Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
» Liljesköld, C., med 41 röster; sedan genom särskilda lottningar blifvit bestämdt, dels hvilka af de 20 ledamöter, som erhållit 43 röster, skulle blifva ordinarie ledamöter och i hvilken ordning de öfriga skulle såsom suppleanter ingå, dels ock den ordning, i hvilken de 8 ledamöter, som bekommit 41 röster, borde inträda såsom suppleanter.
N:ö 74, angalo regleringen af utgifterna under Riks-Statens 9:de Hufvudtitel.
I7:te punkten.
Hr von Knorring, Osear:
Jag anhåller att få upplysning om, huruvida prof.-utdrag öfver de andra Ståndens vid denna punkt fattade beslut ankommit.
I ani. häraf tillkännagaf undertecknad, att någon underrättelse om de öfriga Riks-Ståndens beslut rörande förev:de Utlåt, ännu icke ankommit.
Ifi8 Den 9 Maj f. m.
Orsaken, hvarför jag väckt denna motion om pension åt Kapten Björkman, är dels att han på ett utmärkt sätt fullgjort sina uppdrag, och dels att jag, efter enskild förfrågan hos Hr Stats-Rådet och Chefen för Landtförsvars-D epitet, erhöll det svar att Hr Stats-Rådet icke hade något emot att Björkman, som är af ögonsjukdom hindrad att fortsätta sina arbeten, finge någon pension, hvilket äfven regeringen skulle tillstyrka, om det icke strede mot formen.
Denna pension hade icke varit någon grace, utan en rättighet, om Björkman, i stället för att tjenstgöra efter förordnande mot arvode, haft tjenst med lön pä ordinarie stat; och det skulle derför vara hardt, om Björkman, som tagit afsked från sin förra tjenst, för att inträda i Topografiska korpsen, skulle gå miste om denna pension.
Jag anhåller, att R. o. Ad. mätte, med afslag å Utsk:ts hemställan i denna punkt, bifalla hvad jag i min motion föreslagit.
Enligt den förre värde talarens utsago har Chefen för Landtförsvars-Depitet yttrat, att han icke hade något emot, om Björkman finge pension; och det hade också varit obeskedligt af honom.
Jag skulle gerna unna Kapten Björkman denna pension, men för beviljande af pensioner måste man uppgöra någon grund, och då nu, såsom motionären sjelf upplyst, Björkman endast sex år innehaft tjenst med ordinarie lön, har Utslot icke kunnat tillstyrka den begärda pensionen, och får jag anhålla, att Utskits förslag måtte godkännas.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan i förev:de punkt, dels ock att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bevilja Kaptenen Erik August
Björkman en årlig pension å 1,000 rdr, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
18:de och 19:de punkterna.
Utskits hemställanden biföllos. 20:de punkten.
Stats-Utsk:t har på af detsamma anförda grunder icke ansett sig kunna tillstyrka bifall till den för Expeditious-Chefen von Schantz be - Den 9 Maj f. lii. 1(59 gärda fördel; och jag vill så mycket mindre ingå i diskussion om rigtigheten af dessa grunder, som jag deri till stor del instämmer.
Men jag hemställer, om icke R. o. Ad. likväl skulle finna skäl att göra en ändring i hvad Utsk:t här föreslagit.
Fastän grunderna äro rigtiga, finnes dock ingen regel utan undantag; och då Utsk:t sjelf omtalat »den ovanligt långa tid, hvarunder von Schantz på ett synnerligen förtjenstfull! sätt bestridt expeditionschefs-embetet», så vågar jag hemställa, om icke R. o. Ad., i likhet med hvad Preste-St. beslutat, här skulle vilja göra ett undantag från regeln och bevilja den begärda pensionen.
Något vådligt prejudikat kan icke häraf vara att befara, då det icke ofta lärer inträffa, att en person under 21 års tid gör tjenst som expeditions-chef, hvilket, som bekant, är en tillfällig befattning, som det endast behöfves chefens vilja för att fråntaga innehafvaren.
Jag anhåller om afslag å ITtskds hemställan och bifall till K. M:ts Propos.
Hr Fåhraäus, Olof Immanuel: Mot.iverna för Utsk:ts afstyrkande antyda uppenbart, att det är prejudikatet, som Utsk:t fruktat.
