Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I likhet med flera föregule talare får äfven jag erinra om, att Utsk:ts hemställan är gjord i allmänhet, och jag kan icke annat än finna, att det är en klok messyr, som Utsk;t föreslagit, nemi. att antalet lärjungar i en skola i allmänhet icke får öfverstiga 400, ty se vi på de läroverk, sorn finnas i riket, så är det endast högst få, som, ulan mehn för ungdomens helsa, kunna rymma 400 lärjungar.
Jag får således anhålla om bifall till denna punkt af Betänk:!.
En af de anmärkningar, som blifvit gjorda mot mitt yttrande i denna fråga, går ut derpå, att det icke är nyttigt, att allt för många lärjungar sammanpackas i en skola.
Med anledning häraf ber jag alt få fästa uppmärksamheten på hvad Gr.
Mörner så riktigt har yttrat, nemi. att det i detta afseende! vore bäst låta. förhållandena reglera sig sjelfva.
Om läroverksbyggnaden i Orebro rymmer 500 personer, och föräldrarne vilja sätta sina barn i denna skola, derför att de hafva förtroende för deri, hvarför skall då staten förbjuda dem det?
Hvar och en, sorn har föreläst, vet mycket väl hvilken sporre som ligger uti att hafva ett stort auditorium.
Om man borttager denna sporre för läraren, så inverkar detta menligt på undervisningen.
Jag anser således, att man icke bör sätta en gräns för honom i detta afseende, utan jag vill lenina honom detta tillfälle tilt konkurrens och låta honom söka skaffa sig så många lärjungar som möjligt.
Om U t sk: t hade sagt, att man icke skulle få sätta in flera lärjungar i ett läroverkshus än utrymmet medgåfve, hade det varit fullkomligt riktigt, och då hade kommunerna fått draga försorg om, att deras skolor utvidgades, så att de finge tillräckligt
Den 10 Juni f. m. 117 utrymme för de i skolornaa intagna lärlingarne; men att, dä ett läroverkshus är bvggdt för 2 ä 300 lärjungar, medgifva, att der skulle få insättas 400, under det att man bestämde samma antal för en annan skola, som rymmer 500, anser jag vara en orimlighet.
Man har invändt, att det är långt ifrån lätt att få medel till uppbyggande af skolhus.
Om denna omständighet bör tagas i betraktande, så talar den just för inrättande af större skolor, emedan det naturligtvis blir lättare att få medel till ett skolhus än till två i samma stad.
Jag har kommit i erfarenhet om hela olyckan af sådana åtgärder, som ilen ifrågav:de. I Wenersborg har först från och med della års början ett högre elementarläroverk blifvit inrättadt.
Innan delta skedde, har man der gjort åtskilliga försök att likväl bereda de ynglingar, som ville gå in på den klassiska linien, tillfälle till undervisning i dessa språk; men medel saknades dertill.
En mängd gossar nödgades till följe deraf att afbryta sina studier och ingå på en annan bana, derför att föräldrarne icke hade råd att skicka dem till en annan skola.
Om man beröfvar ynglinaarne tillfälle att besöka den närmaste läroanstalten, så blir föjden, att många komma att icke besöka någon alls, utan upphöra med studierna, och det kan väl icke vara meningen att åstadkomma ett sådant resultat.
I afseende på det skälet, man anfört, att en rektor kan hafva alhilles Ii Iräckligt med alt sköta 400 lärjungar, ber jag att få åberopa Gr.
Mörners yttrande, att en duglig rektor kan, isynnerhet om han skaffar sig biträde, lika väl och bättre se efter 500, än en mera loj ser efter 200; så att äfven i detta fall tror jag att det är bäst att låta saken reglera sig sjelf.
Jag har trott mig böra lägga särdeles vigt på denna fråga, emedan jag anser, att det för landsorten vore ytterst vådligt, om Utskits förslag gick igenom, och jag förutser med fullkomlig visshet, på grund af den erfarenhet jag samlat, att lärdomen skulle förlora många alumner, sorn kunnat uppträda med heder för sitt fosterland.
Det är ofta hos de sämre lottade klasserna, sorn man finnér de bästa anlagen, och det är just för dessa klasser, som de fria skolorna äro inrättade och icke för de förmögnare; och om något visst antal bestämmes, utöfver hvilket inga finge intagas, lärer man icke, vid afgörandet af hvilka sorn skulle få komma in, gifva företräde åt de fattiga, framföre de rika.
