Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. hade mera än som skett fästat afseende på de skäl, som blifvit anförda för poliskonstaplars befrielse från personlig bevilln.
Jag tror, alt Utslcs fleste ledamöter haft tillfälle att personligen se och göra sig underrättade om det stora besvär och äfventyr, som desse tjenstemän äro underkastade emot åtnjutande af högst ringa vedergällning, enär såsom jag tror Stockholms stad icke är i tillfälle att aflöna dem som sig bör, och R.
St. icke heller lära i detta fall
Den 19 Juli f. m. 489 vilja fylla brislen.
Då nu så är förhållandet, är det väl billigt, att nian ställer desse tjenstemän i parité med gemenskapen af arméen, och det så mycket mer, 'sorn polis-konstaplarnes tjenstgöring är lika om icke ännu mera besvärlig och tröttande.
Jag anhåller således, alt R. o.
Ad. ville befria desse tjenstemän från bevilln. i likhet med hvad för gemenskapen af arméen eger rum.
I denna punkt förekommer befrielse för poliskonstaplar i Stockholm och likartade tjenstemän i andra städer.
Jag skulle tro att om R. o. Ad. ville bifalla någon befrielse, bör den icke sträckas längre än till poliskonstaplar i Stockholm.
Ehuru jag önskat, att befrielsen blefve utsträckt till alla tjenstemän inom riket, hvilka hafva samma slags befattning och nära nog lika besvär, serdeles hvad Götheborgs polis beträffar, måste jag likväl, för att underlätta möjligheten alt vinna bifall till min framställning, instämma i Gr.
Gyldenstolpes åsigt.
Uppå härefter framstäld propos. afslogs Utsk:s hemställan och beslöts alt polis-konstaplar i Stockholm borde åtnjuta befrielse från bevilln. 2:o an g: dt: befrielse frän bevillning för Förmyndareurfvodcn, samt officerares häst- och fouragemedel.
Då delta ämne första gången var föremål för öfverläggning på detta rum, visade flere ledamöter obilligheten och orättvisan deraf, alt fouragemedlen för officerare af Kavalleriet beläggas med bevilln.
Ett lika beskaffadt omdöme uttalades af flere ledamöter i afseende på beskattningen af förmyndarearfvoden, och, enl. min åsigt, hafva de skäl, som då anfördes emot dylik beskattning icke blifvit vederlagde af Utsk. derigenom, att Utsk. sagt, alt enl.
Bevillms-förordn. all inkomst utan afseende på, hvarifrån den hemtas, skall beläggas med bevilln.
I full konseqvens härmed hade Utsk. dä bort i Bevilln.-förordn. intaga t. ex. arrendatorer, emedan det väl icke lärer kunna bestridas, att ju äfven desse hafva inkomst af den arrenderade egendomen.
Om jag icke missminner mig, blefvo vid 1830 eller 1834 årens riksdagar dessa medborgare uteslutne från beskattning just derföre, att R.
St. ansågo orättvist, att, när jordegaren betalade den i Bevilln.-förordn. fastställde afgiften af egendomen, arrendatorn af samma egendom skall belastas med beskattning.
Så är förhållandet äfven med förmyndarearfvodet.
Har myndlingen fastighet, så blir han för den påförd bevilln. och det af denna fastighet utgående förmyndarearfvode är i sjelfva verket intet annat än en förtjenst, som förmyndaren möjligen kan hafva för sitt besvär likasom arrendatorn bar för sitt.
Arrendatorn sköter egendomen emot det, att han lemnar jordegaren en viss afgäld.
Förmyndaren sköter myndlingens gods likaså, ehuru med den skilnad, att han måste göra redo och räkning derföre inför vederböride domstol och eger för sin möda att af afkastningen förse sig ett skäligt arfvode lill godo.
Kan man väl då för ett visst fall med rättvisa åberopa de i Bevilln.-förordn. stadgade grunder, när för ett likartadt fall denna grundsats icke är tilt - 490 Den 19 Juli f. ni. lämplig.
