Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tages nu i betraktande att 60 IM benmjöl kan transporteras med ett par hästar, hvaremot 100 lass gödsel, fordra lika mänga dragare.
Nu kostar LSnlet benmöj ungefär 24 sk., och lasset gödsel lika mycket, således en ren vinst af 20 r:dr oberäknadt skilnaden af den betydliga transportkostnaden.
Vidare må anföras, att gödning efter benmjöl gör jorden längre fruktbärande, än med vanlig gödsel, och att benmjöl kan transporteras till aflägsnare orter, samt länge förvaras utan att derföre förlora sin verkande kraft, hvilket icke är händelsen med vanlig gödsel, så inses tydligen och klart nyttan af detta gödningsämne, och att vi böra, så mycket möjligt är, söka bibehålla detsamma inom vårt eget land.
Man har anfördt, alt samling af ben är en näringsgren för de fattige, och jag vill ej bestrida denna sanning.
Men jag är fullt öfvertygad, att sedan nyttan af benmjöl blifvit allmännare kändt, skall också ben blifva mer eftersökt och att den föreslagne högre utförseltullen af 2 sk. pr lispund, på intet vis skall förhindra den förtjenst de fattige härpå gjordt beräkning.
Tvertom bevisar denna förhöjning af tullen att varan äger ett större värde inom 'vårt eget land, nu än tillförene, samt måste i följd deraf också blifva mer eftersökt.
Och hvad England beträffar, så betyder några skillings högre eller lägre tull intet, de köpa ändå varan om de behöfva densamma.
På de af mig nu anförde skäl kan jag ej annat än tillstyrka bifall till Utsk:s förslag i denna punkt.
För mig synes frågan böra betraktas ur båda synpunkterne, nemi. icke allenast såsom en näringsgren för arbetsfolk, utan äfven med afseende å fördelen för jordbruket.
Kännedomen om nyttan af benmjölets användande såsom gödning, tillhör först sednare tider.
Den erfarenhet, sorn derom vunnits, visar, att åtminstone på ett slags jord, hvaraf i vissa provinser finnes tillgång, nemi. spickeleran, benmjölet utöfvar föga verkan.
Det vore hårdt om man för den fördel skull, som ett lågt pris kunde medföra, skulle sätta tullen allt för hög ooh borttaga en arbetsförtjenst som för det mesta tillkommer inhyseshjon.
För min del skulle jag helt och hållet hafva instämt med Frih. Palmstjerna, derest man icke visste att det funnes tillgång på Guano.
Detta sednare gödningsämne, som man uppfunnit å andra långt aflägse orter, fört till England, skulle likväl kunna upphöra, hvaraf kunde följa, alt den lifliga och starka konjuncluren för benutföseln till detta land, snart kunde återkomma, hvarigenom vi kunde beröfvas allt för mycket af denna vigliga vara som kunde utföras ur landet.
Jag skulle derföre föreslå, att tullen blefve bestämd till hvad den i Den 2 Juni f. m. 265 nu gällande taxan är, nemi. 3 sk. för 1
L$ benmjöl eller ben.
Detta vore en medelväg, hvarigenom man på en gång skyddade jordbruket och icke betog arbetarne deras förtjenst af insamlingen, hvarigenom de måhända kunde helt och hållet nederslås och deras förtjenst på detta arbete nedtryckas.
Hade denna varas värde varit allmänt känd inom landet, så hade visserligen icke sådan farhåga uppkommit.
Jag vill nu anmärka, i anledn. af Hr Westins reservation vid artikeln bark alt garfverierne i de större städerne borde kunna få denna vara till bättre pris, om de hade comissionärer, som i deras ställe uppköpte dem uti småstäderne, och pä samma sätt kunde man frän andra trakter skaffa sig benmjöl till orter, der sådant icke funnes och med afseende på det allmännare användandet af detta gödningsmedel och det deraf följaade högre värde varan skulle få inom landet till minskning af exporten, föreslår jag att tullen måtte, i st. f. 5 sk., bestämmas till 3 sk., så väl för benmjöl som för ben.
