Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill då fästa uppmärksamheten derpå, att bolaget säkerligen kommer att noga beräkna den jordrymd som för densamma är behöflig i och för jernvägens anläggande, emedan dess inköpande blifver temligen kännbart på de ställen, der bolaget nödgas inlösa den efter expropriationslagen; samt att, då man icke kan förutsätta alt bolaget skulle vilja försöka att af Statens mark tillvälla sig en större jordbredd än af enskiltes, eller att, om så vore, styrelsen skulle dertill lemna sitt bifall, så blifver den jordrymd
Staten kommer att tillsläppa icke särdeles betydlig.
Dessutom tillkommer det K.
M. att bestämma reglementariska föreskrifter, så väl i afseende på kontrollerna som i fråga om allt annat.
Vidare har man talat om vådan af att tillåta bolaget ”att, för jernvägs-anläggningen, från Kronans parker inom Örebro län, efter utsyning, kostnadsfritt erhålla nödigt, för andra ändamål icke disponeradt, virke”, och ansett att följden deraf kunde blifva att kronoparkerne i Örebro län blefvo alldeles förstörda.
Jag får då fästa uppmärksamheten derpå, att våra kronoparker i allmänhet äro indelta till trakthuggning; att en viss hushållning är för dem införd så att endast ett bestämdt qvantum skog får derifrån allemnas och att det således är detta qvantum som kommer bolaget till godo och äfven det endast för så vidt som det icke är till andra ändamål dispone - Den 29 Juli e. m. 329 raat.
Dessutom gäller här samma sats som jag nyss anförde, eller att StatsUtsk. icke kan ingå i några närmare detaljer: det tillkommer Styrelsen.
Det är icke StatsUtsk. som uppgör vilkoren med Gr. von Rosen, utan StatsUtsk. föreslår endast R.
St. de vilkor på hvilka R.
St. för deras del vilja medgifva Statens garanti för ifrågavaride jernvägs-anläggning.
Afven har man ordat om att Svenska allmänheten på detta sätt skulle lockas in på företag hvilka aldrig komma att bära sig; att enskilta förtjenster och allmän skuldsättning häraf blefve en följd m. ni.
Jag tror icke Svenska allmänheten kan så lätt som man förmodar öfvertalas att ingå i aktiebolag, åtminstone har det hittills i Sverige varit ganska svårt att anskaffa den för dylika företag erforderliga teckningssumman.
Dessutom torde det dervid alltid vara individen sjelf som äger att bedöma, huruvida han kan förlora eller vinna på ett företag, hvaruti han ämnar ingå; ty Staten får och kan icke vara hans förmyndare.
Hvad åter angår garantien för jernvägsbanan, kan jag icke finna att någon fara är för handen.
Frågan här är nemi. endast, alt Staten möjligen skulle kunna komma att under loppet af 15 år utbetala en maximisumma af 129,000 r:dr, en summa, som efter min öfvertygelse icke under \ något år kommer att till sitt fulla belopp utgå.
Huru man kan påstå att Staten derigenom skulle inledas på skuldsättningsbanan, det förefaller mig högst besynnerligt.
Om man ser att denna, den första jernvägen bär sig, skola ovilkorligen flera jernvägsbolag bilda sig, som utan tillskott eller garanti af Staten skola utvidga berörde bana.
Rär den sig åter icke, så lärer all fråga om flera dylika företag uteblifva.
Att således säga, att man genom den nu ifrågavar:de garantien skulle inledas på skuldsättningsbanan är att. aflossa ett skrämskott, hvars verkan likväl torde uteblifva, derföre att den icke häller streck inför den lugna pröfningen.
En talare har påstått att den första jernvägen borde anläggas emellan Upsala och Stockholm.
Hr Gr. von Rosen har redan framställt så många grundade skäl för den föreslagna linien, att jag endast hänvisar till hans yttrande.
Man har äfven frågat om det vore klokt alt under Europas nuvande politiska tillstånd sammandraga stora massor af arbetare, och om tidpunkten i öfrigt vore väl vald för detta arbete, då våra tillgångar äro så inskränkta.
För min del tror jag tvärtom att den närvar:de tidpunkten är den mest lämpliga för ett sådant arbetsföretag.
Såsom hvar och en känner, hafva R.
St. vid denna riksdag icke kunnat anslå annat än högst ringa medel till industriella företag.
Inom den kommerciella verlden hafva de detta år i Europa inträffade oroligheter verkat ett stillestånd i rörelsen, som naturligtvis i sin mån kommer att inverka på vårt land.
