Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vore högst olyckligt, om ett sådant förslag blef gillad t.
Jag anser visserligen, att stampningar ieke böra få existera; men om de ägt. rum en gång, och berättelsen derom i Protocollet skulle sa förändras, skulle det låta, som om man hade laglig rätt, att yttra sitt missnöje eller sitt bifall.
Då skulle våra discussioner betydligen urarta; ue skulle säkerligen i alla 384 O e n 3o Mars e. m. vigtiga frågor omväxla med stampningar och bifallsskrik.
De, som voro af olika åsigter, (geller som jag här för korthetens skull vill kalla) det ena Partiet, komme alltid att stampa emot det andras Talare.
Jag anser derföre, att Protococollsföranden hör bestämdt upptaga allt, som säges och förefaller.
Det är visserligen efter Svensk Lag hvarje Ledamots rätt, som talat till Protocollet, alt fu sine ord deruti införde, och således är jag alldeles af den tanka, att de värde Ledamöter, hvilka bestridt
Grannlagenhetcn förbjuder mig att gå närmare i min erinran; men de, som på - Deu 3o Mars e. m. påminna sig tilldragelsen, medgifva troligen, att så obehagligt det är, att Protocollet omtalar dessa stampningar, är det dock bättre, än att sådane förhastade yttranden skulle der influtit.
Jag kan ej göra anspråk på alt i Protocollet få bibehålila ordet stampas derföre att jag stampat.
Jag har aldrig gjort det och kommer aldrig att göra det på delta rum; men jag anhåller dock, att sådane händelser, då de inträffat, måtte blifva upptagne i Protocollet.
Jag supponerar, att Herr Grefven och LandtMarskalken slutligen behagar framställa till Slån- - det, om benämningen stampning eller missnöje s bör i Protocollet införas, och det är gifvet, att jag underkastar mig hvad Ståndet då beslutar; men jag tror att den satts, att stampningen bör slå qvar, är vigtigare, än Friherre Boije inser.
Jag tror, att om vi en tid skulle nyttja ordet missnöjej komme Friherre Boije snart att sjelf begära, att vi måtte utsätta ordet stampning; ty många uppträden i denna väg skola blifva en följd deraf, att man, genom en sådan antagen benämning för uttrycket af Ståndets missnöje, äfven liksom ger tillåtelse till sättet. v ' Friherre Boije:
Jag skulle ej särdeles lemna afseende åt hvad en Ledamot, Herr 18 H. 25 386 Den 3o Mars e. m.
Hjerta sagt, att jag skulle komma att önska, det stampning framdeles i Protocollet utsättes, men hvad som är säkert, är, att jag ej fruktar detta uttryck af missnöje, och icke eller deraf skali ombyta tankar och meningar så lätt, som Herr Hjerta tror.
December begagnas eller ej, för att beteckna den då timade händelsen, kommer att i denna dagens Protocoll inflyta, lärer det göra litet till saken, om man uteslutar detta ord eller nyttjar några andra.
För öfrigt, om Ridderskapet och Adeln skulle anse för framtiden lämpeligt att utesluta allt -Den 3o Mars e. m. 387 annat, än det som säges här,, har jag ej något emot, att anteckningen om stampning må uteslutas, men yrkar då, att icke eller i Protocollet måtte nyttjas något annat uttryck, såsom oro, missnöje, värma eller sådane anteckningar, hvilka bero på Protocollistens godtfinnande och det sätt, hvarpå han uppfattar händelserne, samt således möjligen kunna differera från verkliga förhållandet.
Den 29 Augusti e. m. 601 afseende gör och låter på utländsk botten ligger alldeles utom gränsen för Svenska domaremaktens verksamhet.
Gyldenstolpe och Hr Rosensvärd hafva sagt, alt ifrågavartde lagstadgande alldrig blifvit tilläm pari t samt att det tjenar lill intet alt låta det bland gällande författningar qvarstå.
Jag frågar desse
Hrr, huru de så noga vela, att förbudet aldrig blifvit tillämpad! och aldrig medfört någon den ringaste verkan?
