Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ar då kyrkorådet en myndighet, som i allmänhet kan antagas ega ett särdeles stort anseende, så alt en varning inför dem kan vara af någon synnerlig nytta?
Om så också är förhållandet i Stockholm, der man kan välja höga embetsman och der en mängd herremän finnas bosatte, så vet jag deremot bestämdt, att i hela södra Sverige är vanligt alt kyrkorådet består endast af bönder.
Om nu en herre man, arrendator, officer eller rikare bonde skall framträda inför kyrkorådet, som han anser ringare än sig sjelf, och der afhöra en hop enfaldiga yttranden, är det sannolikt att en sådan varning skall verka till försoning?
Åtminstone vet jag intet exempel att sådan varning åstadkommit försoning mellan makar, såvida dessa icke varit personer, hvilka endast i följd af olika lynnen och tillfällig missämja lefvat oenigt.
Deremot har jag hört oeniga makar, som inställas till varning inför domkapitel, anse detta såsom en synnerligen religiös akt. och jag har äfven inhemtat af domkapitels egna ledamöter, att de betrakta denna sak såsom en bland deras vigtigaste embetsåtgärder.
I afs:de på denna varning får jag fästa upmärksamheten derå, att då äktenskapet, såsom det säges, är ett heligt förbund, då det af kyrkan stiftas, så är det väl icke för mycket att kyrkan, som anses handla å Guds vägnar, får göra 10 Den 4 Augusti. hvad den kan för att förhindra uplösning of ett sådant band, hvarpå sedligheten beror.
Nekar man domkapitlet, som Sr den högstamyndigheten, att göra delta, så har man verkligen begått mot kyrkan en stor orättvisa, men äfven gjort Stalén en stor skada, ty enhvar måste medge, att på äktenskapet och på den omständigheten att det ieke ingås blott af verldsliga afsigler, beror i vesändtlig man samhällets lycka och rätta välbefinnande.
Hvarje sleg man gör att underlätta äktenskapsskillnad är på samma gång i allmänhet ett steg att undergräfva samhällets moralitet och således bästa grund.
Vi lefva i detta hänseende i ett ganska lyckligt förhållande.
Jag tror mig kunna säga att det knappast i de katholska länderna, der äktenskapsskillnader äro i lag förbudna, ske si får skilsmessor mellan makar som här.
Från 1b36 till 1856, således på 20 år, hafva äktenskapsskillnaderna i Sverige upgålt till 1 på 304, under det de i Preussen utgjort I på 248 (?)
Gr. Sparre liar trott att i den man kommunalandan utvecklas, skall kyrkorådet också kunna ersätta domkapitlet.
Sfen först och främst veta vi huru litet kommunalandan hos oss är utvecklad, pcb det är väl på de närvide förhål landerne som vi böra göra afsrde.
Vi se dessutom huru långsamt det i andra länder gått att skapa en sådan anda; är det då skäl att grunda en lagstiftning, sä> ingripande som denna äfven i de ädlaste delar af samhället, på förutsättningen att en utveckling af kommunalanda skall ske.
Grin säger att meningen kan icke vara att hädanefter såsom hittills betrakta dessa varningar såsom grader eller trappsteg till ändamålet — skilsmessa, men så blir säkerligen förhållandet, då man borttager den kraftigaste af dessa varningsgrader, och de återstående icke komma att anses svårare än förut.
Grin påstår att Utskit tillagt en varningsgrad öfver hvad 1686 års kyrkolag stadgar; men då äro också böterna borttagna, hvilka väl höra betraktas såsom en varningsgrad.
Grin har särdeles fästat sig vid huruledes de många omgångar, som nu finnas stadgade, äro särdeles kostsamma och besvärligai de norra provinserna.
Just detta tyckes visa att varningen inför domkapitlet ändå måste vara af någon nytta, och om den af makarne sjelfva anses sorn den svåraste, är väl skäl att bibehålla den.
På alla dessa skäl tillstyrker jag att R. o. Ad. måtte bifalla den af Hr Olivecrona föreslagna och af PresteStit redan godkända redaktion.
Hr P r i n t z e n sk ö 1 d :
Det förundrar mig alt Hr Cederschiöld kunnat upträda bär för att understödja ett förslag, som åsyftar att underlätta uphäfvandet af en förening i religiöst hänseende af den stora vigt som äktenskapet.
Hans skäl för detta sitt upträdande voro också derefter, ty då han förebrår mig att jag kategoriskt förklarat att lyckliga följder hafva upstått af nu gällande stadgande, påstår han, att han af egen erfarenhet kommit till den öfvertygelse att sådana lyckliga följder aldrig inträffat.
Det är lyckligt för Hr Cederschiöld att hafva en så vidsträckt erfarenhet, Den 4 Augnst!. 71 men det må tillåtas mig att icke tro härpå, utan anse det vara blott munväder för att dermed åstadkomma en viss verkan.
Jag tror deremot att de ledamöter af Utsk:t, som yttrat sig om saken, ega temligen noga kännedom om förhållandena.
Reservanten, Hr Olivecrona, som man väl icke gerna kan beskylla för att icke ega erfarenhet, eller icke hafva gjort sig reda för förhållandena, säger att man icke kan förneka att mångfaldiga gånger varningar inför domkapitel verkat mycket till besinning.
Detta lärer dock vara ett faktum, till hvilket man måste sätta förtroende, och då kan jag äfven stödja mig derpå och på sådan grund yrka bifall till hvad en ledamot af Utslot tillstyrkt.
Jag är fullt öfvertygad, att när varningar ske från ett håll, der man kan påräkna inverkan på ett icke förhärdadt sinne, så bära de icke så sällan goda frukter.
Man vill väl här göra troligt att kyrkoherdens varningar till makar, som lefva i osämja med hvarandra, skola verka till ett godt ändamål; man vill vidare göra troligt, att när varningarne ske af samma kyrkoherde inför kyrkorådet, så skall detta vara en akt,, som icke behöfver åtföljas af någon annan, emedan vanligen då visar sig att hvarje annat försök i den vägen är fruktlöst.
Men jag ber att få påminna derom att kyrkoherden i en församling är personligen bekant med hvarje församlingsbo och måste vara det; det är icke sannolikt att kyrkoherden alltid lyckas bibehålla den stora vördnad för sina råd, som erfordras för att den, som mottager råden, också lyder dem, och i sådant fall verka de icke, äfven om de ske i 2 eller 3 kyrkorådsledamöters närvaro.
Hr CarlheimGyllenskjöld har verkligen så sanningsenligt beskrifvit kyrkorådets sammansättning, att man icke derom behöfver vidare orda, och det mäste vara temligen tydligt och klart att om två makar, som lefva i oenighet med hvarandra, skola erhålla råd af personer, hvilka de icke anse kunna gifva bättre sådana än de sjelfva, då verka de råden icke till mycket.
Således återstår den ends myndighet, sorn kan verka på makarne, nemi. domkapitlet.
Detta är sammansatt, såsom vi känna, af biskopen med ett icke så litet antal ledamöter, hvilka alla hafva den samhällsställning, att de ovilkorligen kräfva vördnad och aktning, icke blott i det enskilda lifvet, utan, snart sagdt, ännu mera då de offentligen upträda såsom en embetsmyndighet.
Det är då klart, att liksom man i allmänhet visar och iakttager en större vördnad, när man kommer inför en öfverdomstol, då den sitter och ledamöterna utöfva sitt embete, än man iakttager i sitt sätt att vara, då man träffar domstolens ledamöter hvar för sig, man, då inställelse sker inför domkapitel, för att der erhålla varningar och råd, känner ett större inflytande pl sinnet, det må vara aldrig så förhärdadt.
Jag får således förklara, att Utskrt valt olyckligt, då det satt kyrkorådet till surrogat för domkapitlet.
Man har vidare förebrått mig att jag påstått, att genom detta lagförslag skulle en skilsmessa kunna ske efter några veckor; men jag står vid mina Ord, ty de facto är äktenskapet uplöst, då makarne blifvit skiljde till säng och säte, ty makarne hafva då fått den önskan upfyld, som de länge närt.
Det är just denna faktiska 12 fXen 4 ÅUgostf. öplösning af äktenskapet sorn jag här vill förekomma, och deffa kan ske derigenom att varningen inför domkapitlet bibehålies, om jag också skall borttaga vai ningen inför kyrkoråd, emedan den enligt min öfvertygelse är fullt öfverflödig, sedan kyrkoherden gjort hvad han kunnat.
Då återkommer man till det förhållande, som LagUtsk:ts ordförande här anmärkt, att enligt 1686 års kyrkolag icke mer än 2:ne varningar kunde ega rum inför några af Preste» St:ts ledamöter, men deremot minskar man i sjelfva verket de varningsgrader, som finnas, ty, på sätt ilen siste talaren nämnde, äro de domslut, domstolen meddelar, också en varningsgrad.
Således utgör den nya varningsgraden ett högst olämpligt surrogat för den högst lämpliga varningsgrad, som nuv:de lag innehåller, innan man kan taga ut stämning.
Hr Olivecrona har anmärkt, att om en man, som öfverlemnade sig åt fylla och dryckenskap, under denna sin författning slår och misshandlar sin hustru, skulle den olyckliga qvinnan nödsakas under 6 månader uthärda denna förskräckliga behandling, I detta fall får jag förklara det jag anser en dylik händelse mera höra till undantagen än till regeln.
Oenighet makar emellan, som härrör från en sådan orsak, uphör, snart sagdt, i och med den stund, då mannen, som är begifven på starka drycker, hunnit ur det rus, som dessa drycker förorsaka.
Han kan då vara den bästa man i verlden och qvinnan. som känner sig olycklig under hans öfverlastade tillstånd, förlåter lätt hans felsteg.
Den osämja deremot, som fortfar sedan varningen försiggått, det är den som utgör anledning egentligen tili skilsmessa, och då kan det väl behöfvas, att 6 månader förflyta, innan någon stämning får förekomma, som har till ändamål att de facto uplösa äktenskapet.
Jag kan således icke annat finna, än att Hr Olivecronas reservation är ganska välbetänkt, och att den är grundad just på sådana förhållanden, som äro alltför vigtiga att lemnäs åsido, och att genom att endast borttaga hvad som är olämpligt i afseende på tiden, men bibehålla det goda, kommer man till det mål, som alla åsyfta, nemligen att på ett lämpligt och religiöst sätt förhindra uplösning af det heligaste band, som finnes på jorden.
Jag tillstyrker således bifall tili Hr Olivecronas reservation.
Jag befinner mig här i en sorts dilemma, då jag skall yttra mig öfver denna fråga.
Jag kommer hufvudsakligen att tillstyrka bifall till en lagförändring i den syftning, som LagUtsk:t tillstyrkt, med några modifikationer, ehuru jag icke är belåten med detta förslag, men jag gör det, emedan jag dock tror att derigenom blir en förbättring i det närvarande, ehuru icke en sådan, som jag helst önskade.
När jag i lagberedningen deltog uti öfverläggning ang:de frågan om äktenskapsskilnad, voro ledamöterna der ense derom att i afs:de på sådan äktenskapsskilnad, som sker i följd af hat eller bitterhet mellan makar, har i sednare tider en viss grad af lättsinnighet inrotat sig, både i lagstiftningen och lagskipningen.
Detta lättsinne ville lagberedningen försöka att hejda och förekomma, och har i följd deraf föreslagit åtskilliga stadganden, om hvilkas lämplighet jag för min D en 4 A ugnsti.
73 del nu är öfverlvgad, och det är dessa som jas, önskat att LagUtsk:t hade understödt.
Det har nemi , såvidt jag uppfattat förhållandena, inrotat sig först och främst det missbruk att man förbisett kyrkolagens ursprungliga stadgande i afsrde på denna fråga.
Denna lag afsårg icke skilsmessa endast för vedervilja eller, om man så vill kalia det, hat och bitterhet, utan att de utbröto r i handling, och det var först sedan varning då försiggått, som domaren skulle taga saken om hand och döma den brottslige ett par gånger till böter samt slutligen till skilnad till säng och säte.
Men lagskipningen har i det fallet tagit en förändrad rigtning, Jag tror icke att, före sådana varningars meddelande eller ådöniandet af böter, hvarken presterskapet i orten, domkapitlet eller våra domstolar fordra att något våld skall hafva föregått, utan när makarne inställa sig och upge att de hysa hat, vedervilja eller bitterhet mot hvarandra, så varnas de och pliktfällas sedermera, och slutligen kommer saken till Rätten och Rätten har på sednare tider företagit sig, på den grund att i lagen icke någon bestämd tid står utsatt, inom hvilken skilnad må ega rum, utan endast någon tid, att alltför mycket förkorta densamma.
Såvidt jag vet, brukades för 30 år tillbaka aldrig att utsätta denna tid till mindre än ^ år, men vanligen lill 1 år och stundom längre.
Men vid ett tillfälle hände att Stockholms rådstufvurätt dömde till skilnad till säng och säte efter 3:ne månader och sedermera har denna tid blifvit regel snarare än undantag.
Derigenom har man nu kommit derhän, att äktenskapsskilnad blifvit endast en ceremoni; man infinner sig hos presten och domkapitlet och förklarar att roan hatar och afskyr hvarandra, och sedermera hos domstolen och der blir man pliklfäld, nästan utan att upge någon omständighet.
Derpå dömes man till skilnad till säng och säte för en kort tid, och sedan är alltsammans färdigt.
Detta ansågo ledamöterna i lagberedningen vara ett alltför lättsinnigt sätt att uplösa äktenskap.
De sökte derföre att skilja mellan de särskilda kathegorier, som här framställde sig.
Den ena var, då verkligen förefanns det fall, som kyrkolagen afsett, att nemi. det utbrutit till handling och våld mellan makar.
Detta var ett fall, som borde förutses, och då det äfven borde vara nödigt att vidtaga kraftigare åtgärder, för att åt den oskyldigare eller svagare makan bevara lif eller helsa, föreslog lagberedningen i en särskild §, den 9:de §:n i 6:te kap., att om en maka brukade våld mot den andra, dömas de till skilsmessa från ett till två år.
Den andra kathegorien är den, då hat och bitterhet upkomma, utan att någon förbrutit sig till den grad, som omnämnes uti nyssnämnde g.
I det fall föreskrefs, att de skola varnas inför kyrkorådet, och om då icke sämja på det viset kan åstadkommas, skall rätten bevilja skilnad dem emellan till säng och säte på viss tid från och med 1 till och med 2 år. — — — Sådant är i möjligaste korthet det system, som lagberedningen uptagit, och jag skulle önska att Utsk:t beträdl samma bana, ty då tror jag att man nått ett önskligt mål på bättre sätt.
Men Utsk:t har icke understödt de väckta motionerna i denna syftning, utan egentligen endast tillstyrkt de förändringar-, att i stället för 74 ben 4 AngnstI. de varningnl-, som försiggå inför domkapitlet, skulle sättas en varning inför kyrkoråd; alt de begge pliktfällningarne inför domstol afskaffas; och slutligen att ett minimum af 1 års tid skulle stadgas för skillnad till säng och säte.
Beträffande dessa förändringar får jag säga, att jag anser mig böra understödja förslaget att 2:dra varningen sker inför kyrkoråd.
Jag skulle icke göra detta, om domkapitlet funnes nära till bands för alla Sveriges innebyggare, emedan varningen der alltid vore mera högtidlig och man alltid kunde vänta att den utfördes med mera eftertryck och af annan person äh den som gifvit lia varningen; men då man känner att våra domkapitel i en mängd orter äro belägna på synnerligt långt afstånd, och detta förhållande är mest påtagligt i den ort, hvarifrån denna motion förskrifver sig, nemi.
Norrland, så är det naturligt att en resa, ti ek. till Hernösand från nordligaste delen af stiftet, skall i många fall blifva nästan omöjlig för makarne, och vore detsamma som ett förbud att på denna väg skilja sig.
Det kan icke gerna vara rätt att en sådan olikhet får existera, och denna olikhet kommer i synnerhet att drabba den fattige.
Den andra förändringen, som Utskrt har tillstyrkt, är att afskaffa böter inför domstol.
Derom behöfves icke mycket sägas, enär alla tyckas i det fallet vara ense.
Den 3:dje förändringen är att Utslct bestämt ett visst minimum af tid, 1 år, för skillnad till säng och säte.
Det är en förändring, som jag anser vara en väsendtltg förbättring, och det är, derföre sorn jag i viss mån vill understödja LagUtsIcts Bot., emedan jag tror att man derigenom får åtminstone någon hejd mot nu alltför påskyndade äktenskapsskiinador; men jag måste bekänna, att jag ändå icke kan vara fullt belåten med blott denna ändring, utan jag måsto, i likhet med Hr Olivecrona och med lagberedningen, hemställa att åtminstone den ytterligare förändring vidtages i afse:de på detta Bet., att man insätter i 1 :a §:ns 2:dra punkt: »sämjas de ej ändå, varde inför kyrkorådet ytterligare varnade.
Låter de sig ej eller deraf rätta; då må, sedan 6 månader, från den dag varningen skedde, framflutit, Rätten döma till skillnad på 1 år från säng och säte».
Då får man åtminstone 6 månader på sig att se huru denna varning verkat, innan de kunna blifva skilde, och då är en af de förnämsta anmärkningar, sorn Hr Printzensköld framställt, att man inom några veckor skulle kunna de facto uplösa äktenskapet, undanröjd, äfvensom jag tror att han och Hr Carih.-Gyllenskjöld och alla som med mig önskat att man skall skärpa och icke lindra, skola anse det som en ytterligare förbättring, som skall bidraga dertill att äktenskapet icke så snart uplöses.
LagUlskit har vidtagit en förändring, som jag äfven anser riktig, deruti att det icke så absolut, som förut är stadgadt, förbjudit makar att besöka hvarandra, under det skillnaden till säng och säte fortfar.
Efter hvad jag nu yttrat, kommer jag till det resultat att jag under närvaride förhållanden anser mig böra på det sätt understödja förslaget att jag hos Hr Grin och Landtm, anhåller om propos. på bifall till lista punkten, med den förändring alt efter orden »deraf rätta» införes den strof, jag nyss upläst.
D e il 4 Augusti. 75 Hr Printzensköld:
Jag skulle nied nöje instämma med Hr von Koch i det förslag, lian framställt, erär det åsyftar, i likhet med den åsigt jag söker göra gällande, att försvåra äktenskapsskillnaden, om icke Hr von Koch medgifvit att den varning, sorn skulle ske inför domkapitlet, hädanefter måtte upphöra, och hvartill han uppgifvit såsom skäl, alt afståndet understundom vore sä långt att det föranledde till stora kostnader och besvär för makarne att inställa sig.
Men jag må bekänna att jag icke finner mig dermed, tillfredsställd, att just ett så vigtigt. morn., som var-' ningen inför domkapitlet, skulle bortfalla ur lagen.
Jag må medgifva att afståndet för oeniga makar, som bo t. ex. i norra orterna, är ganska långt från domkapitlet,, men detta är en omständighet, sorn j!ag anser gynnsam för denna åsigt, och jag tvekar icke »tt: säga, det de med en sådan resa förenade kostnader torde verka dertill att makarne, besinnande sig innan de underkasta sig dessa kostnader, finna för godt att sämjas med hvarandra, och just derigenom kan det ändamål vinnas, som sjelfva varningen inför domstol alser, nemligen att makarne försonas.
Och då det icke lärer bestridas att domkapitlet är en sådan myndighet, inför hvilken råd och varningar måste ske, just i följd af denna myndighets natur, både i religiöst och verldsligt afseende, är det af yttersta vigt att icke den varning, sorn inför denna myndighet skall meddelas, må' uteblifva.
Det är derföre som jag icke kan instämma i Hr v. Köchs framställning, utan anhåller tvertom att B. och Ad. täcktes bifalla reservanten, Hr Olivecronas förslag, varandes jag fullt förvissad, att, i händelse detta bifalles, vinner man då hufvudsakligen hvad Hr v. Koch lika med mig åsyftat: att icke underlätta de medel, som kunna bidraga till en upplösning af äktenskapet.
Jag anhåller ännu en gång att vi måtte helt och hållet skilja denna fråga från den om underlättande af skillnad i äktenskap, Utsk:t har i ett föregående Betänk., mot hvilket jag nedlade min reservation, yttrat sig ang:de denna sednare fråga, eller att antaga lagberedningens förslag om öfverlåtande i vissa fall till domstol af Konungens pröfning ang:de äktenskapsskillnaden; och det förundrar mig att en talare, som deltagit i lagberedningens arbeten och nu yttrat sig så betänkligt mot äktenskapsskillnader, då utan reservation biträdde detta förslag.
Jag vill för ingen del underlätta skillnad i äktenskap, men jag uprepar att derom är nu icke fråga, utan frågan är: när kunna makar skiljas till säng och säte, antingen såsom ett medel att åstadkomma försoning eller som ett medel att förekomma vådor af den ena makans våldsamma förfarande mot den andra.
Hvarföre skall man då sammanblanda dessa båda frågor, hvilket icke leder till annat än att förvilla begreppet?
Vill man motverka äktenskapsskillnad, anser man att lagstiftningen i det fallet gått för långt, så må man ändra 1810 års författning, och om någon lämplig modifikation i den vägen ifrågakommer, så ber jag att få yttra mig om den; men här är fråga om helt annat.
I sjelfva saken har jag föga att tillägga tjll hvad.jag yttrat.
Jag är fortfarande af den mening, att sedan 7<?
Den 4 Angust!. makarne hafva först af sin själasörjare blifvit varnade, och seder* mera af kyrkorådet, så lärer den 3:dje varningen, äfven om den utdelas i sittande rätt af konsistorium, uträtta ingenting.
De varningar verka bäst, som komma från personer, med hvilka man står i beröring, men den, som en ordf:de i en rätt officiel t tilldelar, den kan icke åstadkomma försoning.
Det är icke eller meningen med varning inför domkapitlet, utan meningen är, såsom H.rrne veta, att något litet fördröja skillnaden till säng och säte.
Men jag vill icke fördröja denna skillnad, jag vill använda den såsom ett 3:dje alternativ, då inga andra varningar hjelpa, och jag bestrider de förslag, som såväl Hr v. Koch som reservanten framställt, att man skall dröja 6 månader, under hvilken tid den ena makan skall kunna misshandlas och plågas af den andra.
Jag tillstår att Utsk:ts ledamöter kommit till en fullkomlig öfvertygelse derom, att det är ett ordentligt barbari att, när den ena makan visar sig så våldsam mot den andra, att de icke kunna lefva tillsammans, icke åtskilja dem förrän 6 månader förflutit från varningen, under hvilken tid den ena har god tid att pina ihjäl den andra.
Jag kan icke begripa huru det kan falla någon in att föreslå ett sådant lagstadgande, ty den utvägen att skilja makarne till säng och säte tillgripes icke förr än den ena makan är i den sinnesförfattning att de icke kunna lefva tillsammans och då det dagliga umgänget gjuter olja i elden och förökar anledningarne till missämja.
Slutligen har blifvit sagdt af Hrr Carlh.Gylienskjöld och Printzensköld att de olägenheter och kostnader, som det medför för makar att nödgas begifva sig till domkapitlet, då de ofta måste lemna hus och hem och små barn, äro ett godt medel, derföre att de, hel
Idre än att underkasta sig dem, dväljas tillsammans och plåga hvarandra.
Ja, i sanning, det är ett välsignelserikt äktenskap för barnen, då makarne kifvas och slåss med hvarandra, men om jag utgår från den synpunkten att jag vill pålägga dem kostnader, så är bäst att låta dem gå till Horn för att begära dispens af Påfven eller att heldre ålägga dem så och så stort penningebelopp, ty det är enklare än att låta dem resa 60 å 80 mil.
Hr Cederschiöld; I mitt förra yttrande ställde jag till Hr Printzensköld en fråga, huruvida hans yttrande om den stora verkan, varningar inför domkapitel medföra, vore taget ur luften eller grundadt på egen erfarenhet.
Denna fråga har han icke besvarat, utan i dess ställe åberopar han Hr Olivecronas reservation.
Denna tyckes vara en auktoritet, hvilken han anser såsom fullt säker; men han nöjer sig icke med att drifva Hr Olivecronas satser, utan han öfverdrifver dem och går vida längre än reservanten sjelf.
Så säger Hr Olivecrona; »Om äfven olägenheter och kostnader, i anledn. af lång resa till domkapitlet, kunna för makarne någon gång uppstå, äro dessa olägenheter dock af en underordnad vigt och böra visst icke föranleda til! hela varningens borttagande etc.» »Nej, alldeles icke», påstår Hr Printzensköld, »det är icke blott så, utan just derföre att olägenheter drabba dem etc., just derföre skall varningen vara sådan att dep gagnar dam.»
I dep Den i Angnst!. 77 stora kärlek och vördnad han hyser för reservanten, kommer Hr Printzensköld med honom i motsägelse.
Sedermera har Hr Printzensköld tält om domkapitlets värdighet och lämplighet att gifva en sädan varning; han har indirekte velat antyda nägon bristande religiositet hos mig, derföre att jag icke ansåg domkapitlet dertill passande.
Jag går likväl så långt i kätteri, att jag anser mycken religiositet kunna existera utan både domkapitel och biskop.
Men låtom oss se till hvad som gör att domkapitlet skall vara så lämpligt att utdela varning, och mera passande än kyrkoherden.
Den senare är den, som, om han upfyller sitt kall riktigt, bör hafva kännedom om makarnes enskilda lif; han kan således lämpa sin varning efter det för handen varande fallet vida bättre än domkapitlet, som icke känner dessa personer.
Härom säger reservanten: