Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall öppet tillkännagifva,- alt min åsigt i detta fall öfverensstämmer med hans; men jag tror likväl, alt så länge man icke har någon specifik undersökning, ali vid jernvägsanläggningen följa, är det till stor nytta, att en viss frihet dervid lemnäs Regeringen, och under sådana omständigheter har jag ansett det vara eu fördel, att ej ordställningen är så bindande, som man velat göra densamma.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm., med lillkännagifvande, att flere talare anmält sig till afgifvande af yttranden, i afseende på förevar:de punkt, framställd propos., beslöt R. o. Ad., ali i anseende till den redan betydligt framskridna liden upskjula öfverläggningen i förevar:de ämne till eftermiddagens plenum, samt åtskiljdes R. o. Ad. kl. | till 3 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 14 H. 14 210 Den 1 November e. m.
Justerades 1 nrot.-uldr. för denna dag f. m.
Fortsattes pröfningen af StatsUlskrs Utlåt.
JVs 333, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk:l JV& 273, angtde dels K. M:s Nåd.
Propos. i fråga om Statens medverkan för jernvägars anläggning, dels väckte motioner rör:de sältet för dylika anläggningars åstadkommande.
Vid nu foitsatt öfverläggning om Utsk:s, i fråga om 7:de punkten af Betänka JVs 273, afgifna förändrade förslag, anförde Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Då jag på f. m. hade ordet, inskränkte jag milt yttrande endast till den delen af förevar.de punkt, som angår banan mellan Stockholm och Götheborg.
Jag trodde mig derigenom hafva förenklat ärendets behandling.
Men då jag sedermera hört andra ledamöter lala om banan mellan Jönköping och Malmö, har jag ansett mig, såsom Småländning, böra, på samma sätt, förfara.
Dervid kan jag icke underlåta att omförmäla, huru det tillgick i Norrige, då man der beslöt att uprätta en bank.
En hvar ville hafva honom hos sig, likasom man nu vill hafva jernvägar i närheten af sitt hem.
Man tvistade om banken skulle förläggas i Throndhjem eller i Christiania och ännu flera städer.
Då upträdde en Storlhings-man, som var ombud från en liten stad vid Christiania-fjorden, och sade: jag föreslår, att banken förlägges till Dröback, ty l:o är det en vacker liten stad, och 2:o bor jag der.
Utsk. har tillstyrkt, alt ”en mill.
R:dr skall beviljas för påbörjande af en i riktning åt Jönköping gående stambana från Malmö till den på nordliga sidan af sistnämnde stad belägne punkt, hvilken K.
M. kan linna lämpligt bestämma.”
Månne det kan vara rikligt, att denna bana utgår från Malmö.
Jag erinrade, då denna sak förra gången förevar, ali Malmö är beläget söder om det ställe, hvarest Oresundska tullen erlägges, och att således varor, som från Malmö utföras eller dit ankomma, måste vidkännas denna lull.
Månne del icke vore bättre, alt den ifrågavande banan börjades, om sådant skall ske i Skåne, vid Engelholm eller något ställe, hvarest en hamn kan anläggas, norr om den ort, hvarest Sundska tullen upbäres?
Vore det i alla fall icke riktigare, att börja banan från Jönköping, för alt sedermera leda henne mot Skåne, än att göra tvertom?
1 fall vägens längd till hafvet skall tagas i beräkning, och svårigheten att transportera varor likaledes afses, så äro båda dessa omständigheter af den beskaffenhet, att man deraf tydligen finner behqfvet af jernvägar vara i Småland större än i Skåne.
Jag har, från början, yrkat, att de begge stambanorna icke Den 1 No vern b el' e m. 211 skulle samtidigt utföras, emedan det blefve, såsom Fransmännen säga, att tända ljuset i båda ändar.
De beviljade medlen förspillas då så mycket hastigare.
Man får på en gång jernvägsruiner å 3:ne serskilda ställen i Riket, i händelse man beräknar den redan påbörjade.
