Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att frågan icke är så utan vigt, derföre loide det tillåtas mig att framställa förhållandet i de norra provinserna.
De uttröttas egentligen genom transporter af båtsmän; dessa transporter inträffa vid de årstider, då, som man säger, det hvarken bär eller brister, och svårigheterna äro dä ganska betydliga att forsla först de nergående, som skola, inställas lill tjenstgöring vid flottans stationer, och så de uppgående, som skola till hemorten, så att hvarje år hemsökas dessa provinser af 2:ne båtsmanstransporter.
Då härtill kominer det förhållande, som äger rum t. ex. i Gestrikland, der landsvägen / löper utmed kusten, att de socknar, som äro belägna närmast till landsvägen, äro indelta till båtsmanshåll och derföre fria från båtsmansskjuts; så har Landshöfdingen måst kalla till skjutsning folk från socknarne inne i landet , för att skjutsa 6 å 7 fjerdingsväg.
Men sammanlägger man den väg de hafva att till— ryggalägga för att komma till skjutsningsstället med .den väg de skjutsa, jemte hemresan, utgör det tillsammans 17 till 20 mil.
För allt delta undfå de i betalning 1 r:dr b:co och hafva di tillika varit borta, — folk och dragare, — i 4 dygn.
Icke underligt, om ett sådant onus I i iligt kännes 220 Den 19 Februari c. m.
Det var derföre också vid förra riksdagen, som riksdagsmännen från dessa orter yrkade, alt tiden för båtsmanstransporter skulle flyttas lill de tider af året, då ångbåtar vore i gång.
Denna framställning, godkänd af Ständerna, ingick till Konungen, remitterades till samtlige Landshöfdingarne i de norra orterna, hvilka instämde i framställningen oin det lidande, som genom dessa transporter tillfogades ifråga var. län; men icke förty äro sedan dess, mine herrar! (i runda år förflutna och frågan står på samma punkt.
I October månad var jag i Norrland, och sammanträden hölfos då af vederbör.
Landshöfdingar, fast i helt annat ändamål; men man hörde der framställas den lifligaste önskan alt erhålla upplysning, huruvida icke något hopp funnes att få denna frågan afgjord.
Jag har sedermera hört, att den under d. 1 Nov. förb år'blifvit föredragen, men då uppskjuten.
Man måste väl finna, att ett sådant lidandemåste föda missbelåtenhet hos folket; och jag talar icke annat, än hvad jag är öfvertygad, att hvar och en skall pä stället finna vara sanning.
— Under sådana förhållanden anser jag högst vigtigt, att motionären medger den förändring i framställningen, som jag saft i fråga, ty i annat fall fruktar jag, att intet resultat skall uppkomma af denna vigtiga och nödiga' motion.
Hr af Uhr, Gustaf:
Om det så förhåller sig, som man försäkrat, alt alla transporter af trupper, så vidt sig göra låter, ske sjöledes; om, säger jag, det så förhåller sig med de trupptransporter hvarom Hr Generaladjutanten för arméen omedelbarligen beslutar, så mäste ett alldeles motsatt förhållande äga rum med de transporter, som regleras af K.
Krigscollrtn.
När Chefen ,för artilleriet behöfde skicka ett par artillerister till Westerås för att afhemta några hästar derifrån, hemställde han hos Krigs-colhm, om icke för besparing af tid och penningar, lian kunde låta sitt folk resa sjövägen till Westerås; men härtill nekade Krigscolhm, emedan sådant icke öfverensslamde med den vanliga tågordningen.
När ett sådant exempel gifves, så må Krigscolhm vara consequent att följa samma systemc alltid, och då uppstår det förhållande, att Krigs-colhm följer ett sySteme, sorn är rakt stridande mot det, som Generaladjutanten för arméen försäkrat vara gällande.
