Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Behofvet är gifvet, och jag måste således deltaga i deras omdöme, som tillstyrka dess fyllande; men jag beklagar, att jag icke kan tillstyrka det till större belopp, än Frih. Franc Sparre tillstyrkt, eller 54,ooo r:dr.
Jag skulle helst vilja tillstyrka de 90,000 r:dr, om jag visste, att tillgångarna dertill vore tillräckliga.
Jag vill tillägga några ord.
Hvad Hr Lefre'n yttrat om händelserna 1808 kan jag, ehuru icke militär, fullkomligen besanna.
Från den församling, hvaruti jag bodde, utgingo 60 ynglingar, hvaraf ingen enda återkom.
Kläder gjordes i församlingen, men försåldes sedermera, emedan de blefvo för sent färdiga för att komma ynglingarna till godo.
Skall man ställa oss i samma förlägenhet, i händelse af ett inträffande krig?
Vi säga, att på nationalbeväringen egentligen skall Ben lä Aususti f, m. skall grundas landets försvar.
Skall man låta truppen först dö af köld, och sedan göra kläder åt densamma?
Är det en hushållning, som öfverensstärnmer med riddersmannamod?
Är det en hushållning, som iakttogs under vår store Gustaf Adolph och alla våra stora Konungar.
Jag hemställer till livar och en, om det icke är misshushållning och vanhederlig! att så hushålla.
Må detta ord stå för min räkning!
Man erkänne sitt nationalfel!
Nationen önskar, att vara anständigt eller till och med väl klädd.
Det är hela nationens tendens; icke blott de högre ståndens, utan äfven de Jägres.
Hurudan skall då andan blifva bland de ynglingar, som utskrifvas för att utgöra nationalförsvaret, om de skola klädas i trasor, som den öfriga truppen icke kan nyttja?
Skall det blifva en uppmuntran för dem att ingå i landets försvar?
Jag tror, att om man vill bibehålla lifligheten hos dem, måste man noga pröfva deras egenkärlek och pröfva, om de icke vilja blifva behandlade som den öfriga truppen.
Jag yrkar afslag på Utsk:s utlåt, i förevar, afseende och bifall till hvad Frih.
Palmstjerna med flera reservanter och ledamöter inom detta rum tillstyrkt.
Jag begärde egentligen ordet för att meddela Hr Dalman en upplysning, som jag trodde, att han saknade.
Han yttrade nemi., att besparing i bevärrsmanskapets beklädnad skulle kunna äga rum genom indragning af en del persedlar, som han trodde vara öfverflödiga.
Enklare mundering kan icke gerna åstadkommas än bevärrsmanskapets, bestående af en enkel lock af blått kläde med röd krage, I par lärfts- och i par buldans-byxor, i par skor, i skärp och contant i r:dr b:co.
Någon inskränkning häruti kan jag icke finna möjlig.
Hvad för öfrigt angår hushållningen i det hela med det anslag, som Krigscollegium årligen erhåller, kan jag hänvisa Hr Dalman till revisorernas berättelse för år 1832, der revisorerna yttrat, att de icke funnit anledning till den ringaste anmärkning i Krigscollegii befattning.
Anledningen, hvarföre anslaget behöfver ökas, är bland andra välgrundade orsaker äfven den, att prisen emellan 1828 och i834 betydligen stegrats; så har t. ex. det mörkblå klädet stigit i pris från 2 r:dr 12 sk. till 2 r:dr 4° det röda klädet från 3:24. till 3:36., det grå klädet från 2: 8. till 2: 20., det gröna från 2 r:dr till 3 r:dr, och boj från 38 sk. till 1 r:dr 8 sk.
Är det då underligt, att en tillökning behöfves i det belopp, som var beräknadt efter det lägre priset.
