Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pensioner 1 320:
Stipendier ....
792:
Extra utgifter 7: 1.
— Arfvode 5132 — Resekostnad 133 16. — 2.304: 1. — Afskrifning:
Innehållen bevillning . 7. 12. 7. Utgifter år 1854.
Pensioner 1,650:
Stipendier 990 Extra utgifter 4: 8. — Arfvode 66: 32 — 2 710: 40.
Innehållen bevillning . 13. 11. 2.
Pensioner 1.333 16.
— Stipendier .
Extra utgifter .... . — 36.
— Arfvode 51 32 — 2.185 36.
Innehållen bevillning . 8: 19. 2.
Fondens kontanta tillgångar och fordrinaar . . . 7 895'21 11.
Summa 15 124 45 10- Sammandrag af Frii B.
M . von Ilauswolfls Fonds Debet.
Pensioner 400:
Extra utgifter 1: 40.
— Arfvoden 109: 501:40.— Afskrifning:
Innehållen bevillning. 18:
Pensioner Extra utgifter 4: 17- — Arfvoden 100: 1,104' 17. — Afskrifning: Innehållen bevillning . 18:
Extra utgifter .... — 36 — Arfvoden . . 100: 600 36 — Balans till år 1856.
Fondens tillgångar och fordringar 12 655: 6- 2.
Summa 14;898: 3. 2. kenskaper för åren 1853, 1854 och 1855.
Fondens kontanta tillgångar och fordringar . . . 7,901: 14. 1.
Räntor 402:47- 3- Arrende för Mellby 1,519: — — D:o för Schaserud .... 248: — — Frälseränta ■ 73: 32 — 2,243: 31. 3.
Räntor 398: — 6.
Arrende för Mellby 1,960: — — D:o för Schaserud .... 320: — — Frälseränta _• 80: — — 2,758: — 6.
Räntor • • 375:
Arrende för Mellby 1,519: D:o för Schaserud ♦ 218:
Frälseränta • ■ 80: 2,222:
Simuna 15 124 45- 10.
Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1856 J. L. Bogeman.
Fondens tillgångar och fordringar 12,889: 19. 2.
Räntor 660: — — Inkomster år 1854.
Räntor 660: — — Inkomster år 1855.
Räntor 688:32.
— Summa 14,898: 3, 2 Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 15 Oktober 1856. J. L. Bogeman. 38 Sammandrag af Wadstena Adliga Jungfru-Stifts - D e b et.
Skulder •.
Friherre G. J. v.
Knorrings gåfvofond 11:26- 2.
Grefve C. E.
Lewenhaupts dito 43: 16.
— Landshöfdingen F. von Stenhagens gåfvofönd 8 16.
— Ryttmästaren D. Hildebrands gåfvo- fond 3,140: 8. — Öfver-Jägmästaren 0.
Rudbecks gåf- vofond 1,333: 16. — 4 536:34 8.
Pensioner 7,400:
Aflöning 450:
Extra utgifter 56:37.
— Friherre von Knorrings gåfvofond . 80:
Den 23 Mars f. m. 301 sökes och knappast kan förvägras på grund af läkareattest, då likväl förhållanderne icke äro sådana, att det läge någon obillighet uti att ett lämpligt afdrag af lönen ålades dem som vilja begagna tjenstledighet.
Då nu detta afdrag efter mitt omdöme är så lindrigt bestämdt som Utsk. här föreslagit och då det dessutom blott är ett maximum, så synes mig allt vara iakttaget, som man billigtvis kan fordra för betryggandet af embetsmannens rätt, utan att å andra sidan allt för mycket förbise Statens.
Af dessa skäl och då detta förslag dessutom för tjenstemannen är förmånligare än de bestämmelser som K. M. föreslagit, anser jag icke eller att man bör gå längre, utan tillstyrker bifall å detsamma.
