Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I97 och Rotehållarne, så anser jag för min del densamma åtminstone böra förvandlas tili en räntebärande fond, som borde få tillväxa, lill dess afkastningen i framtiden kunde användas att betydligen lätta Rust-och Rotehållarnes bördor.
Detta är sålunda ett nytt skäl för mig att tillstyrka ålerremiss af Utlåtandet.
Grefve von Rosen > Axel:
Då jag lifligt ifrar för så väl soldatens, som Rotehållarnes bästa, önskar jag också ifrigt, att man icke måtte återgå till det gamla sättet att underhålla soldaten på möten, hvartill ett afslag å Utskottens Utlåtande likväl skulle föranleda.
Jag anhåller om ursäkt, att jag upptager Ridderskapets och Adelns tid med relation af den erfarenhet jag inhemtut vid Indelta Regementen, hvaraf jag skall nämna förhållandet.
Jag tror, att jag bättre känner olägenheterne af matsäcksproviantering, än de fleste lagstiftarne inom detta Hus, enär man kan räkna, att sedan l8o5 Armeen ständigt intill 1812 var på krigsfot, och således 24 år förlupit ifrån den tid, då Armeen af Rothållarne provianterades.
Det var vid Nerike och Wermlands Regemente jag i i5 år tjenslgjorde, och således känner jag med visshet, att inom detta Regemente gaf vanligtvis
Rotehållaren åt soldaten till möteskost 2 Lisp. fläsk, 1 Lisp. kött, 2 R:dr i godt mynt, samt skjuts för 4 dagar fram och åter.
Detta D-en 26 Oetober f. m. blir en större summa, än hvad Kongl. Majit nu begär, men detta var ej enda olägenheten; första dagarne hade man svårt att undanhålla soldaten att förtära sina penningar i bränvin, Samtalen angingo under mötestiden endast jemförelse hvad livar och en erhållit i matsäck; de, som erhållit mindre, k om 111 o missnöjda hem, och förgingo sig somlige anda till brott mot Rotehållarne, hvarom Majors-journalerne för den liden vitsorda.
Detta stegrade legorna lill och med till i5o R:dr, men vanligen voro de 70 å 80.
Jag hemställer då till alla, sorn tjent under denna tid vid Indelta Regementer, 0111 icke detta förhållande tillräckligt tyckes väcka den önskan, att undvika återgång till ett så olämpligt underhållssätt.
Jag kan ej se saken ur mera än en synpunct, nemligen att då Kongl. Majit, hvars militairiska bedcynmande ingen i Europa lärer jäfva, föreslagit 7 R:dr Banco, har detta skett under förutsättning, att hvarje minskning deraf skulle göra exercicetiden för kort, för att bibringa soldaten tillräcklig tjenstbarhet.
När en härförare med det mogna omdöme framställt sine vilkor1 till ett Contract, så kan han ej gå tillbaka, och minska det begärda anslaget; och hvad blir följden, då Kongl. Majit ej kan tvingas att antaga de ringa vilkor Ständerne kunde bestämma?
Jo, att Kongl.
Majit nödgades återgå till det gamla sättet.
Jag har Den 26 Octo ber f. m. 129 har nu helt enkelt och kort anfört de skäf» som tala för bifall å Utlåtandet; skulle det likvist icke vinna, är jag öfvertygad, att erfarenheten efter ett par möten skall verka, att man med uppräckta händer då skall emottaga hvad man nu bestrider.
Jag anhåller att blott några ögonblick få upptaga Ridderskapets och Adelns tid, för att besvara och ganska kort besvara Friherre Anckarswärds yttrande om StatsRådets handlingssätt, ett yttrande, som sedermera af Herr Cederschjöld blifvit upptaget och än vidare utveckladt.
Friherre Anckarswärd har sagt sig ej vilja bedömma StatsRådets afsigter; jag tror äfven, att dessa säkrast böra öfverlemnas till en högre Domare.
