Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen anhåller jag, att om denna åtgärd varder bifallen, BancoUtsk. ville föreslå samma åtgärd, som vidtogs i afseende på kungörandet örn riksg.sedlarnes indragning, nemi. att allmänheten genom de små allmanackorna , som utgifvas, blef underrättad om den vidtag - Den i4 Mars. na åtgärden, hvilken föreskrift skulle leda till ett allmännare spridande af underrättelsen härom, än endast genom en kungörelses uppläsande i kyrkorna.
Cederström, Jacob: Jag bestrider Hr Rosenblads motion, och instämmer med Gr.
Gyldenstolpe i hans sednare anmärkning örn det otillbörliga deruti, att bankens sedlar, då de icke bclinnas förfalskade, någonsin kunna förlora sin gällande kraft.
Det lärer icke vara obekant, att personer inom landet finnas, hvilka hafva samlingar af bankens sedlar från äldre tider tillbaka, och det händer, att Sterbhuset efter en sådan person skulle vilja och behöfva förvandla sådana sedlar till mynt, men som genom sådana restrictions-lagar, hvilka icke kunna stå tillsammans med begreppet om rätt, gå i mistning af en egendom, hvaraf banken ensamt skördar cn vinst.
Jag anhåller, att all fråga om denna prsescriptionstid må försvinna på de grunder jag utvecklade, då fråga var om riksgtsedlarna.
Efter hvad Frih.
Cederström nu anfört, har jag i detta ämne föga atGtillägga.
Jag går likväl icke så långt, som han, i fråga om den tid bankens sedlar skola vara gällande, utan yrkar blott, att någon fråga om aflysning af sådana sedelsorter, som Hr Rosenblad nämnt, nemi. bankens transportsedlar, eller på ofargadt papper utgifna i och 3 rtdrs-sedlar icke måtte, under innevar. riksdag, förekomma.
Hr Rosenblad har begärt, att transportsedlarne skulle upphöra att vara gällande med år 1843, samt 2 och 3 r:drs-sedlarne vid 1846 år slut.
Jag har ej hunnit efterse beloppet af dessa slags sedlar, men är viss uppå, att flera millioner af dem uro i rörelse, och att en sådan aflysning, som Hr Rosenblad föreslagit, skulle bringa många menniskor om deras egendom.
Att på sedelhafvarnes bekostnad sålunda öka bankens vinst, är desto mindre skäl, som hans ställning nu är fördelaktigare än någonsin.
Jag ber endast att i korthet få förklara, att jag i allo instämmer i de anmärkningar, som Hrr Gyldenstolpe, Cederström och von Hartmansdorff gjort, helst jag tror, att ingen annan orsak kan eller bör få gifvas för ett sådant förslags verkställighet, som Hr Rosenblad framställt, än om en bank skulle upphöra, och det vore nödigt att efterse, huruvida banken vore bankrut eller icke.
Som nu förhållandet är tvertom, och banken är fullt solvendo; så lärer en sådan åtgärd icke af behofvet vara påkallad, utan stridande mot lag och rätt.
Hjerta, Gustaf Adolph, uppläste följande:
Uti den af Hr Paijkull väckta motion, rör:de ersättning D e]n 14 Mars. af statsverket till de rustande vid K.
Lif-reg:tets dragoncorps, för munderingens slitning vid de årliga rekryt- och remontmötena, har han framställt tvänne alternativer: nemi., att endera sådan ersättning skulle erhållas, eller ock dessa möten upphöra.
Emot det första af dessa förslag har jag visserligen intet att erinra, fastmer önskar jag på det högsta, att R.
St. måtte finna medel till, och anslå en sådan ersättning, till lättnad för rustningssky Idigheten; men emot det sednare, eller att ifrågavar, möten alldeles skulle upphöra, har jag så mycket mer att invända.
