Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har endast velat nämna, alt den högsta surtaxe, som i de hittills afslutade traktater - 67B Den 30 Maj. na blifvit af Frankrike medgifven, utgör omkring 18 öre pr kanna bränvin af 50 proc. styrka.
I fråga om sidenväfnader och band, kan jag upplysa, att tullen i Belgien å dessa varor nu är fastställd till 3 francs pr kilogramm, eller omkring 92 öre pr skålpund.
Enligt traktaten med Preussen uppgår tullen för helsiden till icke fullt samma belopp och för halfsiden till omkring 68 öre pr skålpund.
Då man jernför dessa afgifter med den närv:de tullen hos oss, utgörande 6 rdr pr skålp. för helsiden och 3 rdr för halfsiden, så finnér man, alt om denna tull nedsattes till likhet med hvad nyssnämnda traktater bestämma, skulle densamma reduceras för helsiden till mindre än och för halfsiden till mindre än | af sitt nuv:de belopp.
Ehuru en hög skyddstull, medförande ett betydligt öfverpris på varan, endast till båtnad för några få fabriksidkare på allmänhetens bekostnad, enligt min åsigt, hvilken jag redan förut vid flera tillfällen haft äran yttra, icke kan vara något för landet i sin helhet önskansvärdt, anser jag dock att det hvarken vore billigt eller lämpligt, att på en gång, eller allt för hastigt, åstadkomma en så våldsam rubbning i dessa förhållanden, som otvifvelaktig! skulle inträffa, derest tullsatsen nedsattes till likheto med den i Belgien och Tyska tullföreningen bestämda.
A andra sidan kan dock förutses, att man i Frankrike, der denna fråga betraktas såsom en hufvudpunkt, icke lärer åtnöjas med någon obetydlig nedsättning i den nuv:de tullen; men äfven i detta hänseende, så väl som i hvad som rörer andra förekommande fall, finner jag mig för närv:de förhindrad att uppgifva den gräns, hvartill jag anser att våra medgifvanden skäligen kunna sträckas.
Af det redan anförda synes det emellertid klart, att de förändringar, som genom den ifrågav:de traktaten med Frankrike måste föranledas i vår tullagstiftning, torde blifva ganska väsendtliga, och af denna anledning var det, som jag vid tulltaxans öfverlemnande till R.
St:r, yttrade den mening till Statsrådsprotokollet, att en fullständig omarbetning af hela vår tulltaxa, hvilken jag ansåg väl behöflig, icke lämpligen kunde företagas oberoende af traktats-frågan, utan måste för ögonblicket anstå, för att dermed ställas i förbindelse.
J afseende å sättet för frågans behandling, ber jag äfven att få tillägga några ord.
Det är visserligen sannt, att Regeringen, så väl enligt grundlagens lydelse, som enligt hittills följd praxis, är berättigad att nedsätta tullafgifter, och således äfven kan på egen hand afsluta denna traktat, liksom traktater i allmänhet.
Men huruvida Regeringen vid detta tillfälle bör begagna en sådan rättighet, eller huruvida de särdeles vigtiga förändringar, som traktaten säkerligen skall medföra, endast i samråd med R.
St:r böra vidtagas; detta torde till stor del blifva beroende på de vilkor, som kunna komma att betingas, äfvensom på tidpunkten, då underhandlingarna kunna hinna att afslutas, jemte öfriga förhållanden.
Afven en annan vigtig om - Den 30 Maj.
677 ständighet måste i detta afseende tagas i betraktande.
Genom de tullnedsättningar, som blifva en oundgänglig följd af traktaten, måste Statsverket otvifvelaktigt,. åtminstone till en början, innan sådant genom rörelsens tillväxt hinner motvägas, komma att vidkännas en måhända ej obetydlig minskning i sina inkomster; och ifall denna minskning skulle blifva så betydlig, att ersättning härför måste sökas på annat håll, t. ex. genom en lindrig tillökning i afgiften för några få kassa-artiklar, hvilket icke kan ske utan R.