Men om man helt lugnt betraktar saken, och helt enkelt förutsätter, det Konungens Rådgifvare ägde skyldighet att vid detta, så väl som vid alla andra tillfällen, yttra deras mening, samt att Konungen ägde den honom i Grundlagen förvarade obestridliga rätt, att antaga eller förkasta denna mening, och att Propositionen endast uttrycker Kongl.
Maj:ts mening, så finner man, att StatsRådet endast i Protocollet kunde förvara sin tanka, och att, då den uti Protocollet åtföljde till Ständerna, den lika litet nu var en contra-proposition, som då 47 H. 9 V i3o Den 26 October f. m.
StatsRådets yttrande Sr 1823 var bifogadt Kongl. Majrts
Nådiga framställning om upphörande af sina arne röster i Högsta Domstolen, ett förslag, hvilket StatsRådet afstyrkle.
Friherre Anckarswärd har anmärkt, aLt Rådgifvarne ej gjort sin mening gällande inför Kongl. Maj:t.
Jag ämnar ej ingå i någon rätfärdiggörelse för de mer eller mindre ofullständiga rådslag man kan anse vara afgifne; men jag skall egenteligen svara med blott en hänvisning till 4 §•
Jag begagnar äfven tillfället att frånsäga mig äfvensom mina kamrater tillämpningen af den nymodiga ministerbenämning, och den theori, som derpå är byggd, under anvisning till en i Englands häfder och vanor vanlig Ministerförändring, ett bruk, hvilket man nu äfven i Frankrike sökt tillvägabringa.
Lyckligtvis är vår Grundlag så tydlig, alt dessa theorier här icke kunna medföra någon verkan.
1809 års Grundlag åsyftar ingen Ministére-styrelse, utan en Konung, omgifven af Rådgifvare, som ägde både rättighet och pligt, att alltid yttra sin mening, men ej regerande Rådgifvare eller opinionsledare, ty då skulle mun snart hafva framkallat 1720 års öfver både Konung och Rådgifvare regerande majoriteter.
I denna mening är Grundlagen författad och besvuren, och i denna anda skall den tillämpas.
.Jag känner ej den proposition, som Herr Cederschjöld gjort i ConstitutionsUtskottet.
Den Den 26 O c t o b e r f. m. åsyftade förmodligen en ändring i Grundlagarne, eller ett stadgande om skyldigheten för Rådgifvarne, alt lemna sina platser, när de i massa reservera sig.
Herr Cederschjöld afvek väl derifrån, då lian sade, att han önskade detta; men hans proposition måtte ej hafva utgått på en önskan, utan förmodligen på ett lagbud.
Jag känner ej något Land, der ett sådant Lagbud finnes, ehuru principen af ålder i England tillämpas; men om bruket häraf skulle öfverflyltas till oss, så fruktar jag, alt det ej skulle vara mera välkommet, än vissa andra praktiska förhållanden och majoritetsberedelsér, sora äfven i England dermed stå i förening, och som icke voro öfverensstämmande med andan af vår Constitution.
De arne anmärkningar, som lill ConstitutionsUtskollet blifvit aflemnade, och hvilka Herr Cederschjöld omtalat, då SiatsRådet i massa reserverade sig, tror jag ej vara af den vigt, att någon af oss borde hafva blottställt sig för tillämpningen af slutmeningen i det bekanta poemet:
Jacobinen i Grekland.
Ått då man skrifver långt, man icke derföre bevisar riktigheten af sin satts, anser jag vara det enda, som af mina motståndare blifvit bevisadt.
Som jag under milt måhända alltför långa anförande ej på ett enda ställe 47 H. 9 * Den 26 October f. ro. ifrågasatt nyttan af de större Lägren, torde man finna, att allt hvad i detta afseende mot mig blifvit anfördt, ej lämpligen hört till saken, utan till en helt annan fråga.
Min mening i detta afseende må vara hvilken som heldst, så har jag trott, att, vid frågan om Passevolancens afgörande, man icke borde inblanda detta ämne.