Hvar och en, afven icke militär, som i den ringaste mån följt militärvä-*' sendets framskridande, kan icke neka den stora nyttan af dessa möten, och kan icke dölja för sig, att om de upphörde, så skulle indelta cavalleriet snart blifva till activ tjenstgöring fullkomligt obrukbart.
— Jag hyser således den förtröstan, alt hvad resultat, som ock kan följa af HrPaijkulls motion, det åtminstone icke kan blifva det af honom sist framställda alternativet.
Hr Paijkull har, medelst åberopande af (lera K. bref, sökt bevisa, att tiden för de indelta cavalleriernas möten vore bestämd och icke derutöfver finge utsträckas.
Jag vågar likväl tro, att denna bestämdhet icke är så fullkomligen afgjord; ty åtskilliga andia K. bref finnas, som synas mig göra den temmeligen tvifvelaktig.
Så har t. ex. K.
M. uti nådigt bref af den 6 Juli iCg5, — således vid sjelfva indelningsverkets början, — yttrat, att då H. M. sjelf ville vid reg:ts-mölet närvara, så borde med de vanliga reg:ts-mötena för året innehållas "och K.
M. varder då i nådör sjelf befal”landes , om reg:tet helt och hållet, på ett eller åtskilliga ställen, ”skall sammandragas, och på hvad tid och huru länge ”det då skall campera.”
M:s nåd. resolution på krigsbefälets besvär af den it Januari 1757 finnes förordnadt, att ifall något af de eljest vanliga r.egtts- och compagnimötena, efter derom gifven befallning, skulle komma alt påstå längre än vanligt, ”bör reg:tet eller compagnie!, den hö"gre med den lägre, vid slika tillfällen njuta tractamente af "K. M. och Kronan, såsom det sker vid vanliga förefallan”de commenderingar.”
Häraf synes, att äfven dessa tider, reg:ternas vapenöfningar utsträcktes efter K.
M:s godtfinnande.
Äfvenledes har K.
M. uti nåd. bref af den 12 Januari 1690 yttrat: ”att vid indelningens fastställande, har hvart ”och ett rusthåll med så tillräckliga räntor och inkomster ”blifvit försedt, att rustningen deraf icke allenast fulleligen ”bör och kan utgå, utan ock någon årlig besparing derjemte vinnas, att vid påkommande behof hållas tillhanda.”
Också inrättades samma år den 10 Dec. en s. k. reservfondscassa inom hvarje indelt cavalleri-reg:te, såsom orden lydde: ”till understöd för munderingens slitning”; — men denna inrättning upphörde pä de rustandes egen begäran och enligt K. resolutionen den 18 Nov. 1765, ela de rustande, ”soia U5 Den 14 Mars. ”ovillkorligen sig förbundit att för deras innebafvande rusthåll full rustning underhålla, deremot förklarat sig, utan ”annan tillhjelp än den de af egna tillgångar kunna anskaffa, vilja denna deras skyldighet uppfylla.”
Min mening är icke, att med dessa eitationer jäfva Hr Paijkulls yttrande, att excercistiden i allmänhet nu är längre och till följe deraf munderingens slitning härdare än tillförene; men jag har endast dermed velat visa stöden för min öfvertygelse, att det allt ifrån indelningsverkets början varit K.
M:s rätt, att, efter det behof lian anser nödigt, till öfning sammandraga så stor del af indelta cavalleriet, sona lian för godt finner.
Vid den föreslagna ersättningen anser jag ock Hr Paijkull hafva gjort betydliga missräkningar.
Han föreslår nemi. att 4o r:dr b:co för hvarje till rekryt- och remontmötet commenderad beriden nummer skall till delning på .samtlige rusthållare, som icke betala vacance-afgift, af statsverket erläggas, samt uppgifver, att circa af reg:tets effectiva styrka till dessa möten årligen plär vara commenderad.
Om vi granska denna calcul, så finna vi, att -g af corpsens manskap — 45o man — utgör circa 56, hvilken styrka, corporals-skolorna inberäknad, äfvenväl kan anses utgöra medium af det manskap, som till berörde möten varit sammandraget.