Jag anhåller fortfarande om afslag å Utskits hemställan.
Mörner; Till hvad jag förut yttrat, ber jag att få lägga ännu några ord.
Det är icke länge sedan den nuvarande skolordningen utfärdades.
Den har icke hunnit verka särdeles långtid.
De nya skolorna hafva derför icke heller ännu hunnit tillvinna sig det mera allmänna och stadgade förtroende, sorn åtskilliga af de äldre skolorna förvärlvat sig, och detta torde i sin mån hafva bidragit 118 Den 10 Jani f. m. dertill, att dessa äldre skolor lätt åtnjuta ett visst företräde af de föräldrar, som äro i tillfälle att välja skola för att ditskicka sina harn; nion man kan väl antaga, att i samma mån sorn de nya skolorna hinna alt göra sig kända, i samma mån kommer äfven en jenmare fördelning af lärjiingarno att ega rum, utan alt man hehöfvcr reglementera något i detta afseende.
Det är i allmänhet vå Iligt alt allt lör mycket göra ändringar i författningar, särdeles i sådana, som den ifrågavide.
Vi hafva haft flera exempel på ett sådant tillvägagående.
Först utfärdades af K.
M:t en skolstadca. hvari det hestärnries, att rektor skulle tillsättas på tre år.
Dermed afsågs att förekomma, det dessa platser skulle blifva skötta med mindre kraft och drift af personer, som voro föråldrade, eller eljest mindre passande, och man heredde sig en utväg att kunna aflägsna dem från nämnda platser, utan att deri skulle ligga något för dem sårande.
Denna stadga hade emedlertid knappt utfärdats, förr än II.
Sl:r inkommo med en underdånig anhållan, att rektorshefaltningsrne skulle göras permamenta.
K. M:t hiföll denna R.
Stirs anhållan och en ny skolstadga utfärdades, deruti ett sådant stadgande infördes.
Kort efter det denna utkommit, sammanträdde åter R.
St:r, och sedan heslut då lättats i motsatt riktning, nemi. att rektor endast skulle tillsättas på viss tid, hvilken föreslogs till 5 år, så har stadgandet i den nu gällande skolstadgan blifvit i öfverensstämmelse härmed uppställdt.
Om jag icke misstager mig, hafva äfven vid denna riksdag motionärer framstått, hvilka åter velat hafva föreskriften om rektors tillsättande omkastad i en helt annan riktning än den nu sednast påbjudna.
Detta fram- och återgående i en sådan fråga, som denna, tror jag vara ganska skadligt, och deraf hemtar jag ett ytterligare stöd att yrka afslag å Utskits hemställan.
Jag ber om ursäkt för att jag ännu en gång uppträder i denna fråga; men då Gr.
Sparre har, såsom stölt för sin mening, åberopat den erfarenheten han har, så vill jag lästa uppmärksamheten på, att den motion, som legat till grund lör Uiskils förslag, är väckt af en biand våra erkändt skickligaste rektorer i Sverige.
Jag skulle således tro, att hans erfarenhet i detta afseende hör på Ståndet hafva något inflytande och utgöra ett kraftigt skäl för bifall till Utskits hemställan.
Annu ett ytterligare sådant finnes, hvilket jag ber att få påpeka.
Om det nemi. icke blir bestämdt i lag huru mångå lärjungar, som (å finnas vid ett läroverk, så blir det alldeles omöjligt, när man skall bygga en ny skola, att på förhand beräkna, huru många denna skola skall rymma, men ifall man deremot vet, alt det högsta tillåtna antal är 400, så beräknar man lokalen derefter.
Detta är ett rent praktiskt skäl.
Mörners yttrande, hemställer jag, om Utskits förslag skulle medföra någon ändring i den nu gällande skolstadgan.
Det afser blott en komplettering af densamma genom att införa en föreskrift, som i närvarande ögonblick alldeles Ded 10 Jnni f. m. saknas, men afser icke något frångående, af hvad sorn förut blifvit stadgadt.
Denna fråga anser jag vara af syn nerligen stor vigt, Ii vilket jag tror alt isynnerhet livar och en, som liar barn, måste inse.
Utsk:t bar under punkten Litt.
A. föreslagit, att i allmänhet antalet lärjungar vid ett elementarläroverk ej må öfverstiga 400.
.lag föreställer mig, att med orden »i allmänhet» menas, att undantag kan komma alt ske från den allmänna regeln, och att således detta kommer alt inträda vid sådana läroverk, som kunna rymma iner än 400 ynglingar, och der det finnes en duglig rektor, som har förmåga alt upprätthålla disciplinen, äfven hland ett större antal.
