Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr mot inteckning af ett helt Hemman, och låntagaren bortsålde sedermera halfva Hemmanet, som således borde ansvara för halfva lånet; men säljaren graverade derefter sitt återstående halfva Mantal med flere ytterligare inteckningar, och gjor - Den 6 November e. m. de slutligen cession; hvaraf följden blef, att ägaren lill andra hälften af Hemmanet måste betala Bankens hela fordran; ty Banken, som bevakade sin fordran i Concursen, fick der intet, utan måste utsöka alltsammans ur den delen af Hemmanet, sorn icke fanns besvärad med mer än den gemensamma inteckningen.
Jag tror således det vara alldeles nödvändigt, att ett lagstadgande för sådane fall meddelas, helst man vet, att, under en föregående period, en mängd egendomar blifvit sammanblandade genom samfälte inteckningar, och sedermera kommit i olika ägares händer, utan alt köparne iakttagit den försigtighet, att taga sig tillvara för sålunda intecknade Hemman.
Men att, på sätt Ulskottct föreslagit, alldeles upphäfva de hittills gällande föreskrifter, och stadga en helt ny grund för inteckningars meddelande hädanefter, tror jag skulle menligt inverka på Crediten.
Det är en skyldighet för den, som vill landets väl, alt äfven tillse, att crpditen upprätthålles, och att allt, som kan undergräfva densamma, afböjes; hvarföre det ock är angeläget, att icke utan nödvändighet vidtaga lägst,adganden , som skola väcka farhågor hos alla fordringsägare.
Jag upprepar för öfrigt, att då de intecknade fasligheterne säljas på auction, finnes ej annat att dela än kopeskillingarne, och att det således äro dessa, som måste utgöra delningsgrunden.
Mitt förslag innehåller icke eller en ovillkorlig nödvändighet, att sälja Den 6 November e. m. .343 fastigheterne på auction; ty om ägarne och inteckningshafvarne derförutan kunna öfverenskomma om fördelningen, så kan det enligt förslaget ske, antingen på grund af taxeringsvärdet, eller laga värdering.
Men om någon är missnöjd med denna utväg, finnes intet annat medel, än att låta egendomen gå under klubban; den nye ägaren bar i alla fall fullkomlig garantie mot allt lidande uti rättigheten att sjelf inropa sin egendom.
De frågor, som bär böra afgöras, äro först och främst, om de gamla §§:ne böra borttagas eller qvarstå; och för det andra, om uppskattningsvärdet, eller köpeskillingen, bör antagas till grund för fördelningen af gemensamma inteckningar; och som jag för min del i bägge afseenden anser det sednare vara det rätta, vågar jag ånyo tillstyrka bifall till mitt förslag.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskaJken frågade, om Ridderskapet och Adeln biföll Utskottets Utlåtande.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till afslag å berörde Utlåtande.
Ja och Nej. Hans Excellence hemställde, onj Ridderskapet och Adeln behagade antaga det af Herr Stråle uppgjorde förslag.
Ropades likaledes Ja och Nej. 344 Den 6:,No ve rn ber e. in. Herr von Hartmansdorff':
Herr Stråles förslag delar sig i aine delar, hvaraf den första synes åsyfta bibehållandet af det gamla stadgandet, och den sednare innefatta förklaring öfver de nu gällande §§:ue.
När man jemnförer Herr Stråles lagförslags invecklade beskaffenhet med LagUtskottets enkla och klara förslag, hemställer jag, om icke ytterligare skäl förefinnes, att bifalla det sednare.
Jag kan ej ett ögonblick tveka oin tillämpligheten af Utskottets, men väl om tillämpligheten af Herr Stråles, förslag.
Den väsendtligaste skillnaden emellan det af mig uppgjorde förslag och Utskottets är, att jag ansett de serskilda Hemmanens försäljningsvärden böra lagas till grund för bestämmande af hvarderas andeli gemensamma gäld en, och icke, såsom Utskottet föreslagit, taxeringsvärdet; och då jag antog denna grund, blef det deraf nödvändigt, att sättet och villkor för köpeskillingarnes fördelning äfven måste bestämmas, och föl jagt! igen lagstadgandet få en vidlyftigare redaction, än den Utskottet föreslagit.
— Flera skäl för denna skiljaktighet än dem jag redan anfört, har jag icke att tillägga.