Hafva desse
Hrr varit polistjänsteman och gjort sig underrättade om, huruvida förbudet blifvit lillkännagifvit för den klass af medborgare, hvilkas besök i främmande kyrkor möjligen kunnat medföra för deras tro skadliga följder, eller icke?
Jag skulle icke tro att sådant varit förhållandet och när man icke kan med full visshet förklara, alt delta förhud, sådant det nu finnes, alldrig medfört någon åsyftad nyttig verkan, så bör man icke säga att det, såsom fullkomligen gagnlöst, bör uphäfvas.
Jag för mitt del, anser del icke vata alldeles ulan sin nytta om författningen qvarstår med gällande kraft såsom eli, om också svagt medel i händerne på de Statens tjenstemän, som hafva till pligt att vaka öfver det religiösa lifvet hos den klass af Svenska folket, hvilken i anseende till sin bildningsgrad är lättast utsatt för flämmande proselytmakare intalelser.
Såsom sagdl är, så länge man icke kan bevisa att en gällande lag år skadlig, så länge finnes det intet ondi uti, att denna lag qvarstår för alt vid inträffande behof kunna tillämpas och detta är för mig ett alldeles tillräckligt skäl alt fortfarande yrka afslag å förevartde betänk.
Jag har yttrat, att jag icke kan inse något straffvärdt ligga deruti att en Protestant besöker t. ex. en Katolsk gudstjenst.
Jag tror icke att delta är något brott, hvilket bör af lagen bestraffas, del må nu tilldraga sig på Svensk eller utländsk bolten.
Jag vill med ett exempel bevisa orimligheten af ett dylikt förbud.
En Svenska gifte sig för några år sedan med en Katholik.
Vigseln skedde i hufvudstadens Katholska kyrka och efter denna religions ritual.
Skulle nu denna Svenska, hvilken tillhörde vår statsreligion, hafva begått ett brott och gjort sig till ansvar förfallen, derföre att hon ingått i en främmande kyrka och låtit viga sig under andra ceremonier än våra kyrkoböcker för en sådan akt föreskrifvit?
Jag har sjelf på nådig befallning i det Katholska kapellet hår i staden bevistat sorgmessan efter aflidne Hertigen af Orleans?
Låg deruti något brott?
Hvad nu del såsom fullkomligt omotiveradt klandrade förslaget lill den underd. skrifvelsen i detta ämne beträffar, så tror jag att med den ringa stilistiska förmåga jag besitter, det likväl skulle kunna lyckas mig att ur detta betänk, utdraga detta förslag, hvilket i min tanke endast behöfde lyda ungefär sålunda: ”Hos R.
St. har fråga blifvit väckt om uphäfvande af det i Kongl, kungörelsen d. 24 Januari 1781 stadgade förbud för Svenske Lutherske nndersåter ali bevista främmande trosbekännares gudstjenst.
St. funnit erfarenheten hafva ådagalagt, all berörde förbud ständigt öfyerlrådes utan att vederbörtde ansett sig upmanade att 602 Den 29 Augusti e. m. sådant beifra, äfvensom att detta förbuds fallande i glömska icke medfört någon för det religiösa lifvet inom den Lutherska församlingen menlig påföljd, få R.
St. hos E. K. M. i underd:het anhålla om uphäfvanile af merberörde förbud”.
M. ganska lätt skulle inse meningen af denna Ständernes anhållan utan att några ytterligare skäl behöfde tilläggas, hvarföre och då jag anser saken vara riktig och skrifvelsen ganska möjlig att åstadkomma, jag för min del ånyo vågar anhålla om propos. å bifall till Ulskms betänk.
Hr Printzensköld: Gr. Gyldenstolpe måtte hafva besynnerliga åsigter om polisstadgandens natur i ett samhälle, eftersom han förmenar, alt öfverlrädelsen af ifrågavar:de förbud måste i lagskipningens, eller rättare, polismaktens ögon betraktas såsom ett verkligt brott.
