Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag säger upriktigt att det på mig har gjort ett ganska obehagligt intryck att höra en äldre diplomat lör oss framställa Norge såsom måttstock för Sverige att söka bevara sitt anseende i utlandet.
Yår förödmjukelse och vårt tålamod i detta hänseende har kanske varat länge nog; men att vi skulle sjelfmant och sjelfvilligt påtaga oss detta att äfven i våra handlingar och våra beslut rörande inre angelägenheter taga Norge till föresyn, det är hvad åtminstone icke jag kan med stillatigande förbigå.
Det är nog att man i det yttre har rönt allt för många bevis på Norges förmåga alt tillvälla sig företräden hvarpå det likväl i intet afside torde ega några billiga anspråk.
Sveriges nationalitet och sjelfständighet såsom gammal
Stat är för gammal att underordna sig Norge, och det är beklagligt att man t. o. m. i Norska blad skall se med full säkerhet antagas att de gemensamma
Rikenas intresse möjligtvis snart skulle komma att å den förnämsta politiska platsen i Europa representeras af Norska kokarden med uteslutande af den Svenska.
Jag vill hoppas att detta blott är en tidningsanka, men jag har blifvit föranledd att omnämna det, då jag dervid vill förklara att vid bestämmandet öfver den af Hr Stjernsvärd föreslagna tillökning i underhållet för Regenten, jag aldrig kan erkänna Norges exempel såsom en regel för vårt handlingssätt här i Sverige.
— Hvad sjelfva saken beträffar inskränker jag mig till att helt enkelt begära afslag å Hr Stjernsvärds motion.
Det torde kanske nu vara i sin ordning att jag söker närmare redogöra för den upmaning jag gjort till Höglofl. R. o. Ad. att med mig sig förena.
Jag vill dervid uteslutande fästa mig vid hvad Grundlagen i så fall bjuder; det anser jag vara både rättast och enklast.
Det torde vara något hvar inom detta hus bekant alt jag icke tillhör dem som hylla det närv:de representationssättet, men mitt ifrigaste bemödande skall gå ut derpå att så länge den Grundlag finnes, som står i öfverensstämmelse med nämnde representationssätt, densamma efterföljes och icke bortskjutes i bakgrunden.
För att nu, på sätt och med den ledning jag antydt, uptaga frågan, torde det vara i sin ordning att först för sig göra klart hvad ett Utsk. är.
Detta är, efter min tro, så mycket mera nödvändigt som vi äro färdiga att på ett ganskr oriktigt sätt prononcera i frågan : hvilka äro principaler, Slår.den eiler Ulsk:n?
Grundlagens bud äro dock i nämnde hänseende ganska tydliga.
De bestämma Utskm till blott och bart I) e ii 20 Februari. delegationer of den ena statsmakten, Rikets Ständer, med antydda updrag men hvilka ingalunda, utan i vissa bestämda fall utsträcka sig till öfverlåtelse af någon principal-myndighet.
Detta förhållande förtydligas ännu mera då man bemärker den verksamheten som för hvarje Utsk. finnes antydd, nemi. att uptaga och bereda samt principalerne delgifva de frågor och ärender som dit remitteras.
När således en fråga eller en motion i öfverensstämmelse med Grundlagen blifvit inom något Stånd väckt och till ett, Utsk. remitterad, är det detta Utskis ovilkorlig^ pligt att uptaga denna fråga, att bereda de från principalerne, RiksStin inkommande motioner.
Gör icke ett Utsk. på detta sätt, utan handlar annorlunda, så vidtager det enl. min förmening en inkonstitutionel åtgärd, det går på sidan af Grundlagen.
Nu har förevide fråga blifvit på vederbörligt sätt inom R. o. Ad. väckt; den har af R. o. Ad. blifvit till StatsUtsk. utan anmärkn. remitterad; det är således icke längre endast en kränkning af den enskilde personens rätt, det är ett förbiseende af den aktning som Utsk. är skyldigt en del af sina principaler nemi. R. o. Ad., om icke
Utsk, uptager motionen på sätt föreslaget blifvit.
