Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får bern.' ställa, 0111 icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga anmoda BancoUtskottet, att så fort sig göra låter, besörja uidelning bland RiksStåndens Ledamöter af erforderligt antal exemplar utaf de', genom Utskottets föranstaltande, redan tryckte yttrande Bankens utsedde
Re* visor vid nyligen förrättad revision öfver Götha Canal Verk, i stöd af särskilt anställd undersökning enligt derom erhållit uppdrag, tiil Herrar BancoFullmägtige afgifvit, såsom Den 30 Maji. 6 97 grund och vägledning för bedömmande af den fråga} huruvida det återstående arbetet vid berörde
Verk kan utföras med de medel, som dertill blifvit beräknade, samt att i händelse denna min hemställan af Ridderskapet och A» deln bi fa lies. de öfrige Respective jUksStånden måtte inbjudas, att uti enahanda beslut med Ridderskapet och Adeln sig förentf.
Uppå derefter af Hens Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalk en gjord proposition, blef Friherre Cederströms berörde hemställan af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Stats- och Bancog Utskottens den 23 sistlidne April sfgifne. samt den 2 derpå följde Maji på bordel lagde, Utlåtande öfver de hos samtlige RiksStåndcn gjorde anmärkningar vid U‘skottens dtn 3 sistlidne Mars meddeldte Betänkande, rörande utredningen af Götha Canal Bolags- Malmö- och Götheborgs Disconter.
Hrr Grefven och Landt— Marskalken hemställde, om icke, enär Stats- och BancoUt&kottens ifrågavarande
Utlåtande innefattade nitton särskilte punkter, Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att hvarje punkt finge särskilt för sig uppläsas och profves 3 hvilket bifölls. 69S Den 30 Maji.
I anledning häraf upplästes första punkten, så lydande; Staten ö/veriager utredningen af Götha Canal Bolags- samt Malmö Discont er, hvilken utredning bssörjes genom Riksgälds Contoir et; hvaremot dessa Disconters Octroijer, utan särskild ersättnings komma att förfalla.
Hans Excellmce ti'lkännagaf härefter, att, enligt från de öfrige Riksstånden ankomne Protocollsutdrag, denna punkt blifvit af bemälte RiksStånd godkänd.
Friherre Boije, Lndv;g:
Ehuru de öfrige RiksS»ånden‘ redan bifallit dtnna punkt, och allt bemödande således , att deruti åstadkomma någon ändring, är fruktlöst, är jag likväl öfvertygad, att Ilögloflige Ridderskapet och Adeln för dess del önskar att fatta ett rättvist beslut, och af denna anledning tar jag mig frihet hemställa, om icke, enär vi håfve ett särskilt Betänkande om Götha Canal-arbetets fortgång och befrämjande, den nu förevarande frågan om ersättning till Götha Canal Bolag, för upphörandet af dess DiscontOctroij kunde, utau att för närvarande hvarken bifallas eller afslås, endast uppskjutas, för att framdeles, i sammanhang med hagan om Canal-arbetet till pröfning förekomma.
Jag instämmer fullkomligen uti hvad] Friherre Boije yttrat, och tror det vara af vigt, att, ehuru de öfrige Ben 30 Maji. 699 Stånden redan godkänt denna punkt, Ridderskåpet och Adeln dock må fatta sitt beslut på ett sätt, att Ståndet derigenom ej begår någon incons<?quence.
Jag hemställer således, att frågan, huruvida ersättning för Götha Canal Disconts indragning bör beviljas eller icke, må företagas till pröfning i sammanhang med sjelfva Canalfrågan, samt att punkten följaktligen i öfverensstämmelse dermed mätte rättas.
Grefve von Plafeny Baltzar Bogiolaus:
Då vi redan hört trenne Stånds beslut uti frågan om Götha Canal Disconts öfverlemnande till Staten, skulle man anse, att för oss intet mera återstod att afgöra; dock anhåller jag för denna gång vördsamt, få anse saken ur en annan synpunkt.
