Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i förevande punkt föreslagna afgift af 1 »sk. för hvarje med frimärke icke försedt bref är en tillsats, som Utsk. gjort utöfver K. M:s Propos.
Deri var någon sådan afgift icke ifrågasatt.
Om än en sådan .afgift skall fastställas, anser jag icke nödigt, att den bestämmes såsom Gr.
Denna afgift är enl. min åsigt icke mera af bevillnings-natur än afgiften för rättigheten att hålla bok med postmästare och sådant mera, hvilket aldrig förut ansetts tillhöra R.
Men hvad angår denne afgift, måste jag fästa upmärksamheten derpå, att begagnande af frimärken icke medför mera besvär för
Postförvaltarne än nlivande sättet för portots erläggande; ty dä de komma att emottaga bref, som icke äro försedde med frimärken, utan penningar erläggas, måste postförvaltarne såsom hittills väga brefven och emottaga penningarna samt derefter påsätta brefven frimärkena.
Besväret med
Den 10 Augusti e. ni. 411 frimärkets anbringande å brefven behöfver dessutom icke åligga postförvaltaren, utan denna operation må brefafsändaren sjelf verkställa vid luckan.
Så lillgår i andra länder.
Vill man likväl, alt Postförvaltare skola belasta sig dermed, så måste delta besvär i allt fall vara vida lindrigare än alt, såsom f. n., skrifva postkartor.
Jag tror således, att den lindring, söm genom detta förslag beredes Postförvallarne i deras besvär, är så betydlig, att man icke beböfver belasta de korresponderande med denna afgift.
Om detta stadgande antages, upstår ofta nog hos Postförvallarne en oginhet att tillhandahålla allmänheten frimärken
De anse sig dertill icke hafva tid och det kan lätteligen inträffa, såsom Frih.
Cederström yttrat, alt, då bref inlemnas vid den lid, då posten skall expedieras, Hrr Postförvaltare förklara att de icke hafva tid att tillhandahålla frimärken, emedan de genom ett sådant svar tillvinna sig denna skilling.
Jag anhåller således, att föreskriften om denua afgift måtte ur punkten uteslptas.
. Ilr Printzensköld:
Under diskussionen om ett numera afgjordt ärende hörde man städse och alltid omtalas, huru vigtigt det var, att bibehålla den princip, som låg till grund för det Utsk. Betänk., som då var föremål för Ståndets pröfning.
Jag bade trott, att man äfven nu skulle göra satnmaledas, men jag finner beklagligen, att så icke är förhållandet.
Man har vid bifall till första punkten i Betänk, antagit såsom princip, alt ett medelporto skall fastställas för alla bref, hvilka afsändas till hvilken ort som helst inom riket.
Denna princip bör väl gälla för' alla korrespondenter, men i den nu föredragna punkten har man frångått denna princip derigenom, att man vill tvinga en korrespondent att köpa ett mynt-representativ, i st. f. att erlägga portot kontant, och om han icke gör det, skall han erlägga en serskild afgift af 1 sk.
Hvarföre skall man så betunga den ena korrespondenten mot den andra, derföre att lian icke finner sig i eller har tillfälle att skaffa sig ett sådant mynt-representativ?
Jag kan icke finna någon princip i ett sådant förfarande.
Jag medgifver, att frimärkens anbringande å bref medför stor lättnad för Postmästarne, men om det är ett besvär för dem, då portot erlägges kontant, och detta besvär ålägges dera af Staten, så bör Staten också vidkännas ersättningen derför.
Icke skola de beskrifvande betungas med afgifter, i synnerhet då, såsom jag redan anmärkt och Frill.
Cederström äfven medgifvit, afgiften kommer att drabba den på landet boende mindre bemedlade korrespondenten, i st. f. den, som liar mesta tillgången att gälda med.
Jag kan icke godkänna den princip, som ligger lill grund för detta förslag.
Det är en orättvisa, ty den, som vill betala efter taxan, skall äfven vara berättigad att göra det.
Det är en inkomst, som Staten skall hafva, men sättet för dess erläggande bör icke vara betuqgande för dem, som skola densamma utgöra.
Om Staten vill införa ett medelporto, så må Staten godtgöra Postförvaltarne det besvär frimärkens påsättande å bref dem föror - 412 Den 16 Auguti é. m. sakar.
Att i allmänhet dessa frimärken komma att förosaka en mängd korrespondenter en ökad i st. f. en minskad utgift, torde man nödgas medgifva, derföre att man icke sä noga vet, hvad ett bref han väga, om det t. ex. innehåller 2 pappersark, ty delta -beror af arkens finare eller gröfre beskaffenhet.
