Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den värde talaren har således behagat helt och hållet lemna utur sigte alla de vigtiga förhållanden, i hvilka förändring sedermera inträffat; likasom ett fullkomligt förbiseende vederfarits den direkta hänvisning på dem, hvilken jag i milt första anförande denna afton haft äran afgifva.
För de ledamöter åter, som tilläfventyrs haft den godheten, hvarpå jag hoppas, att icke alldeles förneka sin uppmärksamhet åt häntydningen på dessa obestridliga, faktiska omständigheter, torde ett upprepande af hvad jag sagt icke erfordras.
En annan sak blifver det, om man med det sangviniska lynne, som är lyckliga naturer ensamt förbehållet, kan betrakta ämnet sålunda, alt man t. ex. hoppas att af de lill armcens och flottans utrustning nyligen beviljade 2 millionerna ingenting eller möjligen blott en min - 92 Den 22 Maj. dre del skall komma alt utgå; i följd hvaraf berörde summa således komme att i sio helhet eller till någon större del åt Staten besparas.
Jag återigen, som icke af naturen är begåfvad med denna förmåga alt i de gladaste färger skåda alla föremål, kan ej dela förbemälde, efier mitt begrepp, alldeles förmycket sangviniska förhoppning; tillåtandes mig att i dess ställe få anföra, hvad jag tror böra företrädesvis bågkommas vid dylika tillfällen, nemi. den förutsättning som uttryckes i dessa korta och enkla ord af Benjamin Franklin: ”Den sorn går i borgen, han går i betalning”.
Hafva 11.
St. beslutat ett anslag, vare sig större eller mindre, hvarvid man lärer medgifva att del som för få dagar sedan här beviljades, torde böra anses vara ganska betydligt, hvilket gör ansvarigheten desto drygare, så måste väl R.
St. räkna för en oeftergiflig pligt att tillse huru de må kunna honorera denna sin åtagne förbindelse.
Det vore alltså i hög grad oförsigtigt, obetänksamt och illusoriskt, ali i någon mån räkna på befrielse ifrån bemälde skyldighet.
Jag nödgas derföre lägga R. o.
Ad. allvarligen på hjertat, att icke genom ett förhastadt bifall till den för fängelsebyggnader föreslagna, ståtliga summan, öka deon förlägenhet, som statsverket snart.nog lärer få vidkännas.
Åsamkandet af riksskuld utgör en svårighet, hvars tyngd för ett fattigt land icke bör lemnäs ur sigte; likasom bevillningens ökande öfver höfva n väl icke heller torde aflöpa utan mycken olägenhet för det allmänna, äfvensom för den enskilde.
Det är i min tanka, vid detta ärendes behandling, af den aldra största vigt, att man icke ställer så till, att nitet för det nya systemet, om hvars förträfflighet föreställningen på förhand tyckes vara så beklagligen fast rotad, att alla inkast deremot lemnäs utan allt afseende, blifver oförhindradt alt påbörja en mängd efter denna moderna metod inrättade fängelser, lill hvilkas fullbordande nya anslag vid kommande riksflagar otvifvelaktig! lära äskas.
Tersmeden har erinrat om det högst betydliga belopp af 1,300,000 r:dr b:co, som redan tillförene blifvit för detta ändamål anvisade.
För min del ser jag deruti visst icke en uppmuntran, utan fastmera ett verkligt varningsord, ett memento, att icke lättsinnigt vidare fortgå på denna bana.
Må man gifva sig något tålamod att afbida hvad nytta anslagen göra, för än man skyndar att gång efter annan lemna medel till ett ändamål, som så tydligen hotar alt uppsluka alla våra tillgångar, och hvars gagn, långt ifrån att vara allmänt erkändt, tvertom af ett stort antal vetenskapsmän och praktici på det bestämdaste beslrides.
Jemte det jag sålunda vidhåller det hufvudsakliga af mina i ämnet gjorda anmäkmr, torde dervid få tilläggas, att Frih.
