Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De ledamöter af detta Stånd, hvilka deltogo i sista riksdagens förhandlingar, erinra sig säkerligen, hurusom en Landsh. inom ett af de Skånska länen upfattat Bevillmsstadgan, så att han i egenskap af ordf. i Pröfnings-komitéen upbjöd hela sin förmåga att förvandla minimi-tariffen till maximi-tariff, hvarigenom, såsom vi veta, de Skånska provinserne blifvit orättmätigt ringa i förhållande till de Upsvenska beskattade.
På dessa skäl förnyar jag min anhållan om återremiss.
Hr Printzensköld har sagt, att, i händelse det rätta värdet skulle jordegendomen åsättas, bevillningsbeloppet skulle blifva 3 gånger större än det af R.
St. fastställda.
Jag medgifver detta, men då bevilln. icke behöfver ökas, blir förhållandet, att man om det rätta värdet åsättes, i sådan händelse kommer att betala 32 sk. per mille i st. f. 2 r:dr.
Vinsten af antagandet utaf det rätta värdet såsom grund för taxeringen vore naturligtvis den, att hvar och en fick sig ålagd en beskattning i förhållande till sin verkliga egendom, hvilket nu icke är händelsen just derföre, att det jern - Den 10 Maj e. m 495 förliga väldet utgör taxeringsgrunden, och har detta värde äfven föranledt den nu rådande ojemna beskattningen.
Denna olägenhet undanrödjes, om beskattningen sker efter det rättmätiga värdet.
Jag anhåller ånyo om bifall till §:n.
Jag anhåller att få fästa upmärksamheten derpå, alt Ulsk:s mening omöjligen varit den af Gr. af Ugglas nu framställda, ty i början af §:n talar Utsk. om jemförelse emellan jordens olika värden, men i slutet af §:n förbigår Utsk. helt och hållet denna jemförelse och omnämner endast alt Pröfnings-komiléen skall utan anförda besvär granska Taxerings-komitéens åtgärder.
Denna granskning kan väl icke ske annorledes än genom jemförelse af jordvärdet inom de olika taxerings-distrikterne, och således skulle ordet ”rättmätiga” innebära något absolut, men enl. början af §:n och den deruti befintliga mellanmeningen, synes, att ordet ”rättmätiga” icke betyder det absolut rälta värdet.
Här är således en dubbelhet i ordalagen, hvilken man bör undvika i all lagstiftning och serdeles i den förevar:de. II.
Ex. Frih. o. Landtnäs härefter först till bifall och sedan till återremiss af ifrågavar. § framställde propos:r besvarades med blandade ja och nej, hvarpå H. Ex. ånyo hemställde om R. o. Ad. bifölle denna §, samt då härvid äter ropades ja och nej förklarade det han trott sig finna alt ja varit öfvervägande.
Mörner: begärde votering.
Uplästes till justering följande förslag till votens-propos.
Den, som bifaller 112 § af det i Bevi!ln.Utsk:s betänk.
N:o 4 afgifna förslag till Bevillms-sladga, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde § gjorda anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande.
Ja 11.
Nej 13.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskrn inkomne utlålin och betänk:n nemi. från Stats-Utskottet: N:o 134, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för upförande af en fängelse-byggnad vid Qvistrum; N:o 135, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel lill byggnadshjelp för de mindre koministraturerne.
N:o 136, i anledn. af K.
St. aflåtna nådiga skrifvelse, ang:de dispositionen af de 1848 års krigsrustnings-fond till - 496
Den 1-4 Maj e. m. hörande persedlar, som blifvit i Stockholms utrednings-förråd inlemnade ; N:o 137, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de åtskilliga för det nybildade Artilleri-batteriet i Norrland ifrågakomne ökade utgifter; N:o 138, i anledn. af erhållne återremisser å StatsUtsk:s betänk.
N:o 67, angule indragning af Wermlands Fältjägare-reg:te; N:o 139, i anledn. af erhållne återremisser å StatsUtsk:s betänk.
