Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer deri, att jernvägar äro önskvärda och alt önskvärdt vore, del vårt land dermed vore försedi; ja del vore till och med önskligt all eli jernvägsnäl bade spridi sig öfver hela landet liksom vära landsvägar; men det återstår att betrakta huruvida det är möjligt alt åstadkomma ett jernvägssyslem i vårt land, huruvida det är möjligt att våra tillgångar i en ännu långt allägsen framlid kunna blifva tillräckliga för något sådant, med det afstånd som är mellan våra serskilda provinser.
Det torde icke kunna förnekas att blott de jernvägslinier, som vi hafva fått se projekterade i oklrnjen af är 1845, skulle kunna kosta eli par hundra millioner.
Sådant later önska sig, men jag belvitlar, och är säker ull hvar och en med mig, belvitlar möjligheten all åstadkomma något sådant, förr än landet är upfyldt med ett mångdubbelt antal invånare och produktionen stigit i förhållande dertill.
Emedlertid får man rälla mun efter matsäcken och göra hvad man kan för att småningom närma sig det mål man önskar sig att upnå.
Men då bör man börja frän den rätta ändan, börja sä, alt man med hvarje steg pä den bana man beträder samlar krafter för alt laga ett steg till, så ali man icke vid det nästa stegel stannar tröttad ulan gagn och utan ära.
I ett folk-, penning- och induslrifattigt land, som Sverige, får man (aga sig tillvara all för hastigt framgå i ett företag under hvars tyngd sjelfva England eli ögonblick suckat.
Med den största aktning för den ihärdiga omtanka, och den berömvärda fosterlandskärlek, som lifval Gr.
Rosen under hans mångåriga bemödanden alt införa jernvägar i vårt land, nödgas jag dock i åtskilliga afseenden motsäga hvad Hr Grin bär flämslätt!, såsom t. ex. då Hr Grin säger: derföre att vi icke haf - ben 27 Augusti e. m. va större rörelse i landel och derföre ali vi hafva sä långa distanser är del en absolut nödvändighet atl ega jernvägar.
Detta är läll sagdt, och jag instämmer uti alt det vore nödvändigt om vi kunde åstadkomma dem.
Men ali lägga en jernväg endast på del ställe der det är möjligt att anlägga den, det förkortar icke distanserna på de hundradefalll flere ställen som lörhända mera deraf vore i behof, ej heller väckes industrien i allmänhet derigenom atl en jernväg anlägges melian Hull och Köping.
Vår industri, våra fabriker och näringar kunna icke för del närvarande, ja icke någonsin täfla med fabriker och. näringar i ett land der aldrig isen hindrar sjöfarten kling kusterna, der verldshandel alla tider på året slår öppen, der kommunikation således är lätt åt alla verldens delar oell der dessutom naturen sjelf nedlagt företräden, med hvilka det är fåfängt för oss atl någonsin vilja täfla.
Vår industri i allmänhet måste enl. mitt förmenande inskränka sig till den inrikes konsumtionen och de inrikes behofven med högst få undantag.
Del år endast våra naturprodukter, produkter af bergsrörelsen och skogshushållningen sorn med fördel kunna föras på verldsmarknaden, samt äfven vissa tider och under vissa omständigheter något af jordbrukets produkter.
Det år dessa tvenne hufvudsakliga näringar i vårt land som mäste befordras framför de öfriga.
Det är på dem landels välstånd hvilar.
Det är igenom dessa näringar vi erhålla medel atl förskaffa oss andra länders industrialster, andra länders produkter dem vi för våra beqvämligheter och behofver hafva nödtorft af.
Alla kommunikationsmedel, som för dem kunna beredas, böra befordras med upoffringar från Statens sida, men på delsätt, atl man börjar der den största effekten är att förvänta af den nedlagda kostnaden och der största behofvet af lättade kommunikationer är förhanden.
Och hvar behöfves sådant mest?