Frågan för det närvarande hänförer sig blott till ett enda föremål, nemligen om det är rättvist och billigt, att en sådan kostnad, som vapenöfningarne medföra, uteslutande skall hvila på Rust- och Rotehållare.
Jag frågar, när samhället i och för försvaret är i behof af annat än vapenöfningar, om icke kostnaderna med lika skäl uteslutande borde drabba Rust- och Rotehållare.
Här är frågan om utbyte af skyldigheten, att hålla matsäck för Soldaten vid möten, mot en viss kontant afgift, och om denna afgift bör användas ' till föremål, som med densamma ej äga den ringaste gemenskap.
Jag frågar, om det är billigt och rätt, att, i fall samhället fordrar Läger och GeneralStaber, vid hvilka tillfällen Författningarne stadga, att Öfver- och UnderBefäl skall underhållas med tractamenten, jag frågar, säger jag, om det är billigt, att Rust- och Rotehållare då skola bekosta utgifterne för sådane behof.
Om man genom besparingar af Regementsmöten kan göra stora Öfningsläger, så frågar jag, hvarigenom Rustoch Rotehållare förverkat rättigheten till Den 26 Octo ber f. m. andel i denna besparing, eller hvarföre skola Rust- och Rotehållare ensamt bära tyngden?
Om det besparas på Regementsmöten, för att bekosta stora Öfningsläger, så frågar jag, med hvad rätt det öfriga samhället tillgodonjuter besparingarne på Rustoch Rotehållares bekostnad.
Här är fråga, om rätt och rättvisa skall vara den utgångspunkt, hvarifrån vi handla, och ej om den större eller mindre olägenhet, soia för skattdragande af vårt beslut uppstår.
Den, som frånträder rätt och rättvisa, han handlar orätt, och den, som handlar orätt, han skapar missnöje.
Jag lyckönskar Herr
Tham, som vid alla möjliga tillfällen från sin provins kan framställa sina medborgares nöje och tillfredsställelse med alla möjliga inrättningar; jag är icke så lycklig i afseende på min provins.
Till hvad grad Herr Tham och mina åsigter äro skiljde, kan bäst bedömmas deraf, att Herr Tham förklarat, att om han varit Ledamot af de Utskott, hvilka behandlat Passevolancefrågan , skulle han förfarit alldeles på samma sätt, som nu skett; lian skulle frånkänt Rust- och Rotehållare, som utgöra den ena parten, rättigheten att höras öfver frågan; lian skulle frånkänt ett lagligt bindande Contract all den helgd detsamma tillkommer.
Detta ordet Contract, mine Herrar, ber jag eder besinna, om det för 1111 tillämnade beslut mera får nyttjas, då ena contrahenten, såsom sådan, är sin rätt be - 134 DenaöOctoberf. m. tagen, ty livad står då qvar af Contractet.
Jag hemställer, om det genom de begge Statsmagternas medverkan går an, att bryta ett Contract, som rörer 3:dje mans rätt.
Om Lagstiftande Magten begär ett sådant våld mot äganderätten, ser jag intet, som hindrar samma magt, att vid nästa Riksdag höja den afgift, som nu skall utgöras, med 7 R:dr, till 20 R:dr, 28 R:dr eller lill oändlighet; och, då icke hela samhället vill deltaga i kostnader, som genom förändrade samhällsförhållanden påtagligt tillhöra detsamma; ser jag ej hvarföre icke Rust- och Rotehållare med lika skäl kunna göras till ensamme skattdragande, och hvarföre man icke på dem kunde hvälfva hela bevilluingen.
Herrarne torde fästa uppmärksamheten derpå, alt
Passevolance-afgiften ej är en så obetydlig summa, då den utgör mera än en åttondedel af hela Bevillningen, hvilken summa endast är lagd på en viss klass af medborgare.
