Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I ett sådant påstående kan jag ingalunda instämma, ty då skulle de små staterne endast blifva nådehjon hos de större.
Men jag nekar i alla fall icke till att det vore bättre om hela, än endast en del af beväringen öfvades, om så läte sig göra; dock synes det mig ännu nödvändigare att så hushålla med folkets medel att något finnes qvar då stridens timma slår.
Jag anhåller att dessa mina ord mätte få åtfölja den Kongl. Propos:n.
Den 25 November. 153 Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Jag hade ej ämnat och har derföre ej beredt mig på att deltaga i öfverläggningen ang:de nu föredragna Kongl. Propos.
Efter de olika meningar jag här har hört uttalas, känner jag mig dock med afseende å ämnets stora vigt uppmanad att ånyo upprepa den sats, som jag ofta tillförne på detta rum har framställt, nemi. att vårt lilla och fattiga land icke, på mer än ett fullt tillförlitligt sätt, kan försvara sig emot dess, i materiel kraft vida öfverlägsna, säkraste och svåraste fiende.
Detta sätt är, att hela den manliga befolkningen ifrån ungdomen så flitigt inöfvas i vapnens bruk, att den förvärfvar förmågan att i farans stund mangrannt kunna uppträda till fosterlandets försvar.
För min del är jag också fortfarande öfvertygad, att det icke är någon tom förhoppning att kunna åstadkomma denna allmänna vapenskicklighet ibland landets samtlige stridbare män; och det lif och den goda ande för skarpskytte-föreningars bildande, som under de sednaste åren har visat sig, anser jag utgöra ett det mest kraftiga bevis derpå, att nationen ej blott klart har upplättat hvari försvarets egentliga styrka bör sökas, utan ock är villig att underkasta sig de uppoffringar, som för det stora ändamålets vinnande på denna väg kunna anses erforderlige.
Till befordrande af denna stridsfärdighet inom den manliga befolkningen synes mig dock vara af den aldrastörsta vigt, att icke blott gossen inom skolan, utan också ynglingen, som utträdt derutur, må omsorgsfullt och träget inöfvas i vapnens bruk, på det han sedan såsom man, med full duglighet, när helst det gäller, må kunna ställa sig i försvarets leder.
Men för att detta skall kunna ske, måste först inom den stam, vi ega, utbildas en sådan skicklighet, att derifrån ^tillräckligt antal, fullt kunnige instruktörer kan erhållas, som inom hvarje socken borde meddela åt den uppväxande ungdomen den nödiga praktiska undervisningen i vapenlöringskonsten, till sådan utsträckning, att då ynglingen hunne beväringsåldern, han redan vore lika vapenöfvad, som om han hade genomgått några veckors rekrytskola.
Ifrån skyldigheten att inträda i beväringen och deltaga i dess, och möjligen också stamhärens vapenöfningar, för att derigenom förvärfva förmågan att röra sig i trupp och vänjas att lyda det befäl, hvaraf han skall föras till striden, borde dock ingen vapenför yngling befrias, ehuruväl jag tror, att dessa öfningar betydligt skulle kunna förkortas, och möjligen inskränkas till blott ett eller högst trå år, om hvad jag ofvan antydt, blir satt i verket.
Men att, såsom den Kongl. Propos:n ifrågasätter, fritaga tre fjerdedelar af till beväringsåldern hunna ynglingar ifrån ali skyldighet att under freden öfva sig i vapenföring, det måste jag anse vara en både skadlig och lärlig åtgärd, som helt och hållet strider emot den allmänna vapenpligtens idé, hvilken innefaltar en förbindelse både för samhället och den enskilde att alla, som äro vapenföre, skola tå tillfälle till öfning och låta öfva sig att kunna med kraft och skicklighet föra vapen emot fienden, när behofvet deraf förr eller 154 Den 25 November. sednare inträffar.
Och försummelsen att under fredliga tider, genom för dem anställda milita riska öfningar kraftigt erinra alla i vapenåldren inträdande ynglingar, att de skola vara färdiga till strid när krig utbryter, tror jag skulle lia till påföljd, att den krikiska anda, som nu lifvarvårt lands ungdom, komme att försvinna, samt att, när vapenpligten en gång af alla mäste utkräfvas, den då blott med motvilja af de flesta skulle utgöras.