Björnstjerna har ansett det vara ett misstag af mig, då jag yttrade att jag icke trodde detta stadgande kunna tillämpas på de tjensteman, hvilka voro ledamöter af 11. o. Ad. samt önskade begagna sin representationsrätt eller att dessa skulle kunna åläggas att vidkännas något afdrag å sin lön.
Jag ber att i detta fall få erinra om 79 § Riksd.Ordmn, hvilken stadgar att ingen af B. o. Ad., som, enl.
Riddarh Ordmn, till säte och stämma berättigad är, må kunna af hvad anledn. som helst, förmenas att Riksdagen bevista.
Tjenstledighet är således efter grundlagen beviljad och behöfver icke en gång sökas. §:n talar icke om erhållen tjenstledighet, således icke en tjenstledighet som är sökt inom embetsverken.
Det är visserligen möjligt att embetsmän inom Konungens Kansli kunna frivilligt vidkännas afdrag under sådana förhållanden, då de möjligen och på grund af billighetskänsla af sina förmän upmuntras att detsamma afstå; men svårligen tror jag att Gr.
Björnstjerna kan åberopa någon förklaring af KansliOrdnm som berättigar till ett sådant afdrag, då tjensteman bevistar Riksdagen på grund af sin befattning såsom Riksdagsman.
Grundlagens föreskrifter skola, enl. hvad vi känna, i hvarje särskildt fall tillämpas efter sin ordalydelse.
Den §, som Frih.
Sprengtporten behagat åberopa, innefattar ingenting annat, än att ingen person, berättigad till deltagande i Riksdagsmannakallet, må förmenas att Riksdagen bevista.
Således kan en af honom sökt tjenstledighet icke förvägras.
Vilkoren i öfrigt för erhållande af tjenstledighet finnas icke deri omförmälde, således kan jag icke finna annat, än att om R.
St:r fastställa vissa grunder och vilkor för erhållande af tjenstledighet, så måste dessa grunder blifva gällande för sådan så väl som hvarje annan tjenstledighets erhållande.
Jag kan för min del icke upfatta grundlagen på annat sätt; men jag får med detsamma förklara att jag icke heller anser det ligga någon obillig hårdhet deri, att en tjensteman, hvilken tillika är Riksdagsman, och vill sig häraf begagna, afstfir ^ af lönen; ty detta afdrag är icke så betydligt att det bör kunna i någon väsendtlig mån inverka på hans ställning.
Genom det förklarande, som innefattas i hvad jag nu haft äran yttra, hoppas jag att, till den kraft och verkan det förmår, hafva fredat mig från den tillvitelse, Frih.
Ugglas behagat uttala öfver de personer, som Doii 23 Mars f. m. hafva en olika åsigt med honom, nemi. att de endast skulle befatta sig med skyddande af embetsmännens fördelar, och icke åsyfta tjensternas ändamålsenliga skötande.
Vi se denna fråga ur en något vidsträcktare synpunkt, än Frilnn- förutsatt.
Vill man hafva skickliga embetsman, så bör man också bemöta dem väl.
Detta gäller naturligtvis både de ordinarie och de extraordinarie tjenstemännen.
De sistnämnde hafva visserligen ioke tillträdt ordinarie tjenster, men få vidkännas en temligen lång tjenstgöring, dels utan aflöning dels inot ganska ringa arfvoden.
Vill man hafva skickliga embetsman, så bör man för det andra, söka att betrygga deras ställning.
Detta hindrar icke att man bör med all vaksamhet tillse, det de under tjensteutöfningen göra det gagn, som med deras anställande är afsedt; men jag kan icke finna att den myndighet eller auktoritet, som pröfvar ansökningen, är förhindrad att taga i betraktande så väl skälet för tjenstledighets sökande, som läkarebetyg och öfrige intyg; ty om jag t. ex. företer ett läkare-betyg, som styrker att jag har ondt i ett knä, så torde detta likväl icke hindra mig från att sitta oell skrifva på mitt embetsrum.