För att utröna vigten af brefven, måste man hafva vågskålar å postkontoren och samma besvär upstår då som nu.
Om jag nu i förmodan, att ett mitt bref väger endast 1 lod, påsätter detsamma alltså ett frimärke, men brefvet vid inlemnandet å postkontoret befinnes väga 2 lod* skall jag då vara skyldig, att för det felande frimärkets åsättande betala Postförvaltaren 1 sk.
Det troliga är, alt den förhöjda afgiften för brefvet, som rätteligen bort Staten tillkomma, försvinner och stannar i Postförvaltarens kassa.
Om det kan vara rigtigt lemnar jag derhän.
Mörner yrkat afslag på denna punkt, förenar jag mig med honom.
Lagerbjelke instämmer jag deri, att det icke är till Staten, utan till posttjenslemännen den förhöjda afgiften skall betalas.
Hvad nu beträffar den orättvisa, som skall ligga deri, att man betalar 1 sk. eller J af medelportot till Postförvaltarne för besväret med frimärkens påsättande, så är väl denna afgift icke orimligare än den, som är föreslagen att utgå till dem, som belägga handlingar med stämpladt papper.
Såsom jag tror, framställde Frih.
Cederström de olägenheter, som skulle upkomma deraf, att medelportot icke skulle kunna inpassas i nya myntsystemet.
Detta inkast har tillräckligt blifvit afliandladt under förra diskussionen.
Hr Printzensköld har anmärkt, att om jag betalar postportot kontant, så får jag betala mera än om jag begagnade frimärken.
Det är ingalunda händelsen, ty jag kan vid postluckan köpa ett frimärke och åsätta brefvet detsamma, hvarigenom jag undgår den högre afgiften.
Begagnandet af postböcker och den dermed förenade afgiften kommer med frimärken att uphöra, och då är val den här föreslagna 1 sk. till Postförvaltaren för dess besvär med frimärkes påsättande å bref icke för mycket.
Nyttan af frimärkena har redan blifvit visad och består hufvudsakligen deri, att större skynsamhet vinnes vid postexpeditionen, ty begagnande af frimärken åstadkommer väl icke mera långsamhet än den nuvar:de vexlingen vid postluckan.
Dessutom måste man äfven nu betala förhöjda afgifter till Postverket, dels genom postböckers hållande, dels genom brefvens emottagande medelst brefdragare.
Afgiften är således icke för hög, helst jag aldrig hört omtalas, att man godtgör det ringaste besvär med mindre än 1 sk.
Man har sagt, att Postförvaltare skola vägra att utlemna frimärken, för att få den föreslagna 1 sk.
Något sådant kan jag icke föreställa mig, ty då en tjensteman har sig en slik skyldighet ålagd, måste han väl upfylla den till undvikande af åtal, I alla fall skall man väl icke ställa så till, att den, som å postkontoren skäll mottaga bref, har på samma gång. till skyldighet att sälja frimärken, hvarigenom ieke skyndsamhet utan långsamhet i expeditionen upkommer, utan Den 16 Augus ti e. m. 413 det måste naturligtvis vara en serskild person, som i ett serskildt rum tillhandahåller allmänheten dessa frimärken.
I landsorten, der korrespondansen i allmänhet är mindre än i hufvudsladen, kan Postförvaltarne ganska väl både emottaga brefven och utlemna frimärken.
På grund af alla dessa skäl anhåller jag om bifall till Ulskts förslag.
Då man infört ett medelporto, så fordras det väl, att frimärken skola finnas, såvida man vill hafva någon nytta af hela inrättningen, och just dessa frimärken underlätta kontrollen å afgiflernes erläggande.
Således hör man befordra eller nära nog tvinga korrespondenter att begagna frimärken.
I England, om man der icke vill sjelf påsätta frimärket, måste man betala 1 helt och i Danmark £ enkelt porto.
Således synes mig den här föreslagna afgiften icke vara för hög.
Det vore väl mycket mera svårt för korrespondenter, om de på postkontoren vilja inlemna bref, men Postförvaltarne icke emottaga dem, emedan brefven icke äro försedda med frimärken, och i alla fall kan väl afgiften af 1 sk. endast högst undantagsvis blifva betungande.
Jag anser således, alt punkten hör bifallas, men har intet emot, att raan öfverlernnar ät K.
