Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa 3o,ooo r:dr för detta företag äro hvarken motsvarande den directa fördel, som Staten vinner derpå, eller ännu mindre den mångfalldiga förmån , som en af Sveriges rikaste spanmålsorter får genom en brukbar hamn just i kretsen eller midteln, der denna rika slätt är belägen.
Jag anhåller om bifall till Utskrs välgrundade betänkande.
Hr Anckarsvärd, Au g.:
Sedan en ledamot af StatsUtsk.
, Hr Westfelt, ansett sig böra redogöra för sina åtgärder i denna sak inom StatsUtsk., då han tillhört minoriteten inom detsamma, så anser jag äfven för min pligt att vid detta tillfälle redogöra för mina, då jag tillhört majoriteten i denna fråga.
Jag har tillstyrkt delta anslag.
Jag har trott mig kunna göra det med godt samvete och med full öfvertygelse om både den närvar, och framtida nyttan deraf, om B.
St. dertill lemna sitt bifall.
Jag har icke mycket att tillägga hvad af den sednaste talaren yttrades, hvaruti jag lill alla delar instämmer.
Jag ber blott få tillägga, alt inrättandet af en hamn vid Wadstena erbjuder en i Sverige alldeles sällsam och särdeles lycklig local, derigenom att vi här åtminstone på ett ställe kunde få en ordentlig handelsdocka inrättad, som i andra länder utgör egentliga villkoret för handeln, för ut- och inlastningen af inkommande och utgående fartyg.
Belägenheten här är ovanligt fördelaktig, och hvad verkställigheten samt möjligheten af hamnens bibehållande i behörigt skick beträffar, så nödgas jag åtminstone och tror jag mig hafva skäl att hysa förtroende till de ingeniörer, som undersökt förhållandet, uppgjort planen samt tillstyrkt den.
Inom StatsUtsk. hafva vi äfven haft tillfälle att rådgöra med Capitainen Sydow, som tagit kännedom om hela denna hamnanläggning, och han har äfven ansett den både verkställbar och nyttig.
Jag har jemväl såsom allmän grundsats för mig sjelf antagit, att ju mera man kunde bereda beqväma afsättningsort»’ för landtmannaproducter, hvilka prodncler i allmänhet icke tåla någon långväga transport, utan att helt och hållet äta upp deras eget värde, desto bättre vore det för landet.
Det är för landtmannen ulan all nytta att producera mycket, att fördubbla sin prodnction, såvida han icke har beqväma och lätta afsältningstillfällen för sina producter, ty i vidrigt fall tjenar icke produclionen till någon ting.
Skall han sjelf äta upp sina producter, så kommer han snart till tiggarestafven, då ingen ersättning lemnäs för odlingen och productionskostnaden.
Således på alla så väl statsekonomiska skäl, som 448 Den Mars e. m. locala skäl, anser jag mig vid detta tillfälle böra yrka och fästa R, o. Ad:s uppmärksamhet på den allmänna nyttan af detta företag, samt anhåller att hvad Utsk. i detta afseende föreslagit måtte af R. o Ad. benäget bifallas.
En värd talare har jemfört Hr Öfverste Lagerheim såsom auctoritet med mig.
Det är rätt smickrande för mig, att den värde talaren behagat jemföra oss båda, men jag får förklara, att jag på inga villkor vill mäta mig med Öfverste Lagerheim.
Jag känner honom lika väl som den värde talaren, och känner tillräckligt de förslag han uppgjort.
Jag har också icke bestridt, att en hamn kan anläggas, och att äfven der är godt läge, men jag bar bestridt att den är behöflig, då det finnes två andra hamnar på ömse sidor om Wadstena.
Här låter det verkligen, som om hela Östergöthland ej hade mera än denna hamn att begagna.
Jag lier herrarne likväl komma ihåg, att Östergöthland är genomskuret af Götha canal och har en mängd hämnar.
Der finnes hamnen i Linköping, hamnen vid utloppet af Götha canal, och för det tredje hamnen vid Örnberget.
Man har sagt, att den spanmål, som kommer från andra delar af östergöthland, icke har någon annan afsättningsort än Wadstena.
Jag tror icke att så förhåller sig.
Hvad är det för spanmål, som skulle gå till Wadstena?
Jo! det är den, som skall gå åt Småland.
Den spanmål, som skall gå till Wermland, har naturligtvis närmare väg genom Motala.
Den spanmål, sorn kommer från Dals härad och går genom Skenninge, har icke stort längre till Motala än till Wadstena.