Om delta varit Ulsktts mening, så är jag höjd att bifalla förslaget; men i händelse orden »i allmänhet» icke kan så tolkas, som jag gjort, så tror jag, att det vore ganska betänkligt att ingå på detsamma.
Jag vill, i likhet med Frih. af Ugglas, bedja om ursäkt lör att jag annu en gång tager R. o. Ad:s lid i anspråk i denna fråga; men då nämnde Frih. gifvit åt ordet »erfarenhet», som jag använde i mitt förra yttrande, en helt annan betydelse än hvad jag sjelf afsett, så lier jag att få förklara mig.
Jag sade, att jag har erfarenhet om de olyckor, som blifva en följd deraf, att undervisningen vid ett läroverk inskränkes till elt visst antal lärjungar, och derom kan jag hafva lika fullständig erfarenhet som Hr Sommelius, då det icke iir fråga om erfarenhet i hvad sjelfva skolväsendet beträffar, utan om erfarenhet af de olägenheter, sorn drabba föräldrar, derigenom att de få afbryta undervisningen för sina harn.
Det läroverk, hvilket Hr Sommelius tillhör, hager blott en half timmas väg skildt från ett annat lika fullständigt, nemi.
Malmö elementarskola, och de föräldrar, som icke kunna få sina harn in i det ena läroverket, kunna sätta dem in i det andra, ulan att hafva någon vidare olägenhet deraf; men jag talade om provinser, der skolorna ligga 15 å 20 mil ifrån hvarandra, och der är förhålla!^ t helt olika.
Hvad beträffar Frih. af Ugglas’ anmärkning om att man bör på förhand kunna beräkna antalet af ynglingar, som skola rymmas i en skola, när man skall bygga en sådan, får jag nämna, alt denna beräkning sker icke blott med afseende på de närv:de förhållandena, utan med afseende på mera gynnsamma omständigheter.
Dessutom upprepar jag, hvad jag nyss sade, att antalet för hvarje särskild skola må bestämmas med afseende på hvad skolan rymmer, men icke genom en abstrakt sillra.
Det är den kringliggande ortens behof, som bör bestämma läroverkets storlek, men icke en i luften tagen siffra, Jag fortfar i mitt yrkande om alslag å punkten.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden i dels bifall till 120 Den 10 Jani f. m. och dels afslag ä Utsk:ts förev:de hemställan och försteg, framställde IIr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall dertill och sedermera propus, på afsteg derå, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och förslag förnyades, och sedan svaren derå jemväl utfallit med mångå ja och nej i blandning, förklarade Hr Gr. o.
Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Gr. Mörner begärde votering.
Uppsattes och justerades följtde voter:s-propos.: »Hen som bifaller Allmänna Resv.- och Ekon.-Utsk:ts å sid. 6 af Belänk:t N:o 118 gjorda hemställan jemte den dertill hörande punkten litt. A., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o.
Ad. ifrågav:de hemställan och punkt.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Nej — 34. 5:tc punkten (sid. 7), jemte förslaget litt. b. Gr.
Här visar sig samma begär att reglementera, som i den näst föreg:de punkten.
Man vill icke nöja mig med den närv:de föreskriften, som säger, att, när vid ett läroverk antalet lärjungar är för stort i förhållande till lärarnes antal, anmälan får göras om förstärkning i lärarepersonalen; utan man bestämmer, att 30 lärjungar är det högsta antal, som en lärare kan undervisa.
Jag tror, för min del, att, om en lärare kan undervisa 30, så är det sannolikt att han äfven kan reda sig både med 31 och 32.
Det är svårt att finna den ovilkorligt rälta siffran i detta hänseende, och den gamla skolstadgan satte icke heller ut någon sådan.
En ung och kraftfull lärare med kärlek för sitt kall och någorlunda förmåga, torde mycket väl kunna undervisa 30 å 40 lärjungar, under det att en gammal utarbetad, ehuru tilläfventyrs ganska skicklig man icke orkar med den fysiska ansträngningen att undervisa ens hälften så många.
I detta sistnämnda fall bör man kunna såsom biträde sätta till en extra lärare, äfven om lärjungarnes antal icke uppgår till mera än 20.
Detta medgifver den gamla skolstadgan, hvilken jag således anser vara lämplicare att bibehålla; och anhåller derföre om afsteg å Utsk:ts förslag.