N:o 71, ang:de af Majoren Bennich sökt ersättning för innehafde hästhemmans-räntor vid f. d. Westgötha Kavalleri-reg:te; N:o 140, ang:de ersättning för omkostnader i anledn. af D.D. K.K. II.II.
Kronprinsens och Kronprinssessans förmälning; Banko-Utskottet:
N:o 37, i anledn. af väckta förslag med afseende å föreskrifter ne, ang:de Bankens metalliska kassa m. m.
Lag-U tskottet: N:o 24, i anledn. af K.
M:ts nåd. propos. ang:de ändring för vissa orter af stadgandet uti 20 kap. 6 § Byggn.Balken samt K. Förordn. d. 3 Sept. 1755, om tiden då dammlucka skall vara öpnad; samt Expeditions-Utskottet:
N:o 7, i anledn. af väckta motioner om bestämmande af dag för nästa lagtima riksdags början. II.
R o. Ad. åtskiljdes kl. f till 11 e. m.
Den 10 Maj. 497 Fredajjen d(*n 1(5 Maj I85i Plenum kl. 6 e. in.
Justerades pleid prot. för il. 23 sisll.
April e. in. II.
Ex. Hr Frih. och Landtm, tillkännagaf, alt Hr Adlersparre.
Rudolf, anmält sig vara af enskilda angelägenliefer nödsakad, alt afresa från hufvudsladen och afsäga sig sin liefaltning såsom ledamot i Bevilln.Utsk., samt derjemte anhållit alt fä biliehälla sin riksdagsmanna-rätt. H. o. Ad. biföll denna anhållan.
Jenne det alt H.
Ex. nu äfven tillkännagaf, alt Hr dorchemont, Wilh.
Albrecht och Hr Ribbing Arvid, hvilka enl. i sisla plenum öpnade vallistor blifvit utsedda (ill Ulsk:s ledamöter, anmälde sig vara hindrade att sådan befattning emottaga, anmodade II.
Ex. Hrr Elektorer alt vid deras nästa sammanträde utse 2:ne ledamöter i Bevilln.UlsIcs i st. f. Hr Adlersparre och Hr d’Orchimont samt en ledamot i Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk., i st. f. Hr Ribbing.
Fortsattes pröfningen af Bevilln.UlsIcs d. 23 och 30 April pä bordel lagda betänk.
N:o 4, ang:de grnnderne för den blifvande allmänna Bevillningeu samt föreskrifterne för dennas tillämpning.
Sedan i gårdagens plenum de första 112 §§:ne af Ulsk:s förfallnings-förslag blifvit genomgängne, förekommo nu §§:ne 113 till och med 118.
Underl, Ridd.Sekret. tillkännagaf, att Preste- och BondeStm bifallit dessa §§, men ali någon underrättelse om BorgareStis beslut rörande dessa och efterföljande delar af Ulsk:s förslag ännu icke kommit R. o. Ad. tillhanda.
Vid dessa §§ får jag förnya den anhållan jag vid flere föregale §•§ gjort, att desamma mätte blifva indelad i mom:r. R. o.
Ad. biföll ifrågavar. 6 §§. § 119.
Ridd.Sekret. tillkännagaf att äfven denna § blifvit af Preste- och BondeStm bifallen.
I alla Bevilln:s-förordn:s §§, der det varit fråga om sammansättning af Taxerings- eller Pröfningskomitéer, har Utsk. så förändrat författningen, att det skulle blifva jemnvigt emellan de serskilda klasserna, såväl på landet som i städerna, och icke
Borgerskapets ledamöter kunna öfverrösta alla andra, eller följaktligen bringa beskattningen till en sådan ojemnhet, hvarÖ H. 32 498 Den 16 Maj. öfver man f. n. klagar.
Här åter har Utsk. upgjort förslaget så, att af 26 ledamöter, som skalle finnas i Pröfnings-komitéen, äro 14 Borgare, och följaktligen öfvervigten lagd hos dem.
Det måtte icke vara rätt.
