Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Theaterdirectrns försorg blifvit innehållet och till statsverket levereradt, år 1837, 4,^2! r:<b' 12 9 r:st., och för i838, 4,165 r:dr i3 sk. 8 r:st ; således det ena året mer, än hvad Staten tillskjutit, och det andra året nära samma summa , eller endast 135 r:dr mindre.
Jag anser således, att då detta anslag egentligen är det enda understöd Staten lemnar till den dramatiska theatern, så är det så mycket större skäl, att det må utan någon inskränkning eller något villkor fortfara, som Staten i sjelfva verket af denna theater åtnjuter en motsvar. inkomst.
Dessutom anser jag olämpligt af Ständerna, alt utsätta delta villkor.
Ständerne hafva, mig veterligen, aldrig bos K
M. begärt, att binder ej mätte läggas för enskilda theatrars inrättande.
Det bar visserligen varit ett discussionsämne bos RiksSt:n, men något 13.
St:s beslut derom har ej ägt rum, emedan 2 Stånd stannat emot 2, hvarigenom både vid 182g och 18 >4 årens riksdagar frågan förfallit.
Således borde det vara tids nog att fästa detta villkor vid anslaget, sedan man bos K.
M. anmält sin önskan , alt något binder för enskilda theatrars inrättande ej må fortfara, emellan sådant verkligen en dast är ett önskningsntål; och jag skulle anse nära nog småaktigt af R.
St., att utsätta ett villkor, hvarom de icke känna Konungens åsigt.
St. först i önskningsväg hos K. M. framställa , alt icke något binder må läggas emot enskilda theatrars inrättande i hufvudsta den, och K.
M. ej fäster något afseende på denna önskan; då må R.
St. begagna sin grundlagsenliga rätt, alt vid det anslag, som beviljas den K
Theatern till understöd, fästa det villkor, att anslaget ej får utgå, såvida K.
M. ej med - G3o Den 13 Maj e. m. ger enskilda personer rätt att inrätta theatrar i hufvudstaden: roen förrän R.
St. i önskningsväg fästat K.
M:s uppmärksamhet på denna fråga, anser jag den i anslagsväg ej böra ifrågakomma.
Det finnes dessutom ett temmeligen stort prosjudicat i denna fråga ifrån 1823 års riksdag, då Coust.- Utsk., uppå en anmärknts-anledn. af nuvar. ordför. i StatsUtsk, förklarade, att K.
M. hade laglig rättighet att utfärda förbud, eller att K. M., enligt grundlagen , ej vore pligtig att åt livar och en lemna rättighet att anlägga theater i bufvudsladen, emedan fråga ej var om något monopolium, då Staten ej hade någon vinning af den nuvar. theaterns fortfarande.
Jag kan icke fullkomligen fatta den siste värde talarens slutsats, att StatsUtsk. i sitt tillstyrkande skulle hafva begått någon motsägelse.
Det låter nemi. ganska väl fatta sig, alt Utsk. ansett nödvändigt att, om K.
M. beviljar enskilda theatrars anläggande, Staten måste bestå den K.
Theatern för dess fortfarande det anslag den hittills åtnjutit, men i annat fall icke.
Jag säger detta, likväl icke derföre, att jag anser absolut nödvändigt, att den K.
Theatern komme att förlora derpå, att enskilda theatrar funnos.
Det kunde ju hända, att i detta, såsom i många andra fall, täflan till en viss grad blefve nyttig för båda concurrenterna.
Men jag begärde ordet egentligen för att, i händelse återremissaf betänk, äger rum, hos Utsk. anhålla, att Utsk. måtte derutur utesluta den strof, som tyder så: ”med iakttagande likväl af de reglementariska föreskrifter, K. M. kan finna af nöden.” Jag tror denna strof vara öfverflödig, men kunna leda till missförstånd.
Jag tror den vara öfverflödig derföre, alt Sländerne redan förut samtyckt till censurs etablerande öfver enskilda thetrar, och derföre att det i öfrigt icke lärer kunna nekas Styrelsen att vidtaga alla de reglementariska åtgärder, hvilka för vidmakthållande af en nödig polis äro nödvändiga; och derutöfver lärer icke något skäligen hvarken behöfvas eller böra begäras.
Slutligen och då Utsk. vid denna punkt yttrat sig: ”Hvad motionärerne i öfrigt framställt, anser Utsk., såsom icke ägande sammanhang med reglertn af utgifterna å 5:te hufvudtiteln, lämpligast böra blifva föremål för särskild behandling,” anhåller jag, att Utsk., vid återremissens besvarande, täcktes jcke bortglömma denna behandling, emedan jag anser Ephraim Larssons motion ganska skälig och af behofvet påkallad.
Äfven jag bestrider den grundlagsenliga behörigheten af det villkor Utsk. vid ifrågavar. anslag fästat.
Jag anser nemi., att 2:ne åsigter äro de enda, sorn böra bestämma StatsUtsk. till af- eller till-.
Styrkanden: den ena — ”är utgiften nyttig?” den andra •— ”nar Staten råd?”
— Men att, från ett ämne för ekonomiska lagstiftingen, hvilken tillhörer Konungen allena, hemta Don 13 Maj e. m. ett villkor; detta synes mig grundlagsvidrigt.
— Dernäst vore medgifvandet af detta villkor alldeles icke nyttigt.
Det är fullkomligen kändt, att den K.
Theatern, för att beslå, måste bibehållas vid alla sina närvar, inkomster — lika utrönt af erfarenheten, och af mig under sex-årig styrelse af theatern utrönt, att i Stockholm, liksom i alla stora städer, är den summa allmänheten kan använda på publika nöjen föga elastisk.
Den stiger icke i mån af flera förlustelse-anstalter; och således skulle all afledning till enskilda theatereassor bilda ett deficit i den JL Theaterns.
Men vore väl likgilltigt, att K.
Theatern kom på obestånd?
Bör Guslaf lilis sköna stiftelse lemnäs att aftyna och förgås?
Skall Stockholm blifva den enda hufvudstad, sorn saknar en stor theater?
1 hvilket upplyst land förbises numera det vigtiga i theaterväsendet? nemi. dess inverkan på skön konst och på sinnesförädlingen, — ja på industrien och capitalomsättningen.
Nu antager jag väl icke K.
Theaterns undergång såsom en ofelbar påföljd af enskilda theatrars
Digifvande; ty jag tänker, att dessa skulle ramla, nära lika fort som de entreprenerades.
Men svårt blef åtminstone i böljan K.
Theaterns betryck, och ovisst blef, huru den genomgick en sådan krisis.
Emot denna min åsigt har vid förra riksdagar anförts, och bIifvei- visserligen nu framställd, nyttan af täflan, och detta skäl synes mäktigt, enär täflan är i allmänhet så nyttig.
— Men theater-tuflan bildar undantag.
Jag upprepar hvad jag vid denna förra riksdag anförde om enskilda theatrars sätt alt täfla, och om hvilket jag i flera länder haft tillfälle att förvissa mig; ty theatern är ett af de många olikartade ämnen, med hvilka jag sysselsatt mig, och som jag följt med särdeles uppmärksamhet, dels å embetets vägnar, dels af enskild håg.
Nåväl! jag säger — medgifvande dock gerna de undantag, som rättvist böra förutsättas, vid alla stränga och collectiva omdömen — jag säger, att enskilda theater-directioner täfla alldeles såsom minörer framför en belägrad fästning; den segrar, som gräfver sig djupast ner i dyn.
De täfla om att gräfva sig under hvarandra i hvad smak och anständighet är.
De måste det, för att ekonomiskt bestå; och då jag förutsätter, att det äfven här skulle så tillgå, nedsätter jag alldeles icke smaken i vår hufvudstad, ty så tillgår i länder, som haft theatrar i 2no år förrän vi, och der smaken således kan vara mera utbildad.