Mörner har, såväl vid denna som vid den föreg:de punkten, tillvitat Utsk:t att det har begär
Den 10 Juni f. m. 121 att reglementera, samt att det inlåtit sig i en mängd förändringsförslag, då det heldre bort låta de gamla föreskrifterna qvarstå.
Vid genomläsning af Utsk:ts Betänk, torde Hr Gr:n finna, alt ganska många förslag till förändringar blifvit gjorda, hvilka Utsk:t icke ansett sig höra tillstyrka; men då klagomål öfver några olägenheter anmälts, hvilka lltsk:t funnit befogade, tror jag icke att Utsk:t gjort orätt uti att i ett eller annat afseende siika afhjelpa dessa olägenheter, och detta är äfven grunden till Utsk:ts hemställan i förev:de punkt.
Ingen kan väl förneka olägenheten deraf, att en lärare omgifves af en allt för talrik lärjungekrets, och om man vill stadga en begränsning i detta afseende, så förefaller det mig, att man, vid densammas bestämmande, icke kan få någon bättre ledning, än den Utskrt haft, enär inom Utsk:t funnos flera utmärkta lärareförmågor, icke allenast motionären sjelf, utan äfven åtskilliga andra, och dessa hafva ansett, att 30 vore det högsta antal, som en lärare kunde sköta.
Mörner torde märka, att älven i denna punkt förekommer i (Jtsk:ts hemställan orden: »i allmänhet.
Man kan visserligen, på sätt Gr.
Mörner yttrat, tvista om den af Utsk:t uppställda sillra, men, om man vill bestämma en siffra, så tror jag, att den af ötsk:t föreslagna är den lämpligaste, och, när ett sådant stadgande, som det ifrågav:de, skulle vara mera betryggande, för att ett normalt förhållande iakttages, än den nu gällande föreskriften, som Gr.
Mörner åberopat, så vågar jag tro, att Utsk:ts förslag har företrädet.
Att döma af alla de motioner, som vid riksdagens början väcktes i detta ämne, och af alla de klagomål, som lålit höra sig öfver olägenheter vid våra läroverk, torde det väl vara skäl att man gjorde någonting för dessas afhjelpande.
Jag tror, att Utsk:t gatt mycket moderat till väga med tillstyrkande af förändringar i detta afseende, och anhåller om bifall till denna punkt af Betänk:t.
Den siste värde talaren har sagt, att man visserligen kan tvista om siffran, men att, om man ville bestämma en siffra, 30 vore den rätta.
Frågan är just, om man bör besluta sig för en siffra.
Mörner deruti, alt det icke tillkommer R.
Sl:r att reglementera.
Enligt min tanke bör man i allmänhet i fråga om undervisning reglementera så litet som möjligt.
Det är lika omöjligt att bestämma, att en lärare är tillräcklig för 30 lärjungar, som att bestämma, att en annan icke kan sköta 35, och jag tror således, att det föreslagna stadgandet ingalunda skulle gifva någon slags trygghet i afseende på undervisningen.
Hvad det beträffar som den siste värde talaren yttrade, att man borde behjerta de många motioner rörande läroverken, som väcktes vid riksdagens början, så är det sannt, att många klagomål blifvit anförda öfver olägenheter vid läroverken; men dessa klagomål röra hufvudsakligast mångläsningen och lärjungarnes öfveransträngande, och jag kan icke se att detta mot arbetas derigenom, att lärjungarnes antal bestämmes.
Då jag 122 Den 10 Juni f. m. således instämmer med Gr.
Mörner deruti, att man bör låta förhållandena reglera sig sjelfva, och då jag anser, alt det under alla omständigheter är öfverflödigt, att R.
St:r på förhand ingå med en anhållan i detta afseende till K. M:t, så får jag yrka, att R. o. Ad. behagade afslå denna Utsk:ts hemställan.
Det är särdeles svårt för den, som icke eger insigter i sjelfva skolväsendet, alt yttra sig om lämpligaste sältet för detsammas organiserande, men jag tror att man hand* lar rätt, om man i dylika läll låter de personer, som hafva någon erfarenhet i ämnet, få sin talan hörd.
Detta Retänk. har, på sätt en föreg:de talare antydt, blifvit utarbetadt af personer, hvilka egnat hela sitt lif åt skolväsendet, och hvilka man således bör kunna antaga hafva en fullkomlig erfarenhet i detta ämne.