Palmstjernas förslag, framstäldt sednare än jag förra gången hade ordet, synes mig ganska lämpligt att af Ståndet adopteras.
Med frångående af Hr von Hartmansdorffs först afgifne, sedermera af honom afstådda, men af mig upptagna förslag, hvilket efter min tanka ej så noggrant, som Frih. Palmstjernas, uttrycker hvad som bör härvid hufvudsakligen bemärkas, sluter jag mig alltså lill detta sistnämnda.
Tillika torde få erinras, att då Hr Gunther fästat
Den 22 Maj. 93 uppmärksamheten derpå, att man icke borde utestänga möjligheten för regeringen att åtminstone undantagsvis få använda någon del af summan till ransakningshäktet! pä landet, och detta just med afseende på det billiga tili alt åtminstone i vissman villfara BondeSt:s i ämnet uttryckta önskningar, dem man likväl icke helt och håltet kunnat bifalla; så lärer den väsendtligasle enighet inom det Hederv.
Ståndets ledamöter röjt sig i afseende på anslagets belopp.
Vill man således uppriktigt låta nämnde Stånds mening någon uppmärksamhet vederfaras, så torde det säkrast ske, om man medgifver den å BondeStts sida förnämligast yrkade nedsättning nli anslagssumman till 300,000 r:dr, hvilket jemväl inom R. o. Ad. blifvit föreslaget.
På sätt jag för längre tid sedan haft äran förklara, och genom de sedermera limade händelserne måste anse dubbelt angeläget, vore det R. o. Ad. i sanning värdigt att i denna fråga sluta sig till denna åsigt.
Ty man lärer väl icke kunna förneka att ju BondeSt. äger någon erfarenhet om skatternes tyngd ; hvadan del ock icke saknar befogenhet att bedöma huruvida landel må belastas med ytterligare skattebördor för sådane ändamål, hvilkas nödvändighet är lifligt bestridd.
Må dessa anslag sålunda icke förhöjas utöfver hvad BondeSt. funnit böra utgöras.
Om också samtlige länen hafva det anspråk att i sin ordning erhålla nya och förbättrade länshäkten, må det ske småningom och i mån af hvad Staten har råd alt derpå bekosta, men icke i vidsträcktare målto.
De 300,000 r:dr, som vi medgifva, äro en vacker summa, oell räcka nog lill nästa riksdag.
Det är bättre att gå varsamt men säkert tillväga, än att taga en häftig fart och kanske tröttna midt i backen.
Flere ledamöter hafva här anmärkt, hurusom R.
St. icke skulle hafva råd lill att bekosta så stora summor för fängelserna, dä man nyligen beviljat en sä betydlig summa för rustningarne och torde fä gifva ännu mera för dem.
Jag erkännner visserligen alt penningar kunna blifva svåra att anskaffa; men då det är fråga om att välja emellan försvaret mot inre fiender, som man icke kan undgå, och yttre flender som man måhända hade kunnat slippa och kanske kan slippa ännu, så är det väl skäl att göra något äfven för det inre lugnet, hvars svårare störande kan befaras, sä framt vi ej gore våra fängelser bättre.
Jag tror således R. o. Ad. icke böra sätta fängelserna tillbaka för den tillfälliga utgifts skull, som man fått göra för rustningarne.
En annan fråga, lill hvilken man måste återkomma, emedan del höres på Frih.
Tersmeden, att han icke varit med ifrån öfverläggningens början, är, om den summa som anslås, skulle spridas på flera föremål, eller hållas tillsammans för ett enda.
Det torde ursäktas mig, om jag åberopar hvad jag förut sagt, nemi. att om man vill sprida summan dels på vära häradshäkten, som, efter nu gällande lag, skola byggas af häraderna sjelfva, dels på de stadshäkten, som skola byggas af städerna, och hvilka för närvar, lära vara omkring 86, och dels derjemte till länshäktena, så varder följden, att medlen ej räcker lill någondera delen.
