Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta hänseende kunde visst en mängd mer eller mindre svåra anmärkmr mot förslaget, till dess bättre utredande, göras; men jag skall endast antyda några få, utaf farhåga att eljest alltför mycket uptaga R. o. Ad:s dyrbara tid.
Anläggningen är icke af trängande behof påkallad, så länge nya jernvägar tillstöta vid hufvudstaden, kostnaden synes betydlig; men ändamålet, till sin nytta, mycket betvifladt.
224 Den 12 Juni e. m.
Sprengtporten har väl omnämnt några utländska städer, der man varit betänkt på att sammanbinda de olika bangårdarne.
Jag skulle kunna citera andra städer, anlagda på en fullkomligt plan yta, der man ändock icke brytt sig om att hafva någon sammanbindningsbana, stationsgårdarne emellan, genom staden.
Det torde vara vanskligt för mig att ingå i det tekniska af saken, och derföre vill jag afhålla mig derifrån; men då jag tror, att E. o. Ad:s ledamöter, hafva, med tillhjelp af den uplysande och mångsidiga litteratur, som rörande denna fråga sett dagen, bildat sig ett omdöme deri, helst hvad det statsekonomiska och allmännyttiga beträffar, synes mig ett bifall icke kunna meddelas; och då inser jag icke hvarföre vi skulle, enär vi ej anse oss böra gilla förslaget, vidtaga den i allt fall ovanliga åtgärden, att lägga en punkt, som innehåller ett bestämdt, af K. M. gilladt och till E.
St:r framställdt förslag till handlingarne.
Ett svar, om än nekande, anses också i allmänhet innebära mera aktning för den, som föreslagit något, än den åtgärd, att lägga förslaget obesvaradt till handlingarne.
Jag fortfar alltså att yrka afslag å punkten.
Gr. v. Eosen:
Jag kan i sanning ej inse fördelen af att lägga denna punkt till handlingarne.
Jag tror ej att sådant skulle, på sätt Erih.
Sprengtporten förmenat, bidraga dertill, att frågan blefve bättre utredd; ty derest E. St:r, såsom jag förmodar, beviljar penningar till undersökningars verkställande, lärer man väl ej blifva njugg på medel för de mest minutiösa undersökningar att utröna, huruvida den nu ifrågav:de planen, vid hvilken man så fäst sig, att man kallat densamma högst sinnrik och storartad samt ländande till uppfinnarens stora ära, låter utföra sig.
Jag vill i förbigående nämna, att jag ganska väl känner, att man i utlandet byggt en stor mängd tunnelar, samt att jag serskildt känner förhållandet med den af Erih.
Sprengtporten omnämnda tunneln, ämnad att sprängas genom en af Alperna, enär den Ingeniör, som upgjort planen dertill, haft den godheten sända mig ett exemplar, såväl af ritningarne derföre, som ock beskrifningen, hvilken jag med nöje skall visa en och hvar, som önskar taga kännedom deraf.
I förbigående tillåter jag mig nämna, att den Ingeniör, som har sig arbetets utförande updraget, troligtvis kommer att använda den af vår snillrike landsman, Kapten John Eriksson, upfunna method att genom luftens kompression röra de borrar, som vid tunnelns bildande skola begagnas.
En värd talare har ansett tunnelns, genom Södermalms-bergen, åstadkommande vara snart sagdt en lika lätt sak, som att skära i en ost, och jag skulle dela denna hans åsigt, om våra berg vore af samma beskaffenhet, som de fleste i Erankrike och England.
I Frankrike t. ex. finnes bergssträckningar, som bestå af ett slags stenart, kallad tuff, som relativt kan kallas mjuk som ost, om man bearbetar den innan den hinner hårdna i luften.
Vid arbetet i ett sådant berg vet man bestämdt huru stor motståndskraften är.
Likadant är förhållandet med den röda sandstenen, som finnes vid Den 12 Juni e. m. 225 vid Liverpool och under en stor del af vestra Englands yta.