Om nu, enligt motionärens förslag, 4o r:dr b:co för hvarje af dessa 56 nummer till de rustande betalas; så uppkommer deraf en summa stor 2,240 r:dr, hvilken summa åter, fördelad på ofvannämnde 4^0 rusthållsnummer, skulle utgöra mycket nära 5 r:dr b:co per nummer: men nu hafva, vid med de rustande inom Upsala län den 3 sisth Februari hållen sammankomst, de rustande antagit det af beklädnads-directionen inom nämnde län dem gjorda förslag, att, emot en årlig afgift från hvarje nummer af 2 r:dr 8 sk. b:co, ombesörja alla reparationer vid rekrytmötena; och de noggranna calculer, som vid nämnde tillfälle förevisades samt för detta förslag lågo till grund, utvisade tydligt, att ofvannämnda afgift var så beräknad, att densamma fullt ut skulle förslå emot behofvet, till och med derå troligen blifva någon besparing.
Häraf synes, att då det årliga behofvet för ifrågavar. reparationer, deladt på alla rusthålls nummer, utgör 2 r:dr 8 sk. för Hummern, men, enligt Hr Paijkulls förslag, ersättningen skulle blifva 5 r:dr; så är den sistnämnda summan mera än dubbel af hvad som verkligen erfordras.
Val har Hr Paijkull sagt, att om ersättningen något öfverstege reparations-kostnaden, så borde detta öfverskott beräknas på slitningen af sadel- och lif-munderingen, hvilken igenom dessa långa möten förr blefve casserad, helst reparationerna vid rekrytmötena endast verkställdes å de mindre persedlarna.
Häruti misstager sig motionären helt och hållet.
Rekryterne afgå alltid från rekryt- och remontmötet
Dea 14 Jflar*. *71 directe till regrtsmötct.
Hela munderingen måste då sättas i fullt godt stånd, och det är just detta förhållande, som åstadkommit de ofta nog dryga reparationskostnaderna, hvilka isynnerhet härledt sig (ian sadelmtinderingen, som, varande gammal och längesedan casserad, årligen larfvat stora reparationer.
Den större lifmuuderingen begagnas deremot aldrig vid rekrytmötena, oell att dessa möten icke tyckas hafva haft något särdeles menligt inflytande på denna munderings för hastiga cassation, torde deraf synas, att regttet nu begagnat densamma i i5 år, och att den, det oaktadt, ännu icke är casserad, ej heller troligen blir det vid nästa general-mönstring; och man kan således emotse, att denna mundering kommer alt tjenstgöra omkring 20 år.
— I beräkning å de rostandes kostnader för rekryt- och remontmötena, torde icke heller böra förglömmas, att den rusthållare, som har häst commenderad lill detta möte, derstädes har honom född öfver 3 månader af den tid på uret, då fodertillgången alltid är knappast och dyrast
Värdet af denna utfodring måste således vid en riktigt uppgjord calcul tagas i beräkning och afgå uppå de kostnader commenderingen åstadkommer.
Det enligt min tanka drygaste onus för de rustande, som de oftanämnda rekrytmötena medföra, är den ojemnhet i kostnader, som de för dem åstadkomma.
Då såsom llr Paijkull ganska riktigt anfört, det någon gång kan hända, alt reparationskostnaderna för en nummer uppgår ända till 3o r:dr b:co, och det äfven understundom kan inträffa, att samma rusthålls-nummer tvanne år å rad, samt sedermera, orri dragonen på ett eller annat sätt afgår, snart åter kan få sin karl commenderad till rekrylmötet, då deremot andra numror kunna 20 till och med 3o år ifrån sådan cornmendering vara befi inde; så blifver derigenom rustningskostnaden för olika nummer högst olika tryckande: och kan äfven häraf synas, huru orättvist det vore, om den af Hr Paijkull föreslagna ersättning, enligt hans project, skulle fördelas lika på alla nummer.