Jo i Bergslagen, för forslandet af dess produkter från del ena eller andra stället till inlastningsplatserna på olika orter.
Men det behöfves enl. min tanke icke och kan icke med samma förmån användas, då man lägger jernvägen mellan tvenne vatten, som 5 månader på året (Gr.
Rosen sade på f. m. 6 månader men jag håller mig till 5) äro tillfrusna.
Jag anser icke att man bör börja med det som år lysande och lockande för att sedan stanna dervid och icke komma längre, utan att man bör börja med det solida, som är uplyftande för landels industri, samt på ju flere orter ju bättre, allt efter som man kan bafva råd till.
Delta kan man till det mästa göra med de tillgångar som finnas inom landet.
Låt vara att någon skuldsättning äfven måste ega rum, det skulle föga betyda, om blott medlen användas på de ställen, der man kan räkna räntan i en ökad produktion; men det är hvad jag befarar icke blir händelsen med jernvägsanläggningen mellan Hult och Köping.
Jag vill nu till en början rangera bort de fem månader på året under hvilken tid jernvägen ensamt mellan de tillfrusna sjöarne skulle förrätta transporterna, hvilka säkerligen under dessa fem månader blefve så godt som intet i denna trakt; ty hvad skulle om vintren föras från Hult lill Orebro eller hvart som helst?
Den 27 Augusti e. rn.
Hult producerar intet oell dit kommer om vinden intet annat än nordanvinden eller urväder från Wenern oell på den öfriga delen af jernvägen föras öj heller några serdeles talrika produkter.
Lätom oss beräkna hvad som på densamma kan föras.
I Nerike finnes 124,000 innevånare, oell lät vara alt inlieräknadt antalet innevånare i de små närgränsande delarne af Dalarna oell den del af Westmanland sorn stöter till jernvägen och som skulle kunna föra några af sina effi kier på densamma, totalbeloppet af personer som möjligen skola kunna fä några för sig lieliöllige effekter fortskaffade på den vägen skulle blifva 140,000.
Antagom alt detta utgör 35,000 hushåll, som behöfva kanske ^ T:a Sill oell Salt hvarje, eller tillsammans 17,500 T:r; Socker och Kaffe samt andra utländska förnödenheter, 3,500 Skft ■, lägg härtill den spanmäl som kan komma att forslas lill de invid sjelfva jernvägen belägne få bruken, 2,500 Tiri så blir delta allt omkiing 20.000 Skf?, hvartill kan läggas Kalk, Gips och något litet
Skogseffekter säkerligen ej upgående till 10,000.
Till Orebro eller Ervalla kan från Nerikes bergslager komma 120,000 Sk® Tack- och Stångjern, hvaraf säkert 20,000 forslas ät Askersund eller annars söderut; återstår 100,000 SkSsom kunna gå ät Hull och Köping.
Alla dessa sakers transporterande kan måhända efter 4 sk. pr Skft pr mil inbringa 1)0 ä 100,000 r:dr.
Om af resande och landtmät! som för mindre produkter och färder begagna jernvägen också inbringas 20,000 r:dr, sä är hela inkomsten likväl blott omkring 200,000 riksdaler.
Vill man härtill lägga de bergs- och brukseffekter, som nu föras till Arboga och beräkna deras transport några mil på jernvägen ät Köping, torde inkomsten deraf upgå till 35 å 40,000 r:dr.
Om några fä tusende Sk?t tillfälligtvis frän Köping sändes pä jernvägen till Hult, så upgår delta quantum dock ej till 10,000 Skft.
Allt hvad sorn kan upgifvas blifva en förmodad inkomst upgår ej till 270,000 r:dr och deremot skall driftkostnaden pä vägen mellan Köping och Hult, som man måste uplaga till 6 proc. af anläggningskostnaden, gä till långt större summa och jag har ändå räknat inkomsten ganska högt.