Här är för öfrigt så mycket upplyst i detta ämne, att jag icke anser mig längre böra uppehålla mig härvid, utan anhåller om propos. till bifall å de 54,ooo r:dr, då jag icke vågar tillstyrka de begärda 90,000 r:dr.
Genom de 54,000 r:dr är ändamålet dock till en stor del vunnet, då vi årligen kunna anskaffa 1,000 12 H. 3 Den i5 Augusti f. m. ä 1,200 munderingar i stället för 2,000, som var beräknadt.
Vi få åtnöja oss med mindre och lappa det gamla.
Hr Cederschjöld behagade påminna sig, att under discussionen vid återremissen ingen enda ledamot bestridde, att oöfverskuret kläde är användbart för aromens beklädande, men att jag yttrade, att erfarenheten visat, att oöfverskuret kläde af Svensk tillverkning, sådant som det här blifvit förevisad t, varit af den beskaffenhet och af så ringa bonitet, att det omöjligen kunde användas.
Ingen, som sett det kläde Engelska armeen begagnar, skulle väl kunna annat än önska, att vi i detta afseende måtte kunna likna England; men då vi derifrån icke få införskrifva sådant kläde, och dylikt icke kan tillverkas inom landet, lärer enda utvägen vara att begagna, hvad man här har användbart.
Hvad gevärens brungöring beträffar, skulle det ändamål, som Hr Cederschjöld åsyftar, icke derigenom vinnas; ty utom det, att första brungöringen skulle erfordra betydliga anslag och medel måste anvisas för den årliga brungöringen, hvilken under den dagliga tjenstgöringen snart afnötes, skulle denna anstrykning icke förminska de täta sönderskrufningarna, emedan de egentligen äga rum för låsens inie rengöring, hvarföre nötningen å de der befintliga mindre skrufvarna således blir enahanda, äfven om gevärens yttre delar brungöras, då deremot brungöringen hindrar upptäckandet af rostlläckar, hvarigenom gevären lättare kunna förstöras och således förr blifva obrukbara.
Här har äfven blifvit yttradt, att jag, såsom Gen.Adjutant, å Styrelsens vägnar förklarat mig belåten med det af mig och flera ledamöter här tillstyrkta nedsatta anslaget för beväringens beklädnad.
Jag har aldrig sagt, att detta anslag vore tillräckligt, utan att, då det af Styrelsen begärda högre anslaget, af brist på tillgångar, icke kan erhållas, åtminstone det mindre anslaget måtte beviljas för behof, hvilkas fyllande omöjligen kan uppskjutas.
Här är icke fråga om en beklädnad, som skulle användas i krigstid, utan om den, som oundgängligen erfordras i fredstid.
Icke heller är bär fråga om granna uniformer, utan blott att beväringen må få kläder, så att den icke går naken.
Enklare uniform tror jag ingenstädes finnes, än vår indelta armes.
Hvad sora för beväringen helt och hållet brister, är klädesbyxor, hvarifrån de ständiga magplågorna härleda sig, hvaraf bevänsmanskapet under öfningarna årligen äro besvärade; ty då de genom exercis om dagen blifva varma, förkyla de sig uti tunna kläder lätt om aftnarna och nätterna, som ofta under exercistiden äro ganska kalla.
Detta är visserligen detailler, som man borde slippa att här uppgifva, men hvartill man tvingas af de satser, som här ständigt framställas.
Jag har icke sagt, hvad en talare behagat anföra, att hvarje representant har rättighet att gå upp i Krigscolkm och Den i5 Augusti f ra. granska handlingarna, utan att hvar och en, sorn sådant åstundar, kan i Krigscolhm begära och erhålla de upplysningar, han anser sig behöfva i hvad som beträffar såväl de förut erhållna, som nu begärda anslag, och att man i och för granskningen kan i Kammarrätten erhålla kännedom om räkenskaperna, hvilka der år från år förvaras.
Det har äfven blifvit nämndt, om jag ej oriktigt uppfattat meningen, att man kunde använda de 54,ooo r:dr för anskaffandet af 20,000 munderingar.