Ofvannämnda ojemnhet i kostnader för de rustande är likväl genom Hr Landshöfdingen Frih. von Krseiners nitfulla omsorg, enligt hvad jag här ofvan haft äran anföra, nu nyligen inom Upsala län afhjelpt, då, enligt bemälde Hr Landshöfdings, af de rustande bifallna förslag, kostnaden för reparationerna vid rekrytmötena hädanefter kommer att af alla rusthåll erläggas lika och utgår med 2 r:dr 8 sk. b:co per nummer.
Slutligen har motionären önskat, att bestämmas skulle huru läng tid rekryt- och remontmötena borde räcka.
Jag i får derföre äran upplysa, att denna bestämmelse redan länIgesedan är gjord och flera år efterlefvad.
Detta anförande bade blifvit afbrutet genom t. f.
Hof4 H. a3 i j8 Den 14 Mars. cancellerens ankomst, hvilken å K.
M:s höga vägnar aflemnade 6 nåd. propositioner oell skrifvelser.
Hr Paijkull, Carl Samuel: Frih.
Hjerta, som, såvida jag ej missförstått honom, icke bestridt, det någon billighet kunde finnas i anhållan om ersättning åt ruslhållärne vid Lif-reg:tets dragon-corps för den starkare nötningen af munderingen vid rekryt- och remontrnöten samt corporal-skolorna, har dock ansett, att jag fordrat alldeles för mycket, då jag föreslagit 4° r<lr h:co för hvarje till rekryt— och remontmötet commenderad karl och häst såsom ersättning åt riisthållarne för den starkare slitningen.
Till rekrytoch remontrnöten samt corporal-skolorna hafva vanligen varit commenderade 6'o karlar och hästar; således skulle det blifva en ersättning af 2,4oo r:dr h:co, sorn af allmänna medel årligen skulle lemnäs rust hallarne.
Dessa 2,400 r:dr, fördelade på 4^0 rusthåll, gör 5 r:dr 16 sk. b:co; och att delta «j är för mycket, torde följande beräkning utvisa
Vid hela corpsen finnes, som nämndt ar, omkring ^.5n rusthåll, hvilka hålla hast och kai l och ej betala vacance-afgift; munderingen för dessa 4^o nummer är det således, som är underkastad slitningen vid de årliga regrts-mötena, och oin dessa mötens längd, i5 dagar, multipliceras med antalet af exercerande 4^0, så erhålles 6.7^0.
Om åter antalet af de till rekryt- och remontmötena samt corporal-skolorna årligen commenderade fio nummer multipliceras med dessa mötens längd qo dagar, så erhålles en summa af 5,4oo; således tillsammans för både reg:ts- rekryt-, och remontmölen, hillver summan af årliga exercisdagar 12,i5o.
Kusthållarne inom Upsala län ingingo för några år sedan ett bolag, till bildande af en beklädnadscassa genom ett årligt bidrag af 20 r:dr b:eo af hvarje rustande nummer, som ej belalde vacanceafgift.
Dessa 20 r:dr befunnos sedermera otillräckliga, hvadan bolaget och denna afgift till cassan nu mera upphört, samt ett nytt bolag bildat sig, beräknadt på högre ärliga afgifter; men om dessa 20 r:dr, årligen betalda af hvarje rusthåll, kunde anses tillräckliga för underhållet af munderingen, så blifver döt på alla ofvannämnda 4^° nummer en summa af 9,000 i:dr b:eo, hvilken skulle vara erforderlig att underhålla munderingen sagda 12, i5o exercisdagar, hvarvid således skulle belöpa sig på regrts-mötet 5,000 r:dr b:co och på rekryt- och remontmötet samt corporal-skolorna 4,000 r:dr.