Den siste värde talaren har sagt, att benmjöl icke kan med samma fördel användas på all slags jordmån och deruti instämmer äfven jag till en viss del; ty på styflera gör den ej samma goda nytta som på sandblandad och lösare jordmån.
Dock vill jag önska att vi ägde så mycket benmjöl i vårt land, att vi dermed kunde göda all den jord, som deraf kan draga den största nytta, och vi skulle snart se de lycklige resultalerne.
För öfrigt är jag fullt öfvertygad att sedan allmänheten blifvit upplyst om nyttan af benmjöls användande, den icke skall låta benen blifva qvarliggande på sophögar och dylika ställen; utan ganska sorgfälligt taga desamma tillvara, för att till jordens förbättring användas.
Hvad jag redan kommit i erfarenhet utaf är, svårigheten att få köpa benmjöl, och detta bevisar huru eftersökt denna vara i sednare tider blifvit.
Hvad är det som åsyftas genom högre utförseltull af benmjöl?
Naturligtvis att förhindra benens utförsel ur riket.
Huru kan man på bästa sätt vinna detta ändamål?
Vinnes det icke bäst derigenom att benen här i riket betalas med hvad de verkligen äro värde, och hvad utländningen skulle betala dem med.
Om icke detta vore meningen, så skulle det här endast vara fråga om att gifva en fördel för den förmögnare, som kan köpa ben på bekostnad af den fattige, som insamlar dem, hvilket, i min tanka, vore orätt, och det är på denna grund, som jag bestrider förhöjningen i tullen på detta ämne.
Värdet af benen är af Hr Aminoff uppgifvit sålunda att 60 LS benmjöl skulle svara emot 100 lass vanlig gödsel, hvilka lass man kan värdera till 24 sk. pr lass, som gör 50 r:dr.
Således skulle 60 L& benmjöl vid användandet hafva ett värde af 50 r:dr, d. v. s. 40 sk. pr \M. Hvad betalas benmjöl med för det närvarande?
Visserligen icke med mera än 24 sk. och således har det icke det värde, som det bör hafva, utan håller sig vid lägre pris, och deu arbetsförtjenst, som den fattige kunde hafva, är mindre, än 2G6 Dea 2 Juni f. m. hvad den kunde vara om man betalte varan med hvad den verkligen är värd.
I 1845 års tulltaxa står ”ben andra slag, oarbetade utförseltull 3 sk”.
Om R. o. Ad. nu anser detta mitt yttrande vara rigtigt, så torde denna rubrik böra beta ben, andra slag, hela eller krossade, utförseltull 3 sk.
Jag får vördsamt tillstyrka denna tull.
Ehuru jag visserligen af innersta hjerta nitälskar för jordbrukets förkofran, måste jag likväl på de ganska vigtiga skäl, som Fril).
Palmstjerna anfört, förena mig i hans åsigt.
Hr Aminoff har sagt, att en särdeles stark efterfrågan på benmjöl vid fabrikerne skulle ega rum, men tillika trott, att utförseln till England skulle så väl med 5 som med 3 sk:s tull fortfara.
Jag kan icke i något fall se någon nytta med de höga tullarne, utan endast skada, ty om varan utföres lika med 5 sk:s lull, som med 3 sk:s, sä är ingenting med den förra tullbestämningen vunnit; men förlust uppstår om benen skulle falla i pris och bar man äfven berett fabrikerne mindre tillgång ben af det värde, som man förespeglat att benen skulle hafva, och hvilket jag af erfarenhet hvarken kan motsäga eller bifalla.
Hr Aminoff har jemfört 00
Lgj ben med 100 lass vanlig gödsel och ansett denna sistnämnde qvantitet behöflig för ett tunnland jord.
Det är dock mycket olika under olika förhållanden.
