Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofverläggningen förklarades fulländad och motionen jemte yttranderne remitterades till Riddarh.-Utsk:t.
Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman, anförde skriftligen:
Medan farleden förbi den svåra klippan 72 § R.
F:n är öp - Den 53 November e. m. pen och fri, anhåller jag vördsamt, att till Banko Utsk. få öfversända en liten motion, hvilken motion jag äfven anhåller måtte anses såsom ett bihang till den Frih.
Schwerin nyligen dit aflemnat.
Motiverna till mitt nuvide förslag återfinnas, dels uti min motion om åtskilliga förändringar i BankoReghtet, dels uti mitt yttrande vid remissen af Frih. Schwerins omförmälda motion.
Mitt nuv:de förslag är följande:
Att den af Frih. Schwerin föreslagna Direktion öfver Bankoverket måtte komma att bestå af ledamöter, sorn til! en tredjedel tillsättas af Konungen, en tredjedel af Rikets Ständer och en tredjedel af Aktiegarne, samt att Ordföranden, enl.
Frih. Schwerins förslag, särskildt nämues af Konungen.
Frih. Fock, Alfred Henrik, uppläste följande motion:
De förändringar, hvilka Rikets Elementar-läroverk de sednare åren undergått, hafva varit så genomgripande, att det ingalunda kan förefalla oväntadt, det åtskilliga brister och oegentligheter vidlåda den nya organisationen, men hvilkas afhjelpande likväl torde vara af ganska stor vigt, om dessa läroverk rätt skola kunna upfyIla sin bestämmelse..
Det är på en af dessa brister, som jag nu anhåller att få fästa R. o. Ad:s samt R.
M:ts förnyade nådiga stadga för Rikets allmänna Elementar-läroverk, af den 2G sisth Januari, äro dessa läroverk fördelade i högre och lägre.
Inom de förra åter förekomma 2:ne olika slag af skolor, nemi.:
Högre fullständiga Elementar-läroverk och öfriga högre Elementar-läroverk eller de högre så kallade Re al-Skolorna.
För att kunna ådagalägga befogenheten af den framställning, jag ämnar göra, måste jag först updraga en jemförelse mellan dessa båda slag af läroverk.
— Uti båda, såväl i det fullständiga läroverket som i den högre realskolan är klassernas autal sju; uti båda är undervisningen inom de 5 första klasserna fullkomligt lika; uti båda klyfver sig undervisningen i 3:dje klassen i 2:ne linier, nemi. i den klassiska, som, jemte de öfriga ämnena, äfven omfattar de gamla språken, och uti den reala, från hvilken dessa språk äro uteslutna, och inom hvilken tiden mera användes för bibringandet af den så kallade medborgerliga bildningen; men, och jag kommer nu till skiljaktigheten, vid real-lnroverket fortgår genom de båda högsta, eller 6:te och 7:de klasserna, ensamt den reala linien; den klassiska afklippes deremot, så att de lärjungar, hvilka pä denna linie önska gå längre än till 6:te klassen, måste för sådant ändamål söka det fullständiga läroverket.
Af hvad jag nu anfört, torde vara tydligt, att det icke fullständiga läroverket eller realskolan saknar fullständighet blott på den klassiska linien, hvaremot det på den reala är fullkomligt lika fullständigt som det fullständiga läroverket, hvaraf åter synes omedelbarligen följa, att det på denna linie borde ega lika qvalificerade lärare som det sednare läroverket.
I annat fall skall det aldrig I 350 l)eii 23 November e. fia. kunna lemna lika goda resultater som detta.
En sådan likhet i lärarekrafter mellan de båda skolorna finnes dock icke.
Vid hvarje fullständigt
Elementar-läroverk bestrides nemligen undervisningen af 1 Hektor, 3 till 7 Lektorer samt 5 till 12 Adjunkter, hvilka sig emellan fördela undervisningen, dock så, att lektorerna i allmänhet läsa i skolans ,2 högsta klasser.
