Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den förra så kallade nya organisationen af Armeen uppgjordes först år 1812, då jag, i förbigående sagdt, var ÖfversteLieutenant vid Calmare Regemente.
Sedan jag fick förtroendet afGeneralAdjutants-befattningen, sökte jag likväl, öfyerlygad att den i militäriskt afseende var vigtig, i det längsta upp-: rätthål la den.
BrigadGeneralerne skulle, efter detta project, vara de egenteliga RegementsCheferne, med befäl öfver tvänne
Re - Den 3o September f. m. ao5 gementei', och under sig hafva SecundChefer.
Denna ide" har likväl sedermera, måhända genom foglighet å Generalernes, och nit å Öfverstarnes, sida, så vida afvikit från sin första bestämmelse, att SecundCheferne förblefvo de verkliga Befälhafvarne, och BrigadGeneralernes befattning bief just derigenom såsom femte hjulet under vagnen.
På detta sätt har sjelfva systemet kommit att urarta så, att jag nu är öfvertygad, det en förändring är nödvändig.
I den Committé, som af Kongl. Maj:t n,edsattes i afseende på FörsvarsVerkets organisation , och der äfven jag var Ledamot, vill jag minnas, att det var jag, som hade första ideen om dessa FördelningsGeneraler.
Syftemålet dermed var, att i hvarje Provins kunna inrätta hvad vi förut sett i Skåne, der FältMarskalken
Toll var en förenings- och sammanhålInings-punkt, icke blott för Provinsens Militär, utan äfven för andra offentliga Auctoriteter.
Jag hade sett nyttan af en sådan Generalspersons .tillvaro.
Jag hade sett, huru den bidrog till den förträffliga esprit, sorn lifvade de Skånska Regementerna, då genom Hans Exeellence Tulls gästfrihet, och de inkomster, soia gåfvo honom tillfälle att utöfva den, Beckaskog utgjorde en föreningspunkt för hela ortens Militärer, och 10 till 20 Officerare dagligen voro gäster vid hans bord.
Det var denna idee, som låg lill grund för projeclet om FördelningsGeneralerne, och det var i detta 2o6 Den 3o September f. m. syftemål, som lönen föreslogs till 7000 R:dr, hvilket, med den lefnadskostnad här måste förutsättas, icke kan anses för mycket.
Ytterligare uppstod i denna Committé fråga om upprättandet af GeneralMajors-löner, hvarigenom de RegementsChefer, som utnämndes till GeneraMMajorer, skulle kunna få en tillökning af i5oo R:dr, och Fullmakten icke blott förvandlas till namn, heder och värdighet.
Jag har sedan funnit, att Kongl, Maj:t, alltid mån att nedsätta sina undersåtares beskattning, icke låtit detta förslag förekomma i sin Nådiga Proposition, och det ar således med en stor förundran jag erfar, alt efter en sådan concession å Kongl. Maj:ts sida, och när Genera lernes
Stat dessutom ned sä t tes med 62,000 R:dr, man, i stället för att tacka härför, ytterligare vill stryka ut alltsammans.
Emedlertid om nu löner för dessa *6 FördelningsGeneraler bifallas, tillika med en Chef för IngenieurCorpsen, en Fälttygmästare och en Inspektör för Cavalleriet, så utgöra dessa g platser hela det perspectif, hvartill 1700 Officerare hafva al' sträfva.
Man plägar icke gerna spela på Lotteriet, för att vinna en Qvintern, och förhållandet är här icke i någon mån mera gynnande.
Huru Svenska Arméen i detta afseende finner sig vanlottad emot andra länders, anhåller jag alt med några exempel få visa.
Jag skall härvid icke åberopa förhållandet hos de stora Makterna, emedan ]^en 3o September f. m. 207 olikheten Liefve alltför påtaglig, då t. ex. i Frankrike finnas 800 Generaler, oell i England 53o, oberäknadt den Ostindiska .