St:rs medverkan, så blir häraf en nödvändig följd, att i sådan händelse R.
Stirs beslut i ämnet måste afvaktas.
I anseende till frågans ganska omfattande och invecklade beskaffenhet — så mycket mera som i sammanhang dermed äfven andra ämnen förekomma, t. ex. ang:de litterär eganderätt m. m. — samt då traktaten i lika väsendtlig mohn berör äfven Noriges intressen, hvilka naturligtvis med samma omsorg måste bevakas, men hvarigenom ärendet ytterligare kompliceras, är det emellertid gifvet, att dessa underhandlingar, hvilka väl blifvit i flera afseenden förberedda, men ännu ej definitift öppnats, måste blifva ganska vidlyftiga, och icke under innev:de riksdag kunna ledas till slut.
Under sådana omständigheter har jag ansett det vara en fördel att R, St:rs beslut i tullfrågan hunnit föregå, och jag hoppas, att derigenom må uttryckas den mening att äfven R.
St:r för sin del äro sinnade att fortgå på handelsfrihetens bana, samt sålunda understödja Regeringen i dess bemödande att föra de inledda underhandlingarna rörande en traktat med Frankrike till ett lyckligt och efterlängtadt slut.
Hr von Ehrenheim har visserligen med skäl anmärkt, att den skrifvelse, som till K. M. skulle aflåtas, borde stå i sammanhang med de faktiska besluten rörande sjelfva tullsatserna.
Men jag hemställer likväl till den aktade talaren, huruvida en återremiss skulle vara den lämpligaste utvägen att främja detta ändamål.
Det är nemi. kändt, att 2 Stånd beslutit en underd. skrifvelse sådan den af Hr Akerman blifvit föreslagen, och ett
Stånd beslutit skrifvelsen i öfverensstämmelse med Utsk:ts förslag.
Härigenom är således redan afgjordt, att en skrifvelse skall aflåtas, men hurudan denna skrifvelse skall blifva, återstår att bestämma.
Vid sådant förhållande är tydligt, att om R. o. Ad. förklarar sig för Hr Åkermans förslag, så uppstår derigenom ett R.
St:rs beslut att en skrifvelse i öfverensstämmelse med sistnämnde förslag skall afgå.
Hvaremot, om R. o. Adis beslut blir lika med Borgare-Stis, frågan om hvilketdera förslaget som skall antagas, går till förstärkt Bevilln.-Utsk., för att der genom votering afgöras; och sålunda skulle, efter mitt omdöme, lämpligast kunna vinnas det af Hr von Ehrenheim åsyftade ändamål, eller att skrifvelsen ställes i samband med besluten angide tullsatserna.
Då jag är öfvertygad om riktigheten af det system, Utskit i sitt förslag omfattat; dådetta förslag dessutom har den särskilta förtjensten, att all varsamhet i afseende å formuleringen blifvit 878 Den 30 Maj. iakttagen; och dS slutligen ett beslut i denna rigtning är nödigt eller åtminstone nyttigt, för att bringa den länge påtänkta och önskade handelstraktaten med Frankrike till stånd, yrkar jag bifall till Ulsk:ts förslag.
Jag beklagar att jag, så gerna jag ville i allo instämma med siste värde talare, icke kan dela bans åsigt om olämpligheten af en återremiss.
Det är nemi. gifvet, att om It. o. Ad. nu upptager frågan om den underd. skrilvelsen till slutlig pröfning och dervid stadnar i det beslut, Hr Akerman föreslagit, det i så fall är beslutadt, icke allenast att en skrifvelse skall afgå, utan jemväl hvad den skall innehålla.
Men då detta innehåll först genom utgången af voteringen i förstärkt Bevilln.-Utsk. i fråga om tullsatserna kan bestämmas, och då man, för att draga en rigtig konklusion, måste hafva premisserna utredde, synes mig, på det R. o. Ad. må kunna fatta ett fullt konseqvent beslut, lämpligast vara att frågan om den underd. skrifvelsen återremitteras; hvarpå jag fortfarande anhåller om Hr Gr:s o.