Här är fråga om upphäfvandet af en rättighet, grundad på ett formligt Lagstiftningens Beslut, sanctioneradt vid trenne påföljande Riksdagar; en sådan åtgärd är vigtig för hvarje Svensk man.
Det är af vigt, att hvarje Svensk finnér skygd under Svensk Lag-, att låta Lagen ha sin kraft; der ingen får vara öfver Lagen, ej en gång Kooungen, der böra ock både enskifte och corporationer upphöra med sin makt, då Lagen talar.
Jag kan ej vara af samma tanka, som de värde talarne, att då fråga nu är om Discontens öfverlemnande till Staten, man skall afgöra derom, men hänskjuta att afgöra om ersättningen derföre, till en annan gång.
Jag talar nu blott om grundsatsen, ej om beloppet.
Det är otvifvelaktig! hvarje Svensk mans rätt, att få bibehålla; eller afhända sig en lagligen tillvun - 700 Den 30 Maji. nen rättighet, äfvensom en välfången egen* dom.
Men om detta är lagligt, så är det billigt, att den enskilte ej begagnar denna rätt, så snart allmänt väl är i fråga, och fordrar dess öfverlåtande; också har Götha Canal Bolag förklarat sig villigt afstå sin rätt; men nu frågas om denna Discont-rätt kan tagas af Staten, utan att höra andra parten öfver den ersättning derföre fordras, mindre om han är nöjd med hvad som kan bjudas.
Den rättskänsla, som alltid utmärkt Svenska Folket, har så kraftigt verkat hos sjelfva dess envålds Konungar, att de befallt sina Domstolar dömma mellan dem och undersåtarne efter Svensk Lag, samt underkastat sig dessa domar.
Kan j detta Land, uti ett Land der det fordras att sjelfva Konungen skall lyda Lagen, komma i fråga att afhända en välfången rättighet, att upphäfva ett ordentligen slutadt contract, utan att gifva fullt geniullo.
Utan afseende på hvad
Ständers beslut framdeles kan blifva, kan jag ej annat än här nu yttra min öfvertygelse, att Bolaget framdeles skall göra sin rätt gällande, enligt Sveriges Lag, och förklarar al! åtgärd i denna punkt obehörig, då Iden våldför tredje mana rätt.
Än en gång: väl må man föreslå Discontens öfverlemnande till Staten, om man örskär det, men ej utan ersättning.
Sedan denna grundsats är stadgad, kan den användag när 60m hälst; men jag vädjar till Edra egna bröst, mine Heersr, huruvida det är enligt med ett fritt Samhälles bestånd och ordningar, Den 30 Maji. att inom det finnes en makt, som kan afhända ägande rätten med styrkans rätt.
Jag vill ej vidare uppehålla, men får hos Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken begära, att vid denna första fråga måtte hemställas till Ridderskapet och Adeln, att Disconten öfveriemnas emot ersättning derföre, som framdeles kommer att bestämmas.
Friherre Anckarsvärd, Carl Henric’.
Enligt Grefve von Plåtens yttrande skulle, i afseende å denna punkt, blott finnas tvenne parter, nemligen CanalBolaget och Riksens Ständer.
Jag anhåller att få erinra om en tredje part, eller CanalBolagets fordringsägare.
Jag tror att om Bolaget vill i allo tillgodonjuta sina förundta privilegier, CanalDhconten ock bör fullkomligen uppfylla sina förbindelser.
Sådant bar likväl icke kunnat verkställas, utan lör att förekomma mångfaldiga personers lidande, hafva Riksens Ständer måst om biträds anropas.
Vid detta förhållande måste den af Utskotten nu föreslagna punkt ingalunda kunna anses innefatta något våld, eller egenmägtigt beslut.
Den i December f. m. 301 hos K.
