Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har inom Const.Utsk. gillat principen af allmänna val; men jag har vid tillämpningen önskat, alt Utsk. skulle hafva gått en annan väg, jag hade önskat, alt Utsk. uppoffrat dess känsla af det i dess tanke rationelt rätta för möjligheten att sedermera hos Ständerna kunna vinna bifall lill en förändring; men jag får tillika förklara, att jag icke anser någon olycka vara skedd, ty ett förslag skulle från Utsk. utgå, och jag tror icke det var olyckligt alt delta förslag blef så rationelt sorn möjligt.
Då det utgick från principen af allmänna val, var det åtminstone för att hafva, så till sägandes, en capital-basis att bygga på, hvilken måhända varit välgörande, om Utsk. framkommit med ett annat förslag; och det skall alltid blifva en kär skyldighet för Utsk. att omarbeta sitt förslag, på grund af den ledning de gemensamma tankar kunna gifva, som Ulsk. hoppas att ifrån de resp.
Stånden emottaga, och hvilka tankar jag skulle önska blefvo så positiva, så klara, att Utsk. deraf må hemta någon sliker vägledning till vinnande af det stora målet att kunna tillfredsställa Ständerna, och det ännu vida större att kunna tillfredsställa Svenska folket, sorn säkerligen med den mest spända uppmärksamhet väntar på ett resultat af dessa öfverläggningar.
Jag liar med största nöje afliört de concessioner, som af en värd talare, Hr von Hartmansdorff, blifvit gjorda, och finner ingen omöjlighet uti, alt på de af honom uppgifna grunder komma lill ett resultat; det har för mig varit särdeles tillfredsställande att ifrån honom erfara först och främst ett erkännande af behofvet, derefter af nödvändigheten och sist en uppgift om sättet.
Ehuru jag ej, efter i5 H. 1» 9® Den ai Octofcer e. ra. hvad jag vid blotta afhörandet af yttrandet kunde fatta, del ar Hr von HartmansdorfFs åsigter i allo, tror jag dock, alt man i följd deraf skall kunna komma till någon saninlanjemkning af åsiglerna i frågan.
— Jag, i sammanjemknings-väg, sluter mig väsendtligaSt lill Hr von Troils förslag.
Jag tror, att når fråga är att stifta fied, alt tillfredsställa de olika opinionerna, så kan detta icke ske, om man icke lemnar något åt hvarje.
Jag tior, alt i första rummet fördrar detta tidehvarf, att vi söka införa en representation, som verkligen representerar Svenska folkel; nian må argumentera sä mycket man behagar, att
Svenska folket är represen terad t,' derföre att Ingen säger att Standerne äro Svenska. folkets representanter, så finnes likväl ingen ordställning i det borde vara.
Jag tror, att ingenting annat constituerar en folkreprésenlalion, än rättigheten alt välja och utse sina representanter.
Delta är én grundsats; som af ingen lärer kunna motsägas.
Här är (rågan således, om under huvar. förhållanden, under vår (yrdelade sammansättning, som här häfden för sig, det skulle vara en omöjlighet att få ett begifvande till en förändring härutinnan; men, mine herrar! detta beror ju på Ständerna sjelfva.
Äf det för fäderneslandets val, så bör och får det icke vara en omöjlighet att göra uppoffringar.
Anser man å ena sidan, hvilket jag bör och mäste förmoda, att de, sorn hålla före att siåndsföi hållandena böra bibehållas, yrka sådant, i den öfvertygelse, att ståndsélementerna innebära beståndsdelar, sorn för fäderneslandets nytta böra till ett bestämdt, visst förhållande inrymmas inom representationen; manne då det icke å déii andra sidan skull blifva möjligt, i likhet nied hvad Hr von Troil löreslagil, att lenina Stånden eli viss anpart, som väljes af dem sjelfva, och att för öfrigt lenina öppen valrätt celi valbarhet åt Svenska folket att välja den andra delen; oell må sedermera valen ske direclé, soln Hr von Hartmansdorff föreslagit, till båda kamrarna på en gång, eller som andra yrkat, genom eli utbrytning från den ena kammaren lill den andra, under vissa qvalificationer af ålder m. 111.
