Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föreskriften i ofvannämnde 19 §. kan äfven, aå billig den ock synes i synnerhet till vårdande af senare iriteckningshafvares rätt, dock ganska ofta, åtminstone för den enfaldige, leda till stort lidande.
Om, hvaraf man haft exempel, en ägare af en större egendom med underlydande hemman, först låter inteckna hela egendoms massan för en betydelig summa, derefter säljer någre mindre hemmansdelar till underhafvande eller andre bönder, sora sätta tillit till den förres försäkran, att inteckr ningen ej skall gravera desse hemmansdelar, samt i alla fall förmoda att den till obetydligaste delen skulle derpå kunna belöpa, och ändteligen derefter pantförskrifver och låter inteckna återstoden af egendomen för ytterligare betydliga summor; så blifver ju den för de enfalld'ge köparne kännbara följden, att den förste inteckningshafvaren tvingas af de sednare, att utsöka sin fordran ur de försålde hetnmansdelarne, till deras ägares ofelbara undergång, innan någon del af öfrige egendomen får tillgripas.
J de fall, då en inteck - Dm i I Junii f ml ningshafvare, som bär samfält inteckning i flere fastigheter, söker utmätning, men desse hvar för sig sedermera blifvit med serskilte inteckn;ngar besvärade, synes stadgandet i ofvannämnde 19 §. icke kunna vinna tillämpning, utan hela intecknade fastigheten böra gemensamt säljas; men i sådant fall bänder ofta, att samma hemman eller några deribland äfven blifvit sedermera intecknade gemensamt med andra hemman som icke bland de förstnämde äro inhegripne, hvaraf, så väl som i alla dylika fall, då för skuld blifvit utmätt ett hemmaa som gemensamt med annat icke utmätt hemman häftar för annan intecknad skuld, yppas mycken oreda genom frågan, till huru stor del sistnämnde skuld skall utur förstnämnt de hemman innehållas.
Derföre har ock Styrelsen af Riksens Ständers Bank, utom hvars begifvande något i Banken pantsatt hemman icke får utmätningsvis för annan skuld försäljas, ej lemnat tillstånd till sådan försäljning i de lall di hemmanet, hvarå utmätning blifvit sökt, gemensamt med annat hemman varit intecknadt för Bankens fordran.
Men rättigheten till ett slikt veta är lika litet öppen för andra fordringsägare än Banken i lika predicament, sorn de borgenärer, hvilka näst efter Banken hafva inteckning i något hemman, äro belåtne med utöfningeri af den Bankens rättighet, som förhindrar dem att någonsin göra sin senare inteckningsrätt gällande.
En flerårig erfarenhet af alla dessa oredor, ooh än flere från gemensamma inteckninga? 124 Ben il Junii j. m, härrörande, har hos mig stadgat] öfvertygelsen, att olägenheterna deraf vida öfverväga dem som kunde inträffa genom antagande af Herr Cederborgs Förslag, det jag ej tvekar att biträda, med föreslående likväl, såsom al-, ternativ, att deräst rättigheten att för samma fordran låta inteckna flera fastigheter, utan att uppgifva för huru stor del af beloppet hvarje fastighet serskildt häftar, äfven hädanefter skall fortfara, liqviden inteckningshafvande borgenärer äfvensom serskilte hemmansägare emellan måtte i ofvannämnde fall ske efter hemmanens taxeringsvärde, så att, med upphäfvande af meranämnde 19 §. i 1818 års Författning, Fordringsägare, som hade samfäld inteckning i flere hemman, icke ägde att utur någotdera, som vid samma tid eller sedermera för annan fordran blifvit intecknadt, uttaga större del af fordringen, än på detsamma, i jemförelse af dess och öfrige hemmanens taxeringsvärde, belöpte: att då tvenne gemensamt iatecknade, men i serskilte ägares hand varande fastigheter för den samfällta intecknade skulden utmättes
Och försåldes, öfverskottet af köpeskillingen efter samma grund fordringsägarne emellan fördelades, eller ock, om hemmanen såldes i serskilte utrop, en efter jemförelse af taxeringsvärdet lämpad andel af intecknade fordringen innehölls af hvarderas köpeskilling: och att då ett utmätt hemman befanns graveradt med inteckning gemensamt med annat hemman för annan icke utsökt skuld, så stor del af sa mm a skuld innehölls af köpeskillingen för det förstnämnde, som efterjemförelse af hem* Den Ii Juni i f ni. 1.25 manens taxeringsvärde kunde derpå belöpa ,o. s. v.