Jag yrkar ej befriande från denna afgift, jag blott yrkar bibehållandet af medborgares lagliga rätt, och befrielse från utgifter till sådane föremål, som för Rotekistan äro alldeles främmande.
Jag hemställer, hvad föda Generalerne skulle erhålla, om de skulle taga den af Rotekistans besparingar.
Jag har från ett anförande inom BondeStåndet, i detta afseende, framlagt en bevisning, sorn ej kan jäfvas.
Jag tror således, att då man går från ett Contract till ett annat, man Deri 2Ö October f. nr.
135 bör bålla sig vid hvad som utgjort Rostoch Rotehållares första åligganden.
Alt bygga Paviljonger och planera mötesplatser, hafva aldrig varit Rust- och Rolebållares skyldigheter.
Man har anfört mot mig, såsom motbevis, skarpa förebråelser, för det jag ej sjelf såsom Revisor fallit på den tanka, att utur PassevolanceRäkenskaperne hemta bevisning om de felaktigheter, som blifvit begångna.
Jag beklagar blott, att denna förebråelse ej här låter tillämpa sig, ty den enda gång jag haft äran vara Rikets Ständers Revisor, var intet, som tillhörde Passevolancen, underkastadt granskning.
Men derifrån kon man icke hemta befrielse för Utskotten, att med. samma tillgångar som jag, det vill säga, genom att gå upp i det Verk, der Räkenskaperna finnas, förskaffa sig, och för Rikets Ständer framlägga, ett fullkomligt utredande af det fordna förhållandet.
Man har sagt, att 80 §.
Regeringsformen, äfvensom 1812 års PassevolauceContract, utgjort tillräcklig ledning för Utskotten, och jag finner äfven, att resultatet bestyrker delta föregifvande; men då man sagt, alt 1812 års Contract utgjort ledningen, så har man ock utsagt domen öfver det olagliga, att ulan Rust- och Rotehållares hörande tillvägabringa ett Contract; ty hvad är ett Contract ulan contrahent?
Man har hemlat stöd från 80 §.
RegeringsFormen, och jag beklagar, att i denna §. finnes anledning
Den 26 October f. m. lill mindre tacksamhet mot Redactionen af denna Regei ingsForm.
Jag vet ej, hvartill Indelningsverket och de åberopade Contracterne skulle tjena, om Konung och Ständer kunde med ett penndrag upphäfva dem. till ökadt förtryck för landets brukare.
Grundlagen vara ett skydd emot Styrelsens försök till öfverträdelser och förändringar, sorn Lagstiftande Magten ej godkänt.
För mig ligger det klart, att då en serskild klass af Rust- och Rotehållare finnes inom samhället, skola deras rättigheter äfven af Grundlagen vara skyddade, helst detta mål, såsom grundande sig på enskildta Contracter, icke tillhör Ständernas beskattningsrätt.
Samma Talare har äfven yttrat, att PassevolanceContractet vore ett Contract emellan Armeens högste Befälhafvare samt Rust- och Rotehållare.
Utan att medgifva, det Armeens högste Befälhafvare, i egenskap af sådan, haft sig uppdraget att ingå Contracter, ber jag dock att få veta, när frågan är om ett Contract, hvilka äro Contrahenter.
Hvad portionspriset beträffa, vill jag ej ingå i pröfning deraf.
Jag har ansett det böra uppgå endast till 8 sk.
Presidenten i KrigsCollegium har uppgifvit priset till 13 sk., och deri har GeneralAdjutanten för Armeen instämt; Jag vill äfven godkänna detta sednare pris.
Föremålet för mitt bemödande har ej varit att bevisa, huruvida portionspriset varit för högt eller lågt beräknadt.
Det må Den 26 October f. m. i37 blifva 16 sk. eller 24 sk., blott det blir efter rättsgrunder, så att Rust- och Rotehållare slippa gifva soldaten annat än hvad lian behöfver till de möten, hvilka dessa efter indelningsverkets grunder äro skyldige att bekosta, och så, att det icke går till taffelpenningar åt Generaler, och uppbyggande af Pavilloner, samt andra otaliga behof, hvilka jag nödgas förbigå för att slippa det obehagliga af deras uppnämnande.