Vi må gå till oss sjelfva.
Om i afton uppfördes på K. Theatern Kellgrens Christina, eller Leopolds Virginia, eller Molieres af Remmer öfversätta Tartuffe; men vi hade oss bekant alt på en liten theater uppfördes något rätt besynnerligt, ja rätt anstötligt — hvart gingo vi? hvart ginge jag?
Jo till scandalen.
Sådant är det verkliga förhållandet allestädes.
Jag sade nyss, att K.
Theatern behöfver alla sina till - Din i3 Maj o. m. gängar för atl bestå; och jag hade förutsändt, huru nödvändigt för kons'en, oell för alla med scenen åsyftade ändamål det är, atl i en hufvudstad äga en s. k. stor theater.
Men ingenstädes består en sådan utan bidrag af Hof och Stat.
Ingenstädes åstadkommes dess blott accessoriska behof med blotta recett-inkomsten.
Bland dessa behof är en till större compositioners eseqverande, så på talangernas, som instrument-antalets vägnar vuxen orchester — en balett — macliineri — mångfalldiga och väl målade decorationer — mångfalldiga, historiskt sanna, och ofta dyrbara costume!’.
Men intet af allt detta är för en enskild theater i Stockholm länkbart
Och utan allt detta är likväl uppförandet af lyriska, större och ädlare arbeten, och af historiska stycken, alldeles omöjligt.
Och jag nämnde ändå icke det väsend! ligaste: hög, ja stundom genialisk talang ägande konstnärer, hvilka, äfven ifall af goda lönevillkor, sällan skola vilja blifva den enskilda entreprenadens snjetter.
Må jag nu begagna elt efterlängtadt tillfälle att, med rättvist includerande af den nu tjenstfria förste direeteureri, egna Theaterstyreisen ett förtjent beröm.
Denna directions ekonomiska förvaltning har alltid varit förträfflig, och derom kan hvarje sakkunnig forskare öfvertyga sig.
Jag borde yttra detta mitt omdöme, enär styrelsen af theatrar är bland de svåraste att rätt bedömma, och förmodligen, just derföre, flitigast bedömmes.
— Man betviflade den estbetiska förmågan hos högt utmärkta embetsman, som egnat sin lefnad åt så olika vrken.
Men repertoiren har aldrig tillförene varit mera lysande; och fä directioner — min aldrarninst — kunna mäta sig med denna i fråga om stora, classiska, väl uppsätta, och lyckade theaterstvcken.
Uppsättandet af R obert de Normandie var, i denna väg ett dristigt företag och blef ett mästerstycke, som hedrar båda de nu styrande directeurerna.
Denna direction är derjemte redan högt förtjent af framtiden.
Utan skolor äger en theater i Stockholm ingeri framtid Tviflaren må genomgå de sednare 4° årens namnlistor.
— Gustaf lilis theater lyste medelst den Danska Fru Möller, den Franska Fru Marcadet, den Tyska Mille ,Stadin», och den Polska Fru Karsten.
Vid början af detta århundrade var den scenens personal af åldern manad; och hvad hade blifvit af sångscenen, om den ej allt sedan varit uppehållen och prydd af elever sådana som Mille Wäselia och Hr Lindström? — och sednare Fru Sevelin, Fru Frösslind och Hrr Kinmanson? — och talscenen, om den ej fått dvlik prydnad, och vår Garlick en honom värdig omgifning af Fruarna Åbergson, Ericson, Torslow och Bock och af Hrr Åbergson, Sevelin och Torslow?
— Hr Gunther är icke elev; men på sådana herrliga fynd kan vår theaters framtid icke byggas.
— Den direction, jag loftalar, har skänkt scenen - Den 13 Mej c. ra. 63J nen Mille Jenny Lind, Frii Gelhaar, Fru Almlöf och Fru Hjortsberg, hvilka ulla 4, i hvad land sorn helst, skulle framstå som högst utmärkta konstnärer.
