Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det nu ifrågavar. sältet att underrätta allmänheten om våra förhandlingar skulle förmodligen kosta vida mindre.
Det skulle ej vanpryda den materiella delen af Riddarhuset, såsom händelsen hade varit med tillbyggnaderna, och det skulle r ena Riddarhusets andeliga del från de fläckar, dem osanning söker fästa dervid.
Jag troi' således, all då fråga ej är att upphöja sig, utan endast att genom sanning lå behålla det De ii i Augusti. 43 viiide man verkligen ager, så ur ulgiften icke främmande för någon adelsman, lian må vara hår, eller sitta hemma.
Yttrandet, alt vi ej skulle vara berättigade alt besluta för de frånvar., är så mycket grundlösare, som R. o. Ad. redan utan gensägelse beslutat, att de frånvar. skola i fem år fortfara med capitations-afgiftens erläggande.
Då måste vi äfven vara berättigade alt bestämma huru dessa afgifter skola bestämmas, ifall de för ändamålet behöfdes.
Att R. o. Ad. icke skulle äga denna rättighet, då det gäller en afgift, som utgöres af Ståndets ledamöter, vore så mycket oriktigare att påstå, som Ståndet har sin andel i R.
St:s rätt alt besluta för alla medborgare i delta Rike, och således naturligtvis äfven för de frånvar., emedan hela Rikels folkmängd icke kan i riksdagarna deltaga.
Dessutom är af flera talare tillräckligt upplyst, att medel för verkställigheten af Gr.
Sandels’ förslag finnas, oberoende af capitalions-afgiften, emedan 1000 r:dr årligen blifva öfver på Riddarhusets egna fonder.
En talare liar yttrat, att R. o.
Ad. icke hade mera skäl, än de andra Stånden, alt vilja få sina öfverläggningar sanningsenligt framställda för allmänheten.
Jag vill icke ingå i någon jemförelse, ty jag känner ej huruvida de öfriga Ståndens öfverläggningar blifva lika illa framställda som våra.
Det sanningsenligaste torde kanske vara, att den värde ledamoten sjelf icke äger skäl att klaga öfver det sätt, hvarpå hans yttranden blifvit i tidningarna framställda.
Men andra finnas, som kunna hafva skäl att klaga.
— I alla fall synes mig som den värde ledamoten numera, sedan han hort Hr Dalman betyga sin tacksamhet för Siandet, i händelse Gr.
Sandels’ förslag blefve anlaget, och lian således till införande i Dagl.
Allehanda erhölle sammandrag af våla förhandlingar uppsatta på R. o. Ad:s egen bekostnad, torde kunna af välvilja för Hr Dalman bifalla hvad han ej vill medgifva åt Ståndet i allmänhet.
Att, såsom en ledamot föreslagit, Hr Frih. o. Landtm, skulle bestämma hvilka discussioner, som borde i tidningarna införas eller ej, och huru fullständigt införandet skulle ske, anser jag ej vara lämpligt.
Jag anhåller alt få låna sjelfva betänk, för all upprepa Gr.
Sandels’ förslag, hvilket, efter hvad jag trott mig förmärka, blifvit ånyo missförslådt.
Grefven föreslår: ”det
Ståndet malte besluta: alt ge”nom Ridd.direct:n låta antaga tvänne skickliga referenter, ”hvilkas åliggande skulle blifva, att för hvarje plenum förvalta en resumé' af det hufvudsakligaste, som derunder yt”tras och beslutas, för att sednast a;ne dagar derefter lil 1— ”handahållas de lidningsredactioner, som sig deraf vilja begagna; samt att den derför erforderliga kostnaden aoo, ”'högst 270 r:dr blco i månaden, måtte af Ridd.cassan utbe^laläs; äfvensom att anmoda Ridd.direcCn att ju förr dess 44 D e ii i Augusti.
"hellre vidtaga denna åtgärd för den återstående tiden af "innevar. riksdag; Ståndet likväl obetaget, att besluta om "densammas upphörande efter 2:ne månader, i händelse det "skulle finna den åsyftade större tillförlitligheten af riks”dags-nyheternas meddelande i tidningarna ej på detta sätt "komme att vinnas.”
Förmodan att det beslut R. o. Ad. nu går att fatta, i händelse Gr.
Sandels’ förslag antages, skulle komma att gälla äfven för nästa rikadag, är således ett misstag.
Jag har ej något annat förslag till jemkning uti Gr.
Sandels’ reservation, än att, i stället för t vän ne referenter, det måtte sägas en eller flere; ty det kunde hända, att man för en högre betalning funne en så skicklig person, att han ensam kunde åtaga sig det, och då anser jag detta vara vida bättre än att hafva tvänne.
En värd talare har trott, att i författningarna funnes någon föreskrift, som ålade tidningsskrifvarne att referera.
Kågon sådan föreskrift finnes mig veterligen icke, ej heller är han dem ålagd för rättigheten att begagna läktaren.
Om än så vore, behöfde de icke gifva sig an såsom referenter, utan blott begära plats såsom andra åhörare, men likväl använda den till anteckningar.
Att ålägga dem upptaga våra förhandlingar beliöfves ej; ty det är naturligt, att de, för alt ej brista i fullständighet, sjelfve vilja intaga dem.
Sandels’ förslag står icke heller något sådant åläggande för tidningarna, utan der står, alt resume'en skall tillhandahållas de tidningsredactioner, som vilja sig deraf begagna.
Skulle ingen vilja det,— hvilket man ej bör tro efter hvad Hr
Dalman här yttrat, — så förfaller förslaget af sig sjelft, och då vinner han ju sin önskan, och det så mycket säkrare, som han då kan hoppas att saken icke upptages ånyo.
Skulle man åter ej få göra försöket, så kunde det hända, att någon Ståndets ledamot en annan gång förnyade samma förslag," och man nödgades då tvista derom ånyo.
Skulle det hända, att de nu befintliga tidningsredactionerna vägrade framföra våra öfveriäggningar, sådana referenten upptagit dem, så visade redactionerna med detsamma, huruvida sanningen vore dem kär eller icke.
Sådant kunde både för Svenska allmänheten och för oss vara intressant att förnimma.
Del påstås, att allmänheten väl känner de personer, som företrädesvis yttra sig på delta rum.
Men som jag anser de beskrifningar, af hvilka den frånvar. allmänheten hittills hemtat sin kännedom, vara mycket felaktiga, så synes mer skäl vara att gifva henne en riktigare.
Jag förnyar derföre min anhållan om bifall lill Gr.
Sandels’ förslag, med den förändring, att der måtte komma att stå en eller flere referenter, i stället för tvänne.
De fleste bland Ståndets ledamöter, som yttrat sig, hafva talat till fördel för Gr. D c ii i Augusti. 45 Sandels’ förslag oell afslag å betänkandet.
Äfven jag tillstyrker bifall till Gr.
Sandels’ förslag, med den af den siste talaren föreslagna modification, att referenternes antal borde bestämmas till en eller flere, i stallet för tvänne.
Jag vill ej ingå i den ekonomiska detaljen af Riddarhusets närvar, eller framtida tillgångar.
Jag är öfvertygad om, att 0111 det ålägges Ridd.direcUn att skaffa en så skicklig referent, alt delta sammandrag af discussionerna blir fullständigt, ehuru möjligst kort, så skulle inom få veckor de öfriga Stånden vidtaga samma åtgärd, och då kommer kostnaden derför alt gå på riksdagsmedlen.
Den ekonomiska frågan, huruvida protocollernas tryckning för framtiden skall komma att upphöra, lemnar jag nu derhän.
Detta beror på R.
Sl:s beslut vid en kommande riksdag och skall behandlas i grundlagsenlig ordning.
Jag kan icke undgå att fästa Ståndets uppmärksamhet på omöjligheten af hvad Gr.
Horn yttrat om inverkan af Ståndets moraliska krafter, för att afvärja oriktiga framställningar i tidningarna af våra förhandlingar.
Det finnes då ingen annan utväg än den, att hvarje individ låter utskrifva sina yttranden, och skickar dem lill redactionen, med begäran om deras införande uti tidningen, hvilket är ganska besvärligt och måhända skulle medföra svårigheter för den, som hade vidlyftiga yttranden, att få dem införda.
Om deremot en sådan resumé, som de ifrågaställa, skulle vägras till mottagande af en tidning, så hade med detsamma en sådan tidningsredaction brutit stafven öfver sin egen popularitet.
Sandels’ i reservationen framställda förslag, med den modification, som Ilr von Hartmansdorff begärt.
Då man klagar deröfver att våra nuvar. tidningar icke fullständigt och opartiskt referera R. o. Ad:s öfverläggningar, så har man naturligtvis önskat, att denna referering måtte mera fullständigt verkställas.
Jag har icke kunnat föreställa mig, att tidningarne skulle kunna lemna större utrymme åt delta Stånds förhandlingar, än som nu sker, och detta är anledntn, hvarföre jag tror, att ett fullständigare refererande af desamma måste, såvida ändamålet, dermed skall vinnas, medföra skyldigheten att utgifva en egen tidning, helst i annat fall dessa relationer ofelbart komma att stanna inom R. o. Ad:s archiv.
Hr Rosenblad har anmärkt, att de nuvar. stora tidningar nes redacteurer åtagit sig att uti sina tidningar lemna rum för så beskaffade fullständiga refereringar: detta lär, enligt hvad redan en annan talare upplyst, vara ett misstag.
Man har här uppgifvit, att mitt yttrade påstående angtde förslagets oantaglighet vore oriktigt och olämpligt samt saknande all grund.
Jag får derföre ytterligare framställa några skäl för detta påstående.
Jag anser nemi. orätt 46
Den i Augusti. alt medel, sorn äro utgjorda och sammanskjutna för vissa ändamål, användas till andra: R. o. Ad. har visserligen, sedan längre tid tillbaka, begagnat sin rättighet att taxera sina ståndskamrater i och för utgifter för R. o.
Ad:s deltagande i Svenska folkets representerande vid riksdagarna, d. v. s., för underhållet af Ståndets hus och aflöning af dess betjening; men dessa utgifter hafva icke, så vidt jag kunnat erfara, någonsin blifvit använda till så beskaffade särskildta ändamål, som det nu ifrågasatta måste anses vara.
Vilja R. o.
Ad:s närvar, ledamöter genom särskildta medel kringsprida sina yttranden i tryck; så lärer det vara deras skyldighet att sjelfve vidkännas den oundvikliga kostnaden derför.
Den nu yttrade åsigten, att R. o.
Ad. skulle äga rätt att beskatta Ståndets både närvar, och från var. medlemmar, kan jag icke gilla.
Reg.F:n tillerkänner endast Svenska folket beskattningsrätt, hvilken blott kan utöfvas af alla Stånden gemensamt, och ej af hvarje RiksSt. särskildt.
I afseende på lämpligheten af det nu under öfverläggning varande förslag, torde jag få erinra, alt det, enligt min tanke, i sanning är olämpligt, att ett RiksSt. utser personer, hvilka å Ståndets vägnar skola skrifva i tidningarna.
Jag kan föröfrigt omöjligt inse huru dessa officiella underrättelser om Ståndets förhandlingar skola blifva ändamålsenliga, med mindre de inför
Ståndet justeras och af dess samtliga ledamöter godkännas.
De misstag, hvilka hittills af tidningsreferenter blifvit gjorda, kunna i annat fall möjligen äfven hädanefter inträffa, och dessa misstag få obestridligen mera vigt, sedan relationerna måste af allmänheten anses vara fullkomligt riktiga, emedan de å Ståndets vägnar blifvit i tidningarna införda.
Jag öfverlemnar åt R. o. Ad:s eget omdöme hvilka följder skulle uppkomma, derest dessa, i tidningarna införda artiklar skulle kunna föranleda till vederbör, tidningsredacteurs actionerande.
I sådant fall synes åtminstone den moraliska ansvarigheten icke böra drabba tidningsredacteuren, utan det Stånd, genom hvars föranstaltande en sådan artikel blifvit i tidningen införd.
Hr von Hartmansdorff har appellerat till min personliga välvilja för förläggaren af en bland hufvudstadens tidningar, och trott att jag, med afseende å hans uppgifna enskilda fördel af förslaget, skulle numera finna mig föranlåten afstå ifrån förslagets bestridande.
Jag kan icke lyssna till Hr von Harlmansdorffs uppmaningar.
Jag hoppas verkligen att under min förflutna lefnad icke hafva gjort mig känd för benägenhet att rätta mig elter personliga considerationer, och dessa considerationer skola, så vidt mina tänkesätt icke undergå en lika fullkomlig som osannolik förändring, icke någonsin förmå mig att vika från att yrka och försvara hvad jag anser vara rätt.
Jag kan omöjligen finna mig öfverlygad af de skäl, som blifvit framställda för antagandet af det förslag, sorn Den i Augusti. 47 nu är i fråga, och hvilket, efter hvad jag förut yttrat, i åtin tanke ingalunda kommer att leda till det resultat, som dermed åsyftas.
Jag hemställer slutligen till det H.
Ståndets ledamöter, huruvida det kommer att synnerligen befrämja och öka Ståndets anseende, om ifrägavar. referering af dess öfverläggningar snart måste upphöra, såsom helt och hållet ändamålsvidrig, enär den stora allmänheten möjligtvis, härefter mindre än hittills, kommer att med sin närmare uppmärksamhet och med något egentligt intresse följa detta Stånds förhandlingar.
Då jag likväl, på grund af hvad här redan blifvit yttradt, motser, att Gr.
Sandels’ förslag kommer att antagas, får jag för öfrigt inskränka mig till anmälan af min uttryckliga protest emot det beslut, som R. o. Ad. i sådant afseende nu går att fatta.
Bland de skäl, som blifvit an förda för det förslag, hvilket nu tyckes vinna ett stort deltagande inom Huset, har äfven varit det, att det skulle leda till minskning af Statens utgifter.
Jag erkänner, att det ligger något ridderligt deruti, att Ståndet skulle med sina enskildla medel vilja minska åtgången af Statens; men det goda ändamålet i denna del kan likväl icke vinnas, utan med förändring af grundlagen.
En sådan grundlagsförändring var vid förra riksdagen föreslagen, nemi. den, att R.
St. skulle äga rättighet att inställa tryckningen af sina protocoller ; men densamma har vid innevar. riksdag blifvit afslagen.
Vid denna frågas afgörande tillhörde jag minoriteten, emedan jag bekänner, att jag finner en stor del af våra discussioner vara af den beskaffenhet, att allmänna medel icke lämpligen kunna användas, för att för dem bekosta trycksvärta och papper.
Sådant finnes likväl fortfarande af grundlagen bestämdt, men jag kan icke biträda förslaget att af Ståndets medel anslag göres till denna tryckning.
— Man har sagt, att förslaget åsyftade att få förhandlingarna opartiskt framställda för allmänheten.
En sådan opartisk framställning deraf finnes uti prot., som fullständigt redogör för discussionerna, och den kan icke finnas annorlunda, hvilket jag tror låter sig bestämdt bevisa.
Den partiskhet, som vid refererandet af våra discussioner kan äga rum, är af två slag.
Den ena inträffar, då en talare tillägges yttranden och satser, som han icke framställt, och densamma är bestämdt brottslig.
Den andra partiskheten är till sin beskaffenhet negativ, och den skulle då bestå deruti, att sådant blefve uteslutet, som ej bort uteslutas.
Det sednare slaget af partiskhet anser jag med största samvetsgrannhet likväl omöjligt alt alltid undvika.
Jag bekänner, att del stundom händer mig att få höra tal inom Huset, som äro af en verkligen så tråkig beskaffenhet, att, när de blifva något långa, jag förmärker en viss tyngd öfver hufvudet.
Deraf skulle således naturligen 48 Den i Augusti. följa, att om jag vore referent, så skulle jag alldeles utlemna ett sådant anförande, oaktadt största samvetsgrannhet för öfrigt i mitt åtagande.
Förmodligen äro tankarne delade, åtminstone rör:de värdet af dessa anföranden hos en sådan värd talare sjelf; ty i annat fall skulle han förmodligen göra sina tal något kortare och sällsyntare.
Det skulle således bero på den person, som blifvit utsedd att vara referent, huruvida ett yttrande skulle uteslutas eller icke.
Förhållandet blefve troligen det, att om tio särskilda referenter antagas, så gjorde icke tvänne af dem samma uteslutningar.
Således skulle deraf uppkomma tio olika refereringar, som måhända af niotiondedelar af referenterna skulle anses i mer eller mindre mån partiska.
— Slutligen, sedan den af Ståndet utsedde referent uppsätt våra discussioner, så berodde det på att få dem införda i tidningarna.
Sådant lät sig utan svårighet verkställa, om en eller flera tidningsredactioner funno dessa uppsatser fullt nöjaktiga, d. v. s. sådana, som de i annat fall låtit föranstalta genom sina egna aflönade ombud, men i sådan händelse skulle också bela anstalten inskränka sig lill ett anslag till understöd för dessa tidningar, och för sådant ändamål tror jag ej att vi äro berättigade att anlita våra principalers medel.
Man har sagt, all R. o.
Ad:s närvar, ledamöter ägde rättighet att beskatta den öfiiga adeln, likasom de kunna beskatta liela Svenska folket.
Denna sophism är af den mest grofva natur, ty grundlagen tillägger väl ett Stånd rättighet att gemensamt med de öfriga Stånden beskatta Svenska folket, men denna grundlag lemnar icke R. o. Ad. rättighet att lägga skatter på de adelsmän, som icke bevista riksdagen; och det är icke utan en viss förundran, som man ser att de beslut, som Ståndet vid föregtde riksdagar fattat, blifvit af Regeringen sanctionerade.
Detta har sedermera fortfarit, troligen derföre att medlen varit afsedda för underhållet af en R. o. Ad:s gemensamma egendom, nemi. detta hus.
Det är naturligt, att en hvar delägare i ett bolag bör bidraga till underhållet af detta bolagets egendom, men nu föreslår man att dessa medel skola till ett helt annat ändamål användas; och om denna bana nu skulle öppnus, så torde det i sanning blifva en ganska betänklig belägenhet att vara en fattig Svensk adelsman, då en sådan kunde elter behag beskattas af en församling, hufvudsakligen bestående af embetsman, som gjort sig kände för en synnerlig liberalitet i allt hvad som angar beviljandet af anslag lill särskildta ändamål.
Jag bestrider således R. o. Ad:s rätt att beskatta sina frånvar. ledamöter och afstyrker i öfrigt förslaget, såsom alldeles till intet tjenande.
Jag har begärt ordet i anledn. af ett yt trande af Frih.
Raab, deruti han sagt, att om dessa utgifter skulle drabba Riddarhus-cassan, så skulle likväl en betydlig sura - Den i Augusti, 49 summa uti densamma återstå ; men om man skulle göra detta försö'k, så skulle detsamma för 3 månader kosta 710 r:dr b:co, och då tror jag icke att det vöre nödigt att utgifva denna summa, isynnerhet som dermed, efter min öfvertygelse,, ingenting skulle vinnas.
— I afseende på den mening, sorn blifvit framställd, att réferenterues antal, som af Gr.
Sandels blifvit föreslaget till 2:ne, måtte förändras till en eller flere, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt om flere referenter antagas, så skulle kostnaden blifva ändå större.
Jag yrkar derföre bifall på Ridd.Utsk:s betänk, och ber att i öfrigt få förena mig med Hr von Troil.
Discussionen har egentligen upptagit eii sida af frågan, åtminstone hvad beträffar de siste värde ta tarfles anföranden.
Man har nemi. talat om huru tidningarne referera våra förhandlingar, och huruvida det vore deras fördel att erhålla sådana sammandrag deraf, som här blifvit föreslagna.
Jag kan så mycket mindre betvifla hvad Hr Dalman i delta hänseende yttrat, sorn jag påminner mig, att vid början af denna riksdag en annan värd ledamot inom Huset, hvilken äfven är tidningsredacteur, yttrat sin önskan ätt, till förekommande af den missbelåtenhet, som yttrats öfver tidningarneS sätt att referera, det inåtte finnas att tillgå ett kort sammandrag af våra öfvei läggningar, hvilket kunde tjena till rättelse; men denna del af frågan har jag för öfrigt ej ansett vara den, som mest boil tagas i betraktande.
Det hufvudsakliga ändamålet med den utgift, sorn nu är i fråga, vore att derigenom förbereda prot:stryokhingetts försvinnande.
Man har ej velat jemföra den ofantliga kostnaden af 70,000 r:dr, hvartill protocollernas tryckning uppgår, med den ringare nu ifrågavar., derföre att den mindre kostnaden blefve R. o. Äd:s enskilda, då deremot den större drabbar hela nationen.
För min del kan jag ej ingå på denna åsigt.
Jag tror, att det vore sannt ridderligt, att ej uppdraga denna skilnad så strängt, och dessförutan torde det värå andra R. o.
Ad:s enskilda kostnader, som till ett betydligt belopp kunde besparas, om tryckningsbestyret af våra yttranden in extenso kunde undvikas, hvilket förmodligen tager det mesta arbetet och ådrager kostnader, sorn måhända äro de betydligaste i och för förhandlingarna inom detta ruin.
Således skulle jag både såsom riddersman och som riksdagsman anse det vara angeläget, att förbereda en åtgärd, som kunde medföra besparingar af tid och kostnad både för det allmänna och för Riddarhuset.
För öfrigt måste jag anmärka, att den talaren, Sorn ansåg oss begå ett orättvist tvång emot våra ståndsbröder genom deras debitering, sjelf vederläde detla med framställningen att afgiften icke skulle kunna utmätas, hvilket med andra ord skulle ville säga, att afgiften vore 1 i H. 7 5o Den i Augusti. frivillig.
Jag fortfar att tillstyrka bifall å Gr.
Den med nu förevar, ämne alldeles icke gemenskap ägande frågan, huruvida R. o. Ad. må äga rätt att lägga skatter på sina från var. medlemmar, torde så mycket mindre här behöfva afhandlas, som Gr.
Sandels’förslag visar, att det ej hehöfves någon särskild beskattning för detsammas verkställande, utan att dé föreslagna utgifterna af Riddarhus-cassan kunna bestridas.
Då en värd talare här anfört, att den partiskhet, som kan äga rum vid refererandet af våra förhandlingar i tidningarna, vore af aine slag, så har han glömt, att det finnes äfven ännu ett tredje slag deraf, nemi. att alldeles icke återgifva hvad som anföres på ena sidan till försvar för en sats, och det är denna art af partiskhet eller väld, hvaröfver man i allmänhet har klagat.
Äfven jag har trott mig finna, att de tidningar, som sysselsätta sig med refererandet af våra förhandlingar, mycket ofta gjort sig skyldiga till denna slags väld.
Nu finner jag, att jag måtte hafva misstagit mig i detta afseende, att det antingen varit svagt minne eller svaga öron, som gjort att jag irrat mig, ty jag har nyligen hört en ganska vacker målning på den samvetsgrannhet och utmärkta omsorg, hvarmed lidnings-redactionerne bemödat sig att iakttaga oväld i afseende på alla opinioner inom Ståndet.
Jag skulle då tro, att när denna vackra tanke der finnes, och då en annan tidning äfven har samma vackra tanke, det vore orätt att icke gifva tillfälle till densammas realiserande.
Då jag nu i så måtto blifvit rättad i min förmodan, att dessa tidnings-redactioner erbjudit sig att ovillkorligen trycka alla de sammandrag af våra förhandlingar, som af den nya referenten blifva uppsatta, utan endast att begagna dem till en källa, så behöfves icke den förändring jag föreslagit.
Derföre finner jag mig nu kunna tillstyrka bifall till Gr.
Sandels’ förslag, utan annan förändring än den som Hr von Hartmansdorff yttrat, nemi. att referenternes antal må bestämmas till en eller flere i stället för atlie.
Om detta förslag blir verkstäldt, så skall det blifva intressant att se, huru verkligen de tidningar, som vilja referera öfverläggningarna inom Ståndet, begagna denna källa för att kunna återgifva hvad som på begge sidor blifvit anfördt, och icke ensidigt införa hvad som yrkas på den ena sidan, samt att den der tyngden öfver ögonen icke alltid måtte återkomma, när den ena sidans opinioner framställas.
Det kunde kanske anses onödigt att jag begärt ordet för att yttra mig i denna fråga; men då jag inom Utsk. deltagit uti handläggningen af detta ärende och der varit af olika tanke med Utskls majoritet, samt hufvudsakligen instämt uti det förslag, som Gr.
Den i Augusti. 5i Sandels afgifvit, så torde det tillåtas mig att här få anföra några af de skäl, sora dertill föranledt mig.
Jag får dervid först förklara, alt jag hvarken vill tillägga — ty det anser jag mig ej tillständigt — den ena eller den andra tidningsredactionen någon väld eller partiskhet för det sätt, hvarpå våra förhandlingar blifvit i tidningarna refererade; men jag tror, alt det kan hända, att, äfven med den bästa vilja å tidnings-redactionens sida, yttranden stundom blifva orätt refererade.
Anledningen dertill tror jag vara dels den, att tidningarnes referenter hafva sina platser på läktaren, derifrån de icke alltid äro i tillfälle att fullständigt uppfatta öfverläggningarna, och dels den, att desse referenter, såsom ej varande medlemmar af Ståndets cancelli, sakna tillfälle till särskild beröring med talarne, hvarigenom de sakna utväg att med dem collationera de anteckningar, som de göra.
Om deremot, på sätt Gr.
Sandels föreslagit, tvänne referenter skulle antagas, och den ene satt vid prot. på förmiddagen samt den andre på eftermiddagen, så skulle de, efter mitt förmenande, ganska väl kunna medhinna att till den påföljande dagen uppsätta resume'er af de afgifna yttrandena, som då kunde tillhandahållas talarne, för att af dem blifva justerade.