Dessa 4,ooo r:dr, fördelade på oftanärnnda 4 jo rusthäll, göra på hvarje rusthåll 8 ridr 42 sk- 8 rst. b:co, som torde vara det minsta, hvarmed rusthållarne få bidraga till munderingens underhåll vid de årliga rekryt- och remont-mötena.
Häraf torde synas, att jag ej begärt för mycket, då jag föreslagit 4o r:dr att utgå såsom ersättning för hvarje till meranämnda möten commenderade nummer af karl och häst.
Dell i4 Mars. ‘79
Vid denna beräkning kan visserligen den anmärkning göras, alt jag ej beräknat en del af munderingens slitning vid de årliga compagni-mötena; men munderingens slitning vid dessa möten, isynnerhet om de ej bolins längre än vid indelningsverkets början vanligt var, är så obetydlig, alt jag -ej ansett den böra ingå i ofvanstående beräkning.
Då denna fråga förekommer i Ulsk., anhåller jag, alt Utsk. läcktes förskalfa sig det betänk.
, sorn särskilde comiterade afgifvit , rör:de de onera, som utgå i Upland för alla slags skyldigheter till Staten, för att deraf linna en ledning för denna frågas bedömmande.
De beräkningar, sorn deri linnas, äro gjorda med mycken omsorg, (bland andra personer, som i arbetet deltagit är äfven Baron af Nordin) och utvisa, då man beräknar alla de räntor m. m., som till rustningens bestridande i Upland äro leinnade af Kronan till rusthållaren, äfvensom för alla hans öfriga öfvertagelser efter egenskapen af lians hemman, — och jeinför denna summa med alla de onera, sorn i och för rustningen åligga rusthållaren, hvarvid man icke räknat högt i frågan om hans inkomster, men deremot bra högt i värdet af hans utgifter; så slår resultatet sä ut, att på hvarje monnier blir en ren behållning af circa 20 r:dr. (Huruvida det må blifva litet mer för de berustade säterierna, eller litet mindre för de öfriga rusthållen, kan jag nu ej säga, niell allt nog, medeltalet är omkring 19 r:dr 4° e^“ ler 20 r:dr ungefär.) Således 0111 dessa rusthållare skulle vara missnöjde med hvad de hafva af Staten och vilja afstå från rustningsskyIdigheten samt öfverlåta densamma åt mig på entreprenad, så skall jag bjuda till att sätta caution för mig för rustningens utgörande, emot att få 20 r:dr för hvarje nummer; och på detta sätt skall jag hafva i ren behållning 10,000 r:dr årligen.
Så slår caleulen ut; må detta vara nogsagdt, som en motbevisning mot skriket huru hård och tryckande ruslningsskyldigheten är.
Remitterades lill StatsUlskottet.
Hr von Engeströins, Lars Äng., den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion, om samma inteckningsskyldighet för Brandförsäkrings-contorels i Stockholm försäkrings- eller praemie-lån, som för lån i all mänhet.
Hr Tham, Sebastian Matthias, uppläste följande:
Utgående från den åsigt, att hvarje förändring, som föreslås eller antages, bör lända till förmån för det allmänna , är det som jag har trott mig böra beledsaga Hr von Engest röms motion om de s. k. prtemie-lånens intecknande med några anmärkningar.
Motionären har hufvudsakligen lill stöd för sitt förslag iSo D • n »4 Mars. åberopat det skäl, nit alla 8. k, tysta förmånsrätter lionie; af-kaffas.
Ehuru jag icke vill bestrida, att ifrågavar. lån såsom sådana möjligen kunna anses, kan jag dock icke tro, att motionären riktigt för sig sjelf redogjort hvad med praemie-iån menas.
Uti det för Stockholms stads Brandförsukrings-contor af K. M. den 19 Dec. 1807 utfärdade nåd. reglemente, jemte äldre författningar, har K.