Jag tror dessa skäl vara alldeles tillräckliga för alt stadga åsigten huruvida den af mig gjorda upmaning är behörig eller icke; och del är denna fråga som nu egentligen skulle afgöras och icke den om sjelfva anslaget, men efter denna blifvit vidrörd, torde äfven jag få uptaga den.
Jag har i det föregtde nämnt alt jag ansåg Utslcs skyldighet vara att bereda frågor som dit blifvit remitterade; huru detta skall ske och hvad form frågan skall hafva för att blifva till Utsk. remitterad, det finnes äfven i Grundlagen bestämdt, och jag kan icke anse ett handbref, det må komma från Konungens Rådgifvare eller enskild person, ega den form att Utsk. dervid bör kunna fästa något afside; jag får tverlom i strid med den åsigt som den förre Ordfiden i Const.Utsk. numera Ordfrde i StatsUtsk. tillktinnagifvit, förklara, att i händelse en sådan skrifvelse kommit mig, i egenskap af Ordftde i StatsUtsk., tillhanda, skulle jag stoppat skrifvelsen i min ficka och aldrig meddelat den till Utsk.
Jag skulle derefter sökt tillfälle att sammanträffa med den Konungens Rådgifvare, som afgifvit denna skrifvelse, och för honom antvdt att densamma icke hade den form som Grundlagen föreskrifver för att Utsk. skulle dervid fästa afside.
Formen för de meddelanden som skola gå från den ena satsmakten till den andra är K.
Proposir och Skrifvelser.
Det finnes ett undantag när skrivelser kunna gå till Utsk., men då skola de först öfverlemnas till Stånden af Konungens Rådgifvare samt derifrån remitteras till Utskin.
Ett handbref däremot från Konungens Rådgifvare till Ordf.-den i ett Utsk. tiar ingen laglig form; det är endast en enskild persons skrifvelse till Ordfiden i Utsk.
Jag vill nu öfvergå till uptagande af några yttranden som här blifvit fällde.
Med anledn. af Hr Gripenstedts anförande får jag fästa upmärksamheten derpå att något meddelande of Hr Gr. o. Landtm, icke blifvit lill Ståndet gjord förr än min motion redan var väckt och bordlagd, då Hr Gr. o. Landtm, på min förfrågan S44 Den 20 Februari. förklarade sig icke hafva något updrag från Hr Gripenstedt att R. o. Ad. meddela, utan. i den händelse Hr Gr. o.
Landtm skulle blifva händelsevis tillfrågad af någon ledamot, i så fall lemna den omordade uplysningen.
Ur Gripenstedt har sagt att den af honom åberopade skrifvelsen vore en tillräcklig anledn. för Utsk. att låta sjelfva ärendet förfalla.
Jag erfar för min del en smärtsam känsla deraf att en Konungens Rådgifvare, hvars kännedom om Grundlagens hud man hör förutsätta, vill tillstyrka en åtgärd hvarigenom ett Utsk. skulle handla på sidan om grundlagen, d. v. s. fästa afside vid en skrifvelse som icke är grundlagsenlig.
Det är beklagligt att en sådan mening här blifvit yttrad.
Grunden för den af Hr Gripenstedt framstälde åsigt att frågan bör förfalla, öfverensstämmer icke med Grundlagen, och jag vågar påstå att mängden af detta
Hus skall förena sig med mig angide denna sak.
Af hvad jag nu yttrat torde R. o. Ad. finna att Gr.
Lagerbjelke äfven blifvit vederlagd.
Ilan har nemi. på samma skäl tillkännagifva att han anser den af Hr Gripenstedt meddelade skrifvelsen såsom en handling vid hvilken Utsk. kan fästa afside.
Jag kan icke förbigå med tystnad Gr.
Lagerbjelkes förfarande att vilja definiera detta mål såsom helt och hållet enskildt och af privat natur.
