Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta arbete hade temligen långt framskridit, och comitéen hade den lyckan att bland annat få emottaga, till sin ledning, en promemoria ifrån en person, som mycket intresserade sig för att prygelstraffet inom armeen skulle inskränkas efter vissa reglor och i allmänhet den grundsats uttalas, att ingen borde kunna få prygel, förr än han förut, efler genomgångna varningsgrader, gjort sigförfallen till nedflyttning uti en sämre class, samt att vid nästa förseelse blifva bestraffad med prygel, men tillika att om han visat en längre tids förbättring, han då kunde, utan att, hafva undergått prygelstraffet, åter igen uppflyttas lill den bäti re classen;, äfvensom att han, om han undergått prygelstraffet under sitt vistande i den sämre classen, kunde åter uppflyttas i den bättre classen, efter en föregången pröfningstid, under hvilken han hade sig väl skickat.
Denna hedren värnande militära åsigt tog comiteen under sina arbeten i öfvervägande, och vi hade haft möjligen långt för detta ett resultat utaf comiteens bemödanden, om dea icke hade nödgats stanna vid den svårigheten, att man icke kunde ordna krigsartiklarne såsom vederborde, så länge den allmänna nya criminallagen, som man då hvarje riksdag väntade skulle komma i fråga, ännu icke var af R.
St. anlagen; och då man förutsåg en alldeles ny omarbetning af krigslagarne sedan den nya criminallagen blifvit antagen, så var det detta, som föranledde uppskofvet med krigsartiklarnes omarbetning.
Detta uppskof har likväl icke haft den verkan, att man lemnat della vigtiga ärende å sido.
Arme'ens befälhafvare och officerare af alla grader hafva bemödat sig att sträfva lill det mål, sorn alla önska, och såsom bevis på det nit, med hvilket
Svenska armeens officerscorps har gått tillväga, kan ibland annat anföras, att officerscorpscr finnas, som af sina egna knappa löner hafva gjort tillskott, för att bygga arrester inom regementena och derigenom göra det möjligt att utföra hvad redan 1812 års författning om extra-judiciel bestraff - Den 11 December f. m. 303 ning föreskrifver; och detta är ett vackert bemödande, som man icke bör glömma inom Svenska officerscorpsen, att då staten på ett snålt vis nekar de medel, som beliöfvas för alt göra det möjligt fullgöra livad lagen bjuder, så gå officerscorpserne med egen depens och uppfylla det åliggande, hvilket rätteligen ålåge staten.
Vare detta ett bevis på den anda, som råder inom armeen och obehöfligheten att gå in till K.
M. med den föreslagna skrifvelsen.
Jag påminner mig en lid, då man var särdeles män om, när man fick höra att någonting förehades på högsta ort, att i tidningsartiklar, med hvilka man straxt var färdig, råda lill den åtgärd, som man genom sqvaller fått höra redan var färdig och nära på väg att utföras.
Delta bemödande tyckes äfven här vilja göra sig gällande, dä man vill göra K.
M. påmind uti en sak, hvilken man vet är under 'handläggning.
Detta är i mitt tycke obehöfiigt.
Jag hoppas, att denna förändring skall komma alt väl genomföras och på ett ädelt sätt blifva genomförd i Svenska armeen, och armeens diciplin derigenom likväl icke löpa någon våda, utan detta idkeliga tuggande.
Då emedlertid tre
Stånd redan hafva bifallit detta betänk., så hemställer jag örn det mycket lönar mödan att sysselsätta sig dermed, men får likväl förklara, att jag är af den opinion, som Frih.
Palmstjerna och Hr von Hartmansdorff här hafva framställt.
Jag hade icke förmodat, att detta betänk, så hastigt skulle förekomma; derföre hade jag, hindrad af andra sysselsättningar, så sent infunnit mig bär, att jag icke bar hört mer än de 2:ne siste talarnes anföranden.
Det har likväl blifvit mig berättadt, att flere talare ganska ifrigt talat emot det betänk., som Utsk. afgifvit.
Jag vill deremot säga några ord för detsamma; icke derföre som skulle jag vara fullkomligt belåten med hvad deruti blifvit framstäldt, utan derföre att jag anser, att det åtminstone uttrycker den tanken, alt man bör göra allt sitt till, för att småningom helt och hållet "afskaffa prygelstraffet inom den Svenska arme'en.
