Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet måtte fatta sådana beslut, som äro för Riket i allmänhet gagneliga.
De ifrågavar:de äro dessutom icke nya, utan bibehålla blott hvad som redan gäller.
Mig veterligen, finnes ickenågot Kronans verk, der embetsmännen, på ständig stal, ega tjenstgörings-penningar.
Visserligen bestås dylika anslag åt tjenstemän i StatsKont. och KrigsKolhm.
Men dessa verk hafva icke ständiga stater.
Möjligtvis gälla inom Konungens Kansli några föreskrifter, hvilka skulle kunna lydas derhän, att tjenstgörings-penningar serskiljas från lönen, men då blifver, såsom jag förut sagt, följden, att ingen tjensteman godvilligt tager afsked, utan Slaten nödgas, i stället alt pensionera utarbetade tjenare, bibehålla dem.
Kan sådant vara för riket gagnelig!?
Jag tror det icke, och önskar derföre, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut och godkänna omröstningsförslaget.
För öfrigt synes det mig vara oriktigt, att på denna limme af dagen, då ingen kunde ana, att fråga skulle blifva om ett förut fatladt besluts upprifvande, likväl anställa ett dylikt försök, som jag dock hoppas R. o. Ad. kommer att ogilla.
Raab, Adam Christian.:
Jag kan i denna fråga sannerligen icke instämma med Hr von Hartmansdorff.
Mig synes vara högst billigt, att då Staten vill bestå betydligt högre inkomster åt sina tjenstemän, den också må vara i tillfälle till att fästa det vilkor dervid, att dessa högre inkomster må försvinna, i form af lön, när tjenstemännen taga afsked.
I alla fall blifver den pension, sorn återstår, fullt ut lika stor som förut.
Det må visserligen vara sannt, att den förlust i inkomster, som den afskedstagande tjenstemännen gör, derigenom att hela inkomsten icke betraktas såsom lön, kan komma alt qvarhålla honom längre i tjenst än hvad annars blefve händelsen, men å andra sidan blefve en dylik förmåns beviljande för Staten alltför dyrköpt.
Då jag för min enskilda del icke anser det vara skäl att på en gång taga steget så fullt ut, att man genast förvandlar de högre inkomsterna till lön, kan jag icke finna något underligt deruti, att R. o. Ad. antager inbjudningen, hvilket jag äfven tillstyrker.
Ga b.:
Jag anser, att då R. o. Ad. en gång fattat ett beslut, som varit föremål för en långvarig
Den 3 November f. m. 261 öfverläggning och sold icke tillkommit genom någon öfverrumpling, Ståndet från detsamma icke bör afstå och ej heller antaga den ifrågavande inbjudningen.
Jag förmodar att Ståndet respekterar majoritetens beslut uti ifrågavande fall, samt öfverlemna!' saken åt förstärkt BankoUlsk.
Så har förut tillgått, då R. o.
Ad. fattat ett med de öfriga Stånden skiljaktigt beslut.
Hvad sjelfva saken angar, så, beträffande pensionerna, har Ståndet icke afgjort hvilka pensioner, som skola tillkomma Bankens löntagare, och i fall Ståndet skulle finna, att om den föreslagna förhöjningen utgår endast såsom lön, pensionerne derigenom skulle blifva alltför stora, så- eger ju Ståndet utväg att minska dem.
Beträffande den omtalade förmånen för tjenslemännen, belöper den sig till ingenting, ty R.
St. hafva icke för
Bankens stat anvisat en enda skilling utöfver hvad som förut varit anslaget, utan det är tjenslemännen sjelfva, sorn få sitta emellan, ty de måste åtaga sig trägnare arbete, som förhindrar dem att emottaga några andra befallningar, hvilket dessutom, enligt fatladt beslut, uti de lägsta tjenstegraderna icke är tillåtet.
Dä löneförhöjningen således är gjord på bekostnad af tjenstemännens arbetskrafter och med förhindrande för dera af andra extra inkomster, hvilka de kunde hafva, om de, jemte sin innehafvande befattning i Banken, frngo förena någon annan tjenst, synes det mig obilligt att icke unna dem den förmånen, att få betrakta förhöjningen i löneinkomsten såsom lön.