Skulle deremot sjukdomsforlallet eller annat upgifvet skäl befihnas giltigt, då bör tjensteinannen hugnas med bifall till sin ansökan, utan att dervid betungas med svårare vilkor än han kan gå ut med.
Således bör en noggrann och fullständig pröfning af den uphäfna tjenstledighetsanledningen äga rum; och under förutsättning, att den blir så samvetsgrann, som tjensteförhållanderne det kräfva, anser jag det ieke ligga någon våda uti att antaga ett förslag i den syftning, som antingen StatsUtsk. tillstyrkt eller också reservanterne; ty de stå hvarandra i principhänseende icke långt aflägse.
Jag har likväl trott det ligga större rättvisa i reservanternas förslag, hvarföre jag också företrädesvis tillstyrkt detsamma.
Jag har endast begärt ordet med anledn. af Frih.
Cederströms sista yttrande.
Cederström har ganska riktigt sagt att det står i Grundlagen att den skall efter orden tolkas.
Just om man tolkar den 79 § lliksd.Ordmn efter orden, så är det tydligt och klart att hvar och en, som efter densamma är berättigad att vara lliksdagsman, icke behöfver begära tjenstledighet, utan endast äger tillkännagifva att han på grund deraf är förhindrad att tjensten förrätta.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på förevaiude moment blifvit yrkadt af åtskilliga talare bifall; af Hr af Dalström, med hvilken några talare förenat sig, bifall till den redaktion af detta moment, som Hr Björnstjerna uti Utsk:s Utlåt, bifogad reservation föreslagit; af Hr Stjernsvärd, återremiss; af Hr Nordenfelt, bifall till Hr Björnstjernas redaktions-förslag med förändring i maximum af löne-afdrag från till \ samt med tillägg af det å Hr Liljehööks reservation uptagna vilkor att löneafdrag under sjukdom ej bör i något fall öfverstiga den provisoriska löne-tillökningen, som blifvit den insjuknade tjenstemännen eller hans lönegrad tillerkänd; af Hr Hjärne Den 23 Mars f. m. 303 bifall till Utsk:s förslag, med uteslutande af orden: »sjukdomsförfall, hvilket räcker öfver två månader, eller eljest förekommande hinder för tjenstens utöfning»; samt slutligen af Hr Printzensköld afslag å hela detta mom.
Ja och Nej besvarade propos:r först till bifall å det af Utsk. föreslagna mom:t, sedan till bifall å det i Hr Björnstjernas reservation afgifna redaktions-förslag, derefter till återremiss och sedermera till afslag å förevar:de morn., blef förnyad propos. till bifall å detta morn., sådant det af Utsk. blifvit föreslagit, framställd och besvarad med starka
Morn. lill. c. Hr Printzensköld:
Jag förutser visserligen att denna punkt kommer att vinna K. o. Ad:s bifall, men jag kan i alla fall icke underlåta att för min del yttra de betänkligheter, som hos mig upstå mot ett dylikt godkännande.
Det är visserligen sagt i ingressen till dessa punkter att vilkoren skola blifva gällande under den tid löneförbättringarne vara, men det är icke så lätt understundom att återgå till det gamla, sedan ny ordning inträffat och så är förhållandet hvad föreskrifterna i denna punkt beträffar.
Det står nemi. här »att den tjensteman som tagit emot löne förhöjning, skall vara underkastad den vidsträcktare tjenstgörings-skyldighet,eller jemkning i åligganden, som vid en blifvande förändrad organisation af embetsverken eller eljest i allmänhet kan varda stadgadt.»
Nu gör man en organisation, under det att tjenstemännen hafva löneförhöjning, och då gör man den så att de vidsträcktare tjenstgörings skyldigheter, som åläggas honom, göra tjenstemännen till en slaf, men icke till en person, den der bör äga förmåga att sköta tjensten som sig bör.