Efter hvad jag, dels såsom landtman inhemta!, dels sett i böcker uppgifvas, så anser man 100 lass gödsel på ett tunnland såsom ett maximum och 40 lass såsom ett minimum.
Allt beror naturligtvis på jordmånen som skall begagnas och vid denna jemförelse bör man naturligtvis taga ett medeltal om man då jemför värdet på mjölet och det vanliga gödningsämnet, så tror jag icke, alt det skall blifva särdeles bättre pris på benmjölet.
Tvärtom vet jag, att i många orter har ett annat gödningsämne blifvit ansett såsom godt, memi. s. k. äfja, gyttja eller kärrjord och i de orter, der tillgång tinnes på sådan, t. ex. i Småland, så frågar man icke efter benmjöl.
Allmogen vet knappt deraf, eller tror det vara allt för dyrt att begagna.
Så länge icke den allmänna nyttan af benmjöl är erkänd, så tror jag icke det låter sig göra, att genom höga tullbestämmelser påtvinga allmänheten denna vara.
Dä tror jag icke heller att det är rätt att nu sätta upp tullen, utan att man bör låta det vara såsom det är.
Ingen af dem, som här talat öfver detta ämne, bar bestridt nyttan af benmjöls begagnande som gödningsämne i vårt land.
Då är det ju klart, att lika litet, som man medgifver att gödningsämnen föras ifrån ett hemman till ett annat att försäljas, lika litet vill man att gödningsämnen ifrån ett åkerbrukande land, må utföras till ett annat.
Det är således, i min tanke gifvet, att roan bör söka förekomma denna utförsel, så vidt görligt är.
Då återstår den frågan: skall, för detta ändamål, varans utförsel beläggas med lägre tull eller icke?
Jag har icke hört någon talare, så framt icke Hr Ribbing, Den 2 Juni f. m. 267 hvilkens anförande jag icke rigtigt hörde, yttrat att all tull derå borde försvinna.
Således är, bland öfriga ledamöter, frågan endast om tullen skall bestämmas till 3 eller 5 sk.
Jag skulle, för min del vara mera böjd derför, att R. o. Ad. antoge, hvad Utsk. föreslagit och hvilket öfverensstämmer med det beslut, som PresteSt. lärer fattat.
Mig förekommer det så, som skulle de skäl, hvilka här blifvit anförde deremot icke vara riktiga.
Man säger alt allmänheten icke förstår hvad varan är värd, derföre bör man tillåta hennes utförsel, innan vederbörande begripa huru storskada de göra sig.
Miu tanka är tvärtom, att man icke bör gå okunnigheten tillhanda på rikets bekostnad, utan, efter som man vet, alt der finnes något, som är penningar värdi, så skall Staten göra hvad han kan för att bibehålla det inom landet, intill dess att den enskilde sjelf lärer sig förstå att akta det.
Genom en betydlig ulförselafgift, torde man komma derhän, ty om det förhåller sig så som Hr von Hohenhausen nämnt, och som jag äfven har hört, att gödningsämnen i England hafva stigit i pris förmedelst minskad tillgång utifrån, så är det klart alt Engelsmännen högre betala de gödningsämnen, som från andra länder hemtas.
Det ifrågavar. skulle följagteligen ditföras, om priset här i landet icke hålles uppe genom utförseltullen och derigenom blefve dyrare för Engelsmännen.
En ledamot har yttrat att ändamålet med den höga tullen skulle vara att gynna de rika i Sverige på de fattiges bekostnad.
Men om man skulle gynna det rika England på det fattiga Sveriges bekostnad, månne det icke vore att göra i stort hvarföre han rädes i smått?
Dessutom skulle jag tro, alt om man här utvidgar åkerbruket, genom begagnandet af de gödningsmedel, som funnes, så skaffar man med dem den fattiga en större arbetsförtjenst än den obetydliga han har på bensamling.