Jag får gratulera Siåndet, till en början, alt hafva lågt bort det stränga bruket af 90 (j:n Reg-F., som förhindrar utvecklingen af sådana exempel, hvilken utveckling skulle tjena till upplysning i närvar, principfrågor. 1 det fallet, och då Hr Gr.
Brahe så tillräckligt begagnat all latitud att upplysa om förhållandet, som ägde rum med en commendering från Wermland till Waxholm, så utber jag, att samma latitud måtte gälia för mig att gifva några upplysningar, hvilket jag
Lan göra temmeligen Don 19 Februari e. m, 331 precist, efter jag har handlingarne i min hand, hvilka röra samina frågas behandling.
Brahe har upplyst, alt första anmälan om inställandet af en commenderiug vid Waxholm om 20 man, icke till General-adjutants-exped:n inkom, förrän de första ängarne af Mars, likasom han inedgifvit att General-orderne derom icke utgingo förrän den 4- April.
Sådant är verkligen enligt med förhållandet.
Men deraf torde visa sig, att en mindre tid åtgick mellan tiden för reqvisitionen, än tiden för generalordern, då deremot generalordern föreskref, att manskapet skulle den 21 April vara vid Waxholm.
Så mycket om hvad som rörer den första commenderingen , för hvilken, i parenthes sagdt, allt med störsa beredvillighet fullgjordes, hvad skjutsen åtminstone beträffar; emedan det då var slädföre och folket just icke hade något att syssla.
Med lika beredvillighet utgjordes några mindre skjutsar med de personer, som skulle till Drottningholm.
Men längre fram och i anledn. af en generalorder, kom en skrifvelse af den 16 Maj i8jS lill Konungens 13ef:h:de i Wermlands län om de 170 man, hvilka skulle vara vid Waxholm den 2 Juni.
— Ku ber jag att få framställa en anmärkning utaf en annan beskaffenhet.
Det torde vara en livar bekant, att sedan 180g den praxis måst följas, i anledn. af vårt förändrade svsteme, att inga generalorder till Landshöfdingarne om uppbådning af manskap få emanera från Generaladjut.-exped., utan de skola komma från K. Krigs-exped., sedan General-adjutanten anmält behofvet af skjuts.
General-order deremot skola afgå till truppernas befälhafvare.
Nu företer sig den besynnerligheten, att den till Landshöfdingen utfärdade nåd. skrifvelse.!) anguie skjutsen är dat. först den i Juni 1Ö38.
Herrarne hörde nyss, alt generalorderne och skrifvelsen till Konungens Bef:h:de voro af den 16
Maj, och att manskapet skulle vara i Waxholm den 2 Juni; således var skrifvelsen dat. en dag före den, då truppernc skulle varit i Waxholm enligt generalordern.
Af-dbtla förhållande torde synas, att det kunnat vara en möjlighet, att Landshöfdingen tvekat, huruvida honom ålåg att beordra den skjuts, som beböfdes; och en sådan tvekan hade jag icke ansett olämplig, desto hellre, som den tågordning, hvilken ännu gäller, i 5 §:n, hvilken innehåller föreskrifter om commenderingar till hvarjehanda förrättningar inne i landet, stadgar, att inga trupper må få begagna skjuts utom för befälets och trossens behof, i hvilket fall hästarnas antal kunnat blifva nedsatt till 4: nio t hvad reqvisitionen innehöll.
Denna reqvisition inträffade dessutom i ett ögonblick, då allmogen skulle företaga vårsådden; och det är ganska säkert, alt i den ort af Wermland, der skjutsen uppbådades, blef allmogen hindrad alt verkställa sitt vårutsäde, och att det på mångå ställen blef osådt, emedan straxt derpå följde ett 14 dagars regn.
Ett sådant förhållande kunde icke annat än vacka 22 2 Den 19 Februari e. m. missnöje.
Åtskilliga, som kunde sina rättigheter, förklarade sig icke vilja åtlyda en sådan uppbådning; och må jag nämna, att, oaktadt anställda lagsökningar till indrifvande af den lega, sorn blifvit utbetald för dem, som icke till skjutsningen inställde sig, någon påföljd för uleblifvandet icke inträffade.