Bilaga till PleniProtocolIet för den n Junii, eftermiddagen.
N:o r. Grefve De la Gardie, Jacob: Som jag i sista Plenum var den första, hvilken af Eder godhet, Mine Herrar, begärde på bordet hvilande den nya redactionen af Riddarhusordningen 5 och jag alltid skall anse som ett fel mot Ridderskapet och Adeln hvarje ny onödig utdrägt af tid för Riksdagens gång, är det min ovilkorliga pligt, 126 j)ch il fund e, in. att uppge de skäl, som föranleddde deönä min begäran.
Då det vid hvarje Riksdag, liksom vid denna ansetts för både behöfligt och nödvändigt, att göra mer eller mindre betydlige jemk-i ningar
Och förändringar i RiddarhusOrdningen , och då de nu af Rtddat husUtskottet föxeslagne, äro på en gång mångfaldige, magt-^ påliggande, och af beholvel och erfarenheten påkallade, torde det äfven tillåtas tnig, att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på förändringed af den § sorn otvifvelagtigt är en af de vigtigaste, då detta Stånds representationsrätt derpå grundar sig, och derifrån härleder sig derjemte dess mer eller mindre ändamålsenliga sammansättning, och man skulle, i afseende på framtiden, utan förmätenhet, kunna tillägga dess mer eller mindre vördnadsbjudande bestånd.
Jag meöar §. 2 af gamla RiddarhusOrdningen eller §. 4 af den nu föreslagne redaction.
Mängden af de misstydningar och olägenheter som deraf uppkommit och framdeles annu mera skola uppkomma, är icke afsigten, icke ändamålet att, upptagande Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, nu anföra, minst att omständ ligen här Utveckla.
Må mig blott tillåtas att nämna de hufvudsakligaste.
Deö första söm otvif-^
Velaktigt lange *f hvar orh en inom detta Stånd blifvit anmärkt är den stridighet mot Lagstiftarens anda och mening i 37 §.
Regeringsformen genom den nyssnämnde §:s i RiddarhusQrdoingen mindre bestämda ordalydel - Den ii Juni i e. rhi sé, nemligen; då den förre åsyffar minskning, den fednare deremot tiUvägabr&gt en ganska betydlig förökning i antalet af Ridderskapets och Adelns representerande Hufvudman iDom en och samma Famille.
En förökning i detta fall synes mig icke öfverensstämmande med Lagstiftareos åsyftning, icke med urgammal häfd och icke med billigheten.
Emedlertid har kunnat inträffa, att en och samma Fanr‘ile, hvars fader sedan 1809 , till Friherre och Grefve blifvit upphöjd, då han ägt t. ex, trenne söner och tillika hört till de 1778 införde Commefideursätter, kunnat, säger jag, om han det önskat, representera inom detta rum genom fyra serskilta personer nemligen, sjelf som Grefve, äldste Sonen som Friherre, den dernäst för Commendeurs och den yngfte för Adeliga ätten; behöfver jag val, Mine Herrar, för personer så upplyste sorn } ären, vidare ådagalägga olämpligheten häraf.
Deri ligger för öppen dag; den visas för alla: den kännes af alla så inom som utom detta Stånd.