Tillgången å detta gödningsämne har dessutom otvifvelagtigt i Sverige betydligen aftagit, hvarföre vi desto mera böre akta hvad deraf återstår.
När jag emottog ulöfningen af landsh.embetet i Calmare län, bedrefs der insamling af ben alldeles utomordentligt.
Man gräfde i tragten kring Calmare slott, der Danska och Svenska menniskoben från urminnes tid hopats, och de togos bort så, att föga deraf torde numera återstå.
Jag förmodar alt man gjort så allestädes, och att tillgångar för närvar, hufvudsakligen utgöres blott af de ben, som dagligen tillkomma.
Under sådane förhållanden kan jag, för min del, icke inse något skäl att afvika från Bevilln.- Utsk:s förslag hvars antagande jag vördsamt till R. o. Ad. hemställer.
Jag bekänner alt jag redan började förlora hoppet alt vinna framgång uti förevar, ämne, då alla som hittills yttrade sig voro af motsatt tanke med mig utom Hr von Hartmansdorff.
Men sedan jag fått detta kraftiga understöd, fortgår jag, på grund af hvad jag förut anfört, alt yrka bifall till Utsk:s förslag i detta afseende, troende, att ej allenast de landtbrukare 268 Den 2 Juni f. m. sora hafva begagnat benmjöl till gödning, utan äfven de som framdeles komma att begagna detsamma, skola komma liil den slutsats jag förut uppgifvit.
Äfvensom alt de fattigares förtjenst vid samlandet af ben, på intet vis skall förringas.
En talare bar anmärkt att det behölliga gödselbeloppet jag uppgifvit för att göda ett geometriskt tunnland är mycket olika i olika hushållsböcker, och jag vill ej bestrida alt så förhåller sig.
Men gifvit är, att med 60 LU benmjöl blifver en god gödning, likaså med 100 lass vanlig gödsel.
Än mer, jag påstår, att 40 Lf? benmjöl är tillräckligt för att åstadkomma en god gödning på ett geometriskt tunnland.
Vidare har samma talare yttrat, att allmogen i bans hemort, hvarken begagnar delta gödningsämne, eller ens känner detsamma, och jag kan ej annat än beklaga alt förhållandet är sådant; hoppandes likväl att vår kloka och förståndiga allmoge snart skall, både lära känna och begagna detta högst fördelaktiga gödningsämne, sedan de om dess stora nytta och mindre kostsamhet blifvit upplyste.
Här är sagt, att likaså litet, som man bör tillåta utförsel af gödsel ifrån ett heraman lill ett annat, lika litet bör man tillåta detta gödningsämnes utförande till andra länder.
Jag ber om ursägt, att jag icke kan på något sätt gilla ett sådant påstående.
Gödningsämnen äro af många slag, kalk, gips, rapsmjöl och äfven svafvelsyra om man vet att använda den riktigt.
Dessa produkter komma likväl, troligen i alla tider, att få föras ifrån ett land till ett annat.
Man skulle eljest göra på samma sätt som hunden med hötappen, d. v. s. bibehålla en skatt som man icke vet att begagna, af afund emot andra, som eljest kunde begagna den.
Detta vore en gömd skatt, men det vore den giriges skatt, som vore onyttig och detta händer på många ställen, med benen i vårt land och kommer i synnerhet att hända om tullen blifver högre, att ingen insamling deraf vidare sker, utan benen qvarblifva obegagnade och oanvände att förmultna på sina ställen utan att vändas till någon nytta.
Det enda sätt att förekomma detta, är att varan betalas och priset hålles så högt, att insamlingen lönar sig.
Jag tror i alla fall alt priset icke skall bomma att stiga till den höjd, alt icke en jordbrukare ganska väl står ut med att betala det och ändå hafva en betydlig vinst derpå, utan att derföre denna vinst tages på insamlarens bekostnad, hvilken icke ens nu får den betalning han borde hafva.
Om PresteSt. har fattat ett beslut i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag, så beklagar jag detta.