Det blir således ingen ränlebehälluing, men också icke någon behållning genom industriens lifvande; ty antalet af innevånare i den trakt hvarigenom banan går är så litet; och då bansträckningen icke går igenom den nödige transport-medel saknande bergslagen, så kan den icke heller der befordra någon tillökning i lackjernsblåsning och malmbrytning, emedan den ligger på flere mils afstånd derifrån.
Den industri som i denna trakt der jernvägen skall framgå förefinnes, inskränker sig till de första lefnadsbehofven och invåuarnes antal är sä obetydligt att summan af deras industri icke myckel bör lagas i betraktande, lika litet som Köpings stads.
Slen siger man, i Norrige anlägges en jernväg sorn är ungefär lika lång som den ifrågaställa jernvägen mellan Hult och Ötebro och som kostar ungefär lika mycket som hela sträckan till Köping.
Uti Norrige äro förltållanderna helt olika.
Jernvägen går der från Norriges hufvudstad, med en folkmängd något störte ån Köpings, Örebros och Hults folkmängd tillsammans, ty den upgår till vid pass 30,000, till en landsort som har llcre Den 27 Augusti e. m. 455 innebyggare än liela Nerike och Westmanland tillsammans, en landsort hvars enda ntväg är åt Christiania, en smal väg, full af backar, på flera ställen genomskurna af strömmar, och slutligen från hafvet lill en landsort som är möjlig att upbringa till en ganska hög grad af odling.
För Norriges hufvudstad är det af största vigt att denna jernväg anlägges, enär hufvudstaden från densamma har så godt sorn sin enda vinter!införsel och trafiken der dessutom redan är så stor ali då jag för många år sedan vis'ades i Christiania, gick från Glommen till Christiania vintertiden 4000 hästar hvarje dag.
En sådan rörelse eller liknelse dertill finnes icke i Nerike. Gr. v. Rosen har sagt, att om man lägger en bit jernväg bär och en bit der så blir del icke något helt deraf.
Om det icke blir en hel jernväg, så kan det likväl bli en betydligt ökad' prodnkiion hvilket jag anser vara nyttigare och angelägnare anén jernväg emellan isbelagda sjöar.
Om dessa jernvägsbilar föra mångdubblade brukseffekler från bergslagen lill hamnarne, så åstadkommes derigenom större produktion än om del linnes en jernväg som icke ökar tillverkningen af vårt tackjern eller stångjern.
Sedan vi ökat vår produkl un och fått större tillgångar, dä blir tiden inne att länka på större företag smil kunna ännu ytterligare utveckla våra nationella krafter.
Gr. voll Rosen har sagt, alt med hvarje dag förenklas detaljerna af jeinvägarne.
Så mycket bättre; om vi vänta något, torde vi kunna anlägga jernvägar för mycket bättre pris och med ni i nili e äfventyr än nu kan äga runi.
Om vi börja med mindre, partiella jernvägsauläggningar, hvaraf vi hafva större vinning, och slutligen anlägga de stora jernvägarne när de kunna anläggas för bättre pris, så tror jag alt man kommer mycket längre än om man på en gång framkastar förslag till en vacker sak, den manga handtera såsom en leksak, men hvilken kanske torde blifva eli allvarsam sak nog.
Mig syues då vida bättre att gä försigtigt tillväga och icke kasta sig blindvis i ett obehöfligt och mindre tillfyllestgörande företag.
Stedingk har sagt alt vi veta det Engelsmännen vilja förskjuta penningar.
Hvarifrån Frih. von Stedingk fått den underrättelsen del vet jag icke, men icke känner jag något Engelskt lius som erbjudit oss penningar.
Af handlingarna synes, ali det finnes en Jernvägs-eillrepreneur, eller Ingenieur, som mot penningar vill åtaga sig att anlägga jernvägen och ali sätta den i fullgodl skick med locomoliver, rails m. tn.: men all något Engelskt hus erbjuder oss penningar det veta vi icke.
