Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan det för den som fäster sin blick på det helas Interesse, finnas vara Riksgagneligt, eller ens billigt, att under sådana omständigheter lemna Bränvinsbränningen till en trafiquerande Näring?
— För öfrigt instämmer jag fullkomligen med Allmänna Besvärs- och Oeconoinieötskottet, deruti, att ett möjeligast skyndsamt Beslut i detta vigtiga Ärende, är högst nödvändigt, äfven i afseende på, framtida inskränkning.
Att Ridderskapet och Adeln, såsom det första Stånd, örn ock med egna uppoffringar, vid beslutet af delta högt vigtiga Mål, lia det Allmännas val Den 34 Januarii.
285 till föremål, derom är hela den öfriga delen af Nationen försäkrade.
Herr Skjöldebrandj Pehr Eric _, anförde skrifteligen:
Med fullkomligt erkännande, att, säkert inga andra Moliver, än öfver tygelsen, varit ledare vid Allmänna Besvärs- och OeconbmieUtskottets
Öfverläggningar och afgifne Betänkande, och, med enskildt högaktning för flere Dess Ledamöter, kan jag likväl, så väl i afseende på de af dem yttrade Principers användbarhet, som åtskillige Uppgifter och SlutsaLser icke tillerkänna dem en ofelbarhet, som icke är Menniskoförståndets lott.
HÖgloflige Ridderskapet och Adeln torde gunstigt tillåta mig underställa deras upplysta pröfning mina egna Principer i detta, vid våra Riksmöten, så ofta omtvistade ämne, innan jag vågar företaga mig att fästa deras uppmärksamhet pä de misstag, jag tror Utskottets Betänkande innehålla.
Då jag, lika med hvarje, för sitt Fädernesland och Mensklighetens nitälskande Medborgare, känner och beklagar Bränvinets mångfalldiga förstörande verkningar, på Svenska Folkets Moralité och Physique, anser jag likväl frugtlöse alla de försök, man hädanefter må företaga sig att kullkasta den, med allmänna vanan och smaken förenade Öfvertygelse!! alt, Bränvin, om i en mognad ålder måttligt för - 284 Den 24 Januarii. lärd, icke skadar i anseende på Glimatet anses vara elt behof.
Jag känner och erkänner äfven att NäringsFriheten i allmänhet äro af stor nytta för ett Land, och att, sjelfva BränvinsbränningsFriheten och den vinst detta slags förädlande af Jordens Producter gifvit, i sednare åren bidragit till Jordbrukets tillväxt; men obestridelig blir dock den grundsats att, sådan NäringsFrihet, som kan urarta till för allmänt och enskildt väl förderflige följder, bör till afvändande deraf, vara underkastad nödiga gränsor.
Då tillika det är mig bekant att en del af Rikets Södra Provincer, icke allenast vanligen skörda Sädesförråder, vida öfver Brödbehofvet, utan äfven i följd af Åkerjordens beskaffenhet och cn något förlängd Sommar, kunna påräkna rika Skördar af Jordfrugter, hvilka ofta äro sveksamme på de Norra Provincernas TrädesJord, erkänner jag äfven, att, i sjelfva bestridandet af rättigheten att förädla egna Producter, ligger en slags naturlig orättvisa, och att det alltid skall blifva svårt utfinna en BränvinsFörfattning, passande både för den Södra och Norra delen af Sverige; men till det stora StatsLrverkets sambanÖsgång och bestånd hörer, att, vid hotande närvarande eller framtida faror, den ena Provincen räcker den andra handen, likasom troligen Rikets Södra Provincer lära önska, då frågan förekommer om afhjelpande af den Penninge-förlägenhet, Disconlernes fall ådragit dem, och, hvaraf Den 34 Januarii. 285 Rikets Norra Provincer hafva ganska ringa känning.
