Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De invändningar, som framställas emot. universitetets flyttning äro antingen, såsom de om skadan af att centralisera undervisningen och om nyttan af den täflan, som 2:ne på skilda ställen befintliga lärostolar i en vetenskap skall medföra, af den art, att de förfalla, dä fråga endast är om det ena af de svenska universiteternas flyttning, eller ock röja de — såsom t. ex. påståendena om faran af de förströelser och andra frestelser, för hvilka de studerande skulle i Stockholm vara blottställde — ett förundransvärdt förbiseende af åtskilliga annars väl kända förhållanden, såsom att svenska ungdomen icke mera än andra nationers ungdom saknar urskiljning och karaktersstyrka; att nästan alla öfriga hnfvudstäder i hela Europa ega universiteter, hvaraf både de sednare och hufvudstäderna funnit sig sä väl, att de ingalunda vilja åtskiljas, samt att Stockholm redan, oberäknad!, elementarläroverkens och folkskolornas ungdom, inom de här befintliga instituter, m. fl. läroverk, har en talrikare ynglingaskara än Upsala universitet någonsin egt, utan att man likväl om denna ungdom hört några klagomål med afseende på dess sedlighet till de afhörda föreläsningarne vilja anvisa och väcka; ändtligen att till Filosofie Magistrar icke sällan kreeras personer, sorn äro minst hemmastadda i just den kunskapsgren, hvarefter deras värdighet benämnes? äfven i bästa fallet erhålles denna värdighet (öfver hufvud taget) vid den tidpunkt, när ett egentligare filosofiskt studium, såsom ett fritt och sjelfbestämdt, skulle kunna begynna; ty dessförinnan gifves sällan en yttre möjlighet dertill, om ock den inre möjligheten är tillstädes, och om så förhåller sig: hvem bör ej befara så mycket mer att genom ett strängt omdöme tillfoga mången af här ifrågavarande unge män en orättvisa, när han besinnar, att de vid samma tidpunkt nästan mangrannt af armodets kategoriska motiver befallas anse sig för full-lärde, antingen de vilja eller icke?
Förgäfves hyser mången den lifligaste önskan, att ännu någon tid vid universitetet qvarstadna, för att nu först i ordets fullkomligare betydelse »akademiskt studera;« de jagas ut i verlden åt alla håll, för att äflas efter sysslor och brödstycken.
Sålunda är nu visadt, att filosofiens öfverklagade svårfattlighet för unge studerande till en väsendtlig del beror på en förberedelse — och tidsbrist, som med våra universiteters nuvarande skick sammanhänger.
Men dervid ha vi ock utpekat en annan hufvudsaklig brist, som förknippar sig med denna.
Vi mena bristen på tillräckliga utvägar att understödja, och nästan alla utvägar att till mognare bildning qvarhålla unga vetenskapsälskare, under den period af deras lif, då i allmänhet det vetenskapliga intresset, och i synnerhet det filosofiska, kan antagas befinna sig i ett antingen vaket, eller åtminstone vaknande tillstånd.“
(Studier till Filosofiens Historia och System 1 Bd.
Upsala 183b, sidd. 98 o. f.) Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
M 159. 309 och flit.
Tvärtom torde svårligen någon af våra minsta städer kunna lemna vackrare vitsord om dervarande ungdoms förhållande, än hufvudstaden kan meddela i afseende på dessa ynglingar.
Om dessa inkast sålunda föga påkalla någon utförlig vederläggning, anser jag mig deremot, i anseende till den vigt sistlidne riksdags Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskott tillagt de ekonomiska svårigheterna, hvilka, enligt, dess åsigt, voro de enda, som i fråga om Upsala universitets förflyttning förtjenade något afseende, böra med några ord vidröra de förmenta financiella hindren.
Man har velat påstå, att större delen af den jordegendom. hvarpå ifrågavarande universitet är grundadt, skulle, emedan donations-brefvet lyder ä ”Upsala Högskola eller Konungsliga Akademi”, frångå universitetet, om det förlädes utom staden Upsala.
Det vore i sanning en egendomlig tolkning af den mest storsinnade handling, som någon Svensk konung utfärdat, att betrakta den såsom åsyftande icke dess verkliga ändamål, vetenskapernas befordran, utan den kommuns materiella fördel, i hvilken akademien tillfälligtvis då var förlagd.