När man nedlagt millioner på Götha canal, så vill man bygga en hamn, på det att Motala icke skall blifva begagnadt.
Den värde talaren bar sagt, att hamnen vid Motala skulle vara mycket för liten.
Jag tager mig friheten fråga den värda talaren — huru stor är Wadstena stads handelsflotta?
Den lärer ganska väl rymmas i Borgholm, ehuru liten hamnen der är, och ännu bättre i Motala.
Jag har ické sagt, att det endast finnes två handlande i Wadstena, utan två som handla med spanmål, och det vidhåller jag.
Hufvudsakligen är det blott en, nemi.
Hr Lallerstedt.
Han har varit här i dessa dagar, då jag talat med honom i detta ämne, och han har erkänt, att det är en sanning att på båda sidor finnas tillräckliga hamnar för Wadstenas handel.
Han har jemväl erkänt, att i samma stund han icke finnes i Wadstena, så är denna spanmålshandel om intet.
Der finnes ingen mera än han och en hemmansbrukare, boende på landet, som handlar med spanmål, och då de äro borta, så är jag öfvertygad att der icke finnes någon, som koper 100 tunnor.
När man bar Götha canal och Motala på ena, samt Borgholm på andra sidan, så tror jag att
Staten för denna provins har gjort mera än den bort göra, Den 27 Mars e. m. 449 göra, så att jag ej lian annat jin vidblifva ruin begäran om propos. till afslag å Ulsk:s betänkande.
Hr Eden b jelin:
Som jag temmeligen väl känner localen kring Wadstena och vet huru nyttigt det är för den orten att der blifva af med sin spanmSI, och jag äfven känner localen midt emot nämnda stad och huru nödigt det ur att derifrån få afsätta sina skogsefifecter i Wadstena, så vet jag icke huru Hr Westfelt kan säga, att dessa varor kunna töras lill Motala eller Borgholm.
Vid dessa båda ställen finnes icke någon omsättning på dessa producter, och dessutom kostar det från Lysings härad 24 sk. mera i frakt på en tunna att köra till Motala än till Wadstena.
Då måste det vara vida förmånligare att erhålla sin afsättning på Wadstena.
Hvad de handlande der beträffar, så vet jag icke huru många de uro; men hvad jag vet är, att det finnes manga ganska betydliga handlande i Askersund.
Alla dessa komma till Wadstena och uppköpa samt lasta der sin spanmål och gå ej till Motala.
Jag förenar mig i hvad Hrr;ne Rosenblad och Anckarsvärd yttrat, och begär bifall till Utskts betänkande.
Äfven jag känner belägenheten omkring Wadstena och den sädesrika provins, som omgifver staden, samt anser, att om en fördelaktig hamn der anlägges, så skall just denna bidraga till en fördelaktig handel och vara nyttig för spanmålsafsättningen i Wadstena, just derföre att de handlande kunna låta sina fartyg då ligga i en säker hamn för alt intaga last, hvilket de nu folden öppna sjön ej kunna göra.
För resten äro här så många skäl för bifall till betänk, framlagda, att jag anser alldeles öfverflödigt att derom orda något mera, utan förenar jag mig med de herrar, som hafva önskat bifall å StatsUtskrs betänkande.
En värd talare har anfört enskildta namn och enskilda conversationer med en person, som hade det namnet.
Jag vill lemna derhän lämpligheten deraf, men efter det blifvit bragdt å bane, så måste otvifvelakligt i de conversationerna hafva blifvit omtaladt, alt en betydlig del af Wadstena spanmålshandel, och särdeles den här nämnde handlandens spanmål, går just på Wermland i vanliga år.
Jag får upprepa min förut yttrade tanke, att äfven om det skulle lyckas att göra ortens rörelse så obetydlig som möjligt och hindra alla dess medel till uppkomst, så tror jag dock att orten har så mycken naturlig förmån, att om en handlande upphör med sin rörelse, så träder der en annan upp.
För det rika Dals härad, för Lysings och Lystrings härader och hvad mera de må beta, har naturen haft välvillig omsorg; men jag tror, alt om man gör hvad Utsk. nu föreslagit, så skall ytterligare beredas tillfälle för Öster22 H. 57 45° Den 37 Wais e. m. göthland och särdeles för denna orl att begagna de rike» domskällor, som der finnas.
Vi veta t. ex., att i ingen del af Sverige odlingen af hvete så väl lyckas, sorn i Östergöthland, men som hvetet i Sverige icke i allmänhet har mycken ålgång, så är det vanligen icke någon kurant vara.