Då nu af dessa personer den åsigten har blifvit uttalad, att en lärare, för att kunna sköta sin befattning ordentligt, icke borde i allmänhet ega mer än 30 lärjungar att undervisa, så finnér jag det ganska betänkligt att afslå en sådan hemställan.
Gr. .Mörner har sagt, att om en lärare kan undervisa 30 lärjungar, så kan han lika väl undervisa 31 eller 32- 1 fall nian räknar på det sättet, så kan man gå ända derhän, alt en lärare kan lika väl undervisa 100 som 30 lärjungar.
Jag för nuti del erkänner, alt jag icke kan bestämma hvilken sillra, som är den rätta; men då jag mäste hafva förtroende för de män, som, pä grund af den erfarenhet de sjelfva halt, uttalat sitt omdöme, kan jag icke annat än biträda Utskds förslag.
Gr, Sparre har påstått, att den ifrågavule punkten icke har något sammanhang med de talrika klagomål öfver ynglingarnes öfveransträngning vid skolorna, hvilka vid början af riksdagen förspordes.
Det förefaller dock mig temligen klart, att om ett stort antal lärjungar icke ega mer än en lärare att anlita till sitt biträde, deras egna krafter måste i betydligt högre mån ansträngas, än om läraren icke hade större antal lärjungar än han kunde hinna med att undervisa.
Det nu föreslagna stadgandet är icke någon nyhet.
Redan vid 1857 års riksdag var denna omständighet föremål förStatsUtskds begrundande.
Detta Utsk. yttrade då uti Utlåld N:o 78, ang:de regleringen af utgifterna under riks-statens 8:de hufvudtitel, att Utsk:t ansåe, det läroverks-stvrelsen i hvarje stift borde tilläggas rättighet att för hvarje gång lärjungarnes antal vid ett läroverk ökades med 30 eller 40, om så lämpligt pröfvas, inkomma med anmälan om behofvet af en ny lärare, hvilken då må anställas med samma rättigheter och skyldigheter som de öfriga.
Denna åsigt är så till vida öfverensstämmande med den, som Ekon.-Utslct nu ultalat, att elt maximum har ansetts vara nödvändigt att bestämma.
Stats-Ulsk:t ansåg att detta borde bestämmas lill 30 eller 40, och Ekon.-Utsk:t har slädnät vid Den 10 Juni f. m. 123 30, på grund af de upplysningar, Utsk:t varit i tillfälle alt förskaffa sig utaf skickliga och erfarna skolkarlar.
Jag anhäller fortfarande om bifall lill Ulsk:ts förslag.
En talare i mitt grannskap tiar yttrat, att han icke kan afgöra huru många lärjungar, som kunna skötas af en lärare; men att, då personer, hvilka egnat hela sitt lif åt skolväsendet, afgifvit sitt omdöme i denna sak, han tror på deras ord.
Jag åter anser, att just derför, alt hvarken han eller jag eller någon annan af It. o. Ad:s ledamöter kunna bedöma, huru mänga lärjungar en lärare bör sköta, det icke är lämpligt att bestämma något visst antal.
Jag tror derför, att R.
Sl:r hiira afhålla sig ifrån att yttra något i denna fråga.
St:r ville aflåta någon skrifvelse till K. M., så synes mig, alt denna skrifvelse hör omfatta något ämne, hvilket R.
St:r hafva förmåga att pröfva.
Hvad det beträffar, att många insigtsfull män deltagit i utarbetandet af detta förslag, vill jag visst icke bestrida deras insigter; men jag förmodar, att de män, hvilkas utlåtande K. M. infordrat, äfven hafva några insigter i delta ämne, och jag hoppas likaledes, att de män, åt hvilka skolstyrelsen uppdrages, skola ega sådana insigter, att de, begagnande sig af den rätt, de enligt nu gällande författningar ega, gå in till K.
M. och begära ökning i lärarepersonalen, der sådant är af behofvet påkalladt.
Jag tror icke, att man, derföre att det sitter en insigtsfull lärare i Ekon-Utsk:l, endast på hans yttrande bör besluta att förändra en författning, som lemnar an dra insigtsfulla män öppen rätt att kunna reglera saken efter omständigheterna.
Jag har alltid ansett det vara mindre lämpligt, att R.
St:r inlåta sig i allt för mycket reglementerande, och jag får derför förena mig med Gr:ne Sparre och Mörner i deras anhållan om afslag på denna punkt af Relänk:t.
