Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under min korta utöfning af Landsh.embetet har det handt mig att få just denna anmärka. till svar, då jag påyrkade större stränghet vid mantalsskrifningen.
I fråga om Beredn.comite'ernas borttagande och ersättande genom Taxer.comite'er allena, instämmer jag med dem, som trott att en föreningslänk bör finnas emellan I3eredn.coinite'en för local-kännedomen inom hvarje pastorat, och Pröfn.comite'en, för ojemnheternas rättelse inom hela länet.
Med detsamma som denna länk går förlorad med Taxer.coiniteVrna, så måste mycken ojemnhet, d ä. mycken orättvisa, drabba orterna.
Jag har sett exempel , hurusom i det ena fögderiet qvarnar, hvilka lemont en i sjelfva verket temmeligen lika inkomst, varit taxerade, jag minnes ej rätt, om det var till 10,000 eller i5,ooo r:dr, och i det andra lill 5ooo r:dr.
Finnes nu icke en Taxerings-comite' såsom förmedlingsmakt, der man kan jemna olikheterna mellan socknarna i ett fögderi och der landsh. kan vara tillstädes för att bevaka rättvisans iakttagande, så ser jag ej, huru han skall kunna i Pröfn.comite'en , sin pligt likmätigt, jemka mellan alla fögderien i länet.
Såsom inrättningen nu är, kan han vara tillstädes vid alla Taxer.- pomite'er och derigenom fullgöra hvad meningen med hans närvaro är.
Anlages Utsk:s förslag, så kan man vara förvissad, att det åtminstone i skogstrakter blifver en Taxer.- pomite' för hvarje pastorat, derföre att de personer, som skola vora tillstädes, i allmänhet påräkna att hinna hem till natten för att undvika de kostnader och besvär, som från Den 59 Maj. 4°7 nattqvarter hos främmande äro oskiljaktiga.
Med detsamma Taxer.comitier hållas i hvart pastorat, blifver det äfven ogörligt för landshtn att vara tillstädes på flera an alltför få ställen.
—Utsk. har afstyrkt det förslag, sorn Malts Pehrsson och Ephraim Larsson gjort i afseende på laxering af hemman.
Hr Sandelhjelm har redan fästat herrarnes uppmärksamhet på den ojemnhet, som redan råder länen emellan; huruledes somliga rika och fruktbärande län, såsom Östergöthland och Nerike, äro alltför lågt taxerade, jemförelsevis med andra egentliga skogsbygder, såsom Blekinge och Calmar län, som äro för högt taxerade i jemförelse med andra län, ehuru taxeringen af jord äfven der är för ringa emot författningens föreskrift.
Detta borde först jemkas länen emellan.
Derefter borde man tillse, huruvida de grunder, som äro lagda i bevilln.förordntn, verkligen utföras i tillämpningen, hvilket icke är förhållandet.
Tillämpningen visar, att då det är fråga om att taxera borgare, så få de ringare, hvilka erlägga bevilln. efter vissa classer och för dem utsatta belopp, erlägga fullt ut hvad de verkligen böla utgöra.
Men då det kommer till köpmännen eller de förmögnaste, som bäst kunde betula, händer det att de få erlägga för litet — särdeles som de ringare borgarne äro skyldige dem penningar, eller annars äro af dem beroende.
Likaså går det med landtmännen, som sitta i Pröfn.comileen.
Den ene säljer sin säd till köpmännen , den andre har hos honom obetalda räkningar, och få töras pa den mycket äger.
Han är den, som verkligen betalar minst, och de fattigare betala proportionaliter mest.
Förhållandet på landet, att man ej betalar efter det verkliga hemmansvärdet utan efter det taxeringsvärde, som en längre tid varit gängse, t. ex. -j eller ftdelar af verkligheten, må gerna så vara, när bevillningen ändå kan utgå; men då borde också de ringare borgarnes samt embets- och tjenstemäns bevillning först nedsättas till -j, -g eller ftdelar af deras närvar, bevilln., och del hela derefter höjas lika till det belopp, som erfordrades.
