Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Form ) om man nu 6å hastade vid Grundlagens läsning, att man stadnade vid ordet: män; kunde det ju i framtiden inträffa, att man, då kanske mera än nu invand, att kallt tolka ef-’ ter döda ord en hos Folket lefvande Grundlag, ansåg att meningen endast vore, att vid Adelskaps utdelande det var förbjudit, att dertill upphöja
Qvinnor} ock att dessa stora egenskaper, som förr prydt Sveriges Adel icke skulle behöfva uppmuntras eller belönas.
Form) flyttar jag här punkten till ordet difpofition; och glömmer bort Ständers pröfning och den upprättade Staten-, då först fattar jag möjligheten, att ämnen för StatsUtskottets handläggning, enligt 30 §.
Jag läser 75 §•
Form) slutar jag här vid ordet Deputerade} låter den olagligheten tänka sig, att dessa Depu terade icke skulle vara genom val uttagne af de verkliga RiksStändtn, utan godtyckligt kallades, af t. ex.
Landähöfdingar, Consistorier och Borgmästare, till cn del bland löatagande Em - Ben 5 Maji e, m. betsmän; hvilket kunde blifva ett ingrepp i Svenska Folkets urgamla rätt, att sig beskatta, sorn 57 §.
Genom samma läsninggsätt, finner man att om sista momentet af 43 §.
RegeringsFormen förgätes, skulle man misskänna denna §. tydeliga syftning, att en Svensk Konung, som går i fält, eller till aflägsnare inrikes orter reser, bör medhafva minst 3 StatsRåd och vederbörande StatsSecreterare, samt höra dem i de mål, Konungen då sjelf afgör.
Men om man finnér, att alla dessa §.
§. äro direct vigtiga för Folket, och således endast indirect för Konungen, skall man med förundran skåda, att äfven sådane finnas, som genom en dylik felagtig läsning, skulle blifva direct skadlige för Konungen. 8 §.
RegeringsFormen skulle derigenom blifva ett medel till en fullkomlig Oligarchi, om man ansåg sig tillräckligt underrättad genom läsning till och med orden: håras bör: då skulle Konungens i 9 §■ förbehållna rätt, att allena besluta, helt och hållit upphäfvas.
Och ingen Svensk man skulle utan häpnad se en punkt på detta ställe af en ibland Grundlagens vigtigaste meningar. 46
Den 5 Maji e, m, Så har jag nu bjudit till, att enkelt och tydligt visa nödvändigheten, att Grundlagen rätt läses, till punkt iäses och rätt förstås samt tillämpas.
Måtta det hafva lyckats mig! måtte Ridderskapet och Adelil derigenom hafva funnit huru vigtigt det är, att den åtminstone läses vid dessa högre läroverk, hvarifrån Statens Embetsman och Konungens
Råd, skola framdeles utgå, samt att den bör läras, redan under den tid, då ynglingen, med ren och obekymrad ifver omfattar allt, som tillhör ett kärt Fosterland och älskade medborgare!
N:o 3; Friherre Wrangel, Henning:
Den misstanka som i allmänhet träffar dem, som klandra Regeringens åtgärder att de villja resa Jig på andras jall, torde ej alltid vara grun? dad; jag är förvissad att ingen vältänkande
Svensk ledes af denna driffjäder vid sina handlingar, utan fast mer af sannt nit för det allmänna bästa; i följd af denna min öfvertygelse, anser jag sora en skyldighet, att vid de anmärkningar, som göras mot Konungens Rådgifvare, eller Ministrar, man nyttjar det språk, som tydligt uttrycker tankan, och utreder saken, utan att med afsigt såra personen; derigenom vinnes äfven den dubbla förmån, att kunna anmärka, det jelaktiga och göra rättvifa åt det JörtjenJlfulla.