Den 94 Den 22 Maj. sorn är fattig och vill något uträtta, skall koncentrera sina krafter för att göra verkan.
Derföre böra vi, såsom jag redan sökt visa, denna gången anslå medlen till de fängelser, som bäst behöfvas, nemi. länshäkten, hvarmed åtskilliga län redan äro försedda, men hvarmed ännu flera bör förses.
Om häraderna och städerna sjelfva skola allena bygga sina häkten, eller om Staten skall dermed hjelpa dem, är en fråga, i hvilkens pröfning jag önskar att R. o.
Ad. nu icke måtte sig inlåta.
Vill man skingra medlen på sätt Frih.
Tersmeden och andra yrkat, då är det klart, alt man skall bygga äfven åt härader och städer.
Säger man åter: vi måste nu hålla det löfte, som af föteg:de Ständer är gifvet, så svaras: löftet angår det redan gifna anslaget, hvars begagnande är öfverlemnadt åt Konungens rådgifvare, att enligt vilkoien iakttaga.
Sådant är deras sak och icke R.
Men den nya summa, som nu är i fråga, den är det R.
St:s sak att bestämma till belopp och ändamål.
Del är derföre jag tillstyrker, att R. o. Ad. vid afgörandet hvilka fängelser, Ståndet vill hafva byggda, måtte utsätta länshäktena allena.
Men om vissa kronohäktet! äro af den^vigl, som Hr Gunther och Frih. Tersmeden nyss sagt och Hr Akerman vitsordat, så alt dessa böra anses för ett slags filial-fängelser eller underafdeluingar af länshäktena, då må man lägga till äfven dem, och jag vill derutinnan, hvad mig beträffar, gå Hr Giinlhers och öfriga ledamöters önskningar till mötes.
Jag vill då säga så här: ”1 anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse d. 9 Nov. sisth år, rörde anslag lill nya häkten, ville R. o. Ad., på det att redan påbörjade fängelser måtte blifva fullbordade, samt de delar af riket, som ännu icke erhållit länsfängelser eller förvaringshäkten af syftesenlig beskaffenhet, måtte dermed i mån af tillgångarne blifva försedda, innan andra mindre behöfliga fängelsebyggnader företagas, anvisa, till förstnämnde begge ändamål, utöfver hvad R.
St. redan till fängelser anslagit 600,000 r:dr, att utgå med 200,000 r:dr under hvartdera af åren 1848, 1849 och 1850”.
För öfrigt har jag ingenting emot om R. o. Ad. skulle finna för godt, på sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit, att låta summan vara oafgjord, för att sedan blifva föremål för särskild propos., sedan man är vorden ense om ändamålet.
I det fallet torde meningarne lättare kunna förenas, än om man tvistar på en gång både om summan och om ändamålet.
Palmstjernas propos., så får jag anmärka, att han lill en del lemnar ändamålet obestämdt, ty han säger på följande sätt: ”Till fullbordande af redan påbegynte efter cellsystemet inrättade fängelsebyggnader”.
(Detta kan således vara straff-fängelser, ransakningsfängelset länsfängelser eller hvilka som helst) ”och uppförande af sådane nya häkten, som med anslagne tillgångar kunna fullbordas” (alla fängelser kunna fullbordas med nya tillgångar naturligtvis) ”och som K.
M. pröfvar nödige” (en ytterligare obestämdhet, då det således skulle bero på K.
M:s pröfning allena, hvartill medlen skulle användas) ”bevilja R.
St.” så och så mycket.
Jag vågar således bestrida Frih Poimstiornas Den 22 Maj, 95 förslag till propos. såsom alldeles för myckel obestämdt, och lemnande ärendet, utom anslaget oafgjord t. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
En värd talare har sagt, att detta anslag bör beviljas, oberoende af del nya straffsystemet; det torde dock, så vidt jag kan förstå, icke böra beviljas, oberoende af Statens tillgångar.