När, under nuvar. spanmålslagar i England, tullen, då skörden slagit felt, sänkes till intet, så göra de, som komma dil med de största lasterna, den bästa förtunen; då ligger ingen hamn så väl till som Götheborg, och då är det förmånligt att hafva en hamn vid Wadstena, derifrån man utan omgång ifrån Norrköping, hela Östersjövägen, kunde direele föra hvete till England, och efter det nu en gång är tillåtet att tiar nämna personer, hvilket jag trott vara mindre lämpligt, så torde jag få nämna, att just den man, hvars namn har blifvit uppgifvet, gjort sin betydliga fortuné derigenom alt han år 1827 kunde begagna en sådan conjunclnr.
Den önskar jag måtte af liela Östergöthland kunna begagnas, och jag förnyar således min anhållan om propos. till bifall å Ulsk:s förslag.
Det kan visserligen synas djerft af mig att yttra mig emot en sådan auetoritet som Hr Bernhard Rosenblad, som så väl vet alt åberopa andra anctoriteter för alt nedslå sina motståndare, men jag anser detta anslag böra af R. o. Ad. afslås.
Jag känner visserligen icke localen vid Wadstena så noga, att jag skulle kunna bedomina 0111 en hamn der vore nyttig eller icke; men hvad jag vet är, att det finnes kanske ingen provins inom Sverige, på hvilken Staten uppoffrat så mycket som på Östergöthland.
Största delen af Götha canal går genom denna provins.
Dessutom har denna provins del lyckliga läge, att den har Östersjön på den ena sidan och Wettern på den andra samt communicalion med Vesterhafvet genom Götha canal.
Den är en af de rikaste trakter i Sverige, och om denna hanni är så nyttig för orten, så må den också af orten anläggas.
Jag anser icke hamnanläggningar inom landet vara af den beskaffenhet, alt de böra af statsmedel bekostas.
Helt annat är förhållandet med andra hamnar, som anläggas på våra kuster i och för den utrikes handeln, hvartill ortens innevånare ej kunna ensamt bidraga.
Jag instämmer således i Hr Weslfells anhållan om afslag å Utskts betänk, i denna del.
Om Östergöthland är ett landskap, på hvilket Staten har användl betydliga summor, så är det också ett landskap, sorn synes vara förtjent deraf; ty då man jemför jordbruket i Östergöthland med jordbruket i andra landskap, så ser man skilnaden.
Om man t. ex. gör jemförelse med jordbruket i Westergöthland, hvarigenom Götha canal också går, så finner man hvar jorden skötes bäst.
Det förefaller eljest besynnerligt, ali icke Staten skulle använda sina medel fördelaktigast just då hon au - Den 17 Mars e. m. 451 vänder dem på de orter, som kunna gifva den största afkomsten.
Efter min förmening vore det lättast att begagna dem just der landet vinner mest, i stället från att använda penningar der, hvarest afkastningen är ringa.
Östergöthland är, såsom så ofta är sagdt, ett sädesodlande land.
Manne, då R. o. Ad. i flera dagar varit sysselsatt med anslag åt jernhandteringen, det icke vore skäl att också jordbruket i sin ordning toges i betraktande?
För jordbrukets bästa arden ifrågavar. hamnen föreslagen.
Mig synes således sjelfva billigheten påkalla, att de summor, sorn sammanflutit för näringarna i hela Riket, också må utdelas till deras förkofran, så att en hvar får sin andel.
Jag tillstyrker, lika med flere andra talare, att R. o. Ad. måtte i detta hänseende bifalla Ulskts betänkande.
I afseende på Borgholm vill jag, efter här omtalas enskilda berättelser, nämna, alt den lilla hamnen skyddar blott emot tvänne sidor, men är eljest så öppen, att vågen stänker upp på husen, som ligga nära vid stranden.
En värd talare bar anfört såsom skäl, hvarför detta anslag borde afslås, att Östergöthland är en rik provins, och en provins för hvilken redan mycket är gjordt.
Jag tror att just derför att det är en rik provins, så innebär detta, att denna rika provins äfven hemburit på fäderneslandets altare en stor del af de skatter, som tillfallit Riket, och att således, då StatsUtsk. haft sig uppdraget att till allmänt nyttiga företag använda så beskaffade statsmedel, som tillkommit genom bancovinst och öfvérskolter, verkligen få tillfällen hafva företett sig, som åtminstone efter min förmening hafva kunnat lemna StatsUtsk. anledn. att så kunna afse en allmän vinst och allmän fördel som detta, der billigheten synes fordra, att en provins, sorn i så rikt mått bidragit till dessa öfverskott, äfven får något tillhaka.