Det förutan hvilka olägenheter och förvillelser deraf uppstå i genealogisk! hänseendef, har redan visat sig och måste i en framtid föröka sig till den grad, att ingen ordning, ingen reda inom de nya Famillerne ens blir tänkbar, ännu mindre möjlig attiagttaga; ty RiddarhusDirectionen måste då ovilkorligen utsträcka de genealogiske anteckningarne äfven till de ofrälsegrenarne af de sedan 1809, adlade Famillerne, emedan de inom ramma Fam<lle, oftast inom sjelfve bröderne och söuerne, stå på en gång i ett skiljagtigt och 123 Den II Juni i c, m. sammanhängande förhållande med hvarandra.
När härtill lägges Familier, som före 1809 fått Grefliga-och Friherrevärdigheter med andra, skiljagtige, tillfällige eller personlige, mer eller mindre utsträckte eller inskränkte vilkor, så uppkommer af allt detta så mångartade oredor och svårigheter, att RiddarhusDirection med högsta förmåga, bästa vilja och renaste afsigter, omöjligen kan, såsom sig bör, handhafva och tillse, att öfver Famillernes utgreningar och rätt, nog upplysande och nog rediga genealogier finnas.
Inom samma Stånd finnas nu fem slags Adel. 1:0
De, som med ovilkorlig rätt för alla sine medlemmar äga Säte och Stämma, men endast af en enda för Familien kunna representeras. 2:0
De, hvarestfinnas 2:ne eller 3:nehufvudmän för Grefvelige, Friherrlige och Adelige Ätter af samma namn. 3‘o De, hvarest äldste Sonen, äfven flefe, under Fadrens lifstid bära denna värdighet och som Ättemän kunna inträda i dess rätt. 4:0
De, sorn i samma person utgöra hufvud - \.
Den ii Junii ‘e, m. 129 Vudmänskspet för 3 å 4 häi* represehterande Ätter; 5:0
Dé, hvarest endast hufvudman är AdelsmaDj och ingen af dess barn* förrän efter dess död äldste Sonen inträder i dess rätt.
Det rutil jag genom Edert förtroende mine fderrar nu i 5 år innehaft uti RiddärhusDirectionen, ålägget mig skyldigheten att härå fästa Eder uppmärksamhet.
Det har mer än något annat öfvertygat rriig öm svårigheten* jag vågar säga öhiöjligheted, att i en framtid härutinnan bibehålla deii ordning söm bör vara och som är oumgängeligen nödvändig; så nära den tid $ då dé fleste och de htifvudsakligaste af desSe förändringar ägt rum* synes kart hända för mångå svåfigheten mindre, men om 20 k 30 åf skall villan ej kunna undvikää. j hvad mohn åkall deri ej ökas, öch jag beklagar upprigtigt dem j som i det chaos hvilket då skall uppstå, blifva ålagde , ätt utleta ättegrenarne öch slita de otålige tvister emellan ttärmireS
Och fjärmares rätt till sate
Och stämma inom detta turn, som oivifvelågtigt då skola uppstå.
Dessutom då det öfvefefisstämmer med deri härvarande upplysta tidens kraf, med tidens anda , oöh med de yrkanden man und r nuvatande Riksdag i andre afseenden så enstämmigt gjordt* att det nemligen bör finnas jemn* Mil till Riddt o. Jd, Pr. V* Band. 9 * Ben ii Juni i e, mi likhet i rättigheter och skyldigheter, eåfåusW dantag i Lagar som möjligt, så litet olikhetef som görligt är, åtminstone inom ett och samma Stånds privilegier, men deremot enhet och sammanhang i Grundlagens tillämpning och för^ klsring;så har jag, af så mångakraftigaoch talande skäl, pligt och böjelse enligt, skoht, (hvilket jag härmed trott mig böra vördsamt tillkännagifva) hos HöglofL ConstitutionsUtskottet ha den äran derom väcka motion: att nemligen alla till Addigt, Friherre och GrefveligtStånd upphöjde personer så väl före sorn efter 1809, äfvensom de hvilka hädanefter dertill varda upphöjde , måtte komma i åtnjut ande af lika rättigheter i det afseende, att adelskapet och den högre värdigheten för dem en sådan erhålla må, öfvergå till alla manliga bröstarfvingar utan undantag led efter led, i fritt öfverensstämmande med hvad af ålder inom Svenska Riddarhuset alltid
Och innan desse förän-* dringar uppkommit, brukeligt varit.