Jag talar för den Småländska jernvägen, endast under misströstan, alt kunna slippa honom, ehuru jag önskar det. R. o. Ad. har på f. m. redan beviljat 4| milkr R:dr, oell om vi nu på e. m. ytterligare anslå 5 milkr R:dr, så utgör den sammanlagda summan 9,500,000 R:dr.
Hvar skola penningarna tagas?
De skola uplånas.
Sker det inom landet, så betager roan näringarna ett högst betydlig rörelse-kapital, eller ock återstår intet annat, än alt göra utländsk skuld, såsom Hypolheksföreningarna redan gjort.
På grund af alla dessa skäl, fortfar jag i mitt på f. m. gjorda yrkande, att anslag af mera än 5 milkr
R:dr ej må beviljas lill jernvägen mellan Götheborg och Slockholm, utan alt raan för Regeringen utpekar, hvarest början skall ske, men med förtroende öfverlemnar till henne att bestämma sådanl.
Vill Ståndet anslå 5 milkr R:dr till bägge de ifrågasatta banorna, så tillstyrker jag, att 3 milkr R:dr gifvas till banan ål Götheborg och 2 milkr R:dr åt Småländningarne, emedan man då vore mera säker om de sednares röster för jernvägarne, än om de erhölle blon 1 mill.
Jag säger delta derföre, all jag på f. m. hörk. en talare yttra, det Utsk. ansett sig böra anslå 1 mill.
R:dr ål Småländningarne och 4 mill.
R:dr åt Skåningarne, emedan man eljest icke kunde i godo blifva al med de förre, eller få dem med sig på den rätta vägen, d. v. s. jernvägen.
Om nu Skåningar och Smålänningar skola hafva 1 eller 2 milkr R:dr, hvilket sednare jag förordar, så hemställer jag, alt ordalagen i Ståndets beslut måtte blifva, alt så och så många milkr beviljas för en i riktning mot Skäne gående stambana från Jönköping till någon hamn ipom Skåne, noir om del ställe, hvarest Sundska tullen erlägges.
Då man med kännedom och öfvertygelse om jernvägarnes välgörande inverkan på indnsliien i länder, dem de genomlöpa, upriktigt önskar, att jemväl i sitt fädernesland se dem i större skala införde, är det en nödvändighet, att enhvar icke allt för strängt påyrkar sin individuella åsigt om hvad som vore det önskvärdaste alt i detta hänseende ernå; utan man bör fastmera, äfven med npoffring af egna önskningar i underordnade hänseenden, förena sina krafter med andras, på del att ett resultat i det hela må kunna vinnas.
Sålunda, då frågan förra gången hos R. o. Ad. förevar, uttryckte jag den mening, att man borde öfverlemna åt Regeringen ett belopp af 5 milkr R:dr, för ali användas på anläggande af början till en jernväg emellan Götheborg och hufvudstaden; men det syntes mig sedermera vara orätt, att genom strängt vidhållande af denna åsigt äfventyra hela frågans framgång.
Dessutom, och ehuru StatsUtsk:s åsigt, att summan icke borde klyfvas, icke funnit motstånd mera än inom 2:ne Stånd, kan jag icke anse SlatsUlsk. derföre fritaget från att ånyo pröfva frågan, eller 14* 212 Den 1 November e. m. den praxis, man ofia åberopat om vidhållande af del beslut, som vunnit 2:ne Stånds medhåll, här böra iakttagas.
Stadgande! i 49:de §:n Riksd.-Ordn:n innehåller icke heller någon sådan föreskrift.