Hade Utsk. velat utgå från denna grundsats, så hade hela den §, som npräknar dem, hvilka äro från bevilln. befriade, bort uteslutas, ty det är klart, att för desse personer äro de stadgade allmänna bevillms-grunderne lika tillämplige som för alla andra.
Hvad nu fourage-medlen angår, så kan det icke bestridas, att desse medel ingalunda utgöra någon lön för deras innehafvare utan endast ett medel att kunna framföda det djur lian i och för sin tjenst måste begagna.
Man må beskatta de löneförmåner, som personen eger för sig sjelf, men att beskatta medel, som blifvit honom anslagne till underhållande af det djur, han för tjenstutöfningen ovilkorligen måste hafva, synes mig i högsta måtto obilligt.
Går man så tillväga, kan man ju med lika skäl beskatta den stallhyra, Staten möjligen lemnar, hvilket dock icke sker.
Jag tillstyrker således att R. o. Ad. måtte, med afslag å Utsk:s framställning i dessa delar, förklara, att såväl fouragemedel som förmyndare-arfvoden skola för framtiden vara från bevilln. befriade.
Jag medgifver, att en mängd beskattningsgrunder, som förekomma i Bevilln:s-förordn. icke äro lämplige eller rättvisa, men när en sådan grund engång blifvit antagen må den väl gälla för alla, som kunna hänföras till samma kategori.
Hr Printzensköld bar ansett förmyndare jemförlige med arrendatorer.
I anledn. häraf får jag fästa hans upmärksamhet på den inkonsequens, hvartill han gjort sig skyldig, då han för en stund sedan förebrådde åtskillige härvande ledamöter, att de ville ändra en författning, som under en viss tid varit oförändrad, endast och allenast för att få nöjet att, som han uttryckte sig, tumma henne.
Jag hemställer, om icke den värde talaren uti förevande fall gör sig saker till samma förebråelse.
Hr Printzenskölds jemförelse emellan arrendatorer och förmyndare är likväl i så måtto riklig, som arrendatorn förvaltar en persons egendom, och förmyndaren gör sammaledes, men jag frågar, om icke en kammartjenare eller kock biträder husbonden i sådana göromål, dem han icke sjelf kan uträtta.
Likaså är förhållandet med en informator.
Den, som kan sjelf undervisa sina barn, behöfver icke en sådan, men kan han det icke och icke eller vill sätta barnen i skolan, måste han begagna informator och denne får då erlägga bevilln.
Jag kan således icke finna, alt Hr Printzenskölds framställning är adceqvat med verkliga förhållandet, ty då borde alla de personer, som en annan begagnar i och för sina bestyr, vara för deras inkomster befriade från bevilln.
Således kan jag icke inse något skäl, hvarföre förmyndaremedel skola vara befriade från bevilln.
Om man vill gå så långt, att man säger, att förmyndaremedel, hvilka icke upgå till 200 r:dr, skola vara befriade från bevilln., stöder man sig på den antagna grunden, att inkomst, som icke ttpgår till nämnde belopp, är fritagen från bevilln.
Hvad åter angår fouragemedlen, så är förhållandet med dem lika med öfriga delen af lönen, och sålänge jag erlägger bevilln. för lön, måste jag således erlägga bevilln. för fouragemedlen, emedan dessa böra till lönen.
Fouragemedlen hafva anslagits till underhållet af djuret, som jag för min tjenst måste begagna, och den Den 19 Juli f. m. 491 öfrige lönen är till underhåll för mig sjelf, hvilket underhåll är lika nödigt som det, hvilket är afselt för djuret.
Hr Printzensköld har talat om stallhyra, men jag får erinra, att man erlägger bevilln. för inqvarteringsmedel och således äfven för stallhyra.
Jag erkänner likväl, att denna beskattning är fullkomligt oriktig, och att man aldrig borde erlägga bevilln. för de löner, man af Staten åtnjuter, ty det är alt gifva med ena och laga med den andra handen.