När frågan gäller Reyenlen, tror jag icke den kan anses af privat natur, och så långt har det ännu icke galt att man anser det som angår den ena Statsmakten, h. e. Regenten, för en privat angelägenhet.
Här har af några talare omfattats ett af Hr Cederschiöld gjordt påstående att man icke bestämdt vet huruvida icke SlatsUtsk. har för afsigt att behandla motionen, och blott ansett att det finnas flere ärender mera angelägna att förut behandla.
Jag vill i detta afside fästa upmärksamheten på det öpna erkännande som Ordfiden i StatsUtsk. afgifyit, att nemi. han anser den af Hr Gripenstedt till honom ställda skrifvelse vara af natur att frågan hör förfalla, hvaraf synes tydligen antydt huru StatsUtsk. hommer att handla.
Detta sätt att se saken håller således icke streck.
— Visserligen kunde åtskilligt vara att tillägga, men jag har ansett mig höra, hvad först sjelfva saken angår, endast med ledning af Grundlaaen behandla frågan.
Jag har gjort detta efter i öfverensstämmelse med den åsigt som jag anser vara den enda rätta.
I afside på föregide motion har jag uptagit till besvarande det hufvudsakliga af hvad som här blifvit anfördt.
Jag vili blott tillägga: att då en person här klandrat åberopandet af Norges exempel, är det ledsamt för mig att nödgas till denne person framställa frågan: hvem är det som mest yrkat på att formulera Sverige efter Norge?
— Jag begär fortfarande propos. på bifall till min motion.
Lagerbjelke har behagat meddela Ståndet en skrifvelse hvari Konungens Rådgifvare i Finansärenden tillkännagifvit för StatsUtsk.
Kronprinsens åsigt angide ifrågavide ämne.
Grin nfin stora tacksamhet för detta meddelande, jag har likväl icke sagt att något officielt papper på saken ej förefanns, ty det visste jag, och jag är icke van att säga annat än hvad jag idnker och vel, men jag har sagt att jag icke hört Keil 20 Februari.
345 ett ord yttras hvarken att K. M. eller H. K. H.
Kronprinsen afsatt sis; ett sådant erbjudet apanage, och det papper llr Gr.
Lagerbjelke upläst bestyrker således hvad jag sagt, hvarföre jag anser frågan slå lika öppen här sorn i Norge, hvarom jag nu får äran vidare tala.
Jag har blifvit interpellerad af en värd ledamot, såsom don der skulle upställa Norges exempel såsom norm för hvad Svenska representationen bör göra.
Jag beklagar djupt att jag så illa uttryckt mitt hjertås innersta tankar att jag kunnat af någon och minst af den ädle Gr:n så missförstås i detta hänseende.
Jag har anfört Norges exempel af det skäl att jag anser Norska Storthinget hafva rätt behandlat denna sak, och om det handlat rätt, tror jag icke det blir någon skam för vår representation att äfven göra hvad rätt är, det må komma från östan eller vestan.
Jag har ytterligare, om någon aktgifvit derpå, bordt förekomma en sådan misstydning då jag anlydt att ett af de stora skäl hvarföre jag önskade det apanage-frågan icke nu skulle behandlas, emedan jag förutsåg splittringar, var egentligen att vi icke i Europas ögon skulle synas Konungariket Norge underlägsne.
Om det af mig nu anförda är fullkomligt enligt med hvad jag nyss yttrade, sä hemställer jag om den förebråelse kan göras mig, att jag med ett enda ord upmanat detta Stånd, (jag är dertill för mycket svensk) till något så osvenskt, som den ädle Gi:n velat tillskrifva mig.
För att nu öfvergå till sjelfva frågan så får jag förklara att allt hvad som anförts mot Hr Sljeinsvärds rätt att få sin motion behandlad har icke kunnat ändra min öfvertygelse.
Jag anser här en inskränkning i riksdagsmanna-rätten hafva egt rum; det är visserligen möjligt att den vidsträckta motionsrätt vår Grundlag piedgifver R.