Sedan jag inom Uisk. ägt tillfälle att taga kännedom om hvad vid återremissen af de 2:ne återremitterande Stånden yttrats, kunde jag icke undgå, att, i öfverensstämmelse med liktänkande inom Utsk., fästa upmärksamhelen derpå, att summans delning, ehuru i flere afseenden mindre önskvärd, likväl å andra sidan skulle medföra åtskilliga fördelar af stor vigt, enär man derigenom icke blott för ögonblicket skulle vinna flere anhängare för medlens beviljande, ulan äfven och hufvudsakligen genom den inom serskilda delar af landet sålunda beredda erfarenhet af sådana anläggningar, kunde förmodas, att allmänna benägenheten för dem skulle kunna ökas, ländande till framtida fördel för land och folk.
Vi hafva äfven medgifvit, alt arbetets concentrerande på en enda punkt, kunde så lill vida verka skadligt, att det lände till afbräck och förfång för andra näringar, från hvilka, till detta, samlades alla dervarande arbetskrafter; hvaremot 0111 arhetet företoges på flere serskilda ställen, behofvet af arbetskrafterne jemnare fördelades.
Af dessa anledmr har jag trott mig kunna ingå på del beslut, StatsUtsk. tillstyrkt.
Visserligen har jag trott och tror ännu, att det varit skäl icke ovilkorligen föreskrifva arbetets börjande vid Götheborg, och att den först lillämnade vägsträckan må blifva en ”helhet för sig”; men dessa hänseenden äro ej af den vigt, att böra föranleda splittring emellan jernvägsföretagets befrämjare.
Jag fogar mig således i dessa fall efter U(sk:s åsigt, sedan jag inom detsamma, och nu hår, uttalat min mening.
Klinkowström begärda delning af propos., kan icke grundlagsenlig! förvägras, hvilket jag nogsamt inser; men befarar deraf ingen menlig påföljd för framgången af StalslJtsk:s förslag.
Ty ehuru det går litet långsammare, bör resultatet ändock blifva detsamma, så framt, då vi komma ali i 3 serskilda afdeln:r besluta öfver StatsUlsk:s hemställan, R. o. Ad:s majoritet, som tillförene med välvilja omfattat jernvägsanläggningarne, fortfar att med samma bestämdhet och ihärdighet skänka sitt bifall till hvad Utsk. i ena och andra afseendet hemställt.
Med hänsigt till de utförliga framställningar, som i delta ämne hos R. 0. Ad. blifvit afgifne, skulle jag anse mig fela i grannlagenhet emot del Höglofl.
Ståndet, genom att vid detta tillfälle ingå i ytterligare utvecklig af jernvägsföretagets gagnelighet för det allmänna, helst som en mycket öfvervägande opinion för dessa kommunikations-medel redan gifvit sig förnyade gånger tillkänna, Jag inskränker mig således till att endast begära bifall lill Utsk:s förslag.
Då frågan vid ett föreg:de tillfälle afhandlades, blef hon så fullständigt utvecklad, att det skulle innefatta ett missbruk af Ståndets tid, om jag nu skulle söka ingå i någon vidlyftig utveckling af densamma.
Jag anmärkte äfven då med glädje, att ingen af de talare, som bär uptrådt, yttrat sig emot Dea 1 November e. m. 213 jernvägarnes stora
Dylta, mot nödvändigheten att, såframt vi vilja gå steg om steg meri andra länder i civilisation, äfven vi måste tillegna oss della foilskaffningsmedel.
Icke för att ingå i någon vidlyftig diskussion, utan fastmera för att bemöta några af de anmärkn:r, som blifvit gjorda rör:de beviljande af medel till anläggande af 2:ne banor, har jag således begärt ordet.
Man har i del afseende! åberopat en reservation af en aktad ledamot af PresteSt.
Del gör mig ondl att vid detta tillfälle behöfva rätta eli misstag, hvartill reservanten gjort sig skyldig, och hvilket misstag möjligen kan inverka på frågans framlid.
Han har nemi. sagt, att R. o. Ad. samt BondeSt. hafva med stor pluralitet bifallit Utsk:s förra afstyikande Utlåt, i fråga om den Småländsk-Skånska banan.