Då bestämda grunder för embetsmäns pensionering i allmänhet äro antagne, kan ett afvikande derifrån lätteligen medföra en rubbning i hela systemet.
Med den kännedom, jag personligen eger om Expeditions-Chefen von Schantz’s mer än vanligt berömliga embetsmanna-verksamhet, medgifver jag likväl villigt, att, om ett undantag kan få ega rum, sällan mera giltiga skäl derför torde kunna åberopas.
För min enskilda del vill jag alltså icke motsätta mig den förra talarens hemställan, men för mitt begifvande dertill åberopar jag uttryckligen den ifrågav:de embetsmannens långvariga och synnerligen utmärkta förvaltning af Expeditions-Chefseinbetet.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt bifall till Iv.
M:ts ifrågavale Nåd. framställning, hvilken propos. med ja besvarades.
2lista punkten.
Visserligen vet jag att i afseende på denna punkt, ty värr, icke något står att vinna, om man uteslutande håller sig till det materiela af saken, men jag är öfvertygad, att äfven för den, det i första hand rör, skulle det vara en anledning till erkänsla och tacksamhet att se denna punkt på annat sätt af R. o. Ad. 170 Den 9 Maj f. ni. behandlad än de andra Stånden gjort; och de flera reservanter, sorn i Utsk:t anmält sig, gifva mig också anledning att anhålla om ett förändradt beslut å K. o. Ad:ns sida.
Då det förefaller mig, sorn man missförstått K.
Mts Propos., begagnar jag tillfället att upplysa, att deruti icke finnes ett ord yttradt om enkans nödställda belägenhet; lyckligtvis är hon i den ställning att hon icke nödvändigt är i behof af denna hjelp.
Jag har försökt att uppställa ordalagen i Propos:n så, att de skulle uttrycka det behof, som finnes hos Staten att uttala, att den vet värdera det redliga uppfyllandet af pligterna mot fäderneslandet.
Det skulle hos mig vara brist på uppfattning, örn jag längre sysselsatte mig med att utveckla skälen för det beslut, jag önskar att R. o. Ad. måtte fatta, nemi. bifall till K. Mits Propos.
Sedan öfverläggningen förklarats slutad, framställdes först propos. på bifall till Utskits hemställan, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt bifall till K.
Mits ifrågavide framställning, hvilken propos. med ja besvarades.
22:dra och 23:dje punkterna.
Vid denna punkt är förhållandet, att K.
Mit begärt att åt länsmannen Peterson måtte beviljas en pension af 675 rdr, hvilket Stats-Utskit föreslagit måtte nedsättas till 525 rdr, då Utskit ansett att endast filar af lönen borde Peterson i pension tilldelas, och att i de 675 rdr han såsom filar af lönen under tjenstledighet nu uppbär, äfven inbegripes hans till 150 .rdr upptagna hyresersättning, hvilken icke borde vid pensionens bestämmande beräknas.
Men då pensionen likväl icke skulle uppgå till samma belopp som lönen, trädes det af Utskit påpekade förhållande icke för när, äfven om hela det af K.
Mit begärda beloppet beviljas.
Blefve endast det af Utskit föreslagna belopp beviljadt, skulle alternativt inträffa, antingen att Peterson qvarstode i tjensten, som mot endast 175 rdrs ersättning komme att förestås af en vikarie, hvilket skulle menligt inverka på tjenstens skötande, då en person, som finge så ringa ersättning för sitt besvär, vore tvungen att på annat sätt skaffa sig in - Den 9 Maj f. m. 171 komster; eller, det andra alternativet, att K. M:ts Befh:de skulle vidtaga en sådan våldsåtgärd, som att afskeda en länsman endast derför att lian fått en obotlig sjukdom.
Vid öfvervägande af dessa förhållanden hoppas jag att R. o. Ad. skall finna skäl, såsom Preste-St. gjort, bifalla det af K.
M:t begärda anslaget, hvarom jag vågar anhålla.
Vid behandling af denna fråga stöter man åter på det olyckliga deri, att pensionsregleringen befinnes i samma obestämda skick som förut, och man måste således till en viss grad gå in på godtycklighetens och subjektiva billighetsgrunder.
Den länsman, om hvilken nu är fråga, är född 1824, och har haft tjensten endast under 14 år, derunder han en längre tid haft tjenstledighet.