M. begära, att en Komité af sakkunnige män skulle tillsättas för att utarbeta ett reorganisationsförslag, som vid nästlcde Riksdag kunde blifva R.
Sl:r förelagdt.
Dessa åsigter delar jag, såsom förut är sagdt, icke, utan anser att ett provisoriskt beviljande af löneförhöjningen skulle blott hafva till följd att ännu längre skjuta hufvudsaken, eller reorganisationen, i bakgrunden, och att denna således först bör vara verkställd och vara ett oeftergiflig! vilkor för den förra.
Hvad åter en anhållan om tillsättandet af en Komité i och för denna reorganisation beträffar, så erkänner jag visserligen, att
Regeringsmakten både är mest lämplig och mest pligtig att företaga ett sådant arbete, men R.
St:r hafva tillräckligt varit i tillfälle att erfara, att oaktadt deras uprepade framställningar i denna väg, och oaktadt löften derom, och att åtgärder dertill blifvit påbörjade, så har dock ännu icke något resultat deraf följt.
Det återstår således, efter min tanka, för R.
St:r icke annat än att sjelfve taga saken om hand, hvilket dessutom nu synes mig vara af nöden, derföre att R.
St:r derigenom visa att de hafva allvar med att vilja bifalla de förhöjningar i embets- och tjenstemännens löner, som efter en sådan reorganisation befinnas nödige och nödvändige.
Jag föreslår således att R.
St:r, med den rätt grundlagen dem lemnar, besluta tillsättandet af ett Särskildt Utsk. eller Komité, bestående af minst 3:ne ledamöter af hvarje RiksStånd, som skulle taga befattning med upgörande af förslag till denna reorgareorganisation och dervid bemyndigas att hos K.
M. anhålla, det någon sakkunnig person för hvarje Depart:t skulle af K.
M. förordnas att tillhandagå Utsk. med nödiga uplysningar och deltaga i öfverläggningarne, ehuru naturligtvis icke i besluten, hvarjemte det skulle åligga Utsk. att, så vidt möjligt, hafva förslaget färdigt så tidigt, att det kunde blifva R.
St:r förelagdt före Riksdagens uplösning, för att kunna K.
M. till Nåd. stadfästelse underställas, och löneregleringen således redan under denna Riksdag afgöras.
Efter upläsningen häraf begärde motionären att motionen måtte kommuniceras de öfriga RiksStm och, om det ansågs nödigt, remitteras till vederbörligt Utsk.
Ur Munck, Bror Gust. Reinh.:
Carolina Sophia Alrutz, enka i tryckande belägenhet efter en i lifstiden duglig, redlig och till alla delar präktig karl, har nu ändtligen lyckats att till Chefen för Sjöförsv:sDeparl:tet, Amiral Ulner, få inlemna en underd. ansökan om pensionsunderstöd, och Hr Amiral Ulner har af utmärkt, men af honom väntad godhet samt pligt, såsom anledning är förmoda, hos K.
M. utverkat, om ej, som hon hade önskat, Nåd.
St:r, ang:de någon pensionsförhöjning, så åtminstone tillfällig gratifikation för den betryckta enkan.
Då jag nu vördsamt anhåller, att någon lämplig årlig pension måtte henne af R.
St:r beviljas, behöfver jag, för att framställa skälen dertill, 302 Den 4 December f. m. endast begära att få upläsa konceptet till den underd. ansökan hon gjort hos K. M., och som lyder sålunda: »Vid foten af E.
M:s thron dristar sig undertecknad, en sörjande och betryckt enka, knäböjande anropa E.
M:s landsfaderliga hjerta om nåd och förbarmande i min bedröfliga ställning.
För vid pass 1-| år sedan atled min man, LotsKaptenen i Stockholm E. R.
Alrutz, efter 10 års tjenst vid Lotsverket, samt dessförinnan 3 års tjenstgöring som Underofficer och 30£ års tjenstgöring som Officer vid E. M:s Flotta.