Jag hemställer derföre att denna § må så ändras, att ledamöterna i komitéen utgjordes af t. ex. 4 Adelsmän, 4 af PresleSt. och 7 Ståndspersoner, samt de öfriga Borgare.
Derigenom förblefve väl Borgrarne talrikare, än något annat Stånds ledamöter, men den gifna öfvervigten vore likväl tagen från de förre hvaremot förhållandet nu är omvändt, såsom jag redan sagt.
Jag anhåller allisa att § mätte återremitteras.
Gyldenstolpe, Anton Gahr.:
Jag kan icke fatta Hr von Hartmansdorffs anmärkn.
Såvida 12 är mindre än hälften af 26, så måste de öfriga ledamöternas antal vara större än Borgrarnes, såvida icke Hr von Hartmansdorff räknat alt magistratspersonerna höra till Borgerskapet, men så har man icke förut ansett, emedan magistratspersoner icke äro annat än embetsman.
Jag tror för min del således att den förändring, som Utsk. föreslagit just gör att Borgerskapets 12 ledamöter molvägas af de 14 ur de öfriga klasserna, och kan således icke inse något skäl hvarföre en ny förändring af komitéens sammansättning skulle ega rum.
Äfven jag delar samma åsigt som den siste värde talaren, och tror att, om betänk, återremitteras, så kommer det åsyftade ändamålet att förfelas. §:n är redan tillstyrkt af 2:ne Riksstånd och blir således om den af R. o. Ad. bifalles, R.
St:s beslut; återremitteras §:n , så måste Utsk. inkomma med ett nytt utlåt, i della afseende, och då kunde ändamålet förfelas.
Jag har till Borgrarne räknat 2:ne Magistratsperson^- emedan sädane af grundlagen dit hänföras, alldenstund 2:ne ledamöter af Stockholms magistral alltid höra såsom R. o. Ad. vet till riksdagsmän af BorgareSt.
Jag finner mig således ingalunda vederlagd af Gr.
Gyldenstolpe^ anmärka.
Skulle det åter förhålla sig så som Hr Aminoff säger, att en återremiss skulle kunna medföra en sämre § än den nu föreslagna, då afstår jag visserligen från milt yrkande men icke derföre att förslaget är riktigt sådant det af Utsk. blifvit upgjordt.
Skulle likväl förevar, stadganden vara något bättre än det hittills gällande, och man understundom bör vara nöjd, om man icke alldeles, utan något så när, får det rätta fram, så kan man måhända antaga närvar, förslag emedan det är af dylik approximatif beskaffenhet.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrågavar. § ropades starka ja, blandade med några nej, hvarefter II.
Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande. § 120.
Ridd.Sekret, tillkännagaf att Preste- och BondeSbn bifallit denna §.
Den 16 Maj. 499 Hr Aminoff:
Den erinran jag tillförene gjort om att vissa §§ måtte indelas i mom:r, får jag äfven nu vid denna § förnya. R. o.
Ad. biföll ifrågavar. §. § 121.
Ridd.Sekret, lillkännagifvit att Preste-oell BondeSt:n bifallit denna §, blef densamma af R. o. Ad. bifallen. § 122. lindert.
Ridd-SekreU tillkännagaf att Preste- och BondcSt:n bifallit denna §.
Frih. Leyonhufvud, Axel Gabr.:
Då troligen få länder begagna sig af edgång sä mycket som Sverige, torde noggran upmärksamhet böra fästas pä edernas beskaffenhet, deraf somliga finnas, som icke kunna lättas, och andra som icke kunna följas.
Bland den första klassen kan räknas krigsmanna-eden, den kanske få krigsmän, åtminstone hvad soldaterna beträffar, kunna förstå, och bland de sednare, kan eden i vår gällande Bevilluims-förordn. räknas.
Den redaktions-föränd ling, sorn bär är föreslagen; bar åsyftat en förbättring, genom insättande af orden: ”efter bästa förstånd”, men då i sednare perioden icke blifvit infördt det tillägg, som af Frih.