Om Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet, i dess första Betänkande hade upplyst verkliga förhållandet af befarad Sädesbrist i flere Rikets Län och Hufvudstaden, innan öppet vatten och möjlig tillförsel, bör man icke tvifla att ju samtelige RiksStånden skulle erkändt be~ hofvet utaf inställelsen af Bränvinsbränningen och sjelfva de från Sädesrikare Orter komne Representanter skulle troligen funnits bered villige till en Patriotisk uppoffring af enskilt vinst, för nödställdte Sambällsbröders frälsning.
Jag medgifver visserligen att Utskottet kunnat något förvilla sig af den, detsamma tillställde Kongl. Allmänna MagazinsDirectionens vanligen till Konungen afgifne Höstberättelse; men i Utskottet saknas icke Ledamöter, sora kunnat upplysa att MagazinsDirectionens den 10 November till Konungen ingifne underdåniga Berättelse, grundade sig på successivt från Landshöfdingarne samlade HöstRapporter, sorn åter voro grundade på KronoFogdars, ännu tidigare uppgifter, och hvilka, för innevarande år borde anses mindre tillförlitelige, då hvarje Jordbrukare erfarit ett sednare bedröfligen oväntat och från alla Landsorter intygat Resultat; nemi., att Höstsäden som i de fleste orter gaf ett lofvande utseende och vid inbergningen ett rikt Skyltai, efter aftröskningen gifvit minst f:del och i flere orter hälften mindre, än hvad man i vanliga år erhållit.
Den uppgift Utskottet 286 Den 34 Januarii. antagit att, blott 9
Län behöfde undsättning oc:b bela undsättnings-behofvet skulle utgöra blott 120.000
T:r, är således på det högsta felaktig, likasom den uppgiften från Stockholms Län, om y:de kornet af Råg, troligen härrört af någon Kronofogdes hösletideii afgifne, på gissning grundade Rapport, om hvars felaktighet jag tror flere härvarande Stockholms Läns Jordägare, lära hafva en bedröflig visshet.
Alt undsättnings-behofvet för de fleste Rikets Provincer och Hufvudstaden, vid fortsatt
Brån vinsbränning, således öfver all förmodan skall öfverstiga nu gjorde uppgift, lära de sednare dels redan från Landsliöfdingarne till MagazinsDirectionen insände, dels kommande Reqvisitioner beklagligen bestyrka, hvartill jag såsom anledning får anföra, att, då, oaktadt uppgifven missväxt på Råg, som utgör Provincens förnämsta säd, vid HöstRapportcn, icke från mig och troligen icke från någon Landshöfding någon bestämdUndsättningsReqvisition blifvit gjord, emedan sådant beror på, efter slutad tröskning och Länets Socknars hörande, en vida sednare deras anmälan; har jag nu efter en sådan Länets Innevånares hörande, till MagazinsDirectionen afgifvit en Reqvisition på 10.000 T:r Råg och 2000 T:r Korn, med lill— - kännagifven frugtan, att i händelse Bränvinsbränningens fortfarande, delta troligen blifver otillräckeligt.
Häraf torde lätt kunna bedömrnas, huru stor missräkning uppkommer på hela behofvet, men detta hörer icke egentligen till den fråga, som nu borde besvaras.
Ingen Den a 4 Januarii. 287 Jean från MagazinsDirectionen begära eller förvänta undsättning, förr än vid blifvande Öppet vatten, och ehuru den förlidne Sommaren, lemnade ett bevis, huru lätt, under sjelfva en Segelfri årstid, medelst misstag oell felaktige åtgärder, Sädesbrist i ett Sädesköpande Land kan uppkomma, bör man icke tvifla att ju MagazinsDirectionen 1111 kommer alt fullgöra allt hvad man har rätt att förvänta.
Men frågan var egenleligen om befarad
Sädesbrist innan öppet vatten och möjlighet af undsättning, och om denna fara fordrade inställande af Bränvinsbränningen för någon tid af vintern.
Utskottet har härom sålunda yttrat sig:
Härtill må läggas den gjorda och efter Utskottets öfvertygelse väl grundade anmärkning att då missväxt verkligen är för handen hjelpes den ej med inställningen af fria Husbehof s-bränningen, såsom endast för ögonblicket ett Paliativ och i sina följder grundläggande nya missväxter.