Jag tror på denna grund, alt det är nödvändigt att, sedan denna fråga en gång inom RiksSt:n blifvit väckt, man icke afslår densamma, synnerligast icke R. o. Ad., der så många, som väl känna förhållandet, finnas närvarande.
Jag bar mig bekant hvad Hr Lefren omtalade om den promemoria, som blifvit inlemnad till den comité' Hr Lefrén äfven omnämnde.
Just på den grund, att jag kände deusammas tillvaro, så, oaktadt jag vid en föregide riksdag (såsom mången torde erinra sig) ifrigt förordat prygelstraffets afskaffande, har jag icke vid denna riksdag väckt någon motion i ämnet.
Jag hoppades nemi. och gjorde mig förvissad, att af dem, som vederborde, skulle detta straff dessförutan blifva antingen alldeles afskaffadt, eller åtminstone i afseende till dess användande så modifierade att, äfven så, det kunde blifva mig fullkomligen till nöjes.
Men när nu saken har blifvit väckt inom R.
St, och den kommit hit, blifvit föremål för våra öfverlägghingar; så, om vi nu lemna ett afslag på detta 304 Den 11 December f. m.
Utsk:ns betänk., skulle det innebära ett ogillande af den sats om prygelstraffets successiva, allt mera inskränkta begagnande, som Hr Lefrén dock sagt sig gilla, och som jag tror, att en hvar, sorn eftertänkt förhållandet, skall finna på intet vis kunna försämra diciplinien inom Svenska arme'en.
Jag, som ifrar för det totala afskaffandet af prygelstraffet, är dock, för det närvarande, fullkomligen belåten med det förslag, som Hr Lefrén framställt, nemi. att ingen skulle kunna åläggas detta straff, som icke förut genom laga dom vid vederbörlig krigsrätt blifvit dömd att nedflyttas i en särskild s. k. straffclass.
Jag är ganska förvissad derom, alt så snart en sådan åtgärd blifvit vidtagen, att individen derigenom blir skyddad för godtycke — så länge åtminstone, vid de kroppsliga bestraffningarnes användande, han icke genom fortsatt dåligt uppförande sjelf bevisat sig ovärdig ett mildare behandlingssätt — skola ej långt derefter icke många individer finnas inom Svenska armeen, som behöfva underkastas nu ifrågavar. straff.
Men så länge man i detta afseende tillåter godtycklig bestraffning, och så länge man på felande soldater genast använder prygelstraffet, i st. f. att söka genom, väl långsammare men säkrare medel inverka på deras moralitet, så länge skall det alltid finnas en mängd individer, för hvilkas skull dessa straff måste qvarstå och användas; äfven derföre att så länge får man icke sä goda sujelter inom krigshären, som man skulle få, ifall man afskaffade detta straff; och då man bereder en sådan öfvergång till ett bättre, att man icke genast upphör med all bestraffning med prygel, utan en sådan föregående åtgärd vidtages, som den att inrätta en särskild straffclass, så finner jag icke den ringaste svårighet deremot kunna vara för handen.
I öfrigt har man sagt, att tillståndet inom ammen nu redan är sådant, att det icke behöfves mer än att låta saken hafva sin gång, och att detta straff ändock ganska sällan skall användas.
Jag medgifver gerna, att det numera, emot fordom, är mera sällan, som det kommer i fråga, och att andan i detta afseende inom mänga regementen är högst berömlig; men det har dock inträffat en mängd tilldragelser, som tillkännagifva ett annat mindre godt förhållande på andra ställen, hvilka naturligtvis såväl grannlagenheten som grundlagen förbjuder mig att här nämna, men hvilka bevisa motsatsen af hvad man här framställt, nemi. att det numera ingalunda skulle behöfvas att skydda individerna för en godtycklig, hans menniskovärde förnärmande behandling.
Så länge man icke genom någon särskild åtgärd skyddar individen derför, nemi. genom att stadga, det han icke kan godtyckligen behandlas med kroppsstraff, förr än han med vissa formaliteter dertill blifvit dömd, så kan det lätt hända, och händer blott alltför ofta, att en och annan kan öfverskrida den rätt, som nu är honom medgifven i det afseendet.
Då dessutom detta betänk, är af de öfrige RiksStm bifallet, och då en skrifvelse följaktligen skall till K.
M. komma att afgå; så skulle jag önska, att R. o. Ad. äfven, genom ett instämmande uti densamma, ville uttrycka den tanken, Den 11 December f. m. 305 ken, ali de nesliga prygelstraffens användande i möjligaste måtto måtte inskränkas inom den Svenska arméen, icke blott med afseende å den exlra-judiciella bestraffningen, ulan äfven för de fall, då lagen föreskrifver, att desamma ovillkorligen skola åläggas.
