Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det alltid är svårt alt härom lemna bestämda, tydliga och fullständiga föreskrifter, som skulle vara lämpliga för alla möjliga detaljfall, som kunna inträffa, anser jag för min del det vara bättre, att blottställa sig för det i -ett fall icke sannolika äfventyret, att ali Regering under några få dagar skulle komma att de facto ligga nere, än att grundlagen stadgar ett sådant sätt för RiksStyrelsens förande, som skulle leda derhän, ätt under någon tid unionen mellan Sverige och Norge skulle vara de jure uplöst.
Ty om Svenska Statsrådet under de i'frågav:de dagarne skulle regera med konungslig makt och myndighet i Stockholm, så skulle Norrska Statsrådet göra på samma sätt i “Christiania, och någon union funnes följaktligen icke under den tiden, hvilket dock är sfi stridande mot föreningens idée, att jag icke skulle önska, del vår grundlag uttryckte en sådan tanke.
Jag bör dessutom fästa up•märksamheten på en annan olägenhet, som ett sådant stadgande skulle medföra.
Det omfattar äfven ett sådant fall att Thronföljaren vistas i Norge då Konungen företager en utrikes resa eller bl# sjuk, och berättigar Svenska Statsrådet att då föra Regeringen intill dess Thronföljarens regentskap hunnit organiseras, antingen genom hans återkomst till Stockholm eller några Svenska Kådgifvares inkallande till Christiania.
Men vistandet i Norge utesluter ej, enl. nästföreg:de morn., Thronföljaren från att der genast utöfva regentskapet, och man skulle således samtidigt få 2:ne regentskap, det ena utöfvadt i Norge af Thronföljaren, och det andra i Stockholm af Svenska Statsrådet.
Jag kan icke föreställa mig att sådant kan vara lämpligt eller ens tro att Utsk. haft det för afsigt.
För öfrigt bör man, innan man inrycker detta mom. i grundlagen, göra sig reda för huru det komme att gå till i tillämpningen.
I den föreslagna 39 §:n 1 mom. heter det, att om Konungen vill utrikes resa, skall han meddela Statsrådet denna
Sin afsigt och inhemta deras tankar deröfver.
Således kan icke i sådant fa 11 inträffa, att icke RiksStyrelsens ordnande under Hans utrikes resa, i enlighet med 2:dra morn., mycket väl kan gå för sig, innan beslutet om resan fattas, utan att man behöfver någon mellankomst af den tillfälliga Regering för blott några få dagar, som omtalas i 3:dje mom.
Skulle Konungen åter blifva sjuk, låter det väl icke tänka sig att någon, hvarken Thronföljare eller InterimsRegering, skulle genast vid den inträffande sjukdomens början gripa sig an och öfvertaga RiksStyrelsen mot Konungens vilja, utan det kommer att tillgå på det sätt, att man inhemtar den sjuke Konungens förklaring, att Han icke vidare kan med Styrelsen Sig befatta, 180 Den 8 April f. ffl. och således får man afven i detta fall alltid tillräcklig tid att organisera Styrelsen.
Insjuknar Konungen åter, då Ilan vistas i Stockholm, så häftigt, att någon så beskaffad föiklaring icke kan af Honom erhållas eller afbidas, finnes i alla fall genast elementer för en InterimsRegerings sammansättning att tillgå, utan att behof göres af någon annan MellanRegering; och är Konungen vid sjukdomstillfället icke i Stockholm, utan sjuknar under resa antingen i Norge eller å inrikes ort, så inträffar till att börja med samma förhållande som nyss nämndes, att man icke genast kan förordna en InterimsRegering.
Man mäste afbida tiden, för att se huru sjukdomen gestaltar sig; men äfven i värsta fall har man dåredan 2:ne Regeringar, den ena regerande efter Instrukt. i Sverige, den andra efter Instrukt. i Norge, och dessa Regeringar synas mig lämpligast böra fortfara att fungera intilldess den gemensamma InterimsRegeringen hinner sammanträda.
Ur alla synpunkter kan jag således icke finna annat, än att det af Utsi;, föreslagna 3:dje mom. i 39 §:n icke allenast är öfverflödigt utan äfven kan gifva anledn. till hvarjehanda missförstånd, som man bör undvika; hvarföre jag också skulle vilja hemställa, om icke R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke skulle vilja förklara sig anse samma mom. böra utgå.
Jag återkommer i sammanhang dermed till första morn., hvarvid jag äfven begär att Ii. o.
Ad. såsom sin gemensamma tanke mätte förklara det tillägg nödigt, att Regeringen skall föras »i Konungens namn.» Hvad de öfriga §§ af Const.Utslcs förslag beträffar, har jag mot dem ingenting att andraga, med undantag af en mindre betydande anmärkn. vid 91 §:n.
Der talas nemi. om huru förfaras skall, om Konungen efter företagen resa förblifver öfver 12 månader utom Riket, eller att Regent eller Regering afi skall sammankalla Riksdag, och att, »sedan Konungen derom underrättad blifvit, men ändock icke till Riket återkommit, R.
St-.r äga, jemte Norges Storlhing i öfverensstämmelse med Riksakten, taga den författning om Rikets Styrelse, hvilken de nyttigast finna.»
Att den författning om RiksStyrelsen, som under sådana förhållanden bör vidtagas, skall ske gemensamt af Sveriges Ii. St:r och Norges Storthing är en gifven följd af unionen, osh således är mot detta tillägg ingenting att anmärka, men deremot åtskilligt mot det följande, eller »i öfverensstämmelse med Riksakten.»
Akt innehåller ronde ifrågav;de fall f. n. allsingenting, och om således Const.Utsk:s mening varit, att i Riksakten skulle gifvas någon närmare bestämmelse om sättet huru dervid skall förfaras, fruktar jag att Const.Utsk. derigenom inkastat ett ganska stort trätofrö, som kan motverka förslagets antagande; ty det är i sanning icke så lätt att utfinna några lämpliga stadganden om sättet huru de båda national-representationerna skola förena sig om RiksStyrelsens förande, eller att i detta hänseende stadga något visst för alla förekommande fall och omständigheter.
Jag skulle tro, att då vi nu isynnerhet, efter hvad Const.Utsk. sjelft antydt, böra hafva lill föremål att få de förändringar i grundlagarne genomförda, som äro mest af behofvet påkallade, dels med hänseende till RiksStyrelsens öfvertagande i de fall hvarom fråga är, dels ock Den 8 April f. to. 181 med hänseende till de stadganden som f. n. i Riksakten finnas, man icke bör föreslå något annat, än hvad som dermed har ett nödvändigt sammanhang.
Jag lian icke heller inse nödvändigheten af det i fråga v:de tillägget, ty i vår Svenska grundlag är det alldeles tillräckligt, om der stadgas, att R.
St:r skola vid ett sådant tillfälle gemensamt med Norrska Slorthinget besluta.
Huru detta beslut skall fattas är klart att man framdeles får lof att lemna föreskrifter om, såvida man icke anser sig kunna vara dem förutan; men att göra hela förslagets antagande beroende deraf, att man blifver öfverens om meranämnde stadgande i Riksakten, tror jag vara mindre välbetänkt.
Jag skulle således äfven vid denna § vilja hemställa, att Ståndet såsom sin gemensamma tanke förklarade att detta tillägg bör utgå.
Den föregtde talaren har yttrat sig mot lämpligheten af att föreslå rättighet till regentskap endast för Thronföljaren, och ansett att denna rättighet borde utsträckas äfven till öfriga Prinsar af det Kongl.
Huset; hvarjemte han trott, att inskränkning till endast Thronföljaren möjligen skulle, åtminstone med hänseende till Norge, kunna verka såsom ett hinder för bifall till förslaget.
Att denna inskränkning icke utgör något hinder med afseende på Sverige har erfarenheten vid innev:de Riksdag tydligen ådagalagt, enär ett förslag, omfattande alla Prinsar af det Kongl. Huset, icke kunnat här genomföras.
Hurudana tankarne äro i Norge känner jag väl icke med samma säkerhet; jag har likväl mycken anledn. förmoda, att den K.
Proposin icke heller der hade stor sannolikhet att varda bifallen.
Hvad jag deremot med visshet vet, är, att ett förslag lika med det som Const.Utsk. framställt, till allmän belåtenhet varit lag i Norge likasom i Sverige under föregide UnionsKonungar, och att således intet oöfvervinnerligt hinder från Norges sida mot det nu framställda förslaget borde kunna möta.
Samma talare har sagt, att man genom detta inskränkande af regentskapet lill Thronföljaren, skulle utsätta sig för den stora vådan att oftare behöfva tillita den olämpliga InterimsRegeringen.
Detta skäl kan jag icke neka vara ganska sannt; men man måste å andra sidan medge, att man vida mer sällan behöfver anlita InterimsRegeringen, då Thronföljaren är i besittning af den föreslagna rättigheten, än då ingen Prins bar den; och då det visat sig att man icke kan genomföra detta förslag i en vidsträcktare form, så har man ändå gått ett stort steg framåt, om man kan tillämpa det på Thronföljaren.
Erfarenheten har äfven visat, att under våra första UnionsKonungar, då våra Kronprinsar hade denna rättighet, behöfde InterimsRegeringen icke en enda gång sammanträda, hvadan således erfarenheten talar ganska högt både för lämpligheten och möjligheten af förslagets genomförande.
Jag anhåller nu att få öfvergå till de detaljanmärkn.T som samme talare gjort.
Han har först klandrat, att i 39 § 1 mom. icke det stadgande vore intaget, att Thronföljaren skall styra såsom Regent med all konungslig makt och myndighet »i Konungens 182 Dan 8 April f. m. namn.»
Om detta Sr ett fel, så Sr det åtminstone icke Cönst.- Utsk:s, utan K.
M:ts Regerings, ty detta uteslutande af orden: »i Konungens namn», finnes redan i den af K. M. vid förra Riksdagen afgifne Nåd.
Propos. (N:o 94).
Ben lyder nemi. så: »Vill Konungen utom Sverige och Norge resa, meddele Han Statsrådet in pleno denna sin föresats och inhämte dess tankar deröfver, på sätt 9 g, omtalar; beslutar Konungen derefter sådan resa och den verkställer, befatte Sig ej med Rikets Styrelse eller utöfve den konungsliga makten, så länge Han utom Sina Riken vistas, utan föres RiksStyrelsen under Hans frånvaro af Thronföljaren om han. upnått den ålder, som i 41 g':n sägs.
Han styre med all konungslig makt och myndighet, enl. denna Regeringsform; dock må han ej adeligt stånd och värdighet förläna, eller till grefligt och fri— herrlig! stånd uphöja eller riddarevärdighet utdela; äfvensom alla lediga förtroende-sysslor endast tills vidare kunna förvaltas af dem, som Thronföljaren dertill förordnar.»
Till följd af det nu uplästa behagade R. o. Ad. finna., att ingenting annat ligger Const.EJlsk. till last i detta afseende än möjligen att hafva följt K. M:ts Nåd.
Jag för min del tror likväl icke att den K. Propos:n har orätt i detta fall, och jag skall också försöka att försvara de» mot Hr Justit.
Statsministern. 42 <§:n Regs:sF:n innehåller, att »skulle den olycka tima att hela konungahuset, inom hvilket arfsrätten. till Riket räknas, på manliga sidan utginge, skall, intill dess nytt konungahus blifvit utkoradt och den valda Konungen Regeringen t i 111 rädt, Styrelsen föras af Regering, på sätt i §:n 39 sägs.» Benna lydelse är tagen ur såväl K. M:ts Propos. som.
Cönst.Dtsk:s förslag.
Nu kan naturligtvis icke Styrelsen, ifall konungahuset är utdödt, föras i Konungens namn.
Det är således i afseende på denna g nödvändigt, att icke i grundlagen absolut föreskrifves att Styrelsen skall föras i Konungens namn; men derföre att det icke står i grundlagen att den skall föras i Konungens namn, så finnes naturligtvis icke något hinder för att den vid alla tillfällen då det kan förekomma blir verkligen förd i Konungens namn, så att någon olägenhet deraf att Const.Utsk. vid detta tillfälle följt den K.
Proposm kan jag icke finna.
Samma förhållande är det med den gjorda anmärknm vid 91 §:n.
Ben 8r nemi. alldeles ordagrannt lika med samma g i den K. Propos:», och jag kan icke heller finna att den K.
Propos:n i detta afseende är oriktig.
Den värde talaren har medgifvit, att man måste ställa denna g så, att det påpekas det beslutskall fattas gemensamt med Norrska Storthinget.
För denna gemensamhet måste gifvas någon form och den kan icke finnas på något annat ställe än i Riksakten, men om den icke f. n. finnes der, så blir det genom detta grundlagsstadgande en möjlighet att införa den i Riksakten.
Intilldess detta sker står man icke i svårare förhållanden än förut; men man kan när som helst införa den i Riksakten, hvilket måste vara en fördel, hvadan jag tror att äfven i detta afseende den K.
Propos:» kan försvaras.
Samma talare har äfven gjort anmärkn. mot näst sista mom. af 39 §:n, hvilket har följande lydelse: »Inträffar det fall att Styrelsen skall af Regent eller InterimsRegering
Den 8 April f. m. 183 öfvertagas, föres den, till dess sådant kan ske af Statsrådet med samma magt som Regent.»
Häremot har blifvit anmärkt, att det möjligen skulle vara otydligt, ifall vid en sjukdom Thronföljaren vistades utrikes, huruvida Statsrådet eller InterimsRegeringen skulle föra RiksStyrelsen.
Om man likväl icke allenast läser detta morn., utan jemväl med någon upmärksamhet det föreg:de, skall man finna att någon otydlighet icke äger rum.
Jag anhåller att få upliisa det senare: »Finnes ej Prins, som efter hvad nu bestämdt är, äger att RiksStyrelsen öfvertaga, eller är
Han af sjukdom eller af vistande utom Sverige och Norge derifrån hindrad, då skall en InterimsRegering så sammansatt, som i Riksakten, till bestämmande af de genom föreningen mellan Sverige och Norge upkomne konstitutionella förhållanden
Sr stadgadt, tillträda RiksStyrelsen, hvilken den äger alt föra med samma makt som Regent.
InterimsRegering afträde Styrelsen då den af Regent kan öfvertagas.»
Det är således gifvet, att om vid Konungens sjukdom eller resa utrikes, något af dessa fall inträffar, antingen att någon manlig medlem, som upnätt myndig ålder, icke i det Kongl.
Huset finnes, eller att Thronföljaren vistas utrikes eller är sjuk, så skall InterimsRegeringen, den och ingen annan, tillträda Styrelsen, ålen det sista mom. rörer det förhållande, då antingen Regenten är af andra fall än dessa hindrad att omedelbarligen genast öfvertaga Regeringen, eller några ledamöter, som skulle utgöra InterimsRegeringen icke för tillfället finnas i Stockholm, då skall icke landet stå utan Regering, utan den skall öfvertagas af Statsrådet.
Den värde ledamoten har äfven sagt, att denna Styrelse skulle i vissa fall kunna föras af den i 43 §:n omtalla Regering.
Går man närmare på saken, finnér man likväl att denna Regering skall vara tillsatt af Konungen, för att fungera under Konungens resa i Norge eller inom landet, men alldeles icke vid de tillfällen då Konungen är sjuk elier utrikes.
Deraf behagade Ståndet finna, att i samma ögonblick
Konungen blifvit så sjuk att
Han icke längre kan Regeringens angelägenheter vårda, så har den enl. 43 §:n tillförordnade
Regering i och med detsamma uphört och är icke konstitutionel berättigad att styra.
För att visa att de tillfällen kunna inträffa, då landet bl ifver utan Regering, (längre än några dagar kan det icke hända], anhåller jag att få framställa ett exempel.
Jag föreställer mig att Thronföljaren, hvilken är myndig och frisk, vistas i Skåne; Konungen företager en resa, hvarföre de Norrska SlalsRåden måste lemna Stockholm och begifva sig till Norge; men Konungen, som reser genom landet, hinner t. ex. icke mer än ett slycke på vägen, Han sjuknar, läkarne finna att denna sjukdom blir långvarig och svår, hvadan Konungen anser att InterimsRegeringen skall sammanträda, derom kungörelse utfärdas.
Intilldess Kronprinsen då hinner från Skåne till Stockholm, är landet utan Regering, eller om Thronföljaren icke är myndig, är landet alldeles utan Regering intilldess Norrmännen hinna hit.
Jag hemställer om sådant vöre tjenligt.
Blänga sådana exempel skulle kunna anföras.
Så snart Thronföljaren är frisk, inom landet och myndig, får icke Inlerims - 184 Den 8 April /. nr.
Regeringen inträda; men då blir landet utan Regering intilldess
Han kommer till Stockholm, eller om Thronföljaren icke innehar de egenskaper att Han kan blifva Regent, blir landet också utan Regering, intilldess Norrmännen hinna till Stockholm.
Längre än under dessa dagar kan icke det nu omtalta mom. komma att lända till efterrättelse, hvilket tydligen, såsom jag förut visat, synes af nästföregtde mom.
Nu säger man, att det går icke för sig att i grundlagen erkänna, att det finnes någon dag då UnionsStyrelsen är uplöst.
När man emellertid icke kan neka, att det kan finnas några dagar då ingen Styrelse gifves alls, så blifver frågan, hvilket är bättre, antingen att landet här någon Styrelse eller att ingen Regering finnes och all Styrelse ligger nere?
Vi måste besinna, att tillfällen gifvas, då det vore liksom litet vådligt alf landet blefve utan Regering..
Jag anhåller om afslag å den förra talarens framställningar.
Paykull, Joh. Gust., anförde skriftligen r Detta Memorials vidlyftighet har jag väl icke ansett nödvändig, äfvensom jag ej till fullo kunnat gilla åtskilliga satser ibland motiverna; men hvad hufvudsaken beträffar har jag instämt uti Ulsk:s förslag.
Icke af den anledn. att jag ansett detta förslag såsom det bästa man kunnat framställa, utan, lika med många, kanske de flesta af U.tsk:s ledamöter, såsom det enda hvilket, underl närvarande förhållanden, kunde äga något hopp om att möta ett gillande emottagande.
För min del hade jag visserligen heldre sett att möjligheten för en af Svenskar och Norrmän sammansatt InterimsRegerings upträdande hade till ännu färre fall blifvit aflägsnad, samt att således äfven andra K.
Prinsar än Thronföljaren, i händelse denne varit sjuk eller minderårig, blifvit berättigade att föra statsrodret, men då det visat sig att denna utsträckning af grundsatsen icke vunnit allmänhetens bevågenhet, och varit lifligt motverkad af pressens nästan oemotståndliga makt, en makt, som i förbigående sagdt, tyckes nära nog beherrska sjelfva representationen, så har jag icke tvekat att biträda närv:de förslag, hvilket i alla händelser, enl. mitt förmenande, innebär en betydlig förbättring, om än icke så vidsträckt som man skäligen kunnat önska.
Då man närmare tager i betraktande ifrågav:de grundlagsförslag, skall man snart finna, att detsamma egentligen innehåller blott en enda hufvudsaklig förändring i nu gällande stadganden, nemi. den, att, i händelse af Konungs sjukdom eller bortresa utom Sina Riken, den till thronföljden närmast berättigade Prins såsom Regent skall styra riket.
— Inkast och probabiliteter kunna visserligen framställas emot detta som emot nästan hvarje lagstadgande, men detsamma hvilar dock på en rättsgrund som svårligen kan jäfvas, nemi. på den, att makten lägges i händerna på en person, sorn har det högsta interesse uti att klokt och värdigt utöfva den.
Jag hyser den förhoppning att R.
St:r nu måtte antaga detta förslag, som skiljer sig ifrån det föregtde derutinnan, att allt som I>en 8 April f. m. 185 i det nyssnämnde mest klandrades blifvit ur det nuv:de uteslutet, hvaremot man rättvisligen bibehållit hvad som vid det förra förslagets behandling tycktes af allmänna omdömet gillas.
Den tjugo man starka InterimsRegeringen torde väl på allvar© hädanefter erhålla få försvarare, och är det att förmoda det K. M., i händelse af detta grundlagsförslags antagande, Nådigt torde meddela Propos. till förändring af Riksakten i detta hänseende, så att äfven denna Regering, då den nödgas träda i verksamhet, måtte blifva organiserad på ett sätt som medförer större garanti för ärendernas lämpliga och eniga behandling.
Med hänseende till hvad jag nu i möjligaste korthet haft äran yttra, får jag tillstyrka antagandet af Const.Utskrs nu föredragna Mern.
Då det nu före dragna ärendet förra gången förevar, tog jag mig friheten framställa egentligen 3:ne anmärknir; ben ena, att regentskapet borde tillkomma endast den Prins, sorn står thronen närmast; den andra, att derest Regenten skulle få tillträda Regeringen vid 18 årsålder, borde äfven uti grundlagen uttryckas att
Han vid den åldern är myndig, och den tredje och sista anmärkn:n, att InterimsRegeringen icke måtte få befatta sig med andra ärenden än de som äro gemensamma för de båda Rikena, och att Svenska Statsrådet för öfrigt skulle föra Styrelsen.
De 2:ne första anmärkn:ne hafva numera försvunnit, enär förslaget innehåller att endast
Thronföljaren skall vara berättigad att inträda såsom Regent, och att Tian vid 18 års ålder är myndig.
Men den tredje anmärknm qvarstår ännu.
Då efter min åsigt, det är af största vigt att alla skäl till anmärkn:r, som förefinnas, framställas vid den första Riksdagen, då ett grundlagsförslag från Const.Utsk. framiäggos, på det att de rättelser, som deraf kunna påkallas, måtte vid första Riksdagen göras, så alt icke till följd deraf att frågan då alltför »legert» behandlas, något hinder måtte vid den nästa Riksdagen upstå för antagandet af ett förslag, som eljest vore godt och nyttigt, — skulle jag vara bäst belåten med att discussionen komme att föras särskilt öfver hvarje §, emedan det i annat fall lätteligen kunde hända, att någon anmärkn., som bordt göras mot någon af §§:na, på detta sätt kunde komma att förbigås, och detta vid en följande
Riksdag blifva ett skäl att afslå förslaget.
Jag håller mig således till den 1 §:n eller §:n 39.
I afseende på denna instämmer jag ij Hr Giintbers anmärkn., alt nemi.
Regeringen alltid bör föras vi Konungens namn», och att det vore skäl det R. o. Ad. förklarade detta vara sin gemensamma tanke.
Deremot kan jag icke gilla 2:dra morn., det nemi. som handlar om InterimsRegeringen, hvilken anses böra föra Styrelsen i hela dess vidd så snart icke Regent finnes.
Jag anser nemi., att derigenom skulle vårt konstitutionella statsskick i sjelfva dess grund komma att rubbas.
Denna grund har, efter milt förmenande, sin rot hufvudsakligen i 4 och 9 §§:na Reg:sF:n.
Den 4 §:n innehåller, som Hrrrne veta, följande: »Konungen äger att allena styra Riket på det sätt, denna .186 Den 8 April f. m. Beg:sF:m föreskrifter; inhämta dock, i alla fall, hör nedanföre stadgas, underrättelser och råd af ett Statsråd, hvartill Konungen kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade infödde Svenske män af den rena evangeliska läran.»
Den 9 §:n föreskrifter: »Uti alla mål, som hos Konungen i Statsrådet förekomma, skall prot. föras.
Statsrådets tillstädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd hvarom i 106 och 107 §§:na vidare stadgas, ovilkorligen till prot. sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta.
Skulle någonsin den oförmodade händelsen inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot Rikets Grundlag eller allmän lag, åligge det då Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra.
Den som ej särskild mening till prot. anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta.»
Då nu vidare i 106 §:n stadgas som en ovilkorlig pligt för Const.Ctsk., att det skall ställa hvarje Konungens Rådgifvare under tilltal för RiksRätt, derest han tillstyrkt något som vore stridande mot grundlagen eller underlåtit att afstyrka sådana öfverträdelser o. s. v., så visar det sig ju klart, att vårt nuv:de statsskick är sådant, att ingen må vara rådgifvare, af hvilken icke representationen kan utkräfva ansvarighet för de råd han afgifver.
Huru skulle förhållandet deremot blifva, om vi öfverlemnade regeringsmakten åt en InterimsRegering så beskaffad som den nu ifrågasatta.
Joi hälften af rådgifvarne skulle icke kunna ställas till ansvar inför representationen, Svenska folket skulle således i Regeringen hafva rådgifvare af hvilka det icke kunde utkräfva något ansvar.
Om bland de Svenske rådgifvarne funnes en maktlysten, som tillika ägde nog skicklighet att vinna de ansvarsfrie Norrske rådgifvarne på sin sida, så skulle en sådan maktlysten rådgifvare kunna ensam blifva regerande.
Enl. min åsigt är detta således en ganska vigtig fråga, emedan det konstitutionella statsskick, hvari f. n. vi lefva, helt och hållet beror derpå; och jag måste derföre på det kraftigaste protestera mot ifrågav:de förslag samt anhålla att R. o. Ad. måtte förklara såsom sin gemensamma tanke, att då Konungen är hindrad att föra RiksSty relsen och då antingen icke
Thronföljare finnes eller Han icke upnått den ålder, som här är föreskriften, eller
Han annars har förfall att tillträda Regeringen, att då Regeringen i alla ärenden, som röra Sverige enskildt, må föras på sätt grundlagen nu före skrifter af Statsrådet; men att deremot InlerimsRegeringen må befatta sig med alla de ärenden som äro gemensamma för båda Bikena, eller de s. k. unionella.
På så sätt tror jag att ändamålet vinnes utan att förorsaka rubbning i vårt nuv:de statsskick.