Skulle Ridderskapet och Adelil antaga Utskottets förslag, synes det mig vara klokast att äfven ingå på den mening Friherre Stael von Holstein yttrat, ty det D e ii 6
K o v e m b e r e. ro. 345. torde vara högst nödigt, att Inleckningshafvaren, om han ej kan fordra att auctionsklubban slutligen får bestämma egendomsvärdet, åtminstone måtte äga rättighet att fordra laga värdering å fastighéterne, emedan hvar och en inser, huru olika taxerings-, värden kunna vara i jemnföreise till fastiglieternes yerkeliga värde.
Jag anser Herr Stråle visserligen hafva rätt deri, att köpeskillingsvärdet heldre bör tagas till grund, än taxeringsvärdetj men jag har likväl icke haft rådrum att så granska Herr Stråles förslag, att jag nu kan yttra mig, om det bör antagas i sin helhet, eller ej.
Skulle icke Ilidderskapet och Adeln först kunna afgöra, huruvida Ståndet förblifver vid den nu gällande redactionen af 18 och 19 §§. i Concourslagen, samt sedan yttra sig öfver Herr Stråles förslag — såsom en förklaring?- Herr Stråle:
För min del skall jag gerna gå in på, att mitt förslag blir.opröfvadt, blott Ridderskapet och Adeln behagade besluta, att 18 och 19 §§. i Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818 skola qvarstå oförändrade, såsom de nu lyda, samt derjemte tillägga, att gemensamt i flere fastigheter intecknad gäld bör på dem fördelas, hvarvid, så snart lii leck ningshafva ren eller någon af ägarne sådant fordrar, för - 346 Den 6 November e. m. säljningsvärdet och icke taxeringsvärdet hör tagas till grund för en sådan fördelning.
Om dessa hufvudgrunder antagas, må, ifall det instämmer med formen, Lagutskottet ånyo anmodas att derefter uppgöra redaction till nämnde §§:s lydelse.
Hans Excel/cnce Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att 18 och 19 §§. i nuvarande Inteckningslag måtte bibehållas oförändrade.
Herr Sråle:
Den 18 §. kan gerna qvarstå oförändrad, såsom varande fullkomligt tydlig, men lill den 19 §. borde fogas det af mig föreslagne tillägg.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att den af Herr
Stråle föreslagne förklaring torde böra anses såsom en ny motion, derest icke Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt, att nu genast antaga densamma.
Det förslag, som jag afgifvit, har redan blifvit remitleradt lill LagUtskottet, och kan således i form af ny motion dit afgå, så mycket mindre, som genom antagande af Utskottets förslag detsamma förfaller.
Någon annan utväg, än att antingen bifalla Utskottets eller mitt förslag, lärer således icke finnas.
Hans Excellence Herr Grefven och Landtmarskalken gjorde ånyo proposition till bifall å LagUlskottets Utlåtande.
No veni ber e. m. 347 Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adelil fann för godt afslå Utskottets Utlåtande, och antaga Herr Stråles förslag.
Om Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes meddela proposition till bifall å bibehållandet af 18 och iq §§:ne, sådana de nu finnas i 1818 års Författning, torde Ridderskapet och Adeln dertill samtycka.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln, med afslag å Utskottets Utlåtande, behagade bibehålla 18 och 19 §§. i nuvarande Inleckningslag oförändrade.
Herr von Hartmansdorff begärde votering» Herr Stråle:
Jag får ännu en gång fästa uppmärksamheten derpå, att mitt förslag åsyftar, att bibehålla i8§. oförändrad, och till den 19 §. blott göra ett tillägg.
Bestrider man, att ali lagförklaring i detta fall är nödig, önskade jag, att skälen dertill måtte angifvas; men att derförutan afslå allt förtydligande af lagstadgander, hvilka ingen bestrid t vara mindre tydliga, skulle jag anse högst olämpligt.
Friherre Cederström, Jacob: Jag anhåller, att få nämna, det PresteStåndet bilallit 348 D <?
n 6 N n v c m L c r e. ra.
Utskottets sednare Utlåtande; och BondeStåndet forsta Betänkandet; huru BorgareStåndet beslutat, känner jag icke.
Om Herr RiddarhusSecreteraren behagade meddela upplysning, huru saken blifvit afgjord af de 3:ne andra Stånden, torde vi kunna sluta denna alltför långa diskussion.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, alt, sedan votering blifvit begärd, torde Ridderskapet och Adeln först böra bestämma Contra-propositionens innehåll, huruvida den borde innefatta enkelt afslag å Utskottets senare Utlåtande, eller afslag derå med antagande af det utaf Herr Stråle uppgjorde förslag.