Då jag denna dag ställde min väg till detta rum, föreställde jag mig att man skulle komma att tala om lydelsen af de 2:ne föreliggande förslagen till underd. skrifvelse.
Men vi hafva nu erfarit, att detta hufvudsyfte blott i ringa mån upptagit R. o. Ad:s tid, då deremot andra ämnen så mycket lifligare blifvit framställda.
Det må derföre äfven tillåtas mig att, innan jag öfvergår till sjelfva hufvudfrågan, göra några betraktelser.
Under de sednaste dagarnes diskussion har icke sällan blifvit framställd den sats, att vår tullagstiftning icke i någon väsendtlig mån inverkat på ställningen i landet.
För min del vill jag icke heller tillmäta tullagstiftningen något afgörande inflytande på den finansiella ställningen, men jag kan icke förneka att denna lagstiftning kan och måste på dessa förhållanden inverka.
En talare har, såsom stöd för den tröst han gifvit R. o. Ad. att allt skulle stå väl till, låtit oss höra en urkund från 1790- talet, för att derigenom ådagalägga, att, ehuru man för 70 år sedan klagade deröfver, att man här i landet hushållande illa, så står staten likväl ännu på benen.
Jag tror att denna klagan var väl berättigad och att regeringen handlade klokt, då den varnade för den olycksdigra lusten att lefva öfver sina tillgångar och genom njutningar af alla slag uppoffra nutid och framtid.
Jag läser historien på annat sätt än den värde talaren.
Om jag börjar med Gustaf Wasa, se vi huru han, trotsande folkets vidskepelse, tillgrep klockorna från kyrkorna och silfret från altarne för att frigöra sitt land från det utländska penningeväl ’e, som då tyngde oss.
Carl IX och Carl XI voro stora hushållare och stränga herrar, som egnade mycken uppmärksamhet åt landets finanser.
Den ll:te Carl hade t. o. m. förmågan att samla stora skatter, som hans son hade lika stor Den 30 Maj. 679 förmåga att göra slut på.
Under denna tid hade herrskarne hållit folket ifrån att lefva öfver sina tillgångar.
Nu följde den s. k. frihetstiden och derunder disponerades bankens tillgångar af den, som för tillfället hade magten.
Det ena systemet utträngde det andra och landet måste undergå en svår kris.
Detsamma kommer ock att hända oss så snart penningeupplåningen stoppar.
Den skillnad är likväl, att den tiden voro lånen tagna inom landet, då de nu deremot äro tagna utomlands.
När sedan Gustaf lil kom på tronen — och han var så god Svensk som någon, ty han förstod sig visst icke på att hushålla — blef en realisation, en bankrutt.
Sedan kom en allvarsam herre, Gustaf Adolf.
Han sökte ställa i ordning och rätta de förut begångna misstagen, men då blef en ny realisation.
PROTOKOLL, HÅLLNA HOS IIÖGLOFLIGE RIDDERSKAP» OCH ADELI, VID Lagtima Riksdagen i Stockholm 1R 1865-1866.
Färsta Häftet.
Tbyckt hos E. Westbf.li,, 1865. £ LJedan R.
St:r genom 81:sta §:n i Riksdags-beslutet d. 8 Dec. 1863 blifvit kallade att till Lagtima Riksdag i hufvudstaden d. 16 Okt. 1865 sig infinna, samt K. M. medelst öppet Nådigt Bref d. 21 April innevide år behagat samtlige R.
St:r derom erinra, blef å den sålunda utsatta dagen Riksdag med vanliga ceremonier utblåst; och täcktes K. M. till Landtmarskalk i Nåder utnämna Landshöfdingen i Södermanlands län, K. m.
St. K. af K. M:s N. O., Gr. Gustaf Lagerbjelke, hvilken, efter det han inför H. M. Konungen aflagt Landtmarskalks-eden och blifvit öfverlemnad till de två äldste tillstädesvarande Grefvarne, Kammarherren, R. N. O., Gr. Axel Thure Gabriel Oxenstjerna och Ofverste-Kammarjunkaren, Gr.
