Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå R, St:s, vid 1823 års riksdag, und. anhållan, att denna prescriplionstid måtte närmare lämpas efter de grunder, hvilka då mera blifvit gällande för afsiutande af statsverkets räkenskaper, fann K. M. godt att, då erfarenheten ådagalagt behofvet af en längre prescriplionstid för dylika fordringars anmälan, än den föreskrifna, med bifall till berörde anhållan, genom kungör, af d. S Sept. 1814 upphäfva kungör, af d. 9 Dec. 1812 och i nåder stadga och förordna, att alla de, vare sig embets- och tjenstemän, eller enskilda personer, som efter stat för aflöningar och underhåll, ro. m. kunna hafva något alt fordra af statsverket, skola ofelbart om liqvid hos Statscont. sig anmäla inom slutet af Dec. månad året efter det, hvarunder fordringen tillkommit, vid den påföljd för uraktlåtenhet häraf, alt all fråga om betalningen ovillkorligen Den 21 December f. m.
C05 kommer alt förfalla; men de, hvilka ej äga att omedelbarligen vända sig till Statscont. för liqvidalionen af deras fordringar, utan böra den hos särskilda verk och embetsman uppgifva och bestyrka, skola, vid lika påföljd, sådant inom d. 1 Nov. året efter det, lill hvilket fordringen hörer, iakttaga.
Vid alla riksdagar sedan år 1812 hafva frågor förekommit om utbekommande af fordringar hos statsverket, som gått förlorade genom prescriplionstidens försummande, och alla i följd deraf beviljade utbetalningar, bland hvilka den sista igenfinnes uti R.
St:s und. skrifvelse N:o 418 dat. d. 15 Juni 1841, hafva af R.
St. blifvit anvista pä Riksg.cont., emedan särskilda medel borde för sådana fall anslås.
Nuvarande SlatsUtsk. har deremot tillstyrkt R.
St., att till Assessoren Rudolphis sterbhusdelägare anvisa ett, emot det af Rudolphi i lifstiden icke uttagna, elium redan år 1827 lill betalning förfallna, belopp, alt såsom gratification utbetalas samt i Statsconlis räkenskaper afföras å 8:de hufvudtitelns besparingar för innevarande år.
Genom denna anvisning har Utsk. sökt begagna cn rättighet, som K.
M. allena tillkommer och som icke ens 1840 och 1S41 årens StatsUtsk. satt i fråga, den nemi. att disponera besparingar pä utgiftstitlarne till föremål, som tillhöra den hufvudtitel hvarå besparingar uppkommit.
Jag förmodar likväl att detta skett af förbiseende, och icke med afsigt att öppna en ny bana till inskränkning i K.
M:s rättighet att disponera de å riksstaten anvista medel efter hittills stadgade grunder, och alt det II.
Utsk., efter erhållen återremiss af betänk., hvarom jag vördsamt anhåller, föreslår utgiften att bestridas af Riksg.contts medel.
Jag bör likväl till den nu framställda anmärkningen lägga, att ehuruväl provincial-läkarnes aflöning vid sista statsreglering uppfördes på 8:de hufvudtiteln, en titel på hvilken föga besparing uppkommer och ännu är okändt huruvida någon sådan för innevaranda år inträffar, denna aflöning, vid den tid, då Assessor Rudolphi ägt rätt uppbära det belopp, hvarföre ersättning nu är i fråga och intill dess berörde statsreglering inträdde, var uppförd på då varande 2:dra hufvudtiteln, hvars besparingar, enligt hvad kändt är, längesedan blifvit använde och följaktligen ej eller lemna tillgång till utgiften, utan skulle en anvisning derå öka den brist, som ännu i räkenskapen balanceras.
Jag begär att få instämma med Hr af Sillen, anhållande om återremiss, på det att StatsUtsk. må sällas i tillfälle att anvisa utgiften pä Riksg.cont. R. o.
