Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
FörsLget att af Saltpetter-fonden taga 300,000 Ridt till bestridande af kostnaden för Hans Kongl. Höghet Kronprinsens resa och Biläger, synes mig derföre verkligen orättvist, och jag förutser, att ehuru man nu säger, att RiksgäldsContoiret skall prestera de ytterligen erforderliga 300,000
Rtdr, så kommer denna summa att förblifva en nationens skuld, intill dess att man vid en annan Riksdag föreslår, att den må licjvideras med återstoden af Saltpetterfondea.
Men med fog må en sådan åtgärd kunna sagas vara mer än orättvis.
Det är en gärd
Bf tillgifvenhet och kärlek för vårt Konungahus, som det är fråga om att utgöra.
I fets 2)4 Den 21 Maji f. m'. tygandet af tillgifvenheten och kärleken vilja naturligtvis alla samhällets klasser deltaga;, men gärdens tyngd, den vill man efter gammal vana till drygaste delen lägga på Jordbrukarens skuldror.
Det måste bli Konungen obehagligt att förnimma, att ett offer af vår tillgifvenhet, sorn egnas Hans
Son, skall gifva anledning till orättvisa samhällsclasserna emellan, och kanhända sluteligen verka till förstöring af en näringsgren, som Sveriges Jordbrukare, i följd af Styrelsens anmaningar, med 2o års uppoffringar bildat, och att den enda utsigt de ägt, att deras bördor en gång skulle kunna minskas., skall dem derigenom beröfvas.
Då vår Grundlag så noga föreskrifver, att verkställande magten ej må till främraan-?
de ändamål disponera anordnade medel, eller sammanblanda tittlar och cassör, synes det icke vara visligt handladt af Ständerne, atä sjelfva träda denna grundsats för nära.
För min del skulle jag helst önska att de föreslagne 600,000 R:dr måtte uppbäras efter gammal sedvana genom Bröllopsgärd.
Gamla va? nor äro gamla band; tyngderne kännas ejnar det är kärleken, som hjelper bära dem.
Det utgör en fägnad för den ringa arbetaren att veta sig hafva lågt sin skärf till offret, hvars föremål är att befordra Konungahusets höga nöje.
Nekar man honom denna glädje, då först kan. han komma i frestelse att beräkna hvad högd tiden kostar.
Den 2r Maji f. nu Men skulle raan anse Jordbrukaren icke kunna bära några ökade skatter, så torde följande förslag bli det rättaste, att nemligen:
Sedan summan af 600,000 R:dr blifvit fördelad efter Bevillningens 2:dra artikel, så komma de af Saltpetterfonden disponerade 300,000 R:dr, att räknas landets 65,305, samt städernas 722 Hemman tillgodo, hvilket gör på hvarje helt Hemman omkring 4J R;dr.
Herr To//, Florus:
Då i anledning af Höglofl.
ConstitutlonsUtskottets Betänkande, Tryckfrihetens gränsar än vidare skola utvidgas, anser jag för en helig pligt, att fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns hela uppmärksamhet på följderna af detta farliga företag.
Så välgörande verkningar för hela meBsk? ligheten, tryckfriheten än medför, så farlig anser jag den vara, då man äger rätt att missbruka densamma, hvilket sker, då det öfrige af barrieren sänkes, som ännu omgifver den.
Vi böra betänka det förhållande uti hvilket vi stå till nästan hela det öfriga Europa; med begärlighet läses våra öfversätta blad på alla orter och likt en smitta sprider sig våc lyckliga Constitution småningom till hvarje vri Den g
I Majt f m. af vår verldsdel.
Genom missbruket af Tfyckfriheten hindras dessa välgörande verkningar och följden blifver kanhända alt densamma alldeles undertryckes, ty vi Veta, att utan lörsigtighetens iakttagande
Vid hvarje företag, gå vi lätt miste om teffscten, ty då frihet urartar till sjelfsvåld, så är förtsoendet förloradt.