En mängd personer skola blifva sysslolösa.
Kan någonting då vara ändamålsenligare än att använda dem till ett arbete, der de kunna förtjena sig uppehälle.
Dessutom ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, alt då man har anledn. förmoda det utländska kapitaler komma att ingå i det ifrågavande företaget, så är det af icke ringa vigt alt det må ske under en tidpunkt då • / 330 Den 29 Juli e. m. en stockning i handeln inträffar, ty då vi det oaktadt mäste införskrifva samma belopp af kolonialvaror, som förut, så vore det en särdeles lättnad för vår handelsbalans om främmande kapitaler vid samma tid i landet inströmmade.
Den värde talare som egentligen här yttrat sig emot SlatsUtsbs betänk., har sagt, att han icke kunnat begripa huru jernvägarne kunde användas i och för försvarsverket.
Gr. von Rosen har i det afseendet lemnat en så fullständig vederläggning att för mig nästan intet återstår att tillägga.
Jag ber endast att få fästa uppmärksamheten på förhållandet i Sleswig och Holstein.
Vi veta nemi. huru snabbt trupper transporteras ifrån Tyskland in i Sleswig.
Dessutom torde något hvar känna att det är jernvägarne som räddat
Paris från ödet att förvandlas till en grushög.
Hade man icke der genom jernvägar haft tillfälle att i hast sammanföra tillräckligt antal trupper för alt qväfva den sista insurrektionen, hade förmodligen i denna stund en af Europas herrligaste städer blott utgjort en stenhop.
Det är vidare sagdt, att man icke nu borde inlåta Staten på detta företag, emedan jernvägsaktierna öfver hela Europa fallit i värde.
Jag ber att i det afseendet få åberopa hvad Gr. von Rosen redan fullständigt ådagalagt, eller att det är den närvartde politiska och merkantila konjunkturen i Europa och de många bankrutter, som lill följd deraf inträffat, som varit anledntn till jernvägsaktiernes fall, derföre att dessa och andra dylika papper till hvad pris som helst måst försäljas, för att anskaffa reda penningar.
Den säkra inkomst, som de flesta jernvägar i Europa lemna, är tillräckligt bevis derpå, att dessa aktier under vanliga förhållanden äro ganska goda papper.
Men dä man blir nödsakad att i hast förvandla en mängd af dessa aktier i penningar, är det gifvet att de måste falla i värde.
Afven har man här ansett oriktigt att Staten skulle uppoffra så mycket för en lokalangelägenhet.
För det första måste jag dä fästa uppmärksamheten derpå att nyttan af den ifrågavartde jernvägslinien alldeles icke kan anses vara blott lokal, dä den sammanbinder tvenne stora vattenbassiner, som befinna sig i beröring med Sveriges bördigaste provinser.
Då en så beskaffad komraunikations-linie, som en jernväg, är föreslagen att anläggas i midten af riket; månne det då icke är skäl alt hela landet dertill lemnar bidrag?
Denna invändning härflyter af den hos Svenskarne inrotade olycksaliga afundsjukan och oviljan att bidraga till företag, hvaraf man sjelf icke kan skörda någon direkt vinst och det är detta som gör att så många nyttiga företag hos oss icke blifva utaf.
För min del skall jag alltid lemna min röst lill understöd åt allmänt nyttiga arbeten, äfven då dessa utsträcka sig blott till en mindre del af landet.
Man har ytterligare här framkastat en mängd anmärkmr af särdeles ringa vigt.
Jag anser mig deraf blott böra upptaga en enda och det endast för att visa att man liksom den, hvilken håller på att drunkna, och fattar tag i halmstrået för att hålla sig uppe, äfven här i sin nöd tillgriper både likt och olikt.
Man har nemi. påstått att i vårt land icke skulle vara brist på till - Den 29 Juli e. m. 331 räckliga transportmedel.
Jag hemställer dock huruvida man med fullt allvar kan påstå detta.
Hvar och en som känner verkliga förhållandet kan äfven vitsorda alt hvad som egentligen brister oss är just kommunikationsmedel.
Hvar och en känner nemi. de outtömliga rikedomar vi hafva i våra malmstreck, och våra skogar, men man vet också att dessa just, i anseende till transporternes svårighet icke lemna någon särdeles stor afkastning.
Örn dessa alster nu kunde på jernvägar transporteras fram till afsättningsorten, så skulle de kunna lemna en riklig afkastning.
Jag anhåller dessutom att fä fästa uppmärksamheten derpå att så snart en jernväg uppstått i ett land, så är det ganska naturligt att trafiken på denna jernväg till en början kommer att utgöras förnämligast af de alster, som produceras i grannskapet af densamma.
Snart finner man då fördelen af att anlägga mer eller mindre långa sidobanor, som sätta de aflågsnare orlerne i beröring med jernvägen.
Dessa sidobanor äro till en början ganska enkla.
Dragare begagnas i st. f. ångkraft, ty en enda häst fortskaffär ulan svårighet 15 å 20 tunga vagnar.
Emellertid tilltager rörelsen, sidobanorna förlängas, personal trafiken å dem ökas och snart förvandlas äfven en och annan af dessa till riktiga jernvägar, genom den mägtigaste af alla driffjädrar, orternas eget intresse.
Detta är den naturliga tillkomsten utaf dessa sidobanor; ty i samma män som trafiken ökes omkring hufvudlinien, tilltager äfven antalet af sidolinier och på sådant sätt blir en jernvägslinea gagnande ej blott för de socknar med hvilka den står i direkt beröring, utan för alla de delar af landet, som med densamma kunna sätta sig i samband.
Man har här talat om huru föga städerne Orebro och Stockholm vunnit genom den tillökta kommunikationen medelst ångfartyg.
Utan att nu vilja ingå i bedömande deraf huruvida dessa städer vunnit eller icke, på berörde kommunikationsmedel, så är det åtminstone säkert att det omgifvande landet derpå vunnit högst betydligt.
Om jag blott taget till exempel en enda landtmannaprodukt, så befinnes det på sätt af Gr. von Rosens förtjenstfulla brochyr utvisar, att då år 1838 88 smör passerade Hjelmare kanal, uppgick beloppet deraf 1846 till 1800 1$, alla andra bevis att förtiga.
Detta visar att i samma mån, tjorn lättare kommunikationsanstalter uppstå, eller hvad som är detsamma, i samma mån som afsättningen lättas, ökas äfven produktionen och lill följd deraf äfven trafiken.
Den siste värde talaren har påstått att man icke kan för godt pris transportera effekter på jernvägar.
I detta hänseende torde jag blott få hänvisa honom till förhållandet vid alla de utländska jernvägarna.
Nyss hemkommen från en resa i främmande länder, torde han sjelf haft tillfälle erfara huru ringa transportkostnaden är med dessa kommunikationsanstalter, och huru otaligt många menniskor af alla klasser, äfven de mest fattiga, som på sådant sätt färdas.
På de flesta jernvägar finnas 3 å 4 slags olika vagnar med olika priser efter hvars och ens förmögenhetsvilkor.
Man behöfver blott se på en passagerare-train, för att derom öfvertyga sig.
Det är vidare sagt att jernvägar allde - 332 Den 29,tJuli e. m. les icke äro behöfliga eller nyttiga, då fråga uppstår om undsättning, emedan undsättnings-spannmålen lika väl kan fraktas sjöledes.
Afven utan att taga i betraktande vintren, som i detta hänseende afbryter rörelsen en så lång tid af året, har erfarenheten från den sednaste missvexten visat huru litet våra nuvande kommunikations-anstalter förslå i det afseendet.
Ty man kunde icke då, oaktadt de största bemödanden, föra ett tillräckligt qvantum spannmål till de nödlidande provinserne från Westergöthland och andra trakter af Sverige, der öfverflöd rådde, dels derföre att transporten föll sig särdeles dyr och äfven derföre att tillräckligt antal dragare icke fanns till transporternas verkställande.
Härvid ber jag att slutligen få fästa uppmärksamheten på ett yttrande sora synes mig vara särdeles naivt, (för att begagna ett den värde talarens eget uttryck) innefattande påståendet att aktieägarne skulle genom
Statens försorg återfå hela sitt utlagda kapital, i händelse StatsUtsk:s ifrågavar:de betänk, varder godkändt.
Utsk. har föreslagit att Staten skulle garantera aktieägarne en inkomst under 15 år af 4 proc. å det utlagda kapitalet.
Att detta skulle svara emot tecknings-kapitalet i sin helhet, eller 4 ggr 15 är lika med 100, är åtminstone för mig ett nytt räknesätt.
Afven om detta skulle vara inhemtadt under den utländska resan, fruktar jag dock att det icke skall lyckas den värde talaren att bibringa den Svenska allmänheten en sådan räknekonst, och detta oaktadt allt det intresse han hyser för Svenska folkets upplysning.