St:r kan inbringa en sådan massa af motioner att inget Utsk. och särdeles StatsUtsk. kan medhinna alla, och jag har ingalunda såsom jag tror med någon bitterhet eller hastighet tillåtit mig ett omdöme öfver de skäl sorn förmått StatsUtsk. att icke behandla detta, men jag har endast velat afvakta att StatsUtsk. skulle gifva oss dessa skäl, på det vi måtte pröfva om dessa skäl vore giltiga eller icke.
Då sådana ännu icke blifvit gifna af andra än enskilda ledamöter och företrädesvis grunda sig på afslag som
Kronprinsen förklarat sig vilja ge på hvarje sådant erbjudet ytterligare anslag i och för Regentskapet, så finner jag icke dessa på något sätt föranleda till någon ändring i min öfvertygelse, i hvilken jag således nu måste fortfara.
Ingen kan mer än jag finna Hr Stjernsvärds motion opåkallad, och jag tror äfven att den med rätta väckt förvåning inom representationen.
Det förefaller mig helt naturligt och öfverensstämmande med parlamentariskt bruk att Chefen för FiriansDepart.
å Regentens vägnar tillkännagifvit Ordf:den i StatsUtsk,, att Iiegenten icke önskade ifrågavtde förhöjning i apanaget, och i följd af nämnde tillkännagifvande är det äfven ganska naturligt att StatsUtsk. undanskjuta Hr Stjernsvärds motion ; till dess andra mera angelägna ärenden blifvit afgjord».
Men StatsUtsk. eller rättare sagdt dess Ordf:de har gått längre, då han Den 20 Februari. här förklarat StatsUtsk. hafva för afsigt att icke handlägga motionen.
Jag får då bedja Eder, mine Hrr, påminna Eder den skrifvelse sorn Chefen för FinansDepart. till StatsUtsk:s Ordfide aflåtit.
Deri står ultrvckt den önskan »att Hr Stjernsvärds motion icke måtte föranleda till någon R.
Sl:rs ålgård;') men ingalunda att densamma ej må föranleda till någon Stals Ulslt:S ålgård.
Motionen är väckt på detta ruin; den är remitterad till ett (Jtsk., som utgör en delegation af RiksStrn, hvilken blott inför dessa och icke för någon annan är ansvarig för sina åtgärder; derföre är det min fulla öfvertygelse att StatsUtsk. åligger såsom en skyldighet att behandla hvilken motion som heldst, den der remitteras från Stånden, så vida icke Utsk. finner motionen ej öfverensstämmande med dess vanliga göromål, i hvilken händelse det eger rättighet att inom 8 dagar densamma till R.
St:r återställa, med förklarande att den icke hörer till dess befattning.
Men nu har StatsUtsk:s Ordfide i detta fall tillkännagifvit, att motionen rörer helt och hållet en enskild person: alt denne enskilde person har fullkomlig rätt att undertrycka en R.
En enskild person har, enligt mitt omdöme, rätt att afsäga sig en förhöjning i sin lön, så snart denna förhöjning blifvit af R.
St:r beslutad — det är hans fullkomliga rättighet; men det är StalsUlskis ovilkorlig» skyldighet att handlägga de motioner som af R.
St:r till detsamma remitteras.
Lagerbjelke har för öfrigt något litet förhastat sig, då han betraktat H. K. H.
Regenten såsom en enskild person ; Hans updrag är tillfälligt, men hans plats är icke enskild; vi anslå icke apanage åt Honom i och för Hans enskilda betydelse, utan derföre alt
Han skall representera det Konungarike hvaruti vi utgöra ett folk.
Här har äfven vidrörts de norska förhållanderne.
I allmänhet älskar jag icke att omorda dem, men kan icke underlåta att instämma med Gr.