Vårt gamla Sverige anfördt af sira goda Konungar, har så ofta varit eit lycki gt ex.nv fiel för yerlden, både i vapenbragd och uppysniog, och nu är åter dep tidepunkt inne då under Carl johans befäl, Sverige redan genom det förra utmärkt sig och skall säkert ntl genom ljusets varsamma spridande förtjena sig kommande tidehvarfs välsignelser.
I anledning häraf får jag hos Högvälbor» be Herr Grefven och LandtMarskalken ödmjukast anhålla att ConstitutionsUtskottets
Betänkande tillika med denna anmärkning måtte åtefremitteras, K:o 4.
• Herr Montgommery, Gujtaft
Då jag vid sista Plenum begärde bordläggandet af Höglofl.
ConstitutionsUtskottetä Memorial om upphäfvåndé af 8 Mornentet i 4 §.
TryckfrihefsFörordningen, var min afsigt att utarbeta ett alternativ i denna vigtiga fråga, hvarom jag nu sökt stadga min öfverty - Den 21 Maji f. m. Si? geise och har jag derföre den äran att åtminstone tili nå^on del utvickla densamma.
Gencrh en vidlyftig framställning behöfver jag icke att, inom denna upplysta samling, ådagaläggadet mpgtpaliggahde, det.grannlaga, i synnerhet under nuvarande förhållande i politiskt afseende serdeles afgörande och vigtiga af detta ämne.
Deri innefattas Nationens lugn, Nationer.j oberoende-; Konungamaktens helgd-; bådas fredande, enäkildta medborgares okränkbarnet elier kränkbarhet
xiii namn, heder och åra- Det allmännas och enskddtgs val eller ve béror således i mer eller mindre mohn på detta ämnes mer ellér mindre värdiga afgörande j en framtid.
Det är alltså tillbörligt att det skärskådas hoga och mångsidigt.
Man skulle väl kunna invända att det tillägg eller denna infogning tillkommit i 4 §.
Tryckfrihetsförordningen lagstridigt och sålunda genom ^tt slags ofverrunvpling, och att det, i följd deraf på samma sätt kunde eller borde borttagas?
rilen just denna öfverrumpling bevisar, efter min taakaj, att Tryckfriheten dessförinnan till en oförutsedd grad varit missbrukad, eftersom ett så utomordentligt medel af Kon. ung och Nationens Representanter blef vidtagit, att det vidare befarade missbruket förekomma.
Detta bevisar vidare* att ett ovilkorligt upphäfvände af detta band på en snart sagdt tygellös tryckfrihet, utan moget öfvervägande både af tid, lynne, upplysning och Nationens politiska ställning i förhållande tili det jäsande Europa, icke bör äga rum- De Den 2i Maji e. m. förfärliga skakningarne inom de öfriga Europeiska Staternes yttre och i synnerhet inre beståndsdelar, den blodiga kamp, hvilken sorn bäst varar mellan ovan frihet och gammalt förtryck , de upprorsgnistor, man kastat ända in uti det aflägsna, men derföre lugna Och afundade Scandinavien, de smädeskrifter hvarigenom man inom och utom oss sökt att väcka oro och split, allt detta påkallar ett varsamt förfarande af det ädlaste ett fritt och manligt Folk äger nemligen Tryckfriheten, men tillika det farligaste, emedan det är så lätt missbrukade.
Vid så beskaffad e inre och yttre förhållanden, bör man göra allt för att bibehålla jemvigt, äfven i detta, och ms
Lända i fynnerhet i detta afseende, imellan Thronen och folket.
Den arbitraira maiten hos den förra eller någon dess organer, är icke mindre obillig, att icke säga vådlig än den tygellösa friheten hos det sednare.
Båda böra vara eller bringas i harmonie med hvarandra: båda äga lika rättigheter likasom skyldigheter, bådas gränsor böra bestämdt utskakas; men jag tror att råmärket på den sidan bör vara starkast uppdraget, hvarest materiella kraften är störst, och således, i afseende på mängden och massan farligast och kanske dertill nu för tiden lättast missbrukad.