Det finnes ju otaligt många handlingar i samhällslifvet, som i sig sjelfva icke äro i ringaste mån af brottslig art men hvilka likväl lagstiftaren måste belägga med böter, emedan dessa handlingar dels kunna gifva anledningar till brott eller till olyckshändelser eller äro i allmänhet stridande mot god ordning, mycket annat att förtiga, och sådana handlingar stämplas icke i något land med benämningen af brott, utan anses de såsom förseelser eller förbrytelser emot stadgade polisföl fattningar. R. o. Ad. har ju t. ex. i den stadga, som blifvit antagen för vidmakthållande af ordning och skick under öfverläggningarne på detta rum, ålagt Gr.
Gyldenstolpe att böta ett visst belopp i händelse Gr:n skulle efter öpnadt plenum stödja sig emot skranket kring Landtmarskalksbordet, men icke anses Gr:n af R. o. Ad. såsom en förbrytare, i fall Gr:n händelsevis skulle göra sig skyldig till en sådan förseelse och derföre blifva pligifälld.
Jag medgifver således gerna, alt det icke är något brott att besöka en främmande gudstjenst, men lagstiftaren har funnit lämpligt att genom ett stadgadt ringa bötesbelopp söka förhindra sådana besök, emedan de kunna inleda personer på en bana som kan sluta med begåendet af ett verkligt brott, eller affall från den antagna statsreligionen, hvilket brott är belagdt med det svåra straffet af landsförvisning.
Således inses lätteligen att en klok lagstiftare måste genom förbud och böter belägga vissa handlingar, hvilka i och för sig icke äro brottsliga men kunna föranleda andia handlingar, som blifva det och såsom sådana hårdt bestraffade.
Handhafvandet af dylika praeventiva stadganden tillhör derföre vanligtvis icke den lagskipande makten i samhället, utan polismyndigheten.
Jag anser detta förbuds qvarstående kunna vara af ganska stor nytta och ser intet skäl att detsamma uphäfva, helst den ringaste skada icke deraf följt.
Hr Printzensköld har ganska rätt deruti, alt vissa handlingar beläggas med böter, ehuru dessa handlingar icke kunna såsom brottsliga stämplas, men likväl måste vara förbjudna för uprätlhållandet af vederbörlig ordning.
Den i delta rum anslagna ordningsstadgan bötfäller R. o. Adis ledamöter för begåendet af i och för sig oskyldiga handlingar, men sorn Den 29 Augusti e. m.
603 anses vara stridande emot en god ordning.
Detta är ganska godt och väl, men låtom oss tillse om ordningens uprätthållande nödvändigt kräfver, att Protestanterne förbjudas alt ingå i Katholikernes kyrkor.
Hvad skulle väl vara grunden för ett sådant ordningsstadgande.
Jag kan sannerligen icke utleta den, om icke den vore att såmedelst förhindra upkommande af trängsel bland Katbolikerne.
Det som är skadligt för samhället bör beläggas med straff och således öfvergång från Protestantiska till Katliolska lärail strängt bestraffas, likasom straff bör vara utsatt för den som öfverlastar sig, men jag kan icke finna alt man kan förbjuda en person ali taga sig en sup derföre att lian möjligtvis kan bli full deraf.
På samma sätt bör man icke fötbjudas alt gå in i en Katholsk kyrka derföre att man möjligtvis i en framlid kan komma att öfvergå till Katliolska iäran.
Eli sådant brott belägger lagen med ett så hardt straff, att man derifrån hör afskiäckas, men något vidare behöfves icke och då jag tror att man icke kan förneka sanningen af hvad Utsk:n yttrat, ”att någon för det religiösa lifvet inom
Lutherska församlingen menlig följd icke är att befara af förbudets borttagande”, så torde deruti ligga ett tillräckligt skäl för bifall till betänk.
Jag vill endast uttala min förundran deröfver, att en person, sorn med så mycken ifver hestrid! upliäfvandet af ifrågavar:de förbud, har, om jag icke misstager mig, sjelf många gånger gjort sig skyldig till detsammas öfverträdande.