Redan 1814, blott 17 år gammal, hedrades han, vid belägringen af Fredrikshall, med silfvermedaljen för tapperhet till sjöss, och år 1849 utnämndes han till Riddare af E. M:s Svärdsorden.
Efter en 43^-årig trogen och oförvitlig tjenstgöring i E.
M:s och Statens värf, bröts omsider hans helsa, och vid 58|- års ålder atled han, lemnande sin enka och 8 oförsörjda barn (4 flickor och 4 gossar, af hvilka sednare den äldsta är 17 och den yngsta 11 år) i djup sorg och tärande bekymmer.
På en gång den ädlaste make och ömmaste far, hedrar det hans minne att han, oaktadt sina knappa tillgångar och inskränkta lönevilkor, hade förstått att upfostra en talrik familj, och likväl vid sin död lemna densamma sitt lilla bo ograveradt samt 200 R:dr b:ko inkomst från Enke- och Pfipillkassan, hvartill han föredrog att använda sina små besparingar, hellre än att årligen betala dem till Arméens Pensionskassa, der afgiften till enka och barn skulle hafva blifvit obetydligare än den från Enke- och Pupillkassan.
Men dessa 200 R:dr b:ko, ehuru välgörande de än äro för mig att årligen tillgå, äro likväl alltför otillräckliga för min och barnens bergning samt gossarnes upfostran; och då jag icke kunnat erhålla af Statens medel någon annan hjelp i min nöd, än den K.
Nådegåfva af 100
R:dr b:ko, hvarmed jag sisth år i Dec. månad hugnades, och alldenstund jag, ehuru enka med 8 oförsörjda barn efter en redbar Sjöofficer, ser mig beröfvad möjligheten att förvärfva brödet för min bjelplösa familj, med mindre jag afyttrar det enda vi nu äga, vårt lilla lösörebo, hvarmed ock ty värr början redan skett, så vågar jag härom i djupaste underd:bet bönfalla E. M. om den Konungsligt välgörande
Nåden att hos Rikets nu församlade St:r andraga och behjerta min och mina barns nöd, samt genom anslag af någon årlig pension om möjligt bereda oss lindring och hjelp i vår nöd.
Dyraste Allernådigste Konung! som aldrig tröttnar vid jemrens rop och alltid finner medel att hugsvala den nödlidande, låt icke förgäfves den betryckta enkan med sina 8 faderlösa barn knäböja inför E.
M:s fötter och anropa Dess Nåd. förbarmande.
Med djupaste underd. trohet etc. etc.
Stockholm d. 8 Nov. 1856.» Jag erkänner upriktigt, att ehuru gerna jag i alla fall ville hjelpa enkan Alrutz, söker jag dertill ett ytterligare motiv, bestående deri att hennes fader, Major Sjöman vid Flottan, var min faders bästa vän.
Dan 4 December f. m. .303 Hr Adelborg, Henr.
Otto, upläste en så lydande motion:
En af vår tids aldra vigtigaste frågor, och som hitintills p& ett oförsvarligt sätt blifvit lemnad åsido, är det unga slägtets fysiska upfostran.
Fordna tiders lefnadssätt, nöjen och idrotter af alla slag voro af den art, att deraf bildades kraftig helsa och härdad kropp; Nordbon lika lätt färdig till strid mot landets fiender som skogens djur, visste med färdighet och kraft begagna de vapen, som han af förfädren ärft till skydd för frihet och ära.
Men »andra tider, andra seder».
Skogen, af odlingen tillbakaträngd, erbjuder icke mer i så rikt mått jagtens härdande tidsfördrif; de långa resorna som fordom gjordes till häst eller fots, verkställas nu utan bemödande, lätt och hastigt; öfningar i vapnens bruk, som fordom förehades så väl af herreman som bonde, finnas nu icke mer; beqvämare boningar, varmare klädedrägter, ett vekligare lifs njutningar, för högt updrifna bokliga studier, med ett ord, allt förenar sig nu att hota med undergång det rykte för styrka och kraft sorn Sveriges härdade söner fordom ägde.