Utgående ifrån dessa under moget bepröfvande fattade grundsatser, tror jag mig vördsamt böra föreslå' följande alternativ till förändring af ifrågavarande 8;de Moment, nemligen så lydande; I — I i Den 21 Maji fm, 219 8!0. ”Anser HoFCanzleren ett Dagblad eller periodisk, skrift, vådlig för allmän säkerhet, eller utan skäl och bevis förnärmande personlig rätt, eller af en fortfarande smädlig egenskap, må han äga, att i Stockholm gecotr, ÖfverStåthållareEmbefet, och i Landsorterne, genom Konungens Befallningshafvande låta genast inställa’’ det Nummer af dagbladet eller det häftet af periodiska, skriften, som sålunda ansels aj brottsligt innehåll, och ställe genast, utan minsta tidsutdrägt, dess Redactör eller Författare till svaromål och ansvar inför den af Rikets Ständer valde Tryck] riket sComitté, som af Konungen med lika antal personer, må kunna akas; och åge parter ne i den händelsen att utlotta hvar sin Ledamot aj den såmedelst förstärkta Comittéen, hvilken, på satt, allmän Lag och denna TryckfrihetsF örordnin" föreskrifva, åfigger under Rikets Siänders Justitiat-Omhudsinans p résidium, citt Qin det indragna dagbladet eller periodiska. skriftens mer eller mindre brottsliga beskaffenhet dämma och deras Författare elter Rcdactörer allt~ så skyldig f älla eller frikänna, i hvilket senare fall det indragna numret af dagbladet eller häftet af periodiska skriften straxt åter må få utkomma.
Tryckfrihet sComillé ens utslag böra alltid atlmängöras, Fortsätter daghi adsredactör eller periodisk skrifts Förfaltare i påföljande IY:r eller häfte det ämne, som under åtal är och innan dom fallit, äge ffofCäncelleren att dagbladet eller tidskriften på, sätt utstakadt är helt och hållit indraga, dock ställes Redactör eller Författare inför TryckfrihetsCornitté. en, sorn pröfve om något serskildt ansfar, utöfver indragningen af ding : bladet ellet' periodiska skriften+ hör äga runi.
220 Den 21 Maji f. m.
Genom detta alternativ, om det af HögJofl.
ConstitutionsUtskottet och vidare af Rikets Höglofl.
Ständer skulle godkännas, förekommes alla farhågor, alla olägenheter, sorn äro följder antingen af obegränsad arbitrair indragningsrättighets fortfarande eller af helt Och hållit lössläppt Tryckfrihet om 8 Momentet upphäfves; derigenom förekomsnes den ofta öfverklagsde långsamheten då dylika mai dragas under allmänna Dmijlolar, olempligheten hos oss af JuryDoniftoiar, Och deras ej säl* ian mindre ändamålsenliga sammansättning och äfven någon gång deraf uppkomne misshäU likheter; och derigenom kommer Rik fens Ständers TrijckfrihetsComiiié i en med dess ändamål öfverensstämmande verksamhet, och då af Nationens Representanter tillsatte personer, fingo döma öfver så grannlaga ämnen , kunde ingen Medborgare frukta hvarken väld eller Embetsmanna skråanda, och då Konungen ägde att för tillfället om honom så godt syntes, tillförordna ett lika antal domare, och hvardera af parterne utlotta en, så tyckes mig allas fordringar vara uppfyllda, lika sorn jag sluteligen tror, att genom detta alternativ snarast
Och fullkomligast vinnes det dyrbara målet j hvart sannt Constitutionelt samhälle, nemligen bevarandet af Majeftätets helgd, och perjonlig ‘lerhet} jemte- lagbunden frihet.