GeneralAdjutanten för Armeen har yttrat, att, genom det gamla underhållssättet för soldaten, var kostnaden vida högre, och att Rotehållarne säkerligen voro benägne att antaga Kongl.
Maj:ts förslag.
Hvad detta yttrande från högsta Befälhafvaren inom.
Armeen vidkommer, så hade jag önskat, att de åsigter från detta håll skulle göra sig gällande , hvilka äro oskiljaktiga från Indelningsverket, att nemligen Befälet skall hålla hand deröfver, att soldatens pretentioner ej öfverstiga hvad rätt och billigt är.
Man har åberopat mot mig 1766 års Kongliga Bref; detsamma har äfven blifvit åberopadt af mig.
Jag har dermed bevisat, att de större öfningslägren helt och hållet tillhöra Staten att bestrida, och således ej kunna komma i fråga oftare, än tillgångarne det medgifva.
Då dessa kostnader böra ske genom Statsmedel, är det oriktigt, att taga dem genom hushållning på Rustoch Rotehållares bidrag.
Det är denna enkla rättsprincip, som jag åberopat, och jag 138 De n 26. öatober f. rn. anser den största orättvisa och obillighet ligga deruti, att påföra Rusthållare sådane utgifter, hvilka under en längre tid ägt rum från Passevolance-Cassan.
Jag ber alt få erinra, det jag ej ingått i klander af denna Cassas förvaltning.
Jag har i förbigående sagt, att man misshushållat, ett yttrande, som jag icke kan återtaga; men jag har ej gjort några reclamalions-eller ansvars-anspråk för föregående förvaltning.
Jag har såsom bevis för framtiden begagnaträ' kenskaperna, och förebrått Utskotten, att de ej skaffat sig vägledning af dessa interessanla uppgifter.
Här har blifvit yttradt af en Major från matsäckstiden, att Nerike och Wermlands Regemente var ytterligt betungadt af sin rotering.
Det är föga talande för den tidens Befäl, om soldaten fick gå till öfverdrift i sina fordringar mot Rotehållarne.
Hvad Contracterna beträffar, så, då äfven mitt minne sträcker sig till Rotekistetiden, och jag således ej saknar fullkomligt vetande i denna del, får jag förklara, att Contracten då icke uppgjordes emellan Soldaten och Rolehållaren, emedan värfningen var på skof. Huruvida i5o R:drs lega gafs åt någon soldat, derom inställer jag allt omdöme.
Jag var för kort tid Chef vid samma Regemente, der talaren varit Major, för att påstå, det sådant icke ägde rum; men det kan jag tryggt säga, alt hade jag längre varit i tillfälle, att leda delta Regementes angelägenheter, skuR Den 26 Octo ber f. in. 139 ]e sådant icke ägt ram; och såsom Rotehållare vid samma Regemente, har jag aldrig hört talas derom.
Grefve Brahe har åberopat Konung Carl XI:s bref om ersättande af vacancer vid Indeldte Regemenler.
Såsom motstycke ber jag att få åberopa ett annat Kongligt Bref af den 4 November 1725, hvilket vittnar om Styrelsens omsorg den tiden, att befordra lättheten till erhållande af soldater.
Jag fäster dock icke den mening dervid, att detta bref var stödt på riktiga grunder, men jag ber att få åberopa det såsom bevis på den omsorg man hade att lätta Rust- och Rot,ehållares tunga.
I stället alt som nu för tiden hvälfva allt på Rust- och Rotehållare, sökte man då att göra Roleringsbesväret så lätt som möjligt.
En författning finnes äfven, ehuru jag ej kan citera densamma, deruti Befälet strängeligen ålades, att noga tillse, det legan icke stegrades utöfver hvad skäligt var.