Det blir då icke så lätt att återgå i afseende på göromålens fördelning till hvad som förut var stadgadt och försätta tjenstemännen i den ställning som han var, innan han mottog löneförbättring, äfven om han förklarar att han afstår från densamma mot att blifva qvitt det orimliga arbete hvarmed man öfverhopat honom.
Jag hemtar anledn. till denna min anmärkn. just från ett förslag som blifvit aflemnadt från det embetsverk der jag har äran tjenstgöra, der man föreslagit indragning af en tjenst, med skyldighet för en qvarvarande tjensteman att sköta båda tjensterna och hvilket skulle föranleda att denne blefve så öfverhopad med arbete, att det blefve honom omöjligt att detsamma medhinna, äfven om han arbetade så flitigt, som Frih.
Raab nyss omtalat skedde på Carl XI:s tid från kl. 8 om morgonen till 8 på aftonen.
Man bör vara försigtig med sådana föreskrifter som dessa, ty när erfarenheten visar att embetsverken icke bättre öfverväga, huru göromålen skola fördelas än att de lägga orimligt arbete på en tjensteman, för att derigenom kunna indraga en annan tjenst, så måste man blifva varsam och frukta för följderne af ett obetingadt bifall till ett dylikt förslag.
Jag har velat omnämna detta förhållande och jag är öfvertygad om, att i händelse Konungen blefve uplyst 304 Den 23 Mars f. m. om att embetsverken icke bättre hafva förstått Hans och embetsverkens bästa, skulle Konungen nog finna utväg att reglera efter omständigheterna, och jag betviflar ingalunda att Hans Statsråd skulle understödja honom härutinnan.
Jag hade visserligen önskat att någon annan än jag upträdt i detta fall, men då icke så skett, har jag icke ansett mig böra underlåta att fästa upmärksamheten derpå att jag icke förstår hvad Hr Printzensköld afser med sina nu gjorda påminnelser mot detta förbehåll.
Mig synes det helt naturligt att, när Staten lemnar ett provisoriskt anslag för bestridande af tjenster, den förbehåller sig, att för den händelse en reorganisation, som länge varit önskad, skulle ifrågakomma, icke det nuvande förhållandet, som jag för min del icke anser på något vis fördelaktigt för samhället, eller att tjenst och lön anses som arf och eget, att detta icke må lägga hinder i vägen för att de embets- och tjenstemän, som fått sig tilldelade ifrågav:de löneförhöjning, måtte vara förbundne till förrättande af de tjenster som den nya organisationen eller K.
M. kan finna för godt att för dem förordna.
Jag finner således punkten ganska välbetänkt och tvekar icke att dertill lemna mitt bifall.
Frih Tersmeden:
Jag hade visserligen föreställt mig att många af dessa vilkor skulle blifva föremål för olika åsigter; men icke hade jag trott att detta skulle blifva det.
Jag finner likväl att Hr Printzensköld som med talang under loppet af så många år här på Riddarhuset försvarat embetsmännens rätt och bästa, äfven anser denna punkt .för desamma vådlig; men jag hemställer till Hr Printzensköld, om man icke här åtminstone i någon mån bör se på Statens bästa.
Om man med' upmärksamhet genomläser detta vilkor för den provisoriska löneförhöjningen, så finner man att det icke innehåller någonting annat än att man skall underkasta sig den tjenstgörings-skyldighet, som äfven vid en omorganisation kan ifrågakomma.
Skall man, när mån så här beviljar en öfverenskommen löneförhöjning åt tjenstemän i allmänhet, icke äga rättighet eller rättare sagdt pligt att tillse det löneförhöjningarne icke måtte lägga hinder i vägen för den blifvande omorganisationen, hvilken i så många fall anses behöflig.
Det är intet annat, som med punkten afses; det är äfven ett godkännande af hvad Chefen för FinansDepart. föreslagit, och som sagdt är embetsmännens oberoende är erkändt, men jag tror icke att detta bör sträckas längre.