Vill man åter gifva tjenslemännen lägre pension, är det en fråga, som icke nu utgör föremål för öfverläggning.
Till följd af hvad jag således haft äran anföra, anhåller jag att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt en gång fattade beslut samt afslå inbjudningen.
I motsats (ill den siste värde talaren, får jag tillstyrka antagaudet af inbjudningen, emedan man derigenom undviker en votering i förstärkt BankoUlsk., hvilken, i händelse den nödvändigt skall försiggå, jag likväl hoppas skall utvisa samma resultat, sora inbjudningen.
Gyldenstolpe har sagt, att antingen den ifrågavande tillökningen plgår såsom lön eller tjenstgöringspengar, har tjenslemännen erhållit den blott såsom en ersättning för trägnare arbete.
Jag tager mig friheten fästa upmärksamhel. deruppå, att den ifrågavande tillökningen har afseende på icke allenast det ökade arbetet, dä tjenstgöring eger rum, utan äfven då icke något arbete verkställes, eller med andra ord, när tjenslemännen efter vederbörlig lid erhåller pension.
Då en person, som åtnjuter pension, har, till följe deraf, att han råder sig sjelf, tillfälle alt välja en ort, der lefnadskostnaden är mindre dyr och der hans tid medgifver honom alt bereda sig andra inkomster jemte pensionen m. m, d., synes det mig icke vara skäl att bevilja en sådan förhöjning i fasta löneinkomster, att pensionen derigenom blir större än nödigt är.
Icke heller tror jag, alt man, såsom Hr von Hartmansdorff anmärkt, bör frukta, att en person skall, för att få bibehålla tjenstgöringspengarne, qvarblifva vid Ijenslcn längre än han är arbetsför, då han vid pen - 262 Den 3 November f. m. sioneringen eger, såsom jag nyss nämnde^ tillfälle a-tt välja lefnadsort, och full frihet att använda sin arbetsförmåga.
Jag respekterar visserligen den ihärdighet, som Hr von Hartmansdorff och Gr.
Gyldenstolpe visat för att bereda en förmån åt sina underlydande tjenstemän, men jag måste dock motsätta mig deras åsigt i förevar:de fall.
Gyldenstolpe tiar isynnerhet fästat sig vid den omständighet, att R. o. Ad. tillförene i denna fråga fattat beslut, och att det således icke vore lämpligt att frångå detsamma.
Jag ber alt i anledn. deraf fä fästa Ståndets upmärksamhet på 73:dje §:n R.O., som antyder, att ett definitivt beslut icke kan, när sammaujemkning är i fråga, anses fattadt förr, än just förslaget till sammanjemkningen inkommit.
Nyssnämnde § innehåller nemi.: ”Stadna RiksSt:n i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsakligen eller till vissa delar skiljaktiga meningar, dä skall hvarje Stånds beslut genom prot.-utdr. remitteras till det Disk., som med målet befattning baft, hvilket äligge att meningarne, så nära möjligt är, sammanjemka, och med förslag öfver denna jemkning inkomma till R.
Stms plena, som öfver den yppade frågan sedermera definitivt beslute.”
Hvad betyder detta annat, än att det sista beslutet är just det, som eger gällande kraft, samt alt ett föregående beslut i ämnet anses egentligen såsom provisionel!t.
Jag kan således icke finna annat, än att R. o. Ad. kan, när Ulsk. inkommit med sammanjemkningsförslag, frångå det förut fattade beslutet.
Gyldenstolpe bar äfven sagt, alt om man funne pensionerne för stora, kunde man nedsätta dem.
Det är visserligen lätt att så säga, men då vi i allmänhet veta huru det går till, tror jag icke, att man skall komma alt afvika från vanlig praxis, samt nedsätta de pensioner, som en gång blifvit bestämda.
Jag tillstyrker antagandet af inbjudningen.
Om den af Gr.