Vid högre realskolan deremot bestrides undervisningen af 1 Rektor med 7 Kolleger.
Sökande till lektorat skall hafva aflagt fullständiga och godkända prof för promotion inom filosofiska fakulteten vid inländskt universitet, hvaremot sökande till adjunkt- eller kollega-beställning endast behöfver hafva aflagt godkänd filosofie-kandidat examen.
Den förre, eller sökanden till lektors-beställning bör derjemte utgifva och försvara afhandling eller theser i hvart och ett af de ämnen, som till den sökta sysslan höra.
Detta prof fordras alldeles icke af sökande till adjunktur- eller kollega-beställning.
Slutligen föreskrifver författningen äfven, att vid lektorats tillsättning' bör särdeles afseende göras på sökandes lärdomsförtjenster.
Af lektorerne fordras sålunda betydligt högre kunskaper och mera vetenskaplig bildning än af kolleger och adjunkter; men, med undantag af Rektor, har real-liiroverket icke fått något med af dessa högre lärarekrafter, ehuru det skall meddela lika omfattande undervisning, som det fullständiga läroverket, i alla ämnen utom de gamla språken.
Men det är icke blott i frågan om lärarnes kunskaper, som den högre real skolan blifvit styfmoderligt behandlad, utan lärarne i densamma, som måste föreläsa realia till lika vidd och omfattning, som lektorerne vid det fullständiga läroverket, och som af undervisningen äro mera uptagne än dessa, de äro äfven, hvad lönevilkoren beträffar, i en mycket sämre ställning.
Enligt Rikets Ständers beslut vid förra Riksdagen tipbär nemi. en lektor under de 5 första åren af sin tjenstetid 2,000 Riksdaler, hvilket belopp, under förutsättning af vitsordad skicklighet och nit, höjes med 500 rdr för hvart 5:te tjensteår, tills hela lönen upgfir till 3,500 rdr.
För en adjunkt vid det fullständiga läroverket eller en kollega vid real-skolan sker förhöjningen efter samma grund, men lägsta lönen är 1,000 och högsta 2,500 rdr, således ständigt 1,000 rdr lägre än för lektorn.
Af hvad jag nu anfört, synes alltså, att då man från den högre real-skolan bortklippt blott de gamla språken och detta endast i 6:te och 7:de klasserna, så har, i fråga om lärare-krafter och aflöning, saxen deremot tagit betydligt djupare, enär detta läroverk kommit i saknad af lektorer icke blott i dessa språk, utan äfven af lektorer, d. v. s. högre vetenskapligt bildade lärare, i alla de öfriga ämnena, uti hvilka dock undervisnings-skyldigheten qvarstår till fullkomligt samma vidd som vid det fullständiga läroverket.
Real-skolan skall dock, detta oaktadt, visst icke blifva utan lärare, men dock företrädesvis erhålla sådane, som, i följd af underlägsna naturgåfvor eller ringare studier, icke kunna ega förhoppning om befordran vid det fullständiga läroverket, och om denna skola äfven någon gång skulle lyckas att vid sig fästa någon mera utmärkt
Deli 2 3 November e. m. liirare, så skall dock denne otvifvelaktigt vid första inträffande ledighet söka transport.
Oväntadt kan det under sådane förhållanden ingalunda förefalla om, sedan dessa skolor under några år varit i verksamhet, man ej inom dem skulle finna (för att begagna R.
St:ra egna ord) »det blomstrande lif eller den kraftfulla inverkan på ungdomens sedliga och intellektuella utveckling, som ensamt kan grundlägga en bättre framtid».
Då skall man kanhända anföra dessa mindre goda resultater såsom bevis på hela real-undervisningens olämplighet, så snart den ej är upblandad med ett tillräckligt qvantum klassicitet. —, under det att dessa resultater likväl i verkligheten ej skulle bevisa något annat, än hvad man ganska väl hade kunnat veta förut, och utan anställandet af vådliga experimenter med det upvexande slägtet, det nemi. att ingen uudervisningsmethod — den må för Öfrigt vara huru ypperlig som helst — kan leda till undervisningens rätta mål, med mindre den tillämpas af nitiske och sinn vigtiga kall fullt vuxne lärare. 1 K.