Jag får dock ännu en gång fästa uppmärksamheten uppå den ringa vådan af att antaga detta betänk.
Den högsta förlust som kunde drabba Staten vore att, i händelse jernvägen ej skulle lemna någon inkomst, få under loppet af 15 år årligen utbetala 129,000 ndr b:co.
Men ett så otroligt förhållande kan ej gerna inträffa, som att jernvägen ej skulle under berörde tid något enda år lemna behållning utöfver hvad som erfordrades till banans underhåll.
Och om man också ville antaga detta, hemställer jag dock om en utgift af 129,000 ndr b:co om året, — hvilket för de 15 åren sammanlagt skulle utgöra 1,900,000 r:dr — skulle kunna verka skadligt på våra finanser.
Dertill är summan både för obetydlig och fördelad på allt för många år.
Dessutom får man aldrig begära att dylika utgifter skola lemna någon direkt vinst åt Staten.
Det är indirekte, genom ökad produktion, som de skola betala sig.
Hvad den nu ifrågavande beträffar, skall den enl. min öfvertygelse i mångfaldigt mått uppvägas af den vinst, som jernvägsanläggningen kommer att medföra för de ifrågavande provinserne.
Hvar oeh en som rest på de utländska jernbanorne torde känna att öfver allt vid stationerne finnas hopade stora förråder af spannmål och andra effekter af alla slag.
Dessa äro vid trainens ankomst redan pålastade särskilda vagnar, hvilka fästes vid de öfrige, hvarefter resan åter fortsattes utan något särdeles uppehåll.
Till följd deraf uppstår i orten en rörelse hvaraf den svårligen kan göra sig en föreställning, som icke sjelf på stället observerat den.
Jag har med egna ögon på Tyska jernvägar sett hurusom bondhustrur rest flere mil Den 29 Juli e. m. 333 på jernväg för alt i städerne få afsätta grönsaker, ägg och andra obetydliga produkter.
De begagnade sig af jernvägen såsom varande det billigaste fortskaffningsmedlet, och det hade icke för dem varit möljligt att uti penningar förvandla produkter af så obetydligt värde och så ringa belopp om de icke uti jernvägen haft ett snabbt och billigt kommunikationsmedel med städerne.
Jag anhåller alt få anföra blott ännu ett enda bevis på huru stor rörelse jernvägarne kunna åstadkomma.
Då jag för några år sedan var i Rhentrakten firades i staden Maintz en fest till Guttenbergs minne.
Man hade nemi. i denna stad åt Guttenberg upprest en minnesstod, som skulle invigas på en viss dag.
På denna dag transporterades omkring 13,000 personer på jernväg emellan Frankfurt och Maintz.
Jag hemställer till
Eder mine Hrr, huruvida under vanliga förhållanden och med våra vanliga kommunikationsanstaltei, ens en tiondedel af denna menniskomassa kunnat på samma tid framföras.
Detta är endast ett ringa bevis på den otroliga rörelse, som uppstår i de trakter, der jernvägar anläggas.
Otaliga andra skulle kunna framdragas, men jag har redan allt för länge tagit R. o. Adis uppmärksamhet i anspråk.
På alla de skäl jag nu anfört, kan jag icke annat än på det högsta tillstyrka bifall till StatsUtskis betänk, i detta ämne.
Jag ber R. o. Adis ledamöter vara öfvertygade derom, att jag icke lättsinnigt gifver min röst för den ifrågavaride jernvägen.
Jag har länge varit tveksam i detta afseende; så tveksam, att då personer, som lifligt intresserat sig för jernvägsanläggningen i vårt land, för någon tid sedan anmodade mig att skrifva en artikel öfver deras nytta i militäriskt hänseende, ansåg jag mig ej böra foga mig efter deras önskan, derföre att jag sjelf ej var fullt förvissad om möjligheten att tillvägabringa och underhålla dylika kommunikations-anslalter i Sverige.
Det är blott genom ett noggrant studium af tillgänglige källor i denna fråga, som jag numera kommit till den säkra öfverlygelsen, att jernvägar kunna med lätthet anläggas i vårt land och alt de i framtiden komma att bära sig.
Jag hyser derföre äfven det fasta hopp att R. o. Ad., rikets första Stånd, icke skall afslå StatsUtskis förevaride betänk.