Armeen, hvarest finnas 600, äfvensom de Ryska Generalernes antal uppgår till 12 a i5oo.
Jag vill blott citera det land, som för närvarande anses såsom ett efterdöme af god reglering och hushållning i militäriskt hänseende, nemligen Preussen.
Dess vapenstyrka är, gardet oberäknadt, indelad i 8 ArméeCörpser, hvardera commenderad v af en General en Chef. Hvarje ArmeeCorps består af 2 Divisioner, commenderade af en GeneralLieutenant eller GeneralMajor.
Hvarje Division består af en Brigad Infanteri, en Brigad Cavallen och en Brigad Landtstorm; summa 4^ Brigader, commenderade atblels GeneralMajorer, dels Öfversta!’. Vidare: en KrigsMinister, en Krigs-Departementschef, 2 GeneralAdjutanter, en Chef för Generalstaben, en GeneralQvartermästare, en Cavallerilnspecteur, en Fästningslnspecteur, en ArtilleriGeneralInspecteiir, 3:ne Secundlnspecteurer, en Chef för Gardet, 2:ne Chefer för Gardets Divisioner, 4 Gardes-BrigadChefer; Summa tjenstgörande och på Stat befinteliga Generaler: p3.
Armeen består af 3o InfanteriRegementer, 3o Landtstorm och 32 Cavallen; summa 92 Regementen Beräknade efter antalet Regemenler i Sverige, Beväringen inbegripen, hvilka äro 2o8 Den 3o September f. m. lika. starka, som i Preussen, borde således Svenska Generalitetets personal vara 4o i stallet för g.
Jemför man åter de ömsesidiga lönerna, så befinnes det, att en Fransysk GeneralLieutenant har i lön 29,290 francs, och en Preussisk vid pass 12,000 R:dr Svenskt Banco.
En Engelsk vill jag icke tala om, ty de hafva 7 gånger så mycket.
Utskottet har stödt sin nedsättning på en jemförelse med StatsPiådets inkomster; men jag vet icke, hvad analogi kan vara mellan ett StatsRåds- och en Generals-plats, då den sednare utgör yttersta syftemålet för 1700 Officerare.
StatsRåden äro väl de högste Embetsmännen, men äro icke Chefer för någon Corps, och således icke eller tjenande till den stimulans, som jag skulle anse af behofvet påkallad.
Utomdess vill jag gerna antaga den ifrågavarande jemförelsen.
Utskottet har föreslagit en tillökning för StatsRådet, den Ridderskapet och Adeln ytterligare förhöjt till 6000
R:dr, i stället för /poo, och således 2.ö procent högre, än de förut hade; då man deremot sätter i fråga, att nedsätta Generalernas lönebelopp under hvad de nu hafva.
Är väl detta, att ställa dem på samma fot med StatsRådet?
Som StatsRådels lön, hvilken af Utskottet proponeiades till 5o00 R:dr, af Ridderskapet och Adeln uppsattes lill 6000, och Utskottet för
Generalerna föreslagit 5öoo R:dr, så Den 3o September f. m. 20g så får jag, efter samina förhållande, föreslå för de sistnämnda en förhöjning till 65oo R:dr, hvilket torde få antagas till Contraproposition.
Jag borde måhända också, såsom här på sednare tider blifvit mycket brukadt, börja med bevis om min opartiskhet att tala i denna sak, när jag icke tillhör Ammen.
Men må det tillåtas mig alt anföra, det jag, då Finska Tullfrågan för någon tid sedan bär förevar, och jag hörde en talare förklara sig tala opartiskt för hög lull å Finska Yictualier, emedan han sjelf köpte smör m. 111. årligen, och en annan Ledamot, som talle för låg tull, äfven förklara sig tala opartiskt, emedan han såsom egendomsägare årligen till Stockholm sålde smör och andra Yictualier, att jag, säger jag, då tyckte att Representantens benägenhet att bevisa sin opartiskhet, gick något långt, och jag föresatte mig, ali om min egen opartiskhet såsom Representant aldrig orda, öfvertygad att hvarje Representant, som uppfattat vigten af sitt kall, alltid yttrar sig opartiskt.
