Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Strängare yttrar sig minoritetens organ, och det är ett rättvist tal, som Stockholms Dagblad ställer till partiet, då tidningen yttrar, att man i denna fråga fick bevitna, hurusom » från samma håll, der man med ständigt växande ifver sträfvar att få skatter och besvär till sammanlagdt värde af minst tio millioner afiyftade från jorden, för att ersättas med ökad inkomstskatt af så väl arbete som kapital och ökade förbrukningsafgifter, som förnämligast drabba den stora massan af befolkningen, från samma håll motsätter man sig en lindring i inkomstskatten för de fattigaste bland landets samtlige skattskyldige invånare, emedan denna lindring, som for staten skulle medföra en uppoffring af endast omkring 150,000 kronor årligen, icke innebär någon förmån för jordegarne, utan möjligen skulle kunna komma att i någon mån öka dessas kommunalutskylder ».
Efter att sålunda hafva visat, att vårt s. k. regeringsparti hvarken är parlamentariskt eller liberalt i sina handlingar, sluta vi för denna gång vår öfversigt af » vårt första parlament ».
Möjligen blifva vi i ett följande häfte i tillfälle att införa ett och annat utdrag ur And.
Fryxells korrespondens.
Redan nu hafva vi af hans efterlefvande erhållit de intressanta meddelanden, hvilka föranledt denna lilla uppsats *.
Anders Fryxells morfar var den rike kommerserådet Ekman, hvilken såsom riksdagsman under frihetstidens sista riksmöten utöfvade ett ej ringa inflytande inom det då mäktiga mösspartiet2.
Men oaktadt all klokhet och omtanke kunde han dock ej skydda sina skatter undan förstörelsen på en tid, då ännu hvarken brand- eller sjöförsäkringrar voro allmänt införda.
På ett enda år förlorade han fyra fartyg, några bland dem med last, och hans vackra hus i staden blef lågornas rof.
Morgonen efter den förstörelsens natt, som odelade hans hem och dermed slutade raden af årets förluster, var han dock vid godt mod, då han såg sig ännu omgifven af en älskad hustru och fyra vackra, blomstrande döttrar, och med undergifvenhet och
1 Af förekommen anledning anse vi oss böra anmärka något som * annars nästan borde följa af sig sjelf, att nämligen, då en ryktbar man går hädan, tillhör en sådan tilldragelse dagens krönika, och äfven äldre aktstycken, för så vidt de belysa den liädangångnes karakter, synas oss vara fullkomligt på sin plats i en åt dagens företeelser egnad publikation, ty hafva dessa något mera framstående intresse, så äro de utan tvifvel rotfasta längre tillbaka.
2 Se härom Fryxells Ber.
ur Sv.
41: a delen.
tacksägelse uttalade han Jobs ord: » Herren gaf och Herren tog, välsignadt vare Herrans namn ».
Kort efter dessa pröfningar blef en af döttrarna, Eva Lovisa, gift med en äldre, aktad och lärd prestman, kyrkoherden i Edsleskogs pastorat Mathias Fryxell.
Denne lefde nästan uteslutande i och för sina böcker, och såsom vanligt var på den tiden fick den unga hustrun ingen kännedom om mannens affärsställning; hennes hela verksamhet var inskränkt till vården af den inre ekonomien.
Kort ef-&gt; ter födelsen af familjens andra barn såg hon sin man vara djupt nedslagen, och derjemte söka dölja sin oro för henne 3.
Sedan hon någorlunda återhemtat krafterna, förmådde hon honom ändtligen att omtala orsaken till sina bekymmer, och fick då veta, att huset var så djupt nedsänkt i skulder att män med det snaraste kunde motse utmätning af hela lösegendomen.
Med ännu svag och darrande hand skref hon då till några bland de strängaste fordringsegarne, och bad om några månaders anstånd med betalningen, framstälde för dem husets tillgångar och de medel, som kunde användas till betäckande af de mest trängande skulderna, och allt detta med den framgång, att kreditorerna medgåfvo henne det äskade anståndet.
Nu öfvertog den driftiga husmodren sjelf ledningen af husets ekonomi och det blef genast en helt annan ordning på preslgården.
Allt hvad möjligtvis kunde med någon fördel afyttras blef såldt: inventarier, kreatur, bohag, och den derför influtna summan användes att betala den mest trängande gälden.