Jag erkänner visserligen, äfven för min del, villigt, att det skulle leda till en betydlig förstärkning af vårt försvar, om en fjerdedel af beväringen komme att erhålla en sådan öfning, som den Kongl. Proposm för densamma afser, och att det skulle vara ganska nyttigt att sålunda få den fullt stridsfärdiga stamhären uppbringad enligt förslaget till 50,000 man.
Men då enligt min tanke frågan om vi skola kunna försvara oss, icke beror på att ega en armée af blott nyssnämnda antal, ja icke ens af 70,000 eller 100,000 man, utan derpå att hela den manliga befolkningen är öfvad och färdig och villig till strid, så anser jag att man ej får offra hufvudsak för bisak, utan derföre i främsta rummet bör tillse att den allmänna vapenfärdigheten inom nationen utvecklas och underhålles, dernäst att den stamhär, det befäl man måste ega, utbildas till högsta grad af skicklighet, och om man sedan derutöfver har tillfälle att bibringa någon del af beväringen den vidsträcktare öfning, som enligt det Kongl.
Förslaget varit den tillämnad, ser jag det gerna, blott det ej sker på bekostnad af det som är ändå vigtigare.
Frågan synes mig emedlertid vara af den vigt, att ett särskildt
Utskott hör tillsättas för att noga skärskåda densamma ifrån alla sidor, hvarföre jag för min del förordar det framställda förslaget härom.
Innan jag slutar, önskar jag att få fästa uppmärksamheten på skarpskytteföreningarne och uttala min mening ang:de den betydelsen för vårt lands framtida försvar, som åt dem bör tillerkännas.
Jag anser dem hittills hafva verkat mycket godt och gagneligt, både genom den vapenskicklighet, de visat sig genom frivilliga ansträngningar kunna framkalla, och derföre att de framstått såsom omisstydliga uttryck af folkets beredvillighet att sjelft med talrika skaror träda under vapen, öfver allt der fäderneslandet hotas.
Men jag tror dock icke att de kunna påräknas såsom ett säkert och varaktigt bestående starkt element i försvaret, emedau öfningarne inom dessa föreningar fordra så mycken tidsspillan och kostnad, att det stora flertalet svårligen länge skall kunna hålla ut dermed.
Hvad jag af dessa föreningar för framtiden mest hoppas, det är, att de skola fortsätta att genom anställda täflingar utveckla en högt uppdrifven skjutskicklighet inom nationen, och i den syftningen verkande skola de befrämja denna vigtiga del af försvaret, på ett sätt, som icke på något.annat bättre kan åstadkommas.
Afven jag anhåller, att de ord, jag nu yttrat, måtte få åtfölja den Kongl. Propos:n till Utsk:t.
Den 25 November. 155 Frih. Stael von Holstein, Fabian Wilhelm:
Jag anhåller att till alla delar få förena mig med den siste värde talaren.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, alt det af Frih.
Klinckowström väckta förslag blifvit begärdt på bordet och komme att der hvila till nästa plenum, förklarades öfverläggnirigen om den Kongl. Propos:n fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade remittera K.
Propos. tillika med de i ani. deraf nu afgifne yttranden till Stats-Utsk:t, dock med förbehåll af öppen rätt för R. o. Ad. att, utan hinder af denna remiss, besluta öfver Frih. Klinckowströms förslag om nedsättande af ett särskildt
Utskott för behandling af samma Kongl. Propos. jemte andra framställningar rörande landtförsvarets ordnande.
Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utskott inkomrie Mem:r och Utlåtm, nemi. från Konstitutions-Utskottet: N:o 2, ang:de det hvilande förslaget till ny R.
F.; N:o 3, med uppgift å hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne; Stats-Utskottet:
N:o 7, i ani. af väckt motion om den s. k.
extra stats regleringens bestämmande för trenne år, m. m.; N:o 8, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-Statens första hufvudtitel; Lag-Utskottet:
St:rs Justitieombudsmans embetsförvaltning från sednaste till innev:de riksmötes början; N:o 3, i ani. af väckt motion om ansvar för utgifvare af tryckt skrift eller tidning, i afseende på annonser om försäljning af lotterisedlar; N:o 4, i ani. af väckt förslag om utarbetande af ordningsstadga för städerne; N:o 5, i ani. af väckt motion om utarbetande af en kommentar öfver strafi-lagen. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
In fidem, 0. Brakel. 156 Den 27 November.
Manri agen den 27 November 1865.
Justerades 4 prot.-utdrag för den 25 och prot. för den 4 dennes.