Der kan man bestämdt beräkna kostnaden för en tunnels sprängande.
Men helt annat är förhållandet här i Sverige, der man har sköliga berg, vid hvars sprängande det är mycket svårt att beräkna kostnaden äfvensom att afhålla vattnet.
Jag kan upgifva en bergknall nära Dylta, hvars bortsprängande bestämt kostat tio gånger mera än en lika stor massa berg, sprängd på annat ställe, och jag fruktar att Södermalms-bergen äro af detta slag.
Vi veta alla, att bergsprängning icke är en lätt sak i Sverige, ty vore det förhållandet, så hade man nog bortsprängt alla knölarne på gatorna i städerna, åtminstone i hufvudstaden.
Skulle nu berget vid den föreslagna tunneln på Södermalm befinnas sköligt, förökas derigenom svårigheterna betydligt, enär man då får att strida äfven med säckningarne från Fateburs-sjön, hvars vatten ligger 66 fot högre än lliddarholms-fjärden.
Enahanda torde förhållandet blifva med bildandet af banken öfver Mälaren.
Jag har i afton fått bref från Götheborg, hvari berättas, att en för jernvägen anbragdt bank öfver ett af vattnen för 4:de gången nedrasat, och att man troligtvis måste återgå till den första planen att lägga banan öfver land.
Jag säger detta icke i afsigt att klandra ingeniören, utan för att visa huru vanskligt det är att bygga bankar öfver sådana vattendrag, som dem vi hafva.
Så t. ex., då jernbron vid Djurgården byggdes, borrade den ingeniör, som upgjorde planen för entreprenad-auktion, genom botten till ett visst djup, som ansågs tillfyllest.
Entreprenörerne af arbetet voro nog oförsigtige att antaga detta för godt.
Följden blef den, att då bron upfördes på denna botten, som bestod af en med sand blandad lera, som lågt sig på det djupare dylagret, så bar det sig mycket väl ända till dess man började grusa landfästena.
Men då inträffade den tidpunkten då bron blef för tung och landfästena skjöto sig, så att man måste rifva upp dem och borra ånyo nära 30 fot djupare än förut, tills man nu nådde den rätta botten.
Man torde häraf finna, att man icke får taga för afgjordt, det kostnaden för den nu ifrågav:de banken icke kommer att öfverskrida beräkningen.
Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad., utan slutar med att uprepa hvad jag förut yttrat, nemi. att man ingenting riskerar genom att afslå punkten, ty vi återfå frågan helt säkert vid en kommande Eiksdag, sedan noggrannare undersöknipgar blifvit anställda.
Gr Anckarsvärd:
Jag kan icke rätt fatta huru man, med iakttagande af konseqvens i besluten, kan annat än afslå denna punkt.
Jag tror icke heller, att någon af oss, som nu äro närvarande, med undantag af Gr. v.
Rosen, är så sakkunnig, att han kan bedöma verkstiillbarheten af den föreslagna föreningen.
Min prosaiska natur finnér sig dessutom icke böjd att antaga det här föreslagna storverket.
Med begagnande af den utredning, som Hr Bildt gjort af skillnaden emellan att afslå och lägga till handlingarne, får VI IL 1 5 226 Don 12 Juni e. m. jag slutligen förklara, att jag hädanefter aldrig skall lemna min röst till annat än rent afslag, och jag anhåller nu, att Hr Gr. o. Landtm, derom vilie framställa propos. till R.
Jag anser mig hvarken böra eller behöfva ingå i några betraktelser öfver den mycket omtalade Målarbanken, utan jag har endast begärt ordet för att fästa upmärksamheten derpå, att Frih.
Alströmer har misstagit sig i sin slutsats, att denna punkt borde läggas till handlingarne, derföre att med den 3:dje punkten sä förfarits.