Gyldenstolpe framställda princip blifvit vid föreg:de tillfällen af Ståndet antagen och följd, Skulle jag icke n,u begära densammas frångående; men förhållandet är helt annorlunda, enär R. o.
Ad. sjelf, så väl under flere föreg:de Riksdagar, som äfven vid alen innevande, inbjudit MedSt:n till biträdande af de beslut, som R. o. Ad., i större eller mindre skiljaktighet med de öfrige Stånden, fattat öfver hvarjehanda särskilda frågor.
När vi sålunda hafva förutsatt, att MedSt:n vilja frånträda sina en gång fattade beslut, samt foga sig efter de åsigter, som af vårt Stånd uttalats, torde en skyldig grannlagenhet och billighetskänsla fordra, att R. m.
Ad. äfven, vid lämpliga tillfällen, å sin sida visar samma benägenhet.
Detta är hvad i afseende på det formella torde böra erinras.
Beträffande inbjudningens innehåll, synes mig Frih.
Alströmer med flere andra talare hafva på ett öfvertygande sätt utvecklat sakens nytta; inskränkande jag mig således endast till alt, med hänvisning på deras yttranden, vördsamt anhålla, det R. o. Den 3 November f. m. 263 Ad. ville antaga den gjorda inbjudningen, samt dymedelst jemväl bespara R.
St. en votering i Förstärkt Utsk.
Det kan visserligen icke bestri das, att en dylik inbjudning, sorn den förevande, både kan göras ocb äfven af Ståndet bifallas.
Men ingen lärer heller kunna förneka alt, om vi nu antaga inbjudningen, kommer sådant onekligen att innefatta en öfverrumpling, enär våra bänkar nu äro glest besatta, samt mången otvifvelaktig! aflägsnat sig i tanka, att något dylikt beslut icke skulle kunna komma i fråga.
Jag öfvergår till sakens inre beskaffenhet.
Början till en ny organisation af embetsverken är gjord med HofR:na.
Huru bar R. o. Ad. dervid förfarit?
Har Ståndet då anvisat tjenstgöriogspenningar skilda från lönerna?
Ingalunda, ty då anslogos blott löner, men inga tjenstgöringspengar.
Hvarföre skulle Ståndet annorlunda besluta om Banke^ tjenstemän eller dem, som tjena i hvilket Kolhm som helst?
Ar icke hvarje tjenstemans arbete nödvändigt för riket, och hans sjelfständighet lika dyrbar för honom, vare sig alt han är anställd i det ena eller andra embetsverket ?
Dä han merändels icke kan lefva utan de inkomster, han haft under sin tjenstetid, är det äfven tydligt, att om han icke får behålla dem såsom pension efter afskedstagande), så fortfar han att tjena.
Man har påstått det vara en fördel för den afskedstagande, alt kunna flytta lill hvilken ort han behagar, der lefnadsomkostnaderne äro ringare.
Men om han har barn, som begagna någon härvarande skola, och om han genom en lång lefoadsbana, samt vänskapliga förbindelser är fästad vid hnfvudstaden, lärer han icke ulan nödtvång eller stor svårighet vilja aflägsna sig från hufvudstaden, isynnerhet som flyttningen till annan ort och bosättningen der icke kosta obetydligt.
Hvad blifver således, egentliga följden?
Ingen annan, än, såsom jag sagt, att tjenstemannen, till föga fromma för Staten, icke lar afsked, utan tjenar så länge han lefver.
I andra samhällen betraktas saken på lika sätt, som jag tagit mig friheten yttra.
I Frankrike år det t. ex. ålagdt, icke blott Militärer, utan äfven Finance-embelsmän och upbördsmän, att vid 70 års ålder taga afsked.
I 44:de §:n af den grundlag, som Konungen i Danmark sednast föreslagit dess Riksdag, stadgas till och med att domare, sora fyllt 05 år; kunna afskedas, dock utan minskning i deras inkomster.