Då Utskottet i öfrigt sammansatt af aktningsvärde, upplyste och Patriotiskt tänkande
Män, såväl vid detta yttrande, som vid betänkandets uppsättande, tillåtit en snillrik penna alt, på ett förvillande sätt framställa felaktige uppgifter och oriktiga slutsatser, byggde på icke alltid användbare liberale Principer, och då att nyttja hans egit uttryck, klingande ord och ljudande fraser föranledt en benägenhet till ett blindt förtroende till Betänkandets hela innehåll; blir det en så mycken störrenödvändighetattupplysa det, likväl, deruti några betydliga misstag finnes.
Då Sverige äger 64,000 Mantal, då jag 283 Ben 24 Januarii. vill antaga att hälften deraf ännu icke börjat tillverka Bränvin, och att den öfrige hälften, eller 3a,ooo Mantal, öfverhufvud tagit icke åverka mera än en enda T:a
Säd i hvarje vecka och detta således, oberäknat Städerne, i hvarje vecka medtager 32,oöo T:r
Säd eller andra födoämnen; då hemställer jag till Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, huruvida, äfven med antagande att vid Bränvinsförbud alla smärre Lönnbrännerier icke kunna utrotas, det öfverensstämmer med vanlig och rimlig slutkonst att Sädesbrist icke skall afhjelpas, med inställande af alla stora Sädesförstörande BränvinsFabriquer.
Och då man åberopar att under fordna Bränvinsförbud Sädespriserne icke fallit, utan tvertom stigit, saknar detta lika all rimlighet, då hvar och en måste finna att ökad förstörelse skulle förorsakat ännu vida högre ökade priser, och torde hända total brist.
Jag borde väl icke längre uppehålla Högloflig® Ridderskapets och Adelns tålamod med ytterligare vederläggning af Utskottets märkvärdiga Betänkande, men då en 2o-årig erfarenhet som Jordbrukare och sjelfberättigad Bränvinsbrännare, med en icke obetydligPannerymd, bör gifva någon trovärdighet åt mina uppgifter, är det, både som andras väl vårdande Embetsman och som en bland Nationens Representanter, min pligt, att söka upplysa villomeningar.
Vid Utskottets yttrande, att, om inom * Söder - Den 24 Januarii. 289 Södermanland bibehöllos de 10,000 T:r, som vanligen åt Bergslagen utföras, och, om BränvinsBränningen icke utsträcktes, emot Naturen af Husbehofsbränning, skulle man troligen ej vara i brist af Spannmål detta år» får jag vördsammast anmärka, att det sednare är just mitt skäl att bevisa behofret af Inställande och Författningens fel, men vid det förra skälet nödgas jag säga, att Utskottet äfven bordt erindra sig, att, ett sådant bibehållande af de 10,000 T:r icke är verkställbar!, då hvarje Svensk Jordbrukare äger rätt, att till den som mäst betalar hans Vara densamma försälja, och att i alla fall, då Säden icke utskeppas, aflåtandet från en Landsort fylfer behofvet i en annan; mea jag kan icke undgå att beklaga det de Ledamöter af Utskottet, som äro Södermanlands innevånare så litet känna verkliga och sednare tiders förändrade förhållandet inom Provincen, Det gafs eli tid, då Södermanland Verkeligéli från sig till Bergslagen kunde aflåta 10,000 T:r Säd årligen, men, oagtadt i sednare åren Jordbruket, der som i flere
Orter uppnådt den förkofran, att vid en måttlig Bränvins-bränning i Södermanland, i goda år borde kunna afyttra icke blott 10,000, utan 3o å 4°>00° T:r Säd, är dock nu, allt sedan den vidt utsträckta Bränvins-bränningen, verkliga förhållandet, att, om några vid Länegränsen boende Possessionater till den högt betalande Bergslagen kunna afyttra några hundrade Tunnor, deremot vid södra delen af Länet, hela SkärRidd. 0. Ad, Prot. II B. 2 Afd. 3 7, 38 290 Den 24 Januarii. gården, Nyköpings och flere Städer, äfven i de hästa år, alltid säd införes, och ofta till flere tusende Tunnor.