Skillnaden är nemi. den, att 3:dje punkten blott var en framställning af det i den 2:dra punkten föreslagna systemet, hvilket R. o. Ad. afslagit, hvarföre äfven jag ansåg, att den 3:dje punkten kunde läggas till handlingarne, utan att man behöfde befara att den åter skulle nptagas.
Men i afseende å denna punkt torde bemärkas, att då R. o. Ad. afslagit den 11 :te punkten, rörande anslag till bangårdar i Stockholm, måste äfven denna punkt afslås, ty det heter deri: »att, med gillande af den i K. M:s Nåd.
Propos. uttalade åsigt, att norra och vestra stambanorna böra inom hufvudstaden förenas och der erhålla en större gemensam bangård, bevilja och anvisa hvad sorn, under den tid innevarande
Riksdags statsreglering kommer att omfatta, erfordras etc.» Då R. o. Ad. afslagit 11 :te punkten och således icke beviljat anslag till bangårdarne, måste R. o. Ad. naturligtvis äfven afslå denna punkt, deri just tillstyrkes att anslag bör beviljas.
En värd talare har sagt, att frågan ora bnngårdarnes förening är outredd och på grund häraf yrkat afslag å punkten.
Jag deremot är af den mening, att man icke bör uttala något omdöme i en outredd fråga.
Vidare har blifvit sagdt, att man måste afslå denna punkt, emedan man afslagit den li:te.
För min del kan jag ej inse nödvändigheten deraf, utan anser, att då R. o. Ad. afslagit l l:te punkten, och således ej beviljat anslag till bangårdar i Stockholm, så är deraf en gifven följd, att denna punkt är förfallen och bör läggas till handlingarne, med förklarande, att den ej erfordrar någon åtgärd.
Klokheten bjuder, att man ej skall sträcka sitt yttrande längre, än nödvändigheten ovilkorligen kräfver.
Nu har, såsom den siste värde talaren erinrat, R. o. Ad. afslagit Utsk:s framställning i U:te punkten, om anslag till bangårdar i Stockholm, hvilken framställning just stödjer sig på den punkt, som nu är under öfverläggning.
Häraf mäste, enligt den logik, som för mig gäller, klarligen följa, att R. o. Ad. i afseende å denna punkt ej behöfver fatta något beslut, utan endast bör förklara, att den, till följd af det förra beslutet, icke erfordrar någon åtgärd från R. o. Ad:s sida och således bör läggas till handlingarne.
Lika litet som Frih.
Cederström anser jag mig kunna bedöma denna fråga ur teknisk synpunkt.
Den 12 Juni e. m. 227 bär ej haft någon annan ledning för mitt omdöme än förtroendet till den Ingeniör som upgjort planen, och ehuru jag ännu vidblifver min begäran,, att punkten måtte läggas till handlingarne, är jag likväl Frih.
Cederström tacksam för det att han sökt mildra verkan af det afslag som R. o. Ad. möjligen kan komma att besluta, derigenom att han sagt, att ett sådant beslut icke kunde hindra frågans uptagande vid en kommande Riksdag.
Jag fäster desto större afseende vid detta yttrande, som Frih.
Cederström vid ll:te punktens behandling med mycken bestämdhet påstod, att bangården borde anläggas, icke vid Clara sjö, utan i närheten af Humlegården, hvarigenom bangårdarnes blifvande förening naturligtvis tillintetgjordes.
Jag vidblifver mitt yrkande att punkten måtte läggas till handlingarne, på det att man icke måtte afslå förslaget innan man erhållit fullständig utredning om dess verkställbarhet.
Anckarsvärd har yttrat, att han ansåg de skäl jag anfört för 3:dje punktens läggande till handlingarne utgöra skäl för honom att afslå denna punkt.
En annan ledamot har enskilt till mig yttrat, att då han hörde Frih.
Sprengtporten och mig yrka punktens läggande till handlingarne, ansåg han sig böra yrka afslag.