Likväl skulle R. o. Ad. vidtaga en åtgärd, som stöde i strid ej mindre mot Ståndets förra beslut, rör:de HofR:ne, än mot de föreskrifter, som man i andra länder anser tjenstens bästa fordra.
Jag anhåller fortfarande att R. o. Ad. ville vidblifva sitt förut fattade beslut och godkänna omröstningsförslaget.
Raab har så upfattal min fram ställning, som om jag skulle hafva förvägrat
Ståndet rättighet, alt ändra sina beslut, men derom har jag icke nämnt ett enda /rd.
Alströmers yttrande åter beträffar, går det utom ämnet, ty pension, som utgör cn helt annan fråga, kan rätta sig 264 Den 3 November f, m. efter lön och lill följe deraf pensionen bestämmas lägre än lönen, om man så skulle finna för godt.
Det synes mig således icke vara något skäl anfördt, som kan föranleda lill inbjudningens antagande.
De härefter först lill antagande af Utskis i denna punkt gjorde inbjudning, och sedan till vidblifvande af R. o. Adis förut i ämnet fattade beslut, samt godkännande af den derom föreslagna volerrsproposm, framställda proposine besvarades med blandade
Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade antaga Utskis inbjudning, samt, då svaren härvid åter lil föl lo med Ja och
Den som antager BankoUtskis inbjudning i fråga om Bankens embets- och tjenstemäns, samt vaktbetjentes löne-inkömsters fördelning i lön och tjenslgöringspenningar, löstalja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, vidhlifver R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut, samt godkännes den derom föreslagna voteris-propos.
Vid voteringens sint befunnos röslerne hafva utfallit sålunda:
Nej — 22. 7:de punkten, ang:de Utsk:s i öfrigt rör:de aflöningsstaten och dess tillämpning gjorde förslag.
Lades till handlingarne. 8:de punkten, ang:de vilkorligt åtnjutande å indragningsstat af lönerne för de Bankens tjenstemän, som innehafva konstitutorial eller förordnande, och icke på den nya staten komma i åtnjutande af lön till samma eller höqre belopp, än de f. n. upbära.
Jag hemställer ali R. o.
Ad. målte, äfven i delta afseende, vidblifva sitt förra beslut och gilla omröstningsförslaget. R. o. Ad. beslöt, att, med vidblifvande af silt förut fattade beslut, godkänna den i ämnet föreslagna voter:s-propos. 9:de punkten, med alternativa förslag till redaktion af Banko-Regi:tets 36: te §.
Till följe af det beslut om lön och tjenstgöringspengar, hvilket R. o.
Ad. nyss fattat, torde Slån - Den 3 November f. m. 265 det finna, att del förra alternativet förfaller, och att det sednare bör godkännas.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att det syntes nödigt, att R. o. Ad. fattade sitt beslut äfven i afseende på första alternativet, som afsåg den händelse, alt vid voteringen R. o. Ad:s beslut om löneinkomsternes beräknande endast såsom lön icke blefve segrande, emedan en sådan, icke ensamt af R. o. Ad. beroende utgång påkallade en annan redaktion, än den, sorn, i händelse R. o. Adis mening blefve segrande, borde antagas.
Efter den utredning af frågan, som Hr Gr. o. Landtm, nu gjort, bar jag ingenting att tillägga, utan anhåller vördsamt om bifall till Utskis hemställan. R. o. Ad. biföll
Utskis i förevaride punkt alternativt framställda förslag.
1 Orde punkten, ang:de Utsk.-s öfriga, redan af R.
St. godkända förslag i ämnet, och den slutliga regleringen af tjenstemanna-personalen och dess lönevilkor.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Serskildta Utskis den 27 och 31 sistl.
Okt. på bordet lagde Mera.
J\s 22, i anledn. af RiksStms olika beslut, augide vilkoren för bränvins tillverkning. lista punkten, ang:de åtskilliga, genom 3 Stånds bifall till Uts/c:s förslag, antagna stadganden; och 2:dra punkten, ang-.de åtskilliga, med ändring af Utsk:s förslag, genom 3 Stånds sammanstämmande beslut, afgjorde stadganden.