Sluteligen och då allmänna rösten öfver hela Landet synes öfverensstämma i öfvertygelsen, att nu gällande BränvinsFörfattning har en, till urartande användbar större utsträckning, än Principen för Näringsfrihet skäligen bordt lemna den, är det med förundran och smärta 1'ag från det Utskott, som har sig uppdragit att jereda de beslut, hvaraf den stora Massan af Nationens lifsbergning beror, hört en önskan, att den nu existerande Husbehofs-brännings Författningen må få äga bestånd ett Tiotal af år, då likväl hvarje Utskottets Ledamot, om sjelf fattande pennan, med lätthet kunnat uträkna att Sveriges Hemmansägare och Städer nu förstöra årligen circa 2 Millioner T:r
Säd eller andra födoämnen till Bränvin, som allt inom Landet förtäres, och att den så kallade Husbehofs-brännings-Författningen tillåter oss, att, så långt vi förmå, få uppgå ända till i5 Millioner T:r Säd årligen.
Ridderskapets och Adelns rättighet vidtager nu, att fatta ett afgörande beslut:
Man har deremot invändt, att, sedan nu Bränvinsbränningen, redan så länge fortfarit, det ej mera lönar mödanatt densamma inställa, hvilket vill säga detsamma som att, efter mati under fruktan för inställelse öfver hela Landet, på dessa veckor förslöst vägra hundratusende Tunnor Säd} mera än vanligt j lönar det icke mödan attj för åter - Den a 4 Januarii.
291 stående 3 it 4 Månader, innan undsättning sjöledes kan erhållas, för de med brist hotande Orter , frälsa det lilla förråd affödoämnen, sorn finnes öfrige:
Ettså beskaffadt inkast måste icke inför detta upplystaRiksStånd behöfva vederläggning:
Man har äfven invändt, att, det vore likgiltigt hvad beslut Ridderskapet och Adeln tager, då a:ne Stånd och deribland det Vördiga PresteStåndet redan beslutit Bränvins-biänningens oafbrutna fortsättande; men a:o ehvad kraft ett Ridderskapet och Adelns beslut kunde komma att äga, vågar jag dock tro att, vid dess fattande, Högloft.
Ridderskapet och Adeln icke lärer förgäta, att, då allmänna öfvertygelsen vitsordar, att de fleste stora Bränvinsbränningslnrättningar äro i deras ägo, följakteligen den stora brödbehöfvande Massan af Nationen nu fäster sin uppmärksamhet vid våra åtgärder, och att, vid mÖjeligen inträffande hungersnöd i någon del af Riket, en visad böjelse att för deras frälsning uppoffra enskilt vinst, åtminstone skall bevisa att man önskat afvända deras olyckor.
Ur denna synpunkt bör det icke mera anses likgiltigt hvad beslut Ridderskapet och Adeln tager, och då jag nu vågar hos Herr Grefven och LandtMarskalken ödmjukast anhålla att Propositionen må blifva till bifall af Bränvinsbränningens inställande för den återstående delen af Vintern, grundar jag denna anhållan på öfvertygelsen, att inom detta RiksStånd, hvilket alltid i nödens stund visat sin beredvillighet till enskilla uppoffringar för allmänt väl, ingen Medlem finnes , som icke lika med mig, önskar aldrig upplefva de rysliga 292 Den 24 Januarii. tider, då hungrande Folkhopar, vid våra portar skulle anropa oss om bröd och vi sakna utvägar att undsätta dem.