Om den store Gustaf Adolf donerat sina gods till Upsala stad, för upprättandet af en ny akademi derstädes, då kunde ifrågasättas, huruvida afkastningen af dessa egendomar finge på annan ort användas, emedan konungen möjligen kunnat anses hafva med en sådan stiftelse angifvit sin åsigt, att akademien borde vara förlagd i Upsala och icke annorstädes; men då den ädle gifvaren lemnat sin rika donation icke till nämnde stad, utan till den längesedan der anlagda akademien för vetenskapernas bästa och ej för stadens förbättrande, då skulle det ju vara en kränkning af konungens högsinnade afsigter, att. vilja förbehålla nämnde kommun samma egendomar eller att lemna dem obegagnade, sedan akademien, afen tvingande nödvändighet, eller i följd af vunnen insigt om dess oförmåga att på sin närvarande plats fylla sin uppgift, blifvit till annan ort förflyttad.
Det är vä! ovedersägligt, att den store konungen icke skulle velat, motverka sitt eget ändamål, och att han aldrig gifvit ett enda hemman till Upsala akademi, om han kunnat förutse, att hans gåfva skulle missbrukas till förhindrande af den nationella kulturens högre utveckling och tagas till förevändning för universitetets qvarhällande pä det inskränkta stadium, hvaruti densamma sig befinner och länge befunnit, med hänseende till förmågan att uppfylla ej mindre statsförvaltningens behof, än de höga fordringar pä vetenskapernas och den allmänna bildningens höjande, som nationen måste göra på en sådan institution.
Mångfaldiga exempel pä en dylik, ofta af omständigheterna påkallad förflyttning af donationer, från en lokal till annan, när blott ändamålet fortfarande tages i akt, kunna dessutom anföras.
Att döma af de städse upprepade ansökningar om statsanslag, som numera frän Upsala akademi framställas, torde icke heller de
Gustavianska godsenjjlemna en så rik och för akademiens uppehållande väsendtlig afkastning, som man i allmänhet påstått och antagit.
Det är bekant, att detta universitet, äfven af andra donatorer fått sig betydliga fonder tillslagna; men detta oaktadt uppgafs, t. ex. är 1860. af medicinska fakultetens
Decanus, att kostnaden för denna fakultet bestreds till mer än hälften af statsmedel.
Af akademiens egna fonder och donerade medel åtnjöt fakulteten 16,365, men af statsanslag 17,787 R:dr Runt.
Detta statsanslag vore för öfrigt ensamt tillräckligt för fakultetens behof, om densamma förenades med Carolinska Institutet, dä vissa lärareplatser kunde indragas, samt båda läroverkens anslag och materiel sammansloges.
Det torde i sammanhang dermed icke böra förbises, att en förflyttning af universitetet utan tvifvel skulle låta ett af de största hinder för dess uppbringande till 310 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JY& 169. en högre ståndpunkt i vetenskapligt hänseende, bortfalla, i det att den myckenhet för vetenskaperna och undervisningen främmande cmbetsgöromål, sorn förvaltningen af de många jordagodsen nu pålägger de akademiske iärarne, då sannolikt blefve högst väsendtligt förringade.
Denna förvaltning, lika föråldrad som för professorerna betungande, måste antagligen då ställas på annan fot, desto heldre som det icke lider något tvifvel, att de stora egendomarne skulle, på ett mera tidsenligt sätt behandlade, gifva en afkastning, sorn skulle i hög grad, om icke helt och hållet, aflägsna behofvet af Statens understöd för detta läroverk.
Motståndarne af universitetets flyttning hafva i allmänhet medgifvit nyttan, ja, till och med behofvet af att i landets hufvudstad hafva ett universitet, om fråga vöre att nu anlägga ett nytt sådant, men påstått, att de redan i Upsala uppförda byggnader gjorde all tanke derpå fåfäng.
Hvarje nytt byggnadsanslag har motiverats dermed, att ett äldre redan vore beviljadt, och sedan Ständerne icke mera synas benägna att bifalla nya propositioner i denna syftning, får man åtnöja sig med att summera hvad man fått till motståndets förstärkande.
Men det har längesedan och vid hvarje tillfälle, när byggnadsanslagen beviljades, varit sagdt, att dessa medel vore att betrakta såsom bortkastade, bade med hänseende till sitt ändamål och den tid, för hvilken de kunde anses användbara, och dylika kostnader lära icke kunna anses mindre förspillda, om byggnaderne, såsom nu, användas utan relativt gagn.