Det kan således anses vara politiskt oklokt af mig att nu begära ordet, men detta skall likväl ej afhålla mig att sluta mig till Frih.
Sprengtportens åsigt, som jag anser vara den enda rätta, den enda rättvisa, emedan It. o. Ad. icke ingått i hufvudsaklig pröfning af frågan, som är denna:
Böra bangårdarne i Stockholm anläggas så, att de kunna i en framtid förenas, eller icke?
Och då lt. o Ad. vägrat att bevilja medel för bangårdarnes anläggning, blifver äfven en gifven följd deraf, att R. o. Ad. icke behöfver ingå i någon pröfning af frågan om rätta läget för dessa bangårdar.
Det torde icke finnas någon fråga, som i både tekniskt och industrielt hänseende är så invecklad som den nu förev:de, och likväl tilltror man sig att, utan någon närmare pröfning af de båda förslagens, nemi.
Ofverste Ericsons och JernvägsKomiténs, ömsesidiga fördelar och olägenheter, afslå det förra!
Ar det nu så lätt att säga hvilketdera förslaget som är bäst?
JernvägsKomitén har till bangårdsplats å söder föreslagit Barnängen, och för att få banan ned till Saltsjön har Gr. von Rosen den ena gången föreslagit, att en bibana skulle ledas öfver hustaken vid Stadsgården, och en annan gång, att denna bana skulle gå bredvid husen.
Samma Komité har till bangårdsplats å Norrmalm förordat en trakt nära Humlegården, derifrån en bana skulle gå ned till Nybrohamnen.
Ofverste Ericson har föreslagit, att en mindre stationsgård skulle anläggas vid Fateburs-sjön, derifrån banan genom en under Södermalm sprängd tunnel och på en bank öfver Mälaren skulle föras först till mynningen af Riddarholms-kanalen, derifrån spår skulle dragas till Itiddarholmshamnen och öfver Kornhamn till Skeppsbron, och vidare, att banan skulle ledas längs
Riddarholmskanalen och öfver Norrström till trakten vid Clara sjö, derifrån spår skulle ledas till Kungsholmen.
228 Den 12 Juni e. m.
Mot Ericsonska förslaget, hvars ändamålsenlighet och företräde för trafiken ej kan bestridas, anmärkes hufvudsakligen, att det ej kan utföras, enär de derför erforderliga bankerna, vattenbyggnaderna, ej kunna med tillräcklig soliditet upföras.
Mot detta omdöme lägger jag i vågskålen de vattenbyggnader Ofverste Ericson utfört.
Man har sagt, att vattenbyggnader både i England och på andra ställen misslyckats.
Jag erkänner sanningen häraf, och jag medgifver möjligheten deraf, att Öfverste Ericson äfven kan misslyckas> ehuru han ännu ej gjort det, men denna möjlighet kan väl icke utgöra ett skäl att nu fatta ett beslut, hvarigenom frågan om banornas framtida förening förfaller.
Ty om K. o.
Ad. afslår denna fråga, så måtte väl detta afslag betyda något.
Hvad betyder det då?
Jo, att R. o. Ad. anser bangårdarne på söder och norr icke kunna förenas Nåväl, mine Hrr! om J arén i tillfälle att uttala en sådan förkastelsedom, så gören det!
Jag för min del vågar det icke, och jag anser, att en dylik dom i en sak, för hvars afgörande fordras en djup och och noggrann pröfning, är förhastad
Derföre anser jag ock det vara klokast att lägga punkten till handlingarne, hvarigenom frågan för denna gång är förfallen, ehuru icke förkastad.
Utan att inlåta mig i någon afhand ling ang:de lämpligheten af bangårdarnes förening här i staden hvilket jag anser desto mera öfverflödigt, som det är min fullkomliga öfvertygelse, att om denna fråga återkommer vid nästa Riksdag så skall man vara temligen ense derom, att en sådan förening ej bör verkställas; ber jag blott att få fästa upmärksamheten derpå, att denna punkt icke befinner sig i samma casus som den 3:dje.