Det är säkerligen öfverflödigt, att vilja verka på me. ningarne vid detta tillfälle, ty de äro visserligen så stadgade alt man i bevisningsväg ingenting kan åstadkomma.
Jag vill dock ännu påminna, att bär icke är fråga om Passevolancens nytta.
Jag har sagt, att jag anser truppens spishållning på det gamla sättet vara det minst ändamålsenliga af alla, men jag inser ej, hvarföre man icke kan tillvägabringa denna spishållning ulan en allmän mötespassevolance;] eller 140 Den 26 O c to ber f. m. hvarföre man ej går den korta vägen, att afgifva förslag, det Rust- och Rotehållarne lemna penningar för så många dagar truppen är vid Regementsmöte, de år sådane inträffa.
När deremot Rothållaren, vid inträffande arhetscommenderingar, blir i brist af arbetare, och får den ökade arbetsskyldigheten för Soldatens torp, då är det icke obilligt, att besparingen af möteskostnaden sker för Rotehållarens räkning, och ej till förmån för andra klasser af samhället.
Jag blott utgår från den åsigt, att Rikets försvar är en skyldighet, som tillhör alla medborgare lika.
Det kan icke vara med rätt och billighet öfverensstämmande, att. aflö— ningar för Corpser och Staber, samt en massa med extra utgifter, som aldrig tillhört Rust- och Rotehållares skyldigheter, skola på dessa hvälfvas.
Jag ber att, oaktadt Herr Thams och Friherre Cederströms försäkringar om Rikets Ständers våldsmagt, få fästa uppmärksamheten derpå, om icke Statskloklicten fordrar, att mera afse rätt och rättvisa; om, oagtadt Herr Thams försäkringar, örn, oaktadt bevisningen, att blott 2800 individer nekat ingå på Passevolaneen, om, oaktadt Svenska Almogens obildade begrepp, man icke tror, att missnöje skall uppkomma; och hvartill tjenar det att begå våld, då man är säker, att på annan väg vinna sitt mål, och då man deraf, att endast 2800 Numror nekat att ingå på Passevolancen, äger tillräcklig vägledning att Den 26 October f. m. finna, det Passevolaneen icke möter något motstånd.
Dessutom ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att hela tungan af detta våld ensamt kommer att hvila på Rikets Ständer, ty Kongl. Maj:ts proposition innehåller icke ett ord derom.
Och huru hafva Rikets Ständer förut handlat i dylika fall?
När Cavalleri-Contracten upphäfdes, emedan de ej räckte till att bestrida alla kostnader, så förklarades de orden gällande för all framtid icke vara bindande; men i afseende på trossen, voro dessa orden för all framtid gällande, emedan det var emot Rusthållaren intresse.
Underhållet deremot upphäfde man genom en frivillig öfverenskommelse.
Man kommer ej på en gång till ett sådant resultat, sorn det man nu vill vinna.
Det finnes exempel på flere Rusthållare, som ej deltagit i Passevolaneen, som midt för ögonen på de öfrige ej fått vidkännas andra kostnader och skyldigheter, än knektecontracten bestämma.
En Ledamot har begärt återremiss af Utlåtandet.
Här har således uppstått 3:ne meningar.
Jag tager mig derföre friheten hemställa till den värde Ledamoten, om en återremiss lönar mödan.
Två stånd hafva redan bifallit Utlåtandet; Bondeståndet lärer aldrig bifalla detsamma; en återremiss är således utan ändamål.
Jag yrkar proposition till afslag å Utlåtandet, så mycket heldre, som vi då slippa en ändamålslös återkomst till detta ämne.
Den 26 October f. m.
Då så mycket redan blifvit ordadt i ämnet, skall jag söka att blifva så kort, som möjligt.
Att till skäl för nedsättning i Passevolance-afgiften åberopa, huru dessa medel hittills användts, bevisar blott, huru envis man är, att, med sammanblandning af hvad till frågan icke hörer, motarbeta densamma.