Nu är det endast tjenstemän och fattiga borgare m. fl. ringare personer, som betala fullt ut.
De, som bäst kunde göra det, nemi. rikare köpmän och ägare af landtegendomar, betala icke efter bevilln.förordnrn.
Om Bevilln.Utsk. gör afseende på annat än alt få in summan, — ty då är det likgiltigt hvem som betalar, — om det gör afseende på rättvisa bevillningsgrunder, så bör det vidtaga sådana åtgärder, att tillämpningen af de nu gällande varder en annan än den hittills brukliga.
— Här är föreslaget, att domare icke längre skulle behöfva gifva några utdrag öfver försäljningsvärdet af hemman.
Man kan säga att detta är likgiltigt, emedan grannarne vanligen veta likaväl som domaren, till hvilken summa ett hemman blifvit försåldt.
Men det skulle kunna hända, att grannarne icke säga det, eller yttra, att det väl säges så, men att de icke veta det med säkerhet.
Om deremot domarens uppgift finnes, så liar Kronans embetsman eller skattskrifvaren en laglig grund för att yrka författningens efterlefnad, hvartill han i annat fall saknar nödigt stöd.
Man har äfven föreslagit att inskränka husbondes skyldighet att ansvara för sina underhafvandes utskylder; sid. 66 heter det nemi.:
”Husbonde häfte jemväl ”för dess landtbonde!'.?, torpares och å ägorna bosatte arbetares kronoutskylder, vid bristande tillgång; dock att för ”de sistnämnda denna ansvarighet icke äger rum, så framt ”med intyg genom sockenstämmo-prot. eller eljest behörigen kan styrkas, att jordägaren af dem icke njutit en mot ”utskylderna svarande tjenstbarhet.”
Så länge jordägaren är skyldig ansvara för dessa personers utskylder , fruktår han äfven för att få löst folk på sina ägor; i det ögonblick (nan täger bort denna skyldighet, kan man vara säker på att få så mångå flera inhyseshjon, på hvilka reda saknasr O111 detta är klokt, så är ock förslaget godt.
Olämpligheten att inställa rättigheten för någon annan än den skattskyldig!? att besvära sig öfver Pröfnings-comite'ens åtgärder, har blifvit anmärkt af flera välda ledamöter.
Men här är något öfrigt, sorn jag ber att få tillägga.
Ingen plägar besvära sig öfver att hans granne blifvit för litet taxerad; Utan de vanliga besvären innehålla, alt klaganden i förhållande till sin granne blifvit för högt taxerad.
Örn nu Kronans ombud icke får besvära sig öfve!- grannens taxering* så föi blifver hon oförändrad ; och då är påföljden af klagomålen endast den, att klaganden får nedsättning.
När alla i jemförelse till grannen för högt taxerade märka detta, så besvära de sig alla, och på sådant sätt nedsättes liela districts till jemlikhet med den ifrågavar. grannen.
Om nit lian är för lågt taxerad* så kommer taxeringen öfver hela länet att för hans skull sjunka möjligen under det utsatta minimi-beloppet, och det liela måste omgöra?.
Nu deremot* 0111 någon klagar deröfver att han blifvit för högt beskattad i jemförelse med grannen, så anmärker landskamereraren eller den som skall bevaka Kronans rätt* att grannen blifvit för lågt taxerad, och då kan det hända att han får förhöjd skatt, och att det öfriga qvarstår oföi ändradt.
Fortfar icke denna besvärsrätt, så har man borttagit en af möjligheterna att få dem rättvisligen beskattade, hvilka hittills blifvit det för lågt, eller såsom jag nyss nämnde, de förmögnare eller kanske äfven de tjenstemän, sorn hafva obestämd lön.
Jag erinrar mig, att man i Norrige i början ansåg beskattning och taxering böra blifva så rättvisa, derföre att de förrättades af valda ombud, att ingen appell behöfdes. ålen det visade sig snart, alt man icke rätt bedömt saken.
I en stad hade inan sådant undseende för en embetsman, att hans taxering ej blef högre än naltväcklarens.
Det kunde kanske hända, att man linge se sådana exempel äfven här, om det Den 39 Ma j. 4o9 det ej funnes tillfälle för Kronans ombud alt klaga deröfver.
— Jag måste, lika med Hr Bergenstråle, göra anmärkning dervid, alt Ulsk. undantagit dem från skyddsafgift, sorn bereda sig lill nattvardens begående.
Hittills bardet varit öfligt, alt man gör det vid i5 högst 16 års ålder, beli det har skelt äfven derföre, alt man ej förr varit ansedd såsom eli laggildt tjenstehjon, än sådant varit undangjord!.
Om nu den författning skulle vidtagas, som Utsk. föreslagit, så skulle denna sporre att icke försumma sig borttagas.
Det kunde hända, att någon funne de 24 eller 12 skina af sådan betydenhet, att han, till förevändning att slippa betala dem, uppgåfve, att han flera år läst, och att det icke vore hans fel ulan prestens, att han icke blefve godkänd, emedan denna vore för sträng.
På detta sätt kunde det hända, att denna eftergift blott blefve en skada för läsningen bos allmogens barn, och föranledde en betydlig nedsättning i be-v i 11 ningens belopp.
Jag afstyrker åtgärden både ur kyrkans och ur cassakistans synpunkt; och begär slutligen, att mina anmärkningar måtte fä åtfölja den åtel remiss, hvarom jag anhåller.
Då detta betänk, troligen kommer att återremitteras, torde det tillåtas mig att göra några anmärkningar.
Hvad 70 Jin angår, så vill jag anmärka, att densamma på åtskilliga orter blifvit så tillämpad, att för qvarnar, blott de firo skattlagda , erlägges bevillning i likhet med hvad inom orten är vanligt för dylika qvarnar, antingen de i sjelfva verket äro bruk bara och begagnas, eller ej, — ja, denna tolkning har gått så långt, att qvarnar, som för längesedan upphört alt finnas, ändock blifvit taxerade till samma bevillning , sorn öfriga qvarnar inom orten.
Detta kunde dock afhjelpas, om ordet '”skattlag de’’ borttogs, ty då skulle ovillkorligen bevillning erläggas af alla qvarnar, hvilka begagnas lill annat än husbehof; men någon bevillning för blotta rättigheten alt hafva qvarn kunde ej då komma i fråga. — 1 afseende på 122 Jin vill jag nämna, att det är allmänt kändt, att en stor del personer, hvilka till ledamöter i Taxerings- och Pröfnings-comiteerna blifvit invalde, icke kunna hafva en så noggrann kännedom af bevilln.förordnln, att man kan förutsätta, det icke något misstag af dem begås.
Det blir derföre för en dylik grannlagen person motbjudande att gå denna ed på det vis dea här är föreslagen, hvarföre jag tillstyrker att ordet ”skall” måtte utgå, såsom för mycket bestämdt.
— I afseende å den 125 Jin instämmer jag i Hrr von Posts och Edelsvärds reservationer, och skulle tro, att enligt 5^ Jin Reg.Fin klagomål öfver Pröfn.Comitcernas beslut icke bör få äga rum hvarken af den ena eller andra parten.
Med Hr Bergenstråle instämmer jag i hvad han yttrat ronde befrielse från 7 [I. 52 D « n 39 Maj. skyddsafgifts erläggande för den ungdom, sorn beredes till H. H. nattvard.
Denna befrielse anser jag så mycket olämpligare, som deri ofta kunde komma att tillgodonjutas för ådagalagd lattja att lära sig sina christendornsstycken.
Dessutom skulle detta stadgande kunna tolkas så, att de personer, som för bristande kunskap måste flera år beredas till sin fol - sta nattvardsgång, under bela denna lid skulle vara befriade från skyddsafgiften.
Frölich, David, anförde skriftligen:
Det torde vara förgäfves, att under närvar, förhållanden söka göra några statsekonomiska grundsatser, i afseende på beskattning och dess inverkan på samhället , gällande.
Emedlertid är man skyldig den stundande liden och sig sjelf att visa, om man äger några, eller om man, tvertemot de vittnesbörd man vid den aldrnminsta excursion åt landsbygden har .för sina ögon, af ekonomiskt betryck i alla näringsgrenar, af låga priser på födoämnen och ändock en nästan afstannad upphandling deraf; låga arbetslöner, och likväl en tynande rörelse, eller om tvertemot de officiella vittnesbörd roan
Ilar att hemta för tilltagande fattigdom, nemi. ur tillsättning af cnmite'er för fattigvård, öfverljudd klagan öfver tilltagande lösdrifveri och brottslighet, om, säger jag — till trots af alla dessa symptomer, hvarpå man kan igenkänna beskaffenheten af den sjukdomsart, hvaraf vår landsbygd och våra näringar lida , — roan likväl funnit sig af vissa fröjdade talare i detta och andra RiksSt. öfvertygad , det icke ”armod” utan ”öfvermod” vore för handen, det ”pauperism, ” lik ”en outredd naturkraft,” vållade oredan , och alt ”tillgångar,’’ ännu ytterligare ”tillgångar” icke fattades.
Min mening uttalar jag derföre uu — om jag också icke så snart blir i tillfälle att bevisa den — alt det är från en i flera sekler uthärdad, i sednare tider stegrad ocb derjemte systematiserad, mot landets tillgångar oproportionerlig beskattning ocb från inskränkning i folkets näringsfrihet, — bibehållen om också icke vidtagen för alt kunna inbringa denna beskattning — och slutligen från användandet på improduetiva föremål, såsom krig, stora rustningar i fredstid, dyrt styrelseroachineri, m. m. af de medel, dem folket i sitt armod frambringat, sorn allt både materiell och moraliskt ondt i samhället väsendtligen leder sitt ursprung.
Hade den alldeles icke slösinnade eller lättjefulla Svenska nationen någonsin fått anderum, äfven under fredens lugn, alt samla, d. ä. för sig sjelf behålla sä mycken frukt af sitt arbete, som icke oundgängligen behöfdes alt afstå till samhällsskydd, så att rörliga capitaler hos massan af folket kunnat komma i stadig lillvex15 eller om det slags säkerhet till egendom här i landet någonsin existerat, som, betryggande idogheten för oberäkneliga ryckningar af lagstiftningen och administrationen, allestädes, der den funnits, och der tillräckliga capitaler saknats i tipio landet, inlockat utländska, hvilka dock icke vågat här pia - D e ii 19 Maj. cera sig; bade man besinnat, att i ett capitalfaltigt land, ellei’ der förmögenhelen icke visar sig i jemnt tilltagande, befolkningens lill vext snarare är ett tecken, ja nästan en verkan af fattigdomen och alldeles icke tvertom, ehuru i vissa landsorter, der folkökningen är stationär, orsaken dertill vid närmare undersökning kan finnas vara, alt det ekonomiska tillståndet icke är alldeles utblottadt; att deremot, om man äfven der, genom ytterligare beskattning, inskränkte landlniannens tillgångar, så att han hade ingenting att dela emellan sina barn, mer än den graverade jorden, så skulle, under den sednare* oupphörliga styckning , såsom i Dalarne och en del afWerrnland, — troligen äfven i de nordligare trakterna, — paupi vismen och folkökningen tilltaga i bredd med hvarannan och i bredd jemväl med sedefördei Ivel.