3:dje punkten, ang-.de dels G:te artikelns rubrik, dels frågan om införande af ett nytt stadgande näst efter 46;te §:n, dels 73-.te §.-n 2:dra mom.-t, dels ock fl():de §.-n2.-dra mom.-t; och 4:de punkten, ang-.de formuläret för mätnings- och stämplingsbevis.
Biföllos. 5:te punkten, ang.-de 40:de §:n 7:de mom.-t; och Gite punkten, ang.-de 61:sta §:n testa och 2:dra momme.
De i dessa punkter föreslagna voteris-proposir godkändes.
7:de punkten, ang.-de 63:te §.-n l:sta mom. och 83:te §:n. Frih.
Raab, Adam Christian: R. o. Ad. afslog förra gången lista mom. af 65:te §:n, som hade följande lydelse: ”K:s Befhide förordne behöfligt antal personer, att hafva tillsyn med destillering, som, enl. 20:de §:n, utöfvas, och bestämme hvilka destilleringsverk under hvarderas tillsyn ställas må.”
Delta Ståndets beslut hade sin orsak deruti, att Ståndet ansåg, att destillefingen 266 Den 3 November f. m. skulle beskattas lika med tillverkningen, i hvilket fall det icke förefanns något skäl, att serskilda personer skulle hafva upsigt öfver distilleringsverkel; men då nu, sedan dess, uti Förstärkt SlatsUlsk. blifvit afgjordt, alt destillcringsverken skola vara befriade från skatt, så upkommer derigenom ett helt annat förhållande, ly det kan då blifva en abledning för distillerings-idkarne att missbruka sin rättighet.
Jag får derföre hemställa, att R. o. Ad. behagade frångå sitt förut fattade beslut och antaga inbjudningen, till följe hvaraf äfven uti 85:te §:n bör på 2:ne ställen införas de af Ståndet förut uteslutna orden ”eller tillsyningsman.” Gr.
Lage r b j e 1 ke, G us t.:
Jag är hufvudsakligen förekom men af den siste värde talaren.
Det är gifvet, att då R. o.
Ad. förut beslutat, att dislilleringen skulle få ifrågakomma endast med enkel redskap, och emot samma skatt, som om denna redskap blifvit begagnad till bränvinsbränning, så kunde serskilda kontroller i afseende på dislilleringsverken icke vara behöflige, hvilket nu deremot torde blifva nödvändigt, sedan genom förstärkt SlatsUlsk. blifvit afgjordt, att ingen serskild afgift skall för distilleringen erläggas.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. behagade bifalla inbjudningen.
Utskts i denna punkt gjorde inbjudning till instämmande i Preste- och BorgareStms beslut, och ansågs den derjemte ifrågaställa voter:s-propos:n hafva förfallit. 8:de punkten, ang.-de de i 83:te §:n förekommande orden ”eller distillerings-idkare.” Gr.
Sedan voter:s-propos:o numera blifvit obehöflig, samt lagd till handlingarne, kommer naturligtvis den nu föredragna slutliga hemställan att förfalla, men den innefattar likväl en så stor orimlighet, att jag icke kan■ underlåta att emot densamma nedlägga min protest.
Det skulle nemi. genom denna hemställan hafva berott på de öfriga Stånden att besluta, alt R. o.
Ad:s mening skulle låta så eller så, möjligen emot R. o. Ad:s eget beslut.
En dylik framställning innesluter uti sig en så slör orimlighet, att densamma, ehuru den, lagd lill handlingarne, nu icke föranleder till någon ålgård, dock, enl. min tanke, icke borde lemnäs oanmärkt eller med tystnad förbigås.
Raab: Jag lyckönskar Gr.
Lagerbjelke, som fått tillfälle lill att göra en anmärkn. emot Särskildta Ulsk.
Om R. o. Ad. erinrar sig, har Ståndet sjelft åt Ulsk. updragit alt efterse, det inga redaktionsbrister mätte förefiunas, samt alt desamma afhjelpa.