Då nu emedlertid en förändring härutinnan nu icke kan åstadkommas, är det väl föga lämpligt, att från lönen afskilja en del, som förvissa ändamål blifvit anslagen oell man skulle begå en orättvisa, om man undantagsvis från bevilln. befriade t. ex. den del af lönen, som är afsedd för hästarnes underhåll.
Afven jag tog mig friheten, att, när detta ämne första gången förevar, yttra min åsigt, att all bevilln. borde uphöra i fråga om den del af Kavalleriets allöning, hvilken är anslagen till hästarnes underhäll, emedan jag anser denna del såsom en tillökning i lönen i och för de förökade kostnader, officerare genom hästarne få vidkännas.
Jag förenar mig således med Hr Printzensköld och anhåller om afslag å Utsk:s förslag.
Jag kan icke erkänna, alt någon in konseqvens förefinnes emellan milt nu afgifna yttrande och det, angule stabiliteten i lagstiftningen.
Gyldenstolpe som gjort mig denna förebråelse, har förbisett att den af mig yrkade stabilitet, rörde sjelfva upställningen af en §, men här är icke en sådan fråga för handen utan den rörer vissa personer, vissa föremål, dem man önskar undantaga från beskattning.
Det måtte väl vara något helt annat, och finner man, att en beskattning träffar oriktigt, så bör man äfven söka rättelse deri.
Derföre har jag också yttrat, att, när erfarenheten visat, att ordalagen i en lag föranledt orättvisa, densamma först då bör ändras, men ingalunda derföre, att man tror, att så kan hända.
Såsom ytterligare stöd för min anhållan, att förmyndarearfvoden mätte från bevilln. befrias, får jag åberopa den ganska vigtiga omständigheten, att förmyndarekallet är så beskaffad!, att det ganska ofta, icke af en sjelf beror att undandraga sig detsamma, emedan, såsom Hrr:ne ganska väl känna, vederbör-.de öfverförmyndare hafva i sin makt, att ålägga mig en sådan befattning.
Alla de exempel, Gr.
Gyldenstolpe upräknat för att visa, huru långt den sats, jag drifvit, kan utsträckas, äro icke hit tillämplige, emedan det beror af mig sjelf, om jag vill hafva en kammartjenare, en kock, eller en informator, hvarföre jag äfven kan undandraga mig beskattningen härföre, men så är icke förhållandet med förmyndarebefattningen, och Utsk. har af sådan anledn. i dess första utlåt, förklarat, att denna befattning icke är något enskildt updrag, utan innehafves till följd af vederbör:de domstols derom fattade beslut, så att när man närmare undersöker förhållandet och ser saken å båda sidor, måste man nödvändigt medgifva, att förmynderskap äro af helt annan art, än de befattningar, man frivilligt åtager sig eller anmodar andra att sig åtaga.
Derföre har jag icke eller yr - 492 Den 19 Juli f. m. kal, alt innehafvare af sådana befattningar, hvilka det står i ens eget skön alt antaga eller icke, skola från bevilln. vara befriade.
Jag har önskat denna befrielse endast för de befattningar, hvilka jag genom lagen kan blifva ålagd att emottaga och som medföra långvarig ansvarighet, räckande möjligen under hela ens lifstid, samt kan medföra skyldighet af ersättningar, vida öfverstigande det upburna arfvodet.
Dessa befattningar anser jag så äfventyrliga, att den inkomst, som af dem skördas, icke bör belastas med bevilln.
Hvad åter angår fouragemedlen, så äro de af Gr.
Gyldenstolpe anförda skäl emot deras befriande från bevilln. enl. min åsigt så underhaltiga, alt något afseende å dem icke bör fästas.
De indelte Kavalleri-officerarne hafva visserligen å sina boställen foder till de djur de måste för sin tjenst begagna, men, såsom vi känna, äro dessa boställen likväl icke så beskaffade, alt innehafvaren deraf böra beskattas mera än skäligen vara bör.