Den förra Passevolance-Cassan var grundad på helt andra villkor, uppgjorde af 1812 års Ständer, än de Kongl. Muj:t nu i Nåder föreslagit.
Huru Kongl. Maj:t genom besparingar af de förra Passevolance-medlen blef i tillfälle, att besörja andra utgifter för Arméen, än de, som från ålder ålegat Rotekistan, bör icke hit.
Dessa medel voro aldrig underkastade revision af Ständerne, eller deras ombud, emedan de härflöto från ett enkelt Passevolance-Contract, uppgjordt på vinst och förlust.
Den af Friherre Sprengtporten uppgjorde calcul biträder jag till alla delar.
Deraf synes, att hvarje ration kostar t2 sk.; och att 6
R:dr följaglligen åtgå till en soldats underhåll under högst dagars möte.
Den återstående sjunde R:drn är oundgängelig lill oförutsedda utgifter för soldaten , såsom sjukvård m. m.
Man har ifrågasatt Ständernes rätt att besluta i detta ärende, utan de rustandes föregångna hörande.
För mig är det likväl klart, att Ständerne, efter 80 §.
RegeringsFormen, kunna samfäldt med Konungen äfven besluta ändringar i indelningsverket, om man så vill Den 26 Octo ber f. m. i43 anse denna fr äga» hvilken dock, efter milt omdöme, helt enkelt är ett beskattningsärende, deri Sländerne, enligt 5^ §.
RegeringsFormen, allena utöfva Svenska folkets urgamla rätt alt sig beskatta.
Såsom Representanter äfven för de rustande, kunna vi, om behofvet det påkallade, hvilket jag vill hoppas aldrig inträffar, pålägga hvarje Rusthållare en bevillning af 20 till 3o
R:dr, i stället för den nu ifrågavarande jämnförelsevis obetydliga Passevolance-afgiften.
Angående det emot Konungens Rådgifvare för deras åtgärd i denna fråga stälde klander, förenar jag mig helt och hållet med Ijåns Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, och får endast tillägga , att Rådgifvarnes till protocollet yttrade mening origtigt blifvit kallad Reservation.
Efter grundlagen åligger dem att råda Kongl. Maj:t till hvad de anse nyttigast för land och folk; detta gjorde de, då de föreslogo Kongl. Maj:t 2:ne alternativer, på sätt StatsRåds-protocollet närmare upplyser, och i det Ögonblick Rådgifvarne yttrade deras tankar i ämnet, kunde de icke känna, hvad beslut Kongl. Maj:t derefter i Nåder täcktes fatta, ocb således kan icke eller StatsRådets yttrande rimligen kallas, eller anses för en Reservation, utan förblifver Rådgifvarnes yttrande i denna fråga ett afgifvit tillstyrkande, sorn, enligt grundlagens föreskrift, måste åtfölja Konungens Proposition, ehvad detta tillstyrkande står i opposition eller harmoni med Konun - i44 Den 26 O c t o b e r f. m. gens sedermera fattade beslut.
I öfrigt Isan jag ej annat än på det högsta bestrida Herr Cederschjölds förslag, hvars antagande skulle införa oss i förhållanden, likartade med. de, hvilka ägde rum under 1720 års Regeringsform.
Lika med hvad som skedt i frågan om Städernes inqvartering, kunna vi äfven nu med full rätt besluta i denna fråga.
Herr drick ar swärd August:
Jag känner hela obehaget, att uppehålla Ridderskapet och Adeln vid den nu annalkande mattimman, och i allo öfverensstämmande med de åsigter, som blifvit utvecklade af Grefve Gyllenborg och Friherre Anckarswärd, utbeder jag mig blott att få tillägga några ord i anledning af en del anmärkningar, yttrade från andra sidan.
Herr Grefve Löwenhjelm har brutit stafven öfver Rotekistan, och jag ämnar visserligen icke att upphämta spillrorna för att hoplimma dem.