Det vore önskligt, om prisen i närvar, tidpunkt vore sådana, att man för 54,000 r:dr kunde erhålla 20,000 munderingar; men, såsom Hr Möllerhjelm upplyst, kan för detta belopp endast en ringa del af det årligen erforderliga antalet munderingar anskaffas.
Man säger äfven, att .Regeringen vid förra riksdagen yttrade, att med det då begärda anslaget behofven för framtiden skulle vara afhulpna.
Regeringen yttrade då icke annat än nu, nemi. att om R.
St. beviljade det belopp, som begärdes, skulle behofvet derigenom intill nästa riksdag någorlunda kunna afhjelpas; men jag har icke hört, att Regeringen någon gång förklarat, att alla behof för' framtiden skulle blifva fyllda genom anvisandet af det belopp, som blifvit äskadt; och då, utom de årliga behofven, som först måste fyllas, andra från riksdag till riksdag uppstå, är det så mycket angelägnare att väl åtskilja, hvad som vid hvarje statsreglering skall återkomma, från det, som för en gång erfordras.
Af den förra beskaffenheten äro de under discussionen förekomna anslagssummor.
Jag får således förnya min anhållan om bifall till beviljande af de 54,000 r:dr, reservanterna tillstyrkt» Gr.
En värd ledamot, som gillat de premisser, jag till grund för mitt förra yttrande anfört, har likväl ogillat den conclusion, hvartill jag kommit.
Jag skall medgifva, att jag skulle önskat, att jag kunnat komma till andra conclusioner; men då man ogillat det af mig och äfven af andra ledamöter vid denna riksdag gjorda förslag till reorganisation af våra stridskrafter, sedan man förkastat en sådan ide', ser jag icke, hvarifrån medel genom reduetioner skola kunna tillvägabringas för oeftergifligen nödvändiga behof, såvida de icke af R.
St. anslås.
Jag ber att få återkalla i R. o.
Ad:s minne, hvad jag i början af riksdagen yttrade vid återremissen af Utskts förra utlåt, i detta ämne, att nemi. de Hrr, som försvara den närvarande organisationen af våra stridskrafter, äfven måtte på sitt ansvar bära tillstyrkandet af de anslag, som nödvändigt måste blifva en följd af den gamla ordningens bibehållande.
Jag är af den öfvertygelsen, att så länge det fattiga Sverige underhåller en stående anvärfd arme', så länge delta fortfar och af Representationen godkännes, det mäste vara majoritetens inom Representationen åliggande att tillse, det oef - 30 Den i5 Augusti I. m. tergifliga anslag kunna tillvägabringas, emedan det måste vara ett ovilkorlig! samvetsåliggande att tillse, det medel icke saknas för beklädande af den del af nationen, som är tvungen att gå i conscriplion.
Om jag äfven såge, att medel på det lättaste sätt, genom en eller annan förändring, kunde tillvägabringas, men jag vore öfvertygad, att administrationen icke ville vidtaga en sådan utväg, så skulle jag såsom representant anse mig skyldig mina medborgare att tillse, det icke beväringsynglingarna vanvårdas och omkomma af brist på det oundgängligaste; och detta är grunden, hvarföre jag, som icke skall upphöra att yrka på en ändamålsenlig reform af vårt försvarsväsende, anser jag mig skyldig, intilldess en förändrad organisation kan åstadkommas, att tillstyrka så högst nödiga anslag som ifrågavar.
54,ooo r:dr, hvilkas beviljande jag således fortfar att understödja.
Under de föregående dagarna har jag sökt göra mig underrättad om användandet af de 70,000 r:dr, som på grund af enskilda motioner vid sista riksdagen beviljades till iståndsättandet af armeens materiel; men jag har, oaktadt allt mitt bemödande och oaktadt all den beredvillighet, hvarmed jag blifvit tillhandagången, slädnät i samma okunnighet som förut.