StatsUtsk. har i möjligaste måtto sökt, der det kunnat låta sig göra, att fördela medlen, så att hvarje provins skulle få fägna sig af att återfå något af sina tillskott.
Här har verkligen visat sig det högst intressanta phenomen, om jag må nyttja det uttrycket, ali ett så litet samhälle, som Wadstena, erbjudit ett bidrag af 18,000 r:dr.
Del är icke litet.
En stor brist är att släderne ej äro i jemn framgång med landet.
Det är just deröfver, som landtmannen klagar, och deraf är det han lider.
Det vore väl för oss, om vi hade stora och folkrika studer med en vidsträckt handel.
Jag anser såleh-des hvarje uppmuntran, hvarje litet steg dertill, alt kunna upphjelpa städerna, vara ett steg att såsom en naturlig följd deraf upphjelpa landet.
Det är afsätlningsorter och handel vi behöfva.
För productionen skall landtmannen svara sjelf.
J sådant afseende tyckes en ny anda hafva gjort sig gällande i landet.
Det är numera ingen skam att vara landtjunkare.
Det är en heder att sköta sin jord och att sköta den 45a Den aj Mars e. m. väl.
Det har blifvit en täflan emellan jordägarne, och den bär goda frukter samt skulle komma att bära dem i högsta grad, om vi blott hade städer och afsättning.
Jag yrkar således för min del fortfarande på bifall till detta anslag; ty ehuru litet och obetydligt det synes vara, tror jag dock att det skall kunna inverka såsom en anledn. lill flera hamnar, vare sig genom enskild anläggning eller genom Statens bidrag.
Hela denna trakt kring sjön Tokern är verkligen af den mest sällsamma beskaffenhet.
Den är den mest fruktbara jord, som tilläfventyrs finnes i hela Sverige, och som skall uppbringas till en förvånande production, och redan uppbringat den, hvarvid den ej bör hejdas i sin gång, utan på allt sätt uppmuntras, så att den kan framstå såsom ett experimentalfält och ett föredöme förandra provinser.
Detta är åtminstone min förhoppning om denna trakt, ehuru jag sjelf bor långt, derifrån och icke har någon fördel deraf.
Jag förnyar således mitt yrkande om bifall till Utsk:s förslag.
Hr Rosenblad hade mycket rätt, då han för en stund sedan anmärkte den skilnad, som förefanns i eonseqvens hos StatsUtsk. och conseqvens hos R. o. Ad., emedan den skilnaden vid många tillfallen blifvit manifesterad.
Han har äfven rätt deruti, att Östergötland är en af de rikaste provinser i Sverige.
Men deraf synes mig, äfvensom många andra, att man gjorde väl, om man ville hjelpa de fattigare provinserna forst och sedan understödja de l ika.
Om Hr von Harlmansdorffs sals tillämpades här, nemi. den att Statens medel böra någorlunda jemnt fördelas emellan Rikets provinser, så lärer det väl komma ali gå åt århundraden innan Östergöthland kan komma i fråga, emedan denna provins långt före detta tagit mera är brodersdelen af de andra provinserna.
Jag finner mig förekommen af Hr Anckarsvärd i hvad jag ämnade yttra, och instämmer med honom.
28 punkten blef derefter af R. o. Ad. bifallen.
Jag anhåller att fä till prot. reservera mig emot R. o. Ad:s beslut. 29 punkten.
Mot Utsk:s betänk, i denna del har jag visserligen ingenting hufvudsakligt att erinra.
Jag tager mig blott friheten att vända mig lill de värda talare, som yttrat sig om nödvändigheten för jordbruket, att hamnar i allmänhet böra i städerna anläggas, och ställa till de värda talarne en båga, huruvida de inse en skilnad emellan Wadstena och Lidköping.
Vid den ena staden, nemi. Wadstena, skeppas möjligen i5 å 20,000 tunnor, den begär och får Den 37 Mara e. m. 453 anslag, hvarförutan den förklaras icke kunna drifva sin handel.
Den andra åter har 80 å 100 tusen tunnor, som skeppas från dess hamn.
Den är belåten och begär intet.
Då tyckes, oaktadt den jemförelse en talare behagade göra emellan Öster- och Westergöthland, det blifva någon skilnad emellan Wadstena och Lidköping.