Alströmer blifvit föreslagit, eller orden, ”genom den af mig påförda beskattning upsåtligen förnärmas”, så anser jag att ändamålet icke är vunnet, ty det finnes bestämt en motsägelse i taxerings-förbindelsen, att, ”efter bästa förstånd påföra hvarje skattskyldig person den beskattning han bör vidkännas”, mot det följande: ”så att, under ett noga iakttagande af föreskrifterna i Bevillms-stadgan, hvarken kronan eller de skattskyldige förnärmas i deras lillständiga rätt”.
Ordet ”upsåtligen”, mäste nödvändigt der finnas.
Hvad vidare den ändring som i §:n förekommer att, ”Bevillms-stadgan” blifvit satt i st. f. förbindelsen att vid hvarje ny Bevillms-sladga förnya eden, . anser jag den vara behörig, ty derigenom kan det ouphörliga svärjandet, hvarigenom missbruk förr inträffar, till någon del äfven förek ömmas.
Jag önskar blott att ordet upsåtligen måtte uti eden införas; för tillvägabringande hvaraf jag vördsamt vågar anhålla att denna § måtte återremitteras.
Skall något uträttas med en ed, måste den uttala hvad den som aflägger eden, skall och kan lofva, men ej hvad den, som fordrar densamma, samvetslöst behagar föreskrifva utom möjligheten för meuskliga förmågan, ty della blir oupfylldt om än edsförpliktelsen är aldrig så sträng och leder således ohjelpligen till en mened.
Första brottet emot en sådan ed sker, när den aflägges; ty, antin- , gen mäste orden uttalas med en så exempellöst lättsinnig tanklöshet, alt man ej vid den vigliga handlingen velat hvad man sagt; eller ockå måste samvetet söka sidovägar bredvid den föreskrifna ordalydelsen, som dock skall ljudeligen uttalas.
Ilar lagstiftaren lemnat anvisning på denna bana, beklagligtvis nog ofta begagnad ändå, hvar och huru vill hail sedan sätta en gräns för utflykterna, som snart skola ådagalägga edens kraftlöshet, om han också är likgiltig för ansva 32* - 500 Den 16 Maj. ret, som visserligen drabbar edgångaren för äfven den ringaste afvikelse från den besvurna ordalydelsen; men derjemte lagstiftaren för den utställda frestelsen.
Det duger ej att förståndet och hjertat ogillar, hvad jag med munnen vid min salighet lofvar.
Tror man att ett sådant förfaringssätt skulle kunna tvinga menniskor till noggrannt iakttagande af plikter?
— Nej! den ed, som innebär brottet i sitt sköte, lärer ej kunna åstadkomma annat än förnyade brott.
Börjar man att förlika sig med ett dagtingande med samvetet, så skall det snart hålla portarna öpna för hvad som helst, blott det lill cn början kan ske med ett yttre sken af ärbarhet.
Min röst skall den nu föreslagna eden för Taxerings- och Pröfnings-koraitéer aldrig erhålla; och blir den antagen, hoppas jag att andra med mig, besinnande betydelsen af en ed och betänkande ali ansvarsdagen derföre kommer, skola veta hvad deras frid tillhöra, samt inse och undvika den för deras samveten här utlagda snaran.
Utsk. har visserligen i den gjorda förändringen af eden för de nämnde komitéerna, till en del medgifvit, att det förut begagnade formuläret var odugligt, men med stympandet af mitt förslag är dock ingen förbättring vunnen.
Enl. detta ligger det i orden: ”bästa förstånd”, jemte en upmaning till förståndet att använda all sin förmåga, ett erkännande af dess ofullkomlighet.
Utsk:s förslag hafva dessa orden fått en rak motsatt betydelse, derigenom att Utsk. bibehållit det gamla slutet af meningen, hvaruti edgångaren, i stöd af sitt bästa förstånd och med anspråk på den högsta fullkomlighet, anses vara nog djerf att våga edeligen förpligta sig till ett tillämpande af Beviilms-stadgan sä att, hvarken kronan eller de skattskyldige förenas i deras tillsländiga rätt.