M.-ts aflåtne nådiga Proposition ang:de Stats-verkets tillstånd och behof är föreslaget, att lön för ytterligare 1 kollega vid hvartdern af de högre real-läroverken måtte å stat upföras, och hvarigenom kollegernas antal vid dessa skolor skulle höjas från 7 till 8; men ehuru nödvändigheten af denna åtgärd är alldeles obestridlig, så anser jag icl^e mindre nödvändigt, att ifrågavarande läroverk förses med lärarekrafter, som i vetenskaplighet ej stå efter för dem, som det fullständiga elementar läroverket eger.
Då emellertid real-skolan är befriad från uridervisningsskyidighet i de gamla språken uti de båda högsta klasserna och lärjungarnes antal uti dessa skolor i allmänhet ej är betydligt större, än vid de fullständiga läroverk, som hafva 3 lektorer, så skulle, enligt min öfvertygelse, åtminstone för det närvarande, vara tillräckligt om den högre real-skolåns lärare-personal kunde komma att bestå af 1 rektor, 2 lektorer och 6 kolleger eller adjunkter, hvarvid likväl vore nödvändigt, att dessa lektorer, ifall undervisningens behöriga ordnande så foidrade, ålades en något större tjenstgörings-skyldighet, hvad undervisningstimmarnes antal beträffar, än hvad som åligger lektorerne vid det fullständiga läroverket.
Hvad kostnaden för en sådan anordnings vidtagande beträffar, är det lätt att bestämma dess högsta belopp.
Då nemi. rektor genom sin rätt till boställsrum har en ej obetydlig fördel framför lektorerne. oell dessutom hans tjenstgöring, såsom styresman vid real-skolanväl är något mindre än vid det fullständiga läroverket, så torde någon löneförhöjning ej för honom behöfva ifrågakomma.
För hvarje lektor åter upgår den erforderliga förhöjningen till högst 1,000 rdr och således för hvarje real-läroverk till högst 2,000 rdr.
Antalet af de skolor, vid hvilka en sådan förändring skulle komma att ega rum, är för närvrde sju, nemi. vid läroverken uti Wenersborg, Nyköping, Luleå, Norrköping, Westervik, Hudiksvall och Helsingborg, och K.
M:t har redan föreslagit, att ett af dessa, nemi. det i Norrköping, skall förvandlas till fullständigt läroverk.
Bifalla R.
St:r denna K.
Mits nådiga Proposition, skulle således 352 Den 23 November e. m. hela kostnaden för de återstående sex högre realskolornes förseende med lektorer upgå till högst 12,000 rdr årligen.
På grund at hvad jag nu i detta ämne yttrat, vågar jag vörd samt föreslå, att R.
St:r behagade anslå nödiga medel, för att, vid hvarje af de högre elementar-läroverken uti Helsingborg, Wenersborg, Westervik, Nyköping, Hudiksvall och Luleå, äfvensom vid läroverket i Norrköping, i fall icke detta, i enlighet med K. M:s nåd. Propos., vid denna Riksdag skulle blifva förvandladt till fullständigt högre elementar-läroverk, höja 2:ne af kollegabeställningarne till lektorater med samma åligganden och löneförmåner, som för lektoraterna vid Rikets öfriga högre och full ständiga elementar-läroverk.
Om remiss af denna min motion till StatsUtsbt får jag vördsamt anhålla.
Hr von Schéele, Frans August, upliiste 2:ne motioner af följande innehåll: 1:0.