Hr Rosenblad, Rernh.:
Då jag hoppas, att de ledamöter af detta Stånd, som afhört hvad jag på f. m. yttrat, täckes erinra sig innehållet deraf, är jag också öfvertygad, att de skola finna att de skäl jag anfört emot ifrågavaride betänk, knappast blifvit vidrörda, än mindre vederlagda uti de yttranden, som sedermera förekommit.
Af denna anledn. och för att icke för mycket förlänga den redan nog länga öfverläggnigen, skall jag denna gång blifva ganska kort.
Jag vill blott tillåta mig några ord i anledn. af den siste värde talarens anförande, hvilket vid slutet syntes innebära, att han egnat ämnet studier, hvilka skingrat de dubier han derutinnan förut hyst, samt förmått honom att understödja det ifrågavaride förslaget.
Jag vill blott fästa mig vid några af hans yttranden, hvilka gifva anledn. till tvifvel huruvida han under dessa studier nog fullständigt begrundat de omständig - 334 Den 29 Juli e. m. heter, sorn dervid bordt företrädesvis tagas i betraktande.
Den värde talaren, Hr von Troil, har vid ett tillfälle, då han yttrat sig emot mig, sagdt att den föreslagna jernvägen skulle genomskära Götha kanal, men vid ett annat, då han genmälte ett yttrande af Gr.
Anckarsvärd, förklarat, att jernvägen alldeles icke skulle komma att vidröra kanalen.
Dessa begge yttranden kunna naturligtvis icke båda vara riktiga, men om Hr von Troil sträckt sina omtalta studier till en blick på kartan, hade han funnit, alt den föreslagna jernvägen icke pä flera mil vidrör Götha kanal, men alt båda utgöra länkar i olika sammanbindningslinier emellan Stockholm och Götheborg, och att således tillkomsten af denna nya förbindelse emellan Rikets hegge störste städer möjligeii kunde komma alt skada den gamla.
Vidare har Hr von Troil såsom skäl för sin förhoppning om den stora nytta, han väntar sig af den föreslagna jernvägsanlägguingen emellan Hult och Örebro, åberopat sin egen erfarenhet, huru han, jag tror, att det var på jernvägen till Wien, mött bondgummor, som rest flera mil för att sedermera på jernväg föra sina grönsaker och ägg till försäljning till Wien.
Detta var dock lill Wien, en stor monarkis hufvudstad med 400,000 menniskor, men om några gummor i Wermland eller Nerike resa flera mil för alt få färdas på den projekterade jernvägen komma de dock icke längre än till Hult, eller Örebro, på ingendera af hvilka ställen någon särdeles afsättning å deras ägg och grönsaker torde vara att förvänta, och de som bo på några mils afstånd från Örebro skulle troligen finna sin uträkning att begagna de egna transportmedlen kanske en mil längre, men deremot bespara frakten på jernvägen.
Hvad vidare beträffar
Hr von Troils anförande, tillstyrkande af den stora nyttan af en jernvägsanläggning emellan Hult oell Örebro, af det factum, att han sett 1600 personer på jernvägen från Frankfurt arn Mayn komma till Maintz, för att bevista Guttenbergs-feslen, får jag erinra, att Frankfurt arn Mayn är den största handelsstad i det inre af Tyskland, på ett afstånd af 40 å 50 mil från hafvet pä alla håll och att Maintz, på ett afstånd af endast 2\ mil fråu Frankfurt är nederlagsorten för de flesta varor som föras upp eller ned på Rhen, Tysklands största flod.
Så snart Ilr von Troil kan lemna den ringaste utsigt för att Örebro skall blifva ett Frankfurt och Hult ett Maintz, kan jag försäkra Hr von Troil, att jag skall med all ifver understödja den nu ifrågavaride jern vägsanläggningen, ehuru flerdubbelt längre, än den emellan de begge nämnda Tyska städerna.
Jag bestrider visserligen icke eller nyttan af en jernväg emellan Örebro och Hult, t. ex. för i granskapet vande bergslager, men jag bestrider denna nytta vara nog stor för att rättfärdiga, isynnerhet i närvande ögonblick, de betänkliga uppoffringar från Statens sida, som här åro föreslagne, uppoffringar så väl i pekuniert afseende, som af moralisk ansvarighet, på sätt jag på f. m. sökt utreda.
Det hade varit önskligt att Hr von Troil behagat sträcka sina studier till det yttrande i ämnet, hvilket den embetsman afgifvit, som är af K.