Upplästes ett af Frih. von Essen, Reinhold Jakob, ingifvet mern. af följande lydelse:
Undertecknad får härmed vördsamt anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig det mig anförtrodda uppdrag att vara ledamot af Riddarh.-Utsk:t.
Till denna anhållan lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos., sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Ståndets Hrr Elektorer att välja en ledamot i Riddarh.-Utsk:t efter Frih. von Essen.
Hr Björnstjerna, Oscar Magnus, hade inlemnat ett mern., som nu upplästes och lydde sålunda:
Af tjensteåligganden förhindrad att fortfarande vistas i hufvudstaden, får jag anhålla om tillstånd, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig förtroendet att vara en af R. o. Adms Elektorer.
Sedan R. o. Ad. på gjord propos. bifallit jemväl denna begäran, anmodades Ståndets Hrr Bänkmän att sammanträda för utseende af en Elektor i Hr Björnstjernas ställe.
M:ts den 22 dennes bordlagda Nåd.
St:r, ang:de grunderna för Infanteriets och Kavalleriets organisation; om rättighet för den indelte soldaten eller ryttaren till tidigare afsked; samt om arméens vapenöfningar och underofficers-bildningen.
Föreliggande K. M:ts Nåd.
Propos. grundar sig på det af Landtförsvars-komitén afgifna underd. betänkandet rörande Kavalleriets organisation. K. M:t säger vid den Nåd.
Remissen: »Då likväl den här ofvanberörda organisation, såväl af Infanteriet som af Kavalleriet, i de flesta delar sammanhänger med en Den 27 November.
157 lönereglering för armén, hvilken, af särskilda skäl, icke kan hos R.
St:r nu framställas, föreslår K.
M:t härmed R.
St:r-. att godkänna förestående grunder för Infanteriets och Kavalleriets organisation, så vidt deruti förekommande frågor ej tillhöra K.
M:ts pröfning och afgörande.»
I Landtförsvars-komiténs betänkande föreslås, att sqvadronernas antal inom bataljonen skulle förändras från 5 till 4, sålunda att hvarje sqvadron räknade 125 nummer, i stället för den nuvande styrkan af 100.
Detta förslags antagande eller förkastande skulle jag tro uteslutande bero af K.
M:ts höga godtfinnande.
Men då dermed sammanhänger tillökning af officersbeställningar, hvartill anslag torde erfordras, och hvilka beställningar grunda sig på förutsättningen af deri föreslagna nya organisationen, samt slutligen K.
M:t täckts infordra R.
St:rs godkännande af grunderne för de föreslagna förändringarne, hvilka, elter algifvande af detta godkännande, icke torde behöfva underkastas Ständernas pröfning, har jag trott, att nu vore enda tillfället att deröfver yttra sig.
Komitén föreslår, att de indelte sqvadronerne, som nu räkna 100 nummer, skola ökas till 125, på det sätt att de åter sättas på den fot, hvarpå de voro från Indelningsverkets början, nemi. att hvarje kavalleribataljon skall bestå af 4 i stället för 5 sqvadroner.
Såsom skäl för denna förändring är anfördt: l:o att våra nu varande sqvadroner äro svagare än sqvadronerne i de utländska kavallerierne, och att följaktligen, vid förefallande sammandrabbning med en fiendtlig sqvadron, den Svenska skulle uppträda med föga hopp om framgång.
Till bemötande häraf anhåller jag få anföra: att komiterade hafva, i min tanke, beräknat våra sqvadroner något svagare än de verkligen äro, då de ansett sqvadronen kunna rycka ut i fält med endast 72 man.
Detta, tror jag, är för lågt beräknadt, äfven under nuvarande afdraget af 11 nummer på sqvadronen, afsedda för underbefäl, trumpetare m. m.
Sqvadronen räknar nemi., efter detta afdrag, 89 man i ledet.
Derifrån torde, vid uppbrott under krig, endast böra afdragas 2 eller 3 nummer, för hvilka underårige remonter finnas; ty för tillfället sjuke, vare sig hästar eller manskap, medtagas, om de kunna medfölja, eller annars komma med det snaraste efter.
Dessutom hafva komiterade beräknat, att vid depöten 11 ä 12 man å sqvadronen (55 å 60 å bataljonen) skulle biträda vid rekryters och remonters dresserande.
Jag förstår icke, hvartill en sådan styrka skall tjena.
Den blir onyttig vid rekryt-exercisen, ty till instruktörer duger den icke.
Den gör mera gagn i de utryckande sqvadronernas led.