SundhetsColhii förslag till den civila sjukvårdens ordnande af d. 11 April d. å. icke uptager eller vidrörer frågan om de allmänna sjukhusens eller lazarettornes angelägenheter och dessa synas mig vara af särdeles stor vigt för den lidande menskligheten, utbeder jag mig, att uppå detta, efter min åsigt, värdefulla ämne få fästa Högloft. R. o. Ad:s upmärksamhet.
Det första stadgandet ang:de allmänna sjukstugor återfinnes i 28 kap. 4 § af 1680 ars Kyrkolag, men de egentliga lazaretterne kommo dock vida sednare till stånd, och det numera s. k. K.
SerafimerOrdensGillet var sannolikt det första, om ej ett af de äldsta allmänna sjukvårdsanstalter, som inom Riket erhöll en mera fulländad form.
Vid sin stiftelse afsedt att fylla hela landets behof, befanns det dock snart dertill ur stånd, hvarföre ock R.
St:r i skrifvelse d. 27 Sept. 1765 i underd. hemställde, om icke »de stift, län eller landsorter, hvilka åstunda, måge å egen bekost»nad få inrätta lazarett, som ock att till befordran af detta kriste»liga och högst angelägna ändamål få nyttja samma rättighet, som »lazarettet i Stockholm och behålla alla de insamlingar, kollekter »och sammanskott, som eljest till berörde lazarett ifrån länen årli»gen utgå»; och som denna framställning vann K.
M:s nåd. bifall, hafva länslazaretterne derefter småningom upstått.
Sedan 1787, då K.
SerafimerOrdensGillet stiftades, hafva dessa sjukvårdsanstalter varit ställda under nämnde Gilles Öfverstyrelse; men först år 1817 utfärdades instruktion för de då ordnade lazaretts-direktionerne, hvilka skulle hafva den närmare tillsynen öfver dessa inrättningar, ehuru speciella instruktioner redan långt dessförinnan voro utfärdade, nemi. år 1798 för lazarettsläkarne och 1801 för lazaretternes syssloman.
Redan det förhållande, att dessa reglementen och in struk - Den 23 November*, m. 353 struktioner hafva en ålder af 42 till 61 år, synes nogsamt vittna om behofvet af desainmas reviderande och försättande i ett med den nuvarande tidens förhållanden öfverensstämmande skick, och lägger man dertill den omständigheten, att K.
SerafimerOrdensGillet, till följd af K.
Bref d. 9 Sept. d. å., uphört med dess befattning såsom Öfverstyrelse för dessa inrättningar, och densamma blifvit öfverflyttad till K.
SundhetsColl., så förefinnes en ännu större anledning att ordna och förbättra stadganderne för lazaretterne och deras styrelse, i enlighet med de förändrade förhållanden, som nu mera hafva inträdt.
Det är en sällsam egenhet med dessa sjukanstalter, att, ehuru Staten direkte ur Statskassan bestrider omkostnaderne för den öfrige delen af allmänna sjukvården, såsom: provincialläkarnes aflöning, inedicinalier för fattige sjuke, läkarevård vid svårare epidemier o. m. d„ så hafva länslazaretterne, allt ifrån deras första stiftelse, varit ansedde såsom inrättningar, hvilkas underhållande ålegat länens eller kommunernas innevånare, och det är temligen troligt, att detta öfverlemnande åt allmänheten af en inrättning, som icke egde makt att utkräfva bidrag för sitt underhåll, skulle hafva förorsakat dessa sjukvårdsanstalters fullkomliga undergång, om icke 1815 års R.
St:r, genom kurhusafgiftens antagande, öpnat tillfälle för lazaretterne att njuta, icke öfverskottet. af dessa medel, utan en vanligen mindre anpart af desamma.