Friherre Hjertaj LarSj uppläste följande:
Sedan jag afliört OeconomiaeUtskottets Betänkande, samt flere inom detta Stånd yttrade meningar, rörande BränvinsBränningens fortsättande eller inställelse, tror jag mig hafva förmärkt, huru som förbemälte fråga egentligast i afseende på den Oeconomiska sidan blifvit betraktad.
Utur en annan lika vigtig, om icke för samhällets väl och bestånd vigti— gare synpunkt har jag granskat förhållandet och får i anledning häraf vördsamt framställa den öfvertygelse, jag äger, att ämnet i moraliskt hänseende äfven förtjenar den mäst sorgfälliga uppmärksamhet.
Med mig lärer mångå äga den beklagliga erfarenhet, att Bran vinets omåttliga och öfverdådiga nyttjande dageligen tilltager till den grad, att följderna deraf ofelbart böra anses såsom skadeliga och vådeliga.
Ingen har bättre tillfälle att styrka sanningen häraf än Herrar Landshöfdingar, hvars pligt i sednare tider äfvenledes blifvit den, att upptaga och bedömma förekommande Fylleribrott, jemte den emot Författningarne stridande Bränvins-utminutering.
Vid dessa talrika undersökningar har jag åtminstone funnit huru som begäret för Bränvins-utprånglingen och dess nyttjande noggrannt vittna derom, att påbudne straff" ej äro tillfyllestgörande för att hindra brottsligheten, och hvad jag med Den 24 Januarii. 293 Bekymmer måste anföra; är, att vid de tillfällen då Målens utredning fordra Vittnens afhörande, så förekommer ej sällan anledning till tvifvel deruppå, att tillkallade Vittnen oförskräckt, enligt samvetspligten tolka sanningens enkla och behöriga språk — Denna frugtan innebär för hvarje redlig tänkande en ryslig känsla och föranleder till de mäst menliga följder; — ty om någon gång det skulle inträffa, att edgången vore falsk, så med fullt skäl befarar jag, att densamme, som en gång förgätit hvad heder och samvete föreskrifver, äfven vid andra tillfällen då Medmänniskors lif, ära och gods äro i fråga, afgifva lika afskyvärda vittnesmål — Då beklagligen dessa Facta äro obestridliga, så bör det vara mig tillåteligt, att på det kraftigaste sätt yrka den mer i Moraliskt än i Oeconomiskt afseende högst påkallade minskning i Bränvinstillverkningen; ty så länge öfverflödet af denna Vara är att tillgå, så blir det en solklar Contradiction att vänta återhållsamhet i förbrukningen: — Kanske skulle någon, af detta mitt yttrande, taga sig anledning att oblidt bedömma utöfningen af de Tjenstemäns befattning, som äro skyldiga att handhafva Författningarnes efterlefnad i detta fall; men jag tror och påräknar i förhand det försvar och den ursägt, som billigheten föreställer, då man betraktar otillräckligheten af de, åtminstone i Landsorterne gifne utvägar, att som sig bör motverka och beifra fyllerilasten samt begåendet af de dermed förknippade mångfaldiga brottsligheter.
Enda sättet alt förekomma detta onda måste efter min oförgripeliga tanka, bestå 294 Den 24 Januarii. deruti att tillgången af Bränvin försvåras; men kan väl en för Samtidens och efterkommandes bestånd så högt efterlängtad önskan uppfyllas, innan Riksens Högloft.
Ständer hos Kongl. Maj:l i underdånighet föreslå och begära ändring i nuvarande Författning, rörande Branvinstillverkningen.