Jag talar dock icke för något anslag till hamnanläggning vid Lidköping, då staden ej begärt det; men det är min öfvertygelse, att kanske ingen stad är så mycket i behof af en hamnanläggning som Lidköping.
Jag hade visserligen icke ämnat tala i denna fråga, men då directe till mig och dem, som talade för det sednast beslutade anslaget, en uppmaning blifvit stalld, vill jag först till den sista talaren lemna den förklaring, att det är den stora skilnaden emellan hamnanläggningen i Wadstena och Lidköping, att här har icke samhället begärt någon hamn, icke gjort någon ansökning och ännu mindre gjort något anbud att bekosta någon del af en sådan anläggning.
Här är således icke det ringaste i detta afseende undangjordt, hvilket torde vara en ganska stor skilnad.
Jag vill icke här ingå i någon undersökning, huruvida talarens sifferjemförelse emellan en skeppniog af i5,ooo tunnor från Wadstena och 100,000 tunnor från Lidköping är riktig eller icke.
Ser man de begge orterna, så skulle man lätt tro att snarare motsatsen äger rum.
Jag skulle dock tro, att om man slog begge summorna tillsammans och delade hälften på hvardera orten, skulle man komma närmare sanna förhållandet.
Jag begärde ordet egentligen för att besvara Hr Westfelts fråga.
Den har redan blifvit besvarad dels af honom sjelf och dels af Hr Rosenblad.
Hr Westfelt har nemi. sjelf medgifvit, att icke Lidköpings innevånare begärt någon hamn.
Jag får tillägga, att de ej allenast icke begärt någon, utan de hafva satt sig deremot.
De hafva af Storamiralsembetets 3 afdelning varit erbjudne en hamn, varit rådfrågade och hörde öfver hamnanläggningen saint hufva förklarat, att de icke vilja hafva någon, icke behöfde någon.
Att således från StatsUlsk:s sida tillstyrka ett trugande till hamnanläggning för ett samhälle, som ej velat hafva någon, tror jag icke kunnat anstå StatsUtsk. och skulle säkerligen hafva ådragit oss en mängd af anmärkningar.
Således är ingen inconseqvens begången derigenom att man tillstyrkt anslag för ett samhälle, som begärt hamn och dertill sjelf erbjudit betydliga medel, och att man icke föreslagit några medel för ett samhälle, sorn protesterat emot all hamnanläggning, såsom icke för detsamma behöflig.
Jag får således, såsom jag tror i full eonseqvens, tillstyrka bifall äfvenledes till hvad StatsUtsk. här föreslagit, eller att icke nugot anslag må komma i fråga för Lidköping. 454 Dcu 37 Mari e. m.
Jag skall blott hafva äran alt med några ord svara Hr Rosenblad.
De siffertal, som jag log mig friheten uppgifva för utskeppningen af tunnor spanmål från Lidköping och Wadstena, torde den värde talaren ursägta, ty köpmän från Wadstena och de, som känna förhållandet, hafva uppgifvit, att omkring i5 ä 20,000 tunnor är den vanliga skeppningen derstädes, och hvad Lidköping beträffar, torde den värde talaren ursägta, att jag, sorn bott i trakten sedan jag var to år^ känner den saken bättre än han, och att skeppningen der utgör omkring 80,000 och kanske 100,000 tunnor.
Utsk:s yttrande i 29 punkten blef af R. o. Ad. bifallet. 30 punkte n. R. o. Ad. biföll denna punkt. 31 punkten.
Jag anhåller att få vela huru de öfriga RiksSttn i detta fall beslutat.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att så väl Prestesom BorgareSi:n godkänt hvad Utsk. i denna punkt t i 11— sty rkt.
Uppå derefter framställd propos. blef denna punkt äfven af R. o. Ad. bifallen. 3a punkten. R. o.
Ad. biföll denna punkt. 33 p u n k t e n.
För hvar och en, som behagar reflectera pä förhållandet, bör det, såsom mig synes, vara lättfattligt, att det icke kan vara utan en särdeles vigt för Sverige, som icke äger någon annan hamn för djupgående fartyg emellan Warberg och Carlskrona, än möjligen Landskrona, hvilken dock icke är nog djup, att äga en hamn för djuptgående fartyg, ända till 20 fot, rymlig och stor, belägen vid sjelfva gränsen emellan Kattegat och Sundet, der en betydlig gren af verldshandel!) passerar våra kuster, bedrifven med 8000 fartyg årligen och med laster, hvilkas välde, att bedömma efter den Öresundska tullen, är så högst betydligt.