Det kan väl icke blifva så omöjligt, och jag hyser den glada förhoppning, att ett resultat bör kunna frambringas, då man icke alltför mycket vidhåller sina åsigter å någondera sidan, utan går hvarannan lill mötes, visande att det icke ar intressen, icke yrken, icke personlig vinning, som utgör föremålet för beslut, utan fäderneslandets behof af en representation, som kan uppfylla dess kraf, och som kan på korläre lid, med mindre besvär och större grundlighet,1 uppfylla siria åligganden, än nuvär. representationssätt kan motsvara sin bestämmelse.
Jag saknar en medlem af Ståndet, som på f. m. yttrade sig, och jag är ledsen deröfver, ty jag hade velat något utförligare anställa betraktelser deröfver; men jag måst#
D«n ax Oclober e. m. gx dock upptaga något deraf.
Han nämnde att Const.Utskts förevar, förslag oell alla slag af representalionsförändringsförslag, åsyftade ett intrång på konungamakten.
Detta ber jag herrarne taga i Öfvervägande; jag tror nemi., att det är omöjligt att i en val-lag för en representations sammanträden ens intendéra att inskränka konungamakten.
Denna makts förhållande till den andra, eller den lagstiftande, ligger i de lagar, som aro uppställda emellan dessa håda makter, men ingalunda i representationens sammansättning, så att det yttrandet varit alldeles utom ämnet.
Då Const.- Utsk. inkommer med sitt förslag till grundlagens omarbetning, i sammanhang med den föreslagna representations-förändringen, så torde Ständerne komma i tillfälle att erfara, att Utsk. så samvetsgrann t
• som möjligt sökt bibehålla alla de nu var. förhållandena mellan den verkställande och lagstiftande makten, och att icke den ringaste tanke till intrång på konungamakten ingått i Utsk:s åsigter; tvertom är Utsk. innerligen öfvertygadt om, äfvensom jag sjelf för min enskilda del tror, att ingen mera inträngt på konungamakten, än Ständerna.
Jag fruktar, att det är den historiska föreställningen och minnet of regerande Ständer, som fört åtskilliga talare på den tanken, att eti förändring i vårt representationssätt skulle verka minskning i konungamakten.
Hvad Ständerne hafva varit, det skulle de ännu möjligtvis kunna blifvä, hvilket jag dock hoppas aldrig mätte inträffa, men dock icke ligger utom möjlighetens gräns; och det är just dessa förhållanden, vår sammansättning på 4 kaimar, som utgöra de fula sidorna af vår riksdagshistoria, oeh hvad dessa sidor innehålla skall aldrig, genom en ändamålsenligt sammansatt representation, på en eller tvänne kamrar, kunna förnyas.
Men jag tiar redan missbrukat R. o. Ad:s tålamod och upptagit för mycket af dess tid, så alt jag icke bör eller vill längre fördjupa mig i ämnet.
Må jag blott få följa min känslas ingifvelse, när jag vågar fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet nå behofvet och nödvändigheten, alt Const.- Ui.sk. huruvida Ståndet vidbiifver ståndsprincipen i allmänhet, med det begifvande, soln jäg "förutser icke lärer kunna bestridas af någon, nemi. de hittills ©representerades insläppande, helst sorn ett 5 Stånd, hvilket jag tror i verkställigheten vara lättare, än att fördela deni på de öfriga Stånden; om It. o. Ad. anser en kammare böra väljas; för att derifrån sedan utbryta den andra; eller om R. o. Ad. antager Hr von HartmrtosdorUs förslag, att vid sjelfva valförrättningen ett sådant dubbelt val sker lill begge kamrarna pi en gång; samt alt R. o. Ad. ville taga i betraktande, huruvida det icke vöre rätt och lämpligt; att för det framtida beståndet af den inrättning vi gå alt stadga, med bibehållande af ståndsförhållanden, medgifva allmän valrätt och en viss au-- 9’
Den ai October e. m. part i representationen åt den öfriga delen af folket, för att förlika de begge åsigter, som nu söka göra sig gällande såsom allmänhetens och tidell varfvets fordringar.
Det måste för hvarje fosterlandsvän vara en tillfredsställelse, att vid denna riksdag kunna i laglig ordning discutera ett förslag, hvilket på allvar har det syftemål alt förändra vår representation till en mern ändamålsenlig sammansättning.
Då vid sista riksdagen detta ämne väcktes, emottogo vi från dåvar.
ConstUtsk. äfven ett betänk., ang:de nationalrepresentationen.
Men detta betänk, stannade, så till sägande, vid titeln.