Jag tänker mig, att depöten skulle ordnas på följande sätt:
Samtidigt med Reg:tets uppbrott till fält-tjenstgöring inrycker i depöten 50 å 100 beväringsynglingar och lika många remonter, de ena som de andra med full beklädnad och utredning.
Hvad remonterna beträffar, ingalunda 4- och 5-åringar (sådane äro de sämsta fälthästar man kan tänka sig), utan hästar från 6 å 10 eller 12 år, som således redan några år varit begagnade och följaktligen äro lät - 158 Deli 27 November. lare dresserade.
Såsom befäl vid depöten finnas 2:dre Ryttmästaren, 2:ne Andre Löjtnanter och Reg:ts-Stallmästaren.
J)å Underofficerare lör detta ändamål icke finnas på stat, bet villa r jag icke att denna brist skulle kunna afhjelpas genom antagande af Underofficerare, som, med betyg om duglighet, under loppet af sednare 4—5 år tagit afsked för ekonomiska skäl och som mot riklig aflöning finnas hugade tjenslgöra vid rekrjt-exercisen.
Såsom korporaler eller ordningsmän qvarlemnas 1 å 2 gamla, mindre tjenstbara ryttare från hvarje sqvadron.
Så ungefärligen föreställer jag mig att det skulle se ut vid depoten.
Befälet öfver det hela fördes af 2:dre Majoren, eller den Reg:tsofficer, som hade Reg:ts-befälet hemma på roten.
Sålunda skulle jag tro, att sqvadronerna nu skulle kunna rycka ut några och 80 man.
Atergingo de nummer, som nu äro anslagna för befäl m. m., så hlefve sqvadronerna ännu starkare, omkring 90 man, eller fullt så starka, som vi någonsin böra hafva dem, och nära lika starka, som de af komiterade föreslagna sqvadronerna, efter afdrag af de, enligt min tanke, onödiga detacheringarne till depoten.
Vi skulle dock, på detta af mig föreslagna sätt, få behålla våra 5 sqvadroner på hvarje bataljon.
Den i fält utryckande styrkan hör, enligt min tanke, kunna temligen jemnt underhållas i fält, då jag anser, att från depéten den der exercerande styrkan hvarannan månad torde kunna ombytas.
Såsom hufvudvilkor för Kavalleriets konserverande i fält framstår naturligtvis befälets oafiåtliga och insigtsfull omvårdnad, hvarförutan detta vapen inom en förvånande kort tid kan vara förstördt, utan att hafva ens sett någon fiende.
1 detta fall sätter jag en förtröstansfull tillit till våra Reg:ts och Sqvadrons-Chefer.
Mitt påstående att vi icke böra öka sqvadronernas styrka utöfver den af mig antydda, stödjer sig på följande skäl: a) Genom 5 sqvadroners sammanslående till 4, skulle 7 sqvadroner försvinna (4 från de båda Skånska Indeldta Regderna och 1 från hvartdera: Lif-Reg:tets Dragoner, Lif-Reg:tets Husarer och Smålands Husarer) — en förlust af taktiska enheter inom vapnet, och dyrbara cadres för vårt på beväring baserade försvar, som äfven icke undfallit Landtförsvars-komitén, men, tyvärr, icke förmått motverka förslaget. b)
Vi behöfva ett rörligt och snabbt rytteri, afsedt att sköta sig på vår brutna mark.
Detta måls ernående blefve, efter tillökande af 25 man på sqvadronen, betydligt försvåradt.
Alla sqvadronens rörelser blifva tyngre och långsammare, fastän hästarne i den större sqvadronen mycket mera ansträngas. c) Om vi antaga att, från hvarje bataljon, en sqvadron dagligen kommenderas att bestrida förpost- och stabsvakts-tjenst, tröttas dermed blott ^:del af bataljonen på 5, deremot J:del af den på 4 sqvadroner, utan att, vid de aldra liesta fall, tjensten förrättas bättre af den starkare sqvadronen. d) Att sqvadronernas styrka inom de utländska Kavallerierna är större än hos oss, kan aldrig blifva ett skäl för ökande Den 27 November. 159 af våra.
De ena som de andra äro afsedda för hvar sina ändamål och för den terräng, der de skola agera.
Som vår armée tinder den närmaste framtiden icke torde komma att användas för utförande af stora eröfringsplaner, böra våra sqvadroner, likasom våra infanteribataljoner, vara lämpade efter vårt lands natur och våra förhållenden, icke vara för stora, tunga och oöfverskådliga på vår brutna mark.