Den 5 Maji e, m. 47 Under detta Riksmöte finnas bland oss de, sora o'örstäidi yttrat sig mot Mintstéren. jag har hittills trodt att mitt omdömme i afseende pa des^a yttranden varit öfverflödigt, men nu säger mig min inre öfvertygelse, att jag ä‘ven bör bidraga till att motverka den opinion. som Herr Grefva Mörners och Herr Danekvardis anföranden atd. i7--de April tyckas vilja b reda; nemligen att alia Regeringens åtgärder i flere år burit stämpeln af den högsta fullkomlighet och mediört den största lycka för landet* Konungens Rådgifvare synas ej villja underkasta sig deli moraliska ansvarighet, hvartill Folkets ombud, enligt Constitutionen, anse dem förpliktade.
Constifutionens bokstafliga innehåll tyckas vara mycket begränsad, men den existerar ändock och dess vidare utveckling skulle förmohnligt undanrödja den öfverdrifna tvist, som intagit dess ställe.
Innan jag går att vidare omnämna da misstag, som enligt min tanka i ofvannämnde anföranden af den i7:de
April blifvit gjorde, så torde det ej vara ur sin ordning att nämna ett ord om en Ministéres rättigheter och skyldigheter.
De förra anser jag till en del bestå uti den förmån att få deltaga i Representanternas öfverläggningar, och derigenom vara i tillfälle att genast försvara sig emot opo* sitonens anfall, och fitlfvt få tala till sitt försvar, De sednare bestå, dels uti afgifvande af Den 5 Maji e. m. råd, grundade på Constitutionens ordalydelse och ett i grund af dessa råd conseqvent förhållande, och dels uti den moraliska pligten, att med allvarlig föresats enligt bästa öfvertygelse såsom
Representant framlägga antingen directe eller indirecte de planer som för landet kunna vara nyttigast — hvem borde väl också kunna bättre inse och bedömma ställningen, bristerna och botemedlen än den som genom en upphöjd plats är i tillfälle, att från differenta authoriteter inhämta upplysningar?
Hvad sorn icke lagligen är en skyldighet bör befallas af Fäderneslands-känslan.
En Constitutionel Konung och en välsinnad
Regering böra aldrig kunna beklaga sig öfver den skiljemur, som Nationens Representanter önska att uppresa, mellan dessa båda magter; ty endast den kan hindra Statens olyckor och fall.'
Att undandölja Folkets klagan, kan ej tjena till något, om man ej söker att bota den orsak, hvilken jöranledt densamme j ändamålet vinnes bäst då Konungen med förtroende till Fol-' kets Representanter hörer och icke förkastar deras önskan.
Är Nationen nöjd med Ministéren bör den bibehållas, i motsatt fall bör den lemna rum för en ny.
Grefve Mörner yttrar bland annat, att Svenska Menighetens önskan och tänkesätt är att heldre styras af en Konung, än af Embetsmän: ja visserligen dä denna Konung är Constitutionel, och äger ansvarige Embetsman, tå valde3 att de tillika äro patriotiska och verk - Den 5 Maji e. m, 49 veikiarama Medborgare.
Enligt hvad förut är nämdt om deras rätt, att deltaga i Lagstiltande magten , äga de tillfälle till utöfvande af dessa medborgerliga dygder, den, sorn åtager sig att vara Rådgifvare bör framför allt, äga Sin egen öfver y geise, och fritt yrka denna öfvertygelse, utan afseende på förmodad underlägsenhet i snille, ty j motsatt talj förvandlas den Cons itutionella förmen, till magtägande hos en enda person.
Min mening är ej att framställa begångna misstag såsom straffbara, men alla böra vara ense om att de böra klandras till vinnande af upplysning.
Utaf samma skäl skulle det vara vanskHgt att låta Lagen i allmänhet utgöra ett ämne för studierna.
Man kan väl ej betrakta Grundlagen sorn étt tjsnstgöringsReglemente, utan snarare sorn ett föremål för ständig granskning, i synnerhet sorn den upphöjer själen genom bekräftelsen på, att vi ärö frie medborgare och ej slafviska verktyg: för öfrigt bör den lärare, sorn antages vid ett publikt Läroverk vara så känd till sin person, att han ej bör kunna na misstänkas att vilja störa det allmänna lugnet. f>et är ej nog att man äger kunskaper i Bil, till Ridd, ö, Ad, Pr, IV Bind. 4 t r 50 Ben Maji e. m.
Historien, raan bör äfven kunna tillämpa dem, och det sker enligt min tanka bäst genom jemnförelsen mellan och hänförande till Grundlagen under en skicklig Lärares ledning.
Då jag förbigår med tystnad en stor del af Grefve Mörners anmärkningar, dels till undvikande af vidlyftighet, dels af föresatts att icke tala för att blott klandra, så ban jag ändå ej lemna obemärkt den del, som rör det öfverflödiga antalet af våra Embetsman, och hvilket påstås vara en nödvändig följd af Civilisation och en förökad folkmängd.
Om civilisationen deri har någon del, så bevisas blott att den är högst ensidig och ofullkomlig, då den beröfvar i ett, hvad den gifver i ett annat förmågan nemligen: att genom de enklaste medel komma till det insedda ändamålet.
Hvad åter en ökad folkmängd angår, så behöfver man blott göra en jemförelse med den tiden då vi ägde Finland, Liffland in. m. och de Embetsmän vi då underhöllo.
Det försvar som göres emot påståendet att Skatterna jemtll okas, kan jag för min del icke gilla, ty genom prisernas fallande i jemförelse med priserna då skatterna beviljades, måste man nu använda dubbelt så mycket varor till försäljning, för att kunna fylla den bifallna Bevillningssumman.
I allmänhet kan äfven anmärkning äga rum i anseende till medel, som förskottsvis begagnas utan Ständers hörande, och blir det alltid ett fel, att på sådant sätt anticipera på framtiden.
Den 5 Maji e, ml 51 Det felaktiga prohibitivsysteme som 1815 och 1818 antogs hade kunnat af Regeringens Ledamöter inskränkas, om ej aldeles förekommas, derest de begagnat sin Representativa rättighet; för att upplysa om det rätta; i stället understöddes prohitiva planen och några få Individer hafva vunnit på de öfriges bekostnad.
1 detta fall skall aldrig har. monien komma att störa6 mellan Folkets Representanter och Regeringen.
N:0 4.'
Grefve v an Schwerin, Fredric Bogislans:
Uti Hans Hans Excellence Herr Grefve Mörners anförande af den I7:de sistlidne April, har jag tyckt mig finna en Styrelsetheorie uppställd, som förekommer mig något olik den Styrelsetheorie, hvartill Constitutionens stadgander synas mig otvungit leda.
Af min pligtkänsla känner jag mig manad att derpå fästa andras uppmärksamhet, och då jag anser den, Riksdagsmannen tilldelade, rättigheten att fritt tala och utlåta sig, innebära skyldigheten att göra det inom det Stånd hvaraf han Den 5 Maji e. m. är medlem, så finner jag mig i nödvändighet ätf vördsammast anhålla det Ridderskapet och Adeln täcke6 åt mitt afgifvände anförande, förhåna ett rum i sitt Frotocoli.
Herr GrefVens sattser uppställas sålunda:
Konungen äger att aUena Riket styra:
Konungen är dervid endast förbunden att inhämta underrättelse och råd af ett StatsRåd.
Konungen är förbehållit att allena besluta* ehuru dess Rådgifvare blifvit ovillkorligen förbundne att sina meningar yttra och förklara; Svenska menighetens önskan och tänkesätt, som alltid helldre skall styras af en Konung ätl af hvilka Embetsman som hälst, instämmer med desse Grundlagens stadgandet).
Hvar och ert af dessa satser* betraktad för sig är visserligen rigtig; men vid deras sammmanstålloing torde kunna anmärkas att vid den första: ”Konungen äger att allena Riket styra,” icke olämpligen hade bordt tillägg gas ordfn: ”på det sätt denna Regeringsform föreskrifver. och att till den tredje, hämtad ur Regeringsformens 9 de § hade kunnat fogas de i samma §. befintlige orden:”
För rådslagen skola StatsRådets Ledamöter vara ansvarige.
Af ofvanberörde uppställning af satserriai föijer i Herr Grefvens tanka:
Den 5 Maji e. m. 53 Att mellan en Svensk Rådgifvsres ali g—, ganden och emelin Engelska och Franska Idinistrars ingen liket finnes}
Att blott för beqvämlighetens och Korrthetens skit 1 benämningen af Ministrar bör kunna tilläggas Svenske Rådgifvare, anseende* Herr Grefven i detta afseende sådant hvaf* ken iör olän;pligt eller inconstituiionelt.
Att man likväl icke bör af Svenske Rådgifvare begära hvad sorn i andra Constitutioneila Länder fordras af dem sorn inbegripas under titel af Ministrar, emedan sådant vöre att hos de förre förutsätta en verkningsförmåga, utöfver den af Lagen utstakade gräns.
Herr Grefven slutar vidare: att när den Konung sorn äger att allena styra Riket, är Carl Joha,n så blir det icke allenast förlåt ligt utan äfven pligtenligf, om Rådgifvaren vid yttrandet af sina meningar misstror sina egna insigter; Om han, vördande ett fattadt beslut, hvars rigtighet han till. äfyentyrs ej genast insett^ icke derföre anser sig hafva förlorat förtroendet eller varit onyttig.
Om han, derföre att hane mening icke blifvit gällande, ännu icke anser sig förbunden; att lemna sin plats.
Herr Grefven menar att om man besinnar 54 Ben 5 Maji c. m, Huru de fleste ämnen kunna under olika synpunkter betraktas; Huru uti många fall grunderna för omdömet äfven i theorien äro oafgjorda; Huru den tanken, att vid afgifvandet af ett enkelt råd, ett afgörande steg skulle följa många gånger skulle hindra eller aflägsna invändningar som annars kunna göras, ehuru de möjligtvis icke åstadkomma någon förändring i beslutet, likväl tjent att utreda och närmare bestämma begreppen; Huru genom täta ombyten af Embetsmän , menliga följder för ärendernas gång ofelbart skulle uppstå; Så torde man lätt inse:
Att den Lära, hvars olägenheter Herr Grefven blott i korrthet vidrört, endast i dessa sällsynta och vigtiga fall kan vara lämpelig, då Statens välfärd eller Lagens helgd kan vara i fråga, samt att den nuans, som 9:de §. i Regeringsformen innehåller, också utmärker att sådan varit Lagstiftarens afsigt.
Herr Grefven anger sliUeligen en annan tydning icke heller hafva några förmåner för andra än dem som med otålighet tro sig vaxa bortskymda af personer hvars platser, de må hända med skäl, förmoda sig bättre kunna uppfylla»
Dea 5 Maji e. ra.
Jag anmäler mig såsom den der tror, att i det hela en annan tydning bör gifvas åt Regeringsformens stadganden för Styrelsetheorien, än den sorn den värde Talaren anser varaden rätta, utan likväl att jag derföre skulle vilja vara ansedd såsom den der efterlängtade att hädanefter blifva mindre bortskymd än hitintills.
Om en sådan tro någon gång varit fattad om min ringa person under 1815 års Riksdag så torde orsaken dertill vara den, att jag kom att säga att nya idéer icke kunna lefva utan genom nya organer.
Idéerna som jag har funnit, verka icke mindre mäktigpåorganernaänorganerna på idéerna.
Det tadel som RiketsStänder fått uppbära för det att de någon gång genom framställda och mindre väl beräknade önskningar rubbat den lugna åsigten af hvad som till Riket sannskylldiga nytta länder, har medfört den verkan, att man vid denna Riksdag ser
Riksdagsmännen ådagalägga ett nit och en arbetsifver, synbarligen lifvade af den önskan att hädanefter blifva mindre tadlade, samt att afböja tlen opinionen att de kunde linna sig handlöst lemnade.
