hvilka egnade sig åt vapnens bruk såsom sitt yrke, danades i de stränga vanor af hörsamhet och undergifvenhet, som kriget fordrar, men hvilka icke längre voro allmänna samhällsvanor.
Dessa krigare bildade den krigshär, som gick i fält och under hvars skydd det öfriga samhället kunde odla fredens yrken.
Grunden till denna småningom skeende förändring — vapentjenstens öfverflyttande från alla till vissa — var således icke veklighet, icke glömska af samhällspligter, icke försämring i sederna, icke förkolnad fosterlandskärlek, utan var en klar följd af samhällenas förändrade, för freden afsedda inrättning, som icke längre medgaf dem att vara stående läger, att ställa hela samhället på krigsfot.
Förändringen har inträffat förr eller senare öfverallt, der samma orsaker voro verkande; hon har icke inträffat der samhällena ännu i våra dagar qvarstå i sitt första bildningsskifte.
Då, under den stora statshvälfningen i Frankrike, det visade sig, att hvarken frivilligheten eller den kommunerna ålagda skyldigheten att ställa manskap ens förslog att till landets försvar anskaffa tillräcklig stridsstyrka, än mindre vid de anfallskrig, hvarmed den unga republiken hemsökte alla sina grannar, tog man sin tillflykt till den urgamla inrättningen af vissa tjenstepligtiga år för hela befolkningen eller konskriptionssystemet.