Nu torde herrarne finna att, om under 3o år, eller alltsedan 1809, denna fråga förb Ii fvi t i samma skick, som den varit i enlighet med 1791 års tågordning, om beständiga löften om en ny tågordning varit det enda som vankats; så har under tiden praktiskt utbildat sig rättigheten att begagna hästar, eller använda s. k. marche force'e, i sådana cathegorier, som äro i rak strid med nämnde 1791 års författning.
Det är således icke orimligt att förmoda, att de missbruk af författningar, som länge existerat, härdeda sig från samma orsak, som i afseende å ofvannämnde commendering är visad, då reqvisitionen nemi. legat en månad i KrigsExpedition utan vidare åtgärder, och att sådant ofta varit anledn., hvarföre truppen mäst åka och icke tåga.
Lika med hvad Gr.
Horn yttrat, anser jag sådana hastiga commenderingar, som den till Waxholm, icke böra komma i fråga under fredstid, synnerligast som det är nyttigt att trupperne vänja sig vid marcher.
Cederström, Jacob: Det må vara Gr.
Frölich förbehållet att yttra någon glädje deröfver, att en grund]ags-§ åsidosattes; men jag vill icke följa hans exempel och, genom besvarande af hvad han yttrat rörande Regeringsmaktens beslut, inleda till missbruk af samma grundlags §.
Jag anser icke Gr.
Frölichs yttrande vara bland dem, som kunna lagligen besvaras; men i afseende på sjelfva frågan, som utgör föremål för öfverläggningen, är det icke utan intresse att höra, huru kronoskjutsskyldige yrka på att trupperne böra gå till fots.
De hafva ingen kännedom om inqvarterings-besväret; det drabbar egentligen dem, som bo vid vägen, dessa åter hafva föga tunga af kronoskjutsen.
Vid sådant förhållande, bö'r man tillse, alt tungan någorlunda jerant fördelas, och då är det otvifvelaktig! klart för dem, som handlagt sådana ärenden, att det sker ined minsta tunga genom inarches force'es, så framt man icke skulle anse, att brist på foder för en häst kan skada mer än brist på föda åt en menniska.
Här har af Gr.
Horn blifvit taladt om förslag till inrättande af ai betscompagnier på Waxholm för att undvika commenderingar dit från armeen.
Om Waxholmen vore en fästning af det utrymme, att den kunde erfordra en hel corps till ständig garnison, så kunde en sådan der förläggas; men denna s. k. fästning är blott en befästning, som icke inrymmer annat än små commenderingar, och hvilken således måste ombyggas. — ! anledn. af hvad Frih. af Nordin framställt, anser jag mig först böra yttra, alt med båtsmans - Den 19 Feb-ruari e. ra. 223 eommehderingen från Norrland tillgår det på samma salt sorn i andra ol ler, icke så till förståendes, att det sker två gånger om året utan i tur compagnierna emellan.
Hvad åter blifvit framstäldt rörande tågordningen, är det min skyldighet att upplysa, att den är af KrigsCollrm, Förvaltningen af Sjöärendena, KammaiColltm och StatsConloret utarbetad och justerad, för närvar, under renskrifning, för att sedermera ingå till K. M. Att K.
M. icke kunnat meddela bifall lill hvad Stänclerne i frågan förut begärt, kommer nogsamt deraf, att samtliga embetsverken funnit sig fÖranJåtne, på uppgifna förhållanden, att afstyrka allt sådant, innan ny tågordning kunde blifva utarbetad.
Det kan icke vara obekant för R. o. Ad., huru med denna utarbetning tillgått, att nemi. frami.