Ad. ansåg de emot StatsUtsk:s utlåt.
N:o 94 gjorda anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande.
Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:s d. 14 dennes f. m. pä bordet lagda mern.
N:o 95, i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:s mern.
N:o 61, med uppgift å de vid innevarande riksdag för tillfälliga statsutgifter disponibla tillgångar.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 14 dennes f. ra. på bordet lagda utlät.
N:o 9(1, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, ang:de afskrifning utaf förskjulne medel till betalande af Statstidningens skuld.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 14 -dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:n 97, i anledn. af gjorde framställningar, rörde utbetalningen af de till Emm-åns upprensande beviljade statsbidrag.
Irsta punkten, innehållande yttrande öfver Hr Nordenanchars uti farsta punkten af dess i ämnet väckta motion gjorda förslag, att det till Emm-åns upprensande beviljade län måtteförvandlas till anslag utan uterbetalningsskyldighet.
Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh., som anmält sig, uppropades och yttrade:
Jag begärde ordet endast för att anhålla, det betänk, måtte punktvis föredragas.
Sedan 1 punkten blifvit afgjord, torde jag fä yttra mig när den andra i ordningen förekommer.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall ä denna del af Utsk:s utlåt., ropades ja och nej, hvarjemte Frih. Cederström, Jacob, anmälde sig oell yttrade:
Jag anhåller få fästa uppmärksamheten på vådan af att vid en påföljande riksdag ändra en föregående riksdags beslut, till följd hvaraf, medelst
Konungens nådiga försorg contracter med enskilde personer blifvit upprättade och fastställde.
Då begge statsmakterne, med anledning af fattade beslut, anslagit medel till ett visst ändamål mot bestämda villkor, att till en del utgå som statsanslag, till en del som lån, med ä ler be täln ingssk y Idighe t, och Konungen derom, som sagdt är, låtit upprätta contracter med menigheten, samt borgensförbindelscrne, granskade och godkände, blifvit jemte alla öfriga till ärendet hörande handlingar till Riksg.- cont.. aflemnade för verkställighet af medlens utbetalning till arbetets företag; — då, säger jag, skulle det förundra mig, om, på grund deraf att vederbörande, i anledning af mötande svårigheter lill arbetets företagande, sins emellan icke komma öfverens, att samtlige vilja undandraga sig fullgörandet af de villkor, som äro bestämda, genom protesters afgifvande till Riksg.cont. mot medels utbetalning till ett företag, hvilket desse likväl vid allmän sockenstämma biträdt, lagliga medel ej skulle finnas att tvinga dem till fullgörande af sina skyldigheter.
För min del skulle jag anse, att ett bifall lill denna första punkt skulle bestämdt hafva till följd, att man ifrån alla orter, som erhållit understöd medelst lån till fullbordande af allmänt nyttiga företag, såsom väganläggningar, sjöaftappningar m. m. skulle komma in med begäran, att deras låne-anslag måtte förvandlas lill statsanslag och blifva en skänk.
Vill samhället med framgång bedrifva allmänt nyttiga företag, så måste det ej bortskänka sina medel, utan återfå dem, för att på andra Den 21 December f. m. 607 liäll kunna lemnäs lill understöd för gagneliga arbeten.
Detla är den enda utvägen för att i framtiden icke sakna tillgångar till hvad som är nyttigt.
Jag kan ej annat än yrka afsla-g å den föredragna punkten.
Detta anförande, hvaruti Ilr Westfelt, Nils, instämde, hade blifvit afbrutet genom ankomsten af H. Ex. Hr Just.
Statsministern, Fi ib. Lars Herrman Gyllenhaal, som å K.
M:s höga vägnar aflemnade 3:ne
Dess nåd. propos-.r till R.
Hr af Harmens, Henrik
Den siste talaren har nu, likasom förra gängen denna fråga förevar, sökt göra troligt, att ett coulractsbrott vore i fråga.