Att ett dylikt redaktionsfel skulle upkomma, om ordet ”tillsyningsman” blefve qvarstående, torde Gr.
Lagerbjelke finna.
Jag inser ganska väl, att det lämpligaste förfaringssättet hade varit att inbjuda R. o. Ad., men som Utsk. ansåg det icke utgöra någon förändring i sak, ulan endast innefatta en rättelse i redaktionen, trodde
Utsk. sig böra Den 3 November f. m. 267 tillvägagå på säll sorn skett.
Saken fört jon ar i öfrigt icke att tala om, och hade helt säkert icke ådragit sig Dagön upmärksamhet, så framt icke en reservant upträdt i frågan.
Ifall Ulsk. hade inbjudit endast R. o. Ad., hade deremot icke varit något alt erinra, ty då hade det berott på Ståndel sjelft, att besluta i ämnet, men derigenom att Utsk. ställt inbjudningen lill alla 4 Stånden, kunde det möjligtvis hända, att de 3:ne öfriga Stånden besluta, alt R. o. Ad:s beslut skall vara så och så beskaffad!, och det oaktadt R. o. Ad. hyste en helt annan mening.
Dock, sedan voter:s-propos:n numera blifvit lagd till handlingarna, torde det tjena till ingenting ali vidare fortsätta denna diskussion.
Uppå härefter framställd propos. fann R. o. Ad. förevande punkt icke föranleda lill annan åtgärd, än alt läggas lill handlingarne.
Näst på föredragn:s-listan före kommer Särskildta ötsk:s förslag, ang:de anslående af medel för aflöning åt kontrollörer.
Då detta förslag afser samma ämne, som behandlas uti StalsUtsk:s Betänk.
M 339, hvilket har sin plats längre ned på föredragms-listan, får jag vördsamt föreslå, att R. o. Ad. behagade upskjula pröfningen af Serskildta Utsk:s förslag, för alt företaga detsamma i sammanhang med StatsUtskrs Utlåt.
JV2 339, rör:de samma ämne. R. o. Ad. biföll, att Särskildta Utsk:s näst å föredragms-listan förekommande Betänk.
JYi 24 icke skulle föredragas, innan StatsUtsk:s redan én gång bordlagda Utlåt.
M 339 förekomme till afgörande.
PresteShs den 27 och 31 sistl.
Okt. på bordet lagda prot.-utdr.
M 431, med inbjudning till instämmande i af PresleSt., vid föredragning af Särskildta Utsk:s Utlåhde JM 20, i fråga om vilkoren för brä-n vi ns-till verk oi ng, fattade beslut.
PresteSt. har, i afseende på 26:te §:n, som handlar om bränvinshandel på Söndagarne, fattat följande beslut: ”Under sön- eller helgedag må ej bränvin, som är föryitradt genom parti- eller minuthandel, lill köpare utmätas eller ullemnas.
På landet vare då all utskänkning förbuden.” D. v. s. att PresteSt. för sin del ansett, alt all handel med bränvin skall under Söndagarne på landet vara förbuden.
Rör:de 3:dje momdet har PresteSt. fattat följande beslut: ”1 stad åligge det vederbönde myndighet, att, efter innevånarnes hörande, bestämma-om utskänkning får ske, och i detta fall hvilka limmar om dagen den må vara tillåten.
Dock må denna tillåtelse ej utsträckas öfver tiden efter kl. 4 e. m.” PresteSt. har således velat åt myndigheten i staden öfverlåta om utskänkning skall tillåtas, samt under hvilka timmar det får ske, dock så att ingen utskänkning skall tnedgifvas efter kl. 4 e. ra.
Det torde tillåtas mig 268 Den 3 November f. m. alt redogöra för R. o. Adis och de Öfriga Ståndens beslut i ifrågavaride hänseende. R. o. Ad. har beslutat, att på landet skulle utskänkning af bränvin icke vara tillåten annorstädes än på gästgifverier.
BorgareSt. har afslagit 2:dra moni., och BondeSt. har vidblifva hvad förra författnm stadgade, enl. hvilken det under vissa vilkor är tillåtet, att äfven på Söndagen försälja bränvin.