Det är ordalagen i denna punkt, som hos mig väcka fruktan.
Jag får förklara för Frihm att jag icke är rädd för arbete och jag tror mig under 40 års tjenstetid hafva ådagalagt sanningen häraf, men det synes mig vara orättvist att tjenstemannen skall obetingadt underkastas det hårda vilkor som står i punkten att nemi. han skall vara bunden till en vidsträcktare tjenstgörings-skyldighet, hvilket innebär, att man skulle kunna pålägga - Den 23 Mars f. m. 30ö lägga tjenstemannen huru mycket arbete som helst, utan att han må ägu rättighet att deremot föra någon slags klagan.
Sådana föreskrifter kunna visserligen meddelas, men följden blir också ingen annan än den, att tjenstemannen tager emot tjensten och arbetar hvad han förmår, utan möjlighet för sig att kunna medhinna allt; och så går det tilldess Chefen, som får kännedom om att borden ligga fulla med ohandlagda mål, måste hos K.
M. anmäla det misstag man begått genom indragning af den och den tjensten, samt att särskildt anslag erfordras för anskaffande al biträde åt den qvarvarande tjensteman, så att alla de honom ålagde göromål må kunna hinna att behörigen skötas.
Det är denna okloka reglering, som jag anser kunna blifva en följd af det förbehåll, man här gjort, att tjenstemannen skall vara underkastad den vidsträcktare tjenstgöringsskyldighet, som möjligen kan honom åläggas.
När Frilen kommer till 7:de HufvudTiteln, skall Frilen finna, huruledes embetsverken för 20 år tillbaka gjorde åtskilliga förslag till indragningar, hvilka också verkställdes, men att det icke dröjde länge, förrän dessa embetsverk nödgades erkänna att de begått ett misstag, och att ett anslag för bestridande af de indragna tjensterne måste begäras.
Det är dessa omständigheter på hvilka jag velat fästa upmärksamheten utan att begära afslag på punkten, hvilken, enl. min öfvertygelse, dock i alla fall är obehöflig, ty ingen bestrider K.
M. rättighet att bestämma vilkoren för hvarje tjenst i allmänhet och jag har försvarat den grundsats att en tjensteman icke äger rätt att undandraga sig de göromål man pålägger honom.
Jag har blott önskat att män icke fastställt såsom en grundsats, att, derföre att en tjensteman får lönetillökning, man skall kunna pålägga honom huru stort och orimligt arbete som helst.
Jag hoppas för öfrigt att den tid icke måtte vara så långt aflägse då statsmakterna skola komma i erfarenhet af, att det icke är så godt om tjenstsökande som tillförene och att man icke så hastigt får personer, hvilka äga skicklighet och erfarenhet nog för att mottaga de tjenster som hädanefter kunna blifva lediga.
Man torde då måhända låta sig öfvertygas derom, att den lön man ger tjenstemannen, ingalunda får betraktas såsom nådegåfva, utan för hvad den rätteligen är, nemi. en rättvis vedergällning för det arbete han nedlägger i Statens tjenst.
Då det är K. M., som fastställer instrukt:r för embetsverken, efter hvilka tjensterna skola skötas, är jag fullkomligt öfvertygad om att K.
M. vid fastställandet af instruktme i sammanhang med embetsverkens organisation icke ålägger tjenstemannen andra förrättningar än de han kan fullgöra.
Skulle händelsen vara att någon tjensteman får sig vidlyftigare åligganden anvisade än de som motsvara hans nuvande i följd af en förändrad organisation, så gör jag mig förvissad om att K. M. i sammanhang dermed äfven förbättrar hans vilkor.