Vid sådant förhållande synes mig en pension, motsvarande jf:delftr af lönen, fullt tillräcklig.
Endast en gång förut har, mig veterligen, en afskedstagande tjensteman fått i pension ett belopp motsvarande icke allenast lönen, utan äfven värdet af den lägenhet, som han under tjenstétiden bebott, nemligen förre myntmästaren Grandinsson vid K.
Myntet; och för min del kan jag icke finna något skäl, att, i fråga om länsmän, ingå på denna bana.
Jag anhåller derför om bifall till Utsk:ts förslag. “ O Hr Montgomm er ie-C eder hjelm:
Enda utvägen tycks vara att länsmannen afskedas, hvilket skulle vara hårdt, om han icke erhölle någon pension; men sådan är föreslagen till J.-delar af lönens belopp, och enda frågan är, om man bör göra ett undantag från regeln, att liyresersättningen icke må beräknas vid pensionens bestämmande.
Jag finner icke skäl för ett sådant undantag, utan anser Stats-Kont:ts, af Utsk:t tillstyrkta förslag vara lämpligt, och anhåller att detsamma måtte af R. o. Ad. bifallas.
Om man en dast afser denna afskedstagandes rätt och fördel, kan icke bestridas att efter en mindre långvarig tjenstetid denne tjensteman bör vara belåten med den af Utsk:t föreslagna pension, men man måste äfven taga i betraktande andra förhållanden, och denna framställning är gjord mera för det allmännas intresse, som kräfver full tjenstbarhet för Statens tjenare, än för att bereda högre pension åt personen i fråga.
Med landtstatstjenstemännen är det särskilda förhållande, att en del af deras löner utgår under namn af hyresersättning, hvarför, om denna icke beräknas vid sådan pensionering som den nu ifrågav:de, deras inkomster vid afskedstagande! blifva mindre, än om de qvarstå och njuta tjenstledighet mot afdrag af lönen, hvil - 172 Den 9 Maj f. m. ket afdrag vid sjukdomsfall är bestämdt till högst j al lönen, men icke någon del af hyresersättningen.
Hr Montgommerie har visserligen anvisat en utväg, att nemligen afskeda tjenstemannen, men jag tror icke att en myndighet i allmänhet vidtager en sådan åtgärd, blott derför att en person är sjuk, och jag behöfver icke anmärka att med en tjensteman, försedd med K. fullmakt och icke innehafvande förtroendeembete, skulle detta icke ens vara utförbart.
Jag förenar mig derför i Frih.
Alströmers framställning och anhåller om bifall till K. M:ts Propos.
I afseende på länsmäns afsätt lighet vill jag upplysa, att deras konstitutorialer innehålla att de äro försäkrade om tjensten, så länge de den till belåtenhet fullgöra; och jag tror att det näppeligen skulle låta sig göra att endast för sjukdom afskeda en länsman, om han förhållit sig oförvitligt.
För öfrigt äro länsmännens löner sår små, att, äfven om de i full verksamhet och under utöfning af tjensten deraf kunna hafva sin utkomst, de dock icke på blotta lönen kunna lefva.
Ifrågavrde länsman
Peterson har visserligen endast under 14 års tid varit i Statens tjenst, men deraf kan icke uppkomma något farligt prejudikat, då mannen är obotligt sjuk.
Jagfortfar i min anhållan om bifall till K. M:ts Propos. Gr.
Jag får säga, att icke har den förman stora pretentioner, som anser en person hafva till belåtenhet fullgjort sin tjenst, då lian icke alls gjort tjenst.
Det .synes mig uppenbart, att den, som i 14 år innehaft en tjenst, som han icke kunnat sköta, borde vara belåten med v:delar af lönen såsom pension.
Förhållandet att vissa länsmän åtnjuta hyresersättning grundar sig derpå, att de icke, såsom andra, hafva boställen.
Dessa sednare kunna aldrig, enligt hittills följda grunder, vid afskedstagande tilläggas ersättning på indragningsstat för lemnande af den bostad, som de å bostället begagnat, och, enligt min tanke, vore det ett vådligt prejudikat att gifva de andra äfven hyresersättning på indragningsstat.
Jagfortfar i mitt yrkande om bifall till Utsk:ts förslag.
Sedan ofverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan i förev:de punkt och dels att K. o. Ad., med afslag å samma hemställan, för så vidt den skiljde sig från K.