Från ett
Engelskt hus liar man sell bref, men de säga endast alt om del ock sker, så kan vara värdt att pä penningeraarknaden i England försöka all få actieteckning eller skaffa penningar.
Hvad nu den första punkten af Ijlskts utlåt, serskildt angår, så är der frågan om att, i st. f. ett bestämdt utsättande af staden Köping såsom den punkt hvarifrån jernvägen skulle utgå, skulle 438 Ben 27 Augusti e. m. man utsätta endast någon punkt af Mälarens strand.
Deri ligger således redan en ovisshet.
Frågan om Skebäcks hamn vid Orebro liar man alldeles förbigått, hvadan frågan om jernvägens sträckning mellan Örebro oell Skebäck förfaller, och hvarigenom Orebro således väl bar en jernväg, men icke lill sin hamn vid Hjelmaren.
Man har äfven gjort en annan anraärkn. vid denna punkt, nemi.: att det icke är tydligt om vid nettoinkomstens beräknande af jernbanans afkastning, bolaget får afdraga någon ränta för den skuld hvaruti bolaget kan komma.
Vidare är anmärkt att tiden af 40 års amorlissement är längre än den bör vara och att dén borde stadna vid 38 år.
Man har sagt, att del sä måtte vara meningen, ali man icke kan tro annat än alt amortissementet skall upliöra när . kapitalet är be t a
I dt, men motsatsen står likväl i Ulsk:s utlåt.
Man har ytterligare anmärkt alt 1852 års slut är en för kort lid för börjandet af jernvägens anläggning, och att det borde utsträckas till Juni månad 1853.
Jag får äfven fästa Ii. o. Arks upmärksambet på att detta Utsk:s förslag lägger hinder i vägen för verkställigheten af det Ständernas beslut sorn fattades i afseende på jernvägen emellan INora oell Orebro; eli hinder för det bolag, sora der är, om icke futllecknadl, dock nära att blifva det, att verkställa de förberedande arbeten som det ämnat företaga.
Utsträcker man tiden ännu längre, så lägger man ytterligare hinder i vägen för detta redan i görningen varande bolag, man upskjuter eller motverkar helt och hållet det gagn som Ständerna afsell genom det beslut som förut fattats.
Denna punkt innefattar således dels oriktigheter, dels otydligheter och dels, om icke fullt uphäfvande, dock betydliga binder i vägen för verkställighet af Ständernas förut fattade beslut.
Jag tillstyrker afslag ä den nu föredragna punkten.
Hr af F orsell es, Adam Magnus Philip:
Jag vill icke länge uptaga R. o. Ad:s tid, ulan skall bjuda till vara så kort som möjligt, men har icke kunnat öfvervara öfverläggningcn om en så vigtig sak sorn denna utan att äfven få yttra min öfvertygelse.
Jag vill icke på något vis vara medverkande till att förhindra ernåendet af en häfstång för Sveriges industriella utveckling, hvilket klefve händelsen om man nu afstode frän det ifråga vande förslaget.
Äfven, jag har med största intresse genomläst den utmärkta och välgrundade reservation som StatsUtsk:s ordf:de vid betänk, fogat.
Jag har deri funnit ådagalagdt en försigtighet som ger en säker borgen för all möjlig sorgfällig pröfning af det begärda Statsbidraget: men jag hemställer om icke någon gång man kan drifva försigtigheten sä långt att den kan blifva en oförsigtighet.
Här är frågan om att tillvägabringa en projekterad jernvägsanläggning om hvilken jag, som icke bor långt derifrån, men ändå icke tillräckligt nära, för att på något sätt deraf kunna hämta några personella fördelar, är öfvertygari, att den både är upgjord med hushållning, och högst lämplig, helst när man betänker all dessa garanterade 5 proc. komma alt medföra ett för Den ?7 Augusti c. m. 459 dessa provinser hittills okändt välstånd.
Jag har icke så få gånger känt hushållare som af lutter försigtighet hushållat bort hela sin förmögenhet.
Att förbindelsen mellan tvenne af Sveriges största sjöar vore af obeskriflig vigt kan väl icke förnekas.
Hvad jag för öfrigt med säkerhet tror mig känna, är att nästan alla industriidkare, alla som idka bergsrörelse och alla köpmän i våra städer med stor spänning vänta på afgörandet af denna vigtiga sak.
Måtte således R. o. Adis considerationer emot densamma försvinna, och alla betänkligheter i afseende på formfel, så vigliga i många fall, äfven nu kunna gifva med sig.
Hvem vet hvad törhända den närmaste framliden kan bära i sitt sköte?
Torde hända en gång den man saknas som nu står ibland oss och som påminner mig enskildt pira den, som för längesedan just på detta rum tillkämpade Sverige den stora fördelen af alt äga ett bland de mest lysande kanalverk som finnas, och om denna man som i så många år upoffral mödor och medel, tröttnar, vore det mindre underligt.
Många sorn kunna ersätta honom vågar jag tro icke finnas.
Jag vågar påminna om de många förluster som vårt fädernesland under 150 år gjort och om de många utgifter till icke produktiva ändamål som Sverige haft.
Måtte vi då en gång kunna upoffra fem ni il
I ;r för att ernå en sådan inrättning sorn man i andra länder önskat att med större upoffringar tillegna sig.
Eli af mina mest njulningsfulla tankar, då jag betraktat dessa föi 1 aster bafva varit att icke allt vöre förloradt, att tverlom, ännu återstode oss att göra nya inkräktningar inom oss sjelfva på industriens område till lika belopp, och jag inser ingen svårighet derför om man blott allvarligt vill medverka till det goda ändamålet.
Jag är sjelf bosatt på landet och tror mig med bestämdhet veta, att man på den Svenska jorden kan föda en välbärgad folkmängd lill dubbelt antal mot den nuvaride, och med detsamma skaffa fäderneslandet en dubbel styrka inom de trängre grånsor vi nu äga.
Europa har länge sett på Sverige, som på den industriella vägen stålt stilla, jag önskar all. den tidpunkten icke måtte komma då det icke anser oss värdiga ens en blick.
En värd talare har nämnt, alt den föreslagna jernbanan skulle kosta 10,000,000 r:dr.
Detta är en stor summa, jag medgifver det, men den är icke för stor om man med den ernådde motsvarande fördelar.
Men nu är denna summa icke riktig.
De 10,000,000:ne påminner mig, om någon t. ex. skulle såga, att den och den luisfadrcn som för sitt hus och sin familjs upfostran depenserar 6,000 ridt- årligen och då någon annan, sora hörde detta, skulle yttra ali del var förskräckligt alt den mannen depenserade en så stor summa som 240,000 r:dr.
Han glömde likvisst tillägga alt det var pä 40 är.
Nu är frågan om alt Svea Rikes Ständer skola lemna sin garanti för en summa af 250,000 årligen under loppet af 40 år lill den projekterade jernvägen, amorteringen inbegripen.
Denna summa är väl icke så oerhörd då vi nyligen anslagit 500,000 r:dr på 3 år alt utgå med 166,666 r:dr32sk. för hvarje är lill vägars omläggning.
Skillnaden emellan dessa 460
Den 27 Augusti e. m. båda summor synes mig icke så serdeles stor då man jemför de båda företagens relativt olika fördelar.
Sverige förlora liela denna summa af 250,000 r:dr så vore det visst mycket, men jag kan icke, ulan alt derföre hysa några sanguiniska förhoppningar, någonsin tro att förlusten kan blifva sådan.
Möjligtvis kan Staten förlora en stor del af den gaianlerade summan för do förslå åren, men äfven om den det gör, så kommer pä den indirekta vägen oändligen många fördelar alt tillfalla landet, genom de penningesummor som spridas i en stor del af det inedlersta Sverige, del derigenom grundade välstånd, exporternas skyndsamma befordrande, industriens utveckling, jordvärdenas stegring, aibelsskicklighelen (man må draga sig lill minnes Götha kanals verkningar) lättheten att sedermera måhända mindre dyrt anlägga sidobanorne samt i den enligt min tanke icke obetydliga omständighet att man har en mängd fattiga proletärer och mindre bemedladt arbetsfolk ali hänvisa pä eli för fäderneslandet producerande arbete.
I missvexl-år erbjuder en särlan lättad kommunikation gynnsamma tillfällen alt föra spannemålsqvanliteler från den ena provinsen lill den andra.
Man har sagt, att denna garanti ieke vore annai än ett för— klädl län.
Men jag frågar Eder Mine Hrr, har något land i Europa kunnat tillegna sig jernvägarnes fördelar utan alt det från början fått lof anlita Statslänesysiemel.
Det är dessutom billigt alt kommande generationer, hvars väl vi nu vårda, fä betala en stor del af de fördelar de fä skörda.
Jag har alldrig varit vän af lönesystem,' men skulle den vägrn beträdas för all göra ett försök sådant som det nu projekterade, skulle jag ej tro alt man borde tveka att lemna sin röst dertill.
Alt fördelar i ekonomisk väg skulle landet lillskyndas kan väl icke vara tvifvel underkastadl genom jernvägskommunikalion emellan Sveriges 2 så stora insjöar.
I militäriskt hänseende torde livar och en inse densammas nytta.
Om man icke, lör alt nyttja ett vanligt talesätt, just kan taga nästan med handen på de gifna fördelarna, så vågar jag dock fråga om någonsin en stor affär kunnat alsima* ulan att lemna något åt framliden at! utveckla.
Chancer finnas för och emot i alla förelag men dä man först sett sig väl före, gjort hvad man kunnat och väntat tillräckligt för ali låta erfarenheten mogna, sä tror jag att allt vidare upskof icke är lämpligt.
Mig föresväfva!' i denna stund seklets största härförare, Napoleon, jag frågar Eder Mine
Hrr månne icke äfven han var utsatt för ehancer?
Förutseende möjligheten af stridens olyckliga utgång, huiti ordnade icke han sina reserver, sina retraitelinier och sina samlingsplatser?
Således med andra länders ei farenhet för ögonen låtom en alltför slör försigtighet vika och skridom raskt lill verket. ”Wer sich lange bedenkt, der wahll nicht immer das heste” Jag talade nyss mine
Hrr om hvilken stor fördel det är att kunna bereda tillfälle lill arbete.
Tiden visar oss att prolelairsskarorna blifva alli större och större och vårt land är icke utan denna sorgliga erfarenhet.
Jag har flera gånger varit med om all på detta rum votera anslag till fängelser, hvilket visserligen t
Den 27 Augusti e. m. 401 varit af beliofvet päkalladt, men jag tror alt det vore eli lika vackert ändamål om man på samma gång ansloge medel lill beredande af arbetsförtjenst, då möjligen bebofven minskades af de först nämnde anslagen.
En värd talare har sagt, att det vore skäl att stanna vid deu utsräckning som jernvägen lick vid sistl. riksdag, nemi. mellan Örebro och Holt.
Jag vågar tro på grund af kännedom af de provinser jernvägen i sin större utsträckning skulle genomlöpa, att jernvägen emellan Hult och Köping skulle bära sig vida bättre än den vid sista riksdagen garanterade, emellan Hult och Orebro.
Förbindelsen emellan de 2 stora sjöarne Venern och Mälaren blir ett helt och fördelen af denna större kommunikationslinie tyckes så mycket mera gifven dä man känner bördigheten af landet emellan Örebro och Köping, den mängd af brtikseffekler som på den delen af linien, skulle tillföras jernvägen, och lager mig derföre friheten att än vidare för ett ögonblick uplaga II. o. Ad:ns tid med tillkännagivande af ett utdrag ur vågmästare-journalerna från Arboga, Orebro och Köping. ”Till Arboga hade för 1851 blifvit insändt på våg, Stångjern, 33,479 Skit 7 Lil 17 ??, Manufaktur 5,929: 12
Frän Örebro utskeppades år 1850 Stångjern 13,588 Skit, Manufaktur 1,164 Skit eller tillsammans 14,752 Skil.
I Köping dels afsältes och dels uplägges derstädes samt framforslas bergislagens effekter till följande qvantiteter:
Koppar, Manufaktursmide, Stångjern och Tackjern cirka 41.000 Skll. Spannemål 23,600 Tunnor, Bränvin 700.000 K:r, Hvetemjö! 10,000 Lil, Viktualievaror, en stor mängd deribland fläsk 8,000 Lil, Sill 5.000 tunnor, m. m.
Dessutom kunna påräknas bergseffekter från Strömholms våg hvilka f. n. upgå till mer ån 80,000 Skit årligen.
Jag vågar slutligen tillägga alt Sverige har dyrbara minnen att häfda och under fre dens lugn kunna vi icke göra del bättre än att söka genom industriens utveckling medelst erforderliga upoffringar bereda Staten full styrka och inhemsk kraft för att i framtiden äfven någon gång kunna skörda lika dyrbara minnen.
Jag har egentligen begärt ordet för att genmäla det yttrande Gr. v. Rosen afgifvit med anledn. af hvad jag, under f. m:s plenum, ronde denna fråga anfört.
Men då bans anmårkn:r omfatta förhållanden rör:de främmande länder och vårt land, som gör det för mig nödvändigt att närmare belysa så väl främmande länders jeruvägsinrätlningar, som äfven de supponerade fördelarne deraf för Sverige, och då det kan vara af vigt, om icke för alt nu stadga opinionen, dock att för mig, som tillhörer antalet af de ledamöter af R. o. Ad., som byst en öfvertygelse, motsatt den hvilken tyckes tillhöra majoriteten af della Stånds medlemmar, få i prut. nedlägga orsakerna.
, hvarför jag kunnat yttra dessa, mot, både sorn jag förmodar, 4C2 Den 27 A ugust i e. m. majoritetens inom R. o. Ad. oell inom den stora allmänheten existerande opinioner om jernvbgarnes nylla och nödvändighet
Tor vårt land, stridande tänkesätt, har jag sammanfattat dessa uplysningar och data samt grupperat dem i några punkter, som icke npiaga mer än några få spalter, oell anhåller nu få upläsa deni på det de mätte få i prot. intlyla.
Promem m ia.
Medelkostnad för jernväg s-a n lii g g ringar :
Beräknad per Sv. mil utgör: I N.
Amerika 345.(i00 r:dr Sv. b:co; i Frankrike 1,430,000 r:dr, Tyskland 540,000; Belgien 1,232,640; England 2,235,456; i Norge (calculat.-vis) 886,154 och i Sverige (calculat.-vis) 405,000 r:dr b:co.
Inkomster af Jernvägar : I England :
Samtlige jernvägar gifva:
J :del någon vinst (deribl. endast 4 linier en betydande, såsom Slockton-Durlington 15 proc., London-Birmingham öfver 11 proc., Grand-junction och LiverpoolManchester hvarde cirka 10 proc.); J:del häller sig på 3 ä 4 proc. ränta, men återstående hälft af samlejiga dessa vägar gifva förlust och aktierne hade sisth år nedgått (ill 80, 60, ja mänga till 40 eller 20 proc. af kapitalvärdet.
London—Green\vich’s stå på 8 proc. i kapitalvärde och London-Blackwalls-akticrne egde intet värde sisth år.