Ackarsvärd om olämpligheten af att placera en norrman såsom Minister på en plats, som är den förnämsta af alla dem, der det svenska intresset representeras; men å andra sidan måste jag anmärka att det är lika olämpligt söka utså frön till splittring mellan 2 folk, hvars sträfvanden borde gå ut på att så mycket som möjligt ansluta sig till hvarandra, för att upträda med desto större kraft och betydenhet.
Såsom åtskillige ta lare förut anmärkt sönderfaller denna fråga i 2:ne och jag tror t. o. m. att endast den formella delen deraf behöfver behandlas för att komma till hvad jag önskar, nemi. att hela motionen måtte läggas till handlingarne.
Litet hvar vet genom Hr Gr. o. Landtnäs samt öfrige talmäns tillkännagifvande att Riksdagen är utsatt att afslutas inom 2:ne veckor; särskildt känner jag såsom ledamot och Ordf:de af Bevilln.Utsk. att i så fali vissa arbeten åligga StatsUtsk. att innan Riksdagens slut fullborda, de der äro af den mest trängande art; dessutom förefinnes äfven ett annat arbete nemi. lliksg;sKont:s Reglemente.
Nu är frågan: anser R. o. Ad. det af Hr Stjernsvärd väckta förslaget vara af den beskaffenhet att man nödvändigt skall förelägga StatsUtsk. att, med afbrytande af nämnde arbeten, Den 20 Februari.
S47 hvilka mäste innan Riksdagens slut blifva veikställda, företaga en motion, hvilken dock af allt man derom kunnat inhemta icke i alla händelser lärer till nägon R.
St:rs åtgärd föranleda?
Jag tror att svaret derpå mäste utfalla nekande.
— I afs:de på andra delen af frågan har jag alltid beklagat att motion blifvit väckt och jag tror icke att man derom bör yttra många ord; men likväl har ett uttryck af en utaf försvararne för Ur Stjernsvärds motion, gifvit mig ytterligare anledn. önska, att den icke måtte vinna bifall.
De ord hvilka Hr Gripenstedt begagnat såväl i sitt tillkännagifvande åt Hr Gr. o. Landtm, som Gr.
Lagerbjelke, hafva af Gr. Löwenhjelm förklarats innebära en tvifvelaktig tydning.
Det har icke fallit mig jn att någon sådan dubbel tydning skulle kunna ega rum, men då så likväl skett från en person, hvilken jag vet icke vill misstyda, hemställer jag till honom sjelf och R. o. Ad., om icke ett bifall till llr Stjernsvärds motion för den som ville begagna sig deraf skulle lemna tillfälle till en dubbeltydning af Regentens ord, och då Regentens person är så nära förenad med Statens anseende, tror jag alt vi böra bevara hans ord frän en sådan dubbeltydning.—
Man har omnämnt Norges exempel; men jag vill anmärka att det fanns ett skäl för Norge att bevilja det förutnämnda anslaget till Regenten, hvilket icke gäller med afs:de på Sverige.
I samma stund nemi. som Regenten inträdde såsom sådan på Sin plats, uphörde Hans egenskap af ViceKonung i Norge och följaktligen det denna värdighet åtföljande anslag.
Vid sådant förhållande torde det vara naturligt att icke Norge ville anses vinna på förändringen, och att äfven anslaget kunde mottagas.
Helt annat är för hållandet i Sverige, och den tydning ett sådant mottagande skulle erhålla, blefve säkerligen allt annat ån fördelaktig.
Jag anhåller att Hr Stjernsvärds motion, betraktad ur båda synpunkterne, måtte läggas till handlingarne.
Det är med anledn. af ett den siste talarens yttrande som jag begärt ordet.
Ugglas har hemställt, huruvida det vore skäl yrka att StalsUtsk. med albrytande af andra göromål skulle handlägga den af mig väckte motion.
Ett dylikt yrkande har jag aldrig gjort; men jag tror att man vid frågans bedömande icke bör alldeles förglömma att då StatsUtsIcs Ordfide något så när kan bestämma när görornålen kunna vara afslutade, han följaktligen äfven tagit i betraktande de ärenden som finnas i Utsk. och således äfven detta.
I så fall blir det ingen förlängning af Riksdagen om Utsk. ålägges att besvara motionen.
Den tydning Gr.
Ugglas gjort i afs:de på Norges förhållande alt bevilja ett förökadt anslag till H. K. H.
Kronprinsen tror jag får gälla för Grins enskilda räkning, ty af Storthingets förhandlingar synes icke att det af Gr:n nämnde motiv ingått i dess i detta afs:de fattade beslut.
Då jag i sista plenum instämde med Hr Stjernsvärd uti det yrkande att R. o. Ad. måtte ålägga StatsUtsk. inkomma inom en viss bestämd tid med Utlåt, i ifrå - 348 Den 50 Februari. gav:de ämne, skedde det af den orsak att jag befarade Utsk. hafva för afsigt alt begrafva motionen.
Jag har na hört yttras att sådant åtminstone icke bestämdt är meningen och tar för gifvet att StatsUtsk., efter den discussion här förevarit, innan Riksdagens afslutande inkommer med Betänk, i ämnet.
Det bör icke vara svårt för StatsUtsk., efter de handlingar som här blifvit meddelade, att använda en eller annan timme på dess utarbetande.
När motionen med Betänk, sedermera återkommer, skall jag icke underlåta, alt, om jag så för godt finner, begära ordet, äfven i den händelse att StatsUtsk. densamma afstyrkt.
Äfven vid äfventyr att, mer än jag önskar, trötta B. o. Ad., får jag vördsamt anhålla om några ögonblicks upmäi ksamhet, innan propos. på bifall framställes.
Af allt sorn blifvit anfördt, kan jag icke draga den slutsats, som den siste talaren gjort.
Jag tror nemi. icke, att den rått, som jag anser lviksdaesmannen böra ega, kommer att genom ett beslut, sådant jag önskar, här erkännas.
Ugglas har upträdt för att vederlägga åtskilligt af hvad jag anfört; bland annat har han syftat på nödvändigheten att icke sätta H. K. H.
Kronprinsen i det sorgliga predikament, att nödgas bryta
Sitt hvad vi på Svenska kalla Kungsord.
Jag respekterar Gris åsigter i detta fall, men jag är öfvertygad, att de icke här äro tillämpliga.
Grin har, likasom flere af de andre talarne, ansett, hvad jag tilläfventyrs tillräckligt mycket men olyckligtvis utan verkan sökt antyda, att K. M:s och II.
Ilis tillkännagifvanden i apanagefrågan synas uttrycka en önskan att frågan måtte förfalla, men ingalunda ett afslag å en framställd offert af tillökt anslag.
Jag hemställer till den värde Gr:n, om det är rätt eller rättvist att då kalla min framställning för en oriktig tolkning af dessa tillkännagifvanden.
Kunna vi icke ganska väl tänka oss åtskilliga orsaker, som förmått de höga personligheterna till den önskan, att saken icke måtte förekomma, utan att dervid binda ett förklarande, som de ej gjort, och genom antagande af hvilken förutsättning de skulle göras lill brytare af sitt ord.
Vid så vigtiga omständigheter, då så höga personer äro i fråga, är det af ganska stor vigt att noggrant hålla sig till hvad som blifvit sagdt.
Jag fortfar derföre i den tro, att om R.
St:r, i följd af hvad som förekommit, besluta ett anslags erbjudande åt II. K. II.
Kronprinsen under Hans Regenttid, är Han fullkomligt oförhindrad att detsamma antaga, likasom Ilan gjort i Norge.
Ugglas antydde att andra förhållanden egde rum med afs:de på Norge, som gjorde ganska förklarligt, att Norge erbjudit ett sådant apanage, ulan att göra pekuniär förlust utan snarare vinst.
Detta tvingar mig att framkomma med en anmärkn. och ett underställande till R. o.
Adis egen rättskänsla, som jag gerna velat undvika.