Här är likväl egentligen fråga om de icke indelte officerarne, hvilka förrätta garnizonstjenst.
Desse blifva enl. mitt omdöme, oskyldigt och orättvist beskattade, om de beläggas med bevilln. för medel, hvilka de måste använda till föda åt sina hästar.
Grins jemförelse emellan dessa djur och deras egare kan vara riktig, men mig åtminstone är det obekant, att man i Sverige sedan flere år tillbaka beskattat de oskäliga djuren utan endast menniskorna och deras inkomster.
Jag vidblifver således mitt yrkande, alt fouragemedlen må frän bevilln. befrias.
Då Konung Carl XI inrättade indelningsverket anslog
Han till aflöning åt officerarne vid Kavalleriet boställsräntor, som svarade emot deras egentliga löner, och hästhemmansräntor lill underhåll af hästarne.
Vid 1833 års lönereglering ställdes likväl arméens löner på en annan fot.
Af den då beräknade lönen ansågs en viss del utgöra häst- och fouragemedlen.
För en Under-löjtnant bestämdes dessa medel till £ af den beräknade lönen 600 r:dr eller 300 r:dr, för en Löjtnant till samma belopp som för Under-löjtnant, för en Ryttmästare ^:del mera, för Majoren 2 gånger och för Öfversten, om jag icke missminner mig, 3 gånger så mycket.
Häraf synes tydligt, att hvad, som utgår undar namn häst- och fouragemedel, är beräknadt till så stort belopp, som anses motsvara hvarje grads tjensthästar.
Jemför man för öfrigt de indelte Kavalleri-officerarnes löner med lönerne vid det indelta Infanteriet, så skall man finna att dessa löner äro i det närmaste lika och att häst- och fourage-medlen utgör den hufvudsakliga skillnaden dem emellan.
Jag tror mig således hafva visat obilligheten af beskattningen utaf fouragemedlen, och att denna beskattning följaktligen bör drabba endast det belopp, som kan anses utgöra den egentliga lönen, ty i annat fall kommer Kavalleriofficeraren alt vidkännas en högre bevilln. än Infanteri-officeraren, om man tager i betraktande hvad den förre har i behåll af sin lön.
Kavalleri-officerare kunna föda sina hästar å deras boställen, och alt det icke kostar dem så mycket, då de å dessa boställen kunna erhålla tillräckligt foder.
Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att vid indeldla Kavalleriet subaltern-officerare
Den 19 Juli f. m. 493 icke hafva boställen och att hästarnes underhåll är ett onus, som de måste kontant betala.
Jag tror således, att det är med ali billighet förenligt, att häst- och fouragemedel undantagas från hevilln.
Utsk. har uti den förevaride punkten omnämnt icke blott desse medel utan äfven förmyndarearfvöden.
Hvad de sednare beträffar, synes det äfven billigt, alt de från bevilln. fritagas, men som tankarne härom äro delade, anhåller jag om proposm serskildt ronde fouragemedlen och serskildt ronde förmyndaremedlen.
För min anhållan om fouragemedlens befrielse från bevilln. har jag det ytterligare skäl, att desse medel icke förslå till inköp af hästar och sadelmondering utan att fyllnaden måste tagas af den egentliga lönen.
Landtm., först i fråga om bevilln. för föripyndarearfvoden, framställde propos. lill bifall å Utskis yttrande, ropades ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Hr Printzensköld, begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes följande voteris-propos.
Den, som bifaller BevillnisUtskis yttrande i fråga om bevillms utgörande för förmyndarearfvöden, voterar ja; den det ej vill, voterar neji vinner nej, anser R. o. Ad. någon bevilln. för sådane arfvoden icke böra erläggas.
Ex. hemställde vidare om R. o. Ad. bifölle
Utskis yttrande ronde bevillms erläggande för officerares häst- och fourage-medel, men denna propos. besvarades med starka nej blandade med några ja, och dä sedermera H.