Det gick endast ut på några försök att, om jag så får säga, lappa de alltför synbara bristerna i vår nuvar. representation, utan en tanke, på en förändrad organisation, än mindre förändrade principer.
Hvarje försök att i någotdera hänseendet tillvägabringa en reform strandade mot en obeveklig ståndsmajoritet.
Inom R. o. Ad. funnos då icke mer än 25 röster, som ansågo något slags genomgripande förändring tarfvas.
Inom BondeSt. gjordes äfven försök att erhålla en gemensam tanke för ett representations-förändringsförslag; men oaktadt i spetsen för detta försök stod den mest ansedde man inom detta Stånd, Anders Danielsson, kunde han dock ej samla mer än 10 röster för sin åsigt.
För den, som, lika med mig, i män af erfarenhet under loppet af 17 till 18 år, allt mer och mer öfvertygats om bristfälligheterna i vårt nuvar. representationsväsende, måste det derföre vara tillfredsställande att finna hvilka jättesteg opinionen i detta läll tagit, och att förnimma, det personer, äfven inom B. o. Ad., som fordom på det mest ihärdiga sätt motsatt sig all förändring och som eljest pläga hylla de strängaste conservativa åsigter, nu öppet erkänna behofvet af en förändring, ja till och med uppgifva förslag dertill, hvilka, enligt hvad jag hoppas, skola leda tili åtminstone något resultat.
Hvad angår principen för ett nytt representationssätt, så erkänner jag, lika med Gr.
Anckarsvärd, den af allmänna val såsom den rätta och såsom en af tidens fordringar.
Men jag deducerar icke denna allmänna valrätt ensamt från någon personlighetens rätt.
Man har offentligen i tryck oell äfven under debatterna inom detta Hus, så väl i dag, som vid conferenserna med samlliga Stånden , påbördat Const.Dtsk. att hafva utgått från denna flacka åsigt.
Då ingen annan här erinrat 0111 oriktigheten af en sådan uppfattning utaf Coust.Ulskts betänk., sä torde 111ig lillgifvas, att jag fäster uppmärksamheten derpå och påstår, att en slik slutföljd kan blifva härledd endast genom en förtydning af Ulsk:s yttrande.
Efter hvad jag kunnat upptäcka, finnes nemi. uttrycket 0111 ''personlighetens rätt” icke mera än på ett ställe i Utsk:s betänk., eller pag. 3i i slutet af sidan, Den 21 Octobere. m. der Utsk. yttrar sig, som följer: ”Yttre förmögenhet har ofta blifvit anförd såsom på en gång ensamt och i och för sig absolut gi i 11 ig grund för valrätt, — och de, hvilka anse Statens enda eller åtminstone högsta ändamål vara äganderättens skydd, hafva anledn. att fiån sin ståndpunkt sa uppskatta den.
Utsk. anser Staten såsom en uppfostringsanstalt, der alla slägtets högre anlag skola erhålla sin möjligen största utveckling.
Det anser icke egendomen, utan personligheten vara det som skall representeras, och kan alldeles icke tillerkänna den förra värdighet af en i och för sig gilltig grund för valrätt.” Hvar och en, som läser delta i sammanhang,.finner, att Utsk. icke velat uttrycka något annat, än att Utsk. icke anser egendom i och för sig såsom gilltig valgrund, utan att Utsk. tillika velat stödja sig på den rättsgrund, som härledes från Statens högre ändamål af en så till sågandes andlig uppfostringsanstalt för inenniskor; alt med ett ord det döda tinget, förmögenheten, icke, såsom blott materiell, borde representeras, utan de lefvande krafterna och intressena i samhället, förmögenheten, bildningen, framskridandet förenade.
Det är således ingen inconseqvens af Utsk. att hafva stadgat en punkt, der förmögenheten, tillsammans med den presupponerade förmågan of politisk uppfostran, berättigar till valrätt, d. v. s. icke blott yttre, utan äfven inre förmögenhet eller s j e
I f b e r o e n d e och bildning.
Sådan föreställer åtminstone jag mig Utskts mening hafva varit.
En talare har yttrat att, genom bestämmande af en val-census, likasom ett streck drages genom nationen, så att den, som stöde nedanför detta streck, vore lägre, då den deremot, som stöde ofvanom, blefve högre.
Jag är för min del ingen älskare af laron om val-census, sådan som denna lära finnes utvecklad i Frankrike och England.