Om nu det finnes vara en sanning, att en hård beskattnings resullater äro så olycksdigra, och att det är lika fåfängt under dess bibehållande, att genom periodiska undsättningar eller artificiella arbetsförtjenster , eller genom hvad slag af faltigvårdsimättningar som helst, söka bola eller förekomma den öfverhandtagande pauperismen, sorn att med tull-lagar och privilegier söka upprätthålla fabriker ocli manufacturer i eli land, der capital-förmögenheten antingen är alltför ringa eller ock så illa fördelad, alt de, som kunna köpa, äro alltför få, emot dem som vilja sälja; — så är det ju nära ähdamålslöst, att R.
St. bråka sina björnör för att i rind. önskningsväg utfundera och bereda plåster åt de varbölder, som på statskroppen öfverallt och successivt slå ut, derest de icke i beskaltningsväg söka bota sjukdomen något radikalare.
Beskattningen, den möjligen minsta nemi,, eller den oundvikliga för slatsmachinens gång, får icke heller ansvarsfrilt kastas på hvilket föremål som helst.
Det är icke bkgillligt för samhällets förkofran — om också för statscassans — antingen man skatt lägger folkets personer och deras capital, eller deras consumlion och deras inkomster.
Af alla fyra 1111 uppräknade föremål, är det förstnämnda eller skattläggning af personer den hårdaste och minst rationella.
Den som ingenting äger mer än sin kropp, och med denna, ilall den håller målet och icke är missbildad, slår i pligtband' lill det allmännas försvar, den synes icke njuta mycketskydd af Staten, för hvilket han behöfver betala.
Det lilla han kan förvärfva utöfver sitt uppehälle borde lian inom communen få använda till sin egen och sina barns moraliska och intellectuella förkofran, annars blir han sjelf, liksom afföda!), snart lösdrifvare.
Att sedermera vilja beskatta deni såsom sådana — för ”ali den skada samhället af dessa lider, ’' — är en grundsats så originell orimlig, ali den förtjénar eli eget namn efter sin uppfinnare.
1 ordningen derefter är beskattning på capitaine den minst tillrådliga.
Om man försöker alt beskatta enskildes 4 12 Den 19 Maj. contanta capitnler, så förflytta de sig ur landet, oell belägenheten blir än värre efteråt.
För vissa classer, t. ex. den fattigaste classen af jordbrukare, är jordtorfvan ofta deras enda capital eller det enda medel för arbetskraften, hvarmed product kan åstadkommas.
Dessa små hemmansdelar kunna väl icke förflyttas annorlunda än under auctionsklubban från en stackare till en annan, men de bibehålla dock sin egenskap af capital, och om dermed, i anseende till beskattningens hårdhet, aldrig lemnäs tillfälle alt bilda rörliga capitaler, sa sönderbetas jorden i så små smulor, under det den lika ynkligen häfdas, att innehafvareu aldrig kominer på grön qvist.
Utan att vidare nu, i anleda, af Bevilln.Utskts utlåt.
N:o 12, ingå i theoretisk analys af de båda återstående föremålen för beskattning: förbrukning och inkomst, — helst vi i afseende på den förstnämnda få en mera direct anledn. när tulltaxan förekommer, — ville jag endast antyda, att det är å dessa begge, isynnerhet å behållen verklig inkomst, som en välbetänkt beskattningsrätt bör utöfvas, under det man i möjligaste måtto bör undvika att ställa beskattningen å förbrukningen så, att den direct träffar productionen.
Behållen inkomst är väl icke alltid lätt att utröna, men den röjer sig dock hos dess ägare omisskänneligen på vissa yttre tecken, t. ex. lefnudssättets glans.
Denna, likasom hudens glatthet på djuret, förråder alltid en frisk och stark kropp, sorn tål vid strapatser; och skulle någongång ytans vackra utseende vara bedräglig och bero mera på smink än på verklig inre helsa, så må den såsom dårskap erbjuda sig till föremål för den mest rationella beskattning, som kan tänkas.
Alt beskatta embetsman för deras löner, kan deremot aldrig bestå inför förnuftets domstol, såvida ej lönerna äro gifna såsom sinecurer.
Att å ena sidan öka lönerna och å den andra skattlägga dem, är att fortgå i en evig cirkelgång, hvaraf ej uppstår annat resultat än yrsel och förvirring.
Nödtvånget att uppsöka sådana källor till beskattning måste i sanning vara oemotståndligt , om det skall kunna urskulda åtgärden; men nödtvånget kan aldrig vara så stort utan att hänvisa på det öfverdrifna i behofvet af skatter.
Jag hade gerna önskat, om tiden så medgifvit, att lindra vårt cancellis besvär med anteckningen af mina muntliga yttranden, i afseende på detaljerna af förevar, betänk.
; men om de också derföre blifva korta och ofullständiga, torde likväl Bevilln.Utsk., efter återremiss, som jag anser oundviklig, benäget lemna någon uppmärksamhet åt ofvanstående grundsatser, om de finnas riktiga och kunna tillämpas.
Hvad jag synnerligen ber att få lägga vigt uppå, i fråga om tillämpning, är en ytterligare förminskning eller alldeles försvinnande af skyddsafgiflen enligt esta art. och dernäst en utsträckning af förslaget af nedsättning tili half - D c ii ay M a j. 4i3 ten af ali bevillning för Westerboltens, Norrbottens, Jemtlands och WesterNorrlands län, jemväl till de socknar eller fögderier af Wester-Dalarne, norra och vestra Wermland , hvarest endast en fattig allmoge är bosatt, och hvars barkbröd statscassan borde låta innevånarne behålla för sig sjelfva så mycket som möjligt.
Händelsevis är jagtbekant med tillståndet i de sistsnämnda trakterna, och medvetandet härom ålägger mig bestyrka hvad 2tne ledamöter inom BorgareSt.
Hrr Waern och Petre' förut uppgifvit.
Frölich tilläde derefter muntligen:
I afseende på detaljerna af Utsk:s betänk, och de flera delar deraf, hvarom andre ledamöter sig yttrat, inskränker jag mig till att endast förena mig i de anmärkntr, som Hrr Lagerhjelm och von Hartmansdorff gjort i afseende på borttagandet af Kammarrättens pröfningsrält, äfvensom i afseende på det föreslagna förbudet för någon annan än den skattskyldige alt söka rättelse.
Det kan icke vara gerna rimligt, att icke ett embetsverk skulle kunna hafva bättre tillfälle och förr måga att tillse författningens tillämpning än särskildt spridda Pröfnings-comite'er eller hvad de då må kallas inom länen.
Det skulle blifva, efter hvad jag fruktar, så brokiga resultaler, om icke besvär skulle få anföras och Kammar-rätten icke finge pröfva dem, att jag icke kan biträda det brvis på liberalitet, som Utsk. i det fallet velat ådagalägga.
Jag anser det tvertom alldeles omöjligt att fråntaga embelsveiken en viss grad af förtroende, och att man här möjligen velat göra det är blott ett beklagligt tecken till tvekan emot ett embetsverk, som likväl till sin beskaffenhet såsom sådant måste bibehållas.
Missbruk böra aldrig föranleda till någon grundsats.
Likaså, och då herrarne redan hört, alt jag yttrat mig om första art. och skyddsafgiftens borttagande, liar jag ingenting emot, om, på sätt Frih.
Hamilton föreslagit, den blir använd till communala föremål.
Detta ligger tydligen uttryckt äfven i mitt skriftliga anförande.
Hvad en värd ledamot har yttrat om, att 20 sk. är så litet att det ej är något att observera på för den, som skall betala, är af samma beskaffenhet, som då han på ett annat ställe sagt, alt de, sorn lemna de mindre bidragen, gro de talrikaste, men att alla mäste betala, emedan rättvisan måste vara lika för alla.
De båda satserna må jemföras med hvarandra, då man skall (inna, att skyddsafgiflen hör borttagas från de medellösa, och att argumentet i det fallet visar sin halt.
Hvad jag får tillägga i detta afseende är, alt jag önskade, att äfven blotta namnet af lösdrifvare måtte upphöra; få de då dertill särskildt namnet af ohyra, så är det ett skäl lill att sjelfva namnet af lösdrifvare må upphöra.
Jag tror ej, att det tjenar lill något att stämpla en viss redan olycklig dass af medborgare med sådana namn.
Det kan ofta hända att blotta oförmågan att betala 20 sk. alstrar ett sådant namn, som ledel till väne förbrytelser än der. att 4*4 Den 29 Maj. sakna 2a sk. att betala med.
Samme värde ledamot , sorn halt dessa yttranden, liar velat insinuera, altman skulle behöfva betala delta för att vara känd.
Jag hemställer da, huruvida han glömt, alt de måste vara bekanta åtminstone för preslerskapet, der deras namn och födelse äro antecknade.
Jag ti;or således icke, att den ideén, att de skulle vara obekanta, för det att de icke betala, skulle vara riktigt enlig med förhållandet*
För öfrigt förenar jag mig med samma ledamot äfven i afseende på i43 §50.
Likaledes förenar jag mig med honom i afseende på nedsättningen i skatten för bank-bolagen.
Jag är, såsom bekant är, en storvall af sådana bolag; jag vet snart sagdt intet bättre sätt för att tillvägabringa i naturlig väg en ersättning för den capitalbrist, hvaraf landet har lidit och lider; men jag vet tillika, att den inkomst, såsom en troligen behållen inkomst af capitaler, är något, hvarför det är rationeltatt betala, och att det kan leda till stor inkomst för Staten; jag förenar mig således med Hr von Hartmansdorff, att den redan gällande föreskriften i delta fall måtte förnyas och bibehållas så länge vi hafva sä få hanker, alt de kunna lemna 16 a 17 proc.
Deremot kan jag icke förena mig med honom i afseende på åtminstone de skäl han nyttjat, hvarföre titlar ej heller skulle få beskattas.
Om jag skulle medgifva , att i princip det ej kan vara riktigt, så får jag likväl säga, att troligen förslaget att beskatta dem, då nota bene de ej alltid åtföljde embeten, måtte hafva varit en följd deraf, att man sett, det personer, hvilka ej hafva något embete, erhållit sådana titlar, hvilket man åter ansett såsom ett missbruk.
Om de endast användes för att utmärka den sanna förtjensten, si vore det väl; men som det möjligen kan hända och troligen har handt, att det icke alltid är detta ändamål, som varit afsedt med titlar, så har man sökt alt corrigera ett ondt med ett annat, och jag kan ej alldeles ogilla den åsigt Utsk. i del fallet framlagt.
I alla fall kan jag ej anse förslaget såsom ett ingrepp i Konungens rättigheter alt uppmuntra embetsman; lian har i alla fall en utväg dertill i ordnarna.
Likväl måste jag beklaga, att det blir nödvändigt i delta land att beskatta nästan allt.
Hr Rosenblad, Bernh:
Jag anser mig böra börja med att hembära min tacksamhet till Utsk., som hufvudsakligen bibehållit de hevilla.grunder, hvilka vi i 28 år ägt.
Iva skäl hembär jag denna tacksägelse ; först emedan jag tror, att de äro bland de bästa be vi 11 u. grunder jag känner gällande i något land , och för det andra, emedan jag ti or, att en förändring af en princip, vid hvilken man vant sig, ej kan ske utan kännbar rubbning, och att således myckel talande skäl böra finnas för en sådan.