Derigenom skulle »lia de olägenheter, jag nyss uppräknat, undvikas.
Lagstiftarens åsyftning om inskränkning i de representerandes antal inom och för en och samma Kamille åstadkommas; likstämmighet, sammanhang och enhet i rättigheter och företräden vinnas , jemte ordning, redighet och med detsamma bestämdhet i Faminernas Genealogier, oberäknadt de naturlige fördelarne som äro oskiljagtige ifrån lika rättvisa.
Genom slumpen och ödet tillhörande en ätt, hvilken i mer än arne seder, ifrån Svenska Riddarhusets första organisation ägt äran och förmon att för alla sine medlemmar häs At ■
Dm ii iTutiii éé fn, hafva haft inträde, kan jag ej i filin väckte motion misstänkas för väld eller egennytta; nogsamt har jag ofta hördt omtalas den stora företrädesrätt äldre atter genom stadgandet af 1809 års ordning tillkom, den förlust de skulle känna vid en fö,ändring, nödvändigheten ått söka bibehålla nu varande organisation; men jag delar ej denna åhåga aE ett orättvist förträdé om den verkeligen ägda rum.
Min rättskänsla säger mig att inom samma Stånds medlemmar böra rättigheterna äfvensom pligterne vara lika, vara gemensamme, och jag är glad finna ett tillfälle högt yttra desse mitt hjertås uppriktige tänkesätt lör se knare inkomQe ledamöter af defta Stånd.
Det är undanrödjandtt af de skiljagtigbeter sorn sednare tiders missförstådde politik tillskapat, och en kanhända fortfarande afvund till vårt bestånd^ vår enighet allt städse underhållen, sora jag yrkär.
Det är knytandet af ett närmare Samband Ståndsbröder emellan, till uppehållande af ett gemehsatnt fosterlands väl, jag begär j
Och förnekande med nöje förmoner, sorn kan hända månge här ännu fästa vid nu varande skiljagtigbefer emellan äidre och nyare Adeln, skall mitt hjerta känna en ljuf tillfredsställelse att hafva yrkat hvad jag tror vara rätt , att hafva begärt lika^ förmoner iör frånvarande som nu ej bär äga någon talan, att ha!va utsträckt tili alla vårä Ståndsbröders bon Riddersmannehs pbgter och rättigheter, stthava fceredt för blifvande ätilingars söner samma tillfälle, att här försvara hvad hvarje Svensk Fri» boren raan äger heligast; Konung, frihet, fo-j Den 11 Junii e, m. sterland; och min hogsta ära blifva, se rättvl-" sa skänkt åt dem, på samina gång den skänkas åt denna min lika Oegennyttiga som med min sanna öfvertygelse för fäderneslandets båtnad och val, grundade motion.
Det är på alla här förut anförde skäl och grunder jag anhåller om hvilandet på bordet af denna 4 §. i RiddarbusUtskottets föreslagne Tedaction af Riddarhusordningen till dess ConstitutionsUtskottets utlåtande öfver denna min motion och flere andra af Ridderskapet och Adeln i samma ämne gjorde motioner och som med denna §. äga ett oskiljagtigt sammanhang hinner till Ståndet inkomma och till öfverläggning företagas.
N:0 Ii Herr Ehrenborg, Casper:
Frågan om hvad Lagen stadgar, torde t detta som i alla dylika lall? noga böra skiljas
Den l4 Junii f. m. 133 frän hvad lagen kan anses böra stadga.