M. nådigst medgifvit, att när en husägare erhåller försäkring å sin egendom i contoret, för hvilken försäkring en viss afgift erlägges, må å denna afgift, i stallet för att den contant betalas, utgifvas en revers, hvilken alltid innefattar och får icke innefatta mer än sjelfva assurance-afgiften ; och för denna sålunda reverserade summa är det, som uti den brandförsäkrade egendomen contoret äger förmånsrätt framför inteckningar.
Skulle nu för dessa Jån, såsom motionären föreslagit, inteckning lagas, hvad skulle följden deraf blifva? jo! att då Brandförsäkrings-contore! enl. reglementet, icke får och ej heller lärer vilja meddela lån utan emot första inteckning; så skuile derigenom en mängd egendomar, till skada så val förägarne sorn contoret, komma att stå oförsäkrade eller ock försäkrade för ett belopp under deras värde, och denna förlust synnerligen drabba mindre bemedlade husägare, emedan ofta, — jag vågar säga oftast, — äro egendomarne med inteckningar besvärade, och för att få dessa inteckningar postponerade inteckningen för praernie-lånet,det skulle medföradels så mycken kostnad , dels så mycket besvär, att åtminstone flere personer skulle afstå från ny försäkrings tagande, synnerligen då man kan förutsätta att de icke hafva tillgång alt nfgiften contant erlägga.
Följden af proemie-lånens intecknande skulle således vara, att husägare icke skulle kunna få mot inteckning i sina egendomar, i händelse af behof, upplåna penningar till någorlunda jemförlighet mot egendomens värde; ty vanliga och allmänt antagna grunden för låns meddelande emot säkerhet i stadsegendomar, är och måste vara egendomens brandförsäkringsvärde; hvartill kommer, att om en husägare skulle vara nödsakad upplåna penningar för assurance-afgiftens betalande, så får han för dessa medel erlägga minst 5 om icke 6 proc., då deremot för proemiefånen blott betalas 4 proc.
— Motionären har sjelf framställt, att den invändning emot hans förslag kunde göras, att egendomsvärdet ökas genom försäkringen.
Denna invändning är af motionären med nej besvarad, men jag för min del anser, att densamma bör med ja besvaras, då man betraktar, att egendomens brandförsäkringsvärde aldrig öfverstiger dess verkliga värde, och då brandförsäkringssumman ökes, kari det aldrig ske utan att egendomens värde genom en eller annan orsak äfven i sjelfva verket stigit.
Då nu praernie-lånet blott uppgår till det belopp, som motsvarar assurance-afgiften, hvarför förmånsrätt erhålles framför^ inteckningar; icke kan då genom delta prxmie-lån en Den i4 Mars. redan varande inteckningshafvare något förlora, ty det måste väl för fast kunna anlagas. att på hvad sätt en egendom säljes, vare sig å executiv-auction eller eljest, nog erlägges för samma egendom, genom förmånen af den varande försäkringen, så mycket högre köpeskilling som motsvarar assurance-afgiften; och hvad som säkrast bevisar hvad jag nu framställt, är, alt ingen inteckningshafvare, till följd af praemie-lånen, kan påstås hafva förlorat något af sin rätt, derest han vid lånets meddelande iakttagit den försigtighet att meddela det i förhållande till egendomens brandiörsäklingsvärde.
Slutligen har jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att då, till följd af hvad jag förut haft äran framföra, praemie-lånens bibehållande utgör en fördel för husägare inom Stockholm, och sådana låns meddelande jemväl är en förmån för Brandförsäkrings-contoret samt i det för contoret meddelade nåd. reglemente tillåtet, och således innefattar ett i nåd. medgifvet privilegium; så hemställer jag, huruvida denna fråga, i händelse motionärens förslag skulle kunna bifallas, kan annat än i önskningsväg utgöra föremål för It.
Vid förnyad föredragning af Gr. Anckarsvärds, Carl Henr., den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion , om upphäfvande af duells-placatet af år 1682, 111. m., blef samma motion remitterad till Lagutskottet.
Anckarsvärds, Carl Henr., den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion om förändring i 5 cap.
Missg.bm. Frih. Boye, Ludv., uppläste följande. F. d.
Lag-comiléen, som varit af den tanka, att dödsstraffet i allmänhet borde afskaffas, har likväl framställt 2Ine alternativa förslag till Jio cap. 1 §:n Straff b:n i nya criminal-lagen, af hvilka det ena afser dödsstraffets bibehållande, och det andra dess afskaffande; och det är nu det sednare af dessa förslag, som motionären vill göra gällande, d. v. s. det förslag, som Lag-comite'en likväl icke annorlunda framställt, än under förutsättning, att sjelfva princip-frågan ang:de dödsstraffets generella afskaffande vore förut affirmativ! afgjord.
Detta är likväl icke nu fallet; och ehuru jag medgifver, att i denna omstän. dighet icke ligger något hinder för motionären att för det af honom upptagna brott föreslå en annan och förmildrad bestraffning, synes mig dock högst betänkligt, att nu, innan principfrågan hunnit förekomma, ifrån det allmänna beStraffnings-systcmel lösrycka en derifrån i min tanka oskiljaktig fråga; och jag önskar alltså att kunna fästa LagUtsk:$
Den 14 Mars. uppmärksamhet på vigten af, att systemet 117*1 pröfvas i sin lielliet, icke styckevis, samt ntt följaktligen pi ineipfrågan må först tagas i öfvervägande, innan man går till dödsstraffets borttagande ifrån något af de speciella fall, der nu galla nde lag detsamma föreskrifver.
Vinner denna min mening LagUtsk:s bifall, så torde ifrågavar. motion böra hvila, intilldess förslag till ny criminal-lag förekommer ; men för den händelse, att Utsk. skulle anse sig böra dessförinnan motionen till hufvudsakligt utlåtande företaga, utber jag mig alt lä till [Jtskts bedömmande öfverlemna min åsigt i ämnet. åled all den rätt jag villigt lemnar åt pbilosophiens bevisning emot dödsstraffets användande, och ehuru jag antager alt dödsstralfet både kan och bör borttagas från många af de brott, för hvilka detsamma i vår nu gallande lag är föreskrilvet; qvarstår jaer dock vid den öfvertygelse, att dess generella afskaffande ännu vöre ett farligt misstag.
Man säger visserligen med sanning, att i dödsstralfet motverkar strå II'- begäret sitt eget ändamål; men också har detta begär hos den upplyste lagstiftaren ett ringa värde, i jemförelse till bans skyldiga omtanka att hos allmänheten åstadkomma ett afskräekande intryck: och i sådant hänseende synes det icke ens vara honom tillåtet att försaka det starka medel dertill, sorn ligger i naturens egna krafter på menniskans handlingar.
Af dessa krafter är kärleken till lifvet otvifvelaktig! mäktigast; och, gemensamt med den afsky för vanäran af en offentlig afrättning, som måste lifligen kännas, verkar dödsstralfet oförnekligen mera till ett afskräekande intryck, än alla andra bestraffningssätt.
För att åt detta intryck bevara liela dess förmåga, är del likväl af högsta nödvändighet, att dödsstraffet icke ofta förekommer, och följaktligen också, att det icke fästes vid andra brott, än de af svåraste qvalification, hvilka också lyckligtvis äro de mest sällsynta; men då till dessa brott hvarje våldsam förgripelse emot Konungens person ovillkorligen måste hänföras, så anser jag, på alla dessa skäl, denna motion icke kunna eller böra bifallas.
Frih. boye fortfor derefter muntligen:
Detta är hvad jag bar att yttra i afseende på ira punkten; inen motionen innehåller 4 punkter.
Hvad den 2:a och 3:e angår, vågar jag icke nu yttra mig deröfver, emedan jag saknar tillräcklig säkerhet, huruvida motionärens förslag hufvudsakligen afviker från den förändring, som Konung och Ständer vid sista riksdagen vidtogo.