En afsedd omorganisation af statsverken synes mig således icke innefatta någonting annat än att, om till följd af en sådan förändring i statsverkens organisation, möjligtvis någon tjenst skulle blifva flyttad till en adaeqvat befatt IV. II. 20 306
Den 23 Mars f. m. ning i annat embetsverk eller som har ett annat namn, man icke på grund häraf måtte fordra att blifva öfverflyttad på indragnings-stat.
I afseende på den s. k. allmänna löne reglerings-frågan är det egentligen 2:ne principer som sökt att göra sig gällande, den ena att någon allmän lönereglering icke skulle beviljas annat än i ett oskiljaktigt sammanhang med en allmän omorganisation af embetsverken, och den andra, hvilken såväl af K. M. som af Utsk. blifvit gillad, att behofvet at förbättrade lönevilkor är så ofelbart och denna önskan så rättmätig, att den genast bör upfyllas; men såväl K. M. som Utsk. har funnit att då detta erkännes, bör likväl så ställas att det icke hindrar den förändring i sjelfva organisationen, som kan blifva af behofvet påkallad.
Jag begagnar detta tillfälle för att förklara, att då man sökt gifva den tydning åt mitt yttrande till prot:t i EinansÄrenden vid frågans föredragning i StatsBådet, att icke någon egentlig ändring i Statsverkens organisation skulle vara nödvändig, har man i det fallet utsträckt mitt yttrande derhän att jag icke kan vidkännas detsamma.
Jag har redan för längesedan yttrat den mening, att i åtskilliga afseenden kan ocå bör en förändring i vårt Statsverks organisation vidtagas; men vid detta tillfälle, som jag nyss anmärkt, yttrade jag blott att det rop, som man så ofta hör på en inskränkning i embetsmännens antal icke gerna kan finna något gehör annat än i sammanhang med en helt och hållet förändrad organisation, och att denna är till sin natur så ingripande, fordrar så stora förändringar j nära nog hela vårt statsskick, och är f. n. så litet fördelad, att det, skulle vara en stor obillighet och derjemte för embets-göromålens ostörda gång en stor olägenhet, om den nödvändiga förbättringen i lönevilkor upskötes till den obestämda tid, då en sådan organisation kan komma till stånd.
Jag begagnar äfven tillfället att visa, huru verkligen ytterst behöflig en förbättring i embetsmännens lönevilkor är, och ber att såsom bevis derpå få anföra några facta, hvilka ådagalägga de förändrade förhållanden, som i senare tider upstått.
Jemför man t. ex. prisförhållanderne mellan de vigtigaste konsumtions-artiklar under olika tidpunkter, hvarvid jag dock icke vill gå längre än omkr. ett tiotal af år tillbaka eller till år 1844, skall man finna, att prisen på olika slags spanmål, hvete, råg, korn och hafra förändrat sig, så att i procent beräknadt, förhöjningen i priset på hvete utgör 105 proc., i priset på råg 74 proc., korn 121 proc., hafre 134 proc.
I priset på kött är förhöjningen 98 proc., fläsk 47 proc., om jag tager till grund markegångspriset, och om jag tager till grund det verkligen gångbara priset är förhöjningen 100 proc., på smör i förra fallet 72, i sednare 75 proc.
Prisförhöjningen på ost 34 proc., på olika slags ved, björk, tall och gran 60, 90 proc., efter gångbara priset 100 proc.; jern 40 proc.
Jag vill icke besvära E. o.
Ad. med att vidare afhöra dessa siffror, men om någon deraf är intresserad, så finnas de att tillgå på den tabell, som jag håller i handen.
Detta bör väl vara ett tillräckligt, bevis på att ett verkligen påträngande behof af löneförhöjning exi - Den 23 Mars f. m. 307 stern.
Att välja den utväg, som man emellanåt hört framhållas, att densamma blott skulle beviljas i procent, synes mig obillig; ty man bör besinna att de nuvande lönerna icke äro hvarannan lika för tjenster, som i öfrigt äro alldeles lika.