Vi hafva vida kostsammare byggnader än dessa, sorn, derföre att de lättsinnigt eller utan behörigt öfvervägande af tids- eller sakförhållandenas kraf blifvit på orätt ställe anlagda, måst öfvergifvas; och man har ändock ansett detta vara en större vinst, än att begagna de otjenligt anlagda.
Huru många fästningar hafva vi icke till spillo gifvit, ja raserat, emedan de befunnits icke motsvara sina ändamål!
Hvad som år oförnuftigt blir icke klokt genom att fullfölja detsamma.
Hvad beträffar kostnaderna för sjelfva förflyttningen, så ligger det naturligtvis i deras intresse, som motsätta sig densamma, att insinuera, det dessa kostnader skulle uppgå till millioner.
Men vill man lugnt öfvertänka saken, skall man finna, att dessa påståenden äro i högsta måtto öfverdrifna.
Det kan nemligen icke vara nödigt att, såsom i nyare tider i Upsala skett, bygga palatser hvarken för institutionerne eller professorerne.
Det blefve hufvudsakligen blott ett bibliotekshus och föreläsningssalar, som behöfde anskaffas.
Dessa sednare kunde, såsom det ända till sednaste tiden skett i Kristiania, och ännu pä mänga ställen i andra länder sker, till en början förhyras, till den del, som icke redan uti Vetenskaps-akademiens stora hus, Karolinska Institutet och andra offentliga byggnader finnes att tillgå.
Jag utber mig äfven få fästa uppmärksamheten derpå, att uti den stadsdel, Kungsholmen, hvilken, såväl i anseende till dess mindre trångboddhet och fria läge, sorn de många der redan befintliga inrättningar för den medicinska undervisningens behof, synes för ett universitets anläggande vara särdeles tjenlig, finnes en storartad, nu till garnisons-sjukhus använd byggnad, hvars för dess nuvarande ändamål otjenlig» läge är lika allmänt öfverklagadt som för en hvar påtagligt.
Dä hufvudstadens garnison är förlagd på en från detta sjukhus så aflägsen stadsdel som Ladugårdslandet, och således en lång och för pafienterne svår transport af denna sjukinrättnings nuvarande läge förorsakas, lider det intet tvifvel, att Rikets Ständer snart skola anse sig nödsakade bevilja medel till ett garnisons-sjukhus i den stadsdel, der kasernerne befinnas, och då blefve denna vackra och kolossala byggnad användbar till universitets-byggnad.
Det vid innevarande riksdag af enskild motionär begärda biblothekshus bör, om den äskade summan beviljas, blifva tillräckligt till inrymmande äfven af Upsala akademi’s bibliothek.
Det utrymme detta kräfver får neni - Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
•M 159.
311 ligen icke bedömas efter den byggnads omfång, som pä 1820-talet, der grundlädes; ty det kan icke vara obekant, att utrymmet i detta hus till en väsendtlig del upptages af en storartad solennitetssal, slottslika trappor m. m.
Med ett ord, om alla omständigheter, som i detta fall böra tagas i betraktande, skänkas behörig uppmärksamhet, och om man, såsom naturligt är, icke påförer det nya universitetet kostnader, som i allt fall måste af Staten utgöras, skall man finna, att de kostnader, som för universitetets förläggande till Stockholm erfordrades, icke, i anseende till de flera gynnsamma förhållanden, som här i närvarande tid förefinnas och de utvägar, att af härvarande redan befintliga institutioner begagna sig, som erbjuda sig, skulle medföra en kostnad, uppgående ens till fjerdedelen af en million, än mindre till flera millioner.
Denna summa skulle dessutom icke kunna betraktas såsom en ny, Staten tillskyndad uppoffring, emedan de upprepade fordringar å nya byggnader och institutioner, som från Upsala akademi framställas, innan kort, om tanken pä universitetets flyttning öfvergafves, skulle föranleda en minst lika stor summas nedläggande på dylika företag i Upsala.
Det bemödande att erhålla dels nya akademi-byggnader uppförda, dels de äldre ombyggda, som i sednare tider hos Upsalas un i versi tcts-sty reise framträdt, skulle, efter ali sannolikhet, återuppvakna, om Rikets Ständer visa benägenhet att bibehålla universitetet derstädes och slutligen, då intet skäl mera funnes att vägra, vinna seger.