Ex. hemstälde om R. o. Ad. med afslag å Utskis yttrande ansåge bevilln. för officerares häst- och fouragemedel ej böra erläggas, ropades ja.
3:o ang:de befrielse från bevilln. för in qvartering sp enning ar till arméens befäl i allmänhet.
Sedan R. o. Ad. förklarat fouragemedel befriade från bevilln., anhåller jag att R. o. Ad. måtte fatta enahanda beslut i fråga om inqvarteringspenningarne.
Det fägnar mig, att Ordf. i Bevilln.- Utsk. i detta fall delar den åsigt, som pluraliteten af R. o. Ad. nu uttalat.
Att jag delar den, torde vara bekant och jag anhåller, att, 494 Den 19 Juli f. m. såsom Gr.
Gyldenstolpe yrkat, R. o. Ad. måtte besluta, att någon bevilln. ä inqvarteringsmedlen icke må ega rum.
Härmed får jag förklara, alt jag yrkat befrielse från bevilln. ä inqvarteringspenningar, derföre att jag önskar, det R. o. Ad. måtte iakttaga koseqvens i sina beslut, men ingalunda derföre att jag ansåg Ståndets förra beslut såsom riktigt. R. o. Ad. beslöt, med afslag å Utsk:s yttrande, att arméens officerares inqvarteringspenningar i allmänhet borde åtnjuta befrielse från bevilln.
4:o ang:de presterskapets befrielse frun bevilln. för den s. k.
Gärden eller Taxen. Utsk:s utlåt, bifölls.
5:o angtde uttrycket ”Lärlingar i handel”.
Utsk:s yttrande lades till handlingarne. § 147.
Bifölls § 151- Hr Printzensköld:
Jag inser nogsamt, att denna fråga älsa beskaffad, att 3 Stånds fattade mening anses såsom R.
St:s beslut deri.
Jag måste likväl beklaga, alt Ulsk. befattat sig med tillstyrkande af en sådan förändring som den ifrågavar:de, utan att hafva först inhämtat tillräcklig sakkännedom, hvarigenom Utsk. skulle hafva funnit, alt sådana hinder i verkligheten möta för det af Utsk. tillstyrkta och af 3 Ständ i följd af lika okunnighet med Utsk. bifallna förslag, hvarigenom saken drages under en embetsmyndighet, som saknar de handlingar och uplysningar, hvilka äro absolut nödiga för den granskning, som i denna § föreskrifves. R. o. Ad. beslöt att lägga Utsk:s ang:de ifrågavar:de § afgifna yttrande till handlingarne.
Mot StatsUlsk:s i dag föredragna och afgjorda utlåt.
N:o 221, afgifvit i anledn. af återremiss å betänk.
N:o 46, ang:de väckt motion om befrielse för utsockne frälsehemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rotevakansafgift, anhåller jag, ali till prot. få anföra min från R. o. Ad:s beslut skiljaktiga mening.
Utsk. hade enl. min åsigt bordt fästa mera afseende pä återremissen frän 3:ne RiksStånd och taga mera kännedom om samt lägga mera vigt vid de anföranden, som afgåfvos inom berörde 3:ne RiksStånd och grundläde nämnde återremiss.
Måhända hade
Utsk. i sådant fall på ett mindre ensidigt sätt behandlat frågan.
Ty att Utsk:s nu afgifna utlåt, vore mångsidigt, kan nemi. endast i det hänseendet medgifvas, att det uptager en mängd af pagina:.
Med afseende å denna slags mångsidighet, blir det för vidlyftigt alt följa Utsk:s argumentation i spåren, men R. o. Ad. torde likväl tillåta mig att få fästa mig vid 2 eller 3 punkter der - Den 19 Juli f. m. 495 utinnan, såsom t. ex. vid det oriktiga förfarandet af Utsk., då det behagat uttyda R. o. Ad:s i Halland på 1720-talet afgifna förklarande, att ”i händelse R. o. Ad , som frälsegods i Skäne ega, kunna bringas till ett sådant besvärs villiga åtagande, skulle Halländska R. o. Ad. ej vara obenägne för silt utsockne frälse i Halland dem i det mål att efterfölja”.
Hvilket antagande Utsk. lydt sålunda: att dä flertalet af Skånska utsockne frälsehemmans-egare kunnat förmås åtaga sig berörda onus, borde Halländske dylike egare anses till enahanda åtagande förfallne.
Men så länge icke alla utsockne frälsehemmans-egare inom Skåne åtagit sig berörde onus, mäste väl, (efter de juridiska begrepp, jag tror vara i sådane mål allmännast antagne), de Halländske utsockne frälsehemmanen vara frän roterings-besvärel befriade.
Man är nemi. icke ”voti damnatus” eller ”voli reus”, förr än den händelse verkligen är inträffad, som enl. löftet utgjort vilkor för dess upfyllande.
Sådane äro den Romerska lagens rättsbegrepp, och de hafva i delta fall öfvergått så väl till oss, som, efter hvad jag tror, jemväl till öfrige nyare Stater.
Likaledes synes
Utsk. hafva bordt fästa mera afseende vid 1756 års af Konung och R.
St. fattade, sammanstämmande beslut; ty om man tillåter att förklara ett lagligen fattadt beslut ogiltigt derföre, att det emanerat sedan långliga tider tillbaka, och isynnerhet sedan sådana tider, hvilkas politiska skick synes medgifva en ofördelaktig tydning af bevekelsegrunderne för beslutets tillkomst, så mäste i våra rättsförhållanden ganska mycken osäkerhet åstadkommas.
Utsk. torde äfven hafva bordt i närmare betraktande taga den behandling, frågan år 1810 rönt.
Men om ock de juridiskt strängare äsigterne, som inom Utsk. gjort sig gällande, kunde godkännas, hade det efter min tanka, likväl varit önskligt att Utsk. ur billighetens synpunkt funnit skäl att välvilligt omfatta och till R.
St:s antagande hemställa hvad Utsk:s-afdeln. tillstyrkt, och hvad David Andersson i sin reservation uptagit, sålydande: ”att R.
St., med anledn. af de förhållanden, som sålunda under en längre följd af år gjort sig gällande, de ifrågavarule hemmanen vid köp och andra afhandlingar öfvergått lill nuvande egare under förutsättning att de varit från ordinarie rotering frie, samt med afseende jemväl derå, alt Halländska hemmanen i allmänhet äro af serdeles svag beskaffenhet och således en ytterligare lindring uti den vid sista riksdag dessa hemman ålagda rotevakansafgift synes billig; äfvensom med anledn. deraf, att frälset under äldre tider vanligen varit underkastadt utskrifning till \ emot krono- och kronoskatte; R.
St. måtte medgifva, att den utsockne frälsehemman i Halland vid sista riksdag ålagde rotevakans-afgift måtte från och med år 1852 nedsättas om icke till hälften af det belopp, hvartill vakans-afgiften för en båtsman i länet upgår enl. de föreskrifter och beräkningar, som nu följas och framdeles i behörig ordning kunna meddelas och antagas till efterrättelse.”
Sådan är tydelsen af Afd:s förslag, som nu till införande i R. o. Ad:s prot. meddeladt blifvit.
Jag bade önskat alt delta förslag blifvit af Utsk. adopleradt, och att åtminstone, derest
Utsk. ej velat föreslå en nedsättning till hälften, det dock med en tredjedel velat bereda lindring i nuvande förhållandet, eller, med 496 Den 19 JuliJf- ni - et! ord, i någon den ringaste mån lyssnat lill den klagan, som med så mycken anledn. öfver sednaste R.
St:s beslut i frågan sig yppat.
Föredrogs ånyo Bevilln.Utsk:s d. 16 oell 17 dennes pä bordet lagda mern.
N:o 16, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, ang:dedels frågan om de s. k.
Transatlantiska tull-lindringarnes uphörande och i sammanhang dermed förändrade tullsatser å vissa artiklar, dels och åtskilliga andra tullbestämmelser.
Delta mern. företogs punktvis lill afgörande. lista punkten, ang:de PresteSt:s förklarande att frågan om tull-lindringarnes uphörande vore af bevillnts natur.
Jag kan icke godkänna Utsk:s uti denna punkt uttryckta åsigt, ly såvidt jag förstår, måste frågan om tulllindringarnas uphörande vara af bevillms natur.
Ur sådan synpunkt har också Bevilln.Utsk., utan sammanträde med annat Utsk., behandlat denna fråga; och della just med afseende på hennes inre beskaffenhet.
Ulsk:s sislnämnda förfarande har destomera skäl för sig, som det icke torde kunna nekas, alt tull-lindringarnas bibehållande bestämt måste ega ett direkt inflytande på den allmänna bevillms belopp.
Således anser jag PresteSt. hafva riktigt förfarit, då det icke godkänt den åsigt, att frågan redan är afgjord; utan tror jag, lika med det flögv.
Ståndet, alt frågan bör dragas under votering i förstärkt StatsUlsk., och först derefter anses afgjord.
Af sådan anledn. anhåller jag äfven, att R. o. Ad. i den åsigt, PresteSt. uttalat, ville sig förena, vare sig detta sker nu omedelbarligen, eller efter skeende återremiss; och torde i sednare fallet de skäl, som grundlägga återremissen, böra tagas af Utsk. i närmare betraktande.
Den betänkliga formfråga, den siste talaren väckt, grundad på PresteSt;s enl. min åsigt oriktiga beslut, hoppas jag, att R. o. Ad. utan någon serdeles vidlyftig diskussion tillbakavisar.
Jag har svårt att föreställa mig, att ett Stånd, som redan bifallit ett med det förevar:de likartadt betänk., skall vilja lemna exempel åt de öfrige RiksShn på uprifvande af redan fattade beslut.
Bevilln.Utskis utlåt.
N:o 11, med tillkännagifvande, att PresteSt. fattat ett med de öfriga Stånden olika beslut och upskjutit åtskilliga frågor intilldess denna blifvit afgjord, har R. o. Ad. lagt till handlingarna.
På det jag emedlertid icke må yttra mig öfver behofvet, anhåller jag, att Ridd.Sekret, ville upläsa verba formalia i R. o. Ad:s beslut eller att någan annan ville göra det.
Såvidt jag kan erinra mig beslutade R. o. Ad., att med godkännande afUtsk:s förslag lägga utlåt, lill handlingarne.
Sedan i anledn. häraf underl.
Ridd.Sekret. upläst prot.utdraget rör:de det vid pröfningen af Bevilln:sUtsk:s mern.
N:o 11, fattade beslutet, innehållande att samma mern., såsom icke erfordrande någon R. o. Ad:s åtgärd blifvit lagdt till handlingarne, tilläde Hr Den 19 Juli f. m. 497 Hr Hjärne:
Då R. o. Ad:s beslut icke var affattadt så som jag förmodat, anser jag mig böra till besvarande uptaga Frih. Cederströms yttrande.
Ehuru icke med bestämda ord blifvit uttryckt, att R. o. Ad. godkänt Ulsk:s utlät., anser jag på grund af alla tolkningsreglor detta utlåt:s läggande till handlingarna de facto innebära ett godkännande af Utsk:s raissonnementer.
I detta afseende synes mig äfven R.
F;s och Riksd.Ordn.-s föreskrifter ganska tydliga.
Här är icke fråga om någon ökad eller minskad bevilln. utan endast om uphäfvandet af ett premium, som i vissa undantagsfall medgifvits en viss klass af handlande, och detta kan jag icke tyda så, som skulle denna fråga vara af bevillms natur, hvarom i förstärkt Stalsötsk. bör röstas.