M. att bestämma afgiften i förhållande till nya myntet och det besvär Postförvaltare måste vidkännas.
Bifaller således R. o. Ad.
Lagerbjelkes förslag, så skall jag icke sätta mig deremot, utan tvertom tillstyrka detsamma.
En föreg:de talare tyckes hafva fattat mitt yttrande så, som skulle jag yrkat afslag på hela punkten.
Det har jag icke gjort, ulan endast begärt uteslutande af sista meningen så lydande: ”hvarvid han dock tillika skall erlägga en serskild afgift af 1 sk. för hvarje bref, hvilken afgift tillfaller Postförvaltaren”.
Man har ansett denna afgift vara billig.
Mig synes förhållandet omvändt.
Den, som f. n. icke vill betala postportot kontant, får hålla postbok.
Hädanefter skall den, som vill betala kontant, vidkännas förhöjd afgift, emedan, då han vid luckan erbjuder stadgade portot 4 sk., man svarar honom, att det till brefvet skall vara frimärke och dessutom 1 sk.
Jag kan icke utfinna någon grund härtill; men hvem drabbar denna utgift?
Jo, den fattigare, som icke har tillgång till dessa frimärken, och, då han på posten vill inlemna sitt bref emot erläggande af stadgade portot 4 sk., svarar man honom: ”nej, det skall vara frimärke å brefvet, och för delsammas anbringande måsten J betala ytterligare 1 sk.”
På landsbyggden skall stadgandet medföra ännu flera olägenheter.
Den, som bor aflägset från postkontor, har oftast svårt att göra resor i och för anskaffande af dessa frimärken, och stundom kan han icke inträffa samma dag brefvet skall afgå, utan han mäste fara en dag förut.
Detta är ena olägenheten.
Men om nu den, som förut fått bref afsändt för 2 sk., inlemnar ett dylikt på postkontoret, huru slår då reformen sig ut?
Jo så, att han får betala 100 proc. dyrare porto än förut.
Staten bör, såsom redan är anmärkt, godtgöra Postförvaltare det 414 Den 1C Augusti e. m. ökade besvär, reformen medför för dem, men enl. min åsigt åstadkommer den en lättnad för dem, och i alla fall bör man väl icke hindra korrespondenter att betala portot i sådant mynt, som allmänt i Riket gäller.
Jag yrkar fortfarande bifall till punkten, med uteslutande af sista meningen.
Orden i mitt förra yttrande torde fallit sig oriktigt.
Jag finner det af Gr.
Mörners anmäkn. emot mig.
Mitt yrkande af afslag på punkten afsåg egentligen den del deraf, som rör den serskilda afgiften, hvilken skall erläggas af den, som icke begagnar frimärken.
Mörners yttrande i saken angår, så beklagar jag, att icke alla ägde den lyckan att afhöra det, då den första punkten afgjordes; ty Gr:n har enl. min åsigt fullkomligt ådagalagt, det oriktiga i grundsatsen af ett medelporto, och jag tror, att ingen kan nöjaktigt gendrifva Gr:ns argumenter.
Emellertid, sedan man lyckats att genomdrifva första punkten, återstår icke annat än att jemväl antaga de s. k. frimärkena.
Jag får således förklara, att min protest emot punkten ioke rörde den del deraf, som angår frimärkena, utan endast den föreslagna afgiften af 1 sk., hvarmed den brefskrifvande allmänheten hädanefter skall belastas.
Jag förnyar min anmärkn., att denna afgift kommer att drabba icke blott dem, som Gr.
Mörner och jag åsyftat, utan alla korrespondenter, såvida de icke förskaffa sig lodvigter lika säkra som de å Post-konl. befintliga, ty om brefvet derstädes befinnes tyngre än korrespondenten trott det vara, måste denne förse brefvet med ytterligare ett frimärke, som skall påsättas af postförvaltaren och straxt måste korrespondenten för detta besvär betala 1 sk.
Den brefskrifvande allmänheten får således vid mångfaldiga tillfällen vidkännas detta godtyckliga postporto, om jag så må uttrycka mig.
Sådant kan, såsom Gr.
Mörner påtagligen ådagalagt, icke vara rättvist eller billigt, emedan det är hvars och ens rätt att betala med kontanta penningar.
Jag anhåller således, alt R. o. Ad. icke. må bifalla denna del af punkten, utan afslä densamma.
Det må sedermera af K.
M. bero, att för den förlust, , postförvaltare lida genom uphörande af poslböckerne, hålla postförvallarne skadeslösa: men icke är det billigt eller rättvist, att brefskrifvande allmänheten skall vidkännas denna ersättning.