Det var åtminstone icke något barmhertighetsverk, som PresteSt. då gjorde.
Hrvon Hohenhausen:
Jag nämnde nyss, att derest icke, med mycken tillförsigt vore att förutse det efterfrågan om ben i England snart skulle komma att stiga, så skulle jag vara alldeles af den tanka att utförsel af ben, innan de äro krossade skulle, på sått Frih.
Palmstjerna föreslagit och K. M. i sin nåd. propos. hemställt, beläggas med endast 1 sk. & r:st. utförseltull; men då Den S Juni f. m.
269 förutseende är en pligt, som lagstiftaren icke får åsidosätta och jag hyser den öfvertygelsen, att det förhållande skall komma att inträffa, på sätt jag redan vid giltiga skäl sökt styrka, att priset på ben i England skall komma att stiga; då anser jag lämpligt att tullen så väl för krossade som maina ben, som för ben i allmänhet, sättes till 3 sk.
Den erfarenhet jag har af benkrossning har vunnits vid en fabrikation deraf i arbetshuset i Wisby.
Benen blefvo under den tid, då England lifligt efterfrågade denna vara, betaldte med 8 sk. b:co.
Sedermera aftog denna efterfrågan, och då nedgick äfven inköpspriset till 8 sk. och slutligen till 6 sk. r:gs, ty ganska betydliga qvantiteter af krossade ben voro vid arbetshuset att tillgå, hvilka slutligen för att kunna säljas, måste afsätlas lill samma lindriga pris, som deras beredning kostade, så att det endast beräknades nätt och jemt huru mycket de kostade arbetshuset.
Det lyckades endast genom Hr Statsrådet Poppii benägna åtgärder, att så väl bär i Stockholm, som i några landsorter få afsätta benmjölet.
Sedermera fick man icke vidare köpa benen till det låga pris, som förut, hvarföre man icke heller kunde lika mycket nedsätta priset på det benmjöl, man hade att aflåta, utan nödgades då slutligen till underpris försälja lagret till innevånare på ön för att sålunda återfå de penningar, som lågo borta.
Det är af dessa skäl, som jag tror det vara lämpligt, att tullen så väl för krossade ben eller benmjöl, som för oarbetade ben bestämmas till 3 sk.
Jag har endast anmält mig för alt begära ursäkt för mitt misstag, då jag sade att oarbetade ben vore fria från utförseltull, och sålunda förvexlade de båda klasserne.
Oarbetade ben äro väl fria från införseltull, men belagde med 3 sk:s tull vid utförsel.
Det behöfver föga tilläggas till de skäl, som af Hr von Hohenhausen och Frih.
Palmstjerna blifvit framställde.
Jag tror likväl hufvudsaken vara, att icke värdet på benen blifver så lågt att man ej anser det löna mödan, att samla dem, ty derigenom vinnes icke ändamålet.
Det är otvifvelaktig!, att så snart allmänheten lärer känna nyttan af benmjöl, så skulle man snart söka att förekomma utförsel deraf, men som denna icke kan blifva allmän, så framt icke priset sättes ned, så önskar jag, att åtminstons f. n. tullen icke måtte höjas, utan tvertom, att sjelfva benen måtte nedsättas i värde, hvarigenom troligen alla sidor skulle tillfredsställas.
Utan att detta sker är intet ändamål vunnet.
Det är yttradt af en föregående talare, att det funnits flera lager af benmjöl, hvilka man icke kunnat försälja utan all svårighet.
Och detta bevisar ej annat, än att man icke rätt lärt känna nyttan och fördelen af detta förträffliga gödningsämne; men det torde tillåtas mig göra den anmärkn., att förhållandet numera blifvit tvärtom, d. v. s. svårigheten att få köpa benmjöl, åtminstone har jag deraf haft egen erfarenhet.
270 Den 2 Juni f. ni.
Benmjöl, använd på tjenlig jordmån, verkar till dess förbättring ända till 10 år, då deremot annan gödsel icke verkar så lång lid.
