Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Land tm., att enär denna punkt innehölle dels af styrkande af bifall lill Hr doktor Sandbergs och riksdagsmannen Sven Heurlins motioner, dels ett af Utsk. afgifvet förslag, rör:de den bevillning, som af privatbankerne bör erläggas, särskilde propos:r i afseende på dessa delar, enligt derom gjord begäran, skulle komma alt framställas; och hemställde Hr Landtm, fördenskull först, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. rör:de Hr doktor Sandbergs och Sven Heurlins ifrågavar. motioner yttrat.
Efter sedermera gjord framställning, hurusom, i afseende på Uisk:s förslag till stadgande om bevillningens utgörande af privatbankerne, 2me ledamöter yrkat bifall och samtlige öfrige talare yrkat dels afslag och dels att den nuvar. bevillningen måtte oförändrad bibehållas, samt Frih.
Palmstjerna väl dervid särskildt yrkat, att Utsk:s förslag om 5 procents erläggande för den vinst, sorn ej öfverstiger 6 procent, måtte bifallas, men att för den öfverskjutande vinsten måtte erläggas samma bevillning, sora gäller för andra aktiebolag, men detta yrkande syntes instämma med öfrige talares mening, så alt emellan dera, som icke velat bifalla Utsk:s förslag, någon skiljaktighet icke ägde rom, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i afseende pä bevillnm af privatbanker tillstyrkt.
Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarefter Hr Landtm, förklarade, det han trott sig tinna att nej öfverröslat ja.
Härvid hördes flere ledamöter ropa på votering, hvadan, oaktadt sedermera Frih.
Falkenberg, Carl Axel, tillkännagaf, att han väl begärt votering, men ville derifrån afstå, votering företogs öfver följande nu till justering upplästa och godkända voterings-propos.:
Den som bifaller Bevilln.Utsk:s, i dess utlåt.
N:o 9 gjorda tillstyrkande i fråga om bevilln. af enskilda banker, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o.
Utsk:s ofvanberörde tillstyrkande, samt anser bevillning af enskilda banker böra utgöras på sätt nu finnes stadgadt. los Den S April e. ni.
Vid voteringens slut, och sedan jemväl den först aflagda förseglade volerings-sedeln blifvit öppnad, befunnos rösterne hafva utfallit som följer:
Nej — 33. 21:o Ang:de utsträckning till syskons afkomlingar af ilen befrielse från bevilln. enligt 3(1 §, som varit syskons barn medgifven.
Ulsk:s tillstyrkande i denna punkt blef af R. o. Ad. bifallet, hvarjemte det i 36 § föreslagna utbyte af ordet ”barn” emot ordet ”afkomligar” godkändes. 22:o Ang:de H. Ex. Ilr Gr.
Löwenhjelms motion om upphörande af bevilln. för kar akter s-fullmakter.
Den ifrågavar. punkt Winde del af Hr Fabian vid Utsk:s betänk. fogade reservation upplästes på begäran af Frih. Cederström, Claes Rudolf, som derefter yttrade: Redan Montesquieu har anmärkt, att i monarkier äran är den princip, som man i staten ingalunda och minst af alla bör förbise.
Denna anmärkn. synes äga mycken giltighet ännu i våra dagar, ehuru mycket som för öfrigt förändrat sig.
Sålunda bör nämnde princip icke heller hos oss lemnäs ur sigte.
Då Konungen äger rättighet att utdela karaklers-fullmakter, så synes det vara, på sätt Hr Fåhraus i den upplästa reservationen ådagalägger, ganska olämpligt att R.
St. söka lägga ett hinder i vägen emot sådan rättighets användande.
Det låter ganska väl tänka sig, att Konungen skulle vilja för trogna tjenster till högre värdighet befordra någon, men hvartill ej genom tjenstens ledigblifvande tillfälle lemnats, och då, för att utmärka
Sin önskan att, om sådant varit Honom öppet, derest nemi. innehafvare af dylik plats på den tiden afgålt o. s. v., då hafva befordrat förslbemälde man, nu i dess ställe tilldelar honom titeln.
Om denne man är rik, så kan han emottaga detta nådebevis utan svårighet för utgörande af bevillningen derföre; men är han fattig, sä afskräckes han derifrån.
På dessa skäl, anser jag stadgandet olämpligt, och hemställer således att Utsk:s tillstyrkande må afslås.
Hr Tham, Seb. Math.:
Afven jag är af den tanke, som Frih.
Cederström, att denna grund för bevilln:s utgörande är i högsta grad olämplig.
Jemte det jag förenar mig med hvad Frih.
Cederström yttrat, äfvensom instämmer uti den upplästa reservationen, torde jag få tillägga att R. o. Ad., om jag ej missminner mig, vid de 2:ne nästföreg:de riksdagarna fattat det beslut, att bevillmn af karakters-fullmakter icke vidare borde fortfara.
Det har sedermera blifvit votering derom i förstärkt SlatsUtsk. och denna mening har dervid blifvit undertryckt, det är sannt; men jag hemställer om icke R. o. Ad. vid denna riksdag skulle vilja fatta ett lika beslut som vid den förra riksdagen då, om jag ej misstager mig, i anledn. af en motion, ett annat Ulsk. / Den 8 Apri 1 e. m. 109 inkom med tillstyrkan att R.
M. begära ett sparsammare begagnande af karakters-fullmakters utdelande.
Jag yrkar att förevar. § måtte afslås och all bevilln. på karakters-fullmakter upphöra.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., med afslag å Utsk:s yttrande i denna punkt, ansåge bevillms-afgift för karakters-fullmakter höra upphöra, ropades starka ja, blandade med nej; hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf, det han funnit denna propos. besvarad med öfvervägande ja. 23:o sl»g:de af Hr Hammarberg föreslagen ändring af föreskriften om tiden för mantals- och skattskrifningarne. R. o. Ad. biföll
Utsles i denna punkt afgifna yttrande. 24:o Ang:de riksdagsmännen Lars JVcnanders oell Per Bengtssons förslag att K.
M:s b ef: de eller nugot dess ombud icke bär vid mantals- och skattskrifningarne närvara.
Jag förordar visserligen icke de motioner, som blifvit väckta, till den påföljd som motionärerne åsyftat; men jag har tagit mig friheten alt, på sätt min betänk, vidfogade reservation utvisar, föreslå inom Revilln.Utsk. att vid mantalsskrifning en comité måtte bildas, som afgjorde der förekommande mål.
Det förhåller sig nemi. för det närvar, så, ali bevilln:s-förordn:n ej utsätter hvem som har beslutande rätt vid mantalsskrifningar.
I Bevilln.Utsk. (der vi voro 48 ledamöter) tog jag mig friheten fråga samtliga dervar. hvem som skulle äga denna beslutande rätt?
Den ena svarade landshm, den andre trodde att det berodde på häradsskrifvaren, en 3:dje åter på samtliga närvar., och slutligen en 4:de på ingen alls.
Oaktadt vi hade 4 landslur i Utsk., så fanns det dock ingen som kunde riktigt utreda det ärendet.
Jag hemställer då lill R. o. Ad., huruvida icke en sådan underlåtenhet i författningen, att man är i ovisshet om på hvem det beror att besluta om en person skall skattskrifvas, om han skall föras i befrielsekolumnen eller ej, är en brist som bör afhjelpas.
Det har visserligen för närvar, icke åstadkommit mycket ondt, eller mig veterligen någon svårighet, ty jag har icke hört talas om alt icke den som sitter i !andsh:s ställe och häradsskrifvaren kommit öfverens om saken; men det skulle kunna hända, alt svårigheter kunde uppkomma.
Det är derföre jag tagit mig friheten föreslå, hvad också af åtskillige ledamöter inom Bevilln.Utsk. t. o. m. af en landsh. blifvit förordadt, alt ”en comité' måtte bildas, bestående af skaltskrifvaren, presten, stadsfiskalen i städerna eller kronolänsmannen på landet, ett ombud valdt af socknen och en af K:s bef:de utsedd ordf., hvilken sednare, i händelse af lika meningar vid någon ledamots frånvaro, med sin röst skulle afgöra frågan”.
Man har på det sättet bevarat den rättighet
K:s bef:de ägt att utse sitt ombud, och jemväl i förordmn bestämt huruledes der förekommande frågor skola afgöras.
Jag hemställer till R. o. Ad., huruvida ej delta förslag för - Ilo Den 8 April e. m. tjenar afseende, och skulle helst önska alt man aftloge det, utan att behöfva för ändamålet ålerremitlera ärendet.
' Hr Tham:
Raab nu yttrat, så torde det tillåtas mig få nämna, alt vid mantals- och skattskrifnings-frågor förekomma 2:ne särskilda frågor, som man har att afgöra.
Den ena om debitering af statsmedel, och den 2:dra om debitering af bevilln:s-medel.
Den comité, som Frih.
Raab förordat, skulle således, då frågan endast galt igenom Bevilln.Utsk., endast komma att röra bevilln:s-medlen, emedan i allt hvad som beträffar statsmedlen, debiteringen och redovisningen deraf grundar sig på en författning, utfärdad af K. M. i annan ordning än som bevillms-stadgan och kontrollerna dervid bestämma.
Vidare har Hr Frilen omnämnt, alt Frilun ej kunde finna hvem som hade afgörande rösten, i fall några olika meningar skulle uppslå.
Jag för min del vet ej huru några skiljaktiga meningar vid mantalsskrifningar kunna uppslå, emedan häradsskrifvare!! är den, som är skyldig att ansvara för att de riktigt verkställas.
I fall sådana skulle uppstå, så är det väl han som bestämmer hvilka mantalsskrifningar som skola ske.
Klagomålet deröfver står alltid öppet hos K:s bef:de.
Vidare kan jag för min del ej finna annat än alt bildandet af en comité', sådan som Frih.
Raab föreslagit, skulle vara ett upphäfvande af K.
M:s nåd. förordn. af 1812 (om jag minnes rätt) rörtde mantals- och skattskrifning i riket, och jag tror icke att i den form, frågan nu inkommit, della förslag kan låta sig verkställas.
Jag yrkar derföre bifall till Utsk:s betänk.
Palmstjerna: 1812 års författning är mig icke til! hands, således kan jag ej citera dess ordalydelse; men jag skulle tro, alt del deraf kan slutas, alt det är K:s bef:de eller hans ombud, som åger att afgöra vid ifrågavar. mantals- och skaltskrifningar.
Om så icke vore, så skulle ju K:s hef:des ombud vara öfverflödigt; ty om häradsskrifvaren hade beslutande rätt, så vore det ju en löjlighet att K:s bef:des ombud skulle finnas der, enär det naturligtvis är i K:s befules ställe; och att tänka sig häradsskrifvaren befalla der K:s bef:de är på stället, det låter sig ej göra.
Således anser jag den frågan afgjord på det sättet,, och harvid alla tillfällen så tillämpat den; men någon förändring skulle visserligen kunna äga rum för framliden, och K:s bef:des ombud anses öfverflödigt, samt de personer, som vid mantals- och skattskrifning äro tillstädes, kunna välja en person lill ordf.; men dervid möter likväl den omständigheten, att det är oftast i sockenboernas intresse, att från mantalslängden utesluta personer som finnas inom socknen, på det att desse ej framdeles skola falla socknen till last, så att de icke blifva uppgifne vid skaltskrifningen.
Det år derföre
K-s bef:de der väljer såsom ombud en person, till hvilken K:s bef:de har förtroende och som känner socknen och orten samt tillämpar författningen så, alt hvarje person som finnes i socknen blir der riktigt skattskrifven.
Desse äro vanligen personer med så mycket anseende inom orten, alt de Den 8 April e. m.
Ut kunna framkalla upplysningar der de fördöljas.
Likväl, alt sammansätta en comité' pä det sätt som Frill.
Raab föreslagit, kan jag ej tillstyrka; ty der skulle kronolänsmannen och K:s bef:des ombud votera tillsammans och sålunda sättas i paritet med hvarandra, hvilket i min lanke är en alldeles förvänd ordning.
Länsmannen är der endast för att lemna upplysningar, häradsskrifvaren för alt anteckna och att säga hvad författningarne i hvarje fall bjuda, och om
K:s behdes ombud skulle besluta något som någondera af dem anser vara mot författningarna stridande, så kunna de äga reservationsrätt.
Sä anser jag saken böra vara.
Måhända kan något förtydligande af 1812 års författning erfordras, och jag förmodar att det måste erfordras, eftersom så olika meningar uppstått 0111 denna författning, och synnerligen sorn Frih.
Raab sagt att åtskillige ledamöter af Bevilln.Ulsk. förklarat sig anse, att ingen hade afgörande rätt.
Under sådana förhållanden loide en förklaring, utöfver hvad som förr varit, finnas nödvändig; men del beror pä K.
M. att gifva en så beskaffad föreskrift.
Bevilln.Ulsk. skulle jag tro ej hafva dermed någon befattning, ehuruväl Bevilln.Ulsk. skulle kunna framställa en önskan i detta fall.
Jag anser det dock linder närvar, omständigheter ej vara mycket värdt, att dermed uppehålla R.
St., utan tillstyrker bifall lill Utsk:s utlåt, i denna punkt.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, på det diskussionen i denna fråga ej måtte för mycket förlängas, finge fästa uppmärksamheten derpå, att den af Frih.
Raab nu väckta fråga om comitéer vid mantals- och skaltskrifningarne vore ett nytt ämne, hvarom, efter hvad Utsk:s betänk, utvisade, icke i något af RiksShn motion blifvit väckt, och att således denna fråga syntes innefatta en ny motion, samt i sådant fall motionen, sedan den blifvit skriftligen aflemnad eller till prot. uppfattad, skulle blifva af Hr Landtm, särskildt föredragen.
Jag skulle föreställa mig att på grund af Lars Wenanders och Per Bengtssons motioner (hvilka hafva yrkat att, i st. f. det landsh. nu skickat ombud, det skulle bero på socknen att välja en comité med en ledamot af hvarje stånd) Utsk. hade haft tillfälle att göra en förändring i den anda, som jag ifrågasatt.
Jag är icke envis om att fä denna mening fram; jag önskar blott, att saken måtte utredas, så att i författningen kommer att bestämdt uttalas, hvem som äger beslutande rätt.
Att af sådant göres behof, det torde R. o. Ad. finna blott af de båda föreg:de talarne, hvaraf den ene, tjensteman i kammarrätten, och den andre, landsh., hafva yttrat sig i olika meningar.
Då nu en landsh. tilt har anmält sig, och jag förmodar att han har ännu en annan åsigt, och det således visar sig att tydlig föreskrift för närvar, saknas om hvem, som äger beslutande rätt vid mantalsskrifningen; så får jag fästa Hrrmes uppmärksamhet derpå, att det verkligen behöfs en bestämmelse i denna sak, ty flere beslut måste på stället fattas, det är nemi. ej blott fråga om hvilka som skola antecknas och alt få rätt på folket till anteckningen, 112 Den 8 April e. ni. utan ali der äfven gäller frågan om att befria personer.
Och om vi se frågan praktiskt, och litet hvar af oss torde vi väl hafva försökt alt vara på mantalsskrifningar, så veta vi, att der komma frågor före örn personer, sorn äro bräckliga eller, oaktadt de hafva åren inne, ännu äro så små och svaga, att de ej kunna försörja sig, långt mindre skatta, eller sådana, som af andra omständigheter ej kunna bära mantal, hvilket allt måste på stället afgöras.
Ur alla dessa synpunkter, är det alldeles nödvändigt, att någon bestämmelse i författningen inflyter härom; ty väl har det gått för sig hittills derföre, alt man kommit öfverens om saken; men om framdeles tvister skulle uppstå, så är det angeläget all veta huru dessa tvister skola enligt författningen slitas.
Jag får för min del hemställa, huruvida icke, genom en återremiss af denna del, Utsk. skulle kunna sättas i tillfälle att afgifva förslag i ämnet; hvarföre jag anhåller om återremiss, och att Hr Gr. o.
Landtm, täcktes derpå göra propos.
En talare förut har ganska räll anmärkt, att ändamålet med mantalsskrifningar är icke ensamt, att göra de anteckningar, som äro nödiga för bevilln:ssladgans tillämpning, utan afser alla de upplysningar^ som beliöfvas för debitering af kronoutskylder i allmänhet.
Redan denna upplysning visar tillräckligt, alt stadgandet om hvad, som i allmänhet skall iakttagas vid mantalsskrifning, icke rätteligen tillhörer bevilln:s-förordn:n.
Jag tror således, att lämpligt hade varit om bevillms-förordmn, i fråga om mantalsskrifningar, ej npploge annat, än som möjligen vore nödigt i följd af de särskilda åtgärder, som påfordrades för tillämpning af den författning R.
St. nu gå att besluta, samt att den i öfrigt hänvisade lill författningarna om mantalsskrifningar, hvilka tillkomma i en helt annan ordning, nemi. genom K. M:s beslut.
Vid ett sådant förhållande tror jag det icke nu vara rätta tidpunkten och tillfället, alt stadga huru förfatlningarne skola förslås i fråga om hvem som har beslutande rätten vid nämnde förrättningar och jag vill således suspendera mitt omdöme ang:de de olika tolkningar, som i detta afseende blifvit framställda.
Emellertid tror jag, att hvad som blifvit anfördt icke lämpligen bör föranleda åtgärd, utan att, om tilläfventyrs någon är missnöjd med nuvar. förordn., det bör ankomma på denne, alt särskildt väcka motion om und. hemställan till K.
M. ang:de utfärdandet af ett förtydligande i författningen om mantals- och skattskrifningar.
I anledn. häraf tillstyrker jag bifall till hvad Utsk. föreslagit.
Hr Gr. o. Land tm:s härefter till bifall å Utsk:s yttrande i denna punkt framställda propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf, alt hatt funnit ja hafva öfverröslat nej.
Uppå sedermera af Hr Gr. o. Landtm, gjord förfrågan om Frih.
Raab ansåge den af honom nu väckta fråga böra såsom särskild - Den 8 April e. m. 113 skild motion behandlas, förklarade Frih.
Raal) sig vilja afstå derifrån. 25:o Ang:de Hr Hammarbergs förslag om ändring i 41 § och 2t5:o Ang:de af samma motionär föreslagen ändring i 42 §. R. o. Ad. biföll hvad Ulsk. i dessa punkter yttrat. 27:o Ang:de Hr Thoms motion, att föreskrift måtte meddelas om och efter hvilken grund de i 43, 57, 58 och 64 §§ stadgade böter skola, vid bristande tillgång till deras gäldande, till motsvarande kroppsstraff f örvandlas.
Jag tror mig bäst bevisa, alt Utsk. i sin tydning har orätt, om jag upprepar de orsaker som hafva föranledt mig alt väcka denna motion.
En K:s bef:de går in till K.
M. för att begära förklaring om luiru skall förhållas med böter efter bevilln:s-förordn:n.
Han har hemställt huruvida dessa böter böra behandlas såsom stämmoböter eller huru de skola behandlas.
Detta mål blef då hänvisadl till vederbör, domstol, som var kammarrätten, för alt afgifva utlåt, deröfver.
Der ansåg man, i strid med hvad Utsk. nu förklarat, att de alldeles icke kunde hänföras annat än till stämmoböter och att dä den pliktskyldige ej kunde desamma gälda, sä borde de befordras till afskrifning.
En annan
K:s bef:de som ålade dessa böter, förvandlade dem lill motsvarande fängelse, enligt den grund som Utsk. föreskrifvit.
Häröfver klagades och gicks i besvärsväg och fullföljdes vidare, emedan man ansåg dem närmast jemförliga med stämmoböter.
Sedermera är under tiden ett 3:dje dylikt mål inkommet.
Man bar i allmänhet anselt dem vara jemförliga med stämmoböter och att de ej böra behandlas i enlighet med 10 cap.
Ulsöknings-balkens föreskrift.
Jag anser således att Utsk. ej haft något skäl för alt dertill hänföra dem; enär de auktoriteter, som handlagt sådana ärenden, hafva förklarat tvertom alt de äro lika med stämmoböter, hvartill jag ock tror dem böra hänföras, emedan jag ej kan anse dem annorlunda, än såsom ålagda tredskande för försumlighet.
Jag hemställer således slutligen, att denna § målte återremitteras lill Ulsk. för att stadgande i förevar, fall föreslå.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, örn R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande. 28:o Ang:de af Hr von Post väckt motion om ändring i 43 och 46 §§.
Sedan härjemte l:sta mom:n i Ulsk:s förslag lill redaktion af 43 och 46 §§ blifvit uppläste, yttrade sig:
Vid 43 § har jag ingen erinran alt 4 H. 8 114 Den 8 April e. m. göra, men i afseende på Irsla inom. af 46 §:n anhåller jag alt få fäsla R. o. Ad:s uppmärksamhet pä att redaktionen deraf är lemligen vidlyftig och, enligt min tanke, alldeles för vidlyftig, samt innehåller något som jag ej vet huruvida det öfverensstämmer med författningen, åtminstone är det obehöfligt; och dessutom innehåller detta mom. något i afseende på rättegångs-ordn:n och om verkställighet af utslag.
Jag skulle dock tro, att §:n hade tillräcklig vidlyftighet, om den innehölle följande: ”Hvarje skattskyldig skall i mantal uppföras och taxeras der han bosatt är, lill nästa fardag
Hyllar, eller största delen af året sig uppehåller, med de undantag, som nedan stadgas.
Tvistas om skall skrifnings-orl, förblifve den skattskyldige under tiden mantals-.och skattskrifven der, hvarest han föregående året varit i mantal uppförd”.
Hvad Ulsk. för öfrigt tillagt, invecklar blott meningen och förlänger författningen.
Det lyder så här: ”men fullföljes ej sådan tvist i laga tid och ordning, eller varder fattigvårdsstyrelsens vägran ogillad, då skall den skattskyldige mantals- och skattskrifves der anmälan derom skett; och äligge det alltid den fat tigvårdsstyrelse, som vunnit, att om utgången behörigen underrätta vederbör, häradsskrifvare för verkställande af de rättelser i mantals-längderna, hvartill beslutet föranleder”.
Detta är ett stadgande som jag anser vara helt och hållet öfverflödigt; ty utslaget blir i alla fall verkställdt, utan att fattigvårdsstyrelsen be höfver taga befattning med att underrätta häradsskrifvaren om hvad lian har att göra.
Jag vågar derföre hemställa, huruvida ej R. o. Ad. skulle finna för godt, att återremittera denna punkt, emedan redaktionen bör förkortas.
Till de anmärkmr, som den siste värde talaren gjort emot 46 § 1 morn., anser jag mig böra lägga att, enligt den redaktion stim mom. nu innehåller, skulle den följd deraf uppkomma att, om tvist uppstode ang:de rätt mantalsskrifnings-ort, den skattskyldige komme all icke blifva i mantal skrifven förr än genom tvistens slutliga afgörande blifvit bestämdt, hvar anteckningen skall ske.
Då denna tvist likväl egentligen endast skulle hafva afseende på de följer i fråga om fattigunderstöd, som af mantalsskrifnings-orlen kunde uppkomma, borde dock den skaltskyldige alltid kunna behörigen antecknas, till erläggande af de utskylder, som han till slaten skulle utgöra; ty det måste alltid vara orätt, att tvisten ang:de fattigunderstöd skulle kunna verka derhän, att möjligen kronans utskylder icke komme alt utgå.
Jag instämmer således i det af Frih.
Palmstjerna framställda yrkande om ålerremiss.
Uppå härefter först framställd propos. å Utsk:s utan anmärkn.
Iemnade förslag till redaktion af 43 §:ns 1 morn., blef detta förslag af R. o. Ad. bifallet.
Ad. ansåge de emot Ulsk:s förslag till redaktion af 46 §:ns 1 moni. gjorde Den 8 April e. m. 115 anmäikn:r föranleda lill återremiss, blef denna propos. med ja besvarad. 29:o Ang:de ändring i 2:dra och efterföljande mom:n af 46 §:n.
Hvad Utsk. i denna punkt föreslagit, blef af R. o. Ad. bifallet. H. R. o.
Ad. åtskildes kl. § till 10 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck, Sedan K. M. d. 10 April 1848 i nåder till Justitie-statsminister utnämnt Landtm., Presidenten och Riddaren, Hr Gr. Gustaf Adolf Sparre, samt Hr Landtm, derefter samma dag till K. M. återställt Landtm:s-stafven, täcktes K.
M. dagen derefter lill Landtm, under innevar. riksdag i hans ställe i nåder förordna Kammarherren, Majoren och Riddaren af K.
Danska Dannebrogs-orden, Hr Gr. Henning Ludvig Hugo Hamilton, hvilken, sedan han inför K. M. aflagdt Landtm:s-eden och blifvit öfverlemnad till de 2:ne äldste närvar.
Grefvar, Förste Hofstallmästaren m. m. Hr Gr. Nils Fredrik Brahe och Öfverste Kammarherren m. m.
Mauritz Axel Lewenhaupt, begaf sig till Riddarhuset och vid ingången derstädes emottogs af Ridd.Direktionen, Ridd.sekreteraren och de öfrige till Ridd.cancelliet hörande personer; hvarefter, enligt af Hr Gr. o.
Landtm, utfärdad kallelse, H. R. o.
Ad. sammanträdde Onsdagen den 12 April 1848 in pleno kl. 10 f. m.
Hr Gr. o. Landtm, öppnade sammankomsten med följande tal:
Högvälborne och Välborne Herrar Grefvar, Friherrar, Ridders- och Adelsmän!
I det ögonblick då jag, af Konungens nådiga förtroende kallad att, under fortsättningen af innevar. riksmöte, föra ordet vid R. o.
Ad:s öfverläggningar, inträder i ulöfningen af detta dyrbara och ärofulla uppdrag, känner jag djupt tyngden af de pligter, jag mig åtagit, — mäter jag ej utan smärta det ringa måttet atmina krafter att dem uppfylla.
Det gifves likväl känslor, som göra äfven den svagaste stark.
Då hjertat klappar af kärlek till Konung 116
Den 12 April f. m. och fosterland, till friheten och äran, glömmer man lätt sin egen ringhet och hoppas, att det trofasta nitet, det ärliga, af inga biafsigter ledda bemödandet, skola, åtminstone i någon mån, ersätta den bristande förmågan.
Lifvad af detta hopp, känner jag likväl och erkänner ulan tvekan, att del ej är mig nog.
Minnet af de män, hvilka före mig haft äran att leda R. o.