Men detta stadgande, att lazaretterne skulle understödjas af kurhusmedlen, har ock förorsakat, att de blifvit bihang till kurhusen, och ingalunda sjelfständiga inrättningar; det har vållat, att der bidraget af kurhusmedlen varit med knuten hand meddeladt, hafva lazaretterne varit nödsakade, att dels inskränka antalet af sina frisängar till en ganska låg siffra, dels bestämma en sådan ersättning för patienternes underhåll och vård, att inrättningens hufvudändamål blifvit helt och hållet förfeladt, och det har slutligen gjort det alldeles omöjligt för lazarettsdirektionerne, att vidtaga några genomgripande åtgärder, enär de varit fullkomligen ovissa om lazarettet under nästkommande år skulle erhålla ett större eller mindre, eller kanske alldeles intet bidrag af kurhusmedlen.
Det synes dock som vore tidpunkten nu inne för lazaretterne att intaga det rum bland välgörenhetsanstalter, som desamma förtjena, och då det allmänna gjort så mycket lör hämmandet af den veneriska smittan och öpnat tillfällen för dem, hvilka mer eller mindre lättsinnigt ådragit sig denna sjukdom, att kostnadsfritt blifva botade, synes mig, att lagstiftningen äfven bör sträcka en kraftig hand åt de inrättningar, hvilka uptaga ofrivilligt iråkade sjukdomars offer, eller dem, sora verkligen utgöra den mest beklagansvärda delen af befolkningen.
Att kurhusanstalterne numera icke äro af den vigt, som lazaretterne, torde icke behöfva bevisas-, men jag vill dock, egentligen för att med sifiror ådagalägga detta förhållande, fästa upmärksamheten deruppå, att enl.
Hr GeneralDirektören Bkströmers erabets berättelser voro under åren 1833—42 -å lazaretterne i Riket i årligt medeltal intagne 3,378 patienter och H. I. 23 354 Den 23 November e. m. å kurhusen deremot endast 2,591 patienter, och detta oaktadt flere lazarettet' sakna utrymme oell tillgångar att emottaga alla de sjuka, hvilka behöfva vård å desamma.
Då patienternes antal å iazaretterne under de efter 1842 förflutne åren högst sannolikt ännu mera stigit i förhållande till kurhusens gäster, enär det är ett obestridligt faktum, att den veneriska smittan är i aftagande, så synes det mig, att lazaretternes bringande i tidsenligt skick nu bör blifva föremål för allvarliga bemödanden, och att dervid i första rummet desammas styrelse och organisation böra fotas på principer, hemtade från läkarevetenskapens nuv:de ståndpunkt och öfverensstämmande med den niirvrde tidens förbättringar i afseende på sjukvård.
Jag vill icke uptaga 11. o. Ad:s dyrbara tid med att påpeka alla de brister, som förekomma i nuv:de reglementen för dessa inrättningar, och instruktionerue för dervid anställde tjenstemän, hvarföre jag endast inskränker mig till att häntyda på det hufvudsakligen under sednaste trettio åren inträdda och här ofvan angifna förhållande, att lazaretterne äro numera för den lidande menskligheten af lika mycken, om ej större vigt och betydelse, än kurhusen, och då både den militära och öfriga delen af den civila sjukvården (lazaretterne undantagne) varit och äro föremål för genomgripande reorgnnisationer, yrkar jag, att en sådan äfven måtte omfatta lazaretterne och deras förvaltning, af hvilken anledn. jag utbeder mig att vördsammast få föreslå: det R.
St:r matte i underd. anhålla, det K.
M. täcktes i nåder anbefalla, det antingen genom en komité, eller på annat lämpligt sätt, förslag uprättades till allmänna stadgar för lazaretternes styrelse och allt, hvad med dessa inrätsningar eger sammanhang; och hvilket förslag borde öfverlemnas till R. näst sammanträdande St:r, derest K.
M. icke skulle, utan denna åtgärd, vilja fatta Dess nåd. beslut i frågan.
Om remiss af denna motion till vederbörligt Utsk. anhåller jag vördsammast. 2:o.
Under de sednaste åren hafva högst behöfliga och gagnrika förbättringar, genom båda Statsmakternas samverkan, blifvit tillvägabragte i afseende på embetsmänuens löner och pensioner.