Och likväl är kroppens helsa och styrka lika vigtig nu som förr, och det är obestridligen lika nödvändigt, som fordom att upfostra det upväxande slägtet till ett harmoniskt förhållande emellan kropp och själ.
Lika vigtigt som det är att utbilda kunskap och sedlighet, är det äfven att söka tillvägabringa fysisk helsa och ihärdighet.
Hela vår skolupfostran fordrar i detta fall en betydlig förändring, på det att ej under ett alltför ifrigt pluggande med lexor, till stort mehn för de yngres rätta utbildning, kroppens vård helt och hållet må försummas.
Skulle ytterligare någonting i detta afseende särskildt behöfva påpekas, så må man endast erinra om den, nu mera för ingen fremmande föreställningen, att vårt fädernesland ännu en gång kan komma att kalla sina söner till vapen, till följd hvaraf hvarje fråga om ett nationelt sjelfförsvar —— det enda, som förmår att värna en fattig och liten nations frihet — måste vara ett af de värdigaste föremål för nationens representanters upmärksamhet.
Ett sådant försvar måste väsendtligen grundas på ungdomens upfostran.
Ar den af natur att hos gossen och ynglingen befordra friskt mod och frisk kraft, att utveckla ett sannt nationelt sinne, och det medvetandet att han är född till försvar för sitt land och sin frihet, så är det öfriga lätt vunnet; är den åter af den natur att skapa förslappning, sjuklighet och ett sjelfviskt lynne, så hjelper i farans stund inga lexor.
Under sådant förhållande måste det smärta hvarje fosterlandsvän att se den pedagogiska gymnastiken behöflig, nu mer än någonsin, så åsidosatt som den är i vårt land — gymnastikens eget fädernesland.
Den svenska gymnastiken, ämnad att underhålla det unga slägtets helsa och kraft, har nu utbildat sig tyvärr till en sjukgymnastik, sysselsatt med det för samhället mindre vigtiga målet att blott söka hela en redan bruten helsa.
Man har här, så väl som i allt annat, förglömt att skapa det som är härdigt och starkt, och i stället öfverlemnat sig åt bemödandet att återuphjelpa, hvad som kanske just genom detta förhål - 304 Den 4 December f. m. lande, blifvit svagt och kraftlöst.
Den pedagogiska gymnastiken befinner sig i lägervall, under det att sjukgymnastiken florerar.
För hela Stockholms ungdom finnes endast en anstalt — Centralinstitutet — så otillräcklig i jemförelse med de skolors antal, hvars ungdom behöfde begagna sig af densamma, att endast en högst ringa del kunna komma i åtnjutandet af den vigtiga förmån densamma erbjuder.
Bland 1,002 lärjungar i Stockholms offentliga ElementarLäroverk, åtnjuta f. n. endast en tredjedel undervisning i gymnastik, och af den mängd privat-anstalter, som finnas, har endast Lyceum med nöd kunnat få några limmar i veckan för sina lärjungar, alla de andra äro för sina disciplar, utan denna vigtiga förmån.
Bland 4,398 lärjungar i de offentliga folkskolorna, åtnjuta endast de i vexelundervisnings-sällskapets Normalskola befintliga 254 barn, undervisning i gymnastik.
Vid de större ElementarLäroverken i landsorterna, finnas väl vanliga gymnastik-anstalter, men bristen på fullt skickliga lärare är stor, och öfningarne på långt när icke så inrättade, som man borde hafva skäl att önska.
Vid den öfriga mängden af landets folkskolor är intet, eller så godt som intet, i denna sak vidgjordt.
Detta gäller emellertid blott den manliga delen af befolkningens fysiska upfostran.