Den 21 Maji f. m. 121 N:o 5. grefve Posse, Cart Hinric:
Jag har tillika med Herr Monfgommerie begärt ConstitötionsUtskottets nu ifrågavarande Betänkande på bordet, för att få tillfälle att närmare utveckla en särskildt åsigt, sorn * måhända, kan blifva ett stort skäl för tillstyrkan af ConstitutionsUtskottets Betänkande, inen som under
Discussionen öfver detta ämne synes mig föga hafva blifvit vidrört.
Jag ämnar ej tala om orättvisan af denna Lag, som sätter Författaren såsom Medborgare, utom Lagen och lernnar hans egendom och hans heder till pris åt godtycket, utan att det tillåtes honom att försvara sig, eller eris att känna anledningarna och skälen till den Styrelsens åtgärd, som måhända någon gång beröfvat honom hell hans välfärd-
Denna sida af ämnet har ofta blifvit utvecklad, och al!— draminst skulle jag kunna förmoda att opinionen i detta afseende inom detta Hus vore tvifvelaktig.
Lika litet tänker jag uppehålla mig med att visa fkadligheten af denna ExceptionsLag, genom det band den lagger på medborg tiga bildningens och N ationalupplysningens tillväxt eller den skada, som tillvarelsen af indragningsmakten i Elfva år, redan i detta afseende tillvägabragt.
Äfven från denna synpunkt har frågan blifvit tillräckligt utredd* flch allmänna tänkesättet deröfver,, kan anses Den 21 Maji f. m,) stadgadt.
Likaså öfverflödigt skulle det Vära, såsom jag håller före, att här inlåta sig i en undersökning för att visa, det dénrtä ExceptionsLag helt och hållet motstrider våf Statsförfattning och undergräfver dess grundvalar; ty ej behöfver jag erinra Eder, Miné Herrar, om hvad 1809 års oförgäteliga Lagstiftare yttrade i sjelfva motiverne till Grund* Lagen otti yttranderättens frihet, det vill säga fullkomligt oberoende af allt annat än
Lag, och att de deruti sågo grundvilkoret ej blött för Statsförfattningens bestånd, utan äfven för möjligheten af degs successiva förbättring utan våldsamma skakningar.
Och slutligen lärer det ej eller vara mera nödigt, att inför Eder * Mine Herrar, med vidlyftig utveckling vilja bestyrka den sanning, att samma Naturlag gäller inom den litterära productionens område, som inom den materiella productionens, den nemligen, att fåker befttning srätt är det förjta vilkoret för frambringandet af goda producter, och att 8 Momentet 4 §. af 1812 års Tryckfrihetsförordning, sorn sätter en gren af den litterära industrien under godtycket, just härigenom motverkar sitt eget ändamål, som mycket säkrare skulle uppnås, om
Författareyrket utan undantag äfven i sina åtgärder finge hugna sig af äganderättens helgd.
Nej, Mine Herrar, det är ej om skadligheten af den ifrågavarande, nu till upphäfvande Föreslagne undantagslagen, i sä måtto att den hindrar den enskildte medborgaren, att i tryck framställa sina meningar och upplysa Den ii Maji j. ml £25 Samhället; endast återhållen af allmänna Lagen, som j^g ämnar yttra mig; — det är på den ännu större skadligheten af den ifrågavarande ExceptionsLagen, derigenom: att den lemnaf Regeringen enfam öppet tillfälle att yttra sig och verka på opinionen, och den våda, för hvilken vi på detta sätt blottställas, hvarpå jag anhåller att få fästa Högloft.
Europas samhällsskick har nått den utveckling, att den ilireeta eller indirecta Censuren S i vår tid ej mera värderas af de magtägande för samma orsakers skull, som för 3o å 40 år sedan.
Då begagnades
Censuren blott för att tillbakahålla den enskiltes sjelfständiga yttrad-: den, som möjeligen genom sin frimodighet kun-’ de väcka misshag; — man lemnade Folkets meningar för öfrigt åt sitt öde, utan att vidare bekymra sig derom.
Detta förhållande har förändradt sig; de magtägande ha insett opinionens vigt, och ingen styrelse tror sig nu mera kunna undvara att äga den på sin sida; men följden deraf har också blifvit, att nästan alla styrelser mer eller mindre sökt, att sjelfve hvar och en inom sitt land, på ett articifielt sätt kunna styra och frambringa den, och härtill har den indirecta censuren öfver periodiska skrifter blifvit använd,' såsom den tjenligaste anstaliten.
Man förebygger derigenom på en gång. såsom i censurens menlösa oskuldsdagar, att den enskilda te genom sitt fria3 af Regeringen oberoendea Den 2 i Maji f. m. yttrande, Får verk* på nationens tänkesätt och är tillika sjelf obehindrad af all motsägelse, att genom de blad, som man mera eller mindre doldt gjordt till sina organer derpå utöfva det inflytande, hvartill ögonblickets interesse föränleder.
Genom en sådan indirect censur, som äfven här stadgas utaf det ifrågavarande 8 Mom. 4 §.
TryckffihetsLagen, äro således också vi blottställde ej allenast för vådan, attingen allmän opinion utbildas, såsom det till exempel var händelsen under f. d.
Konungens Regering, utaö för den ännu större, att Allmänhetens omdöme, så vä} öm saker som om personer, förvillas utaf de af de magtägshdes inflytande dicterade bladén, och att på detta sätt en aldeles falsk, opinion frambringas.
Det är för denna vådas skull, hvars skadliga följder kunna vara oberäkneliga, som jag framför allt trott mig böra motivera min öfvertygelse om nyttan och nödvändigheten af Utskottets förslag, och jag lemnar åt efterkommande att afgöra, om de samtida pbehomenen inom Svenska Tidningsverlden, ej berättigat mig tili den framställning jag gjort.
I öfrigt får jag förena mig med Herr Cederskjöld, i hvad han anfört, emot det af Friherre Åkerhjelm framstäldte alternatif.
Jag är af samma tanka sorn han, att
ConstitutiortsUtskottets förslag bör hvila till nästa Riksdag utan några ändringar eller modificationer, hvilka GrundLagen ej medgifver.
Jag skulle tro* ptU alla de Herrar, som önskat några förändring gali Den ,21 Maji f. m. 345 garj hafva vägen för sig öppen, ätt genom ConstitutionsUtskottet bereda en opinion för aritagande eller förkastande äf de åsigtefj hvilka äf dfem här blifvit framställde.
Friherre Bjcrnftjerna, Magnus:
Då jag nu går att yttra min tanka öfver ConstitutionsUtSköttets Förslag orri upphäfvande af 8 Morn. i 4 §.
TryckfrihetsFörordningen, är det som enskildt Riksdagsman jag begär ordet, och icke som organ af Styrelsen, hvars åsigt i detta, för min Embetsbefattning, främmande ämne, jag icke känner. / TryckfrihetsFörordningens ifrågavarande 8 Moment, anser jag i alla afseenden såsom bristfälligt, derföre att det icke gifver någon garanti, hvarken åt Regeringen mot
Dagbladens till äfventyrs inträffande sjelfsvåld, eller åt Folket mot censurens möjliga godtycke.
Det gifver ingen garanti åt Regeringen j säger jag, ty lagen eluderas medelst det indragna bladets återutgifvande, under vrängde namnj eller endast en tillagd ny nummer
Dea gifver ingen garanti åt folket, ty den bär godtyckets stämpel, oförenlig med ett grundlagligt Samhällsskick.
Éiii till Ridd. o. Ad, Pr. IV Band. 15 22 &
Den 21 Maji f mi Jag Söner det således i båda hänseenden skadligt, åtminstone bristfälligt, och tillstyrker derföre, i likhet med hvad ConstitutionsUtskottet gjordt, dess uppbäfvande; men sorn ea äskad garanti mot Censurens godtycke derigenom vinnes, bör Stytelsen såsom motvigt erhålla äfven en garanti mot Dagbladens möjliga sjelfsvåld, hvilka i annat fall kunde urarta till revclutionaira eldbränder, och den enskildta trefnaden förstörande smädeskrifter.
