Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva dessutom sett, att det varit år nemi. 1844 och 1845, hvilka icke äro så aflägsna från vår tid, då verkliga behållningen af kronans ordinarie ränta icke ens upgått till det belopp, hvartill den varit beräknad.
Beloppet beror på mar kegången, och då denna bestämmes efter de gångbara prisen och man icke kan förutse hvartill dessa skola upgå för de kommande åren, så kunna naturligtvis de ordinarie räntorna icke beräknas till det högsta man kan föreställa sig att de komma att utgöra; utan måste raan beräkna dem efter det, hvartill de enl. sednare årens markegång upgått.
Markegången kan förorsaka en sådan skilnad, så att när år 1845 den till Statsverket inflytande andelen af ordinarie räntan upgick till 570,311 r:dr, så upgick den deremot år 1847 till 607,701 r:dr.
Jag betviflar således att den indelta ordinarie räntan, om den äfven skulle blifva kronan behållen, kunde beräknas högre, än hvartill den nu upgår.
Hvar och en inser väl att då fråga är om en 8 å 10,000 r:dr, detta icke stort kan betyda, då i alla fall hvad som ingår, blir Statsverket behållet och blifver förskott, som sedermera äro till Ständernas disposition.
Detta kan icke föranleda så betydlig skilnad, äfven om en större förändring med den ordinarie räntan skulle komma att äga rum; ej heller skulle sådant kunna verka till afslag å nyttiga förslager, eller till ökande af bevillningen i någon märkbar mån.
Först och främst är gifvet att, om äfven Ständerna skulle besluta, och K. M. bifalla, att hela den ordinarie räntan skulle ingå till Statsverket, så skulle sådant icke kunna verkställas genast, dertill fordrades lång tid.
Man kan icke föreställa sig annat än att nuvar. innehafvare skola blifva bibehållna vid den rätt, hvarmed de lillträdt sina tjen ster och löner, och således ingen beräkning af hvad som kunde Statsverket tillkomma, vara möjlig, förr än vid nästa riksdag och kanske icke då.
Jag tror således alt de skäl, Frih.
Raab för en återremiss anfört, helt och hållet förfalla.
Hvad för öfrigt angår frågan derom, att åtskilliga ärenden bordt vara afgjorda innan Utsk. ingår till Ständerna med förslag att bestämma inkomsterna för de 3:ne titlarna, så anser jag det vara omöjligt för StatsUtsk., att afvakta alla de beslut, som Ständerna kunna fatta i afseende på motioner i den syftning, som är omnämdt, eller de förslag, som under Ständernas pröfning kunna i det afseende! förekomma; med mindre än att hela Statsregleringen, så väl utgiftsfrågorna som inkomstbetänk. skulle upskjutas många månader; och jag hemställer, huruvida Ständerna och landet i allmänhet kunde vara belåtna med att riksdagen sålunda förlängdes.
Utsk:s förslag till utgifterna, kan naturligtvis icke föreläggas Ständerna förr än betänk, om inkomsterna är afgjordt.
Och nu vill man att alltsammans skall upskjutas i Den 8 Mars f. m. 221 afvaktan på afgörandet af de frågor, som väckts.
Jag ser icke någon gräns för den tid, inom hvilken sådana frågor kunna väckas.
Sådana förslag kunna icke från StatsUtsk. återkomma på flere veckor. R. o. Ad. torde minnas, alt i sista plenum remitterades till StatsUtsk. K. M:s nåd. propos. om förenkling af upbörds- och skatteväsendet.
Pröfningen och afgörandet af denria fråga torde fordra några månaders tid.
Detta förslag till inkomsternas beräkning skulle således icke kunna första gången föreläggas Ständerna förr än efter några månader, då den fråga, som nyss omnämdes, hade blifvit af Ständerna afgjord.