Axel Mauritz Piper, af dem beledsagad, begaf sig till Riddarhuset och derstädes vid ingången emottogs af Riddarh.-Direktin, Riddarh.-Sekretm och öfrige till Riddarh.-Kansht hörande personer.
Derefter utsatte Hr Gr. o. Landtm., i öfverensstämmelse med 10:de och 1 l:te §§:na Riddarh.-Ordn,, lista uppropet af R. o. Adis lista anteckning till nästföljande dag, Tisdagen d. 17 Okt. kl. 10 f. m., 2:dra uppropet af samma anteckning till Onsdagen d. 18 Okt. äfven kl. 10 f. m., samt 2:dra anteckningens båda upprop till Thorsdagen d. 19 Okt., att hållas det lista kl. 10 f. m. och det 2:dra kl. 5 e. m.
Sedan dessa anteckningar blifvit förrättade, sammanträdde R. o. Ad. första gången Fredagen den 20 Oktober 1865 in pleno kl. 10 f. m.
Högvälborne och Välborne Hrr Grefvar, Friherrar, Ridders- och Adelsmän 1 Då H. M. Konungen nu för andra gången i Nåder täckts utse mig till det ärofulla kallet, att under en Riksdag föra ordet vid R. o. Adis sammanträden, är det blott en gärd af den enklaste uppriktighet, alt jag inleder utöfningen af detta ansvarsfulla värf med en vördnadsfull anhållan om Ståndets blifvande i Den 20 Oktober. öfverseende.
En föregtde Riksdags erfarenhet kan lika litet hos mitt eget medvetande, som hos Eder, Mine Hrr, lemna glömd mina krafters ringhet; men, bredvid detta för mig nedslående minne, lemnar samma erfarenhet ett bevis på den högsinthet, hvarmed R. o. Ad. bedömer redliga afsigter och god vilja, äfven då de äro uppburna af endast en svigtande förmåga.
Styrkt genom känslan häraf, lifvad af sann kärlek till Konung och Fädernesland, skall mitt oaflåtliga bemödande blifva, att fasthålla vid hvad jag, efter bästa öfvertygelse, anser för rätt, och att sålunda genom redlighet och nit söka göra mig förtjent af R. o. Ad:s välvilja och förtroende.
De frågor, hvilka föreligga den Riksdag, som nu går att börjas, äro af mer än vanligt djup betydelse.
Hvilken utgången deraf må blifva, tillkommer icke mig att söka förutsäga; det vet jag dock för visso, att hvilka beslut uti dessa frågor R. o.
Ad. kommer att fatta, blir grunden för desamma öfvertygelsen om hvad som är rätt och för Fosterlandet nyttigt.
Den önskan må det dock vara mig tillåtet ett framställa, en önskan boende i hvarje Svenskt hjerta, att det blifvande Riksdagsbeslutet måtte lända till Fäderneslandets sanna väl.
Med dessa förhoppningar, och under en vördnadsfull anhållan, att i Ståndets vänskap och förtroende få vara innesluten, förklarar jag härmed R. o. Ad:s sammanträden under denna Riksdag för började.
Hr Gr. o. Landtm, lät härefter uppläsa stadgan till ordnings vinnande vid R. o. Ad:s sammankomster med dertill hörande tillägg.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det, enligt 39:de §:n Riddarh. -Ordn., tillkomme R. o. Ad. att besluta, huruvida främmande åhörare skulle få bevista Ståndets öfverläggningar; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade medgifva, att läktaren i Riddarhussalen finge under innev:de Riksdag upplåtas åt främmande åhörare samt med utdelningen af biljetter till densamma tills vidare förhållas på förut öfiigt sätt.
Hr Gr. o. Landtm., att genom Riddarh.
-Direkt:ns försorg en klubb för R. o. Ad:ns medlemmar blifvit inrättad i f. d.