Öfvergående till ämnet skall jag, innan jag yttrar mig i afseende å den speciela punkt, hvaromkring öfverläggningen för närvarande hvälfver sig, först utbedja mig Ridderskapets och Adelns tillstånd, att få redogöra 43 H. 14 2io Den 3o September f. m. för de åsigter, efter hvilka jag uppfattat ämnet,, och efter hvilka jag tänker i min mohn verka i alla frågor, som röra Rikets försvarsverk, frågor, som för mig alltid haft det högsta intresse.
Jag hade då nemligen önskat, i likhet med hvad Herr Crusenstolpe, ehuru kanske något för sent, yrkade, att vi först hade fått disculerat de begärda, så väl årliga, som extra-ordinarie anslagen till materielen, och jag hade trott, att Rikets tömda förråder, att mitt fäderneslands sjelfständighet, beroende till stor del deraf, att Arméen sättes i tillstånd att kunna gå i fält; jag hade trott säger jag, att dessa starka bevekelsegrunder fordrade, att man i första rummet oafkortadt beviljade dessa anslag.
I andra rummet bade jag velat bevilja de obetydliga anslag Kongl. Maj:t begärt till bidragandet af pensioner inom Arméen.
Mina skäl härtill äro följande.
Under dea korta tid jag tillhörde Arméen, äfvensom efler denna tid, har jag haft tillräcklig erfarenhet, för alt se, att inom den grad, der möjligtvis den största tjenstbarhet och vigilance fordras, jag menar Capitainsgraden, finnas många, som, må det tillåtas mig att rent ut säga det, äro otjenstbara.
Dessa Officerare äro lika ledsna, att behöfva qvarstå inom Armeens leder, då de icke der kunna fylla de rum de innehafva, som de yngre Ollicerarne inom Arméen, att hafva Den 3o September f. m. 211 i vägen för sig personer, hvilkas duglighet de betvifla, och hvilkas tjensteförrättningar de ofta få bestrida.
Men pensioner finnas icke, åtminstone till det belopp, att de försäkra deras innehafvare om bergning, och detta förhållande tvingar den otjenstbara Militairen att mot sin vilja qvarstå.
Jag har hort, inom de yngre graderne, starka förebråelser göras mot Chefer, som inom Regementerna låta dessa otjenstbara Militairer qvarstå, och jag har hort ett, med afseende på tjenstens fullkomliga utöfning, måhända billigt missnöje, mot Chefer, som i detta afseende tillåta sig allehanda considerationer.
Jag har å den andra sidan hört Cheferne sjelfva med största skäl beklaga sig öfver det obehagliga, jag vill icke säga förhatliga, i ett förhållande, som å ena sidan skulle tvinga dem att, med strängt afseende på Armccns tjenstbarhet, söka förmå de ålderstigne, sjuklige och mindre duglige Militairerna att afträda från sina platser, alt snart sagt bortchicanera dessa personer, och derigenom bringa, icke allenast dem, utan deras familjer till tiggarstafven; eller som å den andra sidan skulle nödsaka dem att med mera afseende på mensklighet och billighet, än på tjenstens utöfning, låta en del af Arméens vigtigare, ehuru underordnade platser, beklädas med en icke tjenstbar personal, och att mot desse ålderstegne, fördom Fäderneslandet måhända ganska 43 H. i4* ai2 Den 3o September f. m. nyttiga medborgare, inom tjensten begagna alla möjliga slag af considerationer.
Ett sådant förhållande inom Armeen, bade jag trott i hög grad påkallade Statsmakternas uppmärksamhet, och jag hade derföre velat, såsom jag redan haft äran säga, i andra rummet sälta alla Pensions-anslag.