KammarrätlsjRådrt Ekholm, som fått uppdrag att utarbeta ett sådant, lemnat ett, hvilket Collegierna ålades att först, genom en Comité' af en ledamot från h,varje verk, granska och sedan gemensamt utlåtande afgifva; och det är delta utlåtande, som nu är justeradt och under renskrifning, men dervid har Ekholms förslag blifvit, såsom oanvädbart, helt omaibetadt.
Jag tror således alt det begårdta amendementet lill Hr Hjertås motion är onödigt.
Hr Nordensköld, Otto
Gustaf: I anledn. af hvad Gr.
Horn behagat yttra, rörande sättet att transportera trupper och manskap, torde det tillåtas mig, hvad båtsmännen beträffar, få upplysa, att vid 1828 års riksdag fråga uppstod 0111 den föreskrift, att båtsmännen skulle marchera, i stället för att med kronoskjuts fortskafFas.
Den af R.
St. i detta ämne då föreslagne författning blefaf K. M. afslagen, eller icke upptagen; men dessförinnan erhöll Förvaltningen af Sjöärenderna befallning att inkomma med dess underd. yttrande i saken.
Detta utlåtande som jag nu icke har till hands, anhåller jag få framdeles aflemna för att till Utsk. åtfölja motionen.
Detta utlåt, som sedermera blifvit till prot. aflemnadt lydde sålunda: Afskrift.
Stockholm den 11 September 1821).
Till K. M. underdånigst, ang:de båtsmäns förskaffande vid commenderingär.
Uti nåd. skrifvelse af den 3 nasti.
Juli har E. K. M. befallt Förvaltningen af Sjöärenderna att inkomma med underdånigt yttrande, huruvida af gällande bålsmans-contract eller andra anledningar några hinder och svårigheter kunna inträffa för vidtagande af den författning till kronoskjutsskyldighetens lättnad, att båtsmännen böra vid commenderingar marchera i stället för att skjutsas.
Till und. åtlydnad häraf, och sedan flottans särskilde stalionsbefälhafvare i ärendet afgifvit infordrade upplysnin - Den 19 Februari c. ra. gar, får Förvaltningen underdånigt yttra och anföra, att båtsmans-contracterne icke innefatta något stadgande, huru båtsmän och sjöfolk skola till tjenstgöring vid flottans stationer forslas.
De författningar, sorn härom innehålla föreskrifter, öro 1696 års K.
Tågordning § 8, deruti hjudes, att 8 båtsmän skola vara om en häst. 1719 års Tågordning innehåller detsamma.
K. Resolutionen den 10 September I7i3, §. 18. gör deruti den ändring, att 12 man böra vara om ett par hästar istället för 16.
Enahanda stadgande upptager K.
Reglementet för sjö-militien den g
December 1748 lill framtida efterlefnad; men vid työö års riksdag, uppå en del af BondeSlts yrkande, att bestämmas måtte, hvad tyngd trossen skulle utgöra vid dureh-marcher, blef deröfver, den 7 October samma år i nåd. förklarad!, alt ehuru i5 § i 1754 års gästgifvarordning föreskrifver, att icke större tyngd må läggas på släda eiler kärra med en häst, än 20 lisp. eller 4° l‘sP- efter paret, ansågs dock viii armeens durcbmarcher, hvarje pär hästar, kunna i hvad väglag, som helst, lastas med 45 a 5o lispts tyngd; hvaremot hvad båtsmännen anginge, ofvanåberopade K.
Reglemente lomme att gälla. K. Brefvet af den 10 Dec. 1766 förändrade detta Reglemente; och anbefalldes, att, så vida det utan landets olägenhet ske kunde, skulle marche-foreee till folkets fortskaffning nyttjas och, till besparing af tiden, icke flera än 6 man vara om en vagn, eftersom den eljest skulle blifva för mycket lastad och följaktligen längre dagsresor ej ske, än om commenderingen ginge till fots.
Häri skedde åter ändring, på Allmogens und. anhållan, uti K.
Resolutionen den 22 Mars 1770 § 12, men stadgandet uti nämnde 1766 års K.