Jag ogillar fördenskull, att Const.Utsk. stadgat en viss siflfer-census såsom villkor för valrätt, och anser detta vara en ibland de största bristerna i Utsk:s betänkande.
Disk. hade i det fallet blott beliöft bibehålla den grund, som finnes i vår nu gällande Riksd.Ordn., och som i Sverige funnits sedan sekler.
Denna grund har, mig veterlig!, hittills icke föranledt någon olägenhet , det är nemi. hemmansbesuttenheten på landet och utöfvandet af borgerligt yrke i stad.
Utsk. bar för en allmän valrätt hemlat exempel från flera för oss mindre bekanta förhållanden utomlands, men glömt vårt eget land, sorn likväl erbjuder de mest talande bevis uppå oskadligheten af en utsträckt valrätt.
Den existerar nemi. redan sedan de äldsta lider i BondeSt., der den minst upplysta och torftigaste delen af allmogen, nemi. skatteallmogen, deltager i valen, och i BorgareSt., der den fattigaste borgare äfven har rösträtt.
Men i Sverige är tillika det egna förhållande, att valrättens vidd rättar sig efter förmögenheten, som sålunda förmedlar den stora massans ma - 94 Den ai October e. m. teriella inflytande derigenom, att den som liar mindre förmögenhet får i samma mån mindre valrätt, då nemi. valen ske efter hemmantal, fyrktal, utskylder till staden o. d. Då uti England och Frankrike den blotta siffran gifver en rätt åt vissa medborgare, som andra sakna, deli gerdén lika åt alla, sorn hafva hunnit olver ”strecket,” så går rättigheten här i Sverige progressivt, så att det lörsta steget kan vara högst obetydligt och skilnaden i rätt knappt märkbar mellan deni, sorn uro eller icke uro valberiilligade.
Denha princip, sorn bar sin tillämpning i nästan alla Svenska förhållanden, der folket utöfvar någon medborgerlig rätt, hvilken äfven rörer andra, t. ex. vid prestval, sockenstämmor etc., har Utsk. val lill en del bibehållit vid röstberäkningen för valen, men dock likasom kastat omkull sjelfva grunden, sorn är den, att enhvar medborgare, som är man för sig, skall kunna deltaga i valen och der göra sina personliga egenskaper gällande, likväl med ett efter hans större eller mindre materiella intresse lämpadt aritlunetiskt inflytande på besluten.
Af denna anledning hafva också valen här kunnat utsträckas så långt, och äfven åt personer på en lägre punkt af förmögenhet och bildning politiska rättigheter kunnat öfverlåtas.
Jag medger likväl, att numera ett maximum af röster bör bestämmas, för att ej vid det förhållande, då de större jordägarne blifva valmän, lemna alltför stor makt åt den yttre förmögenheten.
Deremot vill jag icke medgifva någon valrätt för dein, sorn ännu icke äro sina egna.
Då man antager en juridisk omyndighet, måste man äfven antaga en politisk, och då den förra ej upphör förr än vid en viss ålder, är det ingalunda en orättvisa alt stadga, det den sednare ej upphör förr än individen ställt en viss garanti för sjellberoende och bildning.
På f. m. yttrades af den förste talaren, som i detta ämne hade ordet, att ett hinder för en representationsförändring i vårt land låge ibland annat deruti, alt de n. v. ståndsledamöterne icke äga fullmakt att votera en sådan förändring, förmodandes den välde ledamoten, alt det endast vore capita af detta Stånd, som kunde bortskänka sin representationsrätt.
Möjligen har någon ledamot af Huset, som är fallen för scrupler, kunnat fästa sig vid denna juridiska exception: men i det fallet erinrar jag, att, då fullmakten lyder derpå, att fullmäktigen skall ställa sig Sveriges grundlagar till efterrättelse, och Sveriges grundlagar berättiga hvarje representant alt votera en grundlagsförändring, det således lärer deraf följa, att, om man äger rättighet, på grund af fullmakt, alt ändra grundlagen i ett hänseende, så måste man ock äga samma rättighet i ett annat.
En annan talare, Hr von Rosen, har till försvar för ståndsvalen yttrat, att de särskildta yrkena borde representeras.
Detta bar sig, så länge frågan blott gällde val inom Den ai October e. ra. 95 de n. v.