Men i fråga om slägtets fysiska förbättring, om dess utveckling till helsa och styrka, behöfver icke anmärkas att qvinnans kropsliga upfostran är af lika stor vigt som mannens.
För henne har emellertid alls intet blifvit gjordt, och det fastän man från alla håll med skäl får höra klagomål öfver det qvinliga slägtets tilltagande svaghet och sjuklighet — klagomål, hvilka, om än ofta i bjerta färger framställda, likväl icke ha förefallit mig öfverdrifna.
Äfven deruti är således högst angeläget att någonting göra.
Då det är otänkbart att på en gång öfver hela Riket införa ett fullständigt system af pedagogisk gymnastik, så föreslås att till en början här i Stockholm inrätta fyra nya pedagogiska gymnastikanstalter, två för gossar och två för flickor: hvilka kunde tjena dels såsom modeller för dylika anstalter i landet, dels äfven såsom bildnings-anstalter för Lärare i pedagogisk väg.
Kunde man på detta sätt först få den pedagogiska gymnastiken på ett mera fullständigt sätt utförd och utbildad i hufvudstaden, skulle kännedom i denna väg sedermera lätt sprida sig till landsorterna, och äfven der väcka behofvet af dylika nyttiga inrättningar.
Man måste beklaga att denna vigtiga angelägenhet, synbarligen vunnit alltför liten upmärksamhet, så väl i den nya skolordningen, som i det till Stånden öfverlemnade förslag till stat för ElementarLäroverket.
Denna brist har synts mig så stor, att jag äfven kommit att något närmare undersöka andra delar af skolstadgan än måhända eljest varit förhållandet, och jag har dervid tyckt mig finna, att densamma i flera delar icke motsvarar den förväntan man haft rätt att göra sig af densamma.
Så t. ex. innehåller den såsom mig synes, icke den ringaste garanti för alt studier af naturvetenskaperna skola blifva mera verklighet än det varit under den tid, då 1820 års skol-lag ägt gällande kraft.
Detta studium är likväl alldeles Den 4 December f. m. 30S alldeles grundväsendtlig! för den praktiska mannens bildning; och det är, efter min tanke, ej värdt att tala om någon real-linie inom läroverken, så vida man ej bestämdt föreskrifver läsning af kemi och fysik.
Så saknar man sådan förändring af LäroverksStyrelsen som kunnat på samma gång tillförsäkra denna om mera verksam* het och mera inflytelse på det hela, äfvensom den icke fått den, så att säga, kommunala karakter, den, efter min tanke, bordt hafva.
Dertill kommer ock den massa anmärkn:r, man från Skolmän får höra ang:de läsordning m. m. dithörande, och som i verkställigheten torde komma att medföra många svårigheter, som gör mer eller mindre betydliga modifikationer af nöden.
Allt synes berättiga till det förslag jag nu går att afgifva, att nemi. den nya stadgan må underkastas en revision, innan den nästk:de höst sättes i verkställighet.
Jag får således vördsamligen föreslå: det R.
St:r täcktes ingå till K. AI. med en ödmjuk skrifvelse, deruti de i underd:het anhålla, det en Komité under loppet af instundande sommar blifver nedsatt till granskning af den nya LäroverksStadgan, samt afgifva sitt yttrande öfver densamma.
Till sammansättning af denna Komité, får jag ödmjukeligen föreslå, att Lärarne vid samtelige ElementarLäroverken i hufvudstaden och de särskildta Stiften, välja för Stockholm tvänne, och för hvarje Stift två ledamöter, hvilka i Stockholm sammanträda för behandling af denna fråga.
Äfven får jag anhålla, att, hvad denna motion beträffar, Ekon.Dtsk. till hvars handläggning den hörer, måtte särskildt taga i betraktande vigten af de gymnastik-anstalters inrättande, som jag förut haft äran omnämna, och efter moget begrundande af frågan, bestämma den summa, som för desammas ordnande kan komma att åtgå, och sedan beslut i denna väg blifvit fattadt, med StatsUtsk. sammanträda, för att derom öfverlägga.