Sekreta-Utsk:s-rummen här å Riddarhuset, samt hemställde, om R. o. Ad. behagade tillåta, att denna klubb bibehölles på sätt den redan blifvit ordnad; hvilket äfven bifölls.
Jag får anhålla, det Hr Gr. och Landtm, täcktes inhemta R. o. Ad:s tanke, huruvida icke, i likhet med hvad vid föreg:de Riksdagar egt rum, Den 20 Oktober. 5 gratifikation till samma belopp som tillförene bör tilldelas den vid hvarje plenum kommenderade vakt af Stockholms garnison.
Till detta förslag lemnade R. o. Ad., på framställd propos., sitt bifall.
I egenskap af äldste närvarande Ledamoten af Riddarh.-Direktm får jag härmed vördsamt, enligt 15 §:n Riddarh.-Ordn., till Höglofl.
Ståndets bepröfvande öfverlemna en fråga, som i dag hos Direkta) förekommit.
För Adliga Ätten von Schewen N:o 1755 har neinli gen pollett blifvit begärd af f. d.
Bokhållaren Axel Wilhelm von Schewen, i afseende å hvilken dock förekommit att han, enligt hvad för Riddarh.-Direkt:n är vordet olficielt anmäldt, blifvit i början af detta år försatt i konkurstillstånd af Stockholms Rådh.- Rätt. voo Schewen har emellertid förmenat sig kunna styrka, att han redan förnöjt sina borgenärer, så att af den inträffade konkursen hinder för honom ej borde möta att utöfva Riksdagsmannakallet; och har von Schewen för sådant ändamål företett åtskilliga handlingar, hvilka gifva vid handen, att sedan han, såsom ofvan nämnes, blifvit i konkurstillstånd försatt, hade han inställelsedagen erbjudit sina borgenärer ackord, hvilket anbud jemväl är vordet af större delen af borgenärerne antaget och derefter af Radh.-Rätten genom beslut d. 26 sistl.
Juni faststäldt.
Då likväl nämnde ackordsanbud, som endast afsåg de oprioriterade borgenärerne, finnes innehålla, att af dessas fordringar 10 proc. skulle betalas af en von Schewens skyldeman inom 3 månader efter det ackords-förslaget blifvit af Rätten faststäldt och således inom den 26 sistl.
September, och 10 proc. åter godtgöras inom detta års slut, men von Schewen ej visat att förenämnde 10 proc., hvilka bort erläggas inom den 26 Sept., sedan blifvit erlagde, oeh än mindre att den återstående delen är vorden gulden, så har Riddarh.-Direkt:n ej ansett von Schewen hafva visat sig vara så befriad från borgenärernes kraf, att lian enligt 18:de §:n R.
O. kunnat såsom Riksdagsman godkännas, och således ej tilltrott sig att till honom utlemna pollett, hvarmed von Schewen ej velat åtnöjas, utan begärt sakens hänskjutande till R. o. Ad:s pröfning, hvarför den härmed till sådan pröfning nu af mig vördsamt öfverlemnas.
Begärdes på bordet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f 11 f. m.
6 Den 21 Oktober.
Lördagen den 21 Oktober 1865.
Hr Fåhrreus, Olof Immanuel: Höglofl.
Ståndet torde erinra sig att vid föreg:de Riksdagar så tillgått, att de vid R. o. Ad:ns sammanträden hällne tal och anlöranden vid prot.-justeringen icke upplästs, derest sådant icke serskildt af någon ledamot begärts; och jag anhåller att Hr Gr. och Landtm, ville framställa propos. derpå, att så äfven vid denna Riksdag måtte komma att tillgå.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad., på sätt Hr Fåhraeus föreslagit, behagade besluta, att i afseende å justeringen af Ståndets prot. vid innevarande Riksdag skulle förfaras på enahanda sätt, som vid föregående Riksdagar iakttagits, eller sålunda, att i prot. intagne tal samt enskilde ledamöters anföranden och yttranden blott omnämndes och icke upplästes, derest det ej af någon ledamot serskildt äskades; hvilken hemställan af R. o. Ad. bifölls.