Vid den sistnämnde punktens behandling var det fråga om att besluta ang:de särskilda bansträckningar, om hvilka R. o. Ad. redan uttalat sitt omdöme vid afgörandet af anslagsfrågorne; här åter skulle det mycket väl gå an att besluta om bangårdarne, ehuru penningar icke blifvit lemnade till bansträckningariie från hufvudstaden.
För öfrigt, och om än R. o. Ad. anser att några medel icke böra anvisas till dessa bangårdar, får jag erinra, att R. o. Ad. derföre icke uttalat någon dom öfver förslaget, ty detsamma kan ganska väl återkomma vid nästa Riksdag; men då StatsUtsk. i denna punkt tillstyrkt R.
St:r att bevilja och anvisa medel till bangårdar, så är det klart att ett bestämdt beslut deröfver måste fattas.
Om R. o. Ad. lägger punkten till handlingarne, så är det visserligen troligt att frågan för denna gång förfaller; men det skulle dock vara en möjlighet att StatsUtsk. i det blifvande sammanjemknings-Utlåt. kommer att hemställa, att R. o. Ad. måtte frånträda sitt förra beslut ora punktens läggande till handlingarne och fatta ett definitivt beslut i frågan, samt att sedermera, till följd af den flottanta majoritet som finnes inom detta hus, det slutliga beslutet komme att uttrycka en annan tanke än den som under dessa discussioner i jernvägsfrågan allmännast gjort sig gällande.
Ora R. o.
Ad. icke anser att något skall vidgöras i afseende å Stockholms bangårdar, så är det mera egentligt att rent afslå punkten Den 12 Juni f. m. 229 än att lägga den till handlingarne, och jag för min del förenar mig med dem som yrkat det förra.
Sparre: Förekommen af Hr Hjerta kan jag fatta mig helt kort och säga, att jag finner afslag å denna punkt vara nödvändigt, men att ett sådant beslut desto mindre är bindande för framtiden och utesluter tanken på bangårdarnes framtida förening, som vi här endast hafva lätt eli förslag derutinnan.
Men då meningarna om detta förslags antaglighet eller oantaglighet icke torde vara mycket delade, anser jag det böra afslås.
Gr. v. Rosen:
Jag vill blott yttra några ord.
Hr Bildt har sagt, att den som byggt södra slussen äfven kan bygga banken öfver Mälaren.
Jag får med anledning häraf nämna, att jag flere gånger till den som byggt slussen gjort den anmärkning, att slussen var för kort, så att en mängd större fartyg, serdeles ångbåtar, bevisligen icke kunde passera densamma.
Jag har alltid fått ett och samma svar, nemi. att djupet vid slussen var så stort, att det varit omöjligt fylla detsamma för att göra slussen längre.
Jag inser dock icke, hvarföre man ej kunnat bygga slussen längre, då man säger sig kunna bygga banken öfver
Mälaren på et t lika stort djup lör den relativt obetydliga summa, som här nr föreslagen.
Hr Bildt har omnämnt, att jag föreslagit, det banan från Barnängen skulle föras öfver hustaken längs stadsgården.
Detta var mitt första förslag; men jag har sedermera förklarat, att detta ej behöfdes, utan att banan kunde läggas på sjelfva den väg, som nu är sprängd långs berget mellan stora varfvet och stadsgården.
Magasiner kunde äfven byggas denna väg och lokomotiverna således löpa i bottenvåningen af dessa byggnader, i stället för på deras tak, såsom jag först föreslog, innan jag hunnit bese lokalen noga och öfverväga saken.
Denna anläggning blefve hvarken svår eller serdeles dyr.
Samma skäl jag anfört för afslag å 3:dje punkten torde äfven gälla för afslag å denna.