Då jag begärde votering, var det i den förmodan, att Contra-propositionen skulle innehålla rent afslag å Utskottets Utlåtande, emedan jag ansett LagUtskottets redaction mindre tillfredsställande än lagens gamla, och tyckt mig förnimma, att Ståndet ej eller gillar Hei’r Stråles förslag.
Om man kunde anföra skäl till bevisande deraf, att någon lagförklaring icke behöfdes, skulle jag ej säga något derom, att man vill rakt afslå hela motionen; men då hvarken Utskottet eller någon enskilt Ledamot bestridt nödvändigheten af Lagförklaring, måtte det blifva högst olämpligt, att genom ett rent afslag vilja låta det Den 6 November e. m.
349 ofullkomligt lundlin lagstadgandet oförklaradt qvarstå.
Jag skulle derföre, . och på det man må komma till något resultat, tro, att det rättaste vore, att Ja-propositionen innehöll bifall till Utlåtandet, och Nej-propositionen mitt sisla förslag.
Jag får fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att då 2:ne
Stånd redan bifallit Utskottets förslag oförändradt, men det 3:dje lärer antagit det med förändringar, så kan-j derest Ridderskapet och Adeln icke bifaller Utlåtandet, det vara likgiltigt, huru deröfver beslutas, ty saken kommer att förfalla.
Då nu Herr von Hartmansdorff inskränkt sig till att yrka afslag å Utlåtandet, ser jag ej, hvartill votering skulle tjena, ty Herr Stråles förslag skulle, om det antogs, lika litet medföra någon rubbning i det nu existerande förhållande, enär två Stånd stadnat emot två, och frågan alltså kom att förfalla.
Om något annat beslut, än det af de andra Stånden redan fattade, icke kunde åstadkommas, vore det utan ändamål att vidare befatta sig med ifrågavarande ärende; men då den förändring, som åsyftas, egentligen utgör ett förtydligande i redactionen, skulle jag tro, att de öfrige Stånden, i fall de dertill inbjödos, gerna biträdde Ridderskapets och Adelns mening* Den 6 November c. m.
Enär man troligen icke kan påräkna, att Riksdagen skall läcka så länge, alt ett nytt förslag hinner afgifvas, granskas och pröfvas, mäste man tillse, att något resultat följer på den nu väckta motionen, så att den ej helt och hållet må förfalla.
När man besinnar, att ingen lär kunna vilja bibehålla lagen i del skick den är, så hemställer jag, om icke Herr Stråles förslag kunde antagas till Contra-proposition, samt Utskottets Utlåtande blifva föremål för Ja-propositionen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att
Contrapropositionen måtte innefatta afslag å Utskottets Utlåtande.
Jag förnyar mili förut gjorde anhållan, att Herr RiddarhusSecreteraren måtte upplysa, huru förevarande ämne blifvit af de öfrige RiksStånden afgjordt.
Må hända skall
Ståndet derefter finna, att någon votering icke behöfves.
Underteckn ad Riddarhus Secreterare:
PresteStandet, som återremitterat Utskottets första Betänkande, har bifallit senare Utlåtandet, likväl med antagande af det tillägg Friherre Stael von Holstein, uti dess Utlåtandet bifogade reservation, föreslagit efter 18 §. sista Momentet.
BorgareStåndet, som gillat Utskottets första Betänkande, har äfven Den 6 November e. rn. antagit de uti senare Utlåtandet föres!agne jemkningar och tillägg, med det ytterligare förklarande, att, derest vid tillämpning af 18 §. inleckningshafvaren eller fastighetsägaren ej nöjes dermed, alt taxeringsvärdet tages till grund för beräkningen af den andel i gälden, som å hvardera fastighen bör belöpa, inleckningshafvaren eller fastighetsägaren då skall föreläggas, att inom viss tid anmäla sig hos vederbörande domare, för att, uppå egen bekostnad, i behörig ordning erhålla värdering af hvardera af de gemensamt intecknade fastigheterne; börande dervid det värde bestämmas, som fastigheterne äga den tid, då fördelningen af göhlen sker.
BondeStåindet, som bifallit Utskottets första Betänkande, har lagt sednare Utlåtandet till handlingarne.
Då jag nogsamt inser svårigheten att här under öfverläggning i plenum uppgöra lagredactioner, hemställer jag vördsammast, om icke frågan kunde få hvila ytterligare på bordet till hästa plenum; hvartill det af mig gjorde förslag kan blifva närmare granskadt, samt Ridderskapet och Adeln tilläfventyrs förena sig om detsamma, eller något annat.