Det blir vid våra gränser, som vi få mota och tillbakaslå en landstigen fiende, hvars styrka icke bör vara okänd för den, sorn förer befäl på vår silla; finnas då på någon punkt några starka fiendtliga sqvadroner emot våra svaga, så kunna vi förstärka vårt Kavalleri på denna punkt med några af de sqvadroner, som komitén velat kasta öfver bord. e) Den snabbhet, hvarmed vårt Kavalleri rörer sig, och som väcker utländningars förundran, är en följd af Löwenhjelms mästerliga reglemente, med dess midtelrättning och afinarschvändningar.
Men dessa erbjuda icke samma fördelar för de stora sqvadronerna, hvilka, för att manövrera, måste brytas i troppar med hvar sin ledare, och i och med detsamma sönderfaller sqvadronens sammanhållning.
Sqvadrons-Chefen har den icke, såsom hos oss, på sitt lillfinger. f) Jag har nyss sagt, att Kavalleriet i fält försvagas ofta mera genom vanvård, än genom de förluster, fienden tillfogar, och tillägger nu, att en större sqvadron icke kan vårdas så omsorgsfullt, som en mindre; ty den visitation å häsatr och munderingar, synnerligen å sadelmunderingen, som Sqvadrons-Chefen dagligen, efter framkomst till qvarter eller bivuak, måste förrätta, kan icke blifva så omsorgsfull och noggrann, om han har 25 hästar mera att visitera.
Af sådan orsak kommer en större sqvadron att relativt hastigare smälta tillsamman än en mindre.
Komitén har, såsom skäl för minskandet af sqvadronernas antal, ytterligare anfört: 2:o att den brist på befäl, som nu eger rum, skulle genom sqvadronernas sammanslående afhjelpas.
Detta skulle ske sålunda, att deri 5:te sqvadronens befäl skulle fördelas på de öfriga.
Jag bestrider att detta kan kallas en tillökning af befäl, då på en 500 mans bataljon samma antal befäl skulle finnas, endast annorlunda fördelade; ty af det befäl, som tages från den upplösta sqvadronen, skulle det tilldelas de öfriga sqvadronerna hvar sin officer och en underofficer.
Huru dessa lämpligt skulle inympas på sqvadronerna, förstår jag icke, ty så väl till exercis som i ekonomiskt hänseende skulle de kunna anses såsom femte hjulet under vagnen.
Det nuvarande befälet har i båda fallen hvar sin bestämdt utstakade verkningskrets, då deremot det föreslagna tillökade skulle sakna både sysselsättning och ansvar, utom att rida bakom sqvadronen i dammet, då den manövrerar, utan att för öfrigt halva något med densamma att skaffa.
Utan tillfälle att sysselsätta sig med truppen, skulle detta befäl sannolikt blifva ett klent befäl.
En Underlöjtnant t. ex. skulle aldrig få rida på flygeln oftare än en Löjtnant vore sjuk eller borta.
Han skulle sålunda möjligen först 160 Den 27 November. då han blifvit befordrad till Löjtnant, eller efter 5 å 10 års tjenstgöring, få göra sin första lärospån häruti.
Komiténs idée är hemtad från utländskt mönster, men passar icke hos oss.
Vid det utländska Kavalleriet manövreras uteslutande med troppar.
Hvarje tropp har sin förare framför fronten.
Tropparne hafva icke midtelrättning, utan rättas åt flygeln, och SqvadronsChefen flankerar ett godt stycke framför sqvadronen utan att hafva direkta ledningen af densamma.
Han spelar rolen af bataljons-chef.
Sådant är icke förhållandet hos oss.
Våra sqvadroners rörlighet och smidighet skulle i icke ringa mohn förminskas af lösa ryttare, som sitta framför och bakom sqvadronen.
Vi hafva nog af 2:dre troppföraren, som vi icke kunnat erbjuda bättre plats.
Jag har nu framlagt en del af de betänkligheter, jag hyser mot det framlagda förslaget, och som jag anser tillräckliga för att derpå grunda det afstyrkande af detsamma, hvarom jag anhåller.
En förändring, som icke innebär en förbättring, är alltid förkastlig; huru mycket mera den, som i alla afseenden torde medföra stora betänkligheter.
Hvad jag deremot gerna understöder, är komiténs förslag till Kavalleriets ökande medelst värfvade sqvadronen Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte få åtlölja den Nåd.,Proposrn till vederbörligt Utsk.