Bref upplifvades å nyo genom K. Förorda. den 3i Mars 1789, '§ i4, sålunda, att som marche force'e både för Kronan och manskapet vore det fördelaktigaste Tortskaffningssättet, skulle slika durchtåg under krigstid nyttjas, äfvensom uti fredlig tid, då det ulan landets olägenhet ske kunde, samt ej flera än 6 man vara på en vagn med 2tne hästar.
Detta är ytterligare uti K.
Tågordningen den i5 September 1791 § irsta bibehållet på skäl, att, som tågande till fots medtager mycken tid och kostnad, skall, enär något hinder för marche force'e icke är, detta march-sätt brukas.
Uti ännu gällande K.
Interims-tågordningen den 24 Sept. 1809 mom. i2:te påbjudes, att sjöfolk, båtsmän med flera, som från flottorna hemförlofvas, komma, i anseende till den större utredning de äga, och hvilken af dem icke kan bäras, att färdas med marche force'e, hvarunder de njuta hästar och underhåll lika med infanteriet enligt vidfogad stat, eller en half häst för hvarje man; och kunna, i afseende på Landshöfdingarnes åtgärd, härmed jemföras K.
Kungörelsen den 9 Mars 1813 samt K.
Brefven den 29 Mars 1814 och den 2 Juli 1816.
Och slut - Den ig Febr itaii c. m. ligen liar E. K. M., uppå Riksd.fullmäktiges från blekinge län vid 1823 års riksmöte, gjorde tind. framställningar, i meddelad Resolution den 10 Februari i8?4j ' nåd. förklarat: alt sorn några klagomål deröfver, alt båtsmännen medföra för många saker, ingenstädes sports, ulan IverlOin de uti deras skrin eller säckar förvarade saker voro till tyngd vida mindre, ari hvad Riksd.fullmäktige projecterat och att den af dem föreslagna anstalt, hvarigenom en del af folket kunde sällas i belägenhet alt, såsom gående, linder en längre marsch blifva efter de åkande, ingalunda vore lämplig, emedan, när båtsmannen skiljdes från sitt befäl, oordningar och uppehåll deraf blefve en följd, det något nytt eller förändradt stadgande, i afseende på skjutsningsSättet, icke vore af omständigheterna påkalladt elier i nåd. kunde bifallas.
Dessa äro de äldre eller nyare författningar, som egentligen röra foi tskaffningen af båtsmännen.
I sednare tider bar Förvaltningen af omsorg och till lindring för de kronoskjutsskyldige, när det möjligen ske kunnat, låtit transportera uppfordrade båtsmän å ångbåtar eller kronans fartyg, hvilket sist innevar. år ägt rum med besättningarne till de på sjöexpedition samt exercice från härvarande stationen utrustade ännu utevarande skärgådsfartyg; men dåsådana undantags-åtgärder af en nitisk Styrelse icke lära underlåtas att vidtagas, då lämpligt finnes, kunna de icke hafva något inflytande på de stadganden erfarenheten pröfvat och godkänt samt i allmänhet böra bestämmas i afseende på gemensamma fördelar i detta fall för staten och de skattskyldige, och hvarom ett närmare utredande torde Förvaltningen tillhöra.
Om således båtsmännen hädanefter skola marschera, är det gifvet, alt för deras tross, inberäknad rotens tillhöriga rya och hängmatta, likväl minst hälften af det antal hästar, som hittills för deras forslande begagnats, erfordras.
Vinnes härigenom någon lindring för de skjutsande, uppkommer i stället den följd af tågandet till fots, att inqvarteringen blifver destomera tryckande, och detta onus alt ensamt och båldt drabba de vid allmänna landsvägarne närmast belägne hemmansägare, helst marscherne för nattlägren icke kunna gerna ställas till de mera in i landet boenende, emellan hvilka dock en jemnare och billigare fördelning, till skjutsens bestridande, bör kunna uppgöras.