Sedan jag nu mera funnit, att RiksStåndens beslut i detta ämne äro sinsemellan olika, bestrider jag icke, att Herr Stråles förslag antages; tydå 3)2 Den 6 November e. ni. mäste Lagutskottet inkomma med ett sa frimanjemkningsförslag, sorn måhända kunde förena de fyra olika meningarne.
Her Cederschjöld:
Såsom jag fattat Borgareståndets beslut, tillstår jag mig icke finna något hinder ått deri instämma.
Det går så nära Herr Stråles förslag, att hans ändamål derigenom helt och hållet vinnes.
Hans Excellence Herr Grefven och Lan dtMar skalken yttrade, att, hvad angick den ifrågastälidte begäran om målets }7Helliga re livilande på bordet, ansåg Hans Excellence en slik åtgärd icke kunna beviljas, enär votering i saken redan blifvit äskad.
Då fråga är, att antaga Herr Stråles förslag till Contraproposition, afstår jag ifrån den af mig förut begärda omröstning.
Herr Lefrén, Johan Pehr, förenade sig med Herr Stråle uti begäran, att målet kunde ytterligare få hvila på bordet.
- I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då den ifrågastäldte voteringen nu mera blifvit återkallad, samt flere Ledamöter begärt, att målet måtte ytterligare få hvila på bordet, lomme detsamma ock, att, enligt 49 §•
Riksdagsordningen, derstädes förblifva hvilande.
Ånyo Den 6 November e. rn.
Den i g
December f. m. 3oi Jag hade visserligen ej tänkt att förr än frågan förekom i Ekonomiutskottet närmare utveckla mina skäl lill den gjorde Motionen; men sedan detta ämne tycks lia ådragit sig någon uppmärksamhet och troligen några talare kanske uppstå för att ifra mot mitt förslag, anser jag mig, dels för att på förhand upplysa dem, som ej dela min opinion, dels för att bli rättvisad af allmänna omdömet, böra göra följande tillägg.
Det är ej nog, minn Herrar! att, vid frågan om indragning af de i mitt anförande omnämnde Helgedagar, endast såsom vinst beräkna värdet af sjelfva dagsverkarens handarbete; vi måste äfven taga i betragtande den tillökning i production, som eger rum genom detta arbete; uti en enda näringsgren, andra att förliga, till exempel Stångjernssmidet, skulle den, om nämnde Helgedagar upphörde, ökas med 17 å 20,000 Skeppunds årlig tillverkning, hvilket åter ökade exporten med en summa af 35o till 3^5,000 R:dr Banco.
Med detta exempel tror jag det vara tillräckligt ådagalagdt, att frågan i ekonomiskt hänseende verkligen är magtpåliggande.
Troligen invänder man mot min Motion, att det är orätt, alt ej vilja tillåta den arbetande classen dessa hvilodagar; men jag frågar: är det ej värre att betaga 302 D.-n 19 December f. m. dea rättigheten att för sig 0M1 de sina förtjena på dessa dagar till skatter och bergning?
Tjenstefolket, hvilket likväl ej utgör största delen af de arbetande, medger jag, är den dass som mäst förlorar, om min Motion bifalles; icke dess mindre tror jag, att tjenstefolket, som i allmänhet i alla fall ej njuter fullkomlig frihet någon Helgedag, gerna ingår på denna uppoffring af lediglietstid, för att sedan sjelf en gång, bosatt, ega rättighet arbeta på dessa dagar.
Afskaffandet i förra tider af midt i veckan infallande Helgedagar, äfvensom våra Böndagar, hvilka nu med mycken andagt och högtid firas på Söndagar, har säkerligen äfven mött mycket motstånd.
Vidskepelsens pensel har troligen med mörka färger målat följderne deraf; men tiden som jämnar allt, har rättvisat åtgärden.
Är det ej sant mine Herrar?
Intet land har så många Helgedagar för närvarande, som Ryssland.
Nära halfva året upptages deraf: också kan delta land ej citeras som ett, der allmänna upplysningen gått framåt.
Att dessa midt i veckan inträffande Helgedagar i moraliskt afseende mera skada än gagna, derom lämnade större Städerna det mäst ojäfviga bevis; ty ej allenast den dagen, utan äfven den påföljande, och ibland den dernäst, örn den är en Lördag, arbetas Den 19 December f. m. 3o3 vanligen icke.