Denna garanti är så mycket nödvändigafe i Europas närvarande ställning, då striden emellan enväldiga och lagbundne Styrelseformerne är gifven, då båda delar luta till ytterlighet, och då det vore värdigt det Svenska Folkets lugna sinne, och öfverensstämmande med dess politiska ställning och krafter, samt andan af dess grundlag, att gå en medelväg emellan dessa ytterligheter, upprätthållande nationens rättigheter å ena, samt stänga vägen för sjelfsvåldet å andra sidan, ett sjelfsvåld, som TryckfrihetsFörordningeng tillkonstlade
Jury och deraf följande ringa böter och straff, icke ensamme kunna hämma.
Som ConstitutionsUtskottet emedlertid föreslagit upphäfvande af Indragningsrättigheten hos HofCanzleren, och derigenom förekommit godtycket i censuren, utan att tillika föreslå •n motsvarande garanti mot d«t möjligen in^ träffande sjelfsvåldet i Dagbladen, får till Ridderskapet och Adeln jag vörd&amc hemställa» om ej Den 21 Maji /. m, 22f t:o.
Böternee belopp för olika Tryckfrihetsbrott begångne i dagblad och periodiska skrifter borde förhöjas. 2:0.
Utgifvare eller Förläggare af Dagblad och periodiska skrifter, stalia vederhäftige mäns borgen för så stor summa, som möjligen i böter af dam kan komma att erläggas. 3:0.
Tryckfrihetsbrott i Dagblad och periodiska skrifter dömas af vanliga Domstolar, och icke af Jprymän, såsom dertill mindro passande.
Dessa garantier emot Tryckfrihetens missbruk finnas så väl i det Constifutionella Frankrike, sotn i det än friare England* der tryckfriheten likväl är större än i något annat Landf på jorden.
Hof-Canzlerens indragnlngs-rättighet aE Dagblad och periodiska 6krifter skulle i thy fall helt och hållit kunna upphöra, eller åtminstone inskränkas till indragning af viss Nummer, utan att gälla för hela tidskrifter.
I anledning häraf får hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapets och Adeln jag vördsamt föreslå återremiss af Betänkandet, med anhållan at£ Utskottet, i händelse det skulle gilla ofvannämnda åsigt ville utarbeta
Förslag till den förändring* som TryckfrihetsFörordningen i följd deraf måste undergå, hvari bör fastställ 228 Den 2 i Maji J> ni. las, dels böternes belopp för olika Tryckfrihetsbrott, dels hvilken Domstol skall ådöma dem, och dels cautionerneg belopp föf utgifvare eller förläggare af Dagblad och periodiska skrifter.
Då man sålunda å efta sidan vunnit uppgifvande af Censurens godtycke* och åden andra lörekommit Tryckfrihetens missbruk torde man äfven kunna hoppas att vinna den för Grundlagsförändringar nödiga sanctionert, hvilken i händelse förslaget endast upptog uppoffringar och inga motsvarande gaj tander möjligen skulle kunna uteblifva.
N:o */•
Her i Munck af Rofenfchjnld, Eberhard
Det är en nu mera i ailä constitutionella Stater erkänd sanning, att man i Tryckfriheten äger det säkraste värn för en Nations frihet.
Deri ensam är i stånd att ersätta många brister, sorn kunna vidlåda en Statsförfattning.
Men då Tryckfriheten är ett nödvändigt vilkor för en sann politisk frihet i alla constitutionella Stater, så blir dén det ännu mer i vår, der den Lagstiftande makten, den aom skall controllera de Högsle Embetsmännens åtgärder, så sällan sammankommer.
Emellan Riksdagarne ersattes denna granskande myndighet ännu säkrare af Tryckfriheten, äo af sjelfva Justitieombudsmannen, hvars verkningskrets och åtgärder så mycket bero af dess egen håg och godtycke.
Således hafva
Den 21 Maji f. lil. vi mer än någon .innan consthutionell Stat Skäl, att önska oss en nog vidsträckt tryckfrihet, och denna frihets oberoende af Högsta maktens arbitraira myndighet.
Och huru mats qck må tänka om Tryckfrihetens nytta i sig sjelf, kan vä! ingen annat än ogilla det stadgande, sorn öfveriärjmar åt en myndighets godfycko, och således möjligen äfven åt dess nyck, en Medborgares, ej blott egendom* utan äfven ära och betager honom den rättighet, som den största ^missdådare äger, att i behörig ordning, ransakas och dömmas, Detta insågo förmodeligen de män, som grundläde vsr tryckfrihet efter den lyckliga Regementsförändringen 1S09; men de tycktes ej hafva gjort sig nog bekanta med den Engelskt» tryckfriheten, elier med andra ord, med den förnuftiga, inom sina rätta gränser bestämda tryckfriheten.
Man lemnade mera utrymme åt friheten, att granska Menniskors personliga förhållanden, än åt granskningen af allmänna åtgärder.
Snart tycktes man derföre hafva planterat frihetsträdet i en ofruktbar jordmån, och tryckfriheten syntes nästan ej bära andra, än sura och skadlig» frugter.
Den nyttjades ofta till att förgifta sinnena, eller till ett skarpt instrument för enskilt hämd.
Denna i sig sjelf ädla frihet blef dymedelst för manga förhatlig pch en skräckbild för många familier ijdqras husliga lif.
Med darrande hand tog mången redlig Husfader, mångenom sin Faders lugn ,och heder Ömtålig
Son dagens papper i hand, och farhågor Väcktes ibland äfven för allmänna toen 2l Maji /, rtl.
Mea man borde ej hafva glömt att äfven i Eng-» land blef tryckfriheten i början skamligt missbrukad till enskilt* tvister och smädelser, till Orättmätig* angrepp mot Embetsman och enskildt* , till kungörande af ugla både snillets och hjertius foster.
Orsaken låg just i det långvariga tvång, som förut varit rådandes och inom få år återkom man der till en behörig sans och till ett rättmätigare nyttjande af denna i sig sjell ädla frihet.
Man lärde snart, att de samma lagar, sorn skydda hvar anans person och egendom böra äfven försvåra hans rykte mot en skribents smädelser, hvilken ehuru för feg, att göra ett öppet anfall på en person, kan grymt såra honom genom en anonym skrift, Riksdagen 1812 korn, och da fleste Representanterna vid den voro uppskrämda af Tryckfrihetens missbruk.
Det var då ej så svårt, att genomdrifva en föreslagen inskränkning af Tryckfriheten.
Förslaget antpgs så begärligt, att det icke ens fick hvila till följande Riksdag.
Jag bade ej och kunde ej hafva någon del i detta Riksens Ständers märkvärdiga beslut, ty jag va? först af en utländsk, resa och sedan af RectorsEmbetets i Lund tillträdande
Vid midsommar hindrad att mer än några dagar bevista denna Riksdag, men mina, tankar i denna vigtiga fråga lät jag trycka i, Örebro Tidning.
Följderna sf den då ^vidtagna inskränkningen i vår tryckfrihet, hafva varit oberäk^ Den 2i Majif. m. 231 neliga, kanske ej blott för Sverige, utan för hela det civiliserade Europa.
Hade man den tiden, då utlänningens opinion ej behöfdö sä mycket som nu menagera9, fått om de för vårt Lands politiska ställning vigtigaste frågor utan tvång i tryck yttra sig, så hade allmänna rösten lättare trängt fram till högsta maktens öron, och ej blifvit bortblandad med någre kortsyntes elier af det Engelska interesset vilsefördes skrik.
Den rådande opinionen hade möjligen influerat på det parti som togs, och kan hända hade Europa dä undgått att få se etablerad en legitimitetsprincip, som nedsätter eller rättare ej erkänner Nationernes egen legitimitet, en princip som bör hos hvar Svensk Patriot väc^ ka dess afaky, ehuru icke dess farhåga.