Jag tror icke att ett sådant dröjsmål kan öfverensstämma med Ständernas önskningar, ej heller med våra grundlagar, som ålägga StatsUtsk. att inkomma med upgift på Statsverkets inkomster inom egenteligen de 4 månader, som Ständerna hafva rättighet att vara tillsammans utan att befara, att af K.
M. blifva åtskiljda.
Jag anhåller således att R. o. Ad. måtte bifalla den nu uplästa delen af utlåt.
Det lmfvudsakligaste skälet, hvarföre Frih.
Palmstjerna tillstyrkt bifall å detta Utsk:s förslag, är det, alt om, såsom jag yrkade, återremiss skulle äga rum, och inkomstsummorna icke förr bestämmas, än åtskilliga i detta ämne väckte frågor blifvit afgjorde, så skulle man derigenom befara, att riksdagen skulle komma alt fortfara flere månader längre än eljest.
Jag tviflar uppå att det kan blifva fallet, ty allt hvad som återstode för Ständerna alt afgöra, skulle vara att fylla statsbristsumman, och vore alla andra ärenden afgjorda vid riksdagen, så kan man icke tänka sig möjligheten af, att detta ärende skulle ensamt förlänga riksdagen ända till flere månader.
Palmstjerna har velat bevisa att den skilnad, som skulle upstå emellan beloppet, hvartill räntorna skulle tillökas i händelse de indragas till Statsverket, eller om såsom nu de fortfarande utgå till löntagarne, icke skulle blifva betydlig, men det synes mig, som hade han sjelf anvisat på goda skäl emot sitt eget påstående, då han anvisat på de siffror, som StatsUtsk. i sitt eget betänk, upgifvit, och dessa siffror har jag tagit mig friheten anföra.
Det är nemi. sidan 3, i:o ordinarie räntan; der har Utsk. i anmärkmn sagt ”1 händelse af R.
St:s bifall till hvad Utsk. föreslagit i bilagde, under denna dag afgifne, utlåt. litt. A. 2:dra, 3:dje, 7:cle, 8:de, 9:de och 10:de punkterna, kommer denna summa alt minskas med 65,000 r:dr 6 r:st (eller i rundt tal med 65,000).”
Vänder man nu bladet och läser den anmärkn. der står, ”derest R.
St. bifalla, hvad Utsk. föreslagit i 2:dra, 3:dje, 7:de, 8:de, 9:de och 10:dc punkterna af bilagan littera A, kommer Statsverkets inkomst af afrads-spannemålen och af den i föreg:de punkt omförmälda, kronan behållna, andel af ordinarie räntan, att ökas med ett sammanlagdt belopp af 73,657 ndr 39 sk. 1 r:st.”
Det är således för samma räntor, som i ena fallet, såsom inkomst, skall beräknas 65,000 ndr, och i andra fallet, såsom utgift 7.3,657 ndr, och att denna differens i beloppet för samma räntor har uppstått, ger full anledn. till den förmodan att sådan differens skulle upsla i beräknade inkomsten för alla 222 Den 8 Slars f. m. räntor, sorn indroges.
Men om jag icke understödjes af någon i min begäran om ålerremiss, så finner jag nogsamt alt det är fruktlöst, om skälen vore aldrig så talande, att vilja genomdrifva ett sådant beslut.
Om man för ett ögonblick antager hvad Frih.
Raab anfört, att nemi. kronans behållning af de indelta räntorne, när de öfverflvltades från den indelda andelen af den ordinarie räntan till den Kronan behåilne, skulle böra beräknas med en tillökning af 12 proc., så skulle det också vara klart, alt som allt detta är anslaget till vissa verk och löntagare, så skulle dessa löntagare och verk äfven erhålla en motsvarande ersättning för hvad de förlorade, och således den tillökning af 12 proc., som i beräkningen af inkomsterna måst iakttagas, äfvenledes ske vid beräkningen af utgifterna.
Det är således ingen förändring af hvad som blefve till kronans disposition, enär hvad som å ena sidan blef en inkomst, å den andra blef en utgift.