Föredrogs Frih. Leijonhufvuds, Garl, i gårdagens plenum på bordet lagde anmälan af f.
Bokhållaren Axel Wilhelm von Schewens begäran om utbekommande af pollett för adeliga ätten N:o 1755 von Schewen.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. godkände det beslut, hvartill Riddarh.-Direktm i denna fråga kommit.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att i de plena, som blifvit utsatta att hållas nästa Måndag den 23 dennes, Riks-Stånden komme att emottaga hvarandras helsnings-deputationer, och anmodade de medlemmar af R. o. Ad., som önskade deltaga i Ståndets helsnings-deputation, att anteckna sig hos Riddarh.-Fiskalen. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. $ 11 f. m.
Den 23 Oktober. r måndagen den 23 Oktober 1863.
Raab, Adam Christian, anförde dels mundtligen dels skriftligen:
Vid trenne föreg:de Riksdagar har jag framställt förslag i afseende å prot.-föringen inom detta Stånd.
Dessa förslag hafva afsett att påskynda uppsättningen af Ståndets prot:r för att bringa dem till allmänhetens kännedom skyndsammare, än för närvide är händelsen.
Alt det sätt, hvarpå med prot.-föringen nu tillgår, är ändamålsvidrigt, torde icke kunna förnekas, ty protrna blifva icke färdigtryckta förr än flere månader, ja t. o. m. år, efter det diskussionen blifvit hållen, och deraf blir en följd, att talarne, som endast genom tidningsreferater få sina anföranden meddelade åt allmänheten, måste tidt och ofta göra reklamationer emot tidningarnes uppfattning.
Man må dock icke alltid tillskrifva den oriktiga uppfattningen oskicklighet eller partiskhet hos referenterna, utan snarare förundra sig öfver att dessa kunna så pass noggrannt som det vanligen sker, följa diskussionen, då den plats, som blifvit dem anvisad, är synnerligen olämplig, aflägsen och bakom ryggen på de flesta respektive talarne.
I alla andra konstitutionella länder anser man det vara en oeftergiflig rättighet för såväl talaren att skyndsammeligen få återgifvet sitt anförande, som för allmänheten, att få kännedom om hvad dess representanter yttrat.
Nu är visserligen representationen hos oss indelad i 4 serskildta Stånd; men man kan dock icke förneka, att ledamöterna i hvarje Stånd, enligt grundlagen, äro landets representanter, — och således eger folket rätt att få veta, hvad som förhandlas af deras ombud.'
I England uppsättas protrna ögonblickligen, och talaren har knappast hunnit sluta sitt anförande, förr än det är tryckt.
I Frankrike läser man i Monitören, som utkommer om morgonen, de anföranden, som aftonen förut blifvit i deputerade kammaren afgifne.
I Tysklands små stater t. o. m. försiggår tryckningen af förhandlingarne lika skyndsamt, att dömma efter de referater, jag sett i deras tidningar.
I Norge har det nu församlade Stortinget fattat det beslut, att prot:t inom 24 timmar sedan det blifvit hållet skall vara aflemnadt till tryckning.
Det synes mig derföre vara tid påatt Svenska Riks-Stånden, och främst bland dessa Riddarhuset, som står så högt i bildning, borde söka att komma ifrån en senfärdighet, som är exempellös inom någon annan rådslående församling; och 8 Den 23 Oktober. jag tager mig derför friheten att i detta afseende framlägga ett förslag, som, om det antages, skulle kunna, utan att betunga hvarken Statens eller Riddarhusets kassa, leda till det åsyftade målet.
Jag vill i korthet antyda de grunder, hvarpå mitt förslag hvilar.
Då Riddarhusets Notarier hitintills haft tjenstgöringen så fördelad, att samma stenografpar sitter under hela plenum, och detta varar ofta i 6 timmar och derutöfver, kan man icke begära att de skola ådagalägga en fortfarande skärpa i uppfattning, ty få arbeten torde vara på en gång mera själs- och kroppsansträngande än detta.