Sedan utarrenderades prestgården på vissa år, men den omtänksamma prostinnan hade tagit undan
3 Professor Fryxells minnen af hvad nu följde har i uppteckning af en af hans döttrar varit offentliggjord såsom exempel på hvad en af » hvardagslifvets hjeltinnor » kunnat uträtta, men namnen på personerna hafva icke varit utsatta, förr än nu så sker med vederbö-randes medgifvande.tvänne torp, på hvilka hon under arrendetiden uppfödde kalfvar och ungboskap för att vid nämnda tids slut kunna utan extra utgift förse prestgården med de nödvändigaste kreaturen.
I hemmet lefdes på det enklaste sätt: väfstolen var ständigt i gång och bearbetade det hemväxta linet samt ullen af fåren till varma och varaktiga kläder, och barfota i blågarnsskjorta och blågarnsbyxor och med halmhatt på ' hufvudet ströfvade sönerna under sommaren i getherdens sällskap omkring i utskogeu, sedan de undangjort dagens pensum i grammatica latina.
Under sådana förhållanden vandrade unga Anders sommartiden utan skomakares anlitande ända till sitt trettonde år, derunder härdande sin fysik och icke öfveransträngande sig med läsning, som enligt faderns bestämmelse icke upptog mer än fyra timmar dagligen.
S. k. hemlexor, utöfver lektioustimmarne, användes icke.
Hans käraste studium på fristunder var Björners Kämpadater, i hvilkas läsning gossen stundom satt fördjupad om aftnarne vid faderns säng, sedan denne redan gått till hvila.
Uppkrupen på en hög af folianter och i den allra lättaste kostym, höll Anders Fryxell här ofta på med sin älsklingslektyr, till dess fadern släckte ljuset och på detta sätt förmådde honom att krypa till kojs.
— Men vi gå vidare i skildringen af det landtliga hemmet.
I skymningen efter slutadt dagsarbete gick husmodern vanligen ut i köket, medan dräugarne åto sin qvällsvard, och sittande öfverst på köksbänken invid den stora krok-spiseln, från hvars hall en munter brasa sprakade, afhörde hon rättarens redogörelse för dagens utförda sysslor och gaf ordres för morgondagens värf.
Då hösten kom, och smör-tionden var uppburen, följde prostinnan sjelf med lassen in till närmaste stad och afyttrade sin vara åt den mestbju-dande.
Hon färdades på simpel bondkärra och tog in pådet tarfliga värdshuset.
Men derifrån gjorde hon besök hos sina rika slägtingar i staden, i hvilkas umgängeskrets hon vann sådant bifall, att sällskapet en gång föreslog att följa henne ett stycke på hemvägen.
Vid detta smickrande anbud fann sig den stackars frun helt besvärad i anseende till det intryck, hon förutsåg, att hennes tarfliga fordon skulle-göra på det fina sällskapet.
I tysthet meddelade bon detta bekymmer åt sin rike kusin; han afstyrde enligt hennes önskan förslaget, och ensam men med lätt hjerta och tung: plånbok begaf hon sig åter på vägen till hemmet.
Så förflöto år efter år under arbete, omtanke och sparsamhet, och fastän familjen ökades, minskades skulderna oupphörligt, tills slutligen den glada dagen randades, då den siste fordringsegaren blifvit till sista skärfven betald.
Der-efter köptes en liten egendom ej långt från prestgården * som så småningom betalades och bebygdes, och dit prest-fruu, slutligen blifven enka, drog sig tillbaka med sina barn * af hvilka tre hoppgifvande söner då redan vandrat ut i verlden och blott stundom återvände på besök till sin moders natursköna boning, hvilken en bland dem besjöng med orden:
Djupa sjöar, höga fjell.
Mörka skogar, ljusa gärden Ligga kring ett litet tjell,
Bortgömdt från den stora verlden.
Med detta barndomshem och lefnadssättet der for ögonen, hafva vi lättare att förstå, att Fryxell blef den han blef, framfor allt huru han var i stånd att utföra sitt kolossala lifsarbete.
En berghelsa var grundlagd, ett gladt lynne infor lifvets små bekymmer likaledes — » Kusin Glädje * kallades vanligen Anders i syskonbarnens krets — och i kroppsöfningar utbildade han sig till en mästare.
Bekant är hans skicklighet i simkonsten, men han var lika framstående i bollkastning, i gymnastik och i skridskoåk-ning.
Ännu vid fylda 72 år spände han ock stålsko å fot, och ' «in kammargymnastik — att lyfta stolar på rak ann m. m. dylikt — fortsatte han ända till tre månader före sin död.
Af hans härdade ungdom förklaras vidare, åtminstone i viss mån, huru Fryxell kunde under åtskilliga år, såsom lärare vid skolor, under dagarne sköta sina embetsåliggan-den och under natten skrifva de första banden af sitt nationalverk; detta användande af nattens timmar bibehöll han ock in i sena ålderdomen, intill och öfver 70: de året.
Den aktning för q vinn an och förtroende till hennes sjelfständighet, som Anders Fryxells förträffliga moder tidigt ingaf honom, framträdde redan i det sätt, hvarpå den lilla pjesen » Vermlandsflickän » kom till.
Fryxell hade nämligen ■en afton hört sång-skådespelet » Den schweiziska familjen ».
Förtretad öfver den pjunkiga rol, hjeltinnan i detta bergland spelade, greps han af lust att beskrifva en annan berglandstös
— och så tillkom den raska Anna i » VermlandsflicEan ».
Fryxells lefnadsmod och glädtighet bekräftas äfven af dessa rader ur Vermlandsvisan:
» Men friar da der.
så var munter ocb glad;
Ty muntra gossar vilja vermlandsflickorna ha,
De sorgsna dem ge de på båten. »
Minnena från barndomshemmet föranledde förmodligen ock det sätt, hvarpå Fryxell uppfostrade sina döttrar och tog dem till rådgifvare och medhjelpare.
Om hans verksamhet för nykter qvinnoemancipation bär dock Wallinska skolan det mest betydande vitnesbördet.
Eget nog firade detta läroverk efter 50 års verksamhet sin inträdesfest i den nya lokalen samma dag och just samma tid, då skolans grundläggare utbars från sitt hem för att anträda resan till «n aflägsen graf.
Fryxells nit for undervisningen stannade emellertid ickevid de lyckligare lottade samhällsklasserna.
Hvad han verkat for folkundervisningen har blifvit i allmänhet betonadt i minnesrunorna öfver honom; vi äro i tillfälle att anföra några speciela fakta.
Till skolpremier och böcker åt fattiga skolbarn gaf han årliga anslag, och till befordran af nödiga förberedande småbarnsskolor inom församlingen lemnade han under en tid af öfver 20 år ett årligt anslag af 300 kronor.
Liksom han vid fy Ida 82 år predikade i sina fyra kyrkor, så bevistade han vid samma ålder skolexamina i alla fyra socknarna, bland hvars många skolor (ensamt i Sunne socken finnas 25) äfven upprättades en högre folkskola, till hvars alumner hört bland andra tre n. v. byggmästare som hafva sin verksamhet i hufvudstaden.
Ett arf från Frvxells barndomshem var den enkelhet och anspråkslöshet i vanor, som oföränderligen gjorde sig hos honom gällande, äfven sedan hans inkomster blifvit mycket betydande.
För ett tiotal af år sedan gaf Göteborgs Handelstidnings » flygande korrespondent » (september 1871) en liflig skildring af ett besök i Anders Fryxells landtliga bostad vid sjön Fry ken.
» Vi närma oss Sunne », skrifver korrespondenten, » prestgården der Sveriges mest kände historieskrifvare bor, der han i åratal hängifvit sig åt sitt älsklings verk.
Vi passera en grönklädd liten ö, se framför oss Sunne på en höjd belägna hvitmålade kyrka, se tvänne större prydliga bygnader.
Så närma vi oss en mindre rödmålad bygnad med hvita fönsterinfattningar, helt och hållet omgifven af lummiga träd.
Stället är beläget
Ångaren glider sakta förbi; på den gröna ängsvallen visar sig en äldre man; han igenkän-nes af alla, hufvudena blottas och ett sakta rop ljuder från alla läppar: det är professorn, det är doktorn, det är Anders Fryxell!
Och det var verkligen han, åldringen, som i lif-vets sena höst med sitt silfvergråa hufvud och sin vördnadsbjudande resliga gestalt helsade de förbifarande. »
6 » Här i den enkla och anspråkslösa bostaden vid Fry-kens strand », heter det vidare, » är det som berättelserna ur fosterlandets historia skrifvits af Anders Fryxells hand eller gått dikterade från hans läppar.
Vi inträda omedelbart i arbetsrummet, der allt forråder den anspråkslöse mannen.
Möblerna bestå af ett skrifbord, några stolar, en soffa och ett par bokhyllor ».