Det går för sig, det se vi, att så skrifva ett edsformulär; det går naturligtvis också för sig att uttala dessa orden; men om man vill tänka på dem, ett ögonblick, torde man snart inse omöjligheten för en taxeringsman att verkställa dem.
Det var just till undvikande af denna omöjlighet, som jag föreslog en förändring; men utan förbättring, tjenar en förändring till ingenting.
Ehuru jag visserligen kunde bevisa huru ogrundad Ulsk:s farhåga varit, alt den af mig föreslagna redaktionen skulle gifva anledn. lill liknöjdhet hos taxeringsmannen att förskaffa sig nödiga uplysningar, då han förbundit sig att fullgöra och noga iakttaga Bevillmsstadgans föreskrifter, hvarunder således äfven inbegripes dess 65, 66 och 107 §§; så vill jag likväl ej vidare påyrka den, utan anser eden, sådan den nu är af Utsk. redigerad, möjlig att aflägga, blott med insättande af ordet tipsätligen och förnärmas; hvarigenom denna del af eden skulle fä följande lydelse: sä att, under ett noga iakttagande af föreskrifterna i Beviilms-stadgan, hvarken kronan eller de skal/skyldige up s ätli g en förnärmas i deras tillständiga rätt.
Och då hvar och en säkerligen inser nödvändigheten af detta tillägg, anser jag någon ålterremiss icke af nöden, utan får blott hos fl. R. o. Ad. förorda bifall till denna förändring i Utsk:s förslag.
- Hr Printzensköld, C ari:
I motsats mot de siste värde ta - Den 1C
Maj. 501 larne, vagar jag förklara, det jag anser förslaget till ed för Taxerings- och Pröfnings-komitéernas Ordf. och ledamöter, sådant Utsk. lipstadt det, vara rätt, och att införandet af de ord, sorn dessa talare föreslagit, skulle försämra men icke förbättra edsformuläret.
Hvad innebär orden: ”efter bästa förstånd”; del synes sorn skulle de derföre icke hafva gjort sig reda.
Jag, för min del, finner i dessa ord ett erkännande så tillsägandes vara nedlagdt af den ofullkomliga menniskan, att hon kan begå misstag, fastän icke upsåtliga.
Att då tillägga ordet upsåtlig, det är att snart sagt tillintetgöra möjligheten att handla efter hästa förstånd, ty man gör icke detta, om man npsåtligen begår misstag, emedan förståndet dä icke varit med för tillfället.
Det är emellertid icke sagdt att, för det jag icke upsålligen gör orätt, jag handlar efter allt det förstånd jag bör begagna, och det är detta som lagstiftningen velat uttrycka, eller, med andra ord, stadga en slags förpligtelse för taxeringsmänueu alt förskaffa sig sä mångå och rillräckliga uplysningar, att deras förstånd om hvad sorn bör eller icke hör påföras, blir allt bättre och bättre.
Jag tillstyrker att edsformuläret, sådant Bevilln:s-Utsk. det föreslagit, mätte af R. o. Ad. desto heldre godkännas, som, ifall ordet, upsålligen, deruti införes, detta skulle förutsätta möjligheten af att någon skulle kunna upsålligen vilja påföra den skattskyldige; vare sig större eller mindre belopp än det han rätteligen bör vidkännas, hvilken förutsättning ingalunda bör ega rum.
Den förutsättning, som Ur Printzensköld gjort förstår jag icke; ty, skulle den kunna göras i afseende på införandet af ordet upsåtligen, så vore detta likväl ej annat, än den förutsättning, som ligger (ill grund för hvarje edgång, huru den än må vara styliserad.
Men i den mån edsformuläret göres för edgångaren möjligt att hålla, i samma män kan denna förutsättning anses undanröjd.