Enl. hvad H:ne torde erinra sig, bifölls -samma Ullål. af R. o. Ad. med 7 rösters pluralitet, och inom BondeSt. var äfven majoriteten för denna åsigt ganska obetydlig, och jag hemställer, om, i händelse denna fråga förekommit samtidigt med den stora hufvudfrågan, auledn. då icke förefunnits till den förmodan, att äfven frågan om den Skånska jernvägen blifvit af R. o. Ad. återremitterad.
Jag tror, att de fleste ledamöter af detta hus, som röstade för ålerremiss, gjorde det i full öfvertygelse, att man icke skulle vägra alt öfverlemna denna fråga till StatsUtsk., på det att Utsk. måtte komma i tillfälle att taga henne i förnyadt öfvervägande.
Emellertid, såsom jag redan nämnt, blef Ulsk:s afstyrkande Utlåt, icke med stor majoritet, utan endast med 7 rösters öfvervigt af R. o. Ad. bifallet.
Då man derjemte tager i betraktande, att såväl Preste- som BorgareStrn återremitterat frågan om den vestra jernbanan, och att BondeSt., hvilket likasom R. o. Ad. i ett sednare plenum biföll Utsk:s sednare Betänk., likväl, då den slota frågaD förevar, förklarade, att anslag borde lemnäs (ill båda de ifrågavaride bansträckningarna, så tror jag, att man måste medgifva, att inom hela representationen endast 2:ne ungefärligen lika starka partier stridt emot hvarandra Emedlertid tror jag, att Utsk., vid förnyad behandling af frågan, haft mycket skäl att tillstyrka banan emellan Skåne och Jönköping, och jag, som då icke var närvartde i Utsk,, hembär serskildt min tacksägelse till dess ledamöter för den opartiskhet och, jag vågar säga, för det afseende på fäderneslandets väl, som de i detta hänseende ådagalagt.
Utan att trötta Ståndet med återuprepande af de skäl för bifall till anslag åt den af mig förordade bana, hvilka jag vid föregående tillfällen utvecklat, ber jag likväl, att i edert minne, Mine Hrr! få återkalla hvad som ingen lärer kunna bestrida, då man i sin helhet betraktar medlersta och södra delen af Sverige hvar för sig (jag menar den del, sorn ligger söder om Jönköping), nemi. att medlersta Sverige är af naturen gynnadl med 4 stora vattenbäcken, nemi. Wenern, Wettern, Hjälmaren och Mälaren: alt dessa vattenbäcken äro dels genom naturliga och dels genom konstgjorda kommunikationer förenade sins emellan och med både vesterhafvet och Östersjön: att alla provinserne i medlersta Sverige äga ganska stora och lätta vattenkommunikationer: men alt deremot, om man betraktar södra delen af vårt fädernesland, emellan Småland och 214 Den 1 November e. m.
Skåne finnes ingen annan kommunikation än landsvägar.
Man finner der det bredaste bältet af vårt land, omkring 25 mil i bredd och 30 mil i längd, hvars innevånare, idoga och tarfliga, sakna tillfälle att upbringa landets produktion, emedan de äro i saknad jemväl af kommunikationer för transport af sina produkter.
Man finner vidare, att Götha kanal, som är en konstgjord vattenförbindelse, genomskär den medlersta delen af landet, som alltså genom konst erhållit en vigtig kommunikationslinea ifrån öster lill vester.
Ser man åter landet från norr lill söder, så saknas en sådan kommunikationslinea.
Enl. min åsigt bör man eftersträfva att anskaffa icke blott en jernväg emellan östra och vestra delen af landet, hvilken, jag medgifver det, bar sin stora vigt, utan äfven en dylik emellan den nordliga och södra delen deraf.
Den sednare är just den jag ansett böra förordas och det är till denna väg, sora man nu icke vill anslå eller bevilja de af Ulsk. tillstyrkta medel.