Om man upmärksamt genomläser 2:dra punkten, så finner man, att meningen icke är, att 1 sk. skall erläggas för hvarje frimärke, som äsätles ett bref, ulan meningen är, att denna afgift skall erläggas endast för de bref, som dermed icke äro försedde.
Hvad angår obeqvämlighetpn för dem, som bo på landet, så innehåller 3:clje punkten ”att bref, som inläggas i de breflådor, hvilka efter General-Poststyrelsens försorg anbringas vid postanstalter, äfvensom å andra ställen, delposten färdas förbi, samt i diligenser och ångbåtar, böra vara försedde med frimärken, motsvarande portot efter brefvets vigt; skolande adressaten i annat fall erlägga portot, såvida han vill brefvet emottaga.”
De, sorn på landet icke hafva tillgång på Den 16 Augus li e. m.
•115 frimärken, äga således rättighet, att inlägga brefven i dertill inrättade lådor, och adressaten får vid brefvets emottagande erlägga portot.
Någon olägenhet kan således icke upstå.
Dock vill jag tillägga, att om brefven väga det ringaste öfver 1 lod, skola de betalas såsom vägande 2 lod.
Någon olägenhet af förändringen i det afseende
Flr Printzensköld anmärkt, förefinnes således icke.
Dessutom betalar man redan för ett bref dubbelt postporto, såvida det öfvcrstiger 1 lod.
Såsom förtydligande af mitt förra yttrande får jag förklara, att min mening var, att punkten skulle bifallas till och med ordet åsalte.
Jag anser delta så mycket nödvändigare som, i händelse man bifaller punkten, med uteslutande af sista meningen, punkten icke kommer att innehålla föreskriften, all bref, som konlant. belalas, skola förses med frimärken.
Antages mitt nu framstälda förslag, så följer af sig sjelft, alt alla bref, för hvilka portot kontant betalas, skola förses med frimärken, och alt dessa skola vara att tillgå å postkontoren.
Kan man sjelf icke anbringa dem å brefven, sä får man vända sig lill Poslförvaltarne.
Orsaken hvarföre jag måste motsätta mig den föreslagna serskilda afgiften, är, att den olägenhet deraf kan upkomma, att i landsorterne, och på de mindre postkontoren, der poslförvaltarne på samma gång äro emottagare af bref och försäljare af frimärken, möjligen mången postförvaltare kan anse sig berättigad, att för hvarje frimärke han säljer tillägga 1 sk., så att frimärket kommer att kosta i sjelfva verket 5 sk.
Jag anhåller således, alt de 2 sisla mom. i punkten måtte afslås.
Hr von Knorring har fullkomligt misstagit sig, ty för närvar:de erlägges enkelt porto, såvida brefven icke öfverstiga 1 { lod.
Således ligger en fördel i den nu gällande post-taxan, hvilken fördel kommer att försvinna genom antagande af förändringen, och följaktligen utgör detta ett ytterligare skäl för mig, att begära afslag å punkten, såvidt den afser den förhöjda afgiften.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att, i afseende på frågavande punkt, blifvit yrkadt af åtskillige talare bifall; af Gr.
Lagerbjelke bifall, med den förändring, att sisla meningen blefve sålydande: ”hvarvid han dock skall erlägga en särskild afgift af högst 1 sk. för hvarje bref, hvilken afgift tillfaller Postförvaltaren och till beloppet af K. M. bestämmes”; af Frih.
Alströmer, att de efter ordet ”åsatte” följande orden måtte uteslutas, och af Gr.
Mörner, att sisla meningen, som börjar med orden ”hvarvid han dock skall erlägga”, måtte utgå.
För att lätta pröfningen af dessa särskildta yrkanden ansåge Hr Gr. o.
Landtm, sig böra dela punkten i de deri förekommande 3:ne perioder.
Den första innehöll: ”att vid in - 416
Den 16 Augusti e. m. lemnandet af bref å Post-kontor eller Posl-exped:n, Ijli portoafgiftens erläggande skola begagnas s. k. frimärken, hvilka böra vara brefven åsatle,” oell i afseende pä denna del bade icke skiljaktighet egt rum, samt finge Hr Gr. o.
Landtm, nu hemställa om R. o. Ad. bifölle denna del af 2:dra punkten.
Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, yttrade5, alt i afséencle på 2:dra punkten, innehållande, ”men att det likväl må på brefafsändaren ankomma att portot med penningar betala”, Frih.