Statens tillgångar äro för närvar, ganska knappa, utgifterna ovanligt stora.
Ställningen är sådan i alla händelser, delta anslag må beviljas eller icke, att Slaten måste upptaga lån.
Under sådana förhållanden är det af särdeles vigt, att endast i högsta nödfall bevilja större anslag, än som oundgängligen tarfvas.
Redan vid 1840 års riksdag har till det ändamål, som här är i fråga, ett anslag af 1,300,000 r:dr blifvit gifvet.
Deraf funnos vid början af denna riksdag, 318,500 r:dr reserverade.
Dessa medel voro då ännu att tillgå och K. M. har genom R.
Sl:s bifall lill S(atsUtsk:s betänk.
N:o 3 erhållit ytterligare rättighet att använda den till ifrågavar. fängelsebygguader.
St. nu dessutom bevilja 100,000 r:dr om året intill nästa rikdag, så tyckes detta vara en ganska vacker summa och som tillsammans med de reserverade medlen gör öfver 200,000 r:dr om året eller livad som i allmänhet har ansetts behöfligt.
— Jag får derföre hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt begära propos. på ett anslag af 300,000 r:dr eller 100,000 r:dr om året och att proposm, på sätt Hr Frih.
Palmstjerna föreslagit, måtte skiljas i 2:ne, hvilka särskildt hvar för sig afgöras.
Då anslag gifvas såsom det ifrågavar. lill offentliga byggnadsföretag, för hvilka en bestämd plan ännu icke är fastställd samt dessa anslag gifvas utan några bestämmande villkor endast i allmänhet, så är sådant att i och med detsamma afsäga sig beskattningsrätten; ty det skulle då lätteligen kunna hända, att vid nästa riksdags början en mängd byggnader voro påbegynla, hvilka, sedan de en gång äro började, måste fullbordas, emedan det vore en ännu större misshushållning alt icke lägga tak på husen, sedan murarna blifvit uppförda.
Och R.
St. blefve då tvungna att medgifva större anslag, än de eljest måhända skulle velat.
Jag anser derföre nödvändigt, att intilldess en bestämd slutlig plau för dessa byggnader blifver fastställd, R. o.
Ad. nu endast på sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit, anslår medlen till de påbörjade byggnadernes fullbordande och till sådana nya fängelsebyggnader, hvilka med de beviljade anslagen kunna uppföras och fullbordas.
Då hafva R.
St. fria händer alt vid nästa riksdag anslå så mycket som R.
St. anse nyttigt och tillgångarna medgifva
Man har här sagt, å ena sidan, att det icke vore lämpligt, att påbörja uppbyggande af häradsfängelser förr, än länsfängelserna äro fullbordade, emedan dessa sednare äro vigligast.
A andra sidan har man deremot besvarat delta dermed, att vid 1840 års riksdag anslogos 100,000 r:dr till uppförande af häradshäkten, och att BondeSt. fäster särdeles vigt vid detta löfte, samt att detta löfte, en gång gifvet, icke borde återtagas.
Jag ber att få fästa R. o. Ad:s uppmärk - 96 Den 22 Maj. samhet derpå, att dessa svårigheter bortfalla genom Frih.
I detta förslag öfverlemnas ål K.
M. att efter omständigheterna använda dessa medel, till följd hvaraf de kunna begagnas såväl till det ena som andra slaget af fängelser, så alt, om pä något ställe ett häradsfängelses uppförande borde komma i fråga, sådant kunde ske.
Sålunda har BondeSt. fått sin rått förvarad till dessa medels användande för häradsfängelser, under det att K.
M. har fria händer att använda medlen, der de bäst behöfvas, nemi. hufvudsakligen länshäkten.
Jag förenar mig således i anhållan om bifall till Frih.
När jag sist yttrade mig, visste jag icke, alt en nedsättning i summan här hade blifvit yrkad.