Då jag redan på förhand visat, huruledes det medlersta Sverige är af naturen vida bättre loitadt i afseende på kommunikalions-anstalter än det södra, och jag, det oaktadt, erkänner att jag icke missunnar detsamma en ytterligare kommunikation medelst en jernväg, vågar jag likväl med tillförsigt hoppas, att R. o.
Ad. skall inse billigheten, att äfven en skärf af detta anslag, åtminstone den 1,000,000 R:dr, som Ulsk. föreslagit, måtte komma södra delen af Sverige tillgodo.
Jag är till min natur icke missundsam.
Jag glädjer mig åt de anslag, som beviljas andra orter, men jag tror likväl, att man bör tillse, att, då statsmedel lemnäs till industriella företag, till uphjelpande af näringarna, dessa anslag icke uteslutande lemnäs en viss del af landet, utan att man i möjligaste måtto bör vara rättvis mot hela landet.
I detta hänseende har jag en källa, som för en hvar är tillgänglig, nemi. en af Hr ÖfversteLöjtnanten Modig utgifven brochure, rör:de väg- och vattenbyggnads-arbetena i landet, och hvilken brochure tvifvelsutan kommit husets ledamöter tillhanda.
Ur denna brochure har jag gjort ett utdrag öfver alla de anslag, som från och med år 1840 (ill och med 1853 blifvit provinserne i landet beviljade.
Jag vill icke besvära med upläsning af för mångå siffror.
Jag har upgjort en tablå, utvisande hvarje läns folkmängd och åtnjutna statsbidrag, och hvaraf inhemtas följande förhållanden *).
Dessa siffror har jag framställt, för att dermed visa, att frågan om Statens medverkan till Skåne-Jönköpingsbanan icke, ur billighetens synpunkt, saknar många och goda skäl för sig; men om jag derföre möjligen kunnat hafva skäl att önska alt anslaget till denna bana blifvit något större ån som Ulsk. föreslagit, får jag likväl förklara, att då denna fråga blifvit från endast 2:ne
Stånd återremitterad, hvaremot den andra frågan återremitterats af alla 4 Stånden, samt min afsigt ingalunda är att splittra meningarna, vill jag tacksamt emottaga den del, som blifvit tillerkänd södra Sverige, anhållande, att, då så många skål tala derför, R. o. Ad. icke måtte vägra della anslag.
Hr von Hartmansdorff liar serskildt i afseende på den Skånska banan yttrat, att lian icke kan inse något skäl, ') Se Tab.
A i slutet af Häftet.
Den 1 November e. m. 215 hvarföre man vall Malmö till utgångspunkt.
I detta hänseende har han fästat upmärksamheten derpå, att enhvar vill hafva jernbanan i närheten af sin bostad, och han har dessutom uprepat en anekdot om en Norrman, som ville hafva en privatbank lörlagd i en viss stad, emedan han bodde der.
Jag har aldrig förordat Malmö.
Jag har ständigt yttrat, att denna jernväg borde taga sin hörjan vid någon stad pä
Skånes södra eller vestra kust, men jag kan icke neka, alt Utsk.. icke saknat skäl för sitt tillstyrkande, att Malmöbor blifva ena ändpunkten af jernvägen.
Malmö är den största staden i södra Sverige.
Malmö har en förträfflig hamn, anlagd utan statsbidrag.
Från Malmö exporteras största delen af Skånes spannemål och staden har derjemte den största fragthandel inom provinsen.
Mig synes således, att StatsUlsk., då en punkt skall bestämmas, ganska rigtigt hållit sig till Malmö.
Hvad som likväl förvånar mig är, att lii von Hartmansdorff, som ansett olämpligt att serskildt bestämma en viss punkt, likväl föreslagit Jönköping.
Detta bevisar åtminstone icke någon konseqvens.
Han har äfven trott att Engelholm vore en lämplig punkt, emedan der skulle kunna anläggas en fördelaktigare hamn.
Jag tror, alt, om man först anlägger jernvägar och sedan hamnar, man ingalunda vinner målet, utan jag anser det rigtigare, ali jernbanan ledes till en ort, der hamn redan finnes, än der den kan anläggas.