Endast den jemna fria syssellättningen gemensamt med religion gör menniskan moralisk, dä deremot sysslolöshet föder last och demoraliserar henne.
Öfverlemnande för öfrigt till Utskottet att, i följd af mitt gjorda förslag, inskränka antalet af ifrågavarande Ilelgedagar eller också tillstyrka tillökning deraf, får jag vördsammast gifva tillkänna, att som jag tror mig hafva märkt, att tiden ej ännu lärer vara inne att afskaffa på en gång alla de ' föreslagne Helgedagarne, ehuru min innerliga öfvertygelse är, att i religieust hänseende man iagttager lika mycket helgden och lika mycket lämnar gärd af tillgifvenhet för minnet af tilldragelsen , om man firar högtiden på Söndagen; så afstår jag för min del, från yrkandet af förflyttningen utaf Långfredag.
Jag misskänner icke afsigten med Grefve Hamiltons Motion, och jag finnér äfven naturligt att den, som har tillfälle alt på närmare håll erfara, huruledes Helgedagarne af många illa användas, hos sig stadgat den öfvertygelsen, att dessa dagar böra inskränkas lill minsta möjliga antal; men jag skulle dock önskat, att ifrågavarande Motion aldrig blifvit väckt.
Enligt Motionärens förslag skulle Långfredag, ChrisfiHimmelsfärdsdag och Mariae - 3o4 Den 19 December f. m.
Bebådelsedag förflyttas till Söndagar; men sedan Motionären sjelf återtagit sitt yrkande i afseende A Långfredagen, förfaller frågan i denna del, och jag skulle önskat alt förhållandet varit enahanda med de andra 2äie dagarne; ty å dem firas tilldragelser, sorn stå i närmaste sammanhang med grundprinciperne för vår religion, och hvilka tilldragelser således väl förtjena sin egen högtid, hvilken naturligtvis bör äga rum på den dag, som , enligt vår antagne tidräkning, motsvarar den dag, hvarå sjelfva händelsen inträffat.
Beträffande åter de så kallade Annandagarnes indragande, så medger jag gerna, att för bifall till Motionen i denna del förete sig i det närmaste samma skäl, som de, hvarå beslutet, att Tredjedagarne icke skulle firas såsom högtider, sig grundar; men då man icke kan neka att ganska många hvardagar al den arbetande classen tillbringas i sysslolöshet, synes mig angelägnare att vidtaga sådane åtgärder, att desse sednare väl och nyttigt användas, innan man för verldsliga göromål bestämmer de dagar, som nu äro egnade åt religiönsöfningar.
Vårtid är, ty värr! icke utmärkt af förmycken värma för religionen, och vid sådant förhållande vore det väl mindre lämpligt, om Representationen inför Thronen frainbure en önskan, som åtminstone af den Ken 19 December f. m. 3o5 Jen mindre bildade allmänheten skulle kunna tydas såsom ett bevis på likgiltighet för Religionens heligaste sanningar.
På dessa grunder afstyrker jag Motionen i hela dess vidd.
Många yttrade härtill deras bifall.
Hans Eoccellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob:
Äfven jag hade önskat att denna Motion aldrig blifvit väckt; men anhåller att, sedan det skett, äfven få yttra några ord.
Med tillfredsställelse har jag erfarit, att Motionairen återtagit sitt yrkande om Långfredagens förflyttande till Söndag.
Det hade varit mig kärt om så äfven skett med de öfrige till indragning föreslagne dagar; ty för ingen del kan jag medgifva, att vi, som utgöra Rikets första Stånd, skulle inbjuda våra MedStänder, att förena sig i underdånig anhållan om indragning af desse högtidliga fester för vår heliga religion ; dagar af så mycken vigt för det religieusa sinnet som MariaeBebådelsedag och ChristiHimmelsfärdsdag.
Öfvertygad att hvarken de öfrige respeclive Stånden eller Ulskottet ingå på Motionen, afstår jag från att vidare utveckla mina åsigter i ämnet, och förenar mig med hvad Grefve Posse så väl anfört, samt anser lika opassande som högst vådligt att upphäfva bruk, hvilka äga sin grund i religionens heliga läror, i folkets tro och i 10 seclers oafbrutna häfd. G II. 20 3o6 Den 19 December f. m.