För att göra edsformuläret riktigt bör det således författas sådant ali jag kan upfylla det, och det kan jag icke då här står att jag skall efter bästa förstånd påföra hvarje skattskyldig person den beskattning som han bör vidkännas, su, (d. v. s, på det sältet), att hvarken kronan eller de skattskyldige förnärmas, ty då har jag sagt att jag skall använda mitt hästa förstånd till att göra en omöjlighet; orden efter bästa förstånd hafva här fått en rakt motsatt betydelse, emot den jag med dessa ord åsyftade i min motion; och jag, som svurit pä en lögn, har gjort mig skyldig till del förskräckliga ansvar, som är fästadt vid edsbroltet.
Alströmer fortfar att missförstå innehållet af edsformuläret. lag kan icke föreställa mig annat än att, när man svärjer pä all man efter bästa förstånd skall påföra hvarje skattskyldig hvad han bör betala, så att hvarken han eller kronan förnärmas i deras rätt, så har man också lofvat att alltid, icke allenast upsåtligen göra orätt, ulan så långt förmågan sig sträcker, upsåtligen göra rätt.
Domaren svärjer ju på att han skall uti alla domar rätt göra.
Denna ed är absolut, men ingen domare är derföre så ofelbar, att han icke kan misstaga sig om lagens rätta mening och förstånd, och om eden skulle lyda så, att han lofvade 502 Den 16
Maj. att icke upsålligen göra orätt, så skulle ban icke kunna straffas efter gällande lag, itali han felade af någon annan orsak, ehuru Rättegångsbalken talar, ieke allenast om elakt upsät, utan äfven om vårdslöshet och oförstånd, m. m.
Det är vårdslöshet och oförstånd, som äfven skola förebyggas, och det är derföre som orden, efter bästa förstånd, stå i eden, sä att hvarken oförstånd eller upsal får ligga till grund för den åtgärd sorn åligger taxeringsmannen att vidtaga.
För- och eftersatserna åro med hvarandra så sammanhängande, att om man jemför dem såsom sig vederbör, så kommer man till det resultat, att lagstiftarne ålagt taxeringsmannen endast en sådan plikt sorn en menniska kan upfylla, nemi. alt handla efter bästa förstånd och samvete.
Slutligen är ordet, upsåtligen, på det ställe Frih.
Alströmer har velat hafva det infördt, icke allenast onödigt, utan förvrider meningen af edsformulärct till en icke obetydlig grad.
Det förändrade stadgande, som i 122 § föreslås, härleder sig deraf alt åtskilliga ledamöter af Utsk. fästade upmärksamheten ä omöjlighen ali samvetsgrant verkställa det förra stadgandet i 122 §.
De uplysle, och deribland funnos äfven några prester som upgåfvo, att de sjelfve vägrat att ingå i Taxeringskomitée», derföre att de icke ansågo sig så, som förra Bevillmsförordn. bjöd, konna bestämdt påföra hvarje skallskyldig person den skatt som vore liklig, emedan de icke så noga kunda känna hvarje persons omständigheter.
Det är nogsamt bekant att, isynnerhet i de smärre städerna, svårighet der upkommer att kunna få de personer, som utom HorgareShs ledamöter skola i Taxerings-komitéen ingå, och vid ombytet af sådana personer, då de kort tid varit i staden, kunna de icke sä noga känna alla förhållanderna derstädes, utan de förmå endast sä godt de kunna, elter efter deras hästa förstånd, svära på att upfylla Bevillms-förordms föreskrifter.
Del har, såsom jag redan nämnt, varit exempel på, att just derföre att Bevilln. varit så absolut bindande, personer af deras samvete ansett sig förhindrade alt i komitéen ingå.
Den nu föreslagna eden innehåller i alla fall, såsom ock llr Printzensköld påpekat, allt hvad en samvetsgrann menniska kan upfylla, och då icke något kryphål kan upstå, hvarigenom en person skulle kunna dagtinga med sitt samvete och påföra en individ större eller mindre beskattning, än han anser honom böra draga, så är ju allt gjordt för att bevaka kronans rätt och försäkra samhället att hvar och en icke påföres större beskattningsbelopp än hvad han i sin mån bör vidkännas.
Jag ämnar icke ingå i jemförelse emellan ofullbomligheterna uti andra eder; just för alt slippa samma ofullkomlighet uti den nu ifrågavar. eden, som linnes uti de flesta andra, har jag föreslagit en förändring tili denna.
Hvad okunnighet och vårdslöshet beträffar, sä om man befarar någon sådan, tror jag sådant vara tillräckligt förekommit, då man uti eden förbundit sig att iakttaga Bevillms-förordms föreskrifter, hvaruti dess 65, 66 och 107 §§ inbegripas, som tydligen visa hvar - Den 16
503 lill en taxeringsman genom eden färbundit sig, och undanrödja hvarje ursäkt för en genom vårdslöshet förorsakad okunnighet.
Hvad Gr. af Ugglas yttrat, om dem, som genom eden ansett sig förhindrade att ingå i Taxerings-komilée, vidlåder väl äfven den nya eden, ty den är på samma sätt omöjlig, ja t. o. m. svårare all. fullgöra; ty här har jag förbundit mig, att upbjuda milt förstånds yttersta förmåga, för att finna den fina, för menskligt öga osynliga, linea, som bestämmer gränsen emellan kronans och den skattskyldiges rätt, sä att denna ej det ringaste öfverskrides hvarken åt ena eller andra sidan; och sålunda fortsätter jag min anhållan ali R. o. Ad. ville antaga den af mig föreslagna förändring uti denna § att ordet, upsåtligen, insättes i densamma.
Hr Aminoff: Gr. af Ugglas har upgifvit att det funnits prester, som af samvetsgrannhet funnit sig förhindrade att emottaga förtroendet af att vara taxeringsman, emedan eden varit svår att efterlefva.
Detta måtte så mycket förr inträffa för taxeringsman i hufvudstaden der folkmängden npgär lill nära 120,000 invånare, och der deras förmögenhet och enskilda förhållanden ej med säkerhet kan bedömmas.
Jag anser den föreslagna förändringen för en verklig förbättring och tillstyrker dess antagande.
Skillnaden emellan den förra eden och den nu föreslagna är den, alt den förra eden ålägger taxeringsmännen all bestämdt påföra en person den beskattning, som honom bör åsättas, och delta torde hvar och en finna vara en omöjlighet.
Derföre har Utsk. föreslagit tilläggandet af orden, efter bästa förstånd.
Det var just pä grund af omöjligheten alt upfylla eden, sådan den var föreskrifven, sorn personer icke hafva velat gå densamma.
Deremot har i det nya förslaget tillagts orden, efter bästa förstånd, d. v. s. att jag efter bästa förstånd bör påföra en person den beskattning, som honom bör åsättas.
Detta bör således lemna en större latitnde vid beslutandet om hvad personen bör påföras, enär jag icke ovilkorligen skall ålägga honom något, hvarom jag icke kan till fullo vinna kännedom, ty jag kan omöjligen veta en persons förmögenhet eller den vinst han haft på sin rörelse, emedan jag endast ser den inkomst han har enl. upgifter till Taxeringskomitéen, och när jag efter bästa förstånd påför honom beskattning på grund af hans egna upgifter, så har jag fullgjordt eden.
Det ord som Frih.
Alströmer velat tillägga anser jag hvarken löser eller binder, ty om der står alt hvarken kronan eller de skattskyldiga förnärmas eller det står att hvarken kronan eller de skattskyldiga upsätligen förnärmas, så matte det vara detsamma.
Jag får derföre tillstyrka bifall lill Utsk:s förslag, och derjemte uplysa hvad jag har mig enskilt bekant nemi. att BorgareSt. jemväl har bifallit denna §.
Jag är förekommen, afstår och förenar mig med Hr Gr. Gyldenstolpe.
Af de skäl, Utsk. anfört, finner jag de tillagda orden, ”efter bästa förstånd”, vara riktiga.