Således skulle man på det sättet icke blott bibehålla den obillighet som nu existerar, utan man skulle deröfver förstora denna obillighet, derigenom att just de som nu äro i bästa vilkoreu skulle få en löneförhöjning i procent, således större, hvaremot de hvilka egentligen efter rättvisans fordringar borde hafva större förhöjning, skulle få en mindre.
Af dessa skäl synes mig den grundsats som Utsk. följt, vara alldeles riktig, och bör efter mitt omdöme icke annat än med tacksamhet erkännas af den stora samhällsklass, som deraf är i främsta rummet intresserad; men äfven ur det allmännas synpunkt bör Utsk. hållas räkning att det icke till en obestämd framtid undanskjutit denna vigtiga fråga
Men det kan icke nekas att det vore högst oklokt och att det allmännas rätt derigenom ingalunda iakttogs, ifall man då nu stora upoffringar beviljades, man dervid icke förekom ytterligare svårigheters upstående i och för den reorganisation af embetsverken som i vissa fall kan vara behöflig och derföre tror jag att det vilkor som nu är under ompröfvande, är det allra väsendtligaste af alla de som i detta Betänk, förekomma, och jag tillstyrker It. o. Ad. på det högsta att antaga detsamma.
Ifrågav:de mom. blef uppå härefter frams1 alid propos. af R. o. Ad. bifallet.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Mom. litt. d. Frih.
Sprengtporten: Utsk:s tillstyrkande i denna punkt har, såsom det synes, afseende på en billig förändring i embetsverkens organisation och som jag fattat Utslcs mening, så refererar sig det i denna punkt innehållne vilkor till att sådana tjenster, för hvilka R.
St:r icke hafva beviljat några anslag, böra indragas.
Emellertid förefaller ordalagen besynnerliga då det säges »att sådana embeten och tjenster, för hvilkas innehafvare löneförhöjning är äskad, men icke af R.
St:r beviljas, skola vid inträffande ledighet tillsättas endast på förordnande.»
Det vill synas mig som vore detta vilkor allt för långt utsträckt; meningen har jag ingenting att anmärka mot såsom jag upfattat den, men ordalagen borde måhända förändras och icke hafva formen af ett bestämdt vilkor utan snarare af en hemställan till K. M. Jag har mig bekant att denna punkt på samma anledn. blifvit återremitterad af de andra RiksSt:n, och jag yrkar derföre på återremiss af densamma.
Det vilkor som StatsUtsk. i denna punkt föreslagit, anser jag vara för tillfället alldeles öfverflödigt och jag kunde nästan säga obehörigt emedan det icke sammanhänger med nu förevar:de fråga.
Här föreslås att de tjenster, för hvilka löneförhöjning är begärd men icke kommer att beviljas, skola hädanefter komma 308 Den 23 Mars f. m. att tillsättas på förordnande.
Sprengtporten här antydt, lärer väl meningen vara den, som han här framställt, eller att icke något hinder skulle läggas för en ny organisation af ett eller annat Statsverk.
Men som sagdt är, hörer detta ieke till förev:de fråga.
Flere motioner hafva blifvit väckte om embetsverkens omorganisation, men något Utlåt, deröfver har ännu icke inkommet.
När denna fråga af R.
St:-r kommer att behandlas, och om R.
St:r blifva ense om en förändrad organisation, och att till K.
M. aflåta en underd. skrifvelse derom, då kan vara tid att uptaga denna punkt till behandling, men att nu göra det anser jag vara högst olämpligt.
Om händelsen t. ex. skulle foga så, att den begärda löneförhöjningen för Domare-embeten icke beviljades, så skulle dessa hädanefter komma att tillsättas på förordnande, såvida ifrågavar:de punkt af R. 8t:r ant ages.
Detta anser jag likväl orätt.
Domareembetet bör vara orubbligt, men om punkten antages, skulle det kunna anses vara tillsatt på förordnande och följaktligen K.