Cederström gjorde mig uppmärksam härå.
Jag lackar honom derför och tackar honom äfven för den omvårdnad han har derom, att Statens tillgångar må räcka till utgifterna.
Jag tror mig dock böra upplysa Frilen alt hvad dessa 600,000 r:drs utgift beträffar, så har densamma blifvit beräknad af StatsUtsk. ibland Statens utgifter dä anslaget först tillstyrktes samt alt, äfven med denna och öfriga af StatsUtsk, beräknade utgifter på de ordinarie statsutgifterna, behöfver icke slatsbristsumman blifva större, än den vid förra riksdagen varit.
Jag ber, alt Hrr:ne icke med dessa utgifter förblanda dem, som icke höra till de ordinarie utgifterna, utgifter, som äro föranledda af sedermera inträffade politiska händelser, för hvilka naturligtvis särskildta medel mäste anskaffas.
Jag skulle tro, att det icke kan vara R. o. Ad:s mening, att i anledn. af dem göra inskränkningar i de anslag, som blifvit beviljade till fyllande af de för statsverket nödvändiga behof.
Hvad denna utgift beträffar, så har äfven Frih.
Cederström yttrat, att när man vid 1840 års riksdag beviljade en så stor summa, som 1,300,000 r:dr, sä borde det vara ett memento för kommande tider, att icke gä längre på den banan.
Jag skulle tro just motsatsen.
Såvida banan är god, så måste den fullföljas, steget måste tagas fullt ut.
När vi hafva gått så långt på den hauan, så anser jag, all vi mäste gå den hela vägen fram.
Få vi länsfängelser i 10 län, så mäste vi väl hafva dem i alla 24, såvida de 10 skola göra någon nytta.
Delta är en bana, på hvilken man icke kan gå tillbaka, utan att kasta bort de millioner, som man förut an vändt.
Då bör man väl gå fram på den vägen, och jag för min del anser den vägen vara den rälta.
Jag kan således icke. medgifva, att detta anslag nedsäties till mindre än 600,000 r:dr.
Palmstjernas förslag, som här af flere talare blifvit förmodad!, så tror jag, att detta förslag bestämdt leder lill misshushållning.
Alt här nu föreskrifva, att Regeringen icke får påbörja någon fängelsebyggnad, hvilken icke med nu beviljade auslag kan fullbordas, skulle till den grad binda Regeringen i sina byggnadsföretag, att den icke kan laga i beräkning alla de förhållanden, hvilka eljest kunde leda till besparing.
Vi se
Den 22 Maj. 97 se af K. M:s nåd. propos., ali del fordras lill fullbordande af de påbegynla fängelsebyggnaderna en summa af 1,400,000 r:dr inöfver hvad som förut är beviljadt.
Vi veta således pä förhand, alt dessa 600,000 r:dr icke räcka till, utan vi måste vara beredda på, att vid en kommande riksdag lemna ytterligare medel för samma ändamål.
Della är något, som man alldeles icke får för sig dölja, ulan som man får erkänna och godkänna, såvidt man vill saken.
Genom en sådan inskränkning, som Frih.
Palmstjerna föreslagit, tror jag icke alt någon fördel kan vinnas, utan tror att misshushållning deraf blifver en följd.
Jag kan icke tro Frih:ns mening vara, att genom ett sådant tillstyrkande söka afklippa den bana, på hvilken Regeringen i följd af sitt beslut framgått; och godkänner man denna, så måste man äfven godkänna medlen att gå vidare lill målet.
Jag kan således för min del icke ingå på förslaget.
Det är gifvet att om jag icke kan få bifall till StatsUlskrs betänk., så går jag då hellre in på del förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt och, som jag tror, äfven är understöd! af Hr Gunther, hvarigenom man icke blir tvungen alt inskränka sig till de byggnader, hvilka med nu ifrågasatta anslag kunna fullbordas, i hvilket fall man skulle för hvarje tegelsten beräkna om summan räcker till.