Den öppenhet hvarmed de, hvilka framställt tvekan och farhågor, blifvit besvarade; omsorgen att sätta allmänheten i tillfälle att sjelfständigt döma; <)o § fortfarande liggande bland öfrige handlingar; allt detta vitsordar huru, under skydd af rättigheten att fritt tala och utlåta sig; nya idéer 56
Den 5 jgaji c, m. kunna bryta sig väg till organerna, och later ana möjligheten af en menlös t;d, då idéer och orgaoer fullkomligen skola motsvara hvarandra.
Att om mig må kunna säga0, att jag t min mån medverkat derhän har städse utgjort enda målet för min ärelystnad, det utgör allena skälet hvarföre jag i dag anhållit om ©idet.
Jag önskar vara så korrt sorn möjligt och får jag derföre genast uppgifva den tanka jag hyser, att det är ordet allena, som förekommer i Regeringsformens 4;de och 9tde <5 hvilket utgör orsaken till den oss emellan rådande olikhet j åsigter af en Svensk Rådgifvares politisks caracter.
Tänkarn oss ordet alhna: såsom borta, huru lyder dåden Styrelsetheorie, som Grundlagen uppställer. ”Konungen äger att styra Riket på det sätt denna Regeringsform föreskriiver;” §. 4.
Uti StatsRådet late Konungen sig föredragas och afgöre ban der alla Regeringsärender, utom de Minisierielle- och CommardOmål; §. 7. Uti alla mål som hos Konungen i StatsRådet förekomma skall Protpcpll förås; §. 9.
Alla från Konungen utgående expeditioneroch befallningar, utom i Commandomål, skola för att blifva gällande, contrasigneras af den föredragande; §. 38- Konungen kalle till Rådgifvare , kunnige, erfarna, redlige och allmänt Den 5 Maji e, m. 57 aktade män; §. 4; desse Rådgifvare äro ovillkorligen förbundne att sine meningar till Protocollet yttra och förklara; de äro för sina rådslag ansvarige; §. 9.
Vare dock Konungen förbehållit, att, utan afseende på de af Rådgifvarne yttrade meningar sina beslut fat— ta; 9.
Skulle Konungen besluta något, sorn vore stridande mot Regeringsformen, vare det föredragandes rättighet och pligt att sin contrasignation derå vägra, samt nedlägge han i följe deraf sitt embete; §. 38.
Jag frågar om desse stadganden för Styrelsetheorien, sådana som jag dem här sammanfört äro stridande mot Constitutionens anda?
Om Styrelsebeslut skulle fattas, icke enliga med Regeringsformens föreskrifter; om pågon grund, skulle finnas för den förmodan att vid bestämmandet af hvad Regeringsformens 107 §. kallar allmänna mått och steg, Rikets sannskyldiga nytta icke blifvit iakttagen, så frågar jag, då Lagstiftaren så försigtigt anordnadt allt, att underrättelser och råd aldrig skulle saknas; att öfverraskning skulle förebyggas, om ansvar derföre inför Gud och menniskor kan falla på andra än på de Rådgifvare eller Ministrar, hvilka ägde att med underrättelser och råd biträda, och hvilka ägde att gjelfkrafde påminna om Rikets rätt och bästa.
Om det måste medgifva® att ordet allena hade kunnat uteslutas ur Regeringsformens 4 och rpde §. utan att derföre någon rubbning
Den 5 Maji e. m, skett i Lagstiftarens framställning af den Con-* stitutionella Konungens rättigheter, så återstår att undersöka hvarföre ordet allena blifvit af Lagstiftaren nyttjadt.
Ordet altena styrande Konung, nyttjadt i 1809 års RegeringsForm, uttrycker motsattsen af en styrelseform, som erfarenheten lärt att ogilla, likasom ordet enväldigt regerande Konung i 1680 års Riksdagsbeslut, enligt den tidens begrepp, skulle uttrycka motsattsen af det aristocratiska väldet, som under FörmyndareRegeringen blifvit så förhatligt.
Bruket af ordet allena har uti vår RegeringsForm en historisk upprinnelse, likasom de uti ingressen till ansvarighetslagen nyttjade ordalag MKon-t ungens rådgifvare skola endast råd gifva, men ej jemte honom regera."
Det finns ingen RegeringsForm, ingen Charta, intet, emellan lydande och befallande slutit contract, som icke bär sporr dertill att det blifvit affattadt eller slutit under yttre tvingande omständigheter och att vid valet af ordalagen afseende behöft göras på beskaffenheten af de för ögonblicket rådande känslor.
Skulle inga andra skäl för nödvändighet?
ten att vid de högre Läroverken läsa öfver Dm 5 Maji c, m. 50 Grundlagen godkännas, så utgör det historiska förhållandet, eller förklaringen af Grundlagens bud genom tidsbegreppens inverkan pä desamma, ett tillfyllestgörande skäl derföre.
Skulle farhågan för Professorns möjliga misstag i tolkningen, kunna rättfärdiga ynglingens okunnighet om de Grundlagars beskaffenhet som han mäste lofva att med lif och blod försvara, så borde ej heller husfadern eller matmodern få läsa Bibeln för sina barn och sitt husfolk. 1809 års Lagstiftare och 1809 års Folk ville ej att Constitutionen skulle framställa Sveriges Konung såsom en Collegii President, som kan öfverröstas af sina bisittare; man ansåg Konungen icke böra pregidiskt bindas till 6ina styrelsebeslut, på sätt som han blef det i följd af 1720 ärs RegeringsForm.
Midt emellan ligger detta moraliska band, hvars behof, hvilken dödlig som helst frivilligt erkänner; detta band som icke binder viljan eller den moraliska friheten, men som genom iagttagande af föreskrifne förmer, och genom den åt sjelfvalda rådgifvare tillerkända rättigheten och skyldigheten, att också verka såsom moraliska krafter, mot irringar skyddar den aliena styrande, den allena beslutande.
Lagstiftarne förklara icke de ord, som de nyttja; de förutsätta hos efterkommande den iolkningsiörmåga som deras tid ägde. 1680 6r Den 5 Maji e, m. års Stander ansågo sig icke behöfva säga atf de med en enväldigt regerande Konung icke förstodo en sjelfherrskande Konung; 1720 års Lagstiftare icke att Sveriges Konung genom deras Regeringsform skulle juridiskt bindas och de af 1899 års Lagstiftare, hvilka ännu lefva, anse sig visserligen icke genom tillägget af allena styrande och beslutande
Konung hafva uttryckt någon annan tanka än den af ten moraliskt frihandlande Konung, som tillåter sina sjelfvalda Rådgifvare att såsom moraliska krafter verka uppå hans beslut, och som tillätes* det så mycket helldre, sorn de; kommer på hans moralisk? ansvar inför Gud och hi-?
storien att de äga den kunnighet, den redlighet, den erfarenhet och ds grundade anspråk på allmän aktning som Grundlagen förutsätter»
Annan verkningsförmåga än den sorn Grundlagen tillerkänner dtn Svenska rådgifvaren utöfvar icke heller hvarken Presidenten uti Franska StatsRådet eller Engelska SkattkammareCanzleren.
Såsom Konungen i Sverige allena styrer och beslutar, så styra och besluta allena, både Konungen i.
Frankrike och Konungen i, Stora Britannien.
Jsg vågar derföre tro att det är ordet ellena , tagit i en annaa bemärkelse än Lagstiftaren velat gifvat åt detta ord, sorn föranledt den värde Talaren tili antagande af den opinion att Svenska Ministrars eller Rådgifvaree, kall består uti att afgifva så kallade enkla råd, eller råd för tillfället, utan beständig hänsigt på hvad Rikets rätt och bästa kan fordra; och.
Den 5 Maji e. m. söra föranledt honom alt tro att Svenska Ministrar, kallade till sina Embeien för att biträda med underrättelser och råd, skulle handla pligtenlig!, om de misstrodde sin förmåga au biträda med underrättelser och råd, derföre att Konungen är Cari Juhan.
Jag hemställer till den värde talarens be^- pröfvande om icke följden af en sådan sjelfförsakelse lära, om den vunne burskap skulle bl ifva j att hvarje på Sveriges thron uppstigande Konung skulle synas sina Ministrar en Cari Johan, och hvarje Carl Johan synas dem étt öfVermenskligt väsen, Det torde ej behöfva vidlyftigt bevisas att titeln af Ministrar, tillagd Konungen i Sveriges rådgifvare, icke under något hänseende kan kallas olämplig eller inconstitufionel.
Det gifvas ord antagne från främmande tungomål, som icke kunna öfversättas emedan de, öfversätta efter ordalydelsen skulle väcka ett annat begrepp, än det man ville dervid fästa.
Bland dessa är ordet Minister.
I senare tider först har det blifvit öfversatt med ordet Rådgifvare.
Rådgifvare, eller Konungens män, benämdes redan i Carl den Störes tid för Ministeriales.
De motsvarade den i vår gamla Historia förekommande benämning af handgängna män.
De voro till rangen under de fria männen ända lill dess att folkens anspråk på vishet i Styrelse stegrades derhän, att ansvarighet mot nationernas fordringar förenades med deras kåll.
Sedan den tiden hafva alltid Ministrar - 62 Drn J
Maji e. m. ne ansett sig såsom ansvarige inför de nationer, hvilkas öden af deras rådslag bestämdes.
Ludvig den XIV:des och Fredric den II:s Ministrar ansågo sig likaså ansvarige inför hedrens Grundlag, som Ministrarne uti constitutionella Stater anse sig ansvarige i kraft af Chartor och RegeringsFormer.
Framtiden kommer att visa hvilketdera slag af ministeriel ansvarighet, skall för Konungame och Folkslagen medföra de nyttigaste verkningarne, då det är lätt att finna att den juridiska ansvarigheten helt och hållit bestämmes af deråt begrepp om hedrens Grundlag, hvilka det tillhör att mot Ministrarne tillämpa de juridiska ansvarighetslagarna.
Om den värde talarens redovisning för de åsigter, som bestämdt en del af allmänna åtgärderne under den förflutna tiden, har jag icke stort att säga.
Herr Friherre Anckar.
6värds yttrade tankar om en del utaf dem vittnar att hvar sak har två sidor.
Men hvad ÖitersjöCompagniet beträffar, så får jag nämna, att om jemväl detta försök skulle vitt ■ na om Regeringens uppmärksamhet att följa sakernas omvexlingar och om dess bemödande att göra öfvergången så lindrig som möjligt, så blefve mig vetteriigen hvarken Ständerna eller allmänheten derom underrättade- Sådant som projectet af enskild man framställdes, nemligen under vilkor att natioen skulle med en Dea 5 Maji c. m. 6? million R:dr i Silfver tagne ur Bankens hvalf, ingå i Bolaget, kunde
Ständerne så mycket mindre lyssna till projectet, som Götha Canal Bolaget påkallade deras odelade uppmärk-; samhet.
Nio 5- Grefve Porfe, Carl Henric: Hans Excellence Herr Grefve Adolph Göran Mörners yttrande till Höglofl.
Ridderskapets och Adelr.s Protocoll af den 17 sistledne
April är af den natur och har vunnit den offentlighet genom ett af de mäst lästa här utkommande Dagbladen, att jag såsom Riksdagsman anser mig skyldig äfven uppträda, för att bidraga till undanrödjandet af den förvillelse i allmänhetens omdöme, sorn lätteligen skulle kunna uppkomma af framställningar, hvilka äga auctoritet utaf en Regerings-Ledarnot.