De öfriga svårigheter eller olägenheter, som åtfölja en sjötrupps tågande till fots, äro af följande öfvervägande art: 1:0
Att endast hvarje dags marsch kan bestämmas till tre mil, så att med afvägarne till och från nattqvarteren måste manskapet gå nära och stundom öfver fyra mil på dagen.
Det enda par skor och” strumpor, som roten är pligtig alt, vid uppfordring, gifva båtsmannen, förderfvas och utsliles under marschen, hvaraf karlen sedermera blir i sak1 11. 2y Den 19 Februari e, m. nåd å stationen, till en icke ringa men för dess helsa.
De skjutsandeåter blifva under ett sådant långsamt tågande uppehållne från hemmet öfver dygnet, då de icke kunna skiljas frun marschen eller få köra fortare, än truppen förmår gå och medfölja. 2:0
Kommer staten derigenom att vidkännas ston e underhållskostnad, emedan lill den väg, som med marche forcee tillryggalägges, fordras mindre tid, än för tågandet till fots; hvilket torde lämpligast kunna med exempel visas.
En cnmmendering af 100 båtsmän, som färdas 4^ ni'l, en icke ovanlig väg inom båtsmanshållet lill flottans stationer, men oftast derutöfver, gör det medelst marche forcee på circa 6 dagar, då koslnaderne i underhåll, efter detta års portionspris, blifva omkring i5o r:dr b:co.
För tågandet lill fots, hvartill minst 16 dagar synas åtgå, blir för samma tiupps underhåll, kostnaden 4°° >:dr.
Afdrager man derifrån, t. o. m. hälften för besparde 25 hästar, sorn likväl icke alltid kan äga rum, ökas likväl Kronans utgifter för tåget, allt som markegången varierar i länen tili högre eller lägie belopp.
Denna kostnad ökas än vidare för ett större befäl, Sorn en lill fots tågande odisciplinerad trupp lärer anses oundgängligen behöfva lill nödig ordnings bibehållande och förekommande af öfverdåd samt medborgares fredande på landsvägarne samt uti spridda nattqvarter.
Aflöningen för nuvar. befäl till en sådan trupp, sorn nämdt är, uppgår under marche forcee till 24 r:dr.
För ett tillökadt befäl under 16 dagars marsch, måste denna aflöning 2 eller 3 gånger fördubblas, oberäknad! de tractamenlen och den sk julskostnad, som kommer alt ulgifvas för ett sålunda tillökadt befäls commenderande fram och åter ifrån stationerna till rendezvousplatserna uti landet.
Tillägges i denna calctil fyra rastdagar, sorn för truppens underhåll yltei ligare ökar kostnaden med iÖ2 r:dr, och dessutom några par hästar för dem, som under marschen sjukna och upptröttna, hvilka i ett sådant sjukligt, och för kortare eller längre tid, oskickligt tillstånd, jemväl komma att vid framkomsten föranleda till utgifter å sjukhusen, samt till skada för arbetena i saknad af en genast påräknad fulltalig, arbetsför och tjenstbar uppfordrad styrka; så blifver den vinst eller besparing, som af ett inskränktare antal hästar väntas, alltför ringa. 3:o Vidare i ekonomiskt afseende förekommer, att manskapets af roten bestådda beklädnad, synnerligen hvad skor och strumpor beträffar, i sådant fall kunde blifva otillräcklig, emedan det icke är troligt, att de sednare persedlarne, sedan de varit begagnade under en längre marsch, ofta i djupa och svåra vägar, vid framkomsten vore i det skick, att de kunde nyttjas under flera månaders tjenstgöring.