Jag åsyftar nemi., att man måtte komma på klar fot, så att man får flere Stånds sammanstämmande beslut och derigenom undviker förvillelse i afseende å anslagsfrågorna.
Man har sagt, att om man afslår denna punkt, så binder man sig vid en kommande Riksdag.
Jag får då säga, att ehuru jag afslagit den 3:dje punkten, anser jag mig dock fullkom ligt oförhindrad att vid en kommande Riksdag bifalla de der föreslagna bansträckningarna, om jag finner dem lämpliga.
Här är icke fråga om något annat, än hvad vi böra göra vid denna Riksdag.
Hvad jag för denna gång fäster största vigt vid, det är att flere Stånd måtte fatta sammanstämmande beslut och Hr Bildt har ytterligare stärkt mig i denna åsigt.
Det hette visserligen till en bör jan, eller innan R. o. Ad. fattat sitt beslut öfver 3:dje punkten, att det var fullkomligt likgiltigt om punkten afsloges eller lades till handlingarna; men sedan beslutet blifvit fattadt och jag anmodat Hr Bildt att meddela StatsUtsk. den uplysning han lemnat om 230 Den 12 Juni e. m. nämnde besluts lika betydelse, så yttrade han deremot, att det var en betydlig skillnad emellan att afslå och lägga till handlingarna.
Jag anser, att R. o. Ad. bör taga vara på denna af Hr Bildt updragna skillnad och nu afslå punkten.
Jag kan sannerligen icke för mig göra begripligt, hvarföre nödvändigheten oafvisligen skulle bjuda att vi nu skola kathegoriskt afgöra denna punkt.
När R. o. Ad., vid föredragningen af den 11:te punkten, har förklarat sig icke kunna bevilja de af StatsUtsk. tillstyrkta anslagssummor till bangården i Stockholm, måtte väl deraf följa, att saken i praktiskt hänseende helt och hållet förfallit.
När nu i denna punkt endast är fråga derom, huruvida det kan vara nyttigt att anlägga tvenne serskilda bangårdar eller en enda större, gemensam bangård, hvartill tjenar det då att svara ja eller nej till denna fråga, då man ej gifvit några penningar till bangårdar och de således icke under denna statsreglerings-period komma att anläggas?
Då man fattat ett beslut af sådan beskaffenhet, att detsamma inverkar på en annan fråga, brukar man, vid behandlingen af den sednare frågan, vanligen förklara, att densamma, just till följd af det föregående beslutet, förfallit, så att en pröfning deraf är öfverflödig.
Här är förhållandet just sådant.
Hvarföre skall man här inlåta sig i ett förklarande, huruvida en eller flere bangårdar skola finnas i Stockholm, när flere år komma att förflyta innan det kan blifva fråga om att anslå medel till anläggning af någon bangård härstädes?
Det torde väl vara skäl att upskjuta pröfningen ang:de bangårdarnas läge till den dagen då det blifver fråga om deras anläggning.
Jag förblifver således vid min mening, att R. o. Ad. bör förklara, det, till följd af R. o. Ad:s beslut vid 11 :te punkten, något yttrande i anledning af denna punkt ej erfordras, hvarföre ock densamma lägges till handlingarne.
Lika med en värd talare å motsatta sidan erkänner jag visserligen, att om R.
St:r skulle afslå frågan om en stambana från Stockholm, så hade R. o. Ad:s beslut icke någon betydelse i konstitutionell mening, men för den händelse att R.
Stms beslut skulle blifva, att anlägga en stambana från Stockholm söder om Mälaren, så är det sätt, hvarpå R. o. Ad. behandlat denna fråga, icke utan sin betydelse, just med afseende å valet af bangårdarnes läge.
Jag skulle derföre anse det vara rådligast, att R. o. Ad. icke fattade något bestämdt beslut i frågan, utan läte densamma bero på en ytterligare och noggrannare pröfning.
