Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har 'äfven anfört att trafiken på sednaste tiden ökats så betydligt, att det af detta skäl vore nödvändigt att gifva förökadt anslag.
Ja, det är visserligen sannt, att den ökade trafiken kräfver planens uppgörande i större skala nu, än för 15 år sedan; men härmed är icke bevisadt, att det ju icke möjligen skulle kunna låta sig göra att provisoriskt anordna en bangård på Norrmalm sålunda, att den kan blifva tjenlig, till dess stambanan blir färdig.
Ett skäl, som till mig talat temligen starkt, har varit det af Grefve Posse anförda, nemligen att det skulle vara en misshushållning att icke expropriera den s. k.
Dergfalkska egendomen, belägen i midten af den utstakade jernvägsplanen, och att denna egendom sannolikt om ett eller annat år skulle komma att betydligt stiga i värde, hvadan man genom ett uppskof skulle onödigtvis bortkasta penningar.
Men samme talare har äfven anmärkt, att redan för expropriationer, som befunnits oundgängligen nödvändiga, penningar kunnat förskottsvis tagas af byggnadsmedlen.
Om nu den ifrågavarande expropriationen är så ytterst nödvändig, att den hvarken kan eller bör uppskjutas, så förefaller det mig icke omöjligt, att äfven härtill medel skulle kunna förskjutas af byggnadsfonden, helst jag icke kan finna, att vid ifrågav:de sammanbindningsbanas anläggande en så ofantlig skyndsamhet är af nöden.
Det kan visserligen vara mycket beqvämt för dem, som bo på Norrmalm, att kunna begagna stationen vid Clara sjö, och slippa att färdas till Söder - Deu 4 April c. m. 59 malm; men den stora trafik, som skulle komma att ega rum midt igenom staden, tror jag kommer att temligen reduceras, och för de få personer, som denna väg vilja föra antingen sig sjelfva eller sina varor, tror jag det icke vara skäl, att Staten gör en betydande uppoffring förr, än tid och lägenhet visa sig mera fördelaktiga, än nu är förhållandet.
Skulle således i bvggnadskassan finnas medel, som i förskott kunde till den ifrågavarande expropriationen användas, så tror jag det vore klokast att nu icke fatta något beslut om anslag till detta ändamål, utan hjelpa sig fram så godt man kan till nästa riksdag, då omständigheterna möjligen kunna visa sig mera fördelaktiga.
Jag har, såsom R. o.
Ad. hört, icke med full bestämdhet yttrat mig i sjelfva hufvudfrågan, utan egentligen blott tagit dess financiella del i betraktande.
Skulle de utvägar att utan förökadt anslag tillsvidare hjelpa sig fram, hvilka jag nu haft äran framställa, befinnas värda någon uppmärksamhet, så skulle man kanske lättast komma till en ömsesidig belåtenhet, om frågan återremitterades till Utsk:t, som nu är bättre i tillfälle att ega fullständig kännedom om Sveriges lånebehof under innev:de år, än då frågan der sednast förevar till behandlig.
Ad. icke finna en återremiss nödig, så nödgas jag af fruktan att bevilja mer, än vi ega och utan allt för stor svårighet kunna betala, förena mig uti Frih.
Kiinckowströms yrkande om afslag å K.
Mits Nådiga framställning.
Som den siste värde talaren redan besvarat en del af de anmärkningar, som blifvit rigtade mot mitt sednaste anförande, så kan jag nu fatta mig ganska kort.
Det är en högst besynnerlig tillfällighet, att hvarje gång, jag sökt teckna landets närvarande finansiella ställning, så har Frih. af Ugglas sökt vederlägga mina uppgifter, med påslående, att de icke äro med verkliga förhållandet öfverensstämmande.
Sålunda ville Frihm under debatten angående 4:e och 5:e
Hufvudtitlarne vederlägga den exposée af våra finanser, jag i början af densamma gjorde; men Frilen förklarade sig dervid hafva beklagligtvis glömt att medtaga de derför nödiga materialierna, hvadan han icke kunde då vederlägga mina uppgifter, Den tafla, jag då uppdrog, har jag sedermera lyckats få tryckt i en af våra tidningar, och tillfälle har således varit
Frihm lemnadt att med sina inkast bemöta de af mig lemnade uppgifter.
De upplysningar, Frihm lemnat, och som ligga på Stats-Utsk:ts bord, äro mig väl bekanta, men jag trotsar Frihm att med ledning af dessa eller några andra handlingar komma lill ett bättre resultat med afseende å våra finanser, än det jag framställt.
På den allra sista tiden har, såsom den siste talaren omnämnt, penningeställningen försämrats.
Jag ber Frihm icke allt för mycket rätta sig efter den kalkyl, som af Chefen för Finans-l)ep:tet är gjord i I^ongl.
Maj:ts Propos, angående Statsverkets tillstånd och behof, ty då skulle han komma att begå åtskilliga fel.
Der äro 60 Den 4 April e. m. nemligen beräknade åtskilliga tillgångar, hvilka ännu icke äro till inflytande afgjorda, t. ex. bränvinsskatten; der är såsom en säker källa upptaget det lån till belopp af 9 millioner Thaler; af hvilka R.
St:r i närvarande stund icke veta, hvarifrån de skola 1a de 13 millioner R:dr, hvilka voro underkastade option med mera dylikt.
Under sådane förhållanden tror jag, att Frihms tafla skall blifva vida mörkare, än den jag uppgjort.
Hvad beträffar den uppgift, att våra jernvägar skulle hafva gifvit en nettovinst af nära 3 proc., så anser jag mig böra bemöta denna, om jag så får säga, fras uti dess grodd, emedan jag väl inser, att den af motståndarne kommer att användas såsom ett mäktigt vapen.
Går man till botten af saken, finner man lätteligen, att någon behållning icke förefinnes.
Den s. k. vinst, som redovisas i Trafikstyrelsens berättelse och som för år 1864 belöper sig till 2T\f;5lr> proc., har uppkommit derigenom, att man icke tagit i betraktande de summor, som af trafikmedlen måste utgå till mindre byggnader och reparationer, äfvensom att Staten icke afsatt någon reservfond, hvilket alltid plägar ega rum hos enskildta bolag för att bestrida de betydliga reparationer, som vid alla jernvägar äro af nöden, när skenor och rörlig materiel äro utnötta.
Omloppstiden härför är beräknad till omkring 15 ä 20 år för rails; och efter denna tidsperiod skall man få se, att Staten i och för det nämnda ändamålet måste göra icke obetydliga uppoffringar.
Om man tager dessa uppoffringar i beräkning vid bestämmande af den nettovinst, våra jernvägar lemnat, så tror jag, att denna reduceras till ingen.
Tvenne talare hafva anmärkt, att Stats-Utsk:t vid frågans behandling icke egt kännedom derom, att optionsrätten till den återstående deien af vårt jernvägslån icke skulle komma att begagnas.
Ja, det är väl sannt, men det må icke förundra Eder, Mina Hrr, att Riksgäldsafdelningen, som skall besluta angående summor af 30 å 40 millioner, af en loflig omtanka om rikets bästa måste tänka sig fall, hvilka ej så direkt ligga för ögonen; och Riksgäldsafdelningen har äfven, ehuru den icke egde någon kännedom huru dermed sig förhölle, förutsett, att hvad som nu handt, verkligen skulle inträffa.
För jernvägar har endast vid denna Riksdag begärts icke mindre än 374 millioner.
Jag hemställer till hvar och en hvad följden skulle blifva, om man ginge alla dessa anspråk till mötes. Men Gud vare lof, att så ej skett; och jag hyser den förhoppning, att R. o. Ad. skall, på sätt Riksgäldsafdelningen gjort, underkänna alla enskildta anspråk på bidrag till dylika företag, de må ega hvilka förespråkare som helst.
Det förundrar mig ingalunda, att Frih.
Bildt, såsom styresman för Stockholms stad, är lifligt intresserad i denna fråga; och ett dylikt intresse hedrar honom mycket; men jag tror, att han går allt för långt.
Då man vid en föregående Riksdag beviljat ganska betydliga belopp för sammanbindningsbanan, hade man enligt min tanke bort hålla sig inom de sålunda medgifna tillgångarne.
Så har man likväl icke gjort, utan icke obetydligt öfverskridit det först uppgjorda kostnadsförslaget, i det man nu Den 4 April e. m. 61 ansett expropriationskostnaderna med i million öfverstiga det belopp, som primitivt varit till detta ändamål afsedt, och redan för verkställda expropriationer utbetalt 250,000 rdr mera än hvartill 11.
St:r derför anvisat medel.
Beträffande de 250,000 rdr häraf, hvilka skulle användas till inlösen af den s. k.
Bergfalkska egendomen, smärtar det mig att nödgas bemöta några.af de af Gr.
Posse lemnade så kallade faktiska upplysningar.
Afven jag har varit i tillfälle att taga del af alla de handlingar rörande denna fråga, hvilka varit tillgängliga på Utsk:ts bord, och jag vågar försäkra, — hvilket äfven synes af Utsk:ts Betänk., — att expropriation af denna egendom ingalunda är nödig, såvida R.
St:r vidblifva sitt en gång fattade beslut att anlägga ifrågavarande bangård efter den först uppgjorda mindre planen, och hvartill medel förefinnas.
Nämnda expropriation blir måhända behöflig först då, när R.
St:r bifalla K. M:ts Propos. om utvidgning af den uppgjorda planen till bangård.
— Hvad beträffar Frih.
Bildts anmärkning, att det vore en misshushållning att ej nu inlösa den Bergfalkska egendomen, emedan egaren eljest komme att inom kort tid betydligt stegra sina anspråk, så ber jag att få erinra, att vi hafva en expropriationslag, som en hvar måste underkasta sig, och som sätter en gräns för allt för högt uppdrifna anspråk.
Jag tror således, att denna anmärkning endast kan betraktas såsom ett skrämskott.
Jag vill nu ej längre upptaga R. o. Ad:s tid med besvarande af några mindre inkast, utan inskränker mig till att fortfarande yrka afslag å Utsk:ts Betänk.
Oaktadt den af Frih. Klinckowström nu hållna general-repetition angående våra finansers bedröfliga tillstånd, hvilken generalrepetition upprepas nästan hvarje gång, då fråga är om ett anslag, som Frih:n icke vill bevilja, bade jag tänkt begära bifall till min reservation i öfverensstämmelse med K.
Propos.; men då ett dylikt yrkande icke blifvit af någon föregående talare framställdt, förenar jag mig med dem, som begära bifall till Stats-Utsk:ts hemställan.
Jag vill icke vidare tvista med Frih. Klinckowström angående vår finansiella ställning, ty dertill fordras noggranna sifferuppgifter; jag uppskjuter emedlertid med fullt lugn denna sak till slutet af innevarande Riksdag, då det kommer att visa sig, hvem af oss har rätt.
Jag anhåller dock att nu särskildt få fästa mig vid en omständighet, som blifvit af Frihm framhållen.
Frih:n har förklarat, att våra jernbanor icke skulle hafva gifvit någon nettovinst, ehuru denna vinst, enligt af Trafikstyrelsen uppgjorda beräkningar belöper sig till nära 3 proc.
Jag hemställer dock till Frihm, om man då bör anse denna Trafikstyrelsens uppgift af intet värde.
För min del anser jag den fullt tillförlitlig, och att det är en uppgift, hvaröfver vi alla 62 Den 4 April e. m. böra glädjas, enär den utvisar ett resultat, som öfverstiger våra förhoppningar.
Jag kan icke underlåta att med anledning af de af Gr.
Hamilton framställde förhållanden hemställa till JR. o. Ad., om det verkligen är tänkbart, att vår finansiella ställning är så ytterst bedröflig, att vi nu icke skulle kunna till det ifrågavarande ändamålet anvisa 500,000 rdr, då det ligger i öppen dag, att om vi nu icke göra det, vi framdeles blifva nödgade att dertill anslå vida större belopp.
För min del anser jag, att det skulle vara en så stor misshushållning att nu icke bevilja det för bangårdens utvidgning begärda anslaget, att jag icke kan tro, att vår ställning är så förtviflad, att vi icke kunna göra denna uppoffring.
Man har sagt, att man gerna kunde nöja sig med den först planerade mindre bangården.
Jag vågar dock fästa uppmärksamheten derpå, att denna plan uppgjordes på en tid, då man ej vågade göra sig stora förhoppningar om den trafik, som skulle komma våra jernvägar till del.
Då det nu emedlertid visat sig, att resultatet i detta hänseende ej blott motsvarat, utan betydligt öfverstigit allas förväntan, så är det klart, att den först upp gjorda planen visar sig vara allt för liten, i förhållande till den blifvande trafiken.
Jag ber att äfven få påpeka ett förhållande, hvarom jag erhållit upplysning, nemligen att om den Bergfalkska egendomen ej inlöses, så lemnar bangården utrymme till utläggande af endast tvenne spår; och jag hemställer till en hvar, om icke endast detta enkla faktum är tillräckligt bevisande för nödvändigheten af det begärda anslaget.
Af dessa skäl, och hufvudsakligen derför, att jag tror det vara en stor misshushållning med statens medel att ej lemna det begärda anslaget, och att vår finansiella ställning icke är så bedröflig, att den icke medgifver en dylik utgift, yrkar jag fortfarande bifall till Utsk:ts hemställan.
Ehuru den summa, Utsk:t uti sitt Betänk, tillstyrkt, betydligt understiger den, som K. M:t uti sin Propos. begärt, instämmer jag dock med de ledamöter, som yrka bifall till Utsk:ts hemställan, enär medelst den der föreslagna summa dock de för den närmaste tiden erforderliga utgifter kunna bestridas.
Man har anmärkt, att denna anslagsfråga blifvit för tidigt väckt, emedan sammanbindningsbanan i dess helhet ej ansåges kunna blifva färdig under innevarande år.
Del är onekligen sannt, att utsigterna för dess färdigblifvande detta år ej äro stora; men jag hemställer till en hvar, huruvida det är tänkbart, att bangården skulle kunna på ett ändamålsenligt sätt ordnas, då Styrelsen och Regeringen sväfvade i ovisshet om de derför nödiga medlen skulle beviljas eller ej.
Skulle man förutsätta, att hela det af K.
M:t begärda anslag skulle afslås, så kunde följden blifva den, att bangården ordnades på ett så otillfredsställande sätt, att en utvidgning deraf inom ganska få år blir af nöden.
Det är endast för att i god tid och innan ban - Den 4 April e. m. 03 gärden blifvit för trafik öppnad och till Trafikstyrelsen öfverlemnad, kunna vidtaga de nödiga anordningarne, som ifrågaV:de framställning blifvit till R.
St:r gjord.
I den Kongl. Proposm är icke ifrågasatt, att de begärda medlen skola tagas af andra tillgångar än af den blifvande trafikinkomsten.
K. M:t har nemligen begärt, att sedan af den under åren 1860 och 1867 uppkommande behållning af trafikinkomsterne blifvit reserveradt så stort belopp, som åtginge till ränta och amortering af jernvägslånet, skulle af samma behållning den begärda summan i mån af behof få tagas.
Det är Stats-Utsk:t, som i detta hänseende föreslagit den förändring, att medlen skulle anvisas att utgå från Riksg.-kontoret, hvilket förmodligen eger sin grund deruti, att Utsk:t i sina beräkningar upptagit tralikinkomsterne bland Statsverkets tillgångar.
Man har anmärkt, att de anslagna medlen redan blifvit öfverskridna, enär kostnaderna för redan verkställda expropriationer öfverstiga de till sådant ändamål anvisade medel.
Härvid bör dock tagas i betraktande, att en del af de exproprierade egendomarne åter skulle kunna försäljas, för den händelse man ville vidblifva den först uppgjorda mindre planen till bangård.
Denna plan skulle emedlertid ej komma att medgifva utrymme till utläggande af mer än två eller möjligen tre, utefter bangårdens längsta utsträckning löpande spår, hvilket dock ingalunda skulle komma att motsvara behofvet; enär minst fem dylika spår äro härför af nöden.
Om nu dessa fem spår skola kunna till hela deras längd utläggas, så är det nödvändigt, att icke allenast de redan verkställda expropriationerne bibehållas, utan äfven den Rergfalkska tomten inlöses.
Under sådane omständigheter hemställer jag, om det kan vara skäl att icke nu från början bedrifva arbetet efter den plan, som dock i alla händelser Sedermera kommer att följas.
Man har äfven anmärkt, att ett uppskof med inlösen af den Rergfalkska egendomen icke skulle kunna leda derhän, att denna egendoms inlösen i en framtid komme att medföra synnerligen förökade kostnader, enär dessa ej kunde öfverskrida den i expropriationslagen föreskrifna värderingsgrund.
Man bör emedlertid ihågkomma, att egendomens läge invid bangården, der en betydlig trafik kommer att uppstå, sannolikt lockar till dess användande till större byggnadsföretag och i icke ringa mån förhöjer dess värde; och denria omständighet måste vid en blifvande expropriation tagas i betraktande.
På dessa och de af flere föregående talare anförda skäl, anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan.
(Detta yttrande, som blifvit talaren tillstäldt för justering, har sedermera icke blifvit af honom återlemnadt).
Jag har redan erkänt, att jag saknar de taljkännedom för att med full bestämdhet yttra mig i åtskilliga delar af frågan, och jag vill derföre icke bemöta inkast, som blifvit gjorda, äfven om jag icke blifvit af dem öfvertygad. 64 Den 4 April e. m.
Det är mig emedlertid omöjligt att förbigå ett yttrande af den siste värde talaren.
Jag fäster mig mindre vid hans tillkännagivande, att oron i Tyskland snart skall upphöra.
Detta vore särdeles glädjande, och ville de
Tyska börserna handla i öfverensstämmelse med en sådan tanke, vore detta ännu mera glädjande.
Men de göra det icke och alla underrättelser antyda, att de äro förvissade, att följderna af det närvarande tillståndet komina att sträcka sig långt fram.
Detta är emedlertid en politisk fråga, i hvilken jag icke vill tillkännagifva något omdöme.
Hvad jag deremot särskildt fäst mig vid, är den siste värde talarens yttrande om det inflytande på de Svenska papperens ställning, som skulle blifva en följd af de Tyska papperens fallande.
Jag borde böja mig för direktören i ett stort penningeverk, men detta hans yttrande strider mot all den erfarenhet, jag kunnat hemta af hvad som förut passerat i Europa, äfvensom mot alla uppgifter i börstidningarne.
Vi se nu, att oaktadt Sverige, Gudi lof, befinner sig i ett relativt lugn och Tyskland i en temmligen stark jäsning, falla de Svenska papperen samtidigt med de Tyska.
Detta är också ganska naturligt, ty det tillgår icke så på börserna, att, när en stat fått krig och sålunda kommit i finansiel förlägenhet, kapitalisterna skynda sig att erbjuda penningar till de stater, som hafva fred, utan de söka använda penningarne der, hvarest högsta ränta erbjudes dem, och då stater, som skola föra krig, nödvändigt behöfva penningar, dragas penningarne till dem, och följaktligen blifva andra staters papper icke begärliga och falla derföre i pris.
Detta är till den grad grundadt i sakens egen natur, att jag får bekänna, att det är första gången jag hört den tanke framställas, att våra papper skulle på börserna betinga högre pris derföre att oro förefanns i Europa.
På sådane grunder hoppas jag icke att man bygger sina beräkningar, då man vill gifva anslag utöfver tillgångarne.
I afseende å det ifrågasatta anslagets förhållande till tillgångarne, hafva visserligen 2 talare sagt, att en half million icke torde vara af någon betydenhet och så dålig kunde väl icke vår ställning vara, att detta anslag skulle hafva någon synnerlig inverkan.
Ja, det är ganska sannt, men de upprepade halfva millionerna göra många hela, och det är för dem jag anser att man bör taga sig i akt.
Den omständighet, att långifvarne till sist af slutade statslån icke inom bestämd dag begagnat sig af sin optionsrätt, omfattande cirka 13 millioner rdr, kan, efter mitt förmenande, icke hafva något inflytande på den fråga, som nu föreligger till afgörande, ty ingen har tänkt på att från dessa lånemedel taga i fråga v:<le 500,000 rdr.
Det vöre visserligen upplysande, om uppgift redan nu kunde lemnäs om det belopp, som skulle behöfva upplånas, samt huruvida - Den 4 April e. m. 85 ruvida det icke vore större än att man kunde hoppas, att det skulle kunna lås inom landet, men jag saknar derom kännedom, enär jag icke kan veta hvilka summor K.
St:r framdeles komma att bevilja.
Först längre fram under riksdagen kan en sådan beräkning göras.
Skulle emedlertid hos R. o. Ad. någon tvekan uppstå, huruvida ifrågav:de belopp bör beviljas eller icke, finnas två andra utvägar att hjelpa sig fram.
Den ena är den, sorn blifvit af Gr.
Hamilton föreslagen, att af redan anslagna byggnadsmede) skulle lagas den lör expropriationen erforderliga summa; men då skulle byggnadsarbetena komma att gå så mycket långsammare.
Den andra utvägen vore den, att medel beviljades med vilkor att de skulle tagas af trafikinkomsten; men detta vore blott en omskrifning, hvaraf följden blefve den. att bristen i statsregleringen blefve så mycket större, om man annars vill inräkna trafikinkomsten bland Statens inkomster.
Jag har icke hört några skäl framställas, som kunnat rubba mig i min åsigt att Betänk:t bör bifallas.
(Detta yttrande, som blifvit talaren tillstäldt för justering, bar sedermera icke blifvit af honom återlemnadt).
Klinckowström: Gr. Rosse bar förklarat, att Gr:n icke visste i hvad mån vägrandet af optionsandelen skulle inverka på närvarande statsreglering.
Jag får med andledning deraf upplysa, att i Fullmägtiges i Riksg.-Kontoret genom Kommissariatet jngifna kalkyl till Stats-Utsk:t öfver Riksg.-Kontorets öfverskottsmedel för 1867, beräknas cirka 2^ million af Riksg.- Kontorets öfverskott blifva för Statsverkets utgifter disponibla.
Tillser man huru detta öfverskott skulle uppkomma, finner man, att det härrör deraf, att Riksg.-Kontoret upptagit hela 9- million-thalers-lånet såsom ingående.
Då det nu icke lärer komma att ingå, synes mig klart, att detta inverkar högst betydligt på närvarande statsreglering, emedan vi väl kunna besluta utgifter, men icke hvarifrån medel dertill skola fås.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden ä dels bifall till Stats-Utsk:ts förevarande Utlåt, och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvarvid svarades talrika ja, blandade med många nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med talrika nej, blandade med många ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utlåfit förnyats samt besvarats med talrika och starka ja, blandade med nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Frih. Klinckowström begärde votering.
H. IV. 66 Den 4 April e. m.
Upplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 59. i ani. af K.
Propos. om anvisande af medel till utvidgning af den för jernvägen genom Stockholm beslutade bangård vid Clara sjö och tillökning i de för trafiken derstädes afsedda byggnader, röstar .la; 1 Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o.
Ad. detta Utlåt.»
Ja — 06.
På det Banko-Utsk:ts Mern.
N:o 20 och Ekon.-Utskds Utlåt.
N:o 75, hvilka blifvit första gången bordlagda, måtte snart kunna bordläggas andra gången, får jag anhålla, att de måtte uppföras på föredragningslistan till nästa plenum näst efter Riddarhus-Utskits Utlåt, med förslag till ny Riddarhus-ordning.
Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., till detta förslag lemnat bifall, åtskiljdes Ståndet kl. i II e. m.
In fidem, O. Brakel
Den 7 April f. in.
Lördagen ilen 7 April 1866.
Justerades 2 prot.-utdrag för den 4 dennes och prot:t för den 3 sisth Mars e. m.
Föredrogs Riddarhus-Utskits den 26 oell 28 sisll.
Mars på bordet lagda Betänk.
N:o 8, med förslag till ny Riddarhusordning.
Det torde vara så naturligt, att detta förslag bör paragraf-vis föredragas, och att beslut rörande de särskilda hemställanden, Utskit i Betänkit gjort, ej böra fattas, förrän sjelfva förslaget till ny Riddarh.-Ordn. är genomgånget, att jag derom ej behöfver yttra mig; men, då den vigtigaste § i förslaget och den. hvarom den hufvudsakliga striden sannolikt kommer att utkämpas, icke är den första, utan den sjunde, torde jag få afgifva förslag, huru enl. min åsigt föredragningen bör försiggå.
Jag anser nemi., att den bör gå i den ordning, att först föredragas de 3 första mom. af 7 §, hvilka bestämma sjelfva sättet för utöfvandet af R. o. Ad:ns representationsrätt, derefter det 4:de mom. af samma §, så 6 §, angide tiden för R. o.
Adis sammankomster, så 8 § ang. vilkoren för rätt till deltagande i dessa sammankomster, så 21 § rörande hvilka frågor böra på sammankomsterne förekomma, så 26 § ang. den erforderliga röstpluralitelen i vissa frågor, och derefter den 1 ocii följande §§ i den ordning de i förslaget förekomma, med öfverhoppande naturligtvis af de förut genomgångna §§.
På detta mitt förslag får jag nu anhålla, alt Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos., och får jag derjemte hemställa, att R. o. Ad. ville lemna Riddarh.-Utskit öppen rätt att vid den förnyade behandling af förslaget till Riddarh.-Ordn., som i följd af möjlig återremiss af vissa §§ kan ifrågakomma, i de redan godkända §§ vidtaga de förändringar, som af nödig konseqvens helingas.
Jag vågar till R. o. Ad. vördsamt hemställa, om icke det ifrågavide
Betänkit bör föredragas i den ordning §§:ne löija på hvarandra.
Den anledning, 68 Den 7 April f. m. sorn förauledt Gr.