Då enl. min tanka den föreskrift, sora PresteSt. önskar få införd, är för sträng för att kunna bli efterlefd, samt dessutom helt och hållet stridande emot hvad de 3:ne öfriga Stånden i denna fråga beslutat, kan jag icke annat än yrka afslag på inbjudningen.
Raab önskar äfven jag, alt R. o. Ad. icke måtte antaga PresteSlrs nu föredragna inbjudning.
Den åsyftar visserligen nykterhetens befordrande inora landet; men om man går tillväga med en sådan stränghet, som här är föreslagen, fruktar jag alt följden ingalunda motsvarar den goda afsigten, utan fastmera just blifver sådan, att personer, som hafva en inrotad, håg att blifva och förblifva drinkare, lill trots af lagbud och sedlighet, samt egen fördel i moraliskt och sanitärt hänseende, skola slänga sig inne och supa, hvarigenom måhända dryckenskapslasten endast blefve hos dessa individer, hvilkas antal tyvärr torde vara betydligt, mycket värre stegrad, än under nuvarande förhållanden.
Jag anser mig således icke handla emot nykterhetens välförstådda intresse genom yrkadt afslag å den gjorda inbjudningen. R. o. Ad. beslöt att, med afslag å inbjudningen, lägga förevande prot.-uldr. till handlingarne.
Anmäldes och lades på bordet ett från Exped.Ulsk. inkommet Mern.
JU 13, ang:de medels anvisande till gratifikationer åt extra biträden vid Utskis Kansli. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. | 3 e. m.
Den 3 November e. m. 269 Fredagen den 3 November 1854.
Justerades 5 prot.-utdr. för förmiddagens plenum.
Mörner, Axel Ed v., inlemnadt sålydande Mern.:
I anseende till bortresa från Imfvudstaden, får jag anhålla att, med bibehållande af min Riksdagsmanna-rätt, varda entledigad från de mig gifne befattningar, alt vara Suppleant i Serskildta Utsk. för behandling af bränvinsfragan och ledamot i Förstärkta Stats- samt BankoUtskm.
Efter härtill af R. o. Ad. lemnadt bifall, anmodade Hr Gr. o.
Hrr Elektorer, alt i st. f. Gr.
Mörner utse en suppleant i Särskildta Utsk.
Föredrogs ånyo Konst.-Utsk:s den 2S och 31 sisth Okt. på bordet lagda Mern.
JV2 58, i anledn. af 2 Stånds återreraisser af Mem:l Jt? 57, ang:de tillägg i 109:de §:n Reg:s-Form. och 80:de §:n Riksd.-Ordn.
Jag anhåller att Riddarh.- Sekret:n malte upläsa det beslut, som Ståndet förra gången i detta ämne fattade, samt den förklaring, hvilken utgjorde Ståndets gemensamma tanka.
Litet högre upp på sidan finnes detsamma uptaget, samt innehåller, alt R. o. Ad. beslulit att orden ”när omständigheterna anses dertill föranleda” borde uteslutas, samt att orden ”under upskofsliden bereda och utarbeta vissa Riksdagsärender, som i sådant fall af R.
St. bestämmas” borde införas i st. f. ”under upskofsliden Riksdagsärender bereda och utarbeta.
” Hr von Hartmansdorff:
Jag ber om ursäkt för milt förbiseende, samt anhåller alt R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut, emedan de af Ståndet begagnade ordalag äro bättre än de, som finnas i Utsk:s förslag. R. o. Ad. beslöt, att, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga förevande Mern. till handlingarne.
Föredrogs ånyo Bevilln:sUtsk:s den 28 och 31 sisth Okt. på bordet lagde Mern.
JVs 30, ang:de tull-lagstiftningen för artikeln bränvin och sprit.
270 Den 3 November c. m.
Delta Mern. företogs punktvis till afgörande. lista punkten, ang:de uphäfvande af förbudet emot införsel af vissa slag bränvin och sprit, samt t ullafgifter nes bestämmande.