M:ts i ämnet gjorda framställning, skulle bifalla samma nåd. framställning, gjordes propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Den 9 Maj f. m. 173 26:te—40:de punkterna.
Utsk:ts heraställanden biföllos. 41:sta punkten.
Utsk:t har sjelf tillkännagifvit, att Bergman »ådagalagt största nit och skicklighet samt genom en ovanlig omtanka och klokhet vid arbetenas ordnande beredt icke obetydlig besparing för telegrafverket;» men Utsk:t har icke ansett sig kunna tillstyrka den begärda pensionen, på den grund att Bergman så kort tid varit i telegrafverkets tjenst anställd.
Han hade dock varit i tjenst allt ifrån början af telegrafanläggningarne i riket, och under flere år varit anställd i Halmstad.
Under resor i tjensteu ådrog han sig en svår förkylning, hvarigenom han först mistade sitt ena öga och sedan lifvet.
Hans enka, som är i små omständigheter, försörjer sig med en liten handel, hvilken dock är otillräcklig för hennes uppehälle.
Under sådana förhållanden hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle finna skäligt bevilja den af K.
M:t för enkan begärda pension af 200 rdr, såsom Preste- och Borgare-St:n redan gjort.
Att telegraftjenstemännen icke äro berättigade till pensioner, bör icke utgöra hinder för R.
St:r att bevilja understöd åt enkan efter en person, som i Statens tjenst tillsatt lifvet.
— Jag anhåller om bifall till K. M:ts Propos.
På grund af de ömmande omständigheter, som här förefinnas, får jag förena mig med Frih.
Alströmer i anhållan att R. o. Ad. måtte bevilja den för enkan Bergman begärda pensionen.
Inom Utsk:t var jag af olika åsigt med pluraliteten.
Jag ansåg nemligen, att enkan Bergman, till följd af mannens förtjenster, och förhållandet att han i Statens tjenst ådrog sig en sjukdom, som antagligen kostade honom lifvet, vore berättigad till pension.
Jag får alltså förena mig med de föreg:de värde talarne i anhållan om bifall till K.
M:ts Propos., så mycket hellre som enkan Bergmans fattigdom och nödställda belägenhet är vederbörligen styrkt.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå samt bifall till K.
M:ts ifrågav:de nåd. framställning, hvilken propos. med ja besvarades. 174 Deu 0 Maj f. m. 42:dra och 43:dje punkterna.
Det förefaller besynnerligt att på all männa indragningsstaten begäres ett anslag »till anskaffande af originalmålningar af vexter till Sveriges flora, äfvensom till utgifvande af teckningar utaf zoologiska föremål».
Mig synes, att detta anslag borde haft sin plats på en helt annan hufvudtitel; men då XJtsk:t placerat anslaget här, och det vore skada om arbetet afbrötes för denna oformlighets skull, har jag blott velat påpeka det mindre formenliga häruti.
Jag medger, att det anmärkta förhållandet kan se besynnerligt ut, ehuru vi icke sakna exempel på liknande fall, såsom anslaget till Professor Schlyter för utgifvande af Sveriges gamla lagar, som äfven varit uppfördt på Nionde Hufvudtiteln.
Det kan emellertid i en framtid på annat sätt ordnas; och jag får nu anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Ofverläggningen ansågs härmed slutad och Ut.sk:ts hemställan bifölls. 45:te punkten.
Af det Statsråds-prot., som innehåller framställning om pension för professor Boheman, framgår, att han icke begärt annat än att varda å indragningsstaten till pension uppförd; och det lär således vara meningen att han skulle erhålla pension efter enahanda grunder, som lör tjenstemän i allmänhet äro bestämda, hvilket, uti förev:de fall, då lönen öfverstigit 3,000 rdr, vill säga att pensionen skulle utgå med 80 proc. af lönen.
Jag skulle derföre tro, att pensionen för prof.
Boheman hade bort efter nämnde grund bestämmas.
Denna grund följdes äfven, då pension af K.
M:t föreslogs och af R.
St:r beviljades för förre sekreteraren i Landtbruksakademien, Nathorst, som icke heller hade i lag stadgad rätt till pension.