Der finnes nemi. en mängd tillfällen, då dess anbefallda tillämpning, såsom i afseende på första resans rymning eller munderingspersedlars förskingring med ännu flera andra, synes mig väl litet svara emot förbytelsen; ty fastän brottsligheten ej är betydlig uti sådane fall, skall dock genast prygelstraff användas.
Det tyckes mig som vore detta straff alltför strängt för åtskilliga af dessa förseelser, och jag tror derföre, alt man, oberoende af den totala omarbetningen af krigsartiklarne, skulle kunna på förhand göra en och annan rättelse i dessa fall, som företrädesvis äro i behof deraf, under förbehåll att sedermera göra den ytterligare omarbetning af desamma, hvilka för sitt fullbordande visserligen måste afvakta den nya criminallagens antagande.
Men oaktadt jag i allmänhet instämmer med Utsk:n, måste jag dock tro, att livad Utsk:n här föreslår om en särskild föreskrift för beväringens behandling, icke är fullt militäriskt riktigt; ty då det äfven i fredstid kan hända, att denna beväring commenderas med medlemmarne utaf den öfriga arme'en till gemensam tjenstgöring, så är det visserligen icke fullt riktigt, att de, sålunda sammanblandade, dock blifva för samma förseelser underkastade olika straff.
Jag skulle derföre för min del tillstyrka R. o. Ad. att, uti en lind. skrifvelse till K. M., uttrycka ungefärligen en sådan tanke, som den Hr von Troil i sin reservation framställt, samt anhåller derföre, att Ståndet, med sammanslående af alla de särskilda punkterne till en, ville förena sig om en und. anhållan af ungefärligen följande lydelse: ”Det prygelstraffet endast måtte blifva tillämpadt å de individer af arméen och beväringen, hvilka, pä grund af föreg:de ransakning och dom, blifvit nedflyttade i så kallad straff-class.”
Jag ber alt få instämma i deras yttrande, som hår sagt, att denna skrifvelse är olämplig: den är olämplig, emedan saken, som den skulle röra, är under bearbetning.
Jag har tillförene sutit i den comité', som haft lill uppdrag (och har det ännu) att omarbeta våra krigslagar.
Den dåvar. secreteraren i denna comité, en allmänt känd och aktad man, hyste ett, att jag så må säga fanatiskt hat och misstroende till allt, som han kunde tro innefatta någon ting godtyckligt i bestraffningsväg.
Detta hedrar hans hjerta och karakter; men äfven han ansåg icke lämpligt att framställa något förslag till partiella ändringar uti gällande stadganden, på sätt nyss af Hr Mannerskantz blifvit föreslaget.
Han ansåg, att man borde afvakta tidpunkten af den nya criminallagens antagande.
Äfven jag delar denna tanke, isynnerhet nu, då vi beflnna oss i den tidpunkt, då denna lag är att snart förvänta, att inkomma till 11.
Det är således nu ännu mindre lämpligt, än det var vid förra riks5 II. 3» 300 Den 11 Decemlcr f. m. dagen, då också fråga derom väcktes.
Gottlands national-beväring beträffar, så är jag visserligen tacksam för den välmening, som uttalar sig uti det 2:dra mom. af Utsk-.ns förslag till und. skrifvelse, der det säges: ”alt den ändring i 1798 års krigsartiklar, som genom 8 § i K. circuläret den 26 Nov. 1812 blifvit gjord, så väl i straffet för vissa uti sistberörde lagrum uppräknade brott, som i fråga om rättigheten att bestraffningen ålägga, jemväl må äga tillämpning, då någon af manskapet vid Gottlands beväring begått sådane brott, dock alt samma bestraffning skall utsättas i öfverensstämmelse med de uti K. br. d. 21 Mars 1811 stadgade grunder”.
De krigslagar, som stadgar slraffbestämmelserne för nalionalbeväringen på Gottland, äro daterade d. 21 Mars 1811.
Dessa innehålla, att såväl i afseende på straffens qvalificaliou, som sjelfva gradalionen dem emellan, skulle 1798 års krigsartiklar ligga till grund.
Detta var år 1811.
Sedan utkom det här omtalta circulärbrefvet af år 1812, som i vissa qvalificationer bade vissa bestämmelser, som gåfvo rätt alt utdela bestraffning.
Det bestämde och förändrade uttryckligen endast 1798 års krigsartiklar vid deras tiilämpning på Gottland; och således har man naturligtvis måst i alla dess delar rätta sig efter 1811 års circulärbref.
Utaf det sistnämnda brefvet serman, att det endast är militärbefälhafvaren på ön, som kan bestämma det straff, som skall undergås; dock att raport derom skulle till vederbörande ingå.
Jag tror således, att den välmening, som man härigenom velat visa Gottland är alldeles obehöflig.
Jag skall ieke länge uppehålla Ståndet, utan blott reservationsvis yttra mig.
Hr Lefrén har här sagt, att om man kommer med en skrifvelse i ett ärende, som är nära att afgöras, så hör detta anses som en obehörig beställsamhet.
Detta har jag icke tänkt på; någonting sådant kan jag icke förmoda bör blifva det intryck den nu tillstyrkta skrifvelsen bör gifva.
Lika litet har jag tänkt på eller följt några tidningsartiklar, sä mycket mindre, som dessa i allmänhet icke varit mig gynnsamma, då det kommit i fråga: jag hvarken eftersträfvar deras beröm ej eller fruktar jag deras tadel.
Mina motiver hafva icke varit sådane.
Då de fleste bland de föreg:de talarne yrkat afslag å ifrågavar. betänk., vill jag icke numera särdeles vidhålla det förslag till und. skrifvelse, som jag i min reservation afgifvit, hvarigenom redactionen skulle komma att lyda sålunda: ”att 11.
M. i und. anhålla, det prygelstraffet endast skulle få tillämpas å de individer af armeen och beväringen, hvilka, på grund af föreg:de ransakning och dom, blifvit nedflyttade i s. k. straffclass.
Orsaken, hvarföre jag föreslagit denna skrifvelse, med borttagande af orden ”värfvade och indelta”, var den, att då en skrifvelse i alla fall skulle från R.
M. afgå, på grund af de öfrige Ståndens beslut, så hade man åtminstone kunnat se, att R. o. Ad. för sin del icke varit emot en så oskyldig skrifvelse, och då man uteslutit orden ”värfvade och indelta,” så hade Den 11 December f. ni. 307 naturligtvis, i sammanhang med afslaget pä den sednare delen af Ulsk:ns betänk., prygelstraffet äfven kommit att bibehållas för den legda delen af beväringen.
Men då de fleste lalarne inom detta
Hus yrkat proposition på betänk:s afslående i dess helhet, så skall jag visserligen icke sätta mig deremot.
Hr Mannerskantz har föreslagit, att II. o. Ad. skulle förena sig om en lind. skrifvelse till K. M., affattad ungefärligen i enlighet med den sista punkten utaf min reservation, rör:de införande inom armeen af en s. k. straffclass.
En dylik skrifvelse torde nemi. vara den enda lämpliga att framkomma med till K. M.
Men då 3me IliksSt. redan hafva, och det just i de hufvudsak!igaste omständigheterne, bifallit betänk., så torde en sådan skrifvelse, som den jag föreslagit, icke numera kunna komma i fråga.
Medan jag har ordet, anhåller jag att få besvara några af de yttranden, som här blifvit afgifne.
Man har nemi. sagt, att då prygelstraffets användande på sednare lider så sällan ifrägakommit, så borde rättigheten dertill också kunna afskalfas.
.lag ber alt i anledn. deraf få äran nämna, att efter mitt förmenande bör prygelstraffet finnas, men sällan tillämpas.
Jag tror, att sä länge vår krigslagsliftning icke blifvit förändrad, i enlighet med de åsigter, som här af flere talare blifvit yttrade, så bör man icke föreslå partiella förändringar.
Det skadar icke att della straff står qvar i lagarne, blott det sällan tillämpas.
Det har också af flere talare blifvit yttradl, alt prygelslraffet tillämpats pä ett obilligt sätt af en och annan officer, äfvensom att det oftare, än som behöfts, blifvit användt; likaledes, att detta straff innebure en absolut godtycklighet i användandet.
I afseende på det förstnämnda, får jag svara, att om prygelstraffet någon gäng blifvit användt oftare än som behöfts, och på ett godtyckligt oeh orättvist sätt, sä är detta ett förhållande, som kan rättas.
1811 och 1S12 årens författningar stadga nemi. i hvad ordning detta straff får tillämpas och sker det pä annat sätt, så kan det förekommas.
En värd talare har yttrat, att individen icke deraf är skyddad emot godtycke.
Jag ber i anledn. deraf att få nämna, att det icke är mer än knappt ett år sedan en officer vid ett af de södra regementena blef af KrigsHofrätten ålagd icke mindre än en månads arrest å högvakt, för det att han med värjklingan tilldelat en soldat 2:ne slag öfver högra axeln, hvaraf hvarken blånad eller blodvite följt.
När nu detta mindre betydliga fel blef bestraffadt med ett, söm mig synes, så allvarsamt straff, måtte det väl utvisa, att individen inom Svenska armeen är skyddad för godtycklig behandling, så snart den kommer till vederbörandes kunskap.
För öfrigt torde jag få upprepa, hvad af andra talare redan blifvit yttradt, att det gifves tillfällen, dä prygelstraffets användande icke gerna kan undvikas, nemi. undfer marscher, och det just är för att skydda individernes rätt, på de orter, der truppen lågar fram, som detta straff då måste tillgripas, hvilket äfven är förhållandet vid de indelta regementena i allmänhet, der också detta straff ofta tillämpas, ty der är rict likaledes nödvändigt för alt skydda rust- och rotehållarens rätt emot den Den II December f. m. indelta soldaten.
Jag anhåller på grund häraf att få förena mig med dem, som yrkat afslag å ifrägavar. betänk.
Afven jag var frånvarande vid discussionens början, men anhåller likväl ali med några ord få ytlra mina åsigler, ehuru ej uti sjelfva saken, ty derom synes tankarne icke vara delade.
Det beslut, som R. o. Ad. kommer att fatta, ronde sjelfva ämnet, torde också vara temligen likgilltigt, då, på sätt upplyst blifvit, 3:ne Stånd redan beslulit bifall till Utsk:ns betänk.
För min del anhåller jag att få ytlra, det jag linner mig för min del alldeles tillfredsställd med den historik ronde ämnets behandling, som Hr Lefrén framställt.
Då nu likväl å ena sidan tankarne inom detta Stånd synes vara så delade ronde ändamålet med den lind. skrifvelsen, i hvad den angår beväringen, och då det å andra sidan troligen icke kan bestridas, att örn R. o. Ad. skulle rent af afslå Utskrns betänk., deraf den tydning lätt kunde dragas, att R. o. Ad. helt och hållet ogillade sjelfva saken; så anhåller jag, att R. o. Ad. ville, med afseende af betänk., för sin del förklara, att då R. o.
Ad. inhemlat, att af Styrelsen redan till ärendets behandling varit nedsatt en comité', inom hvilken de mildare åsigterne lyckats göra sig gällande, men att denna comité' nödgats afbryta sina arbeten, i anseende till fördröjandet utaf den nya criminallagens pröfning, så finner R. o.
Ad. det vara öfverflödigt att ronde delta ärende någon und. skrifvelse besluta.
Här har blifvit af Hr von Troil yltradt, att sedan så många och de mest inflytelserika ledamöter inom Huset hade yttrat sig för afslag af detta betänk., så vore det icke värdt att emot ett sådant afslag mera strida.
Men jag för min del kan omöjligen tro, att det kan finnas någon ledamot inom delta Stånd så inflytelserik, att, blott derföre att han sagt sin tanka härutinnan, de fleste mäsle komma att dela densamma.
Om Hr von Troil uttryckt sig så: att så många och goda skäl hafva blifvit anförde emot saken, då deremot de skäl, som blifvit anförde för densamma hafva varit så svaga, att på grund deraf all anledn. är att betänk, blifver afslaget; så skulle jag erkänna, att han då hade gjort en, efter hans uppfattning, om den varit sådan, alldeles riktig conclusion.
Jag har likväl ieke hört dessa inflytelserika ledamöters starka skäl, och jag har följaktligen icke eller kunnat söka besvara dem.
Hvad jag likväl vet, är, alten af dessa ledamöter, som förmodas äga så stor makt, och som yttrade sig efter min ankomst, nemi.
Hr Lefre'n, uttryckt alldeles samma satser såsom premisser i denna fråga, som dem jag hyser, men «fe hade, efter min förmening, bort leda honom till en annan conclusion, än den, hvartill han kommit.
Medan jag har ordet, vill jag ytterligare förklara, det äfven jag icke hade trott, att denna skrifvelse varit behöflig, ty Styrelsen kan den förutan ganska väl vidtaga de åtgärder, som äro nödvändige, för att vinna samma ändamål, som nu afses; men sedan nu ämnet är å bane, så ar frågan den, om R. o. Ad. vill eller icke vill uttrycka en ge - Ddn 11 December f. m. 309 mensam tanke, att den utaf Styrelsen förväntade åtgärden är nödig och nyttig eller icke.
Det är denna fråga och icke någon annan, som skall besvaras; om det är nyttigt och möjligt alt inskränka prygelstraffets användande inom den Svenska armeen?
Och som jag tror densamma höra besvaras med ja, så yrkar jag, på grund häraf, fortfarande på den propos., som jag nyss hegärde.
En 50-årig erfarenhet, som officer, torde berättiga mig att yttra några ord i ämnet.
En af Carl Johans, glorvördigst i åminnelse, första åtgärder vid sin ankomst till Sverige var, alt tillsätta en comité', för att rådgöra öfver sättet att afskaffa kroppsstraffen inom armeen och flottan.
Denna comité utgjordes utaf Fältmarskalkarne Gr. von Essen och Gr. Wrede, General-amiralen Gr. Puke, Generalen Gr. Adlercreutz m. fl. och hade äfven jag äran deltaga deri.
Vi voro alla öfverens om den åsigt, alt det godtyckliga bestraffningssättet, som då var tillåtet inom arme'en, der hvarje subalternofficer kunde låta prygla en soldat när han behagade, borde afskaffas; och jag var kanske bland dem, sorn mest yrkade derpå.
Denna comité' ingick till K.
M. med ett und. betänk., som innefattade hufvudsakligen, alt prygelslraffet måtte inskränkas lill en dom, gifven vid majorsförhör, och bestämmas till ett visst antal prygel, efter olika förseelser.
Ytterligare modificationer hafva sedermera ägt rum i detta bestraffningssätt, och huruvida det ännu mera kan inskränkas utan våda för disciplinen, lemnar jag derhän.
Jag har länge tjenat vid ett värfvadt gardesregemente, har sedan haft befälet öfver ett indelt, och vågar smickra mig, att det finnes få officerare inora armeen, som användt detta straff så litet som jag.
Jag torde derföre kunna anses temligen opartisk i denna fråga.
Om man vill hänföra kroppsstraffen till moraliska principer eller till hederskänslan, så stannar man i en stor villrådighet.
Man ser t. ex. den Engelska arméen, som bibehållit kropps • straff, och den Franska, som afskaffa! dem; man ser inom den Pyreneiska halfön den Spanska arme'en, som afskaffal detta straff, och den Portugisiska, som bibehållit det.
Man ser i Tyskland den Preussiska arméen, som afskaffat detta straff, och den Österrikiska, som bibehållit det, utan att man derföre kan anse den ena af dessa nationer äga mera hederskänsla än den andra.
Ett ännu märkvärdigare förhållande äger rum i Ost-Indien: för de omkring 30,000 man Engelska trupper, som alltid finnas der, äro kroppsstraffen bibehållne, men för den annee af 250,000 Hinduer, som utgöra Compagniets trupper, äro kroppsstraffen strängt förbjudne; det segrande folket har bibehållit dem, det öfvervunna har dem icke.
Det beror således helt och hållet på begreppet, som ett folk gör sig om straffets mer eller mindre kränkande natur, om det bör bibehållas eller icke.
En Hindu, i synnerhet af högre kast, och sådana finnas 50,000 inom ledet af Compagniets talrika armé, skulle genast mörda den officer, som rörde honom med käpp, elier ock mörda sig sjelf, då den Engelska soldaten deremot icke ser det minsta 310
Den 11 December f. m. vanhedrande deri.
Huruvida Svenska folket, der husagan icke allenast står qvar i sjelfva lagen, ulan tillämpas dagligen af mången husbonde, kan höra till de nationer, der kroppsstraff böra afskaffas för armeen, der hastig correction måste vara af behofvet mera påkallad än på verkstaden och vid hemmansbruket, lemnar jag derhän.
Vi hafva ännu större exempel i detta afseende från forntiden.
Inom den Romerska armeen ägde de hårdaste kroppsstraffen rum; man vet likväl hvad Romaresinnet var, och hvilka storverk, som uträttades af denna republik.
Annu i våra dagar har sjelfva modellrepubliken Nord-America bibehållit kroppsstraffen i hela deras stränghet, utan att congressen någonsin påtänkt afskaffa dem.
Man kan således icke följa några sentimentala principer i denna fråga, utan måste rätta sig efter nalionerues olika vanor och tänkesätt derom.