Alströmer yrkat afslag och öfrige talare bifall, anmälde sig och yttrade Hr von Knorring:
Om proposm framställes serskildt på hvartdera af de 2:ne sista morn., kan bifall möjligen lemnäs på det ena, hvarigenom det blir medgifvet, att erlägga portot kontant, men afslag deremot å det sista, som afser afgiflen af 1 sk.
Som vår nuvande skilling icke kan betalas i de myntsorter, som efter decimal-systemet komma att präglas, förenar jag mig med Gr.
Lagerbjelke, och hemställer till de Hrr, hvilka yrkat bifall till Utsk:s förslag, om de icke vilja göra detsamma.
Derigenom vinnes, hvad jag anser vara rätt, att nemi. K. M. bestämmer afgiflen så, att den kommer alt inpassas i decimal-systemet.
För att icke åstadkomma flere voteringar, vill jag icke vara. halisstarrig, utan förenar mig med Gr. Lagerbjelke.
Jag vill icke heller hålla på min mening, utan förenar mig med Gr.
Mörner, alldenstund jag förmodar, att, då K.
M. kommer att utfärda en förfatln. i ämnet, 2:dra mom. äfven blir rättadt.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter framstälda propos. till bifall å den af honom nyss uplästa 2:dra perioden af förevar:de punkt, besvarades med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, i fråga om 3:dje eller sista perioden, innehållande ”hvarvid han dock tillika skall erlägga en serskild afgift af en sk. för hvarje bref, hvilken afgift tillfaller Post-förvaltaren”, framslälde propos:r, först till bifall utan förändring, sedermera till bifall med den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna förändring och slutligen tili afslag, samt, efter dessa propos:rs besvarande med blandade Ja och Nej, förnyade sin propos. till bifall med den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna förändring, och sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga
Nej, förklarade det han nu ansåg
Jag anhåller om votering och att afslag må blifva contra-propos:n. Hr von Hartmansdorff:
Jag hemställer till Hr Printzell - Den 16 Augusti e. nt. 417 zensköld, om lian icke vill afstå från sin begäran om omröstning i detta fall.
Då vi förlorade htifvuddrabbningen är väl fruktlöst att fäkta för småsaker.
Häruti hördes flere ledamöter instämma, men Hr Printzensköld svarade:
Jag kan icke bifalla Hr von Ilartmansdorffs framställning.
Tvertom anser jag mig pligtig att strida för den goda saken, äfven om jag skulle förlora aldrig så många drabbningar.
Den, som anser sista perioden i 2:dra punkten af Bevilln.- Utsk:s Utlåt.
JVs 20 böra erhålla följande lydelse: ”hvarvid lian dock skall erlägga en särskild afgift af högst 1 sk. för hvarje bref, hvilken afgift tillfaller Post-förvaltaren och till beloppet af K.
M. bestämmes”, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer förenämnde period af 2:dra punkten att utgå.
Vid voteringens slut befunuos rösterna hafva utfallit som följer:
Nej — 18. 3:dje punkten.
Till första delen af denna punkt anhåller jag ora bifall, men hvad deremot angår den siste, som innehåller, att för bref, hvilka inläggas i breflåda och icke äro försedde med frimärken, motsvarande portot efter brefvets vigt, skal! den, till hvilken brefvet är adresseradt, i annat fall erlägga portot, om han vill brefvet emottaga, så tillstyrker jag, alt delta stadgande mätte utgå, emedan jag anser, att alla bref, som i breflåda inläggas, böra vara försedde med frimärken.
Skälen dertill äro mångahanda.
Slutet af denna punkt har troligen tillkommit derföre, alt för närvar:de det är tillåtet, att i breflåda på ångfartyg eller diligenser inlägga bref, som betalas vid framkomsten.
Då nu dessa breflådor på ångfartyg tillåtits (ill begagnande för korrespondenter, så alt de på andra tider, än då post vanligen afgår, må kunna afsända bref, böra de korresponderande äfven vara underkastade den olägenheten, om man så vill, att belägga brefvet med frimärke.
Det 'är för dem ingen upoffring, ty brefvet skall'betalas på något sått, antingen af den, sorn inlemnar det, eller ock af den, som emottager det.
Den, som emottager brefvet, har ofta svårt att betala detsammas porto.
Han vet icke hvad detsamma inuehål10 H. 27
Den 16 Augusti e. ni. ler.
Det kan ankomma mångahanda bref, helst om breflådor finnas å ångbåtar och diligenser, äfvensom å andra ställen på landet och i staden.
Om nu de i dessa lådor inkastade bref äro försedde med frimärken, så är det godt, men äro de icke så, och den, till hvilken de äro adresserade, icke vill emottaga dem, blifva de obetaldte.
Ar brefemoltagaren boende i staden, sä äro olägenheterna mindre, men om han bor 2 ä*4 mil från Posl-kont., huru skall lian då kunna få underrättelse om brefvels ankomst, såvida han icke bar egen postgång, i hvilket fall brefven tillsändas honom med den vanliga postväskan ; men om han icke har egen postgång, huru skall han då, säger jag, få kännedom om brefvets ankomst?
Skall postmästaren skrifva en avis till honom?
Dertill har han ingen skyldighet, såvida brefvet icke är rekommenderadt, och derför upbära nu poslmästarne ersättning med 2 sk.
Skola desse nu erhålla samma godtgörelse för bref, sora till kontoren anlända, ulan att vara försedde med frimärken, och skall den, till hvilken brefven äro adresserade, vidkännas denna afgift jemte frimärket, älven ora han icke vill emottaga brefvet?
Det vore ju icke riktigt.
Den, sorn bor i stad, kan å Postkont. se på brefvets utanskrift om han vill emottaga detsamma, men icke så på landet, med mindre än han far till Post-kont., hvilket åter ofta medför besvär och kostnader.
Således medför brefvens inläggande i breflådor ganska många olägenheter.
Den, som afsänder ett bref, hoppas att det skall komma emollagaren tillhanda, men ehuru brefvet kan vara af ganska stor vigt, får emottagaren icke detsamma.
Den, som afsänder bref, bör således påsätta brefven frimärken och han kan det utan någon olägenhet.
Vill en brefafsändare begagna sig af tillfället att kunna i breflåda inlägga bref, så är det väl icke för mycket begärdt, att han för denna beqvämlighet förser brefvet med frimärke.
Följaktligen, tillåtes man alt inlägga ofrankerade bref i breflådor, så kunna 1,000 ja 100,000 sådana bref ankomma till olika Post-kont., och om den, till hvilken de äro adresserade, icke vill emottaga dem, hvarthän skola deafsändas?
Eller skola de upbrännas?
På grund af alla dessa skäl, anhåller jag om bifall till den förra och afslag å den sednare delen i Utsk:s förslag.
Jag är af motsatt tanke med den siste talaren och jag skall gifva skäl derför.
Vidkommande först de anmärkte olägenheterna deraf att bref, icke försedde med frimärken, inläggas i breflådor, så får jag erinra, att det kan inträffa att i sista stund, då en ångbåt skall afgå, jag först får mitt bref färdigt och kan inlägga det i breflådau å fartyget.
Tiden kan då ofta vara så knapp, alt man icke medhinner att anbringa frimärken å brefven, eller också, i händelse man icke har sädane till bands, anskaffa dem.
Derföre måste rättigheten att inlägga ofrankerade bref i breflådan vara korrespondenter medgifven.
För närvar:de finnes just denna rättighet.
Jag tror således icke att, då man infört detta system i landet, man gått Den 16 Augusti e. tn.
419 för långt genom den klandrade föreskriften, ulan tvertom, att allmänheten bör beredas alla möjliga fördelar, som med inrättningens bestånd äro förenlige.
Dessutom står det i punkten, att brefemotlagaren skall lösa brefvet, såvida han vill; men han är aldeles icke tvungen att lösa det: och man kan väl icke mera hädanefter än hittills ålägga sådan lösningsskyldighet.
Hvad åter angår de många ofrankerade brefven, hvarom siste talaren ordat, så tror jag, att man redan nu erfarit, det ofrankerade bref inlemnas å Post-kontoren.
De bref, som nu måste lösas, hafva i allmänhet kommit frän utländsk ort.
De kunna förekomma hädanefter likaväl som hitintills.
Palmstjerna har äfven anmärkt, att många olägenheter upkomma, särdeles för dem som bo på landet, enär de icke kunna få kännedom om brefvets ankomst.
Häremot får jag erinra, att samma olägenhet förefinnes äfven nu; ty adressaten måste också nu hafva besvär med brefvets uttagande och jemväl erlägga lösen derför, utan att, så vidt jag vet, klagomål häröfver försports, och i alla fall lärer väl antalet af de ankommande ofrankerade brefven icke blifva större än hvad det nu är.