Jag skulle vilja fråga hvad denne person skulle tycka om en derföre mot honom gjord angifvelse och om han icke i sådant fall skulle finna förbudet föråldradt och otjenligt att tillämpas.
Jag skulle gerna önska vela hvilken person Frih. af Ugglas i sitt sista yttrande påpekat såsom den der sjelf flerfaldiga gånger gjort sig skyldig till den ifrågavar:de lagöfverträdelsen, men ändock med hetta här försvarat förbudets bibehållande.
Till svar härå får jag ära,n meddela att jag icke menade Hr Printzensköld.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Hr Gr. o.
Ordf:den propos. först lill bifall och sedan till afslag å förevande betänk, samt besvarades dessa propos:r med blandade ja och nej; hvarefter förnyad propos. lill bifall blef framställd och besvarad med ja och nej, samt Flr Gr. o. Ordf:den förklarade det lian trott sig finna att ja vid den sednaste proposms besvarande varit öfvervägande.
Cederström begärd votering uplästes lill justering och godkändes följande voter:spropos.:
Den, som bifaller Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.Utskms betänk.
N:o 42, voterar Ja; 604 Den JJ9 Augusti e m. den det ej vill voterar Nej; vinner nej, varder förenämnde betänk, af R. o. Ad. afslaget.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 16.
Föredrogos och biföllos Exped.Utsk:s i gårdagens förmiddagsplenum på bordet lagda mein.:
N:o 18, ang:de rättighet för Utsk:s kanslipersonal och vakt betjening att upbära aflöning någon lid efter riksdagens slut; och N:o 19, angide acceptering, efter riksdagens slui, af räkningar å tryckning och häftning af hillänget till RiksStms prot. H, R. o. Ad. åtskiljdes kl. J| till 9 på aftonen.
Lördagen den 30 Augusti 1851.
Justerades 13 prol.utdr. för gårdagens efterrniddagsplenuin, samt följande från Exped.Utsk. inkomne förslag lill R.
N:o 225, ang:de befrielse för rusthällarne inom Kungsöhrs fögderi från dagsverkslösen i afseende på deras stamhemman: och N:o 226, med öfverlemnande af ny bevillningsstadga.
Justerades jemväl Exped.Utsk:s nedannämnde förslag till §§ i Riksdagsbeslutet: N:o 52, ang:de anslag för folkundervisningen; Den 30 Augusti. 605 N:o 53, ang:de nästa Statsrevision; och N:o 54, ang:de allmänna bevillningen.
Föredrogs Exped Utsk:s i gårdagens eftermiddagsplenum på bordet lagda, under N:o 50 afgifna förslag till § i Riksdagsbeslutet, ang:de grunderne för den skedda statsregleringen.
I afseende på denna expedition fruktar jag alt något misstag förefinnes.
Den är riktig för öfrigt med undanlag af orden: ”såväl i afseende å dispositionen af besparingarne uppå hufvudiitlarne, sorn”, hvilka ord Utsk. icke föreslagit alt i skrifvelsen inlagas.
Något förbiseende bär egt rum och Exped.Uisk:s ledamöter torde icke hafva något emot att ändring göres, ty i StatsUlsk:s utlåt.
N:o 90, som utgör grunden för denna §, finnas icke dessa ord.
Rör:de den af Frih.
Palmstjerna anmärkta omständighet, anhåller jag alt med några ord få afgifva förklaring.
Vid uprättandet af ifrågavar:de förslag, för hvilket StatsUlsk:s utlåt.
N:o 90 ligger till grund, bar, som jag finner, Exped.Utsk. begått det anmärkta förbiseendet, och della har kommit sig deraf, ali den § i förra Riksdagsbeslutet, som motsvarade denna, rådfrågades och i densamma fanns en sådan ordställning införd, som man jemväl nu begagnat, enär del i sjelfva verket utgör en obestridd och obestridlig sanning, att sakförhållandet härmed är alldeles enahanda, som det var vid förra riksdagen.