Uti förevarande Kongl.
Propos. förekomma åtskilliga förslag, hvilkas antagande, i min tanke, skulle vara ganska betänkligt.
Som jag emellertid haft endast ringa tid att taga kännedom af den Nåd.
Proposrn, vill jag endast i största korthet påpeka några omständigheter.
I afseende å Wermlands Fältjägare-Keg:te uppgifves såsom ett hulvudsakligt skäl, hvarför K.
M:t föreslagit att — i stället att Reg:tet bort ökas från 6 till 8 kompanier — nedsätta Reg:tet till en korps på 4 kompanier, att detta skulle vara så billigt.
Det har, i fråga om landtlörsvaret, af gammalt varit en antagen princip, att man aldrig skulle uppgifva den verkliga kostnaden, utan begära blott en del, i tanke att sedermera begära mer; men för min del tror jag att detta förfarande betydligt förökat kostnaderna, och att dessutom de behöfliga anslagen mycket beredvilligare skolat beviljas, om man ärligt uppgifvit de belopp, som erfordrats.
Att vilja förminska befälets antal, är, i min tanke, ett högst oriktigt förfarande.
Truppen kan lätt inölvas, men för befälets bildande erfordras mycket lång tid; och har man endast en duglig officerskorps, nog kan man då åstadkomma en duglig trupp.
Det förefaller mig då besynnerligt, att, när man vill öka arméen, börjar man med att förminska befälet.
Om sådant skulle låta sig göra under den nuvarande rer presentationen, hvad skulle då icke ske under en blifvande!
Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få till Utsk:t åtfölja remissen af den Kongl. Proposrn.
Hr Den 27 November. 161 Hr Sandels, Ulrik Fabian, uppläste ett skriftligt anförande af följande innehåll:
Hufvudsakligen uppå de skäl, som redan blifvit anförda, anser äfven jag det vara ganska betänkligt att minska sqvadronernas eller kadrernes antal inom Svenska kavalleriet.
Man grundar nemi. kavalleriets organisation uppå att reducera sqvadronernas antal från 5 till 4 på de indelta bataljonerna, på det att fältsqvadronen, sedan afdrag derifrån skett för sjuke, vakanser, rekryter eller remonter och till depoten, måtte kunna uppgå till omkring 90 man i ledet.
Men jag tror, att man kan komma till detta önskliga resultat utan att derför behöfva sammanslå de redan alltför fåtaliga sqvadronerna.
Detta skulle kunna ske dels derigenom, att alla nu befintliga vakanta nummer uppsättas med undantag af ett nummer per sqvadron till hingsthållning; dels ock derigenom, att en kavalleri-reserv bildas af alla dem, som erhålla afsked före en bestämd ålder eller tjenstetid. K. M:t har nemi. i Dess Nåd.
Propos. föreslagit: »att indelt soldat eller ryttare må ega rättighet att taga afsked efter 18 års tjenstetid», och då jag antager att. delta bäfver R.
St:rs beslut, såsom grundadt på billighet och rättvisa, torde ingen svårighet möta, att dermed lorena skyldigheten att under 5 år efter afskedstagande qvarstå i krigs-reserven, för att vid en blifvande mobilisering tjenstgöra, dels vid depoten, dels vid den aktiva arméen.
Om man beräknar, att årliga afgången utaf manskap vid indelta kavalleriet för närv:de i medeltal uppgår till 4 man per sqvadron, hvilken naturligtvis kommer att ökas med tjenstetidens förkortande, så torde, äfven med afräkning af öfverårige, kavalleri-reserven efter 5 års förlopp med säkerhet uppgå till 5 å 600 man, fullt tillräcklig såväl till depöten som till hästforare åt officerare.
Denna reserv blifver nemi. så mycket nödvändigare, som uti förslaget till nytt fältförvaltnings-reglemente det lärer blifvit föreslaget att hvarje officer skall ega rättighet att för egen del, under benämning parksoldat, erhålla nödigt tjenarebiträde.
För infanteri-officern kan härtill användas bevärings-soldaten, men för kavalleri-officern erfordras beridne ryttare till att föra dess handhästar.
Om således vid de nuv:de 100-mans-sqvadroner alla vakanser, så när som på en, med ryttare uppsättas, samt kommenderingen till depoten till största delen sker från kavallerireserven, så inses lätt, att fält-sqvadronen bör kunna utrycka med 90 man; detta hvad manskapet beträffar.