Dessa för utöfningen af Statens tjenster så högst välgörande åtgärder hafva dock icke sträckt sig till en klass af civila tjenstemän, som, jag vågar säga det, hitintills har i nästan alla afseenden varit förbisedd, ehuru dess kall är ett högst sjelfupoffrande och den oegennyttigaste menniskokärlek fordrande befattning.
Jag menar härmed de vid länens lazarettet' och kurhus anställde läkarne.
Från sin första stiftelse hafva lazaretterne varit ansedda som länen eller kommunerne tillhörande inrättningar, administrerade af inom orterna boende direktörer, och som lazarettsläkarne endast haft fullmakter af K.
SerafimerOrdensGillet, hafva de lika oförklarligt som obilligt icke varit ansedda såsom Statens tjenstemän.
Att lazaretterne dock numera måste anses såsom statsinrättningar, torde dock svårligen kunna bestridas; de underhållas till en del genom de af Den 23 November e. m. 355 landets innevånare inbetalte kurhusmedlen, och dessa åro lika visst en statsinkomst, som alla andra allmänna penningeskatter, endast med den skillnad, att de förra icke inflyta i Statskassan, utan gå direkte till det med dem afsedda ändamål.
Länslazaretterne liro icke heller numera uteslutande till endast för de respektive länens innevånare, ty enligt 14 § af 1822 års instruktion för provincialläkare, skola å desamma uptagas dem af tågande manskap, som behöfva sjukvård, och enligt K. Cirkuläret d. 23 Dec. 1852 hafva kringstrykande och främlingar från andra orter rätt att njuta kostnadsfri vård å lazaretterue, när de deraf äro i behof.
Dels detta förhållande, att lazarettsläkarnes lön utgått af lazaretterues och kurhusens medel, dels saknaden af K.
Fullmakt hafva vållat, att desamma icke blifvit ansedda såsom Statens tjenstemän; men huru oriktig en sådan åsigt är, finnes lätt af jemnförelsen med ett stort antal andra embets- och tjenstemän, hvilka, tillsatte genom fullmakter af Itikets Kollegier, med hvilka K.
SerafimerOrdensGillet väl måtte vara jemn förligt, utgöra, liksom lnzarettsläkarne, verkande krafter i Statsmaskinen, ehuru i åtskilda riktningar, och hvad dessutom specielt vidkommer dessa sednare, så äro de genom K. Brefvet d. 22 Mars 1821, jemnfört med K. SuudhetsColhii Kungörelse d. 27 Juni 1822, tillförsäkrade, att få beräkna sin tjenstetid vid lazarelterne lika med andra publika civila läkare, så vida de äro medic, doctorer och chirur. magistrar, och genom K. Brefvet d. 8 Febr. 1815 hafva lazarettsläkarena fått sig tillagde lika rang med tjenstgörande läkare vid fältsjukhusen, d. v. s. lika med dåvarande regementsläkare.
Vidare gäller för kompetens till lazarettsläkaretjenster föreskrifterne i K. Brefvet d. 3 Juni 1812 eller samma lärdomsprof, som för provincialläkare äro erforderliga.
Det synes mig således obestridligt, att lazarettsläkarena ii ro i alla afseenden både såsom Statens tjenstemän att betrakta och ined provincialläkarne fullkomligt jemförlige, hvarföre det ock synes vara högsta skäl, att de torre i afseende på lön och pension voro med de sednare på samma linea.
Hvad lönerna beträffa, så variera dessa för lazarettsläkarne högst, betydligt, och det är först under de sednaste åren. som några al dem kommit i åtnjutande af sådane löneförmåner, som äro med en provin cialläkares jemtörliga.