Den 7.5 Jan aari i f. m. hända i första påseendet kunde förefalla mindre betydande, men hvilkas resultater, sedde i deras naturliga sammanhang, likväl mången gång visat sig lika vådliga för Samhällenas lugn och trefnad, som kränkande för den enskildta medborgarens dyrbaraste rättigheter.
Såsom ett helt, bestående af inbördes oskiljaktiga delar, har ConstitutionsUtskottet först föreslagit åtskilliga förändringar och tillägg uti TryckfrihetsFörordningen, hufvudsakligen, ehuru med vissa modificationer, hemtade från Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelkes till Utskottet ingifna, lika sakrika, som väl utarbetade, motion.
Förslaget, i denna del, angår mindre sjelfva de lagbod, som äro uppställde mot tryckfrihetens missbruk, än formerne och garantierne för dessa lagbuds verkliggörande och tillämpning på förekommande fall.
Mitt första åliggande torde således böra blifva att undersöka, om de nu bestående formerne äro ändamålsenliga eller icke; och skulle här omdömet utfalla nekande, må sådant ingalunda tydas såsom något tadel, rigtadt emot deras åsigter, som införde dessa dä ännu i Sverige okända och oförsökta former, utan endast anses såsom en lätteligen upphemtad erfarenhets-lärdom efter försöket.
Men innan jag ingår i denna undersökning, torde det vara mig tillåtit, att som ett förord uttrycka den allmänna öfvertygelse, att 3o2 Den a5 Januarii f. m. så väl i denna, som i andra delar, af CriminalLagsliftningen, endast de Lagar och Rättegångsformer kunna gifva ett varaktigt skydd åt aila sidors lagenliga intressen, och i längden erbjuda en tillräckligen, och dock med måtta, återhållande kraft, hvilka, stående i otvunget sammanhang med principerne för hvarje lands lagstiftning i det liela, och utgörande likartade länkar af en enda sammanhängande kedja, sålunda småningom blifvit införlifvade med Folkets vanor, lynne och allmänna rättsbegrepp.
Sveriges nu gällande TryckfrihetsLag innefattar deremot tvänne vigtiga undantags-bestämmelser, som stå alldeles ensamme för sig, utan något sammanhang med den allmännaRättegångsOrdningen.
Den första ibland dessa är den Jury eller Nämnd, som i 5 §:s i, 2, 3, 4> 5 och n:de Momenter omnämnes, och hvilken det nu tillkommer att pröfva lagligheten af åtalade tryckta Skrifters innehåll.
Biträdande Motionairens första alternatif, har ConslitutionsTJlskottet, på skäl som synas mig ganska giltiga, föreslagit Nämndens afskaffande; —• pröfvom dock än ytterligare sjelfva halten af denna inrättning, så väl under den allmännare synpunkten af dess relativa rättsenlighet och gagn,—jemförelsevis med de vanliga
Domstolarne,— som äfven med mera specielt afseende å Juryns sammansättning, dess pröfnings- och Den a5 Januarii f. m. 3o3 afgörande-rätt, sådane de i den Svenska nu gällande TryckfrihetsLagen finnas bestämde.
De inkast, som kunna göras emot Juryinrättningen i allmänhet, synas mig vara hufvudsakligen följande: 1:0
En bland de första garanlierne för Lagens rättvisa tillämpning torde onekligen ligga i möjligheten, att i en högre instans vinna rättelse uti en dom, som kan vara felaktig, derföre att den fälles af menniskor, och icke af den eviga rättvisan.
Hela vår Rättegångsordning visar den vigt, som Lagstiftaren fästat vid detta beneficium juris; och antingen rättegången föres emellan tvänne enskildte, eller emellan allmän åklagare och enskildt svarande, lärer det vara ovedersägligt, att en fortsatt pröfning i liera instanser måste bidraga till befrämjande af rättvisa domslut.
Denna dyrbara rättighet, att söka ändring, äger ej, och kan ej äga rum, då domen är fäld af en Jury, ty samvetets dolda pröfning kan ej underhastas en Öfverdomares ytterligare skärskådande; men svårligen kan jag inse nyttan eller billigheten deraf, att i tryckfrihetsmål, mera än i alla andra, det skall vara den anklagade betagit, alt söka vinna ändring i en dom, som synes honom olaglig, eller hvarföre, å andra sidan, den allmänna åklagaren, handlande i den allmänna ordningens namn, icke äfvenledes skulle äga att söka ändring, om han trodde sig 3c>4 D ii 2 j J a n u a r i i f. m. finna domen vara tillkommen genom en obehörig efterlåtenhet, eller ett misstagit begrepp om lagens råtta förstånd. 2:0
Att, till följe af Inrättningens natur, opinion bär inträder i stället för laga bevisning, såsom grund för domslutet, — och således, sägom det oförtäckt, godtycket i stället för den af Lagen bestämda evidencen. 3:o
Att jag bos Juryn alldeles saknar den ytterligare borgen för Domaremagtens rättsenliga utöfning, som man vanligen anser sig kunna hemta från Domarens egen ansvarighet inför Lagen.
Tryckfrihetsmålen afgoras nu i första och sista instansen af en Nämnd, i hvars band det blifvit lagdt, att ansvarslöst och godtyckligt, och derjemte utan minsta möjlighet till rättelse, afgöra frågor, som dock ibland kunna röra icke mindre än det Allmännas lugn, samt medborgares lif, ära och egendom.
Bättre skulle dessa dyrbara samhälls-intressen synas mig blifva bevakade, om deras vård öfverlemnades i ansvarige händer. 4:o Att Juryn antingen är vald för tillfället, eller åtminstone alltid består af en mer eller mindre ombytlig personal, och således icke erbjuder samma säkerhet, soni de permanenta domstola ine, om en likformig behandling af likartade mål.
Exempel sak - Den 7.5
J a n u a r i i f. m. 3o 5 salsnäs också ej, alt en Jury friat, och en annan Jury fällt för alldeles enahanda åklagade handling.
Ville man häremot invända, att detsamma kunde äfven inträffa, och har inträffat, vid domstolarne; så svarar jag på förhand, att correctivet mot detta missförhållande ligger i rättigheten, att genom besvär fullfölja målen ända till Högsta Instansen, der enhet i lagtillämpningen både kan och bör och måste finnas.
Det vill dessutom synas, som skulle den för tillfället bildade Juryn nog mycket arta sig till likhet med de så mycket och så rättvist öfverklagade Commissions-domstolarne, der omgifvelsernes inverkan, dagens rådande opinion, och enskilt fördom ej sällan dicterade domen.
Jag upprepar här Cancellerens de VHopital, af Motionairen äfven åberopade, i högsta måtto minnesvärda, ord: "namnen Domare" säger han, "för en viss "sakj och varén försäkrade, att desse, in”nan de satt sig vid domare-bordet, haf"va redan i målet hemligen dömt."
I möjligheten af rättelses vinnande, — i förut bestämda reglor för bevisningen , — i domarens ansvarighet, — i domstolarnes permanence, — samt den deraf följande större enheten och opartiskheten i målens behandling, anser jag således, att de vanliga
Domstolarne äga gifna företräden framför Jury-inrättningen i allmänhet, 58 K 20 3o6 Den 25 Januarii f. m.
Jag öfvergår nu till den speciellare pröfningen af den Svenska TryckfrihetsJuryn.
Mot denna synes mig mera särskildt vara att invända: j:o
Alt den utgör ett undantag från Svenska RättegångsOrdningen i allmänhet, och derigenom gör fin mera påtagliga de
Jury-inrättningen i allmänhet vidlådande brister. 2:0
Att den icke allenast väljes för tillfället, utan äfven till två tredjedelar väljes af parterne sjelfva, hvarigenom den nog mycket löper fara, att synas representera på förhand motsatta meningar, de der åtminstone skulle kunna tänkas vara ett blott genljud af parti-åsigter, helst i stormigare tider. 3:o Att, den svurna eden likmätigt, allt hvad som under öfverläggningarne förefaller, skall hemligt hållas.
— I ett Land och i ett tidehvarf, der man synes tro sig aldrig nog kunna hopa controller på controller, der man utom en ansvarighet inför Lagen, så mångsidigt utbildad som möjligt, dock anser sig böra yrka, att hvarje offentlig förhandling, som helst, må underkastas den ytterligare controllen af den allmänna pröfningen; i samma Land och samma tidehvarf medger man dock, i sanning nog contradictoriskt, alt just den domstol, Den 25 Januarii f. m. sora är intet ansvar underkastad, och denna ensam, må af tysthetsedens helgd från den så allmänt och så högljudt äskade forskningen få undantagas, under ett för mig åtminstone alldeles oförklarligt sammanställande af hemlighet vid sidan af ansvarslösheten. 4:o Alt, till följe af det i 5 §.
4 Morn. föreskrifna röstberäkningssättet, minst tvåtredjedelar af löslerne erfordras, till den anklagades fällande.
Då man i sammanhang härmed tager i betraktande, att af de Nio rösterne, den återstående tredjedelen, eller trenne, äro af svaranden sjelf utvalde, synes omlankan, alt uppställa skyddande former för- den anklagade, här hafva utsträckt sig nog långt, pä bekostnad af Lagens verksamma handhafvande.
Vid Rikets alla öfriga
Domstolar afgöras deremot de vigtigaste mål genom enkel pluralitet, och jag kan icke inse någon giltig rättsgrund, hvarföre den upprättelse, som Staten eller den enskildte medborgaren äro berättigade att utkräfva af en brottslig författare, skulle Vara större svårigheter och omvägar underkastad, än det straff, sorn bör följa på hvarje annan förbrytelse, 5:o
Att erfarenheten äfven synes bevittna, det Juryn, såsom Sambälls-inrättning betraktad, torde hafva varit nog litet verksam till missbrukens hämmande.
Vare 58 H. 20* 3oS Den 9.5
J a n u a r i i f. m. detta sagdt, ulan all slags syftning till klander emot Nämnders fordna eller möjligen blifvande medlemmar.
Jag har blott velat tala om sak, och jag bär så stor aktning, som någon, för hvarje på inre öfvertygelse grundadt domslut, fastän det skulle stå i strid med mina åsigter om rättvisans fordringar, Grannlagenheten ålägger kanhända mig, mera än någon annan, att bär undvika allt vidrörande af speciella fall; jag ställer blott till hvarje opartisk den allmänna frågan: månne de få exempel, som sedan i8i5 kunna åberopas för möjligheten deraf, att en Jury någonsin kan fälla, — månne, säger jag, dessa lätt räknade exempel få antagas såsom bevis på en motsvarande hofsamhet hos våra skriftställare i allmänhet?
•— En allvarlig blick på tryckprässens alster, — och svaret torde vara gifvit.
— Hvar ligger då felet?
— Månne i våra Lagars för stora mildhet?-— Nej, ingalunda.—
Månne då i vanmagten af deras tillämpning?
— Ja, — och derjemte i det naturliga förhållandet, att, så länge menniskolynnet är, hvad det alltid varit och troligen alltid blifver, skall påräknelig strafflöshet alstra förbrytelser, hvilka åter skola locka till nya, i ett alltjemt stigande förhållande, intilldess den dag en gång inträder, — vare den från Fäderneslandet så aflägsen som möjligt, — då missbruken, komne till sin höjd, fram - Den 0.5 Jan 11 ar i i f. ra. tvinga botemedel af den art, att friheten går under, för den kränkta säkerhetens, d<i i sin ordning, kanhända äfvenledes högljudda och bjudande kraf.
På dessa sammanlagda skäl tvekar jag ej, att, för min enskildta del, yttra deri öfvertygelse, att Juryn i Tryckfrihetsmål bär afskaffas.