Med all aktning för de lärda män, som sägas hafva dikterat Utsk:ts beslut, så tror jag icke, alt man får tillägga dem mera förmåga än andra menniskor att precist på siffran bestämma det antal lärjungar, som en lärare kan sköta.
Såsom här redan blifvit sagdl, kan den ene läraren med lätthet undervisa 40, då den andre icke kan sköta 15.
Jag vill icke yttra mig vidlyftigare i denna tillräckligt länge diskuterade fråga, utan lörnyar endast min anhållan om afslag å punkten.
De omdömen, som blifvit fällda inom Utsk:t af åtskilliga insigtsfulla män och hvilka en talare bär åberopat, harle kunnat lillerkännts en större betydelse, om R.
St:r vid början af riksdagen hade bifallit det då väckta förslaget att, för behandling af läroverksfrågorna, tillsätta ett särskildt Utsk.; men då så icke skett, tror jag, i likhet med Gr.
Sparre, att man icke bör anse sig bunden af det tillstyrkande, !54 Den 10 Jani f. m. sorn blifvit gjordt af Ekon.-Utsk:t, oaktadt det inom Utsk:t kan hafva funnits en eller annan erfaren skolman.
Hvad sjelfva frågan beträtTar, tager jag mig friheten alt upplysa, att då vid ett elementar-läroverk förhållandena synas kräfva extra biträde af lärare, eger Ephorus att hos K.
M. göra underd. framställning om anvisande af extra anslag för detta ändamål, och om det pröfvas, att behof af förstärkning i lärarekrafterna verkligen förefinnes, så beviljar K.
M. de nödiga medlen.
Jag tror för min del, att man kan vara fullkomligt belåten med författningen i detta afseende, sådan den är, och på grund deraf förenar jag mig med de talare, hvilka yrkat afslag å Utsk:ts hemställan.
Såsom ett tillägg till Frih.
Cederströms yttrande får jag nämna, att det Utlåt., som Stats-Utsk:t vid 1857 års riksdag afgaf, rörande det antal lärjungar, som skulle vara det högsta som en lärare skulle sköta, utgick derifrån, att det skulle vara sexton lärare för 200 gossar.
Då nu Ekon.-Utsk:t har gått så långt, att det anser alt 30 lärjungar kunna skötas al en lärare, så tycker jag åtminstone, alt man icke bör draga i betänkande att bifalla Ulsk:ts hemställan.
Jag tror, att det är ganska lämpligt att en sillra bestämmes, och den nu föreslagna är snarare för hög än lör låg.
Den upplysning, sorn den siste värde talaren lemnade, synes mig vara det mest talande bevis på olämpligheten af det framställda förslaget.
Det kan väl icke vara meningen, att It.
St:r skulle gå in till K.
M. med begäran att antalet lärare skulle begränsas inom hvad Ständerna sjelfva visste vara alldeles för litet.
Om jag fördelar 200 lärjungar på 16 lärare, så får hvarje lärare 15 disciplar att undervisa, men nu föreslår L’tsk:t att en lärare skall finnas för 30 disciplar.
Om Stats-Utsk:t hade rätt, när det afgaf sitt förslag, att det skulle vara en lärare för 15 lärjungar, så synes mig, att det nuv:de Ekon.-Utsk:t måste hafva orätt, då det föreslår att det skall vara en lärare för 30.
Häraf visar det sig bäst, huru lätt man kan i detta afseende blifva missledd.
Jag tror, att båda Utskm haft orätt.
Stats-Utsk:t utgick från den förutsättningen, att vid skolorna skulle i allmänhet finnas mindre goda lärare.
Ekon.- Utsk:t åter går ut derifrån att de i allmänhet äro, om ej öfverlägsna förmågor, åtminstone fullt skickliga lärare.
Enligt min tanke bör man i detta fall ej förbise hvarken den underlägsna eller den öfverlägsna lärareförmågan, ulan bereda möjlighet att fästa behörigt afseende på de vid hvarje tillfälle förhandenvarande förhållanden, och derföre icke bestämma någon sillra.
Jag, som nyss röstade för en fixerad siffra i fråga om lärjungarnes antal vid ett elementar-läroverk, måste Den 10 Juni f. ra. 125 naturligtvis äfven vid denna punkt anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Ulsk:ts förev:de hemställan och förslag, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till desamma, hvartill svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utlöllo med många ja, blandade nied nej; och förklarades ja nu halva varit öfvervägande.
6:te punkten (sid. 10), jemte förslaget litt. c. Hr von Knorring, Oscar: