Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att om ett sådant villkor gjordes och således privatbankernes sedlar, sälänge privatbankerne fortfara, kunde tjena till fullgilltigt betalningsmedel vid alla tillfällen, så skulle den orättvisa ovilja, som nu förefinnes mot dem, till en stor del, om icke helt och 464 Den 16 April e. m. hållet försvinna.
Man säger allmänneligen, att om icke en prolongation för privatbankerne på nu gällande villkor äger rum, så skola privatbankerne icke efter deras nuvarande octrojers slut ingå på en fortsättning, i enlighet med den lag, som i detta afseende nu är föreslagen.
Jag tror visserligen icke, att, efter den nya lagen, vinsten skall blifva sådan, sora en värd ledamot bär förespeglat; men jag tror å andra sidan, att den föreställning, att inga privatbanker derefter skola uppkomma, innefattar ett hvad man kallar skrämskott.
Emedlertid då alldeles gifvet lärer vara, att privatbankerna, om de få fortfara till 1S49 på nu gällande villkor, skola derpå ingå och derjemte åtaga sig några obetydliga förbindelser, så får jag för min del vördsamt yrka, att ett sådant villkor måtte utfästas, som det jag nyss omnämnde, eller att privatbankerna måtte ställa så till att de privatbankssedlar, som med R.
St;s begifvande blifvit i kronouppbörden emottagne måtte, 14 dagar efter del underrättelse om beloppet blifvit privatbanksdirectionerne af uppbördsmännen meddelad, varda med Riksbankens sedlar inlöste.
Jag anhåller, att R. o. Ad. behagade behjerta hvad jag sålunda haft äran anföra och antaga § med det stadgande, som jag tagit mig friheten föreslå.
Jemte det jag innerligt beklagar, att 2:ne
Stånd hafva afslagit ifrågavar. §, tror jag likväl för min del, att detta icke bör inverka på R. o. Ad:s beslut i frågan.
Jag vill nu icke ingå i någon undersökning om huruvida denna fråga 'är af beskaffenhet, att, då 2 Stånd stanna emot 2, den skall komma lill afgörande uti förstärkt BancoUlsk. eller^icke, utan inskränker jag mig till att blott yttra den mening, som Hr Akerman redan före mig uttalat, alt, denna fråga slår i ett så ovillkorligt sammanhang med den 57 §, att den, i min tanka, icke kan förfalla.
Hvad sjelfva frågan beträffar, anhåller jag få förklara, att jag hvarken är eller har varit delägare i någon privatbank; att jag således är fullkomligt oförhindrad att i denna fråga yttra, mig utan något slags enskildt intresse, hvilket jag blott i förbigående har velat nämna, då man, så ofta en talare uppträder till försvar för en privatbank, har den frasen färdig, att han talar af intresse för dessa inrättningar.
Jag har likväl mera än en gång baft tillfälle att erfar den stora nytta, som privatbankerne hafva gjort landet.
Jag vågar säga, att inom provinserne medföra desse ban ker för rörelsen en vida större nytta, än Riksbanken, hvilken nytta hufvudsakligast torde vara att söka uti de upp- och afskrifningsräkningar, som de öppnat.
För min del får jag således erkänna, att jag voterar för bifall lill denna §.
Jag anser BancoUtsk. haf va ganska riktigt och tillika ganska försigtigt förfarit, då Utsk. tillstyrkt nuvarande privatbanks octrojers förlängande till och med slutet af år 1849; ty under tiden hinner den, såsom jag tror, orättvisa missbelåtenheten med privatbankerne att i icke ringa mån lägga sig, och R.
St. komma derigenom i tillfälle att, på grund af Den 16 April e. m. 465 af det, såsom jag förmodar fullständiga utlåtande, som den i mom. b) af denna § föreslagna comité', i händelse den kommer till ständ, öfver fmancefrågan i allmänhet kommer att afgifva, vid nästa riksdag fatta ändamålsenliga beslut äfven öfver sättet för privatbankernes fortfarande.
Palmstjerna har i afseende på sednare mom. föreslagit ett tillägg, som jag för min del biträder.
Deremot skulle jag tro, att det tillägg, som FIr Akerman föreslagit, icke gerna kan af R. o. Ad. antagas, då det på sätt och vis skulle vara en förändring af nuvar. octröjer.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller äfven jag om H. Ex. FIr Gr. o. Landtmis propos. på bifall till den 56 §, med den redactionsförändring, som Frih.
Fl vad sjelfva saken beträffar, anser jag, särdeles under nuvarande förhållanden, ytterst vådligt för den allmänna rörelsen att indraga privatbankerne; men jag kan deremot icke annat än gilla det bestämmande af deras sedelstock, som BancoUtsk. föreslagit, då densamma otvifvelaktig! ingått i beräkningen af den sedelstock, som directe eller indirecte tynger på Banken.
Vidare måste jag godkänna det förslag till redactionsförändring, som af Frih.
Palmstjerna blifvit framstäldt, alldenstund det i min tanka innefattar en verklig förbättring af hvad Ulsk. föreslagit.
Ofvergår jag nu till formen, så ehuru jag fruktar att frågan kommer att förfalla, då 2:ne
Stånd redan hafva densamma afslagit, anser jag likväl ingalunda likgilltigt, alt 2:ne
Stånd afgifva en opinionsyttring i motsatt riktning, helst verkställigheten helt och hållet är beroende af den andra statsmakten.
Jag yrkar sålunda bifall till § med det af Frih.
Palmstjerna omnämnda tillägg.
Det bör icke kunna af någon misskännas, att districtbanker för ett land äro af stor nytta; men annat är districtbanker, och annat är privatbanker, sädane vi dem hafva.
Jag är långt ifrån alt icke vilja tillstyrka inrättandet af districtbanker ; men jag tillstyrker icke forlgående på en bana, der man skall få privata personers sedlar gående i bredd med Rikets mynt.
Detta tillstyrker jag aldrig, såsom varande af den yttersta våda för landet.
Det sämre myntet skall alltid uttränga det bättre, och detta förorsakar blott oreda.
Deremot om Banken öfvertager privalbankernes rörelse och på ännu flere ställen än å dem, der sådane banker för närvarande finnas, etablerar lånecontor och upprättar upp- och afskrifningsräkningar samt lemnar creditiver för productiva företag, sä blifver Statens behof hulpet.
Jag hade just derföre önskat, att denna § skulle af R. o.
Ad. blifva afslagen, på det att R. o. Ad. vid föredragning af den 57 § måtte finna nödvändigheten af att vidtaga så bestämda beslut, att någon farhåga för Bankens öfvertagande af privatbankernes rörelse icke kunde uppstå, samt att ordnandet af de districtbanker, hvilka böra i Sverige inrättas, kunde inträffa vid den tid, då privatbankernas nu gällande octrojer upphöra.
Att frågan ronde denna 56 §, då 2:ne Stånd densamma afslagit, äfven om R. o. Ad. nu skulle bi9 H, 59 466
Ben 16 April e. m. falla den, är förfallen, derom torde vid närmare eftertanke någon tvekan icke böra uppslå.
Det sammanhang, som den 56 § äger med den 57, kan ickp verka derhän, att R.
St. behöfva skrifva till K.
M. och begära förlängande af octrojerne eller tillsättande af en comité'; dessa ärenden äro båda två af helt och hållet ekonomisk natur.
Om vid 57 § två Ständ skulle stanna emot två, så följer deraf, att intet beslut fattas, hvarigenom saken således står i sitt förra skick; men jag förmodar, att R. St., såsom Svenska folkets representanter, icke lära låta saken få förblifva oordnad, utan alt de finna nödvändigheten fordra, att Banken sättes i tillfälle att kunna öfvertaga privatbankernes rörelse vid den tid, då dessa upphöra, det må vara förr eller sednare.
Af sådan anledning får jag förnya min begäran om afslag å 56 §.
Det är icke utan betänklighet, som jag stiger upp för att yttra mig öfver denna af BancoUlsk. föreslagna 56 §, och denna betänklighet måste ännu mera ökas af den omständighet, att så få talare hafva försvarat samma tanka.
Det är ganska naturligt, alt icke blott de ledamöter af-R. o. Ad., hvilka sjelfve äro delägare i privatbanker, och som således hafva kännedom deraf att dessa inrättningar för närvarande skötas omsorgsfullt och försigtigt, utan äfven att de, hvilka i sin rörelse hafva haft gagn af desamma, skola anse, att vid deras fortfarande tillvaro icke är någon våda, men väl mycken nytta för landet förknippad; och det är i följd deraf mycken anledning att förmoda, det de personer, som här stiga upp för att tala mot fortfarande af dessa bankers octrojer, skola anses handla af fördom eller partisinne eller af någon fix ide' emot dessa banker i allmänhet.
Men detta är icke förhållandet med mig.
Min fullkomliga öfvertygelse är, att penningehandeln, lika så väl sorn all annan handel, skötes vida bättre i den enskildes hand, än i Statens, och jag anser derföre tillvaron af enskilde banker vara nyttig, önskvärd och välgörande både för rörelsen och för landet.
Men, mine Hrr! vi veta att från alla tider har det varit enskilde individer förbjudet att utgifva tryckta sedlar på små summor, såsom penningar; hvad är orsaken dertill?
Denna är efter min tanka ingen annan än den, alt hvarje affärstransaction måste egentligen i theori betraktas såsom ett varubyte; och att det afviker från det normala tillståndet, om man i utbyte mot en vara vill gifva någonting annat, som icke för ögonblicket har ett motsvarande verkligt värde.
Den våda, som uppstår af detta afvikande från det normala tillståndet, måste blifva så mycket större i samma mån, som hvad man gifvet’ i st. f. det verkliga varuvärdet tränger längre ned till den arbetande classen, och således en stor del af rörelsecapilalet och af tillgångarne för de dagliga behofvens fyllande hos denna del af allmänheten, hvilken icke kan för ögonblicket bereda sig någon credit, måste vid en kris åstadkomma förluster hos denna dass.
Nu frågar jag: om det öfverallt anses såsom en gifven sak att enskilda personer icke må få utgifva sina egna s. k. förbindelser i st. f. mynt, hvad är det dä egentligen som berättigar ett eller Den 16 April e. m. 467 flere bolag att göra detta?
Jo, säger raan, naturligtvis den större säkerhet, som dessa bolag hafva att erbjuda.
Men vådan kan å andra sidan blifva större, emedan just den stora credit, som förtroendet till ett bolag medför, har den effect, att de hastigare uttvinga det egentliga myntet ur rörelsen och sätta sina s. k. förbindelser i stället.
Vadan består egentligen deruti, att ehuru det linnes en solid förmögenhet, såsom basis för privatbankernes creditsedlar, så utgöres dock denna basis till -| af en säkerhet, hvilken icke är en säkerhet i metaller, som genast kan göras gällande.
Man säger, att det icke är tänkbart, att icke privatbankerne skulle kunna göra rätt för sig.
Men vi hafva icke upplefva! ännu någon sadan period, då verkligen, efter min tanka, detta förhållande kunde inträffa.
Låt någon stor national calamitet hota oss; låt krig eller missväxt komma, och man får se om icke ett af de två kan inträffa, nemi. antingen att privatbankerna nödgas manquera, eller också sä våldsamt indraga sina fordringar att samma effect deraf uppkommer.
Följden blifver då ingen annan än den, alt
Staten mäste träda emellan för att rädda privatbankerne.
Della allt oaktadt skulle jag verkligen i hög grad tveka att yttra mig emot I3tsk:s förslag, om det icke vore min innerliga öfvertygelse, att äfven i öfverensstämmelse med det förslag, som Ulsk. uppgjort, och enligt hvilket privatbankerne icke skola få röra sig med mindre sedelvaleurer än 6 r:dr 32 sk. b:co, dessa inrättningar skola komma att fortfara samt gifva en skälig vinst.
Jag anser derföre, att man icke nu på förhand, innan den nya lagen för privatbankerne är pröfvad, bör binda sig genom ett beslut, som alldeles tillintetgör verkställigheten af den förbättring, som med denna lag är afsedd.
Jag har ännu ett annat skäl för denna åsigt, nemi. att likasom det från början aldrig var meningen att privatbankerne skulle röra sig med egna creditsedlar, så skall fördelen för landet blifva mycket större och för privatbankerne sjelfve lika stor som den nu är, om man, sedan dessa bolag redan hafva å ena sidan lärt sig att inse den fördel de kunna draga af sin rörelse, och å andra sidan den nytta, som de kunna åstadkomma för landet, ställer sä lill genom lagstiftningen, att de tvingas att grunda sin verksamhet på en verklig bankrörelse.
Då denna fråga förra gången här förevar, hade jag äran antyda hvad jag härmed menade, nemi. att de enskilde bankerne skulle småningom lära sig att drifva sin rörelse med sådane papper, som löpa med vissa förfallodagar.
Man stiftade år 1834 här en lag om inrikes vexlar, och hvar och en torde ännu minnas, att glädjen öfver denna författnings tillkomst då var så stor, att en offentlig middag med anledning deraf anställdes på börsen.
Jag ägde icke den tiden så mycken insigt i dessa slags transactioner, att jag kunde bedömma verkan af en sådan lag; men personer funnos emedlertid, hvilka förutsade, att det vore icke nog att stifta en lag för detta ändamål, utan man måste äfven söka alt införa sådane creditbruk, att vexlar kunde komma att uppstå.
Nåväl, mine Hrr, min mening är den, att privatbankerne skola, om de hindras från att utgifva sedlar på så små valeurer, som 2, 3 ända till 10 r:dr, af 468 D en 16 April e. m. sin egen fördel finna sig föranlåtna att sjelfve söka framtvinga tillvaron af vexlar.
Detta är ock i sjelfva verket icke så svårt, som man föreställer sig; ty de, hvilka hafva penningar att commendera, hvilka hafva lån att erbjuda med den ena handen, de kunna äfven fordra säkerheter med den andra.
De kunna säga till den lånesökande: jag skall lemna eder det understöd ni begär, men ni skall också gifva mig ett så och så beskaffadt papper.
Dessa inrikes vexlar hafva det gemensamt med creditsedlar, att de göra nära nog samma tjenst som de sednare i afseende på rörelsens underlättande och bytesmedlens förökande, men de hafva derjemte den fördelen framför elem, att de icke gå ända ned till den arbetande classen.
De äro alla ställde på sina vissa förfallodagar, och när en kris inträffar, draga de in sig sjefve lättare än creditsedlarne.
En privatbank kan ganska väl säga lill en person, som har en transaclion med en köpman, och vill låna af privatbanken, att han skall skaffa sig en vexel af köpmannen, och på detta sätt skola härtill nödiga creditbruk småningom af sig sjelfve uppkomma.
Men huru vill man att på annat sätt vexlar skola uppstå, om icke en sådan skillnad göres i afseende på belåning af olika slags papper, att det blifver en fördel att förse sig med vexlar?
Man har här nämnt såsom ett botemedel emot olägenheten af privatbankernes rättighet att ingifva småsedlar, att dessa skulle få mottagas i uppbörden.
Mine Hrr, sedan man redan tillåtit, hvad i min tanka är en alltför långt utsträckt frihet, att enskilda bolag få sätta sina papperslappar i st. f. Rikets lagliga mynt; så tror jag det vore att taga ett steg ännu närmare den våda eller det äfventyr, som med dessa inrättningar äro förenade, att gifva dessa deras sedlar en slags laglig cursering, derigenom att man tilläte dem tagas emot i uppbörden.
Detta vore att helt och hållet perpetuera privatbankerne, och med den stora makt de redan nu äga, tror jag att de då skulle trotsa hvilket bemödande sora helst af en reform.
Efter min öfvertygelse ligger redan ett stort bevis på denna makt deruti, att under det att ett förslag till lag för privatbanker redan är utarbetadt och till Stånden inkommet, det likväl kan försökas att på förhand afklippa all verkan af denna lag.
Jag tror derföre att rätta liden nu är inne att vidtaga de inskränkningar, som i detta afseende äro behöflige; och då dessa blott belöpa sig lill att borttaga de mindre sedelvaleurerna, kan jag för min del icke finna annat, än att de enskilda bankerna böra vara dermed nöjde, och att de böra gä R.
St:s önskningar till mötes deruti, att de fortsätta med sin rörelse.
Jag är öfverlygad derom att de dervid skola finna sin räkning, äfven efter den nya lagen, om de blott taga i betraktande de methoder och fördelar, som i öfrigt kunna gifvas i sjelfva rörelsen för att utsträcka den på andra vägar.
På denna grund yrkar jag afslag å betänk.
Jag har blott, i anledn. af åtskilliga talares anföranden, några få ord att tillägga till hvad jag sist hade äran i detta ämne yttra.
Hr Lefrén har önskat en fortsättning af de privatbanksoctrojer, hvilka nu gälla, pä det att län - Den 16 April e. m. 469 kesätten i denna vigtiga fråga må kunna hinna att stadga sig.
Jag tror; att om tänkesätten icke hunnit stadga sig på de 20 år, som privatbankerne nu existerat, så är föga hopp att de på derr tid, som ännu återstår innan deras octrojer löpa till ända, skola göra det.
Hvad angår den nytta, eller skada, som privatbankerne hafva verkat, sä är detta partielt.
En del banker hafva måhända i sina landsorter varit af nytta, i det att de hafva underlättat enskilde i deras transactioner; andra deremot hafva, ända frän sydligaste delarne af Sverige och långt uppi i de medlersta, genom sina oförnuftiga sedelutsläppningar och strax derpå timade obarmhertiga sedelindragningar — allt åtgärder föreslafvade af begäret efter en grof vinst — vållat en kris, som landet lyckligtvis har öfverstått, men hvaraf dock de provinser, af hvilka privatbankerne hade skördat de största inkomsterne, ännu lida.
Jag tror, att om, till följd af den nya privatbankslagen, några privatbanker skola komma alt upphöra, så vore det väl om detta skedde, ju förr dess hellre.
Det är icke nog att en privatbank, för hvarje år, som den existerar, håller en viss sedelmassa i omlopp, den ökar äfven sina utlåningar allt mer och mer; och det är således af den orsak, att utredningen inom de orter, der dylika banker äro belägna, blefve lättare ju mindre de vore med dem insyltade, som jag yrkar dessa inrättningars snara upphörande.
Med anledn. af hvad som blifvit nämndt om inskränkningen af privatbankernes sedelstock till 7 millioner, sä får jag nämna, alt då dessa banker icke mäktat hittills hålla en så stor sedelstock, emedan det skulle varit dem allt för kostsamt, så är ingen anledn. att förmoda, det de framdeles skola utgifva mera sedlar och dymedelst öka sina bekymmer.
Man har talat om Sir Hobert Peels financeplan, och man har åberopat förhållandet i England i afseende pä den ena sedelvaleurens förmåga att uttränga den andra.
Vi behöfva icke gå så långt för alt vinna erfarenhet i denna sak; vi hafva den inom värt eget land, och der är förhållandet det, att i de orter, der privatbanker herrska, finnes ingen enda riksbankssedel; privatbankerna anamma dem alla genom sina uteliggare.
Hr Rosenblad har ansett högst betänkligt, om icke nu gällande octrojer för privatbankerne förnyas.
Jag anser deremot, såsom jag redan haft äran antyda, högst betänkligt och ganska orådligt att begära en sådan förlängning.
Vi böra komma ihåg, mine Hrr, alt här icke är fråga om att privatbankerna skola upphöra, ulan blott om sättet, på hvilket de skola suppleras, i händelse en eller annan af dem icke skulle vilja fortsätta sin rörelse efter den nya lagens antagande.
Jag tillstyrker afslag å 1 mom. och bifall till det sednare, med den förändrade redaction, som jag tagit mig friheten föreslå.
Det synes mig som skulle »let vara något inconseqvent, om R.
St., pä samma gång som de hos K. M. anhålla om K.
M:s nåd. sanction på en ny lag för privatbanker, äfven till K.
M. inginge med en und. skrifvelse, att K.
M. täcktes i nåder förlänga octrojerne för nu befintliga privatbanker, i händelse någon af dem icke skulle finna sig vid att 470 Den 10 April e. m. vidare drifva bankrörelse i öfverensstämmelse med den nya lagens stadganden.
För min del kan jag icke finna, att den föreslagna lagen är af den beskaffenhet, att icke några privatbanker efter dess antagande skola kunna uppstå.
Men det torde vara fullkomligt säkert, att i händelse en sådan und. skrifvelse, som den, hvilken här är föreslagen, skulle åtfölja den und. skrifvelsen, med anhållan om K.
M:s nåd. sanction ä lagen för privatbanker; sä skall just det förhållande inträffa, att privatbankerne skola säga, det de icke kunna fortfarande drifva sin rörelse i enlighet med den nya lagen, alldenstund onekligt är, att denna lag för privatbanksintresset är mindre förmånlig, än den nu gällande.
Hellre skulle jag vilja biträda den mening, alt R.
M. med en und. skrifvelse, uti hvilken R.
St. anhölle, att nuvarande privatbanker finge den föreslagna förlängningen på sina octrojer, och att hela frågan om en ny privatbankslagstiftning vid denna riksdag förfölle; men då delta icke lärer vara någons mening, utan en banklagstiftning vid denna, såsom vid föregående riksdagar, torde böra äga rum, så nödgas jag anhålla om afslag på 1 mom. af nu föredragna §.
Hr Aminoff: De Hrr ledamöter inom detta Stånd, hvilka hafva talat emot privatbankerne, hafva dervid hufvudsakligen utgått från den åsigt, att huru sträng den nya privatbankslagen än kan blifva, så skola dock privatbanker framdeles komma att existera.
Detta är likväl blott en supposition; och jag kan, med den erfarenhet jag har, hvilken i detta ämne icke är liten, försäkra, att ingen privatbank kommer att uppstiga efter den dag, då den nya lagen Olifver antagen.
Ctsk-.s förslag innehåller väl i nästa § huru förhållas bör i händelse en eller flere privatbanker skulle komma att upphöra; men det är icke så alldeles gifvet alt alla 4 Stånden hysa samma åsigter i detta afseende, och hela förslaget kan möjligen genom omröstning uti förstärkt Bancolltsk. komma att förfalla.
Jag frågar då, om, vid ett sådant möjligen inträffande förhållande, det kan vara klokt och förståndigt att nu vilja afslå den föreslagna und. skrifvelsen, med anhållan om förlängande af nuvarande privatbankers octrojer?
Jag tror det ej, och tillstyrker derföre R. o. Ad. pil det högsta alt antaga Ulskis förslag.
Jag ämnar icke spilla tiden med tal om ett par stadganden, som redan äro förfallne genom 2:ne Stånds afslag; men en ledamot har här yrkat ett tillägg, som jag anser vara grundlagsvidrigt till sin form.
Jag villo derföre till honom hemställa, att han malte derifrån afstå.
Hr Akerman har föreslagit ett tillägg af innehåll, alt sådane privatbankssedlar, som vid uppbörden ingått, skulle inom viss tid inlösas med Riksbankens sedlar.
Uti försatsen har den värde ledamoten således inlagt en tanka, som dels är en ny motion, den nemi. att privatbankernes sedlar skulle få mottagas uti uppbörden, dels ock stridande emot grundlagen, enär jag icke tror, att det är förenligt med 72 § Reg.F., att privalbankernes sedlar skola få anses såsom Rikets mynt.
Jag hemställer således till Hr Akerman, att han måtte låta sitt förslag förfalla.
Den 16 April e. m. 471 r> Pir Akerman:
Jag kan för min del icke finna, att uti den framställning jag gjort, ligger någonting, som är stridande emot grundlagen. l’å sätt jag i ruin reservation nämnt, väcktes det förslag inom Ulsk., att detta tillägg i litt. a) skulle intagas, hvilket likväl vid anställd votering af Utsk:s majoritet afslogs.
Plågan är således visserligen icke första gängen nu framställd, dä den utgjort föremål för Utsk:s öfverläggning; men då jag under discussionen har funnit, alt icke någon af IP. o. Ad. har behagat biträda mitt förslag, och jag således emotser, om äfven votering skulle begäras, en ofördelaktig utgång af saken, så får jag förklara, att jag återtager mitt förslag.
Härefter upplästes följande af Hr Linroth, Carl Joh. Gust., inlemnade anförande:
Jag har förutsett, att vid detta tillfälle åtskilligt skall förekomma emot provincialbankerne; jag har derföre i förhand ordnat mina tankar i detta afseende.
Ulan alt vara delägare i någon provincialbank, har jag dock med intresse följt detta financiella system, ifrån dess första upprinnelse i Wermland, och utbeder mig nu vördsammast att äfven få i vågskålen nedlägga hvad erfarenheten inspirerat, forskningen upplyst och öfvertygelsen stadgat i min tro om denna vigtiga fråga.
Förmodeligen äro icke mänga oense om den stora nytta provincialbankerna gjort inom de orter, der de äro beräknade att sprida sina verkningar.