Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Posse hade föreslagit, att i afseende å sättet för föredragningen af ifrågav:de Betänk, jemte dervid fogade författn.-förslag skulle så förfaras, att Utsk:ts uti sjelfva Betänk:t gjorda hemställanden punktvis geuomgingos, med iakttagande deraf, att sedan de hemställanden, som hade afseende å någon § i förslaget, blifvit pröfvade och afgjorda, den deremot svarande texten omedelbart derefter företoges till Den 8 April f. m. 487 granskning; äfvensom att R. o. Ad. skulle besluta, alt för den händelse åtskilliga §§ eller delar deraf komme att återremitteras, men andra åter bifölles, Utsk:t skulle ega för sig öppet att vid frågans förnyade handläggning vidtaga sådana ändringar uti de af R. o. Ad. godkända §§:ne, som kunde finnas behöflige till följd af de förändrade stadganden i andra delar af förslaget, hvartill återremisserne möjligen kunde föranleda; och hemställde Hr Gr. o. Landtm, härefter, huruvida R. o. Ad. behagade bifalla hvad sålunda föreslagits.
Härefter föredrogos:
Utskottets tre första hemställanden i ani. af väckta motioner om afskaffande af stämpelafgiften h. o. h. eller till en del, samt om förändring i sättet för dess utgörande.
Riföllos. § 2.
Utsk:ts hemställan om helarksstämplarnes afskaffande.
Då jag till följe af embetspligt deltagit i den förberedande handläggningen af frågan om borttagande af stämpelpapper å hela ark, har jag för min del dervid kommit till den öfvertygelse, att en sådan förändring hvarken är nyttig eller ändamålsenlig.
Skälen för denna åsigt äro utvecklade i det Utlåt., som af Kammar-rätten och Statskontoret gemensamt blifvit till K.
M. afgifvet.
Ett bland dessa skäl är, att det för allmänheten medför större trygghet i afseende å papperets beskaffenhet, då utslag och resolutioner skrifvas på stämpladt papper, än då expeditionshafvanden skall gå i författning om anskaffande af papper.
Ett annat af öfvervägande vigt är att det är omöjligt att vinna en säkrare kontroll än genom denna anordning.
Utsk:t har hufvudsakligen fästat sig vid en reservation, som blifvit afgifven af en ledamot i Kammar-rätten, och jag medgilver, att denna reservation kunnat förtjena en närmare belysning; men dels är det i Kammar-rätten icke vanligt att man skrifver reservationer mot reservationer, dels tror man sig kunna förutsätta någon omtanka och pröfning hos dem, som sedermera skola granska handlingarne.
Det är härvid anmärkningsvärdt att, då Utsk:t åberopat den stora besparing, som skulle uppkomma genom den föreslagna förändringen, Utsk:t icke gjort sig den mödan att besinna, att reservanten stödt sina beräkningar pä helt andra förhållanden, än dem, som skulle komma att inträffa, om Kammar-rättens förslag antoges, samt att han alldeles förbisett den icke obetydliga nedsättning i pris på tillverkningen af stämpelpapper, som derigenom uppkommer.
Priset på ett ris sådant papper skulle nemi. komma 488 Den 8 April f. m. att nedgå från 50 till 40 rdr, och denna skilnad af 10 rdr för hvart ris har alldeles undfallit både reservanten och Utsk:t.
Vidare torde man något böra uppmärksamma den icke obetydliga tillökning i arbete, som komme att åläggas embetsman, hvilka redan förut äro i detta afseende ganska betungade.
Det är nemi. ett icke ringa besvär, redan under nuv:de förhållanden, att med stämpladt papper belägga sådana handlingar, som böra dermed förses; men hvad är detta besvär i jemförelse med det som komme att uppstå, i fall hvarje expedition måste förses med beläggningskartor?
Utan tvifvel blir det för domare, åtminstone i de större domsagorna, nödvändigt att för detta ändamål skaffa sig särskildt biträde, hvilket naturligtvis skulle medföra en icke obetydlig kostnad.
Så långt tänkte sig dock icke reservanten för, och derföre finnes ej heller någon beräkning öfver det belopp, hvartill denna ökade kostnad kan komma att uppgå.
Skall föreskriften tolkas efter ordalydelsen, så får domaren icke ens sammanräkna alla arken i samma expedition och förse denna med en deremot svarande stämpel, utan måste belägga och skrifva på hvarje ark särskildt.