Dessutom då här blifvit framställt, att banan skall utgå från Jönköping, vill jag fästa uprnärksaraheten derpå, att delta är ett stort misstag, ty det är nemi. gifvet, att då man skall bygga en jernvåg, skall man börja den vid kusten och icke in uti landet.
Hvarje mil jernväg, som anlägges från kusten, befordrar export af de produkter, som förefinnas, men icke så, om jernvägen börjas in uti landet, och den upfyller då icke sin bestämmelse.
Lagerbjelke har föreslagit alt sista’ punkten i Utsk:s tillstyrkande, nemi. orden: ”lill den på nordliga sidan af sistnämnde stad belägna punkt, hvilken K.
M. kan finna lämpligt bestämma”, böra utgå.
Jag tror, att dessa ord äro öfverflödiga, och all det är tillräckligt, att, i afseende på den Skånska jernbanan, uttrycka hvad Grin föreslagit, nemi. att 1,000,000 R:dr skola anslås till upliyggande af en i rigtning åt Jönköping gående stambana.
Jag skulle äfven önska, alt de talare, som yrkat delning af proposme, ville förena sig om en konlrapropos., hvarigenom en dylik delning skulle kunna undvikas.
Men måste olika propos:r framställas, anhåller jag, att den första då måtte blifva på bifall till de 2:ne första raderne i Utskis Betänk., eller att R.
St. bevilja anslag till 2:ne stambanor i riket.
Jag anser icke lämpligt, att i ett ämne, som redan är sä vidlyftigt utveckladt, nu yttra Dagot mera, men jag hoppas, alt de få ord, jag redan anfört, måtte föranleda dertill, att R. o. Ad. lemnar sitt bifall äfven till den 1,000,000
R:dr, som Utsk. tillstyrkt i och för anläggning af den södra banan.
Uti ett ämne, hvarom redan är så mycket yttradt under föreg:de öfverläggningar, kan icke vara mycket att tillägga.
Till och med den bekanta anekdoten 216
Den 1 November e. m. från Norrige hafva vi redan 2 eller 3 gånger fält oss berätlad.
Jag citerar detta såsom ett stöd för hvad jag haft äran nämna, att liär finnes ganska litet att tillägga.
Jag finnér Hr von Harlmansdorffs yttrande ganska konseqvent, enär han icke vill hafva några jernvägar, och jag påminner mig äfven, att han icke vill hafva några elektriska telegrafer, i hvilket fall intet lämpligare sätt att vinna sin önskan finnes än all splittra meningarna; ty skall något väcka likgiltighet för dessa stora förelag inom fäderneslandet, för hvilka nationens krafter skola uphjodas, är det tvifvelsutan en ensidig riglning och behandling af dessa frågor, icke till förmån för ena eller andra local-iulressel, ulan till nuderiryckande af det stora national-inlresset.
Delta har äfven sannolikt varit orsaken, hvarföre Hr von Hartmansdorff önskat, att heldre se en jeruvägsruin i Jönköping än en dylik i Malmö, ty del blir icke annat än en ruin af alltsammans enligt den värde talarens åsigl, och detta kan icke annorlunda förklaras än att han har sinne för del pittoreska, och Jönköping har i detta fall något slorartadt.
Ur denna synpunkt ser han saken.
Beträffande åter nyttan af dessa jernvägar, så har Hr v. Troil visat, ali, i fråga om jernvägar, början bör ske vid knsterne, dil exporten skall rigtas, men icke inuti landel.
1 fråga om sältet för frågans behandling och afgörande instämmer jag med Hr v. Troil.
Jag önskar nemi.
a.tt frågan, om anslag skall beviljas lill en eller flere jernvägar, mätte först afgöras, men jag finner att jag förbigått en omständighet, sora bör tilläggas i denna sak.
Jag frågar Herrarne, hvilken är väl den industri, som i vårt land mest kommer att begagna jernvägarne och draga den största fördelen af dem, om icke jordbruket, hvars produkter komma alt på dessa vägar transporteras i följd af de fluktuerande priser, som jordbrukets alster åro underkastade.
Vi se nu, alt dessa produkter föras -med ångbåiar från ena stället till det andra inom vårt land, och äfven öfver Östersjön, men det finnes äfven andra tyngre produkter, hvilka svårligen på längre distaneer kunna begagna ångbåtstrafiken.
Om man derföre vill uteslutande gynna vissa näringar i vårt land, hvilkas värde jag för öfrigt högt upskaltar, befarar jag, att man begår ett misstag.
Deremot är det otvifvelaktig!, all, om jernvägar genomskära våra jordbrukande distrikter, stora fördelar deraf upkomma.
Derigenom framkallas nya värden, som nu icke finnas, och just derigenom, att dessa värden framkallas, ökas äfven Sveriges handelsrörelse, hvarigenom det blir oss lättare alt betala räntan på de för jernvägarnes anläggning nptagna lån.
Vare detta å min sida icke sagdt, som skulle jag önska någon, ensidig behandling af frågan, lill fördel för Svenska jordbruket, ty jag önskar, alt, såvidt sådant kan ske, man må göra alla intressen i landet lika rätt.
Jag önskar, alt denna fråga må afgöras lill landets belåtenhet, så alt vi icke blifva uleslutna från de fördelar, som utgöra en lifsfråga för oss alla.
Ett är att börja ett företag och erkänna en princip för jernvägs-anläggningar, och ett annat är att nu afgöra rigtningar på papperet, som kanske aldrig blifva utförde.
Jag har intet att tillägga, utan önskar blott att R. o.
Ad. ville erkänna dessa förmedlande åsigter, Den 1 November e. m. 217 förvissad som jag är, alt det rätta icke bör sökas på ytterlighetens gränsor, utan i försonlighet och ömsesidig välvilja.
Afven jag förenar mig med dem, som hembära Utsk. tacksägelser för den behandling detsamma egnat delta vigliga ämne, äfven om jag icke i allt kan instämma i det slut, hvartill Utsk. kommit.
Den frän de olika Stånden uttalade önskan, alt få denna vigtiga fråga biagi till en lycklig lösning, har nödvändigt skolat framkalla allvarliga öfverläggningar inom Utsk.
Det må likväl ursägtas mig, om jag finner de af Utsk. angifne och af dess ledamöter än vidare utvecklade skäl icke i allo öfvervägande.
Man må visserligen göra koncessioner för att förlika de olika meningarna, men man måste då äfven göra sig reda, hvarthän dessa koncessioner leda.
Man mäste se till, att man fattar sådana beslut,' hvilkas utförande ligga inora möjlighetens gränsor, och som icke leda derhän, alt man, genom all företaga sig för myckel på en gång, icke ^någonsin kommer till slut med något.
Till denna ytterlighet skall man måhända komma genom företagande på en gång af 2me så stora företag, som de här ifrågasatta.
Jag vill visserligen icke, och det har jag, dä jag förra gången yttrade mig, äfven uttalat, på något sätt underkänna södra Sveriges anspråk, att med görligaste första komma i åtnjutande af de fördelar ett lätt transportmedel medför, men jag vågar påslå, att denna fråga befinnes i ett allt för outredt skick, för att böra leda till eli sådant beslut som det ifrågasatta.
Då ärendet förra gången behandlades, yttrades hufvudsakligen, att föreslagna banan emellan Jönköping och Malmö blifvit undersökt och fullständiga kostnadsförslag npgjorda.
Emellertid, om man jemför behandlingen af denna fräsa, vid innevar:de riksdag, med den af den så mycket klandrade Örebro-Hultsbanan, då frågan derom först väcktes, måste jag bekänna, att fördelen utfaller lill den sednare frågan.