Här får man lofalt taga saken i sin helhet och betrakta den sålunda, men icke hålla sig till hvarje särskildt byggnadsföretag.
Hr Rääf:
Om den bana vore verkligen god, hvarpå R.
St. nu börjat vandra till detta fängelsemål, så kunde intet tvifvel uppstå, att hon borde fullföljas; men den leder till eli ändamål, hvars nytta jag vill bestrida nu likasom tillförene.
Vore ändamålet endast att uppföra ransakningshäktet så skulle jag ingalunda motsätta mig hela denna summas anslående, ehuru svär dess utgörande i närvar, tidpunkt synes blifva, och hvartill jag sedermera skall återkomma.
Men dessa ransakningshäkten äro alldeles oskiljaktiga ifrån straffceller, på sätt man inhemtar såväl af K.
M:s nåd. propos., som af den promemoria, hvilken deri är åberopad och för densamma ligger till grund.
Detta har äfven blifvit yltradt af alla de ledamöter, som talat för summans beviljande.
Då nu således det nya straffsystemet skall befordras genom att anslå medel lill dessa fängelsers byggande, så uppkommer den frågan: hvilka stora verkningar hafva dessa fängelser på fångarna visat?
hafva dessa fängelser verkligen förminskat brottslingarnas antal och hafva de hos dem injagat den helsosamma fruktan, som ett straff bör åstadkomma, eller hafva icke tvertom brotten i högsta målto och på det beklagligaste sätt under de sista åren tilltagit?
Om så är, får jag fråga om det är skäl att fortgå på denna berömda bana?
Det har blifvit sagt, att vi äfven hafva inhemska fiender och alt vi först torde böra afvärja dem; men för dessa fienders uppkomst hafva vi att lacka slappheten i tukt och straff och de skola 5 H. 7 98 Den 22 Maj. i samma mån, som man dermed fortfar, förökas till ett antal som att bevaka medtager alla våra krafter, och alt föda uttömmer hela vår förmögenhet.
Del är af alla dessa skäl och tillika det, att jag icke hyser alldeles samma förhoppning om statsbrislsummans låga belopp vid denna riksdag, sora den siste värde talaren, utan tror, att den kommer att vid näste riksmötes början påföra riket en skuld af flera millioner, som jag tager mig friheten ytterligare yrka, alt ifrågavar. anslagssumma mätte nedsättas till 300,000 ndr, eller 100,000 r:dr om året, hvilket är alldeles tillräckligt till ett experiment, som icke kan leda till något gagn, utan snarare till skada.
Hr Printzensköld, Carl: StatsUtsk:s ordf. har i sitt först afgifna yttrande förordat bifall till StatsUtskis betänk.
N:o 41, hufvudsakligen i hvad det afser förbehåll att afsätta för häradsfängelsernas byggande, hvad som, i följd af R.
Sirs begifvande vid denna riksdag, kan af det vid 1841 års riksdag beviljade anslag för dessa fängelser af K.
M. för länsfängelset- vara användt.
Della förordande har skett på den grund, säger han, att det vore alldeles nödvändigt att uppfylla ett vid nyssnämnda riksdag lill BondeSt. gifvet löfte: men efter alt hafva anfört detta såsom skäl för sitt tillstyrkande, säger Frilen i fortsättningen, att det faller af sig sjelf!, om man närmare betraktar saken, att de medel som nu äro i fråga att anslås, ingalunda komma att användas till annat än länsfängelset^ uppförande, ehuru man låter vilkoret qvarstå, och Fribm slutar med att säga sig anse det t, o. m. vara oriktigt, alt Staten skall beslå kostnaden för häradshäklens uppbyggande.
Jag frågar den ädle Fribm, om ett sådant försvar kan anses vara fullt princip-enligt och konseqvent?