Förslagsvis får jag tillägga, att då inga nya byggnader vid denna saks tillvägabringande ännu så länge kan komma i fråga, så bör 20,000 R:dr runt räcka till för att ordna de fyra gymnastik-lokaler, äfvensom för inköpande af den materiel, som kan behöfvas.
Om remiss till Ekon.Utsk. af denna min motion, får jag vördsamligen anhålla.
Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Hr Gr. o.
Landtm, tilIKännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af Plenum kl. 6 e. m.
Jag anhåller att få yttra några ord i bränvinsfrågan.
Denna fråga, hvilken jag under föregående Riksdagar åtskilliga gånger handlagt, kan icke annat än varmt intressera mig; och jag tillåter mig öppet uttala min tillfredsställelse öfver de lyckliga följderna af den författning, som vid förra Riksdagen häruti vidtogs.
Åtskilliga motioner hafva visserligen blifvit väckta om ändring i denna författning, hvilken, II.
H. 20 306
Den i December f. m. dä den var ett menniskoverk, icke kunde vara fullkomlig, men det är egentligen blott en g i författningen, som varit föremål för dessa motioner och felet i denna g har af K. M. Sjelf redan i trontalet blifvit antydt.
Man har nemi. klagat öfver att de enkla pannornas i mindre brännerier afverkningsförmåga blifvit för lågt upskattad.
Jag torde icke behöfva göra en ursäkt för det Utsk., som sednaste Riksdag handlade frågan, derföre att det föreslog en beskattning, mera lämpad efter den afverkning, som då i allmänhet åstadkoms med den enkla redskapen, än efter den, som möjligen Icunde åstadkommas.
Ctskits förslag grundade sig icke på något misstag, utan på kännedom om den ståndpunkt, hvarpå bränvinsbränningen i mindre brännerier i allmänhet då stod och på beräkning af hvad som kunde vara möjligt att genomföra hos RiksStm.
Emellertid har nu erfarenheten visat, att konsten stigit, så att i flere orter två- om icke trefaldigt större qvantitet med enkla pannor afverkas, än hvad författningen beräknat.
Detta missförhållande bör på ett eller annat sätt hjelpas.
Men det är onekligen mycket svårt, om ej omöjligt att lösa gåtan, särdeles med bibehållande af oinskränkt frihet för bränvinstillverkaren att göra sin redskap af hvad beskaffenhet som helst, och vi kunna motse ett annalkande till den utveckling, som i Skottland ägt rum med afseende på de enkla bränvinspannorna.
Man hade derstädes kommit derhän att på 3 minuter kunna afverka en panna; alltså 480 kannor på dygnet och hann således att med enkel redskap tillverka otroliga qvantiteter.
Ju högre skatten blifver, desto mera kan bränvinsbrännaren utan egen skada eller rättare med egen vinst upoffra materialier för att påskynda tillverkningen, ålen det är onekligen ett stort stats-ekonomisk misstag att befrämja en sådan vinst för de små pannornas ägare.
St:r förra gången hade gått in på, hvad åtskilliga då yrkade, att tillåta fabriker med så liten afverkningsförmåga som 125 kannor om dagen, så tror jag verkligen, att tiden nu kunde varit inne att helt och hållet borttaga de små pannorna, hvilka, enl. hvad vi hört, numera afverka ända til! 60 k:r om dagen och deröfver.
Jag har velat göra det Utsk., som skall handlägga frågan, npmärksamt på ofvannämnda svårigheter att efter pannerymden beräkna en hög ti 11verkningsafgift.
Det enda rationella sätt, hvarpå frågan skulle kunna lösas, vore att nedsätta den dagliga tillverkningen på de s. k. större brännerierna så lågt, att man derigenom möjligen kunde borttaga alla de s, k. mindre brännerierna, med sin omöjliga pannerymds-beskattning.