Under sådana förhållanden har jag, åtminstone för min del, föreställt mig, alt om vi hade en sådan hamn vid Sundet, så skulle den vid manga tillfällen, dels såsom exportort, dels vid hafverier, dels under krigstid samt i allmänhet för handelns beskydd vara af största vigt.
Detta är en öfvertygelse, som jag haft långt före detta, då jag varit i dessa orter, innan propos. härom framställdes af K. M. till R.
Denna min tanke har jag funnit fullkorn - Den 25 Mars e. nt.
455 ligen bekräftad, icke allenast af K. M:s propos., sora framställer detta företag såsom ett af de vigtigaste i afseende på hamnanläggningar.
Jag har äfven haft tillfälle finna denna öfvertygelse bekräftad af nuvaa, chefen för valtenverksarbetcn , Capitainen Sydow, med hvilken Utsk. confererat.
Emedlertid synes det, som denna tanke icke allmänt delades af Representationen, då, efter hvad jag förnummit, både Borgare- och PresteStin afslagit
Utskts tillstyrkande betänk, i denna del.
Deremot lärer PresteSt. hafva anslagit den summa af 76,000 r:dr, sora StalsUtsk. i öfverensstämmelse med K.
M:s propos. tillstyrkt i och för uppförande af en vågbrytare vid Svinebodan.
Jag vill visserligen tro, att detta sednare föietag äfven i och för sig är ganska nyttigt; men jag troi- dock icke att det kan tåla någon jemförelse, med afseende å de allmänna och mångsidiga fördelarna, med en hamn vid Höganäs.
StatsUtsk. har, för alt öfvertyga sig om rätta förhållandet i det ena och andra afseende!, äfven anmodat personer af yrket, handlande och skeppscapilainer, att lemna Utsk. upplysningar, och Utsk. har äfven deraf förvärfva! den öfvertygelse, att af båda dessa företag, jemförda sinsemellan, hamnen vid Höganäs, om endast det ena skulle utföras, vore det ojemförligt vigtigaste.
För att nu kunna åstadkomma något i denna fråga, tager jag mig friheten hemställa lill B. o. Ad., om icke Ståndet skulle finna lämpligt att bifalla Utskts förslag med den modification, att ett anslag af 76,000 rtdr beviljas conjnnctim eller gemensamt för båda dessa företag vid Svinebodan och Höganäs, och att till K.
M. öfverlemnas att använda anslaget för det af dessa företag, som K.
M. pröfvar nyttigast.
I händelse R. o. Ad. skulle bifalla denna modification, tager jag mig derjemte friheten hemställa, huruvida icke en inbjudning kunde ske till PresteSt. att på samma sätt modifiera sitt beslut.
Det är derom jag vågar anhålla om Hr Frih. o.
Landtmts propos., i händelse mitt förslag skulle under discussionen vinna något understöd af de ledamöter af Ståndet, som komma att yttra sig.
Jag får till en början anhålla att erhålla upplysning, huruvida prot.utdr. från Preste- och BorgareStm ankommit om hvad de i denna fråga beslutat, och anhåller att sedan få ordet.
Se c re t. uppläste Preste- och BorgareSt :ns beslut i ämnet, hvaraf inhemtades, att PresteSt.
, som afslagit det af Utsk. för en hamnanläggning vid Höganäs erforderliga och tillstyrkta anslag 191,000 rtdr, deremot beviljat det för anläggande af en vågbrytare vid Svinebodan i tillåt.
N:o 435 tillstyrkta anslag 76,000 rtdr; BorgareSt. hade afslagit Utskts tillstyrkande i utlåt.
Nto 4-35 litt.
C i afseende på denna punkt. 456
Den 17 Mars c. m. Gr. Posse: Sedan jag hört dessa begge beslut, äger jag visserligen föga hopp att lyckas i den önskan, jag länge hyst, att se en hamn anlagd vid Höganäs.
Jag vågar derföre icke numera yrka alt här erhålla bifall till Ulsk:s betänk., som tillstyrker detsamma; men jag vill ändock, efter jag har ordet, förklara, det jag har anledn. tro, att kanske mången gjort sig den föreställning, att denna hamn egentligen skulle medföra nytta endast för det bolag, som är stiftadl vid Höganäs och der har med stenkolsverket att göra.
Jag får förklara, att det icke är såsom bolagsman der, och icke såsom landshöfding der i länet, som jag talar för detta företag.