Efter mitt omdöme missbrukas påtagligen gifna föreskrifter, da en så kallad fri Husbehofsbränning förvandlas till snart sagt gränslös Fabriquesrörelse, och utan farhåga af grundad vederläggning, tror jag mig fritt kunna yttra, att så länge den tillåtne och af många utöfver det verkeligq behofvet begagnade rättighet, att med snart sagt omåttliga pannor förvandla säd och andra lika nyttiga födoämnen till Bränvin; så kan det åsyftade högst angelägna ändamålet ordning och sedernas förbättring svårligen vinnas. —- Jag väntar mig motsägelse, men kan derföre ej afhålla mig alt både som Medborgare och Embetsman bestämdt föreslå, det mätte högsta Pannerymden nedsättas lill 4° a 5o kannor och att BränvinsBränningen sedermera fritt och utan all inskränkning må utöfvas, öfvertygad derom, att det nödvändiga behofvet derigenom fullkomligen uppfylles; om ock den anstald vidtogs,att Krono- och enskildte Personers Brännerier i Städcrne alldeles upphörde, samt framför allt att ingen Införsel af utländskt Bränvin må äga rum; ty kan utofvandet af delta missbruk ej hämmas, så troligen kunna vissa inskränkningar inom Fosterlandet befordra det föremål, som gökes, — Hvad inställelsen af Bränneribränningeu för närvarande angar, så kanske skulle Den 2\
295 den ej medföra en påräknad fördel, då redan så lång tid är förliden; men då Ordföranden af MagazinsDirectionen, Herr Landshöfdingen Baron Fock, med kännedom om Landets tillgångar af Landets Spannmål, framställt flere talande skäl, föranledande till sådana åtgärders vidtagande, hvarigenom en befarad Spannmålsbrist kan aflägsnas, och ehuru i det Län Konungen Nådigt anförtrodt mig Styrelsen, utsigterna ej äro af den beskaffenhet, att, då omtänksam hushållning iagttages, ingen serdeles Spannmålsbrist bör befaras; så instämmer jag gerna med förbemälte Herr Landshöfdinge och de flere af Ridderskapets och Adelns värda Ledamöter, som anse nödigt att genom minskad Bränning förvara de Sädestillgångar, hvilka utan ett sorglöst och obetänksamt förslösande böra användas såsom egenteliga födoämnen, och ej som nu sker till ett uppenbart missbruk af rättigheten, att endast till Husbehof afverka
Säd till öfverflöd af Bränvin.
Herr Mannerstam, Johan: Allmänna Besvärs- och OeconomiaeUtskottet har, på ett så tydligt och öfvertygande sätt, och ifrån så rigtiga synpuucter framställt vigten och fördelen af en fortfarande Husbehofs Bränvinsbränning, att jag icke föreställt mig det någon motsägelse skulle äga rum.
Jag hade icke uppkommit på Riddarhuset då Friherre Fock talade, och har således icke haft tillfälle afhöra de skäl, som han emot BränvinsBränningens fortsättning anfördt.
Jag begärde ordet i anledning af Herr Skjöldebrands uppläste 296 Den 24 Januarii•
Yttrande.
Det innefattar ibland annat en tanka, sorn jag icke delar, om Allmänna öfvertygelsen i afseende på nu gällande Författning om Bran vinsbränningen 5 likasom'jag icke instämmer uti Herr Skjöldebrands förundran öfver Utskottets tillstyrkande.
För min del tror jag ater alt om OeconomiasUtskoltet tillstyrkt Brännings inställande, skulle sådant snarare hafva uppväckt en allmän förundran.
Efter alla underrättelser har med undantag af få Provincer eller Trakter, Sädesskörden i Riket under sistledit, äfvensom afkastningen af Potatoes och andra Jordfrugter varit god, och det torde, i Svenska jordbrukets ännu varande belägenhet, böra anses som önskan, att, en lika gifvande skörd, på det bela räknadt, alla år kunde påräknas.
Då Södermanland lärer vara ibland de få Provincer, der Skörden i år blifvit knapp, gör jag fullkomlig rättvisa åt Herr Skjöldebrands nit, såsom härledt från farhågan för en möjlig hungersnöd inom samma
Län; men äfven om hungersnöd vore att befara, hvarpå jag likväl tviflar, skulle inställning af Bränvinsbränningen öfver hela Riket, efter mitt omdöme icke vara det medel, som borde vidtagas att förekomma och afhjelpa den.
Denna utväg skulle dessutom innefatta en fullkomlig orättvisa emot de Orter, sorn fått fullgod Skörd och äro så långt aflägsne från de Trakter, der brist kan befaras, att tillförsel icke kan utan för hög kostnad verkställas.
Jag får härmed äran upplysa den värde Ledamoten, alt, på många ställen i Riket., såsom Blekingen, cn del af Calmare, Kronobergs och Chri - Den i\ Januarii.
297 stianslads
Län, Bränvin nästan endast tillverkas af Potatoes, — hvilkets tillverkning för Allmogen uti dessa Trakter, serdeles Blekingen, der ganska få af Ridderskapet och Adeln hafva Brännerier, utgör en hufvudsaklig Näringsgren:
Skulle nu Bränvinsbrännigen i dessa orter inställas, kunde Innevånarne derstädes icke draga någon fördel af den rika Skörd af Jordfrugter de erhållit, och beröfvas den nästan enda utväg, de äga att förskaffa sig penningar till deras KronoSkatters betalande.
Vinsten af ett sådant Bran vinsförbud skulle endast tillfalla dem, hvilka för närvarande äga stora Upplag af Bränvin.
Och om det sålunda hände att en enda Person innehade flera hundrade tusende kannor Bränvin, skulle han, i händelse af Bränvinsförbud säkerligen vinna så mycket, som hela Provinsen Blekingen derigenom korinne att förlora.
Då jag, för min del, anser OeconomiasUtskottet fullständigt hafva utvecklat de skäl, hvilka ådagalägga nyttan af en fortfarande fri Bränvinsbränning, vill jag icke vidare uppehålla Ridderskapet och Adeln, utan endast hos Herr Grefven och LandtMarskalken ödmjukast anhålla om Proposition till bifall af Utskottets ifrågavarande Betänkande, , Många yttrade härtill deras bifall.
Herr af Brinckmanj Gustaf , uppläste följande: - Det Ärende, sorn nu är under Högloft.
298 Den 2 4 Januarii.
Ridderskapets och Adelns Öfverläggning, äger ett så betydligt inflytande på Landets väl, att det påkallar yttersta uppmärksamhet.
Under det att några Provincers anmärkta öfverflödiga Bränvinstillverkning och andras locale förhållanden, förorsakar ett stigande pris på Spannmål, och vållat farhåga för bristande tillgång på denna Nödvändighetsvara; kunna Rikets Södra Landskaper icke ens göra sig begrepp om rättvisan i de uppoffringar, som vilja dem påbördas, af den rätt och frihet Konung och Ständer dem försäkrat, att få använda deras, genom omtanka och möda, förvärfvade Jordproducter, till en förädling, sorn icke allenast är nyttig, utan äfven alldeles oumgängelig, både till deras bergning och lill de dryga utgifter af alla slag, som dem åligga.
— De kunna icke inse, hvartill de högst kännbara förluster, som de härigenom finge ärfara, hvartill det deraf ofelbara trångmål skulle för de norra Landsorterne vara gagnelige, i en Årstid, som gör all undsättning, på så långt afstånd omöjlig.
Hvarföre de skola nödsakas använda deras till nödig inkomst anslagne förråd af Potatoes och Spannmål, endast för att lifnära de Ladugårdar, som de med tillförsigt till Oeconomiske Författningars bestånd inrättat.
— Ett ändamål, som eljest med blotta Dranken kunnat uppfyllas — utan alt ändå minsta nytta af hvad de härpå förlora, kan deras behöfvande Landsmän tillskyndas.
Det lärer följaktligen vara ett billigt anspråk å deras sida, att pröfningen häraf, grundar sig på de mäst uppenbara och bestämda Fada; icke på sådana uppgifter, som ofta af påföljden motsägas eller förändras; icke på slutsatser, som blott möjligheten, ej vissheten föranleda.
Rådfrågas härvid erfarenheten; så säger den, att icke sällan Spannmålspriserne, denna årstid, varit höga, men emot Våren och Sommaren fallit; och det sist förflutna året är deraf ett otvifvelagtigt bevis.