M. tillsatt för att i dylika frågor sie yttra, ja? r °nar öfver-direktiiren öfv r väg- och valten - Den 29 Juli e. m. 335 byggnader i riket.
Chefen för detta embetsverk, denne oväldiga embetsman, oväldig derföre att han icke har något personligt intresse i saken, och som är ansvarig inför lag i sina uppgifter och inför allmänna omdömet för sina slutsatser, denne man har på grundliga skäl förklarat sig i allmänhet inse jernvägsanläggningar ännu i vårt land föga lönande.
Det hade, såsom jag förut yttrat, varit mycket öuskligt att Hr von Troil under sina studier äfven tagit kännedom om berörde utlåt, och jag måste högligen ogilla, att StatsUtsk. icke infordrat det.
Då jag kom upp i e. m. och innan jag fick höra Hr von Troils anförande, trodde jag mig hafva i förmiddags begått ett misstag, dä jag förebrådde StatsUtsk. att hafva förbigått de vilkor, som K.
M. uppställt för jernvägsföretag i Dess allmänna resolution af den 27 Nov. 1845 uppå Gr. von Roseus ansökning, och trodde, att StatsUtsk. förutsatt, att denna resolution, såsom allmän, äfven måste gälla för detta speciela fall utan behof att upptagas af Ulsk.
Af Hr von Troils yttrande finner jag deremot, att åtminstone hvad honom beträffar, detta ej varit förhållandet, och då qvarstår min förra anmärkn. i sin fulla kraft.
Bland de saknade vilkoren anmärker jag synnerligast, att något stadgande ej förefinnes, som bestämmer viss tid för arbetets fullbordande och som ålägger bolaget att ställa nödig säkerhet, ett säkerhetsmått, påkalladt af hvad som passerat i andra länder, såsom i England.
Hvad detta land beträffar är det obestridligt att, om också andra orsaker medverkade till all framkalla den kris, som åren 1846 och 1847 derstädes inträffade, den genom lockande beskrifningar uppväckte jernväge-manien, hvarigenom öfver 200,000,000 P. St. blefvo lockade i nya jernvägslinier, till större delen af föga lönande ari och som skulle till en betydlig del inbetalas, likväl ägde en slör andel i berörde kris.
Detta medgifves i de derefter utkomna tidningar och politiska skrifter.
Det af mig nyss omförmälda af K. M. i dess berörde nådiga resolution af år 1845 stadgade vilkor voro derföre att anse såsom af erfarenheten påkallade, och utgöra ett vackert minne i föredragande depart:s-chefens mogna sätt att behandla de honom tillhörande ärenden.
Då var det likväl icke fråga om att Staten hvarken genom sin garanti eller med penningeanslag skulle träda emellan och sälta sitt intresse på spel eller derigenom lemna någon moralisk ansvarighet för de jernvägar, som voro ämnade alt hyggås.
Enär nu förhållandet är helt annorlunda än då, hade det varit så mycket angelägnare att föreskrifva samma vilkor.
Med afseende på hvad Gr. von Rosen anfört, kan jag icke annat än hysa förvåning, — om något i denna sak kan förvåna mig — deröfver alt Hr Gr:n, ombud för det bolag som sökt ifrågavar:de förmåner af Staten, på detta rum kunnat såsom skäl, hvarföre hans ifrågavartde ansökning icke blifvit understäldt den embetsmans granskning, som i dylika frågor bör höras, anföra att samma embetsman ogillade Hr Gr:ns åsigter i ämnet.
Jag har redan anspeglat på ett utlåt, af berörde embetsman, och erinrar mig detsammas innehåll, ehuru det var länge sedan jag läste det.
Jag erinrar mig hurusom chefen för väg- och vatenbyggnader, likmä - 336
Den 29 Juli e. m. tigt sin pligt, i utlåt, uppdrager en noggrann teckning af förhållandet med jernvägar i andra länder.
Han har deruti utredt en fråga, för hvilken Utsk. alldeles icke har gjort sig reda, och som efter hvad mig vill synas, helt och hållet undfallit
Hr von Troils studier, jag menar den dryga kostnad som erfordras för underhållet af en jernväg, en kostnad, som icke alls kan jemföras med hvad en kanals underhållande erfordrar.
På dessa skäl kom denne ansvariga embetsman till det resultat att han, oaktadt han erkände den stora nyttan af jernvägar, äfven för vårt land, icke vågade tillstyrka att låta Staten träda emellan för att uppmuntras till deras anläggande i Sverige.
Nu kommer jag till den anmärkn.