Det verkar sålunda intet på lillgängarnes beskaffenhet om summan är 1 mill. eller 2 millri', eller om 10,000 r:dr mer beräknas på ena sidan, enär samma belopp måste beräknas på den andra, så vidt som man vill utöfva rättvisa och gifva de förlorande sin rätt, samt gifva dem motsvarande ersättning för hvad de förlorade i händelse förändring ägde rum.
Jag instämmer med Frih. Palmstjerna, och anser den återremiss, som Frih.
Raab förordat, vara så mycket mera olämplig, som de af Ståndets ledamöter, hvilka bevistade sednaste riksdag, nogsamt erforo, huru många och stora svårigheter Ständerna dä hade att få Stalsregleringen afslulad, derföre att hon från början blef på StatsUlsk:s framställning förknippad med frågan om skatteförenklingen.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Ulsk:s ifrågavar. hemställan, uppå derom af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställd propos. blef af R. o. Ad. bifallen.
Härefter förekom: l:o Ordinarie ränta, 2:0 Afrads-spanmuten, 3:0 Tiondespantnålen, 4:o
Tionde-spanmåls lösen efter bestämda priser, 5:o Arrendemedel af Kungsgårdar och andra kronolägenheter, samt 6:o Silfver-tionde, Myntarelön och Slagskatt.
Dessa punkter blefvo af II. o.
Ad:n bifaliue. 7:o Kopparräntan.
Den anmärkn., som här är gjord, är icke framställd i alldeles riktig form.
Utsk:s mening har förmodligen varit den, att denna förslagsberäkning icke lade några hinder i vägen för det framtida beslut, som kan äga rum med anledn. af väckt motion om nedsättning af kopparräntan i Stora Kopparbergs län.
Det rättaste hade otvifvelaktigt varit att bestämdt säga alt några hinder för det beslut Ständerna komme alt fatta ic - Den 8 Mars f. ro. 228 ke skulle mola.
Jag anhåller att få framställa denna anmärkn. mot redaktionen på det att bifall till Utsk:s förslag i denna del måtte innebära det, som varit Utsk:s mening.
Statslltsk. har i denna anmärkn. icke menat annat, än hvad som blifvit uttryckt i densamma.
Denna motion innehåller tvenne allernativer, och man ansåg sig icke kunna förbigå någon af dem utan att omnämna det i betänk.
, emedan den ena delen af motionen innebar nedsättning i kopparräntan, men den delen af motionen tog Utsk. i pröfning innan den andra företogs.
Afd:n inom Utsk. var ense derom att den utförda summan borde tagas i beräkningen.
Hr Rosenblad: Hvad Hr af Harmens yttrat var visserligen icke alldeles tydligt, huruvida StatsUtsk. ansåg sitt yttrande innebära ett afslyrkande af den del utaf motionen, som innefattar nedsättning i kopparräntan.
Jag tyckte mig likväl finna att så har varit meningen.
Om så har varit, sä kan jag icke annat än högligen ogilla detsamma både i form och i sak.
I form kan jag icke annat än ogilla det exempel, som StatsUtsk. här har gifvit af att stillatigande, ja snart sagdt med tystnadens vältalighet hafva afslagit en väckt motion, hvilkens innehåll de äro skyldige att uptaga till pröfning och deröfver framställa sina skäl.
Jag har förut framställt att lili en annan mycket vigtig motion, sorn StatsUtsköttet afslagit och i hvilket afslag jag fullkomligen instämmer med StatsUtsk., Utsk. bordt i början af betänk, motivera detta sitt afslag och omnämna alt saken tagits i betraktande.
Men att på detta sätt afslå en motion utan att nämna några skäl för afslaget, då de likväl kunnat anföra sådana till och med ganska ypperliga skäl, om de velat låta sitt ljus framskymta, kan jag icke gilla.
Ar meningen att på detta sätt tillintetgöra Johan Anderssons med fleras motion ang:de nedsättning i kopparräntan, så kan jag icke annat än högeligen deremot protestera.
Då frågan förevar vid förra riksdagen tror jag mig hafva fullständigt visat behofvet af en sådan nedsättning, såvida man icke ville framkalla den gamla skattkammarens plnndringssyslem.
I händelse bifall till denna punkt skulle innebära omöjlighet för Ständerna att fästa afseende på denna motion, så får jag yrka återremiss af denna punkt.
Stjernstedt, Äng. Willi.:
Jag finnér af Hr Rosenblads anförande, att lian missförstått meningen af Utsk:s utlåt, rörande en af åtskilliga ledamöter i BondeSt. väckt motion, ang:de nedsättning i Koppar-räntan.
Utsk. har icke velat säga något annat än att Ulsk:tel, framdeles kommer alt afgifva serskildt utlåt, med anledn. af denna motion, och emedlertid såsom hittills beräknat denna afgift bland statsinkomsterna, men, att Utsk. i händelse ett blifvande R.
St:s beslut skulle komma att inverka på denna summas belopp har velat anmäla förhållandet på det alt frågan må vara öppen.
Utsk. har således icke tillstyrkt R.
St. att här fatta något beslut, utan omförmält ett förhållande, hvarigenom vore tillfälle öppet för R St. att framdeles härutinnan fatta beslut.
224 Den 8 Mars f. m.
Har Utsk:s mening varit sådan, som Frih.
Stjerstedt yttrat den vara, så har jag ingenting emot att punkten bifalles, och anser mig sålunda oförhindrad att mot Ctsk:s utlåt, i denna del få föra mina anmärkn:r, och på den grund då motionen förekommer äfven få taga frågan om Koppar-räntans nedsättning under öfvervägande.
Jag vet verkligen icke huru man kan misstaga sig om Utsk:s mening.
Utsk. har föreslagit Ständerna att beräkna inkomsten på en Titel till en viss summa, sedan står i en anmärkn. ett förhållande, som upgifves i afseende på en denna titel rörande motion.
Om man nu bifaller detta Utsk:s utlåt., icke har man derföre afsknrit Ständerna rättigheten att framdeles fatta beslut öfver denna motion.
Förevar, punkt af Utsk:s utlåt, biet uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallen. 8:0 Tionde- och Hammarskatts-jern.
Den i afseende på denna punkt af Kontrakls-Prosten Forssell afgifna vid Utsk:s utlåt, fogade reservation uplästes pä begäran af Frih.
Stjernstedt, som derefter yttrade:
Enl. hvad i den uplästa reservationen är upgifvet och enl. hvad Utsk. vitsordat, befinner sig tackjernstillverkningen för det närvar, i den gynsamma belägenhet, alt jag tror det vara riktigt att den skatt, som å densamma lägges, borde återföras till det belopp, hvartill den förut varit salt.
Orsaken hvarföre sådant vid sista riksdag icke egde rum var, det man ansåg vådligt, att genast återföra samma skatt till det belopp, hvartill den primitivt utgått, enär det skulle vara en altför stor öfvergång, för att utan men på en gång kunna verkställas.
Men man insåg dock, att konjunkturerna för tackjernstillverkningen voro så gynnsamma att detta bordt redan då äga rum, ehuru man upsköt till en blifvande riksdag med att återföra beloppet till hvad det förut varit.
När Utsk. medgifver att
Tackjerns-konjunkturerna fortfarande äro lika goda om icke bättre än vid sista riksdag, så finner jag icke något skäl hvarföre icke det beslut som Ständerna vid sista riksdag fattat skulle sättas i verkställighet.
Således tror jag, att icke någon anledn. förefinnes hvarföre icke tackjernstillverkningen borde beräknas till sitt primitivs belopp, eller till 16,000 Sk&.
Sedan härefter, på begäran af Hr von Hartmansdorff, Doktor Stenhammars vid Utsk:s utlåt, fogade reservation blifvit upläst, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Den föreg:de talaren har fästat Ståndets upmärksamhet på de skäl, som förekomma i sak mot den nedsättning, som här är i fråga.
Jag anhåller att få anmärka de hinder deremot, som förekomma i anseende till formen.
Doktor Stenhammar har erinrat, att förslaget till nedsättning icke är föranled t Den 8 Mars f. m. 225 ledt af någon motion.
Hur har då Ulsk. kunnat framkomma dermed?
Utsk. har ingen motionsrätt, utan skulle framställa antingen Konungens propos:r eller enskildes motioner.
Enär, såsom vid innevar:de riksdag Konungens propos. rör:de
Statsverkets tillstånd och behof omedelbart till Ulsk. öfverlemnats, kan det, utan remiss från Stånden uptaga deri förekommande förslag; men derigenom är Utsk. icke berättigad! att framlägga några andra.
Jag tror framställningen alltså vara olaglig och anhåller följaktligen jemväl om återremiss.
I afseende på den siste värde talarens yttrande, tager jag mig friheten erinra att StatsUtsk. icke har i denna punkt föreslagit någon nedsättning, utan blott bibehållit de bestämmelser i den delen, sorn K. M. i Sin nåd. propos. föreslagit, det är således icke något egenmägtigt tilltag af StatsUtsk.
Några ledamöter inom StatsUtsk., hvilka, ehuru sjelfva, så vidt jag vet aldrig handläggande jernhandleringen, nemi.
Hrr Stenhammar, Forssell och Stjernstedt, men som dock förstå sig derpå, hafva föreslagit en skattelillökning.
Denna skattelillökning trodde sig icke StatsUtsk. på denna anctoritet kunna tillstyrka.
För att tillstyrka en skattetillökning fordras icke endast begäret att samla skatter, ulan äfven behofvet att äga sådana, och det är nu icke heller pröfvadt.
Då StatsUtsk. bibehållit den beräkning, som under den förflutna tiden ägt rum och som K. M. i Sin propos. föreslagit, och StatsUtsk. dertill har gått den äsigten, som önskade ytterligare förhöjning i denna afgift, så tillvida till mötes, att StatsUtsk. föreslagit en skrifvelse lill K.
M. efter utredande af förhållanderne i afseende å bergshandleringens ställning, samt efter nödig pröfning huruvida tiondetackjerns-afgiften skulle kunna till sitt förra belopp förhöjas, behagade till näst sammanträdande Ständer aflåta nåd. propos. i ämnet, så skulle jag tro, att StatsUtsk. har med den varsamhet, som ett så grannlaga ämne kräfver och som afseende! på en af landels vigtigaste näringar påkallar, behandlat densamma.
Jag får för min del anhålla om propos. till bifall å Utsk:s betänk.
Jag, för min del, finner icke att StatsUtsk. begått detta formfel.
StatsUtsk. har grundlagsenlig rättighet att, så väl göra framställning om den underd. skrifvelsen, som att göra den framställning, som Frih.
Stjernstedt yrkat.
Föreg:de riksdagars beslut äro gällande för den Statsregleringen och icke längre.
Det står icke i dessa beslut meddeladt, att dessa bestämmelser om nedsättningen skola tills vidare blifva vid samma belopp, utan det står, att beloppet skall fortfara lill nästa riksdag.
StatsUtsk. måste anse Ständernas beslut vara faststående, och följaktligen är icke denna nedsättning fortfarande, utan den är slut med den nu tilländagångna Statsregleringen, och StatsUtsk. har att till se att räntan utgår efter den gamla normen, såvida icke StatsUtsk. finner skäl att tillstyrka fortfarande nedsättning på sätt K.
Således tror jag, för min del, att StatsUtsk. varit grundlags4 II. 15 226 De 8 Mars f. m. enligt berältigadt, alt föreslå fortfarandet af denna nedsättning till dess förra oell primitiva belopp.
Men jag yrkar för min del bifall till Frih.
Sljernstedts förslag att nemi. nedsättningen skall vid denna riksdag uphöra, oell begär derföre återremiss.
Mina skäl äro alt jag är lifligen genomträngd af den öfvertygelse, att då behofvet klöfver att en tillfällig nedsättning af en skatt må äga rum, att denna tillfälliga nedsättning då må bifallas, emedan Statens väl fordrar en sådan eftergift för tillfället.
Men om kommande
Ständer skola vara benägna att meddela sådana eftergifter när ögonblickets kraf så fordrar, så måste man också gå varsamt tillväga och icke framdeles försöka att göra den tillfälliga nedsättningen fortgående, ty då blir följden den, ali man, när nedsättning föreslås i rätter tid, säger nej, emedan man fruktar alt den skall blifva bestående i st. f. tillfällig.
Jag anser sålunda denna tiondeskalt böra återgå till sitt primitiva belopp och anhåller derföre om återremiss å denna punkt.
Cederström, Rudolf: Enl. min tanka har Hr Lefrén fullkomligen utredt frågan om SlatsUtsk:s behörighet alt göra denna framställning.
Jag behöfver således icke uprepa hvad han sagt.
Min afsigt är för öfrigt helt annan än Hr Lefréns; jag ämnar begära bifall på betänk.
Stjernstedt har till stöd för sin åsigt åberopat
Hr Forssells reservation.
Jag ber att få lägga märke till efterföljande Hr Forssells uttryck: ”Tillverkningarne af tackjern och stångjern äro af hvarandra så oskiljaktigt beroende.” — Detta är således en sak, som Hr Forssell har erkänt, men han drager deraf den, enl. min tanka, oriktiga slutsatsen: ”att den förras erkända fördelaktiga ställning måste fullt lugna all fruktan för den sednares förlägenhet.”
Jag ser icke skäl härtill och föreställer mig att om stångjerns!illverkningens tillstånd fortfar att vara mindre godt, så kan delta icke undgå alt hafva en menlig inverkan på tackjernstillverkningen.
När man tillika betraktar denna vinterns ofördelaktighet för jernkörslor, hvilket måste inverka på tillverkningen, så kan jag icke finna att tidpunkten ännu är inne, att i det förhållande, som Ständerne vid sista riksdagen beslölo, nu göra någon ändring.
Alt, pä sätt Frih.
Stjernstedt anfört, det vid sista riksdagen fattade beslut skulle binda händerna på Rikets nu församlade Ständer, kan jag icke finna.
Det mäste hafva varit dåvar.
Ständers mening, att Ständerne vid innevar. riksmöte skulle, likasom de sjelfva, ega rätt att, efter pröfning af sig företeende omständigheter, fatta sitt beslut.
Då man tillika ihogkommer att, såsom Gr.
Mörner anmärkt, saken rörer en af fäderneslandets vigtigaste näringsgrenar, nemi. bergshandteringen, så är varsamhet så mycket mera af nöden.
I afseende på sjelfva formfrågan, så är förhållandet följande: att vid 1844 års riksdag afgiften nedsattes till hälften af förut utgående belopp.
Vid sistl. riksdag funno Ständerna att ifrågavar. afgift från och med 1849, intilldess den vid påföljande riksdag blifvande Statsregleringen komme till verkställighet, skulle förhöjas med 50 proc. utöfver dåvar. belopp, den skid - Den 8 Mars f. m. 227 le således uphöra vid den nu inträdande Statsregleringen.
Deruti skulle visserligen Hr von Hartmansdorff haft rätt, om icke någon hade väckt motion, så hade icke StatsUtsk. haft rätt alt föreslå någon nedsättning i den gamla afgiften, men nu tror jag, alt den, som är mest berättigad af alla har derom väckt motion, jag menar K. M.
I den nåd. proposm är uptaget 12,000 Ska, som utgöra | af 16,000 Sk&, som utgingo år 1844, således lika med hvad 1848 beviljades för de följande åren intill denna Statsreglering.