Men Utsk. förbisåg den omständigheten, att, under förra riksdagen, låra berörde ordalag grundat sig på en af SlalsUlsk. serskild gjord och af Ständerne bifallen hemställan: nu åter är detta icke händelsen.
N:o 90 finnas icke dessa ord och icke annorstädes heller bland StalsUlsk:s utlåtrn.
Jag har, sedan Exped.Utsk:s nu förevar:de förslag afläts, fått anledn. efterforska delta, har dervid funnit all sig så förhåller som nyss upgifvet blifvit; och jag kan således destomindre motsätta mig Frih.
Palmstjernas begäran; — den jag tvertom finner billig och riklig, och derföre lemnar obestridd, under förhoppning att R. o. Ad. icke för strängt bedömmer Exped.Utsk. för det i formen begångna föibiseendet, som i sak icke skulle hafva ledi till någon orimlighet.
— Så öfverhopadt af göromål som Utsk. varit och ännu är, torde misstaget benäget detsamma tillgifva.». Jag hoppas det, helst Frih. Palmstjerna, som anmärkt det, icke deraf gjoit någon förbråelse för bristande nit; ett förfaringssätt, som väcker min uprigtiga erkänsamhet.
Jag föreställer mig emellertid alt, lill undvikande af en återremiss, som icke behöfves, och Frih.
Palmstjerna icke heller påyrkat, det R. o. Ad. kunde helt enkelt förklara förslaget vara godkändt med antagande af följande påskrift:
Godkändt af R. o. Ad. d. 30 Aug. 1851 e. m. med undanlag af följande å första sidan förekommande tnellanmening; ”såväl i afseende å dispositionen af besparingarne uppå bufvudtillarne, sorn”, hvilken mellan - 600 Den 30 Augusti. mening, såsom icke i StatsUtsk:s af R.
St. godkända utlåt, befintlig, syntes af misstag hafva i Exped.Utsk:s skrifvelseförslag influtit.
Jag anhåller om Hr Frih. o. Landtnäs propos. härå.
Nr Printzensköld, Carl:
Jag har deltagit i redigerandet af förslaget till denna § och förbisåg icke del förhållande som Frih.
Cederström omförmäll; föreställande mig att fastän i Utsk:s betänk.
N:o 90 den ifrågavande mellantneningen icke fanns inryckt, § likväl borde i Riksdagsbeslutet blifva öfverensstämmande med sisth Riksdagsbesluts-§:u i samma sak, enär förhällanderne i sjelfva verket äro idenliske; men då nu fråga blifvit väckt om mellanmeningens borttagande och hvarken Riksdagsbesluts-§:n i del fallet lider något, heller någon den ringaste förändring i sak inträffar, så instämmer jag i det af Hr Frih.
Cederström framställda förslaget. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, uplåste Frih.
Cederströms förslag, alt Ulsk:s förslag mätte af R. o. Ad. godkännas med undantag af följande å första sidan förekommande mellanmening: ”såväl i afseende å dispositionen af besparingarna uppå hufvudtillarne, som”; hvilken mellanmening, såsom icke i Sta t sU tsk :s af R.
St. godkända utlåt.
N:o 90 befintlig, syntes af misstag hafva i Exped.Ulskts skrilvelse-förslag influtit, hvarefter H.
Ex. hemställde om R. o. Ad.
• behagade godkänna Exped.Utsk:s ifrågavartde förslag med denna rättelse.
Föredrogs, men bordlädes ånyo på begäran af Frih.
Cederström, Rud., och Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, Gr.
Lagerbjelkes, Gustaf i gårdagens f. m:s-plenum på hordet lagda förslag lill inbjudning till de öfriga RiksStfn att förena sig uti R. o. Ad:s fattade beslut, i ani. af Statsölsk:s utlåt.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 26 och 29 dennes på bordet lagda betänk.