I somliga länder låter man stenograferna skrifva blott 2:ne minuter i sender, hvarefter ombyte sker; i andra länder åter, t. ex.
Danmark, sker ombytet hvar fjerdedel timma och mellantiderna användas för att genast uppsätta prot:na. R. o. Ad. har för närv:de 6 Notarier anställde.
Om dessas antal ökades med ytterligare 2 eller 4, och samma arbetsordning infördes här som öfverallt annorstädes, skulle den fördel kunna vinnas att diskussionen genast uppsattes, medan den vore i friskt minne, och tryckningen kunde försiggå nästan ögonblickligen derefter.
Om nu tryckningen öfverlemnades åt en serskild tidning, så blefve denna tidning icke blott oumbärlig för snart sagdt hvarje Riddarhusledamot, utan skulle derutöfver få en ganska stor publik.
Riddarhusets ledamöter behöfde tidningen, för att erfara huru deras yttranden blifvit uppfattade och för att kunna vid blifvande justering begära de rättelser, hvartill de ansågo sig befogade; allmänheten skulle med intresse omfatta en tidning, som återgåfve Riddarhusets förhandlingar färska och korrekta.
I ett påföljande plenum skulle prot:t öfver en föreg:de diskussion justeras, dervid hvarje talare egde rättighet begära de rättelser, hvartill han vore befogad.
Sedan dessa rättelser blivit iakttagna, hvarvid tidningen tjenade såsom korrekturark, skulle det vanliga antalet exemplar af justerade diskussions-prot:t tagas för att öfverlemnas till Riddarh. -Kansliet.
Genom den inkomst, som tidningen beredde, skulle kostnaden för förökandet af Notariernas antal säkerligen blifva ersatt, och måhända skulle t. o. m. en vinst kunna uppstå genom nedsatt kostnad för tryckningen af protokollen.
Man kan visserligen invända, att det icke skulle vara skäl att i berörda afseende vidtaga en förändring vid början af en Riksdag, af hvilken man väntar sig en möjlig förändring af hela vårt representativa system, utan att man borde härmed uppskjuta till framtiden.
Men häruti kan jag icke instämma, utan tror jag, att ju vigtigare frågor förekomma vid Riksdagen, desto angelägnare är det äfven att hvad som här förhandlas skyndsamt och rätt öfverbringas till allmänheten, och jag anser att i synnerhet de Hrr, som vilja vidblifva det nuv:de representationssättet, böra låta sig angeläget vara att deras motiver återgifvas så noggrannt som möjligt.
9 Jag fagér mig derföre friheten föreslå: 1:0 Att R. o. Ad. behagade besluta den förändring i sättet att föra dess diskussions-prot., att desamma varda uppsatte dels under pågående plenum, dels omedelbart derefter. 2:o
Att den sålunda uppsatta diskussionen genast varder tillgänglig för en serskild tidning, som man skulle kunna kalla t. ex. Riddarhusets tidning under 1865—66 årens Riksdag, och hvars utgifvande öfverlåtes till den, som, jemte erbjudande af moralisk garanti för uppfyllandet af sina förbindelser, ikläder sig de för R. o. Ad. fördelaktigaste vilkor. 3:o
Att bland dessa vilkor sknlle inflyta åliggandet att, sedan de i tidningen tryckta diskussionerne blifvit vederbörligen justerade och derefter rättade, låta af dem trycka och till
Riddarhus-kansliet aflemna så stort antal exemplar, Riddarh.-Ulsk:t behagar föreskrifva, mot ett för hvarje ark betingadt pris, hvilket icke bör få öfverskrida det, som vid näst föreg:de
Riksdag erlagts för tryckningen af R. o.
Ad:ns diskussions-protokoll.
Jag får anhålla, att R. o. Ad. behagade till det blifvande Riddarh.-Utsk:t remittera denna min motion. Gr. af Ugglas, Ludvig, begärde denna motion på bordet.