Utsk:t har sagt sig bestämma pensionsbeloppet äfven med afseende på de värderika gåfvor, Ilr Boheman öfverlemna! till Riksmuseum; men mig synes att man härvid ssmmanblandat 2:ne frågor, som icke hafva något sammanhang, ty om Hr Boheman är berättigad till någon ersättning för berörde gåfvor, bör han erhålla den särskildt.
För prejudikatets skull bör man derför stanna vid en pension, beräknad efter samma grund som för andra tjen - Den 9 Maj f. iu. 175 steman, oller till 80 proc. af lönen; derå jag alltså får anhålla om propos.
I olikhet med den siste värde talaren, anhåller jag att K. o. Ad. ville bifalla Utsk:ts hemställan; och jag har för denna min anhållan 2:ne skäl, det ena, att de personer, som vid universiteterna erhålla emeriti-löner, få behålla hela lönen som pension, och det andra, att Professor Boheman till Riksmuseum skänkt en i dubbelt hänseende värderik samling, som skall vara högst dyrbar; och jag tror det vara Statens pligt att visa sin tacksamhet för en sådan gåfva mot den 69:årige gifvaren, genom att bevilja den begärda pensionen, hvarom jag alltså vågar anhålla.
Hr Huss: Af Utsk:ts afdelning ventilerades visser ligen huruvida ej pensionen för Professor Boheman skulle nedsättas efter de af Gr.
Mörner omnämnda grunder, eller enligt samma beräkning som för Statens civile embetsman; men i anseende till oftanämnda högst dyrbara gåfva, som Professor Boheman förärat till Riksmuseum, ansågs, så uti afdelningen som sedermera uti Utsk:ts plenum, att ett undantag borde ega rum, och får jag i öfverensstämmelse härmed anhålla, att pensionsbeloppet måtte i enlighet med K.
M:ts förslag beviljas.
Mö mer:
Det är icke min mening att på något sätt vilja underskatta Prof. Bohemans förtjenster, som jag fullt erkänner; men jag tror att man vid beviljande af statspensioner icke bör låta leda sig af annat, än bestämda grundsatser, så vida man vill undvika att komma på afvägar.
Den jemförelse, Frih.
Klinckowström gjort med professorerna vid universiteterna, haltar, som mycket annat här i verlden.
Det finnes nemligen vid hvartdera universitetet ett visst antal emeriti-löner, och professorerna få derföre vänta till dess en sådan blir ledig, om de äfven förut uppnått pensionsåldern samt i öfrigt äro kompetenta; deremot finnes alltid rum å Rikets indragningsstat, och den som är berättigad att derifrån erhålla pension, behöfver icke afvakta att genom annan pensionärs afgång ledighet skall beredas.
De bestämmelser, som i allmänhet äro gällande för rätt till pension ifrån denna stat, synas mig således snarare uti nu förev:de fall böra tjena till norm.
Frih. Klinckowström:
Mörners sista förklaring om emeriti-lönerna visar bäst att min jemförelse icke haltar.
Dessutom hemställer jag till Gr.
Mörner, om han 176 Den.9
Maj f. m. icke skulle vilja inregistrera tacksamhet och erkänsla bland sina s. k. grunder.
Lika med Frih. Klinckowström och Hr Huss tillstyrker jag bifall till Stats-Utsk:ts förslag i förev:de punkt.
Mörner har till stöd för sin meninganställt jemförelse med den pension, som beviljades förre Sekreteraren i Landtbruksakademien Hr Nathorst; men jag får härvid erinra, att Prof. Boheman varit i det allmännas tjenst minst dubbelt så lång tid som Hr Nathorst varit det, då han tog afsked.
Derjemte bör härvid tagas i betraktande, att Intendenterne vid Riksmuseum i afseende å tjenstegrad och aflöningsförmåner blifvit eller ansetts böra vara likställda med professorer vid rikets universiteter.
Som bekant är, hafva dessa professorer, såsom emeriti, rätt att bibehålla sina löner oafkortade.
Det synes derföre vara fulla skäl, äfven om intet afseende fästes vid det serskilda förhållande, att Prof. Boheman åt Staten frikostigt donerat sina naturalie-samlingar, att bevilja den af K.
M:t för honom föreslagna pension.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts före v: de hemställan oförändrad och dels bifall dertill med pensionsbeloppets nedsättning från 4,000 rdr till 3,200 rdr; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på bifall dertill med ofvansagda förändring, då svaren utföllo med mångå nej och några ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad förnyats samt med många ja jemte några nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
46:te—49:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 50:de punkten.