Om vi åter betrakta statens embetsverk, huru slår det sig der ut med den omtalta besparingen?
De verk, som hafva expensmedel, komma naturligtvis att för dessa köpa papper till precist lika stor myckenhet, som det arktal stämpelpapper belöpt sig till, hvilket eljest skulle halva åtgått; hvad staten vinner på den ena handen, får den således gifva ut igen med den andra.
I afseende å den säkerhet, som härutinnan är nödig, skulle kontrollen ligga deri, att den enskilde har dokumentet i sin hand; men jag hemställer, om det är troligt att en part, som kanske efter långvarig rättegång och lång väntan ändtligen får sin dom eller resolution, bryr sig om att räkna efter arken i expeditionen och jemföra med den åsätta beläggnings-stämpeln?
För min del tror jag att i de Hesta fall parten ej besvärar sig med en sådan undersökning, om han ock kunde antagas i allmänhet ega den dertill nödiga kännedom om författningens föreskrifter.
Men jag antager, hvad som äfven säkerligen i de aldra flesta fall blir händelsen, att domaren vill ärligt och ordentligt verkställa karterings-arbetet; det kan dock hända honom, likasom andra dödliga, att någon gång räkna miste, och hvad inträffar då?
Jo, han blir anklagad för tjenstefel och torde kunna råka ut för tillvitelsen att hafva icke behörigen bevakat eller till och med sökt undansnilla Kronans rätt, — ett fel, som lian icke befarar att oafsigtligt göra sig skyldig till, om expeditionerna skrifvas på sjelfva det stämplade papperet.
Det är också tänkbart, att en domare verkligen belagt en handling med vederbörlig karta, men att denna sedermera blifvit genom någon händelse eller genom annans förvållande derifrån skiljd, och då kan domaren oskyldigt utsättas lör äfventyret af en anklagelse, som är svår att med bevis vederlägga.
Han är visserligen äfven nu ansvarig att handlingar, som ingifvas, befinnas behörigen karterade, men ersättningsskyldigheten, likasom skyldigheten att med det erforderliga stäm - Den 8 April f. m. 489 pelpapperet förse handlingen, åligger icke egentligen domaren, utan parten sjelf.
Då den genom Utsk:ts förslag afsedda besparingen säkert blir högst obetydlig och vid jemförelse med de minskningar i afgilter, som Utsk:t för öfrigt tillstyrkt, kommer att försvinna nära nog som en droppa i hafvet, samt då säkerheten såväl för domaren som för allmänheten är bättre bevarad genom nu gällande ordning, kan jag för min del icke finna skäl att deruti göra förändring, utan anhåller om bifall till Hr Doktor Nordlunds vid Betänk:t fogade reservation.
Alströmer, Oscar: Ehuru Betänk:t icke utvisar mera än 4 reservationer, förmodar jag dock att meningarne varit ganska delade inom Utsk:t.
Mörner har redan tydligen visat, att besparingen till följd af Utsk:ts förslag skulle blifva ganska obetydlig, men att det deremot skulle medföra många olägenheter.
Det är visserligen en småsak, att tjenstemannen blir tvungen att sjelf bekosta papperet för expeditionerna, men det kan dock till följe deraf befaras, att han då kommer att taga mindre godt papper.
Men det är .en annan olägenhet för parterna, som är af större betydelse.
Arenderna tillväxa nemi. beständigt, och man klagar redan öfver, att expeditionerna ej erhållas nog tidigt.
När man nu besinnar hvilken massa af expeditioner som utgår från t. ex.
Landskanslierna, så är det gifvet att, om alla dessa skola särskildt förses med beläggningskartor, de blifva ändå mera fördröjda, och det torde äfven blifva nödigt för vederbörande embetsman att för detta arbete hålla särskildt biträde.
Dessutom ligger det mera trygghet deruti, att expeditionen skrifves på sjelfva det stämplade papperet; dels får denna derigenom mera form och utseende af en offentlig handling, dels finnes i stämpelpapperet vattenstämpel, som försvårar förfalskning.
Jag får tillägga, att om den föreslagna förändringen antages, och derigenom domare och landtstats-tjenstemän få ett ökadt besvär sig pålagdt, så erhålla de derigenom också grundadt skäl att begära ersättning af staten, hvars besparing således torde blifva högst obetydlig.
Jag förenar mig på dessa grunder med Gr.
Mörner i anhållan om afslag å Utsk:ts framställning i denna punkt, och bilall till Doktor Nordlunds reservation.
Alla de skäl, som af de föreg:de talarne blifvit åberopade, framhöllos inom Utsk:t, men blelvo der vederlagda io öfverensstämmelse med den reservation, Kammarrätts-rådet Alander afgifvit, då frågan färevar till pröfning hos Stat-kontoret och Kammar-rätten.
Denna reservation upplyser, att domhafvande äfven nu icke äro tillförsäkrade att kostnadsfritt erhålla papper för de expeditioner, sorn från dem skola utgå, äfvensom att det papper, sorn erfordras, i medeltal skulle utgöra 3 ris för hvarje domsaga, således 40 rdr; och besparandet af denna utgift för Hrr domare synes icke vara något giltigt skäl, för att icke bespara staten en så stor utgift som här 490 Den 8 April f. m. är i fråga.
Icke torde heller det skäl ega giltighet, att man skulle få sämre papper, ty fullt ut lika vigtiga handlingar skrifvas äfven nu på ostämpladt papper, som de hvilka utgå med 25 och 50 öres karta, och man har icke förnummit någon klagan öfver papperets beskaffenhet i de förra.
Mörner yttrat om kontroll, tror jag heller icke är af så synnerlig vigt.
Då redan nu förefinnas beläggningskartor af ända till 100 rdr och derutöfver, och man häri ej funnit någon risk, så torde det väl ock utan fara låta sig göra att begagna dylika af 25 och 50 öres valör.
— Jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk.
Jag delar de åsigter, som reservanten Doktor Nordlund uttalat.
Utsk:t har hufvudsakligen fäst sig vid den besparing, som för Stats-verket skulle uppkomma genom indragning af skrifkartorna.
Jag tror dock icke att denna besparing, rätt beräknad, förtjenar det afseende, Utsk:t å densamma fästat.
Reservanten har nemi. visat både att den från 16 till \ angifna procentskiinaden och den omnämnda besparingen, 32,500 rdr, stöda sig på oriktiga beräkningsgrunder och felaktig beräkning, hvartill, utöfver de skäl reservanten framhållit, äfven bör nämnas, att, efter den kalkyl som gifvit stöd för Utsk:ts förslag, alla de skrifkartor, som för året voro utlemnade från Statskontoret, oriktigt upptagas vara för samma år förbrukade.
Den föregifna besparingen kan bänföras till 3:ne särskilda slag, nemi. l:o den som komme att göras, till mehn för Tumba pappersbruk; 2:o den för minskad transportkostnad; och 3:o den Stats-verket skulle vinna på åtskilliga tjenstemäns bekostnad.
Härvid bör observeras, först hvad Tumba pappersbruk angår, att, då detta bruk är R.
St:rs eget, den behållning, som å stämpelpapperet der kan uppstå, tillfaller staten sjelf, samt att derföre hvad staten på ena hållet besparar, det minskar vinsten å det andra; för det andra, att transportkostnaden måste minskas i samma mån jernvägsnätet öfver vårt land hinner utbreda sig; och sist, att Iråga kan uppstå huruvida staten, utan motsvarande ersättning, kan hafva rätt fråntaga sina tjenare en fördel, dem genom häfd tillerkänd, en åtgärd, man tanke om lagligheten huru som helst, som åtminstone ej kan vara staten värdig.
Men det är icke nog med att domare och tjenstemän, som nu tillgodonjuta skrifkartepapperet fritt, skulle fråntagas en sådan fördel, man komme derutöfver att tillskynda dem nya besvär och kostnader genom utbytet af skrif- mot beläggningskartor, dymedelst att dessa sednare måste vid handlingarne fästas och derefter makuleras, ett bestyr, som ordinarie tjenstemännen svårligen lära medhinna, utan få lof att anförtro åt några deras medhjelpare, hvilka, ofta unga och oerfarna, lätt kunna, genom misstag eller försummelse, orsaka stor risk för den ansvarige tjenstemännen och möjligen äfven förlust för Stats-verket.
Då jag sålunda finner den ökade kostnad, det ökade arbete, och den större risk, som för domaren skulle uppkomma genom Den 8 April f. in. 491 skrifkartornas borttagande; då man, hvad Tumba angår, tager med den ena handen för att möjligen nödgas gifva med den andra; då transportkostnaden allt mer och mer kan påräknas skola minskas, och då slutligen, genom upphörandet att skrifva handlingarne på stämpladt papper, staten skulle gå miste om den säkraste kontroll för stämpelafgiftens behöriga utgående, så återstår såsom enda frukt af förändringen möjligen några tusen rdrs vinst, som jag dock anser vara af ringa betydelse i jemförelse med de många olägenheter, den skulle medföra.
Jag instämmer derföre i det yrkande, som blifvit af Doktor Nordlund i hans reservation framstäldt.
Det är uteslutande ekonomiska skäl, som föranledt denna Utsk:ts hemställan.
Man ansåg nemi. skrifkartorna vara för dyra, då man beräknat deras kostnad till 16 proc., och då deremot beläggningskartorna kosta blott i proc.
Utsk:t har visserligen ej försummat taga i betraktande, att skrifkartor numera erbjudits till nedsatt pris; men säkerligen kommer val också priset på beläggningskartor att sjunka i förh:de dertill; och då det går 12 beläggningskartor på en skrifkarta, så måste naturligtvis papperet till de sednare kosta 12 gånger så mycket som till de förra.
Huruvida denna besparing är så stor, att förändringen bör vidtagas, må nu hvar och en med sig sjelf afgöra.
— De skäl, som blifvit åberopade mot Utsk:ts framställning, äro hufvudsakligen desamma, som blifvit anförda af Stats-kontoret och Kammar-rätten.
Man har först sagt, att skrifkartorna medföra större kontroll; men då den kontroll, som beläggningskartor medföra, anses tillräcklig för sådana på 100 rdr, så bör den val äfven vara stor nog för dem på 25 och 50 öre.
Man har äfven sagt, att domarne icke skulle hafva någon skyldighet att bestå papper; men de äro också icke derifrån befriade, ty då skulle ju staten tillhandahålla dem papper äfven för alla sådana handlingar, som icke behöfva karteras.
Att papper skulle komma att användas af sämre beskaffenhet, är ett mesquinerie, som jag för min del icke tilltror den Svenske domaren.
Den väsendtligaste invändningen gäller det
Ökade besväret för domare och öfriga tjenstemän att förse handlingarne med beläggningskartor och makulera dessa.
Detta besvär blir dock icke så stort som Gr.
Mörner framställt det, ty åtminstone behöfver domaren icke, som han sade, med karta belägga hvarje särskildt ark, utan kan taga en gemensam karta till högre belopp för alla arken sammanräknade.
Då jag anser statens vinst icke vara utan betydenhet, och de befarade olägenheterna deremot icke så särdeles stora, anhåller jag om bifall till denna punkt af Betänk:t.
Hr von Troil, Samuel Gustaf: Jag instämmer h. o. h. i de yttranden, som Gr.
Mörner och Frih.
Alströmer här afgifvit.
Det framställda förslaget är opraktiskt, derföre att det borttager en kontroll, som ganska val behofves.
Man har vis - 492 Den 8 April f. m. serligen sagt, att då kontroll kan utöfvas med beläggningskartor af 100 rdrs valör, så bör den äfven kunna ske med sådana af mindre värde; men det är ju naturligt, att uppmärksamheten alltid mycket mera fästes vid kartor af högre värde än vid de mindre.
Ett annat vigtigt skäl mot förändringen är det ökade arbete för domare och landskansliet som icke kan bestridas utan antagande af särskildt biträde.
Då dessutom besparingen för staten, om ock någon, likväl blir ganska obetydlig, får jag förena mig med de talare, som anhållit om afslag å Utsk:t» framställning i denna punkt och om bifall till Doktor Nordlunds reservation.
Äfven jag anhåller att få förena mig med Gr.
Mörner, och jag skulle icke besvärat R. o. Ad. med något yttrande, om icke Gr.
Posse sagt, att då beläggningskartorna inneburo tillräcklig kontroll för så stora valörer som 100 rdr, borde den väl äfven vara nog för dessa belopp af 25 och 50 öre.
Detta hvilar enligt min tanke på ett missförstånd af hvad författn. innehåller, ty der föreskrifves verkligen en ganska stark kontroll för de större kartorna.
Det står nemi. i § 8, att köp-, bytes- och gåfvobref m. m. skola beläggas med kartor på det sätt, att de sistnämnda kunna klippas itu, och dessa afklippta hälfter insändas sedan till vederbörande myndighet, som har att verkställa granskning.
Något dylikt har ej varit nödvändigt för de mindre kartorna, och Utsk:t har derföre ej heller föreslagit något sådant. —•
Jag anhåller för min del om afslag på Utsk:ts framställning.
Föregående talare hafva redan visat, att den besparing för Stats-verket, hvilken Utsk:t afsett med detta förslag, icke blir så synnerligen stor, som Utsk:t förmodat.
De hafva äfven visat skilnaden i den kontroll, som kan utöfvas i afseende å skrif- och beläggningskartor, samt den ökade kostnad och besvär för domare och andra tjenstemän, som skulle af förändringen blifva en följd.
För min del godkänner jag alla dessa skäl, men anser bland dem det ojemförligt vigtigaste vara det oerhördt ökade arbete, som skulle åläggas domare på landet, om hvarje utgående handling skulle förses med beläggningskarta.
Hvar och en, som tjenstgjort vid en Härads-rätt, vet att karteringen är bland de förhatligaste göromål som domaren har att uträtta, så mycket förhatligare som det alldeles icke har något sammanhang med hans egentliga verksamhet och är honom pålagdt endast derföre att det icke finnes någon annan embetsman på landet, åt hvilken man kunnat uppdraga detsamma.
Att ytterligare öka det, utan någon motsvarande nytta, skulle, enligt min tanke, vara högst olämpligt, och jag tror icke att jag öfverdrifver, om jag antager att besväret genom den nu föreslagna förändringen skulle fördubblas.
Jag fVkar således afslag å Utsk:ts framställning.
Den 8 April f. m. 493 Hr von Koch, Nils Samuel:
Påtagligen skulle, om denna reform komme att genomföras, en ganska betydlig kostnad drabba domare på landet och landssekreterare, hvilkas inkomster hufvudsakligen äro grundade på sportler.
Då jag för min de! anser denna reform vara nyttig, vill jag dock icke att någon enskild skall blifva derpå lidande, och jag tror att man bör lemna en skälig ersättning både för det ökade besväret och för papperet.
I afseende å beräkningen af den vinst, som för Staten skulle af förändringen uppkomma, har man påstått, att den skulle vara för högt tilltagen; men jag tror att, om man besinnar, att icke blott för skrifkartorna, utan äfven för beläggningskartorna, priset blifvit nedsatt, man skall finna, att Utsk:ts beräkning håller streck och att Statens vinst blir 33,000 rdr.
Den väsendtligaste invändningen, hvilken äfven ingen kan bestrida, är det ökade besväret för domare att påskrifva och makulera kartorna.
Makuleringen kunde dock ske medelst en stämpel, som man slog öfver alla kartorna på en gång.
Ersättning för det ökade arbetet måste dock lemnäs, och sådant kunde ganska väl ske, om man i § 11, der det stadgas om provision, gjorde ett tillägg, hvarigenom provisionen för sådana kartor, hvilkas värde icke öfverstiger 75 öre, höjdes med 4 proc.
Då hela beloppet af sådana kartors penningevärde uppgår till 200,000 rdr, så utgjorde den förhöjda provisionen 8,000, som komme att utgå till just de tjenstemän, som finge det ökade besväret, och Staten hade dock qvar 24,000 rdrs vinst.
Då här uppstår fråga om någon skattenedsättning, då hålla såväl Stats-Utsk:ts ledamöter som andra mycket emot och fästa stort afseende vid några tusen riksdalers årlig inkomst; och då torde dessa 24,000 rdrs besparing i utgift äfven förtjena någon uppmärksamhet.
— Man har anmärkt, att kontrollen skulle blifva så svår; men frestelsen torde väl icke vara särdeles stark till försnillning, då här är fråga om 25 och 50 öres kartor, och för öfrigt kan sådan ske äfven nu, då begagnandet af sådana beläggningskartor är tillåtet.
Om således K. o. Ad. vill bifalla Utsk:ts förslag, hvilket jag för min del anser böra ske, skulle jag anhålla, att tillika i § 11 beslötes ett tillägg af följande lydelse: »hvilken ersättning ökas med 4 proc., dåde använda eller försålda stämplarna varit i värde understigande 75 öre.» Gr.
Den siste värde talaren har fullkomligt rätt deri, att makuleringen af beläggningskartor bör gå lättare och för bättre pris, om den sker med en stämpel, än om den göres för hand, och om den verkställes i stor skala i st. f. i liten; men han har glömt, att denna regel eger ännu större tillämplighet då det gäller att tillverka en vara, såsom t. ex. papper, hvilket naturligtvis kan lemnäs lör lägre pris å riset, om tillverkaren skall göra några tusen ris, än om han endast skall åstadkomma några få.
För att inse detta, behöfver man icke vara så stor affärsman, som, efter hvad kändt är, den värde talaren sjelf är. 494 Den 8 April f. m.
Den ersättning, han velat lemna vederb:de expeditionshafvande, tror jag är alldeles för knappt tilltagen, då man besinnar huru många domsagor, rådstufvu-rätter och landshöfdinge-embeten vi hafva i landet, och hvilket ökadt arbete äfven för hof rätterna och öfverdomstolarne skulle härigenom uppkomma.
Fördelade på alla dessa auktoriteter, skulle de nämnda 8,000 rdr:na icke på långt när förslå, och då på ganska många ställen det för stämpel-beläggningsbestyret behöfdes en särskild tjensteman, som blefve derföre ansvarig, så komme säkert ej stort mera, än en vanlig piglön, denne till godo.
Att, med det utsträckta användandet af beläggningskartor, underslef lätteligen kan komma att ega rum, har icke kunnat bestridas, och om äfven stämpelbeloppet icke är högt, har erfarenheten dock vi sat, att personer gifvit vika äfven för en mindre frestelse.
Så t. ex. är det säkerligen Hr von Koch icke obekant, att tjenstemän varit tilltalade för att hafva skrifvit för få bokstäfver på raden och för få rader på sidan, och detta blott för att vinna en förhöjd lösen af 9 sk. b:ko.
För min del vidhåller jag den åsigt, att det vore bäst, att R. o. Ad. afsloge denna punkt i Betänk:t.
Min uppmärksamhet har blifvit fästad derpå, att det vöre lämpligast att, för den händelse R. o. Ad. eller R.
St:r antoge förslaget om skrifkartornas afskafiande, väcka särskildt förslag om ett tillägg till § 11.
Jag afstår derföre från mitt yrkande om bifall dertill nu, förbehållande mig att få framdeles dertill återkomma, såvida omständigheterna sådant föranleda.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan och dels att R. o. Ad., med afslag derå, skulle besluta, att de nu gällande föreskrifterne i afseende å helarksstämplar borde bibehållas; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå och de nu gällande föreskrilternes bibehållande, då svaren utföllo med många ja tillika med ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. § 2 mom. a, samt § 8 mom. 17 i förslaget.
Biföllos med förbehåll om de rättelser deri, som af R. o. Ad:s nyss fattade beslut föranleddes.
Utsk:ts hemställan om beläggningsstämpiar.
Utsk:ts hemställan om vexelstämplar.
Den 8 April f. m. 495 § 2 morn. b och § 12 mom. 1, sednare delen.
Godkändes. § 3.
Utskits hemställan i fråga om allmän stämpelfrihet för fullmakter m. m.
Utsk:t har här er känt riktigheten af den sats jag framställt, och det är endast fruktan för bristande framgång hos R.
St:r, som förmått Utsk:t att ej upptaga densamma.
Jag får derföre blott anhålla, att R. o. Ad., genom att antaga den af mig gjorda framställning, måtte visa att Utsk:ts fruktan varit ogrundad.
För min del erkänner jag villigt, att motionären har rätt, men vi funno inom Utsk:t en så öfvervägande majoritet emot hans förslag, att vi väl sågo på förhand, att det hade inga utsigter till framgång inom de ofrälse Stånden.
Ett skäl, som inom Utsk:t anfördes för afslag, var att denna afgift tid efter annan blifvit nedsatt, och sednast blef det ganska betydligt vid sistförflutne riksdag.
Dessutom är det val ingen afgift, man så gerna erlägger, som lösen för en fullmakt, som innebär befordran och ökade löneinkomster.
Dessa skäl voro de, som inom Utsk:t hufvudsakligen anfördes, och dels på grund af dem, dels emedan punkten säkert kommer att i alla fall blifva R.
Stms beslut, anhåller jag om bifall.