Grefve Hamilton:
Af aktning för allmänna opinionen, som tycks hafva .önskat bibehållande sf Långfredag, har jag afstått från yrkandet om förflyttning af denna Högtidsdag; men hvad beträffar de öfrige Ilelgedagarne, delar jag ej de värde talarnes tankar, och inskränker min vederläggning till att upprepa hvad som läses i den Heliga Skrift; der står! ”Sex dagar skall ”man arbeta, men på Sjunde dagen dermed ”upphöra; denna dag skall vara en helig ”hvila inför Herran,”.
Grefve Frölich Daviel:
Endast i anledning af hvad Grefve Posse anfört, ber jag att få göra några anmärkningar.
Den värde Grefven har sagt, att frågan borde betragtas såsom ingripande i Nationens allmänna religieusa begrepp.
Jag tror ej att Motionen kan eller bör gifvas denna syftning.
Åtminstone är jag öfvertygad, att de, som i denna fråga kunna hafva olika åsigter med Grefve Posse, hafva lika stor religiositet som han och våra Öfrige motståndare.
Derjemte tror jag att lika hufvudsakliga tilldragelser i vår religion igenfinnas och äro ämnen för texter på våra Söndagar samt att de tilldragelser äro ganska få, som ej dit kunna refereras, och hvilka enligt sin natur borde firas på särskildte dagar.
Deribland anser jag likväl Långfredagen, hvars indragning Motionairen nu mera sjelf ej åsyftar.
Jag skulle äfven
Den rg
December f. m. önska, att ChristiHimmelsfärdsdag undantogs från de Högtidsdagar, sorn äro föreslagne att Förflyttas lill Söndag; och detta i synnerhet derföre, att denna dag likasom Midsommarsdagen i de fleste Landsorter är en verklig Folkfest.
Deremot tror jag, att de så kallade Annandagarne och Maricebebådelsedag ganska väl kunna indragas.
Hvad Grefve Posse förmält om ett väl användande af de så kallade hvardagarne, anser jag vara främmande för ämnet.
Ju mindre det allmänna sysslandet afbrytes, utom på de vanliga Söndagarne, ju mera skall håde moralitet och religiositet vinna.
I den Province jag hor och med uppmärksamhet på det yrke jag drifver, har jag den erfarenhet, alt Helgedagars inträffande midt i veckan ganska litet befordrar religieusa känslors väckande.
Vid Bruksyrket och no* mement Stångjernshandteringen händer det vanligen, att då Helgedag inträffar t. ex. Eå en Thorsdag, kan man, oaktadt storsta emödande, ej förekomma att Smederne supa sig fulla Fredagen och Lördagen, samt således förstöra sig för hela återstående delen af veckan.
Af dessa skäl och med de anmärkningar, jag nu haft äran framställa, förenar jag mig med den värde Motionairen* Herrton Hartmansdorff> åugust:
Fullkomligen instämmande med hvad Grefvarne Posse och De la Gardie yttrat, hade jag ej väntat att i ett Christet Land något 3o8 Den 19 December f. m. sådant förslag son Grefve Hamiltons nu i frågavarande skolat framkomma.
Jag hade förmodat att Motionairen skulle, i anledning af Grefve Dela Gardies uppmaning, hafva återtagit hela förslaget, men då det icke skett, vore det förmätet af mig att vänta mera afseende å hvad jag likaledes hade velat begära, i synnerhet sedan en annan Ledamot instämt med Motionairen.
För min del anser jag det ovärdigt, att mäta de stora Christna Högtids- eller äfven andra Helgedagars värde efter antalet af dags ö O C verken, eller beloppet af Stångjern, eller af andra varor, som genom deras indragning skulle kunna åstadkommas.
Om hvarje Landskap, efter sina producter, beräknade Helgedagarnes värde; efter hvilken Vara borde det väl mätas i Småland?
Denna beräkning synes mig icke blott ovärdig, utan lian gränsar till det löjliga, och erhindrar mig om en calcul, som någon gjort öfver mängden af de dagsverken, som skulle för Riket besparas, om Folk upphörde att snusa.
Grefve Gyldenstolpe 3 Anton Gabriel:
I en fråga så vigtig som denna, hvari ingår allt hvad som (innes heligt på jorden, och som så nära rörer den religieusa känslan, hoppas jag att tiden ej kan anses illa använd, då jag utbeder mig att få yttra mig i ämnet, äfven om jag dervid skulle blifva något vidlyftig.
Den ig December f. m.
Härefter uppläste Grefve Gyldenstolpe följande: