Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna inrättning har således nästan blifvit förvandlad till en barmhertighets-kassa för tjenstemännens enkor och barn, i stället för att vara en pensionsanstalt för tjenslemännen sjelfva, emedan de sednares pensioner äro så ringa, alt ingen tjensteman, som ej eger enskild förmögenhet, vid upnående af den stadgade pensionsåldern af 55 år kan taga afsked, utan måste släpa sig fram i tjensten så länge han förmår.
Jag föreställer mig, att förhållandet med arméens pensionskassa är ungefärligen enahanda.
Vid Flottans pensionsverk eller Amiralitets-krigsmanskassan äro väl pensionerna mera tillräckliga, men det är jemväl allmänt bekant, att der finnes en talrik expektans-stat, emedan medel till de berättigades pensionerande saknas.
På samma sätt förhåller det sig äfven med Bankens, Tullverkets och flera andra Verks pensionsanstalter.
Då fördenskull organisationen af embels- och tjenstemäns pensionsanstalter för närvar:de är så otillfredsställande och dessa anstalters ställning så högst ofördelaktig, har jag föreställt mig, att Staten, som med icke obetydliga anslag bidrager lill denna pensionering, borde vidtaga någon åtgärd för densammas ordnande på ett ändamålsenligare sätt.
Alt uprätta ett fullständigt förslag till pensionsväsendets reorganisation, är för den enskildle Riksdagsmannen icke möjligt, och skulle säkerligen icke heller leda till något, resultat.
Den första åtgärd, som bör vidtagas, lärer således vara den, att en undersökning af förhållandet företages, så att det åt verkligen sakkunnige personer updrages att föreslå pensionsväsendets ordnande på ett lämpligare sätt än det nuvar:de.
Ett sådant sätt har jag trott mig finna deruti, att pensionskassorne skulle inrättas i ungefärlig öfverensstämmelse med ränteförsäkringsanstalter; att de många särskildta mer eller mindre dyra pensionskasse-Directionerne skulle sammanföras under en gemensam styrelse med en gemensam förvaltning, att reglementera för denna förvaltning skulle kunna betydligt förenklas, samt bestämmelserna i afseende å delegarnes afgifter blifva lämpligare och rättvisare än de för närvar:de äro, m. m. d.
Vi hafva bär i landet redan flere personer, som med stort nit och mycken framgång tagit kännedom om grunderne för och detaljerne af ränteförsäkringsanstalter, som i sjelfva verket icke äro något annat än pensionsanstalter, och jag är viss att dessa personer icke skola undandraga sig att till det allmännas gagn upgöra förslag till våra särskildta pensionskassors omorganiserande på ett med grunderne för nyssnämnde anstalter mera öfverensstämmande sätt.
Om allt detta hade tagits i närmare öfvervägande, hade, såsom jag föreställer mig, de sammansatta Utsktn icke kommit till del resultat att helt tvärt och utan några egentliga skål afstyrka den förberedande undersökning af saken, hvarom jag i min motion anhållit.
Att en sådan undersökning ej
Lan aflöpa utan kostnad Dftn 25 Februari f. m. 547
Sr naturligt, men jag tror ej, att den kan blifva af sådan betydenhet, att R.
St. deraf böra låta afskräcka sig ifrån en sak, söm ulan tvifvel skall komma att medföra mycken nytta för det allmänna odh gifva oss en skälig anledning till dert förhoppning, att de afgifter till pensionsinrättningar, som för närvande lemnäs af rikets embets- och tjenstemän, icke skola blifva helt och hållet bortkastade penningar.
Vi böra äfven erinra oss, att det linnés (lera klasser af tjenstemän söm sakna all rätt till pension; såsom t. ex. städernes tjenstemän, presterskapet m. 11., äfvensom alt i sednare tider flera nya tjenstemannaklasser upslålt och äfven framdeles komma att upstå, och att man äfven måste tänka på alt vid afskedstagande bereda dessa något så när tillräckliga pensioner.
Så t. ex. häfva vi redan en hel mängd tjenstemän anställde vid elektriska telegraferna och utan tvifvel komma i framtiden jernvägarne att erhålla en betydlig stat samt till följd af samhällets fortgående utveckling, jemväl andra nya biträden till det allmännas tjenst att behöfvas.
Skulle för alla dessa särskildta klasser af det allmännas tjenare en gemensam pensionsinrättning kunna åstadkommas, så skulle sådant tvifvelsutan blifva af vidtomfattande gagn.