Afven vid sista riksdag väcktes fråga om pension för Rektor Siljeström, hvilket då afslogs.
Efter hvad jag tror, är han icke nu mera i tjenst, utan har erhållit afsked, och befinner sig ej heller i det tillstånd, att han är ur stånd att sig försörja.
Att nu bevilja pension åt en sådan person, synes mig vara att gå in på en vådlig väg, och jag anhåller derför om afslag å denna punkt.
Den 9 Maj f. m. 177 Frih.
I olikhet med den siste värde talaren, får jag, med afseende på de ömmande omständigheter, som af Utsk:t blifvit framhållna, och då det vid sista riksdag fattade beslut icke kan tjena till prejudikat, anhålla, att den af K. M:t för Rektor Siljeström begärda pension måtte beviljas, och Utsk:ts förslag alltså bifallas.
Härvid förekommer den om ständigheten, att personen, som är föreslagen till erhållande af 3,000 rdrs pension, varit i tjenst endast från 1845 till 1847 och sedan från 1856 tills han af sjukdom hindrades att med sin tjenstgöring fortfara.
Efter en så kort tjenstgöringstid och då icke andra omständigheter än en förtjenstfull verksamhet vid skolan tala för pensionens beviljande, anser jag det begärda beloppet, 3000 rdr, vara för högt, och tar mig friheten föreslå att detsamma nedsättes till 1,500 rdr, derå jag anhåller om propos. Hr von Koch:
Rektor Siljeström, hvars lön varit 4000 rdr och för hvilken pension blifvit föreslagen till f:delar deraf, har ådragit sig en svår sjukdom, så att han icke kunnat fortfara med sin tjenstgöring, utan måst taga afsked, sedan han likväl genom R.
St:rs vid förra Riksdag fattade beslut blifvit berättigad till pension efter samma grund, som om han innehaft tjenst vid en annan skola än härvarande nya elementarläroverk.
Det är för hvar och en Stockholmare, som är något äldre, väl bekant, att Rektor Siljeström nedlagt stora förtjenster i afseende på vårt skolväsende, som utan honom icke varit hvad det är.
Jag tror derföre att det icke vore skäl att nedsätta det begärda beloppet, och anhåller om bifall till Utsk:ts förslag i denna punkt.
Afven jag anhåller, lika med Hr von Koch och Frih.
Klinckowström, om bifall till Utsk:ts förslag.
Rektor Siljeströms stora förtjenster om skolan äro för väl bekanta, för att behöfva af mig påpekas.
Det är sannt, att lian endast under sju år tjenstgjort såsom rektor och, såsom jag tror, endast vid pass 10 år såsom lärare vid elementarläroverk, men man bör taga i betraktande att han äfven under den öfriga tiden genom utgifna skrifter verkat nyttigt för undervisningsväsendet, samt att han under flere år tjenstgjort såsom docens vid Upsala universitet.
Hvad beträffar den gjorda antydan, att han icke skulle vara i behof af detta understöd, så tror jag att sådant hviiar på ett misstag; att han dessutom lider af svåra krämpor, tror jag nogsamt intygas af II.
V. ' " 12 178 Den 9
Maj f. ra. de företedda läkarebetygen.
Jag yrkar derföre, att R. o. Ad. måtte, liksom 2:ne af de öfrige Stånden gjort, bifalla hvad Utsk:t i denna punkt föreslagit, så mycket hellre som Rektor Siljeström, derest han tjenstgjort vid de gamla läroverken, utan vidare kunnat år efter år för sjuklighet erhålla ledighet med åtnjutande af „ af lönen, d. v. s. just den summa, hvilken här är såsom pension föreslagen.
Den likhet, som föregående talare velat finna mellan förhållandet med Rektor Siljeström och andra skollärare förefinnes enligt min tanka icke; ty för skollärare i allmänhet fordras att hafva varit i Statens tjenst lika länge som andra tjenstemän för att erhålla pension; och äfven om man räknar Rektor Siljeström till godo den tid, derunder han genom andra skött sin befattning, uppgår icke lians tjenstetid till 12 år, hvilket icke på långt när är hvad som erfordras för att berättiga till lifstids-pension.
För att emellertid icke för mycket splittra meningarne, förenar jag mig i det af Frih.