Jag tror således att StatsUtsk. icke endast bade rätt alt taga i pröfning ett sådant förslag, utan var skyldig dertill då det var väckt af K. M.
Om jag förenar mig med dem, som önska återremiss, sä är det icke pä de grunder Hr Forssell och hans medreservanter anfört.
Jag tror i motsats med dem, att denna nedsättning icke på något sätt varit gagnelig för stångjerns-producenterna, och varit behöflig för tackjernsblåsaren.
Så länge i vårt land tackjernslillverkarne icke hafva några andra afnämare än stångjerns-producenterne, så är det desse sednare, som bestämma priset.
Cederström har riktigt anmärkt, att just i motsats med hvad Frih.
Stjernstedt anfört, då stångjerns-producenten är den enda afnämaren och det Svenska stångjernet ännu icke har upnått det gynnande pris, som det hade före denna nedsättning, om det äfven står något bättre än 1843, så skulle deruti ligga ett skäl för fortfarande af den mindre lindringen, som beviljats.
Men jag har ett annat skäl hvarföre jag yrkar återremiss.
Vi kunna ännu icke fullt bestämma huruvida denna nedsättning är fullt behöflig eller icke.
Det kunna vi först göra när vi få veta huru den blifvande tulltaxan kommer att se ut.
Om tullen å tackjernet nedsättes, då kan tackjerns-produkten möjligen påräkna andra afnämare än blott de Svenska stångjerns-producenterna, och då skulle man i sådan händelse utan obillighet kunna pålägga något dylikt, som en sådan skatteförhöjning.
Innan dess vill jag för min del icke ändra ifrågavar. afgift.
Jag anhåller sålunda om återremiss af denna punkt.
Mörner yttrat anhåller jag alt fä säga några ord.
Han har sagt, att Utsk. skulle hafva tillstyrkt förhöjning af skatten på tackjernstillverkningen.
Jag får fäsla upmärksamhelen deruppå, att här icke är fråga om någon förhöjning; här är endast fråga om att skatten skall utgå till det belopp, hvartill den förut varit bestämd, och att den tillfälliga nedsätlningen icke skulle längre få fortfara, än som Ständerne vid förra riksdagen ansett lämpligt.
Till stöd för denna mening har jag icke blott åberopat reservationen af Hr Forssell, utan äfven Utsk:s egen mening.
Utsk. säger nemi.: ”Sedan R.
St. vid 1844 års riksdag, i anseende till den ofördelaktiga ställning, hvaruti tackjernstillverkningen sig då befann, medgifvit, att tionde-afgiften finge från och med 1845, intilldess den vid påföljande riksdag blifvande Statsreglering vidtoge, utgöras med hälften af förut utgående belopp, hafva R.
St. vid sisth riksdag funnit det vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att, då konjunkturerne för 15* 228 Den 8 Mars f. m. tackjernstillverkningen sedermera förbättrats, den i beskattningen beviljade nedsätlningen borde uphöra, sedan orsaken, som vållat densamma, försvunnit; men dä en hastigare återgång till den före nedsätlningen ulgäende afgift skulle kunna kännbarare, än som vederborde, drabba tackjernsiillverkarne, beslöto R.
St., att ifrågavar. afgift, frän och med 1849, intilldess den vid påföljande riksdag blifvande Statsreglering komme till verkställighet, skulle förhöjas med endast 50 proc. utöfver dävar. nedsatta belopp.” Häraf synes, att Ständerna vid sista riksdagen väl ansågo liden -vara inne för skattens återgång till hvad den före 1845 varit, men att denna tillökning af 100 proc., skulle vara för stor för att på en gång kunna verkställas, hvadan R.
St. ansågo lämpligare, att tillökning dä endast skedde med 50 proc., men alt vid en blifvande riksdag beloppet skulle utgå med hvad det förut varit eller 16,000 Skeppund.