Men innan jag fortsätter, får jag anhålla att Ridd.- secret. täcktes upplysa, om prot.utdr. i detta ämne redan ankommit från de andra RiksSt:n, och att jag derefter måtte få ordet.
I anledn. häraf tillkännagaf undert Ridd.sekr eterare, att någon underrättelse om de öfrige RiksStms i afseende på Bevilln.- Utsk:s förevar, betänk, fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad.
Af hvad som nu blifvit anfördt kan ingen slutsats dragas, hvarföre jag endast bör inskränka mig till den upplysnings meddelande, alt nästan samtlige Ulsk:s-ledamöterne, yttrade sig för bifall till den i betänk, bestämda utförseltull af 5 sk. pr Lispundet, för benmjöl.
Det är endast i afseende på den der längre nyttan af benmjölet, som jag vill yttra några ord.
Jag tror icke att här äro många, som bestämt kunna biträda denna af Hr Aminoff yttrade mening, utan anser detta vara tvärtom så obestämdt, att det är endast ganska få jordbrukare som kunde säga sig vissa derom, och jag tror äfven att om man läser utländska böcker, så kommer man till samma resultat.
För min del får jag säga, att af egen erfarenhet, anser jag mig icke böra sätta tro till den långvariga verkan af benmjöls gödning.
Detta gödningsämne har samma egenskap, som alla kalkhaltiga, nemi. förmåga att utsuga jorden, d. v. s. att det kan göra nytta 3, 4, till 5 år, men sedermera fordras ny gödning.
Det är således icke allt guld som glimmar, och på den uppgifna verkan under 10 års tid kan jag icke tro.
Jag har för min del hittills undviket att deltaga i öfverläggningarne, rör:de tulltaxan, men ber att vid detta tillfälle få förklara att jag i allo instämmer i de yttranden, sora af Hr von Hartmansdorff och Hr Aminoff blifvit afgifne.
Jag tror för min del att i samma mån som vårt åkerbruk går framåt, i samma mån som kunskapen derom genom landtbruksmöten sprides, så skall man också inse vigten af detta maktpåliggande gödningsämne, men jag tror, att man bör göra allt hvad som göras kan för att bibehålla detsamma inom landet.
Jag får således för min del instämma i deras åsigter, som önska bifall till Bevilln.Otsk:s tillstyrkande i ämnet.
Jag får endast upplysa i ani. af Hr Aminoffs yttrande derom att numera inga lager af ben skulle finnas, att de visserligen icke mera äro befintliga vid Wisby, sedan man har upphört med fabrikationen derstädes.
Detta faller af sig sjelft, men derjemte är förhållandet, att det låga priset af 6 sk. r:gs för insamling af ben, icke häfver höjt sig.
Med fanledn. af Hr Ribbings yttrande, att benmjöl aldrig begagnas på den ort han bebor, och hvilket jag Den 2 Juni f. m. 271 ej kan bestrida, blott beklaga, följer icke deraf, att detta gödningsämne får begagnas på andra orter inom Sverige, åtminstone känner jag flere sådane provinser.
Men jag kan ej tillbakahålla den anmårkn. att då benmjöl icke begagnas i Hr Ribbings hemort, och således der mäste vara mindre kändt, kan likväl så ifrigt klandra dess användande och bevarande för Svenska jordbruket.
Att jag uppgifvit, det gödning med benmjöl, gagnar jorden uti 10 år, är bygd på erfarenhet, måhända var detta en följd af jordmånens goda natur.
Men säkert är, att detta gödningsämne visat sin nytta uti 8 å 9 år, på vanlig jordmån.
Dä nu öfverläggoingen ansågs vara fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm., att ingen anmärkning blifvit gjord emot Utsk:s förslag rör:de arbetade elfen- hvalfisk- och andra slags ben, utan anmärknme endast afsett oarbetade ben.