Om Norges politiskt rikliga upfattning af denna fråga upkommit genom en sådan pekuniär beräkning, så hemställer jag, om vi icke äfven här hafva någon räkning att upgöra, innan vi besluta i denna fråga.
Konungen har, såsom nyss nämndes, af egna mede) anslagit åt Kronprinsen en summa, som är oss alla Den JO Fobrnart.
S49 bekant; denna summa graverar betydligt Hans civil-lista; vi böra icke glömma att samma Konung har i arf efter
Sin fader fått det sorgliga updraget att betala 1,200.000
Rdr af Rikets gäld, hvilket beslöts vid 1840 års Riksdag; det tillkommer icke mig att tadla detta beslut: jag citerar blott fakta; vi böra icke glömma, att när Sveriges Prinsar fordom reste för att fullborda sin upfostran, dessa resor vanligen bekostades af statsmedlen; huru har nu vår, beklagansvärd! nog, sjuke Konung i detta afs:de betedt sig.
Han har låtit
Sina 4 söner göra dyra resor utomlands; Ilan har aldrig fordrat något af It.
St:r; lian har nöjt
Sig med ett, som vi måste erkänna, ganska ringa apanage för Sina söner, Ilan har vidare under de sista åren utsändt
Sin ena son på eu resa, visserligen icke af någon politisk karakter, men deraf vi alla känna att intrycket bör för Svenska namnet och Svenska Slaten hafva varit hedrande.
Allt delta har Han äfven bekostat.
Mans samme
Son har sedermera inträdt i äktenskap, huru har Han dervid förhållit
Sig?
Visserligen hafva Ständerne anslagit en summa åt Hertigen af Östergöthland, men det är icke obekant att vid denna summas otillräcklighet, Konungen betalt lika mycket ur Sin egen handkassa.
Summerar man nu tillsammans allt detta, frågar jag, om icke vi böra göra någon räkning oss emellan, huruvida det är grannlaga eller rätt, att vi i frågor, som röra Rikets värdighet, det anseende som vi i Europa minst sagdt böra försvara bredvid vårt grannrike Norge, skulle begagna oss af de välvilliga önskningar, som gifvit sig tillkänna rörande detta apanage, och derigenom undanskjuta hela frågan angrde hvad som tillkommer Rikets värdighet.
Dessa fiågor äro af den art, att de icke af någon kunna vederläggas, och den moraliska vigten af dem bör äfven väga något i vågskålen.
Jag skulle således högeligen beklaga, om det beslutet fattades, att icke allenast nedtrycka den motionsrätt, hvarom första mom. af Hr Stjernsvärds motion handlar sålunda, att ett Utsk. skulle utan något tillkännagifvande kunna alldeles undanskjuta en motion, och en Riksdagsmans tanke helt. och hållet bero på det omdöme der fattades, de uplysningar der erhållas, utan att hvarken motionär eller Stånden erhöllo kunskap derom.
Dels detta blefve följden af afslag å förevule motion, dels att apanagefrågan helt och hållet förföll.
En annan talare har vttrat, att äfven om Hr Stjernsvärds motion underkännes sålunda, att hans förslag om föreläggande för Utsk. afslogs, man visserligen ändå kunde återkomma till hufvudfrågan.
Det är en sak som jag icke förstår, och jag tror icke alt det låter sig göra Gr.
Ugglas har ytterligare anmärkt, att viri denna fiågas behandling skulle man komma alt afbryta andra mera angelägna göromål.
Det ar beklagligt att sådant skulle ske i I I:Le timman, men icke får man lägga motionären det till last, då han för 3:dje gången anhåller om ett svar på sin motion, och ytterligare ber jag få hemställa, att då frågan: skall Sverige erbjuda sin Regent ett apanage?
är en sådan som rörer Sveriges anseende och ära, månne icke den då är värd några dagars öfverläggning i ett Utsk., för alt afgöras.
Jag instämmer med Hr Stjernsvärd i hans anhållan, förutsättande»
Den 20 Februari. att Höglofl.