I tredje rummet hade jag velat, så mycket i min förmåga stått, medverka dertill, att
Indelningsverket återbringas ur den villervalla, hvari det sig nu befinner, och jag hade velat till de ovedersägligen nödvandige Löneförbättringarne inom Armeen bevilja anslag i den mohn tillgångarne, sedan de angelägnare anslagen först utgått, tilläto, och IndelningsVerkets återställande i ett bättre skick fordrade.
Men jag befinner mig nu i en ganska brydsam belägenhet.
Jag ser mig tvungen, alt yttra mig öfver ett anslag i första rummet, som jag velat sätta i det tredje.
Jag befinner mig i okunnighet om hvad man kan gifva, sedan så runda anslag på 2:dra HufvudTiteln redan äro beviljade, och jag befinner mig i belägenhet att frukta , det jag, genom beviljandet af några anslag nu, borttager anslag för de, redan uppgifne, ändå vigtigare föremålen.
Å ena sidan känner jag icke, hvad skattebördan ytterligare kan tåla, men jag vet, att den redan är tung, dock kanske mera genom sin ojemna för - D c n 3o September f. m.
?.i3 delning än sin storlek.
Å den andra sidan, har jag af en värd talare, Herr von Hartmansdorff, Ledamot af StatsUtskotlet, höft uppgifvas, att om Canaler och Strömrensningar ej uppslukade de vanliga stora sömntörne, skulle, sedvin det begärda stora Extraordinarie Anslaget till materielen blifvit beviljadt, ändock af StatsVerkets tillgångar återstå närmare 3oo,ooo R:dr B:co.
Jag äger således ej någon bestämd öfvertygelse om hvad som kan göras, emedan de angelägnaste utgifterne blifvit ställda i sista rummet.
Det återstår för mig endast, att, efter en noga pröfning af förhållandet, förklara, hvad jag anser vara nödvändigt eller icke.
Jag kommer då först till frågan om det af Kongl. Majit föreslagna Generalitetets inrättande och uppförande på Stat.
Jag instämmer i denna fråga lill alla delar uti det yttrande, sorn Herr Hjerta, då Kongl. Majlis
Nådiga proposition om StatsVerkets tillstånd och behof remitterades, afgaf, och hvilket jag anhåller att här få uppläsa: att nemligen all tids erfarenhet har visat hos oss behofvet af Ständige fnspecteur- eller Mönsterherrar; att vår Armée, fördelad på en vidsträckt yta, ej kan, utan stora kostnader, för både det allmänna och det enskilt a, årligen sammandragas till stora läger; samt att enhet i manöver, tjenstgöring och hushållning måste vinnas derigenom , att särskilte dertill duglige och nitiske män af hög rang „ af Konungen ut - 2l4 Den 3o September f. m. ses att deröfver vaka.
Då jag således tror, att Mönsterherrar äro nödvändiga, uppstår naturligtvis hos mig fråga, om de skola tagas från RegementsChefsgraden och för tillfället tillförordnas, såsom Herr Anckarswärd föreslagit, eller om de skola vara permanenta, och så till sägandes ställda utom.
Armeen; från detta mitt bedömmande dock alltid aflägsnadt, hvad Kongl. Maj:t ansett nyttigt eller icke nyttigt, ehuruväl jag vet, att Kongl.
Maj:ts beslut, i detta afseende, ensamt är det gällande.
Jag har då trott mig finna, att de Mönsterherrar, som från RegementsChefsplatserna för tillfället commenderas, stå till Regementerne i samma förhållande, som Majorerne inom Armeen stå till de StabsCompagnier, hvilka, att nyttja detta uttryck, såsom prasbenden, äro dem anslagna.
Då jag, af hvad jag inom Svenska Krigsmakten i detta afseende sett, är fullkomligt öfvertygad om olämpligheten och det skadliga inflytande på tjensten deraf, att Majorer äga Compagnier, så kan jag icke annat tro, än att samma förhållande med Mönsterherrarne bär skulle uppstå, och Mönsterherrarne icke kunna fylla sina platser, såsom sådane, i fall de sjelfve äro RegementsChefer.