Enligt de tillförlitliga upgilter, jag lått emottaga för 37 lazaretter, utgå hikarnes löner med 1,600 rdr rint på ett ställe, 1,5 00 rdr rmt, på fem särskilda ställen, 1,350 rdr rmt på ett ställe, 1,20 0 rdr rmt på 3 ställen, 1,112 rdr rmt på ett ställe, 1,000 rdr rmt på 3 ställen, emellan 1,000 och 500 rdr rmt på 14 ställen och emellan 500 saint 200 rdr på 9 ställen.
Af 37 läkare hafva således 23 mindre än 1,000 rdr rmt i årlig lön, och i medeltal hafva alla endast'853 rdr rmt.
Dessa, till det öfvervägande antalet, ringa löner äro föga tillräckliga lör en ensam persons underhåll, och blifva det ännu mindre för en husfader med familj.
Dessa ringa löner hafva vållat, att lazarettsläkarena måst 3ft6
Den 23 November e. m. söka med detina befattning förena andra, såsom militär-, provincialoch stadsläkaretjenster, men som den förstnämnda tjensten ovilkorligen lider af en sådan splittring i läkarnes verksamhet, hafva i sednare tider åtskilliga lazarettsdirektioner stadgat, såsom ett villkor för lazarettsläkare befattniugars erhållande, att någon annan tjenst ej finge derjemte innehafves, och då således lazarettsläkaren är inskränkt till en ganska obetydligt enskild praktik kunna inkomsterne, utöfver den ordinarie lönen, icke blifva af särdeles vigt.
Under sådane förhållanden blifver lazarettsläkaren urståndsatt att afsätta något för en lifräntas inlösande, än mindre att samla något kapital för en sorgfri ålderdoms beredande, och då han af den institution, som under tjenstetiden aflönar honom, icke kan, efter samma tids slut, erhålla den ringaste pension, är han i denna stund den enda af Statens tjenare, för hvilken möjligheten af äfven den aldratarfligaste bergning på ålderns dagar är fullkomligt afskuren.
Det återstår då för honom ingen annan utväg, än att fortfara i sin tjensteutöfning, äfven sedan han i alla afseenden uphört att vara dertill passande eller användbar, och förhållandet med 40 nu i tjenst varande lazarettsläkare är i denna stund sådant, att 27 äro under 55 år garni; 4 — 56 d:o. 1 — 57 d:0, 1 — 58 (1:0, 2 — 60 d:0. 1 — 65 d:0, 2 — 66 d;0, 1 — 78 d:o, 1 — 81 d:o.
Af det förestående antalet 4 0 är således en tredjedel öfver 55 år, och deraf 8 mellan 5 5 och 60 år, samt 5 mellan 65 och 81 år.
Det är icke behöfligt, att på detta rum ådagalägga, huru omöjligt det är för en läkare, att vid högre ålder hålla sig au niveau med vetenskapen, huru ytterst sällan, om någonsin, hans yttre sinnen skola sätta honom i tillfälle, att med full noggranhet verkställa den mängd kirurgiska operationer, som synnerligast på ett lazarett förekomma, och huru, ännu mera sällan, håg och lust för yrket skola vara lefvande hos den, som tryckes af ålderns tyngd.
Dessa förhållanden äro så i ögonen fallande, att man icke kan annat, än förvånas deröfver, att de icke långt för detta gifvit anledning till allvarliga åtgärders vidtagande, för vinnande af ändring uti en verkligen (elaklig anordning
Men, såsom jag redan förut haft äran nämna, denna läkarekorps har varit alldeles afglömd och fått använda sina egna krafter till ögonblickets bergning, utan att i allmänhet kunna verka något för framtiden.
Lazarettsläkarena hafva sjelfve tvenne gånger sökt att vinna inträde i CivilStatens pensionskassa, men utan framgång, och då dessa tjenstemän således äro utestängde från den för alla andra civile tjenstemän i Eiket öpnade utvägen att betygga sin ålderdom, synes mig både billighet och rättvisa fordra, att dem på annan väg beredes tillfälle att komma i åtnjutande af en förmån, som med allt skäl torde kunna anses Den 23 November e. m. 357 såsom en rättighet.