1 samma mån
Delegarnes antal ökades i en större scala torde pensionerna kunna förstoras, utan särdeles tillökning af Statsbidrag
Rättighet att genom högre insatser kunna förskaffa sig högre och tidigare pension kunde äfven beredas; medlen i stället att utlånas i Diskonteringsväg kunde ingå till Statsverket, sorn gifva sina obligationer med en bestämd alltid säker ränta o. s. v.
För att kunna närma sig ett så eftersträfvansvärdt mål, måste emedlertid en noggrann undersökning af det nuvartde pensionering3- väsendet cga rum, och ett förslag till den nya anstalten upgöras.
Och i sanning det vore bra förvånande, om icke resultatet af ett sådant arbete åtminstone skulle komma att motsvara den relativt obetydliga kostnad, som för dess anställande kunde drabba Statsverket.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag hos R. o. Ad. vördsamt anhålla om återremiss af det nu förevar:de Utlåt.
Hr Fåhrreus, Olof Imm.
De förslag, som utgöra föremål för ifrågavar:de Betänkrde, synes mig kunna hänföras till de många, som i theoden låta ganska väl men i praktiken äro overkställbar, eller åtminstone icke verkställbar utan i förening med så' stora olägenheter, att de upväga de åsyftade fördelarne.
Vore det fråga om att af nyo eller utan föregåenden ordna pensionsväsendet, eller om de redan befintliga pensionsanstalterna voro grundade endast på Statsbidrag, så kunde det väl icke vara två meningar derom, att ju systemet borde anordnas i helt eller gemensamt för alla stater och corpser; men förhållandet är icke sådant.
De flesta embetsmanna-cofpser hafva redan sina särskildta pensionskassor, bildade hufvudsakligast genom einbetsmännens egna tillskott.
Dessa aristalter äro både i anseende till omfång och financiela grunder ordnade pä olika säff.
Den ena afser pensione - 548 Den 25 Februari f. m. ring af så väl tjenslemännen sjelfva som deras enkor och barn ; ilen andra afser endast pensionering af dessa sednare; den ena är grundad pä Statsbidrag; den andra icke; den ena har erhållit enskilda donationer, den andra icke; den ena har en samlad fond, ilen andra upehålles endast genom årliga insättningar o. s. v. Det torde lätteligen inses, att om ett sammanslående af alla dessa kassor och fonder skulle ifrågakomma, detta icke kunde ske utan delegarnes begifvande, men detta begifvande kan icke påräknas, enär, emot hvad den förre talaren tyckes antaga, flere af dessa kassor icke hafva några bidrag af allmänna medel.
Exempelvis ber jag få nämna en sådan, som är temligen väsendtlig, nemi.
Häradshöfdingarnes, Landssekreterarnes och Lamlskamererarnes pensionsinrättning.
Denna inrättning har icke något Statsbidrag och icke heller någon samlad fond.
Men den ömtåligaste sidan af saken är rättsgrunden, som man dock främst mäste hafva för ögonen.
På sätt i Betänk, antydes, utgöras bidragen till pensioneringen olika inom olika verk och inrättningar.
Vore det nu rimligt, att, t. ex. tjenste männen i det ena verket bidroge till pensionskassans uprätthållande med 2 °/o af lönerna, men delta bidrag i ett annat verk utginge med 4, i ett tredje med 6 °/0, samt pensionerna och fonderna följaktligen till hvarandra stöde i samma proportion; vore det då rimligt, säger jag, eller rättsenligt, att delegarne i den pensionsfond, som utgjort de större bidragen, skulle låta sin fond sammansmälta med andra fonder, hvartill bidragen varit mindreV Härtill kommer, att flere pensionsinrättningar äro försedda med icke obetydliga enskildta donationer; jag vill ibland dem nämna Civil-Slatens peusionsinrättning, hvars fonder framlidne Kommerserådet Filén, såsom den förre talaren har sig väl bekant, understödde med frikostiga gåfvobidrag.
Kan man val föreställa sig, att K.
M:t skulle godkänna ett förslag lill en sådan förändring af denna inrättning, att afkastningen af dess donerade fond komme att tillfalla, icke blott civile tjenstemän, såsom stiftaren afsett, utan äfven dem som böra lill militär- eller ecklesiastik-staten ?
Motionären har påpekat nödvändigheten ali bereda pensioner åt de nya tjenstemannaklasser, sorn. på sednare tider tillkommit, såsom t. ex. tjenstemännen vid telegraferna och jernvägarne.
Men jag frågar honom, huruvida de personer, som tillhöra dessa nya inrättningar, hafva något giltigt anspråk på delaktighet i de fonder, som tjenstemännen vid de gamla verken ihopsamlat; och hvad vore det för hinder för dessa nya tjenstemän eller nya embetsverk att bereda sig pensionsförmåner efter det ifrågaställa nja systemet eller genom bildandet af lifränteanstalter?
Man har talat om den stora förvaltningskostnad, söm upkommer
Ull löijd deraf, att hvarje särskild kassa måste hafva sin särskildta förvaltning.
Jag ber dock att härvid få göra den erinran, att mångå, ja kanhända de flesta af dessa kassor förvaltas af de respektive Verkens egna tjenstemän gratis.
Skulle deremot alla pensionsanstalterna förenas till en enda, så är det naturligt, att Oen 25 Februari f. m. 549 för förvaltningen af denna stora anstalt fordrades en särskild talrik tjenstemannapersonal.
Vid sådant förhållande kan jag för min del icke antaga, att förvaltningskostnaden för denna enda stora anstalt skulle blifva mindre än för de nu befintliga smärre och inom hvarje verk förvaltade anstalterne.
Jag tror således icke heller, att ur rent ekonomisk synpunkt förslaget skulle medföra någon fördel.
Men jag har emot detta förslag ännu ett inkast, som jemväl torde förtjena att tagas i öfvervägande.
Vi hafva erfarit, att lid efter annan de särskildta embetsmannakorpsernes pensionskassor blifvit riktade med donationer och testamenten af personer, som tillhört dessa korpser.
Det är en helt naturlig känsla, att en tjensteman, som har enskild förmögenhet, vill bevisa sin välvilja för det embetsverk hvarinom han verkat och med hvars tjenstemän han tillbragt ett angenämt kamratlif, och denna välvilja yttrar sig någon gång deri, att han donerar eller testapnenterar en större eller mindre summa till verkets pensionskassa.
Vi ega ej anledning alt betvifla, att ju denna ganska naturliga känsla fortfarande skall komma att göra sig gällande, utan kunna snarare hoppas, att samma frikostighet skall äfven hädanefter komma att bevisas de enskilda pensionsinrättningarne om de förblifva orubbade.
Skulle deremot alla pensionskassor komma att sammanslås, så att det Liefve en för alla slag af tjenstemän gemensam pensionsinrättning, så fruktar jag, att man icke finge erfara sådana verkningar af den enskilda välviljan, emedan bevekelsegrunderna icke mer voro desamma.
Af hvad jag nu anfört torde R. o.
Ad. finna, att förslaget icke låter praktiskt lösa sig, hvarföre jag för min del anser mig böra anhålla om Ståndets bifall till Betänk.
De sammansatta Utskm hafva uli förevaride Utlåtide medgifvit, att åtskilliga hristfälligheter och ofullkomligheter vidlåda det nuvaride pensionsväsendet, men Utskm hafva sådant oaktadt afstyrkt all åtgärd med anledning af de väckta motionerna, emedan det deri föreslagna botemedlet synts vara förknippadt med nästan oöfvervinneliga svårigheter.
Uti detta yttrande hafva likväl
Utskm endast afsett ett enda särskildt sätt till svårigheternas öfvervinnande, nemi. att sammanföra alla de spridda pensionsanstalterna till en gemensam pensionsinrättning.
För min del måste jag erkänna, att jag helt och hållet instämmer i motionärernes framställning om de stora bristerna i det nuvaride sättet för pensioneringen, samt alt jag följaktligen anser desammas a {hjelpande vara en sak af ej ringa vigt och väl förtjent af R.
Stirs upmärksamhet.
Men huruvida det af motionärerna upgifna sättet att ordna pensioneringen låter verkställa sig eller icke, derom tilltror jag mig icke att för nämnde fälla något, bestämdt omdöme.
Så vidt ämnet blifvit af mig genomskådat, skulle jag nästan hysa samma farhåga, som af Hr Fåhraeus blifvit uttalad, eller att detta sätt i praktiken svårligen torde låta sig utföras; 650 Dan 25 Februari f. m, men delta oaktadt mäste jag erkänna, att resultatet af den ena motionärens framställning, eller en underd. anhållan Hos K.
M:t om nedsättande af en Komité för utredande af de nuvar:de pcusionsinrättningarnes beskaffenhet och tillstånd samt afgifvande utan förslag lill ett ändamälsenligare ordnande af pensionsväsendet, syres mig vara värdi att behjertas, om man än skulle hysa något misstroende till det särskildta sätt, hvarpå, enl. hans tanke, pensioneringen framdeles skulle regleras.
Om det således kan synas tvifvelaktigt, huruvida de erkända olägenheterna kunna på den af motionären utvisade vägen afhjelpas, är det dock möjligt, ja till och med troligt, att åtskilliga ganska väsendtliga partiella förbättringar i pensioneringsväsendet skulle kunna åvägabringas: och som allt detta fordrar en föregående, fullständig och grundlig utredning, är jag för min del icke obenägen att instämma uti Hr Dalmans förslag, att detta arbete måtte öfverlemnas åt en Komité af sakkunnige personer.
Det är visserligen en sanning, att för ett fullt ändamålsenligt och systematiskt ordnande af tjenstemännens pensionering möter hufvudsakligen den svårigheten, att uti åtskilliga pensionskassor ingå i större eller mindre mån enskildta donationseller testamentsmedel, för hvilkas förvaltning särskildta föreskrifter äro meddelade; men denna omständighet lägger dock, i min tanke, icke något oöfvervinneligt hinder i vägen för sakens framgång.
För att nu hålla mig till det exempel, sora under diskussionen redan blifvit åbcropadt, nemi. förhållandet med den s. k.
Filénska fonden, hvilken särskildt förvaltas och hvarigenom K. >1:1 sättes i tillfälle att lemna pensioner åt behöfvande civila tjenstemän eller deras enkor och barn, så kan ju denna fond äfven framdeles orubbad bibehållas för att med understöd derifrån kunna hugna sådana personer, som enligt de allmänna pensionsreglementen icke kunde komma i åtnjutande af ett slikt understöd af Statens vanliga pensionsanstaller, men för öfrigt äro deraf väl för— tjenta.
Med ett ord, det finnes ganska många och vigtiga omständigheter i denna sak, som, enl. min tanke, förtjena att tagas i betraktande, och den föreslagna åtgärden synes mig derföre icke böra försummas.
Det är klart, att den äskade utredningen är förenad med någon kostnad och att följaktligen medel dertill måste af R.
St. anslås; men då jag, såsom jag haft äran nämna, anser åtgärden kunna åstadkomma en ganska yägendllig nytta för det allmänna, kan jag ej annat än finna, att de för åtgärdens vidtagande erforderliga medel böra af R.
.lag har mig bekant, att detta Utlåtrde redan lärer vara af 2:ne Stånd godkåndt, så att förslaget torde vara för denna gång förfallet, men jag har likväl ansett mig höra yttra dessa ord för att sålunda tillkännagifva min åsigt om behöflighelen af åtgärders vidtagande i och för tjenslemannapensioneringens ändamälsenligare ordnande.
Äfven d$nna gång bar det nu för tiden ganska vanliga fallet iiiträffat, alf då vi skola bomma tijl afgörande af ett ?rei?d?, är detsamma redan af de andra Den 25 Februari f. m, 551 Stånden afgjordt, så att vårt beslut icke har någon annan verkan än en slags opinionsyttring.
Emedlertid anser jag mig, i likhet med de siste värde talarne, böra i denna fråga yrka återremiss af Utsk:ns Ullåtule.
Om det är gifvet, att en ränteförsäkringsanstalts framgång beror af det antal personer, som deruti ingå, så är det äfven klart, att då sjelfva pensionsinrättningarne i sjelfva verket icke äro något annat än ränteförsäkringsanstalter, i vissa fall förökade med donationer, testamentsmedel, Statsanslag m, m., sä måste en sådan pensionsinrättning i stort, som omfattar en större mängd embets- och tjenstemän, bättre upfylla sitt ändamål än flere små pensionsanslalter för fåtaliga tjenstemanna-korpser.
Vidare är det äfven naturligt, att administrationen af en enda större inrättning skall vara billigare än särskildta administrationer af en mängd särskildta inrättningar.
En värd talare har visserligen bestridt denria allmänna regels tillämplighet uti ifrågavar:de fall, enär de liesta af våra embetsverks pensionskassor förvaltas af tjenstcmännen inom samma verk.
Detta må vara en sanning, men jag tror ej, alt de tjenstemän, som Atagit sig sådana förvaltningsbestyr, göra det utan skälig vedergällning, och hvad jag med sä kerhet vet är, att Direktörerna i arméens pensionskassa åtnjuta honorarier.
Om förhållandet är sådant i de Heste af våra pensionskassor, torde det böra medgifvas, att deras förvaltning är dyrare än om kassorna blefve sammanförda under en gemensam administration.
Det är jemväl gifvet, att då alla dessa kassor måste hafvaastna särskildta lokaler på en mängd olika ställen, är sådant förenadt med vida större kostnad än om de förvaltades i en enda gemensam lokal.
Man har framställt de stora svårgheter för förslagets verkställande, som skulle upkomma derutaf, att flere pensionskassor hafva särskildta donationsmedel, hvilka måste förvaltas efter speciella föreskrifter; men dessa svårigheter synas mig icke vara större, än alt de ganska lätt skulle kunna öfvervinnas.
Ett klart bevis derpå ligger oss ganska nära, om vi betrakta förhållandet med de under Riddarhus-Direktionens förvaltning ställda fonder, såsom detsamma blifvit uti Riddarhuslltsk:s Mern.
N:o 7 framställt.
Dessa fonder komma från en mängd olika håll, äro stiftade för oli lika ändamål och skola användas efter olika föreskrifter, men likväl förvaltas de allesammans af en och samma Direktion.
Då me ningen med motionärernes förslag icke torde vara, att alla pensionskassornas medel skola sammanslås och afkastningen deraf fördelas pro rata parte på alla pensionstagarne, får jag, lika med Hr Gripenstedt, uttrycka min önskan att få frågan fullständigt ut redd, och som Regeringen icke torde kunna göra någon Propos. i detta ämne, enär detsamma afser enskildta korporationers medel, böra R.
St., i min tanke, hos Regeringen anhålla om nedsättande af en Komité för sakens behandling.
Kostnaden derför kan ej blifva af någon större betydenhet och frågans lyckliga lösning år vål förtjent af någon upoffring från Statens sida.
552 Den 25 Februari i. m. Hr Bildt, Didrik Gillis:
För alla tjenstemän torde ej någon fråga vara af större vigt än den nu förevarde.
Så länge en tjensteman är i åtnjutande af sina fulla kropps- och själskrafter, kan han ätnöjas med en mera knapp lön, men alt, sedan han i Statens tjenst förnölt alla sina krafter, han ej af Staten på sina gamla dagar erhåller sitt nödtorftiga uppehälle, är en uppenbar och länge erkänd orättvisa.
De särskildle verkens tjenstemän hafva sökt afhjelpa denna orättvisa genom att bilda pensionsföreningar, och sålunda hafva upstått en sådan mängd dylika anstalter, hvar och en med sitt särskildta reglemente, hvilka dock, enligt hvad vi alla veta, föga motsvara ändamålet.
Om nu den satsen erkännes, att Staten är skyldig att gifva sina tjenare bröd på deras ålderdom, så måste man äfven sträfva derhän, att hela pensionsvåsendet blifver en Statens omsorg, och för att vinna delta mål, måste en fullständig undersökning af alla de på pensionsväsendet inverkande frågor ega rum.
51ig vill det derföre synas, att dä man vid denna Riksdag med fullt skäl ansett sig höra begära löneförhöjning åt tjenstemännen, man äfven bör skänka tillbörlig uppmärksamhet åt frågan om pensionsväsendets ordnande, hvilken fråga är ännu vigtigaie än den första.
Af denna orsak kan jag för min del icke annat än på det högsta beklaga, att de sammansatta Utsk:n och Medstånden skänkt denna fråga så liten upmärksamhel.
Man har icke kunnat förneka, att inom de många särskildta pensionskassorna icke allenast sjelfva pensionsbeloppen försvagas, utan äfven en onödigtvis dyr förvaltningskostnad upkommer.
Det må visserligen vara en sanning, alt, på sätt Hr Fåhraus omnämnt, det finnes åtskilliga pensionsinrättningar, som hafva deras förvaltning gratis, men det finnes å andra sidan flere dylika inrättninningar, som hafva en ganska dryg förvaltningskostnad, t. ex. Arméens pensionskassa, hvars förvaltningskostnad, om mitt minne ej felar, upgår till omkring 19.000
Rdr för ett kapital af circa 2 millioner.
Jag skulle tro, att detta är en temligen hög förvaltningskostnad.
Om man i detta, likasom i så många andra fall, endast upstaplar en mängd hinder och svårigheter, i stället för att söka utreda saken, så är det visserligen det aldra beqvämastc sättet att blifva densamma qvitt, och i sin ifver att upnå detta lyckliga resultat hafva de förenade Utsk:n gått så långt, att de icke en gång påpekat, hvilka svårigheterna äro, utan endast sagt, att de äro nästan »oöfvervinnerliga»
För min del kan jag icke medgifva detta.
Man skulle ju kunna förena pensionsinrättningarne i v issa större grupper, såsom för civila, militära, ecklesiastika embetsman o. s. v., samt de fonder, hvilkas reglementen lägga bestämda hinder i vägen för en sådan förening, kunna ju förblifva fristående och utgöra supplementarfonder samt gifva en ganska behöflig fyllnad i vissa embetsmäns pensionsbelopp.
Slen denna fråga har dessutom vid denna Riksdag en särskildt vigt och betydelse i praktiskt hänseende, om jag så får såga.
Inom Slatslilsk. har man vid den preliminära behandlingen af Iöneförböjningsfrågan beslutat, att de tillstyrkta löneförhöjnin - Den 25 Februari f. m. 553 gerne skulle blifva provisoriska och således endast beviljas för nästktde statsregleringsperiod, såsom skäl hvarför man anfört, dels att åtskilliga embetsverk borde omorganiseras, dels all lefnadsbehofven icke alllid torde komma att erfordra så stora summor som för närvande.
Då nu således löneregleringsfrågan måhända kommer all blifva, som man säger, uphängd under 3:ne års tid eller till nästa Riksdag, ligger väl häruti ett ytterligare skäl att under liden gifva den med denna fråga s; nära sammanhängande pen sioneringsfrågan all möjlig utredning.
Om nu detta kan ske intill nästa Riksdag, så kunna vi hafva skälig anledning alt hoppas, att båda frågorna då blifva på ett tillfredsställande sätt slutligen lösta.
Jag förenar mig derföre med de Herrar, som yrkat, alt Utlåt, måtte till Utsk:n återremitteras.
Jag anhåller att med några få ord få bemöta Hr Fåliraei yttrande.
Den värde talaren har först lemnat oss den underrättelse, att icke alla pensionsanslaller grunda sig på Statsbidrag, utan att det finnes Hera sådana, som äro grundade på helt och hållet enskildta bidrag.
Denna omständighet var väl icke någon nyhet hvarken för mig eller troligen någon annan af R. o. Ad:s ledamöter.
Jag ber endast all härvid få anmärka, att här är fråga om sådana pensionskassor, hvilka äro bildade af bidrag från antingen Statsverket ensamt eller från Staten och enskildta i förening, och aldeles icke örn de helt och hållet enskildta kassorna, såsom Häradshöfdingarnes och Landssekreterarnes m. 11 med hvilka Staten icke har alt göra.
Det har för öfrigt blifvit sagdt, att det skulle vara obilligt, att, vid pensionskassornas blifvande sammanslående de delegare, som nu icke erlägga mera än 2 proc., skulle möjligen komma att få lika stora pensioner som de, hvilka betala 4 a 6 proc.
Men det är just bland annat för alt i framliden förekomma dylika olikheter i afgifter och pensioner, som en ny reglering af pensiohsväsendet bör ske.
Uti dessa olikheter ligger onekligen den största svårigheten för kassornas förening: men jag tror likväl att man skulle kunn finna en utväg alt bibehålla de nuvande pensionärerne vid de pensionsbelopp, hvartill de nu äro lagligen berättigade och låta reformen småningom träda i verket för blifvande Styrelse.
Hr Fåhraus har vidare förebrått mig att hafva helt och hållet förgätit den nästan oöfvervinneliga svårighet, som Utskm trott sig finna deruti, att genom kassornas sammanförande under en gemensam förvaltning enskildta donationer skulle från deras ändamål förryckas.
Jag får derpå svara, att för det första är det relativa antalet af sådana donationer ganska ringa, och för det andra är äfven för det närvande förhållandet sådant, att äfven de pensionsanstalter, som fått enskildta donationer, redan . för deni hafva särskildta conto hvilkas tillgångar ökas eller minskas i samma män utlåningen af fondernas medel är fördelaktig eller icke.
Deremot 554 Den 25 Februari f. m. finnes äfven donationer af den beskaffenhet, alt deras medel kunna ingå i den allmänna pensionskassan, sora ansvarar för det ordentliga utbetalandet af ett visst antal till beloppet bestämda pensioner, hvilket sednare sätt torde vara vida mera betryggande än det förra.