RiksStånden, (ehuru t. ex. Adeln visst ej tyckes representera något visst yrke,) men när samme talare ville inrymma representationsrätt äfven åt det femte Ståndet, liar lian nödgats lemna åsido sin princip, oell då erkänt, att detina snmhalNclass väl ej representerade något visst yrke , men att likafullt rättskänslan fordrade alt göra afseende på dess personliga ställning i Staten, dess förmögenhet, kunskaper, erfarenhet etc.
Det är likväl just detta sednare och ingenting annat, sorn anliängarne af de allmänna valen påslå, nemi. att enhvar, sorn genom siri personliga ställning lemnar en borgen för sjelfberoende och insigt, skall, ulan afseende på Stånd, kunna välja representant.
Grundlagen har också betydligt mindre fästat sig vid sjelfva valrätten, huru representanterne väljas, h v i I k a skola komma till riksdag etc., sorn icke mera dervid, att de [\ hufvudclasserne i landet må äga sina representanter vid riksdagen, så att icke den eira classen må genom beskattnings- och andra lagar förtrycka den andra.
Man besinne, att R. o. Adis-vallag icke ens finnes i grundlagen, utan alt denna sednare hänvisar i det fallet till Ridd.Ordn,; alt således R. o. Ad:s sjelfskrifna representationsrätt icke är i grundlagen ultrvckt, utan att den kan vid hvarje riksdag förändras, sivida R. o. Ad. inom sig derom öfvei enskommer och Konungen dertill meddelar sin sanctioh; ej heller har grundlagen bestämt någon vallag för BorgareSt;, nied undantag för -Stockholm, utan i öfrigt välja städerna dels med Celi dels utan electorer, och efter sär-t skilda valstadgar.
PresteSt., på samina sätt, väljer efter sina gamla ordiuantier; endast för BondeSt. finnes en vallag i i5 §:n Riksd.Ordn.
Och, mine herrar! när lagstiftaren i 1 §:n af nyssnämnda grundlag säger, att R.
St. äro Svenska folkets representanter, så synes den tanke väl häfva föresväfvat honom, att Svenska folket också skulle representeras; och är icke derigenom detta folks allmänna valrätt -de jure erkänd?
Jag föreställer mig fördenskull, att, om någon representant vid 1809 års riksdag framkommit med ett sådant förslag, som det Prosten Ödmann vid denna riksdag väckt, och hvilket redan vid sista riksdag framställdes af 111ig och några andra, detsamma skulle ansetts stå i full öfverensstämmelse med förutnämnda 1 § Riksd.- Ordn.
De, som ifra för ståndsvalen, glömma en väsendtlig omständighet, nemi. att Stånden numera icke representera hvad som fordom utgjorde grunden för deras representation.
Vi veta alla, huru det éna Ståndet uppkommit efter det andra och fått ökadt inflytande, i förhållande lill vigten af de intressen, som nfKktigast inverka på statsorganismen under det ena eller andra förhål landet, eller de idéer, som tiden utvecklat.
Men institutionerna hafva sin urigdom, sin mannaålder och sin ålderdom.
De passa ej lika för alla tider och alla folkslag.
Ett nytt slägte, en ny tid, nya 96 Den 31 October e. m. idéer behöfva nya former, nya organer forsin verksamhet.
Det är ej valdt alt ur grafvarna mana Gustafvernes och Carlarnes skuggor eller att vilja flytta Sverige tillbaka till medeltiden.
Dess adel är ej hvad den varit, icke heller dess presterskap, borgerskap och allmoge; en mera spridd både förmögenhet och statsmannabildning, ett bland den stora mängden fördeladt kunskapsförråd, en vidgad industri och folkupplysning, mera samfällighet i alla förhållanden, — allt detta har jemnat ståndsskilnaderna, och det gör, att sjelfva den ide'e eller det organiska i samhället, som förr representerades af Stånd, nu icke behöfver denna begränsning — nej, icke uthärdar den.
Man har i allmänhet yttrat ganska starka sympathier för den s. k. orepresenterade classen; man anser, att en stor orättvisa mot densamma är begången, och att det är af stor vigt att inkalla den i representationen.
Jag bekänner, för min del, att jag icke vet eller kan inse den stora orättvisa, som är vederiären hittills orepresenterade medborgare, så framt nemi. K. M. sanctionerar R.
St:s beslut alt säteriägare skola få representera inom BondeSt.; ty då blefve förhållandet, att hela den landlbrtikande classen representerades antingen inom PresteSt,, BondeSt. eller R. o. Ad., så framt ingen deribland vore eller hade varit embetsman.
Det nya element, hvars inrymmande i representationen säges vara af en så utomordentlig vigt, skulle således hufvudsakligen utgöras af civila och militära eller f. d. embetsmän; jag medgifver, att de, som varit embetsmän, borde äga representationsrätt; men då de, som mest ifra för representationsrätt åt de orepresenterade, tillika påslå, att det icke är personligheten, ulan yrkena, intressena, som skola representeras, så lager jag mig friheten hemställa, huruvida embetsmannayrket eller intresset icke må anses tillräckligt representeradt så väl inom R. o. Ad. son) Preste- och BorgareSt:n.
De embetsmän åter, som tagit afsked, hafva vanligen jord, och denna jord är också representerad inom R. o. Ad. och BondeSt.
Således, så snart den orättvisa blifvit undanröjd, som nu hindrar ägare af säterier att deltaga i riksdagsmannavalen, finner jag att, derest man icke vill antaga den allmänna valprincipen, utan bibehålla Stånden, det ej heller särdeles brådskar med inympandet å riksförsamlingen af de s. k. orepresenterade.
Man har sagt att denna orepresenterade medborgareclass skulle utgöra ända till i5,ooo valberätligade; men jag har anledn. betvifla denna uppgift, förmodande att talet är något för stort.
Jag erinrar mig, att i någon af de conferenser, vi bevistat, för öfverläggning i representationsfrågan, en ledamot begärde upplysning, huruvida detta siffertal var hemtadt från i835 års tabellverk eller från något sednare, hvarpå erhölls det svar, att uppgiften vore tagen ifrån ifrågasatta års tabellverk; och i an - Den 21 Oc löher c. m. 97 nnledn. deraf gafs den upplysning, att i 1835 ars tabellverk icke voro upptagne de frälsebönder, som vid i834 års riksdag erhöllo representationsrätt, ännu mindre alla säteriägare, hvilka, enligt R.
St:s beslut, vid denna riksdag fått sig enahanda rätt medgifvep, och hvarå för det närvar, blott Konungens sanction afvaktas.
Således föreställer jag mig, att det uppgifna antalet kommer att vid närmare granskning betydligen förminskas.
Emedlertid vill jag visst icke bestämdt motsätta mig, att den hittills orepresenterade classen medborgare skulle få representationsrätt, men aldrig kommer jag att medgifva, att denna dass skall bilda ett särskildt femte Stånd; det skulle vara att inrymma den alltför mycken rätt, relativt åtminstone till BondeSt., som, äfven om den ifrågavar. delen af Svenska medborgare uppgick till !5,ooo valmän, säkerligen utgör 12 gånger det nyssnämnda antalet.
Om ståndsprincipen skall bibehållas, röstar jag således för att desse orepresenterade föidelas på Adeln, Presteoch BorgareSttn i enlighet med Frih.
Sprengtportens förslag, d. v. s. att, om representationen skulle bestå af 240 ledamöter, Adeln, Preste- och BorgareShn valde hvardera 48 ledamöter, BondeSt. 60, och de nu orepresenterade 36.
Klingspor får jag särskildt hembära min tacksamhet för den hederliga begrafning han, gifvit åt ståndsindelningen; det hedrar honom att, efter det lyckliga och varma försvaret för ståndsprincipen, likväl öfvergå på en så liberal åsigt, som den Gr.
Spens uttalat; önskandes jag, alt en hvar, som, lika med Frih:o, ärft vissa sympathier för Stånd, måtte följa hans exmpel.
Jag vill för öfrigt, då fråga blott är att i allmänhet yttra sig öfver ämnet, endast tillägga ett par ord i afseende på en vigtig principfråga, nemi. enkammar- eller tvåkammar-systemet.
Jag röstar för del sednare; skälen dertill uppskjuter jag att utveckla.
Men det förtryter mig, att personer linnas, som, oaktadt alla förklaringar af män, som visserligen äro ingenting mindre än aristocratiskt sinnade, likväl fortfarande framställa det argument emot tvåkammar-systcmet, att detta blott innebure ett återhållande aristocratiskt element, som skulle komma i fiendtlig ställning till den öfriga representationen.
Detta är dock ingalunda meningen med tvåkammar-syslemet.