Majrt skulle naturligtvis icke låta samma få RegementsChefer alltid vara tillförordnade Mönsterherrar, utan Kongl. Maj:t skulle säkerligen tourvis dertill commendera alla Arméens RegementsChefer, och oansedt goda Den 3o September f. i». 2l5 Reglementen, hvilka jag lika med Herr Anckarswärd tror verka fördelaktigt på Arméens disciplin och exercice, skulle dock Regementerne, för hvarje år de undergingo mönstring, af de olika Mönslerherrarne erhålla olika principer i en mängd mindre detailler, hvilka dock, såsom hvarje Militair känner, kunna vara af högsta inflytande på tjernsten.
Jag har således kommit till det resultat, alt Mönsterherrar på Stat äro nödvändiga.
Derifrån kommer jag till frågan om deras antal och deras lönebelopp.
Kongl. Maj:t har i sin Proposition nedsatt antalet från några och tjugo, att så säga, med seigneurier pensionerade Generaler, till g, med en någorlunda lämplig contant lön på Stat.
Då jag derifrån afdrager en ArtilleriGeneral, en FortificationsGeneral och en CavalleriGeneral, hvilka i alla tider och under alla förhållanden funnits och måste vara nödvändiga, så återstå för den öfriga delen af Arméen, eller Infanteriet, sex Generaler.
Jag kan icke tilltro mig, att bestämdt uppgifva det rätta antalet.
Jag bör öppet förklara, att jag i anseende till Arméens numeraire skulle tro den kunde hafva nog af fyra Generaler.
Men då jag å andra sidan considererar den stora yta, på hvilken vår Arme är fördelad, fruktar jag, alt den representation, den tillsyn och den sammanhållning af det hela, som man af dessa Generaler väntar, skulle förfelas, otn deras antal endast vore fyra.
Jag kan så - m 2lG Den 3o S e p t e m b e r f. ro. /edes i detta afseende icke bestämma min öfvertygelse, ulan måste sluta mig till dem, som, med bättre öfversigt af det hela, äga större förmåga att bedöma förhållandet; och jag skall således i detta afseende bålla mig vid den i Kongl. Maj:ts proposition yttrade mening.
Grefve Björnstjerna har väl sagt, att om samma förhållande emellan Generalernas antal och Armeen skulle iakttagas här som i Preussen, borde Svenska Armeen äga 4° Generaler; men jag hemställer till den värde Talaren sjelf, om icke disproportionen blefve för stor, då hvarje
General i sådant fall skulle under fredstid endast hafva under sitt befäl omkring 65o man, eller något mera än b vad en BataillonsChef i andra länders Armeer äger.
Jag kan således af alla dessa skäl icke anse annat, än att de föreslagne.p Generalerne böra på Rikets Stat uppföras.
Men hvarest skall Kongl. Maj:t taga de föreslagne lönerna?
Skall Kongl. Maj:t fortfara att bortskänka Regementernas dyrbara boställen, och derigenom försvåra hvarje återgång till vårt förträffliga Indelningsverk?
Då jag för min del föresatt mig, att på det ifrigaste bidraga till
Indelningsverkets återställande på en någorlunda god fot, så kan jag icke lemna min röst för tillstyrkandet deraf, att ett enda af Regementernas Chefsboställen vidare skall till någon General såsom lifstids— pension bortskänkas.
Considererar jag åter storleken af de löner Kongl. Maj:t äfven - Den 3o September f. m. 217 sorn StatsUtskoltel för de rj Generalerne i contant föreslagit, och Lillika considererar storleken af de revenuer Generalerna afsina innehafvande Chefsboställen, riktigt skötta, nu erhålla, så tinner jag det vara en stor hushållning, så väl för Staten, som dock förr eller sednare måste afhjelpa Armeens dåliga löningsfot, som för Arméen sjelf, att dessa höga Generalspersoner erhålla en modik contant lön, och att Arméens boställen återgå till ett mera ändamålsenligt användande för Regementernas egen personal.
1 afseende på dessa löners storlek har jag alldeles bedömt saken så, som Grefve Posse redan yttrat, och får derföre förklara, att jag tior en nedsättning mot hvad i den Nådiga Propositionen föreslogs, kunde äga rum.
Förhållandet för det närvarande, så i afseende på Statens tillgångar, som i afseende på de loner, hvilka under 2:dra HufvudTileln äro anslagna åt Statens högsta Embetsman, torde icke tillåta, att uppsätta dessa Generalslöner till 7000 R:dr.
Jag tror således, att hvad Utskottet i sitt första Betänkande föreslagit, eller 6000 R:dr Banco är den summa, som är fullt lämplig.
Sedan jag öppet förklarat mina åsigter af saken, skall jag anhålla att få besvara några anmärkningar, som af en värd Talare, Herr Anckarsvärd, blifvit gjorde.
Han har sagt, alt omtankan vore något för tidig, alt 2lS Den 3o September f. m. tillsätta Generaler för fästningarnes oell föryådernas efterseende, då vi icke äga några sådana.
Jag medgifver della, hvad fästningarne beträffar, och jag mäste på det alldrahögsta beklaga, att han i närvarande ögonblick äfven har rätt uti sitt yttrande i afseende på förråderna; men jag måste också säga, alt jag hoppas af Representationens fosterlandskänsla, att hvarje Representant skall söka i sin mån verka dertill, att den värde Talaren i detta afseende ganska snart får orätt, det vill säga, att vi ganska snart få förråder.
Jag tror dessutom, alt dessa åligganden icke utgöra egentliga föremålet för dessa Generalspersoner, ehuru en tillsyn i detta afseende alltid skulle vara nyttig.
Vidare har den värde Talaren sagt, att lian skulle motsätta sig inrättandet af alla Sinecur-beställningar, och af dennaorsak har han tält mot anslaget af dessa 6 Generalslöner.
Jag har utgått från samma premiss som den värde Talaren, men kommit till alldeles motsatt resultat.
Jag bar trott, att sedan två dussin Generaler nu verkligen beklädde Sinecur-beställningar, och innehade de största lönerna, utan att äga någon hufvudsaklig nyttig sysselsättning i och för tjenste», borde ett sådant förhållande ändras, och jag kan icke tro, att då Kongl. Maj:t vilt återgå lill en så betydligt minskad GeneralsStab, Rikets Ständer icke också med glädje skulle omfatta tillfället att i sin mån verka tili en Den 3o September f. m. 21g sädan förändring; ty jag förutser, att om Kongl.
Maj:t ej af Rikets Ständer erhåller löner till dessa g Generaler, och dock likväl anser dem i och för Armeen alldeles oundgänglige, återstår för Kongl. Maj:t intet annat än att antingen icke befatta sig med någon ny organisation, utan låta förhållandet blifva vid hvad det nu är, d. v. s. bibehålla 24 Generaler eller också, att borttaga 9 af de stora Öfversteboställena till dessa g Generaler, och derigenom åter göra omöjligt för en längre tid. att återgå till en bättre ordning.
Jag har således just trott, att, man genom beviljandet af de nio lönerne, skulle bereda ett återgående till Indelningsverket af de nu befintlige 24 Sinecurlönerna, och det var af dessa skäl, som jag begärde bifall till principen om ett Generalitets uppförande på Stat, ehuru jag i det af Kongl. Maj:t begärde lönebelopp önskade någon nedsättning.
Herr Anckarswärd har vidare sagt, att det skulle vara skadligt för Armeen, om Öfverste-indelningarne till densamma återgingo, och Öfverstarne erhöllo sina löner uti en viss contant summa fastställde, samt att det skulle vara bättre, om Öfverstarne återfingo de stora Chefsboställena.
Jag medgifver äfven, att det vore bättre, om tillfälle dertill kunde gifvas, utan att man derigenom borttog det nödvändiga för de mindre graderna inom Armeen; men när cn 220 Den 3o September f. m. mängd Befäl tillkommit, sedan Indelningsverket stiftades, och detta Befäl äfven måste erhålla löner af Staten, så har det varit och blir nödvändigt, att, till undvikande af de skattdragandes för mycket känbara betungande, taga der man kan, och gifva der det behöfves.
Öfverstarne, som mottagit sine tjenster nied ÖfversteLieutenants-indelningar, hafva dessutom den fördel af den nya regleringen, att de erhålla högre löner än de påräknat, och då tror jag, att äfven de böra vara nöjda.
I afseende på tidsutdrägten af expeditionerna genom inrättandet af Brigad- och DivisionsChefer, delar jag fullkomligt Herr Anckarswärds öfvertygelse, men jag tror, att dessa BrigadChefer med sine Expeditioner just försvinna genom den organisation Kongl. Majrt nu synes vilja gifva Armeen, med endast 6 Generaler; jag tror således, att just den af Herr Anckarswärd öfverklagade olägenhet, genom beviljandet af det äskade anslaget, afhjelpes, och att RegementsCheferna derigenom återvinna den agrementen och genvägen, att directe kunna correspondeia med General-Adjutant, StatsSecreterare och Embetsverk.
Hvad åter det beträffar, att en Regementschef vid mönstringen af sittRegemente vore nödsakad att afsitta en bättre häst, och uppsitta på en sämre, för att lemna Gene - Den 3o September f. in. 221 ralMönsterherren den förre, så matie detta icke vara beroende deraf, om GeneralMönsterherren har contant lön på Stat, eller icke.
Snarare skulle jag tro, att om Regenie ntsC lie fe r beordrades lill GeueralMönsterherrar, och fingo resa långt från sine hemorter, skulle detta lånande af hästar vara mera nödvändigt, än när den på Stat lönade Mönsterherren mönstrar de omkring sin station liggande Regementen, ej mera aflägsna, än att hans hästar dit kunna afgå.
Herr Anckarswärd bar sagt, att ett afslag på Generalitetets uppförande på Stat skulle förr bringa oss i stånd, att reglera Armeens löner.
Jag kan icke dela denna mening; tvärtom, jag är öfvertvgad att någon reglering då icke kan företagas, emedan dessa contanta löner äro beräknade, att under det vår Herre ännu längre låter våra nuvarande Generaler njuta af lifvet, ingå till den allmänna lönerCglerings-fonden.
Jag kan icke, då jag märker, alt misstag i detta afseende ägt rum, nog upprepa, att de begärde
Generalslönerna skola ingå till förbättrande af Armeens löner, och att meningen bestämt icke är, att tillsätta några ytterligare Generaler.
Herr Rosenqvist har sagt, att om vi beviljade de begärde lönerna, skulle vi få en ny omsorg, att anskaffa Armeer åt dessa Generaler, när de en gång blefvo tillsatta.
222 Dea 3o September f. m.
Jag hemställer till den värde Talaren, om, i fall det nödvändigt skall vara ett constant förhållande emellan Generaler och Armeer, vi icke af detta skäl nu genast skulle få en vida större omsorg att skaffa Arméer åt vårt nuvarande vida större Generalitet.
Jag anhåller vördsamt om proposition till bifall å StatsUtskottets första Betänkande i detta ämne.
Herr Anckarsvärd: Grefve Posse har börjat med att säga sig icke vilja ingå i pröfningen om nyttan och behofvet af de nu begärdte stora Generals-lönerne.
Jag medger visserligen, att detta sätt kan vara beqvämt för den ena sidan, men af mig, som anser det vara en pligt att granska nyttan och behofvet af hvarje anslag, kan ett sådant bevisningssätt icke godkännas, synnerligen då jag tror mig hafva bevist, att detta anslag icke är af behofvet påkalladt.