Jag bar hoppats att då R. o. Ad. antagit 1845 års tulltaxa såsom bestående, der särskild öfverläggning ej blifvit begärd: så skulle vi slippa att tvista om så dane artiklar, hvilka ej redan blifvit ifrågaställa, emedan det vore gifvet att, för dem, de gamla stadgandena förblefve gällande.
Om förhållandet är motsatt, så nödgas man naturligtvis lala emot allt hvad Utsk. föreslagit, och man icke vill bifalla.
Dä btifver öfverläggningen ännu vidlyftigare.
Jag har under nämnde förutsättning icke deltagit i öfverläggningen.
Men är det nu fråga om propos. till bifall å Utsk:s hemställan i detta fall, så bestrider jag för min del Utsk:s förslag och anhåller att 1845 års taxa må förblifva gällande.
Landtm, yttrade i anledn. häraf att R. o.
Ad. visserligen antagit 1845 års tulltaxa för alla de artiklar, som icke blifvit undantagne för att utgöra föremål för särskildta beslut, men att bland dessa undantag förekom hela artikeln ben, utan någon inskränkning till det slag deraf, som under discussionen blifvit ifrågasatt; hvarjemte Hr Landtm., med erinran att Hr Aminoff yrkat bifall till Utsk:s förslag i afseende på hela artikeln ben, hemställde, huruvida Hr von Hartmansdorffs afsigt vore, att vid propos:ns framställande arbetade och oarbetade ben må blifva föremål för särskilda propos:r. Hr von Hartmansdorff:
Min afsigt var att anhålla det Hr Gr. o.
Landtm, täcktes dela propos:ne och göra särskilda framställningar på de ämnen, hvarom vi icke hafva tvistat, nemi. såsom nyss nämndes elfenben och hvalfiskben.
Till att nedsätta tullen på dessa ämnen, kan jag icke inse något skäl.
Det var ock derföre som jag anhöll alt nu gällande tulltaxa äfven framgent måtte för dem blifva gällande.
Jag hemställer såleder vördsamt att serskilda propos:r härå måtte göras.
Ehuru jag yrkat bifall till antagande af hela artikeln som afhandlar om ben, vill jag likväl instämma med Hr von Hartmansdorff i den åsigt, att der det icke särskildt blifvit 272 Den 2 Juni f. m. föreslagit någon förändring i detta afseende, den gamla tulltaxan härutinnan må blifva gällande.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, sedan Hr Aminoff, sora ensam yrkat bifall till Utsk:s yttrande ang:de arbetade elfen-, hvalfisk- och andra slags ben, afstått från detta yrkande, finge hemställa, om R. o. Ad. ansåge 1845 års tulltaxa böra fortfarande blifva gällande i afseende pä elfen- och hvalfiskben, samt oarbetade ben af andra slag.
Landtm:s härefter i afseende på ”ben, andra slag, oarbetade, krossade samt förmalde eller s. k. benmjöl”, framställda propos. först till bifall å Ulsk:s förslag och sedermera till bibehållande af 1845 års tullbestämmelse, besvarades med blandade ja och nej, hvarefter Hr Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i denna del, samt då denna propos. nu besvarades med starka ja, blandade med nej, förklarade det han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande.
Gyllenhaal, Carl Henrik, begärde votering.
Den som bifaller att, såsom Revilln.Utsk. föreslagit, artikeln ”ben, andra slag, oarbetade, krossade samt förmalde eller s. k. benmjöl”, åsättas ett tullvärde af 15 sk. och en utförseltull af 5 sk. pr LS>, voterar i*; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, beslutar R. o. Ad. att förenämnde artikel åsättes 12 sk. tullvärde och 3 sk:s utförseltull.
Nej — 14. öde punkten, ang:de den i Utsk:s betänk, pag. 16 och 17 tillstyrkta nedsättning i införselafgifterne å arliklarne bensvärta benkol, bister m. fl. rå- och beredningsämnen för näiringarnc.