Fordrar billigheten då, att båtsmannen af Kronan derföre undfå nya persedlar, hvilka icke af rotarne ersättas-, saknas å flottans stat för det närvar, all tillgång för dylika förslräckningar och behof; att i händelse, under svårt väder och väglag, sjukdom in - Den 19 Februari c. m. traff,ir blund truppen och deraf följer en större mortalite, tillskyndas rotarne dryga utgifter i lega till andra karlars anskaffning; och att landet har, afen lång tids åtgående lågande till fots, icke någon nytta, men viii skada, i saknad af manskapets arbetsförmåga, enär en tiondedel, efter årstjenst räknadt, skall på marsch och landsvägarne användas.
Och 4:0 i militäriskt afseende kan det ifrågasatta transportsättet medföra jemväl nu oförutsedda hinder, derigenom alt manskapet icke så hastigt kan inställas, som ofta erfordras, eller anbefaldt blifvit, och äfven förhindra nödiga ansedda sjö-expeditioner.
Enligt K. brefvet den 10 Sept. 1816 böla vederbör.
Landshrr i så god lid om uppfordring och hemlof blifva underrättade, att rothållarne ma äga nödigt rådrum till fullgörande af sina förbindelser i afseende på båtsmannens utredande och beklädande samt deras bortskaffande från och lill rendezvous-platserna.
Om de vanliga, under fred inträffande, uppfordringar hafva E. K.
M:s Bef:h;de erhållit underrättelse omkring en månad före uppbrottet; men om manskapet skall marschera till fots, måste till denna tid läggas den, som å t går för sjelfva marschen, d. v. s., att för blifvande uppfordringar lill sjötjenst, måste folket påräknas atne månader förut, hvilket oftast är overkställbar!, enär en sådan expedition, så lång tid förut, hvarken kan vara påtänkt, an mindie besältningslistan i så god lid känd.
På dessa skäl, öfverensstämmande med hvad flottans stationers befälhafvare hemställt, anser
Förvaltningen sig äga de gilltigaste anledningar, att helt och hållet i lind. afstyrka förändring uti hittills anbefaldta sättet, att genom marche forcée båtsmän och sjöfolk transportera ; men skulle likväl E. K. M. i nåd. för godt finna, att båtsmanscommenderingar hädanefter skola marschera, vågar Förvaltningen underdånig»! hemställa, om icke, vid dylika tillfällen, befälet för marscherne måtte få ökas utöfver den nu brukliga personalen ef^er befalhafvarens på stationen pröfning och truppens styrka, och att någon hjelp till underkläder under arbetstiden måtte manskapet tilldelas för de under marschen utslitna och förderfvade, till truppens helsås bibehållande, men hvilken kostnad nu hvarken kan i underd. uppgifvas eller föreslås, innan förhållandet i denna del mera af erfarenheten styrkes, samt att nödiga rastdagar under tågandet måtte bestämmas, allt efter vägens längd för manskapet, att derunder kunna vårda och från vata torka deras beklädnader, som förvaras i buldanssäekar och hvilket under sjelfva tåget icke blifver görligt.
Förvaltningen af Sjö-Ärendena framhärdar &c. &c. Likheten med det hos Förvaltningen af Sjö-Ärendena förvarade original bestyrker Ex Offioio. C. E. II 0 1 m.
Den 19 Februari e. m.
Torde få åtfölja lill Ekon.Utsk. i följd af Hr Lars Hjertås motion om manskaps transport sjö- oell landväg. O. G. Norde n s k ö I d. H. Ex. Hr Gr.
Horn yttrade bland annat, det Hr Grin rnedgaf, att det kunde gifvas tillfällen, då det vore omöjligt att begagna sjötransport, men att man då borde söka genom entreprenad tillvägabringa transporten.
Jag betvifla!' visserligen icke, alt man genom entreprenad skulle kunna erhålla personer, som voro villiga sitt verkställa transporten, men jag är öfverlygad, att transporkostnaden dä skulle blifva mycket större, än på hvad annat sätt sorn helst transporten verkställdes; och jag hemställer till Hr Grin, huru krigsadministrationen skulle stå lill ansvar för Revisorerna eliel' Ständerne sjelfva, örn den för andra motiver uppoffrade möjliga besparingar.