De 70,000 r:dr hafva nemi. ingått i den s ora summan, som vid förra riksdagen beviljades för krigsbtiiofven, och det är svårt att utreda, hvilka speciella behof blifvit fyllda med de 70,000 r:dr.
Det resultat, hvartill jag kommit, är likväl det, att för Krigscolkm, som borde hafva öfverskott, i stället brista 100,000 r:dr i de nödiga anslagen; och då jag granskar räkenskaperna, finner jag, att detta härrört från de dryga kostnaderna för den värfvade armeen, artilleriet inberäknade Jag skulle verkligen vara hågad att afslå dessa 70,000 r:dr derföre, att jag icke fått fullständig utredning af deras användande.
Då jag granskar användandet, kan jag icke neka, att det icke Jemnar synnerlig anledning till anmärkning, ehuru man väl kunde säga, att i ett så fattigt land, som vårt och med våra höga skatter, det torde vara mindre väl organiseradt att underhålla värfvade regrter till den dyrhet, som våra närvarande, synnerligast gardesregtterna, hvilka icke kunna anses lika oumbärliga som artilleri— regtterna.
Såsom jag sagt uti ett föregående plenum, är det måhända en fix ide' hos mig, att jag anser allt, hvad som rörer beväringssystemet, såsom Representationens ögonsten.
Jag beklagar, att jag hyser den öfvertygelsen, att
Styrelsen icke uppfattat bevärtssystemet såsom så oundgängligen vigtigt för Sveriges sjelfförsvar, som det verkligen är.
Då här är fx’åga om att antingen lemna beväringen utan beklädnad, eller att bekläda densamma, tillstår jag, att visserligen uppstå bevekelsegrunder, af mig gillade vid en föregående riksdag, nemi. att åt en Styrelse, för hvilken man icke hyser Den 15 Augusti f. m. ai förtroende, icke lemna större summor.
Förbållandet har jag, då dechargebetänk. förevar, i afseende på min politiska öfvertygelse tillräckligen utvecklat.
Men det finnes summor eller hellof, med hvilkas fyllande intet uppskof kan eller bör äga ruin, äfven om man med administrationen i vissa fall icke skulle vara fullt belåten, och till dessa behof räknar jag beväringens beklädnad.
Jag tror, att man icke kan göra bättre i närvar, belägenhet för att desorganisera försvaret, än då man nekar sådana anslag, som afsebevärtssystemets utbildande.
Af dessa skäl anser jag det vigtigt, att man i fråga om sådana anslag åsidosätter alla andra bevekelsegrunder, och anser såsom en conditio sine qua non för försvaret att söka bibehålla beväringen i det skick, att den alltid kan stå till hands för betryggandet af vår sjelfständighet.
Således vågar jag tillstyrka den förhöjning i anslaget af 54,ooo rtdr, som äfven i Prosten Stenhammars reservation är afsedd.
Uti denna reservation ådalägges, hvad som förut är bekant, att bevärtsmanskapets numerär i832 öfverstigit 14,000 man, men att endast 7000 öfvades; och särskildt har jag mig bekant, huru delta system blifvit till sina finaste rötter uppryckt derigenom, att allmogen börjat se det med likgiltighet och undandraga sig öfningarna.
Det är bekant, att i de norra länen hade af 600 beväringsskyldige 5oo anmält sig till sjöexercis, emedan de visste, alt staten saknade medel för bestridande af sjöexercis, och att de således skulle slippa öfningen; och då härtill kommer, alt detta just inträffat inom de norra provinserna, som måhända först torde komma alt uppmanas till försvarandet af vår sjelfständighet, kan jag icke annat än anse ett sådant förhållande i högsta grad vådligt, och tillstyrker på denna grund och såsom en nödfallsutgift den ifrågavar. summan, hvilken torde kunna tagas tillbaka på statsregleringen i det hela, nemi. på exerciscompagnierna.
Jag tillhör visserligen dem, som anse exerciscompagnier ändamålsenliga, såvida nemi. för deras inrättande finnas medel; men vår arme' har slagits mycket väl utan sådana exerciscompagnier, och ehuru jag visserligen medgifver, att exerciscompagnier tillhöra sednare tidens utbildning af krigsväsendet, tvekar jag likväl icke att inom vårt fädernesland rösta för inskränkning i detta afseende, emedan jag ser ett angelägnare behof uti anslag för beväringen.
Här har blifvit ordadt om de förslag, Regeringen uppgifvit till nationen vid åtskilliga tillfällen.
Jag anhåller att få begagna tillfället att säga mina tankar härom.
Dessa tankar hafva ofta utgjort föremål för min sysselsättning, emedan jag anser det olyckliga system, som hos båda Statsmagterna följes, vara en följd af Begeringens behandlingssätt.
Det är bekant och var det redan vid förra riksdagen, att Regeringen redan då ansåg flera millioners anslag nödvändigt utöfver hvad för Representationen uppgafs; men man utgick då från den tactik, att det icke skulle 32 Den i5 Augusti f. m. gå an att för Representationen framställa behofvet af så stora summor, och af denna consideration underlat man att framlägga sanna behofvet.
Man framkom då med en extra budget och förklarade, att, om den beviljades, behofvet dermed troligen skulle afbjelpas.
Jag tvekar icke att förklara, att man då val visste, att de summor, som man uppgaf såsom tillräckliga, ingalunda voro det.
Jag erkänner, att de summor, som då beviljades, sammanlagda med hvad som nu är hegardt, icke aro tillräckliga för försvarsverkets försättande i det skick, att det kan betrygga vår framtida sjelfständighet, sedan vi fått en ny gräns, som i samma mån är mera ömtålig, som hjertat af Riket är beläget på densamma.
Men i detta fall har Regeringen icke heller vågat framkomma med de anslag, som fordras, — anslag, som borde visas på framtiden under en Regering, för hvilken man bade förtroende, emedan de innebära en borgen för framtida sjelfständighet, mera än för den närvarandej och emedan vi icke kunna upplefva de dagar, då försvarssystemet hunnit försättas i fullt gagneligt skick.
Men så har Regeringen icke gjort, utan blott för hvarje gång framlagt behofvet af några smärre summor, som visserligen, isolerade, äro ganska höga, men ingalunda höga i afseende på det behof, som för Sverige, i dess närvar, skick, uppstått för dess försvarsverk.
Jag är öfvertygad, att, om också allt, hvad Regeringen vid denna riksdag begärt, utan ringaste afprutning beviljades, vid nästa riksdag lika stora behof skulle uppgifvas.
Då man ser, att hvad som begäres för särskilda ändamål, såsom t. ex. för befästandet af Stockholms avenuer, blott utgör en ringa del af hvad som dertill erfordras, måste det vara förlåtligt, om Representationen, under sådana förhållanden och då man ser Styrelsen icke tillvägagå med den öppenhet, som måste vara dess pligt i så vigtiga ämnen, å sin sida försöker afprutningar, såsom hade den att handla med en krämare; ty då man ser, att, sedan i propostna behofvet blifvit framstäldt, promemorier sedan inlemnas, som utvisa, huru de begärda summorna må nedsättas, och huru ytterligare promemorier framkomma, då icke ens de nedsatta beloppen kunna beviljas, och att
Regeringen på det sättet 2 å 3 gånger kan inskränka sig, måste ju naturliga följden af en sådan procedure blifva den, att nationen vid hvarje tillfälle tror, att det går an att pruta med Styrelsen och att icke bevilja något, förrän den genomgått dessa afprutningsinstanser.
Jag önskade derföre få upplefva den dag, då vi från Styrelsen finge se en fullständig plan öfver hvad som fordras, det må gå till hvad summa som helst, för att fullständigt organisera landets försvar.
Derefter bör Representationens granskningsrätt vidtaga och Representationen förklara , antingen den tror, alt Rikets skattetillgångar kunna bära sådana utgifter, eller om äfven framtiden bör deltaga i de utgifter, Den i5 Augusti f. in, i3 hvaraf hufvudsakligen framtiden kommer att hemta fördelen.
Så har jag uppfattat saken, och jag finner derföre icke underligt, om representanterna, ehuru lifvade af fosterlandskärlek så mycket sorn hvar och en annan, som talar för ett väl organiseradt försvar, likväl stå qvar vid sin tro, att en pröfning i detta afseende är möjlig.
När jag då ser, huru redan beviljade summor blifvit använda; när jag ser, hvilka stora summor blifvit nedgräfda vid Wanäs, ehuru det måste anses för den största olycka att bibringa nationen den öfvertygelsen, att det är der, som Ryssarna borde mötas och vår sjelfständighet försvaras; när jag vidare ser de summor, som blifvit använda för Stockholms befästande, nedgräfda bakom Carlberg, under det jag ser Stockholms skärgård öppen, under det jag saknar telegrapber längs kusten, under det jag ser, att en Rysk transportflotta obehindradt skulle kunna ankra i Stockholms hamn, så kan jag icke annat än finna medlen vara illa använda; och det är af dessa anledningar jag tror, att extra budgeten äfven framdeles skall blifva illa använd.
Men vilkoret för vårt försvar är att hafva armeen försedd med kläder och vapen, vi ma hafva hvilken Styrelse som helst; och det är i detta afseende jag anser vig ligt, att nationalbeväringen blir försedd med beklädnad, ehuru det under närvarande förhållanden mahanda är mindre vigligt, om beväringen blir klädd relativt till beklädnadsgrunden, än fastmera angeläget, att icke ynglingarna betrakta hela systemet endast såsom gamla förordningar, som icke behöfva efterlefvas; och så betraktas det i en del provinser.
Man tror, att blott man skaffar sig ett läkarebevis eller ingår i sjötjensten och på så sätt undslipper vapenöfningen, så går allt val.
Man ser, huru bättre familjers söner lösa sig från bevärtsskyldigheten och på sådant vis paralysera hela principen för detta system.
Jag anhåller derföre om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till bifall a det ökade anslaget för beväringens beklädnad, som bär blifvit framstäldt.
Jag anser StatsUtskts förslag att införa en nationaldrägt vara högst ändamålsenligt och återkallande i Svenska nationens hjeltan de stora minnen af mod och tapperhet, såsom från Gustaf Adolphs och Carl XIFrs tider, då man i de blå rockarna slogs bättre, an den tidens bästa armeer; men för att kunna öfvergå till detta system fordras äfven medel.
Man kan å andra sidan säga, att Regeringen har de 70,000 r:dr och att, om vi afslå de 54,000 r:dr, man med första summan kan komma till det med de äskade 54,000 rtdr åsyftade ändamålet.
Det är min öfvertygelse, att så borde och kunde ske.
Men då jag lägger för mig utredningen öfver användandet af de 70,000 r:dr och finnér förslag afgifvas, huru dessa medel äro af yttersta vigt för blott den värfvade armeen och materielen i öfrigt, kan jag icke tveka att såsom ett nödfallsmedel äfven tillstyrka de 54)000 r:dr för beväringens beklädnad, helst jag tror, D«n iä Augusti f. m. att detta belopp linn återtagas i fråga om exerciscompagnier, i hvilket afseende jag kan vara så mycket mera trygg, som jag bar mig bekant, att de öfriga 3 Ståndens beslut i della fall göra detta Stånds votum öfverflödigt.
För öfrigt, och hvad angår begagnandet af oöfverskuret kläde för armeens beklädnad äfvensom gevärens brungöring, instämmer jag med Hr Gen.Adjutanten deruti, att våra fabriker ännu stå på den låga ståndpunkt, att vårt kläde af inhemsk tillverkning, utan öfverskärning, är oanvändbart för arme'ens ändamålsenliga beklädnad, då jag deremot, hvad gevärens brungöring angår, med Hr Gen.Adjutanten hyser motsatt åsigt, grundad på icke blott theoretisk, utan äfven under 2!ne års exercis inhemtad practisk kännedom om förhållandet, hvarvid jag dock får upplysa, att min kännedom icke afser flintlås-gevär, med hvilka den behandling, som för närvar, iakttages, måhända är nödvändig, utan gevär med slaglås, hvilka, brungjorda, lemnat det factum, att de under exercistiden endast 2 å 3 gånger behöft söndertagas och rengöras.
Med denna hushållningsmethod skulle våra vapen måhända kunna begagnas 3 å 4 gånger längre.
Jag anser det vara oklokt att nedlägga stora summor i den gamla modellen, då tvisten om flint- och slaglås-gevärens företräde ännu icke blifvit genom tillförlitliga prof bestämdt afgjord.
Dalman!
Då man behagat fästa så mycken uppmärksamhet vid den reservation, jag i detta ämne tagit mig friheten i prot. nedlägga, och då man fullständigt upptagit hvad jag anfört, fordrar äfven skyldigheten att jag tillbaka söker vederlägga, hvad som mot mitt yttrande blifvit invändt.
Hr Möllerhjelm har fästat uppmärksamheten på det misstag, jag skall begått, då jag påstått, att beklädnaden kunde vara mindre dyr.
Jag vill icke ingå i detailler uti ett ämne, som jag i detail icke förstår; men jag vill blott antyda en artikel, hvarpå besparing kunde äga rum, nemi. att i stället för tschacots måtte kunna begagnas mössor, som kosta vida mindre än tschacots.
Hvad StatsUtskrs förslag angar, att beväringen skulle under öfningarna begagna egna kläder, äger sådant till en del redan rum i afseende på studentcorpsen, som exercerar i egna kläder, utan att finna sig nedsatt derföre, att den icke är lika klädd med den egentliga armeen.
Att klädedrägten utgör en ambitionsfråga emellan beväringsynglingen och indelta soldaten kan vara möjligt, ehuru jag icke kan inse det stora företräde, som skulle bestå uti att vara klädd i uniform, i stället för i en snygg egen drägt; jag skulle tro tvärtom, ty den sednare utmärker äfven medborgaren, den förra blott soldaten. — H. Ex. Hr Gr.
Brahe har alldeles oriktigt uppfattat min mening, då H. Ex. ansett den vara sådan, att 20,000 munderingar kun - Den i5 Augusti f. ra. kunde anskaffas för 54,ooo r:dr.
Min mening var, att R, St. skulle kunna anvisa en del af de 20,000 munderingarna alt förfärdigas för de 600,000 r:dr, anslagna för Krigscollegii utrednings-deparlement.
[Jorn har sökt ådagalägga, att lian varit consequent från sina premisser till sin conclusion.
Förhållandet kan vara sådant, såvida premissen blott är den: det är ett anslag, som behöfves, derföre vill jag bevilja det.
Men jag anser för en af Styrelsens större brister, att behofvet icke redan blifvit fyldt af anslag, som finnas.
Om Styrelsen har någon prevention för användandet af dessa 70,000 r:dr lill beväringens beklädnad, bör' man sätta en born derför genom alt besluta, att af dessa 70,000 r:dr, 54,000 r:dr skola användas för beväringens beklädnad.
Derigenom har man satt Styrelsen i nödvändighet att, utan afseende på sina preventioner, handla i öfverensstämmelse med nationens önskan.
BondeSt. har följt denna bana.