Contract har visserligen blifvit ingånget, som upptager såväl delägarues skyldigheter som Statens löfte om hjelp; Konungen skulle äga att pröfva den säkerhet, som skulle ställas, och reversen för länets ulfäende granskas af Riksg.contis Fullmäktige.
Delägarne hafva endast begärt att få läna halfva kostnadssumman, men att andra hälften mätte utgå som statsanslag; härtin lemnade såväl detta, som ett annat Stånd bifall; men de öfrige 2:ne Ståndens beslut vållade att frågan kom under förstärkta StatsUtsk:s pröfning, hvaraf följden blef, att 35,000 r:dr skulle utgå sora län och 10,000 r:dr som anslag, och häraf lärer finnas, alt man ej begärt förändring af de ingångne villkoren.
Under sisth Januari månad hafva de inlemnade säkerhetshandlingarne blifvit pröfvade och godkände, hvarjemte formulairer till förbindelse och vederhäflighetsbelyg blifvit fastställde.
Af betänk. synes visserligen till en del hvilka svårigheter mött comiterade att utfå dessa medel och hvilka ännu qvarstå, oaktadt Konungen förklarat, det delägarne fullgjort hvad på dem ankommit.
Alt någon obillighet ligger i en begäran om bifall till hvad StatsUtsk. föreslagit, kan jag icke finna.
Cederström har talat om att bortskänka medel; men då hafva äfven stora summor blifvit bortskänkta till de norra länen, och den ena orten kan dertill vara lika berättigad som den andra.
Denna sak har varit påtänkt i 60 a 70 år, och vill man alt den ort, som nu är i fråga, skall tillskyndas någon förmån, sä tror jag ej att man bör draga i betänk, att bifalla hvad Utsk. föreslagit.
Här är egentligen fråga om huruvida man vill, att detta företag skall verkställas eller icke.
Vid sisth riksdag beslöto Ständerne, alt företaget skulle lillvägabringas genom ett anslags beviljande, men att största delen af den dertill behötliga summan skulle utgå som lån; sedan har, vid behandling af detta ämne inom StatsUtsk., pluraliteten af ledamöterne derinom, och ibland dem äfven jag, kommit till den öfvertygelse, att om det förut fästade villkoret skulle vidhållas, komme "företaget aldrig till verkställighet.
StatsUtsk. har ansett, att det vore af vigt att Staten gjorde den uppoffring, hvarom nu är fråga, till förmån för innevånare i ett län, hvilka icke, i likhet 608 Den 21 December f. m. med andra, någonsin kommit i åtnjutande af något statsbidrag, hvarken till odlingsföretag, strömrensningar eller något dylikt.
Förhållandet med detta mål är, att något mer än 300 jordägare skulle i företaget deltaga, en del med större, en annan med mindre och en tredje med högst obetydliga lotter.
Emm-åns sträckning går genom flera härader; den öfversta delen är genom större naturhinder så godt som skild från den nedra delen af åns lopp, och detta naturhinder kan för en något så när mindre summa borttagas, så alt öfra delens odlingsbara marker skulle kunna blifva för vattenskador lemligen försäkrade, och dessa äro de största rymder, som genom åns upprensning skulle blifva odlingsbara.
Men detta kan ej ske förrän åns nedra lopp blifver upprensadt, i annat fall skulle de nedanföre boendes ägor blifva mera besvärade af vatten än hittills och skada derigenom åstadkommas, hvarföre rensningen mäste börja nedanföre; men de der boendes ägor komma ej att af upprensningen åtnjuta så stora fördelar som de ofvanföre boendes.
Detta bar man insett, och vid taxeringen af hvar och ens andel i penningar lill kostnadens betäckande bestämt, att de nedanföre boende skulle betala mindre, än de som hafva sina ägor ofvanföre.
Nu inser man lätteligen, då en så stor mängd jordägare skola deltaga i ett företag, att det är omöjligt alt sammanjemka allas meningar, och de olika intressen, som dervid söka göra sig gällande, för att sätta verket i gång, såvida penningar endast lemnäs som lån, med ålerbetalningsskyldighet och säkerhet för detta låns återbetalande, under delägarnes gemensamma ansvarighet.
Såvida man vill alt arbetet må blifva verkstäldt, finnes ingen annan utväg, än att lemna medel dertill som anslag.
Det är i alla fall, enligt hvad inom Utsk. blifvit upplyst, något tvifvelaktigt, huruvida icke några andra bestämmelser, än dem Utsk. föreslagit, skola blifva af nöden.
Jag hemställer till den af R. o. Ad:s ledamöter, som först yttrade sig, huruvida ej antagande af StatsUlsk:s förslag i 1 punkten kunde uppfylla ändamålet, eller om det skulle lägga något hinder i vägen för den framställning, som Hr Nordenanckar gjort i denna fråga.
Hr Nordenanckar: Frih.
Cederström har nu, likasom då remiss af denna motion var i fråga, sökt antyda, att ett conlractsbrott vore i fråga, och att delägarne ville undandraga sig att uppfylla ingångna förbindelser.
Utsk:s betänk, upplyser vissa förhållanden, att nemi. stridiga intressen finnas mellan de delägare, sorn . bebo södra delen af elfven och dem, som bo utmed den norra.
Der arbetena blifva större, der fordra delägarne arbetets fullbordande, men Aspolands härads innebyggare söka undandraga sig all delaktighet, ehuru arbetets fullbordande utgör ett nödvändigt villkor för vattendragets sänkning.
För alt tydligare ådagalägga detta anhåller jag att få meddela några sifferuppgifter.
Handbörds härads enskilda bidrag till arbetet utgöra ndr 12,430 för en jordrymd af 2,420 tdd, bestående hufvudsak li - Oen SI Defcmher f. m. ligen af ängsmark; men arbetskostnaden inom samma härad uppgår, i anseende lill mängden af hinder för flodvattnet, lill . . . ,. „ 64,309.
A syo! ands härads bidrag utgöra ,, 32,566 för en jordrymd af circa 4.299 l.ld , bestående till stor del af åker, som öfversväminas af flodvatten till och med midt under sommaro, hvilket varit händelsen sednast under nu löpande är.
Arbetskostnaden för undanrödjande af hindren för vattnets fria lopp och vattenytans sänkning, uppgår endast* lill 25,691.
Hvaraf synes, att om Aspelands härad kunde lyckas lili alt förekomma arbetsplanens utförande på sätt K. JVI. föreskrifva, och i strid med dess innehåll erhålla tillstånd att, oberoende af den skada, som derigenom skulle tillskyndas nedanföre belägna Handbörds härad, så skulle en vinst uppstå för det förstnämnde, svarande emot skillnaden i bär ofvan nämnde bidrag och kostnader inom samma härad nemi. r:dr 6,875.
Inseende detta, hafva alltsedan år 1839 ntskillige strandägare klagat öfver deli verkställda ägograderingen, hvilken bestämmer hvarje hemmansägares bidrag till arbetet; men sedan ett sådant lillkännagifvande hafva 5 år förflutit, utan alt någon laglig åtgärd blifvit vidtagen för alt fä taxeringen ändrad eller rättad.
Likväl bar missnöjet med densamma alltid blifvit framhållet och sednast bar det utgjort grunden för den protest, sorn åtskilliga delägare ingifvil till Riksg.con!., och hvilken protest omtalas i betänk, såsom aflemnad till K. M., utan att nämnde handling i någon män, enligt nådigt förklarande, kunnat förändra K.
M:s åsigt, ”att statsmedlen borde till comiterade för arbetets utförande utbetalas.”
Då nu alla ofvannämnde utvägar att hindra arbetets fortskridande, misslyckats, bar man vändt sig till II.
St. genom enskilda riksdagsmän, dels meri förslag alt nedsätta Statens bidrag lill mindre belopp, hvarigenom bågen för dess utförande skulle försvinna, dels att uppskof skulle åstadkommas, såsom det beter, för alt fä taxeringen ändrad, men ulan all man ännu i denna stund ens begärt förordnande härtill för behörig landtmätare, och det kan således icke med något sken af sannolikhet påslås, att taxeringen utgör verkliga skälet till missnöjet, helst en förändring i densamma alltjemt står öppen ali åstadkomma, äfven under arbetets utförande, genom de särskilda skriftliga, medgifvande!!, hvilka äro gjorda af alla ilo öfriga strandägare.
Delta vare sagdt till svar pä Frill.
C eder ströms framställning.
Hvar och en torde finna, att det är endast Aspelands härad, som söker alt för sig bespara de 6.875 ruhne och således undgå deltagande i arbetet, i förhoppning a 11 arbetet der nedanföre i alla fall skall genom större statsbidrag framtvingas och närande härad deraf få skörda frukterna, utan alt deltaga i en deremot svarande uppoffring.
Denna båga, eller Emni-äns upprensning, hvilken, 5 H. 77 filo Den 21 December f. m. snm förut är sagdt, under en tid af 70 år varit föremål för såväl länsstyrelsens som Ständers uppmärksamhet, förtjenar allt behjertande, och densamma kommer helt och hållet alt förfalla, derest icke den förändring i förra Ständers beslut blifver medgif veti, som jag i 1 punkten begärt.
I afseende pä frågan, huruvida icke slutmeningen af nämnde punkt kunde lägga något hinder i vägen för antagande af min motion, hvad 2:dra punkten beträffar, sä tror jag ej all den blir något hinder deremot, och anhåller således, att 1 punkten mätte bifallas.
Ulan att inlåta mig i bedöm mande af locala förhållanden, som tvenne värde talare vidrört, är det endast mot den grundsats i allmänhet, som Utsk. här antagit, som jag anhåller att få reservera mig.
St. hade vid förra riksdagen anslagit lill Emm-äns upprensning ett lån af 35,000 r:dr och ett direct anslag af 10,000 r:dr.
Den af Lieutenant Olivecrona uppgjorda arbetsplan utvisade, att arbetet skulle komma alt kosta 55,015 r:dr.
Della tyckes vara ett ganska vackert bidrag af Staten; att nu vilja det Staten skall lemna hela denna summa som en present till de särskilda jordägarne, det tror jag är nästan långt gånget.
Alt Slaten skall vara förläggare för enskilda intressen och enskilda företag, är efter min tanke mindre lämpligt; men att hon skall rent af bekosta dem, pä det att de enskilde allena deraf skola draga vinsten, del anser jag ej kunna ur någon synpunkt försvaras.
Man bar sagt, att om icke Staten lemuade detta understöd, sä skulle arbetet icke blifva utaf.
Skulle då Staten vara angelägnare om arbetets verkställande, än delägarne sjelfve?
Äro icke delägarne intresserade af att arbetet, som icke tillskyndar Slaten någon vinst, men dem alla fördelar, fullbordas, då får jag säga, det jag tycker, alt desse delägare icke förtjena Statens understöd.
Vilja de icke visa så mycket nit för saken, att de sammanjemka sina enskilda intressen, utan dessa alla hafva full framgång, men endast Statens uppoffras, då tror jag att sädaue delägare gjort sig ovärdige af Statens understöd.
Alt Slaten går dem till handa, så vidt möjligt är, om lillgångarlie sådant medgifva, del är godt och väl, men derföre att enskilda delägare sins emellan regeras af en sådan egennytta, att de ej kunna sammanjemka sig, utan att Staten skall stå till hands för alt bereda öfverensstämmelse i deras åsigler, det kan jag icke godkä nna.
Jag skulle tro, att denna punkt borde till StatslJtsk. återremitteras, på det all Utsk. mätte kunna föreslå de förändrade sladganden, som skulle kunna underlätta länets beviljande eller arbetets fortgående, utan all derföre hell ocii hållet efterskänka Statens räll lill godtgörelse för sitt förlag.
Skulle dessa delägare,, pä sätt nu önskas, vinna framgång, sä kan man vara öfvertygad om, alt hvar och en nära nog skall komma att begäta län af Staten, och lyckas del sedan alt få dessa län lill skänks, så kan man vara lika öfvertygad, att ju oftare sådant medgifves, ju ymnigare skola framställningar derom vankas.
Hvad fromma det allmänna deraf skördar, blir en annan fråga.
Den 21 December f. m. 011 Frill.
Jag lier att få instämma med Gr.
Mörner, ty för min del finner jag ingenting vara olämpligare, än att Staten lemnar presenter.
Det må ej nekas, alt Slaten har skyldighet att understödja enskilda företag, men det hör ske på ett annat sätt.
Att ett lån lemnäs till upprensning af Emmaa, deremot har jag ingenting alt anmärka, likasom icke eller deremot all det ställes på så hilliga grunder sorn möjligt, men jag tror också, alt de större jordägarne vid Emm-ån borde kunna förena sig att bereda den säkerhet för Staten till äterbekommande af sitt förlag, som kan fordras, utan att, för några af en del mindre jordägare uppkastade hinder, säga att hela företaget blir omöjligt, om ej allt beviljas, som begå res.
Men i alla fall, vare sig härmed huru som helst, tror jag det vara myckel olämpligt att för en sådan sak efterskänka hela summan.
Man har åberopat som skäl, ali sådana eftergifter leranats de norra otterne; det är sant, men det blir icke något skäl alt skänka ännu mera.
Jag tillstyrker återrcmiss på de skäl, som Gr.
Del företag, hvartill medel nu föreslås af StatsUtsk., börjades under den tid, Calmare läns styrelse var mig anförtrodd.
Jag har således någon sakkännedom om detta ämne; hvadan jag anhåller att få fästa K. o. Ad:s uppmärksamhet på de hufvudpunkter, som dervid höra, efter min förmening, tagas i öfvervägande.
Mörner har börjat med bestridande af den grundsats, på hvilken SlalsUtskis betänk, är bygdt.
Hvilken grundsats är det väl som Staten bör följa vid uppmuntran till allmänna förelag, vare sig odlingar, eller andra allmänna arbeten?
Ar det den, alt blott läna medel dertill, dä kan man i allmänhet taga för afgjordt, att inom vårt land intet dylikt förelag kommer till utförande.
Om en uppodling eller valtenafledning ifrån sanka trakter, hvarigenom menniskor kunna hafva sin bergning, är en eröfring, som man gör inom sina egna gränsor, hvarföre må icke Staten lill en sådan bidraga, likasom Slaten ofta till sin skada bidrager att utom sina gränsor göra eröfringar, som äro svåra alt bibehålla och ofta misslyckas?
Man säger, att det är lån, men icke anslag, som skola meddelas.
De talare, sora redan yttrat sig, hafva visat, alt Ständerne tillförne beviljat anslag lill åtskilliga orter af riket; hvarföre skulle ic ke dä Calmare län äfven få vara en af de otter, lill hvilka anslag kunde lemnäs?
Förhållandet med della ärende är, såsom nyss blifvit omnämndi, att på de ställen af vattendraget, hvarest strandägarne göra den största vinsten, der kostar arbetet minst, hvaremot kostnaden är störst, der vinsten är minst.
Strandägarne höra lill Irenne särskilda härad.
Ibland dessa befinna sig boslällshafvare af 2:ne regementen och 2:ne stift.
Desse och en mängd smärre jordägare blifva, en hvar för sin anpart, icke ense om det förhållande, hvari en hvar skall bidraga lill företaget.
De blifva icke ense, derföre att de anse den gjorda taxeringen af de jordlotter, som skulle förbättras, vara oriktig.
Men hvem kan väl pä förhand bedomina riktigheten, dä gagnet först är bevislig! sedan odlingen är fullbordad och murken bär sin frukt?
Au koni - C12 Den 21 December f. m. mer dertill, all boställsjorden icke kan inlccknas; de enskilde jordägarne vilja icke förrän i yttersta nöd inteckna sin jord, de betvifla förelagets nytta och framgång, såsom alla kortsynta personer (och för sådane torde man få anse de mindre jordägarne, hvilka äfven äro de liesta).
De finna alltid älventyrligt alt ingå på företag, som icke genast hringar vinst.
De äro alltså motsträfvige, och man kommer med dem ej till den enighet och samhällighet, som äro nödvändiga för att kunna anskaffa säkerhetshandlingarne för eli gemensamt län.
— När denna sak var under R. o. Ad:s pröfning sisth riksdag förutsade jag, att, derest icke Ständerne ville bevilja anslag, utan en< last. lä n, sä skulle af hela förelaget blifva intet.
Sådant har nu erfarenheten bekräftat.
Ett annat förelag inom ifrägavar. län var äfven sänkning af ytan i Stångåns vatludrag.
Der mölle genast de svårigheter, sorn nu visat sig vid limm-än, och det sä mycket starkare, som vid Slångan funnos än flere olikartade strandägare, nemi. stadsboer, men ej sä mänga betydliga herremän, som kunde sätta sig i spetsen för förelaget.
Det är således ganska säkert, på säll redan blifvit sagdt, att derest Ständerne nu vidhålla samma lanke som förra riksdagen, att endast bevilja län, så skall saken gä förlorad.
Mörner, har sagt, (måhända ligger felet i uttrycket eller i min uppfattning deraf), alt om Ständerne beviljade den summa, som här är i fråga, nemi. 45,000 r:dr, så skulle bela företaget kunna utföras på Kronans bekostnad, till fromma för stram lägarne; men detta är icke förhållandet.
Om R. o. Ad. behagar läsa Ulsk:s betänk, pag. II, så står der: ”Med hänsigt till den stora vigten att fä de redan för längre lid tillbaka ifrågasatta uppreusningsarbetena i Emm-än verkställda, hvarigenom, enligt offentliga handlingar, 0,834 tunnland ängsmark kunde dels förbättras, dels vinnas, anvisade Rikets sednast församlade
Ständer för detta förelags utförande en summa af 45,000 r:dr, hvilken ansågs ungefärligen motsvara hälften af den kostnad samma företag, med inberäkning af jordersältningar m. m. skulle komma ali medföra.”
Slaten gifvet- således icke allt, icke mer än hälften.
När strandägarne fä, såsom raan plägar säga, binda den andra hälften vid sitt ben, så lära de väl icke inlåta sig i eli så älventyrligt förelag, att af de 45,000 r:dr de sjelfva skulle tillskjuta, ingen frukt för dem eller fördel för samhället skulle uppkomma.
Jag kan ej föreställa mig att man bör betrakta samhällets förhållande till sina medlemmar annorlunda än såsom bispringande deni i alla sådana allmänt nyttiga förelag, hvilka ej af enskilda personer allena kunna utföras.
Ett sådant är det ifrägavar., efter min tanka, och derest R. o. Ad. vill alt ett godt företag verkligen skall blifva af, så hoppas jag ock att det 11.
Ståndet biläller hvad StatsUtsk. föreslagit.
Det måtte icke vara någon fördel för ett samhälle att af möjlig missnndsamhet mot personer, sora pä eli företag något vinna, göra sig sjelf den skada ali låta hela företaget förfalla.