Det förefaller mig såsom skulle Hr Printzensköld ieke hafva upfattat Prih.
Tersmedens utredning af frågan, ty i motsatt fall säger jag, att jag icke förstår det Hr Printzensköld icke kan inse den väsendtliga skillnaden emellan att afslå denna punkt och lägga den till handlingarne.
Alla äro vi ju ense derom, att vårt afslfiende beslut icke hindrar den storartade planens framgång vid nästa Riksdag, derest då församlade R.
St:r skulle gilla densamma.
Men, mine Hrr! efter Hr Bildts Utredning af skillna - Den 12 Juni e. m 231 den emellan afslag och läggande till handlingarne, förefaller det mig såsom vi gjorde klokast uti att rent uttala, huruvida vi gilla eller ogilla punkten.
Jag tror att här ligger något inunder i denna sak, och det är, att om R. o. Ad. hara skulle lägga punkten till handlingarne, så kan Ståndet få en inbjudning från något annat Stånd, att frångå detta beslut, hvilket ganska väl skulle gå an, emedan R. o. Ad. icke derigenom förändrade ett bestämdt beslut.
Af allt hvad som här blifvit sagdt, för åtgärden af punktens läggande till handlingarne, har jag icke kunnat öfvertygas dero n, att det finnes någon annan utväg för dem, som icke vilja det mycket omtalade storverket, än att rent ut afstå denna punkt.
Jag ber att få försäkra Gr.
Anckarsvärd derom, att jag, så godt mitt förstånd det medgifver, upfattat Frih.
Tersmedens yttrande, men att jag ändock icke lyckats komma till någon annan konklusion, än den jag haft äran här tillkännagifva.
Jag är ej ibland dem, hvilka, lika med Gr.
Anckarsvärd, anse ett afslag och ett läggande till handlingarne vara ett och detsamma.
Jag, som ganska länge praktiserat såsom jurist, vet ganska väl att skilja emellan att afslå en fråga samt att förklara, det något yttrande deröfver, till följd af ett föregående beslut, ej erfordras samt att frågan derföre lägges till handlingarne.
Af ett sådant förklarande följer naturligtvis, att saken är förfallen, så att den icke mera för den gången kan upptagas af den myndighet, som haft den till pröfning, ehuru samma myndighet än oförhindrad att i en framtid, då omständigheterna möjligen äro förändrade, ånyo uptaga saken.
Att man deremot i förväg skulle meddela ett kathegoriskt beslut i en fråga, hvarom man, till följd af ett föregående beslut, ej behöfver yttra sig, det är någonting, som förefaller mig och troligtvis hvarje annan jurist fullkomligt obegripligt.
Eller är det icke alldeles uppenbart oriktigt, ja orimligt, att först besluta att icke bevilja medel till ett företags utförande och sedermera yttra sig om beskaffenheten af just detta företag, hvars utförande man hindrat?
Det kan ej förefalla mig annat än högst olämpligt, att vilja uti en persons yttrande inlägga en annan betydelse än den, som verkligen blifvit i yttrandet uttryckt, och jag måste således förklara, att jag uti Hr Bildts yttrande icke funnit någon anledning till det antagande, att han skulle hafva antydt, det punktens läggande till handlingarne vore detsamma som dess afslående.
Hr Bildt hafva allt för skarp urskiljning för att ens tänka något sådant och jag tror icke heller, att någon af R. o. Ad:s ledamöter skulle kunna förklara tvenne så olika åtgärder vara med hvarandra identiska.
Ropen på propos. mana mig att vara kort, men jag tror, att, då man hört anklagelser emot en person, fordrar rättvisan, att man äfven åhör försvaret.
En ledamot, Hr Cederschiöld, har företagit sig att så tyda ett mitt föregående yttrande, att jag skulle hafva sagt, att det vore det - 232 D«n 12 Juni e. m. samma eller likgiltigt, om man afsloge punkten eller lade den till handlingarne.