N:n 59, i ani. af väckte motioner, ang:de dels religionsfriheten dels ock uphäfvaude af Kgl. Plakatet d. 12 Jan. 1726, emot olofliga sammankomster för andaktsöfningar jemte öfriga i samma ämne utfärdade författningar.
Första punkten af detta betänk, hvaruti Utsk. tillstyrkt, att en af
Hr Winge ang:de religionsfriheten väckt motion måtte lemnäs utan afseende, bifölls; hvarefter 2:dra punkten, angule en af D:r Sandberg väckt motion förekom oell Frih.
Cederström, Rud. yttrade:
Med nöje ser jag den första delen af Ulsk:s betänk, godkänneligt och R. o. Ad. behagade således lill denna första del lemna bifall; men i den sednare delen förekommer ett förslag om uphäfvaude af det s. k.
Convenlikelplakatel med hemställan om andra stadganden i dess ställe.
Jag tror ej all Utsk. gjort sä alldeles rätt att, såsom här är förhållan - Den 30 A u g usli. det, a priori och utan bevisning, förklara nämnde plakat odugligt; men om Ulsk. sålunda a priori felat har det deremot af sin förståndige och kraftfulle Ordf. a posteriori undfått en lämplig tillrättavisning.
Efter slutet af detta betänk, förekommer nemi. en af Gr.
Sparre afgifven, så lydande reservation, hvilken jag anhåller att få upläsa: ”Uti det of majoriteten inom Ulsk. upgjorde, nu framlagda förslag liar jag icke någon del.
Jag kan icke biträda den åsigt atl presterskapet skulle åläggas en sådan polisupsigt som förslaget bjuder; och jag befarar af ett sådant updrag osämja och missföihållanden vida öfvervägande de olägenheter, som det nuvar:de Convenlikel-plakatet må hafva medfört.
Då jag således ogillar sjelfva grundtanken för förslaget, anser jag ej mödan värdi att fästa mig vid detaljerne, ehuru bristfälliga äfven dessa synas mig.” Gr.
Sparre, som i dag nödgas vara frånvarande, saknar således och efier denna upläsning icke åhörare, af sitt omdöme i frågan; men fastän han ansett detaljerne kunna förbigås, så hindrar det icke att ju R. o. Ad. litel närmare torde behaga fästa sig vid eli par af de serskilda bestämmelserna i Utsk:s förslag.
Religionens väsende, dess heliga sanningar, det lif som af dess rätta ande näres, böra vara oss alltför dyrbara, för alt ju den samvetsgrannaste, den varsammaste omsorg bör råda vid pröfning af ett förslag, som kan bereda vådor för en sanni religiös själadaning hns folkel; en rigtning, hvarvid presten ej blott bör utöfva upsigt, men äfven gifva en god ledning.
Huruvida förslaget ger garanti för detta slags samband, torde vi böra tillse.
Här säges t. ex. i 2:dra §: ”Komma med husvärdens tillstånd till sudan andaktsöfning flere än det egentliga husfolket, och är prest ej närvarande, vare andaktsledare och husvärd framför andra ansvarige, att en kristlig ordning dervid iakttuges, alt sammankomsten ej sker under offentlig gudstjenst, ej heller förlänges utöfver kl. iO på aftonen, att predikan ej hålles samt att villfarande lära ej sprides.
Öfver tillvaron af så utvidgade andaktsöfningar håfve Pastor och Kyrkorådet upsigtP
Då predikan ej får hållas vid dessa sammankomster, tyckes man ej haft skäl atl kalla berörde andaktsöfningar utvidgade.
Hurudana de för öfrigt tänkas vara eller blifva, torde väl icke heller vara så lätt att inse.
När, vid en andaktsöfning, man ej får predika, h. e. ingen ledamot får sei skildt yttra sina upbyggliga tankar och känslor, hvaraf består då själaspisen?
•—-
En djup tystnad lärer vara mindre enlig med våra sedvänjor; det kan gå an i Orienten.
Andeliga visor, i chorus afsjungna, eller lill och med s. k. ”Engladansar”, lära väl, såsom mau hört sägas, hört till ritualen i vissa Läsaresekter inom riket; men hvem kan veta hvilka former läseriet månde ikläda sig?