Pä detta sätt blefvc Staten underkastad enahanda uppoffringar, men med hvilket skiljaktigt resultat!
Man talar om den förlust Upsala stad skulle, genom universitetets aflägsnande derifrån, lida, om dess undergång o. s. v. Men utom det, att en stad, som endast genom konstlade medel, såsom tillvaron derstädes af en garnison, en akademi eller annan stats-inrättning, naturligtvis förer ett skenlif, för hvars uppehållande Staten visserligen icke borde uppoffra högre intressen, mäste härvid ihågkommas, att
Upsala fanns till omkring 200 år förr än högskolan der inrättades, att detsamma, utom det lilla, vid en af länets ytterkanter belägna Enköping, utgör enda staden i ett folk- och sädesrikt län, hvarföre densamma o tvifvelaktigt är för sitt bestånd oberoende af universitetet, samt att närvaron af detta, med de lätta försörjningsutvägar det erbjuder, sannolikt motverkat en större och mera solid näringsverksamhets uppkomst.
Upsala hörer för närvarande till de städer, i hvilka industrien (åtminstone hvad fabriker och manufakturer angår) är minst utvecklad af alla i landet, och att ett universitet icke heller i och för sig förmår göra en kommuns ställning blomstrande, visar sig, bland annat, deraf, att under de sednaste femtio åren en myckenhet andra både till folkmängden mindre och af yttre förhållanden mindre gynnade städer i Sverige gjort vida större framsteg i folknummer och välstånd.
Skulle icke äfven andra Staters erfarenhet kunna vara för oss upplysande i detta fall?
Det är icke bekant, att någon Stat tvekat att, för den intellektuella utvecklingens befrämjande, förflytta något i en småstad beläget universitet, eller till och med, när detsamma icke längre var behöfligt, indraga detsamma.
Tvärtom har detta varit ganska vanligt.
Universitetet i Landshut förflyttades, är 1826, till Bnijerns hufvudstad Munchen; universitetet i Tyrnau, i slutet af förra året, till Ofen, hvarifrån det sedermera blifvit flyttadt till Pesth; universitetet i Frankfurt an der Oder, år 1811, till"
Breslau; det i Abo, år 1827, till Helsingfors o. s. v., utan att någon enda af dessa städer derigenom gått under, men till ömsesidig båtnad för universitetet och de liufvudorter geller större städer, i hvilka de genom denna flyttning blefvo förladda.
Tyskland egde fordom 40, nu endast 23 universiteter; och hvad 312 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JV? 159. hafva icke Staterna och deras hufvudstäder vunnit genom dessa förflyttningar, eller universiteters upprättande derstädes ?
Hvad skulle Kristiania och Helsingfors vara utan sina universiteter?
Hvilken hög betydelse för national-andans, vetenskapernas och litteraturens utveckling har icke Köpenhamn och Berlin m. fl. hufvudstäder, hvardera för sina respektive länder, genom de der förlagda universiteter, vunnit ?
Från den tid, folken började mera klart inse, att universiteterna hade en högre betydelse, än att utgöra undervisningsanstalter och tjena till en viss trosbekännelses befästande (hvilket sednare lärer hafva varit en hufvudgrund till Upsala akademie anläggning), har man i allmänhet i alla hufvudstäder, som hittills saknade sådana inrättningar, upprättat högskolor; så t. ex. år 1810 i Berlin, 1811 i Kristiania, 1816 i Warschau, 1819 i Petersburg. 1826 i Munchen, 1827 i Helsingfors, 1828 i London, 1834 i Briissel och Bern samt 1836 i Athén.
För vetenskapernas befordrande, för den högre undervisningens höjande samt pä det att Sveriges hufvudstad, och med den vår nation, icke i allmänanda och intelligens skall nödgas stå effei' andra hufvudstäder och nationer, föreslår jag således: att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t begära Upsala universitets förläggande tili hufvudstaden. samt att, till öfvervägande af de för detta ändamål nödiga åtgärder och förslags afgifvande för deras verkställande en kommitté måtte nedsättas, hvars betänkande, jemte Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i ämnet, Rikets Ständer torde utbedja sig fä vid nästa riksmöte emottaga.
1 anseende till den tidsutdrägt dessa åtgärder medföra, och dä det synes vara tid. att Sveriges hufvudstad, i någon mån. försättes i åtnjutande af fördelar, hvaraf andra Europeiska hufvudstäder längesedan varit i besittning, vägar jag äfven föreslå: att Rikets Ständer för innevarande statsreglerings-period bevilja ett mindre anslag till föreläsningars hållande i hufvudstaden, uti vissa vetenskaper, på sätt af annan medlem äf detta Stånd lärer, efter hvad mig blifvit ined deladt, komma att motioneras.
De finnas utan tvifvel, som skola anse sistnämnda förslag redan i sig vara nog löftesrikt, för att göra det förra mindr nödvändigt, och hvilka skola benämna frågan om Upsala universitets förflyttning för tidigt väckt.
Jag vet äfven, hvilket oljud emot mig detta förslag skall framkalla från alla dem, som hafva sitt intresse uti universitetets bibehållande på sin nuvarande plats.
Men utan mod och strid har någon seger aldrig vunnits; och om aldrig någon här i landet bort göra något upprop till national-andan och sina medborgares pligtkänsla, förr än framgången vore gifven, hade vi säkerligen icke heller nu varit i besittning af de stora verk, af hvilka nationen nu skördar frukterna.
Ups da universitets flyttning är dessutom långt ifrån ny.
Den är redan äldre än en och annan stor fråga, som, i trots af det motstånd äfven hon. vid sitt första afhandlande, möttman påminne sig blott jernvägsfrågan), redan längesedan gatt med seger igenom; ty redan uti det af kommittéen till öfverseende af rikets allmänna undervisningsverk, år 1828, afgilna betänkande omtalas fördelarne af båda universiteternas flyttning till Stockholm såsom en ofta omhandlad angelägenhet.
Skulle dä icke en period af omkring 40 är vara tillräcklig att låta en fråga mogna, som, enligt hvad Rikets
Ständers delegerade för undervisningsfrågors behandling icke längesedan yttrat, är af den vigt för vår kultur, att dess lösning endast af ekonomiska skäl Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
'.JVtf 159.
313 kan uppskjutas ellar förhindras.
Böra vi, i en tid, då allt annat ilsnabbt skyndar framåt, hafva behof af ett århundrade, för att besluta oss till ett företag af 2 å 300.000
Ralrs eller aldra högst J millions kostnad, vi. som, få år efter det man ansett hvarje jcrnvägsanläggning här i landet dåraktig och hvarje tanke derpå opraktisk. bestämde oss för ett kommunikationsnät, som skulle kosta öfver 100 millioner samt- inom 8 år för stambanor utbetalat 47,350.000 R:dr.
Nej! denna idé har haft tid nog till mognad: det erfordras blott någon endrägt och värma derför, för att sätta den i verket.
Hvad beträffar det alternativ man eger, att se tiden an, att åtnöja sig med en anspråkslös institution, utan fasta lärare och utan egentliga lärjungar, sä skulle visserligen äfven inrättandet af en sådan läroanstalt i och för sig utgöra ett vackert framsteg.
Mer. äfven med antagande att en sådan institution skulle kunna mycket verka till den allmänna bildningens befrämjande, bör man dock icke förbise, dels att densamma, i anseende tili de inskränkta tillgångar, som komma att stå henne till buds, till en början mäste hafva ett föga vidsträckt läro-område och ett ringa antal lärare, dels ock det gagneliga inflytande på en stor stadsbefolkning, som ett universitet utöfvar, till en väsendtlig del. har sin grund i en talrik studerande ungdoms, ett stort antal äldre och yngre lärares spridning bland massan af de i praktiska yrken sysselsatta menniskor.
Månne jag mycket misstager mig. då jag tror att en myckenhet aktningsvärda personer, som nu, såsom oss synes, allt för uteslutande egna sig åt materiella bestyr och dagens flyktiga intressen, skulle hufvudsakligast och kanske endast genom det personliga umgänget med vetenskapligt bildade män, genom att oftare och pä nära häll se och höra talas om studier och litterära angelägenheter, vinna en ljusare, fördomsfriare åskådning af dessa samt af det samband emellan theori och praktik, som alltid linnes och aldrig utan ömsesidig skada för båda dessa grenar af menniskans verksamhet kan förbises; att denna stora allmänhet, hvilken nu knappt känner lärdomen från annan sida än den löjliga, eller frän de mindre fördelaktiga uppenbarelser af korporations-intressen, sorn nu icke sällan framträda, skulle lära. sig att akta och värdera vetenskapen och dess idkare.
När man dertill ihägkommer, att i ett folkfattigt land tillgången pä andliga krafter af en högre ordning, icke kan vara sä stor, att vi kunna väl besätta den myckenhet af lärareplatser, som redan nu vid båda universiteterna saint vid Stockholms läroverk och institutioner måste fyllas, samt att vi, genom dessa krafters splittring på 3:ne hufvudorter, omöjligen kunna pä nägotdera åstadkomma det vetenskapliga lif och den litterära samverkan, som erfordras för att kunna öfva något inflytande pä den europeiska kulturen, ja, lör att blott kunna behörigen tillegna oss denna kulturs frukter och kunna följa med dess utveckling; och dä man vidare ihägkommer. att ett fattad t beslut om universitetets flyttning, efter ali anledning, mäste först föranleda en kommittés nedsättning och sedermera, genom den obenägenhet, hvarmed en stor del vederbörande skulle skrida tili verkställighet deraf, sannolikt, först efter 10 ä 15 är skulle fä se de förberedande praktiska åtgärderna för flyttningen vidtagna, sä kan jag icke annat än anse ett ytterligare uppskof redan med sjelfva beslutets lättande hos Rikets Ständer, vara alldeles obehöfligt för de betänksammaste bland oss och att det skall befinnas skadligt af dem, sorn icke anse likgiltigt, om den nuvarande eller först en kommande generation, kommer i åtnjutande af de fördelar, denna flyttning är egnad ått bereda.
Jag anser allt uppskof i detta läll äfven derföre vara skadligt, och origtigt, att Staten icke längre, än nödigt är, bör belastas med underhallande pä 3:ne olika Bih. till R.
Prot. 1862 & 1863. 11 Sami. 3 Afd. 40 314 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
J\i' 160. ställen af institutioner, som, till egen och det allmännas fördel, kunde vara förenade på ett eller två, samt att flyttningens motståndare, under den tid vi tveka, skola uppbjuda al! sin förmåga för Upsala universitets befästande på sin nuvarande plats.
Dessutom!
Nationen har icke framtiden i sina händer.
Den dag vi omsider skulle anse frågan mogen, skulle vi tilläfventyrs, i anseende till yttre eller inre oroligheter, financiella hinder och andra svårigheter, icke kunna företaga hvad vi då allvarligen önskade.
Stockholm den 29 November 1862. C. E. Ljungberg JW i®o. Af Herr ljlingilt 1'^'! med särskilda förslag till stadganden rörande skogsväsendet, äfvensom till förnyad jagtstadga.
Redan samtidigt med utfärdandet af 1805 års skogsordning, blef dess otillräcklighet erkänd genom det cirkulärbref, som då afläts till samtlige Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, innehållande en uppfordran att inkomma med förslag till särskild stadga angående återplantering af skog.
Mer än ett halft århundrade har sedan dess förflutit och den för hela landet vigtiga skogsflugan är icke desto mindre ännu olöst.
Visserligen hafva under tiden åtskilliga författningar, beträffande skogarne, blifvit synliga, men af dessa äro de flesta föga tillfredsställande och vissa hafva till och med varit för skogarne förderfliga.
Så har t. ex. på grund af Kongl. Kammar-kollegii cirkulärbref af den 14 April 1824 största delen af kronoparkerna och härads-allmänningarne gått för Staten förlorade, hvarefter de ej sällan blifvit förvandlade till öde fält.
De verkningar till ett bättre, sorn 1838 års instruktion för Skogs- och Jägeri-staten gaf anledning att hoppas, förlamades genom ofullständig kontroll och bristen i en väl organiserad centralstyrelse, hvarjemte tid efter annan utfärdade författningar, särskildt rörande de norrländska skogarne, ofta gifva tillkänna en felaktig uppfattning af dervarande förhållanden.
De regerings-åtgärder, som, med anledning af Rikets Ständers, under en följd af riksmöten, förnyade framställningar, blifvit vidtagne i och för utarbetandet af ny skogslag, inskränka sig till en, för tjugofyra år sedan, åt Kongl.