Samma enkelhet företedde sig äfven i Fryxells arbetsrum i Stockholm: en stor brunmålad byrå och ett stort svartmåladt bord (i hästskoform, så att det medgaf uppstaplandet af böcker och handlingar kring den arbetande) voro de mest i ögon fallande pjeserna jemte.
bokhyllor och .en soffa, hvaröfver hängde en silhuett af Fryxells moder samt andra familjeporträtt jemte utsigter af barndomshemmet och af Sunne — sådant stod rummet ännu efter den gamles död.
Ännu vid fy Ida 86 år bar Fryxell sitt hufvud oböjd t på den resliga gestalten.
Den som skrifver dessa rader hörde honom ännu på denna sin sista födelsedag uttala sig i literära och historiska ämnen; derjemte gaf han dock vid detta tillfälle luft åt aningar om sin nära förestående hä-danfård.
Flyttning till Sunne var beramad till våren, men Fryxell trodde icke på verkligheten deraf: » Jag har icke många dagar qvar i lifvet », yttrade han.
Också blef det blott stoftet, som flyttades dit ned.
Redogörelse för tullupplag i Danmark af ERNST BRING " &gt; En påyrkad reform i svenska tullstadgan *
Redogörelse för tullupplag i Danmark af ERNST BRING.
Bland de många mer och mindre berättigade klagomål mot svenska tullagstiftningen och svenska tullväsendet, hvilka tid efter annan forsports, torde den anmärkningen vara för-tjent af synnerlig uppmärksamhet, att våra tullförhållanden lägga oöfverstigliga hinder i vägen för så godt som all handel på utlandet med hit importerad t tullpligtigt gods, samt vidare att tullen,.
oaktadt den är en förbrukningsskatt,
* likväl utkräfves af köpmannen, hvilken tjenar som mellanhand mellan den utländske fabrikanten och den enskilde konsumenten, utan afseende å huruvida den tullpligtiga varan blifver förbrukad inom landet eller ej samt i regeln långt innan densamma uttages till förbrukning, livaraf följer, att köpmannen, som sålunda förskotterat tullen, måste i sitt pris inberäkna ränta och avance, ej endast å inköpssumman utan jemväl å tullbeloppet.
Särskildt på senaste tider har detta förhållande från olika håll blifvit öfverklagadt.
Exempelvis hänvisa vi till Malmö Handels- och Sjöfartsnämnds nästlidne höst afgifna svar å tullkomiténs fråga, huruvida gällande lagstiftning vore i något hänseende för handeln och sjöfarten ofördel-
* Eftersom man så väl i Göteborg som i ett par skånska städer företagit sig att allvarligt skärskåda detta vigtiga ämne samt saken sålunda snart torde föreligga till behandling af höga vederbörande, hafva vi ansett en utredning af frågan vara af synnerligt intresse.
aktig.
Uti detta svar bar nämnden framhållit, huruvida icke i vår tullstadga skulle kunna inrymmas stadganden, som medgåfve s. k. frilager, » på sätt i allmänhet i utlandet eger rum ».
Säkerligen skulle äfven Göteborgs Handels- och Sjö-fartsnämnd vara villig att häri instämma; i detta afseende må påpekas, att herr Ed.
Heyman inom Handelsföreningens fullmäktige i Göteborg helt nyligen väckt en motion angående vidtagande af åtgärder för beredande af frihamnsrätt åt sistnämnda stad.
Jemväl tidningspressen har uttalat sig i ämnet (se t. ex. Aftonbladet for den 3 och 8 november 1880 samt Göteborgsposten för den 17 i samma månad).
Lifligast hafva dock klagomålen varit inom handelsverlden, man och man emellan.
Och då for några månader sedan fråga i Göteborg väcktes att företaga åtgärder för vinnande af ändring uti de gällande stadganden, som i nämnda hänseenden äro hinderliga, blef saken omfattad med ganska stort intresse.
Man var allmänt af den åsigten, att vårt grannland Danmark redan länge haft institutioner, som lämpligen kunde tagas till förebild här.
Till följd häraf blef förf.
anmodad att företaga en resa till Kjöbenhavn för " att der taga kännedom om nämnda institutioner.
Kan något gag-neligt följa af hvad forf.
nu meddelar, så har man att der-för i främsta rnmmet tacka de personer, på hvilkas uppdrag och bekostnad resan verkställts.
Bland dem må det tillåtas att särskild t omnämna grosshandlaren S. Heyman, enär äran af att hafva tagit initiativet i saken till stor del är hans samt han dessutom vid förf: s efterforskningar i Kjöbenhavn personligen biträdt med råd och dåd.
begagnar vidare detta tillfälle att aflägga sin tacksägelse till de personer i Kjöbenhavn, genom hvilkas bemedling och tillmötesgående han erhållit sökta upplysningar: generaldirektöreu Lange, och overtoldinspektoren, kammarherren Barner samt kontrollören Hassing.