Under religionens mantel hafva i alla tider många arter af svärmeri fördolt sig.
Det är godt och val att Pastor skall ”hafva upsigl” öfver andaklsöfningarne.
Men det föreskrifves icke alt sällskapet skall tillkalla honom.
Det blir kanske hans sak att ihop med kyrkorådet spana upp dessa andaktsöfvande personer.
608 Den 30 Augusti.
Sparre har redan fästat sig vid det olämpliga af denna fiskaliska upsigt; jag instämmer deri och tror den vara lika förhatlig som svår att med noggrannhet utöfva.
Lika otillfredsställande synes mig det påföljande stadgandet, nemi. det om bestraffningen vid öfverträdelse!'; hvarom del heter: ”Oordningarne beslraffas dels efter allmänna lagens stadgande, dels äfven med böter från 6 r:dr 32 s/c. till 33 r:dr 16 sk. b:co, hvilka böter fördubblas vid förnyad öfverträdelse, dork aldrig utöfver 66 r:dr 32 sk. b:co.” Således skulle en öfverträdelse af ifrågavar:de lagbud, så vådlig för del dervid äfventyrade och lätteligen inträffade rubbandet af folkets andliga trygghet och frid; ländandet af de Ivedrägtslågor, hvilka så ofta alstras genom de af läseriets anda upkummande söndringar i religiöst hänseende, — dessa öfverträdelse!', säger jag, kunna enl. förslaget försonas med minst G r:dr 32 sk. och högst 66 r:dr 32 sk., hvilket är orimligt lågt.
Jag hemställer fördenskull och med hänsigt till allt hvad ofvan är vordet vördsammast anfördl, alt R. o. Ad. i likhet med PresleSt., ville afslå hela sednare delen af LagUtsk:s förevande betänk.
Uppå härefter först till bifall och sedermera till afslag framställd propos. blef Utslcs utlåt, uti ifrågavai:de sednare punkt af R. o. Ad. afslaget.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 27 och 29 dennes på bordel lagda betänk.
N:o 64, i ani. af väckte motioner om verkställigheten af utmätning.
Till förra delen af detta betänk., hvaruti Utsk. afstyrkt bifall lill en af Riksdagsfullmäktigen Anders Olofsson väckt motion lemnade R. o. Ad. sitt bifall ulan diskussion, men i fråga om sednare delen, ang:de en af Riksdagsfullmäktigen Nils Larsson väckt motion, yttrade Gr.
Mörner, Carl Göran Detlof: Genom detta förslag vill LagUlsk. åstadkomma den förändring i hvad hittills varit stadgadt, att Länsmän utan vederbör.de Kronofogdes hörande, må kunna verkställa utmätning inom sitt distrikt när fordringsägaren sådant äskar.
Detta tror jag likväl af tvenne skäl vara mindre lämpligt.
Det ena, att Länsman icke ställt borgen för de medel han kan få om händer, och att således fordringsegaren icke åtnjuter samma säkerhet, om Länsmannen får oberoende af Kronofogden på eget ansvar verkställa utmätning, helst Kronofogden icke vidare skulle veta huru stor upbörd Länsmannen till följd af utmätningsupdragen fått sig anförtrodd och följaktligen icke eller kunde vaka öfver ali Länsmannen ej måtte komma på balance.
Mitt andra skäl är, att genom förslagets bifallande skulle en splittring i den executiva magten upstå, så att icke vidare Kronofogden hade ledningen deröfver utan han komme att draga Den 30 Augusti. 609 draga ål ett håll oell Länsmannen åt ett annat, i följd hvaraf en kapplöpning kunde upstå mellan dem, hvilkendera som först skulle hinna att verkställa utmätningar.
Detta tror jag icke vara lämpligt och anhåller alt R. o. Ad. måtte afslä LagUtsk:s förslag.
Ur Printzensköld, Carl: Instämmande med Gr.