Erkänner man att anslaget ändock kommer ali användas blott till länshäktenas uppförande, ehuru vilkoren komma alt qvarstå, så synes det mig vida mera öppet och rikligt alt låta vilkoret försvinna och anslå medlen endast och allenast till länshäktena, och detta så mycket mera då man har den åsigt, att Staten ej har någon skyldighet att bidraga till häradsfängelsernas uppförande.
I anledn. af Frih. Palmstjernas förslag: att man borde inskränka byggnaderna, så att ej andra påbörjades än hvartill medel funnos för att fullborda dem, så har Frih.
Tersmeden ytterligare förklarat, att det skulle leda till misshushållning, om man ej finge påbörja alla de länsfängelser, som kunde vara af behofvet påkallade; och Frihm har såsom bevis derpå anfört, alt man i sådan händelse skulle blifva nödsakad, att vid hvarje byggnadsföretags begynnelse beräkna kostnaderna ända derhän, att man först mäste veta (innan man påbörjade byggnaden) om man med de befintliga tillgångarna äfven kan lägga på taket och uppföra skorstenarne.
Jag hade för min del trott det vara en lofvärd försigtighet hos den enskilde och således äfven för Staten en skyldighet. att före påbörjandet af ett företag noga beräkna de kostnader, som erfordras lill företagets slutliga verkställande; och att man således äfven bör beräkna koslnadarna förde fängelser man
Den 22 M aj. 99 vill uppbygga, för hvilket ändamål fångstyrelsen äfven har en architekt med arfvode hos sig anställd.
Det malte då ej vara någon svårighet underkastadt, att beräkna huru många länsfängelset som kunna uppföras med de tillgångar sorn nu finnas och anslås; och gör man dessa kostnadsförslag riktiga och tillförlitliga, så har man i sanning ej gjort sig skyldig till misshushållning, om endast ifrågavar. anslag blefvo .använda.
Men jag medgifver alt det kunde vara ganska beqvämt alt få en latitud, hvarigenom man skulle kuuna påbörja t. ex alla länsfängelserna inom riket, för att sedan på grund deraf kunna förklara, att del arbete, som redan vore gjordt, blefve ändamålslöst, i fall R.
St. icke finna för godt att ytterligare bevilja anslag till byggnadernas fullbordande.
Palmstjerna föreslagna försigtighetsmåtlet synes mig vara ganska riktigt och välberäknadt, för alt ej sätta vederbör, i tillfälle, alt kunna liksom tvinga R.
St. att anslå medel till ett ändamål, som de törhända, vid närmare eftersinnande i en framlid, kunna finna ej vara öfverensstämmande med deras önskningar.
Således förfaller, enl. min tanka, den anmärkn. som Frilen och StatsUtsk:s ordf. gjort emot Prih. Palmstjernas förslag.
Detta förslag anser jag deremot icke vara så fullständigt och rikligt öfverensstämmande med hvad R. o. Ad. tilläfventyrs torde åsyfta, som det hvilket Hr von Hartmansdorff afgifvit.
Jag biträder således hans förslag till beslut, likväl med den vördsamma hemställan om man ej, för att sälta detta i öfverensstämmelse med det af Frih.
Palmstjerna framställda syftemål: att hålla byggnadsföretagen inom de gränsor, som föreskrifvas af detta anslag, skulle kunna i Hr von Hartmansdorffs förslag utbyta ordalagen till i mun af de tillgångar, som nu varda anslagne.
Om en sådan förändring sker i detta förslag, så tror jag det komma att uppfylla alla fordringar.
Mot det förslag lill beslut, som jag tagit mig friheten framställa, har blifvit anmärkt, att det är så obestämdt.
Obestämdt först i afseende på uttrycket, att dessa medel skulle få användas till fullbordande af de fängelser efter cellsystemet, som äro påbegynta.
Jag tror tvertom, ali det är ganska bestämdt, då det säger alt de skola vara påbegyndta.
Dernäst är anmärkt att (då förslaget säger att de skulle användas lill sådana nya häkten, som K.