För öfrigt åberopar forf.
såsom källor:
Haandbog i Toldlovgivningen af V. V. Hassing.
Aalborg 1869: Lov om Told og Skibsafgifterne af den 4 Juli 1863: Bekjendtgjorelse angaaende det almindelige VareFrilager paa Kjobenhavns Toldbod af den 28 Mars 1866;
Oversigt over Kjobenhavns Told og Havneforhold af V. V. Has-sing, Kjobenhavn 1873;
Haandbog i Toldlovgivningen (paa Grundlag af Forordn.
af 1 Eebruar 1797) af V. V. Hassing, Kjobenhavn 1878.
Bekjendtgjorelse for Creditoplagshavere af den 23 Mars 1878; samt Uddrag af Kjobenhavns Overtoldinspektorats Aarsberetning for 1879.
Dateret den 12 Mai 1880.
Vårt grannland Danmarks tullagstiftning är uti ofvan nämnda hänseenden väl icke den bästa möjliga, men dock betydligt framom vårt eget lands.
Redan danska tullför^ % ordningen af den 1 februari 1797, hvilken, ehuru med många tillägg och förändringar, ännu är gällande, innehåller följande i öfversättning återgifna stadgande:
Allmänneligen bör införselafgifterna af varor erläggas vid deras införsel, men för att främja handeln med främmande varor till främmande platser och på det att de handlande må kunna undgå att ligga i förskott med afgifter af varor, som de ännu icke hafva afsatt, beviljas det, att i alla köpstäder, som äro tullplatser, må för främmande varor finnas tvänne slags upplag, transitupplag och kreditupplag.
Till dessa inrättningar för underlättande af omsättningen så väl för exporthandeln som för afsättningen på inrikes orter, hafva senare genom » Bekjendtgjörelser » af den 30 juni 1851 och den 29 mars 1852 fogats frilagerinstitutionen, hvarjemte ur det ursprungliga transitupplaget utvecklat sig det s. k * privata, transitupplaget.
För dessa inrättningar skola vi nu söka lemna en närmare redogörelse.
Det är transitupplag — säger ofvan nämnda förordning af år 1797 — när varor från främmande ställen uppläggas till vidare utförsel eller intilldess egaren eller kommissio-nären tillkännagifver deras bestämmelse och då angifver dem antingen till utförsel eller till kreditupplag eller till förtull-ning.
Transitupplagen äro af två slag: transitupplag i kungligt packhus och transitupplag i privat packhus.
Varor uppläggas oförtullade på transitupplag i kungligt eller statens packhus antingen på derom af varuegaren framstäld begäran
• eller ock, utan vidare formaliteter, då vederbörande uraktlåta att genast efter varornas ankomst förtulla dem eller angifva dem till visst upplag.
Tullen tager i sistnämnda fall hand om varorna, så framt de icke bestå af störtadt gods eller eldfarliga varor, och är för dem ansvarig såsom for förtrodt gods.
Under de första åtta dagarne efter uppläggningen erlägges ingen hyra, men for tiden efter dessa åtta dagar betalas en i lag bestämd packhuslega.
Denna lega utgör exempelvis för varor, hvarå tullen är mindre än en dansk skilling pr skålpund, 1 skilling i månaden pr 100 skålp.
brutto och för varor med tull af 8 skilling eller derutöfver pr skålp.
6 skilling, likaledes i månaden pr 100 skålp.
brutto.
Om det skulle inträffa, att behörig person icke inom utgången af kalenderåret näst efter det, hvarunder uppläggandet skett, anmäler sig till erläggande af upplupen hyra, oaktadt egaren eller kommissionären, om han är känd, från tullen erhållit påminnelse, så blifva varorna efter kungörelse i offentlig tidning försålda genom tullens försorg.
Af köpeskillingen betalas först och främst omkostnaderna for försäljningen, pack-
huslegan och tullafgifterna.
Ofverskottet tillfaller tullkassan, så vida ej egaren inom tre år efter försäljningen anmäler sig och behörigen styrker sin eganderätt till de försålda varorna, i hvilket fall han är berättigad att utfå det.
På transitupplag i kungligt packhus må alla varor uppläggas, som icke äro eldfarliga.
Enligt regeln i 179.7 års tullförordning är det icke tillåtet att ompacka varor, som ligga på transitupplag i kungligt packhus och ej heller att från sådant transitupplag uttaga mindre parti än helt kolly.
Men redan genom ett plakat af den 23 februari 1815 blef det med-gifvet.
handlande i Kjöbenhavn att, efter särskild begäran och tillå-telse för hvarje gång, få i närvaro af tulltjensteman efterse ocb om-packa sådana i tullens packhus upplagda transitvaror, som i.cke kunde tagas på kreditupplag, äfvensom att i mindre delar än helt kolly utföra dem.
Sedermera har det föreskrifvits, att, om någon vid undersökning på tullen.
finner ett af honom till förtullning angifvet kolly till någon del innehålla varor, socbi han icke kan begagna, antingen emedan varorna icke blifvit af honom bestälda, icke äro öfverens-stämmande med prof eller af någon annan liknande orsak, vederbörande tulltjensteman må tillåta, att sagda del af kollyns innehåll må förblifva oklarerad emot det att den angifves till återutförsel och af vederbörande klarerare behörigt emballeras och märkes.
Det beror på varornas egare, huru länge de skola blifva qvar-liggande på transitupplaget.
Från tullens sida möter intet hinder för deras qvarliggande huru länge som helst, endast packhuslegan ordentligt betalas.
Då egaren sådant önskar, kan han antingen låta förtulla sina på transitupplag i kungligt packhus liggande varor dier ock, utan att förtulla dem, återutföra dem till utlandet eller upplägga dem inom landet på kreditupplag eller transitupplag i privat packhus.
Innan varorna utlemnas, skall vederbörande tulltjensteman tillse, att den, som begär att utfå dem, innehafver till honom stäldt eller på honom transportcradt konossement eller fraktsedel.
Det nu omkandlade transitupplaget eger, såsom anmärkt är, rum i staten tillhörigt packhus.
Men i brist på utrymme i sådant packhus kan det enligjt lag tillåtas en varuegare att upplägga varor oförtullade under tullverkets lås och sigill uti annat tjenligt magasin.
För detta s. k. privata transitupplag finnes icke, med undantag af nu nämnda korta stadgande, någon egentlig lag och ej heller något i administrativ väg tillkommet fullständigt reglemente.
Tullmyndigheterna visa emellertid, enligt hvad det uppgifves i Kjöbenhavns Overtoldinspektorats årsberättelse for 1879, städse allt det tillmötesgående, som kan förenas med statskassans bästa och .tullgöromålens behöriga skötande, men under det tullen kan tvinga de bandiande att hemtaga sina varor, hafva de handlande sjelfve ingen i lag skyddad rätt att få sina varor upplagda på privat transitupplag, och, oaktadt tullen icke med-gifver innehafvaren af sådant upplag tillträde till detsammaannat än i tulltjenstemans närvaro, så är dock upplagsinne-hafvaren skyldig att utan afseende derpå, att en upplagd vara utläcker eller på annat sätt förstöres, erlägga tull for hela den upplagda varuq van ti teten, såvida ej densamma blifvit återutförd eller transporterad till annat upplag eller det styrkes, att varan förstörts genom olyckshändelse, i hvilket senare fall vederbörande tullmyndighet kan lemna befrielse från tullafgifternas erläggande.
Det privata transitupplaget har egentligen ingen annan fördel framför transitupplaget i kungligt packhus än att upplagsinnehafvaren derigenom kan få varan i sin närhet, i sitt eget magasin, hvadan han alltså är fri från erläggande af packhuslega och åtskillig tidspillan kan undvikas.
Det svenska nederlaget i enskilda personer tillhöriga magasiner har ganska stora likheter med nu ifrågavarande transitupplag.
Den synnerligen beaktansvärda skilnaden finnes dock, att under det man for gods å svenskt nederlag skall för uppläggandet betala nederlagsafgift med 1 X af tullen för godset samt likaledes, då godset återut-föres, ytterligare IX af tullbeloppet, så är det danska privata transitupplaget fritaget från alla andra afgifter än de s. k. arbetspenningar, som skola betalas vid alla varors in-och utförsel till ech från dansk tullplats.1 Dessa arbetspenningar tillfalla arbetsfolket å tullplatserna och torde icke vara högre än att de utgöra en skälig ersättning för det arbetsbiträde, som vid varornas in- och utförsel lemnas.
Det privata transitupplaget har sin hufvudsakligaste betydelse såsom ett supplement till kreditupplaget.