Och — hvilken annan direclions likartade bemödanden hafva väl burit vackrare frukt?
— Och förgätom icke de förtjenstfull sujetterna på karlsidan, hvilka af denna direction blifvit danade — och aldraminst, att ingen direction någonsin ställt på scenen en sådan Svensk dansör som Hr Johanson.
Jag ingick gerna i dessa detaljer, och enär någon competens i ämnet mig tillerkännes, fann jag en pligt uti att ådagalägga huru förtjent denna direction är af It.
Sils välvilja.
— Jag betviflar nemi. icke, att upplyste riksdagsmän inse scenens inflytelse på bildningen och sinnesförädlingen — och lika viss är jag, att numera anser ingen upplyst riksdagsman, såsom likgiltigt för ett land, det som länder till hufvudstadens förkofran och glans.
Beträffande det nu i fråga var. anslaget , anhåller jag att få kalla Ståndets uppmärksamhet på Hr Gr.
GyIdenstolpes så träffande, och å saken gående erinran, att theatern, blott i bevillning, lill Staten återskattar mera än detta bidrag.
Jag anser, lika med den siste värde talaren, ali SlalsUtsk. ej äger grundlagsenlig rätt, att med ett anslag förena ett sådant villkor, som det här ifrågavar., hvars antagande skulle förutsätta en handläggning af ekonomiska ärenden, hvilka tillhöra K.
M. ensam att afgöra, och således ej kunna af R. St., annorlunda än i önskningsväg, framställas.
Skulle man äfven ingå i hufvudsaklig pröfning af detta villkor, vore jag jemväl derom af samma tanke, som den siste talaren.
Jag tror att, i händelse en täflan emellan flera theatrar här skulle uppkomma, icke ens någon vinst för en enskild theater stöde att vinna, hvaremot det säkra vore, att publiken i det hela skulle förlora.
Öfvertygelsen derom kan jag ej frångå.
Det må i sanning anses ytterst vågadt, att jäfva den åsigt, som blifvit framställd af en så sakkunnig och competent domare i denna sak, som H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, isynnerhet då det är ett ämne, deri hans egen erfarenhet bör kunna gifva fullständigt utslag.
Må det likväl tillåtas mig, att, i afseende på hvad den värde talaren yttrade om omöjligheten för den K.
Theatern att bära sig utan särskildt anslag, erinra att, om jag icke bedrager mig, gaf den K.
Theatern under den tid, Hr Gr. Löwenhjelm var dess directeur, ett öfverskott, som var vida större än det nu ifrågavar. statsanslaget; och, såsom jag tror, var denna tid till och med den enda, då theatern gifvit något öfverskott.
Hvad åter beträffar samme värde talares yttrande i afseende på verkan af täflan, nemi. att Theater-directeurerne endast skulle söka att nedgräfva sig i dyn under hvarandra, med 6 H. 8o 634 Den 13 Maj c. rn. åsidosättande af smak oell anständighet; så vill jag ej heller, i denna omständighet jäfva lians erfarenhet och omdöme.
Jag tager mig blott friheten deraf draga ett corollarium, som, efter mili tanke, bör vara osvikligt, nemi. att i de hufvudstäder, Paris, London, Wien, Berlin, der flera enskilda theatrar finnas, som täfla med hvarandra, måste då ali smak och anständighet långt lör detta hafva försvunnit.
Samma förhållande borde äfven hafva inträffat här i Slockholm, den tiden Stenhorgska theatern existerade.
Vi hafva likväl icke hört, att det är så långt kommet i förenämnda hufvudstäder; och ett bevis, att det icke måtte hafva kommit så långt, finnér jag deri, att vår K
Theater uteslutande väljer sina pjecer bland dem, sorn å deras theatrar uppföras.
Men jag tror, att nyttan af en enskild theater skull visa sig isynnerhet från en särskild synpunkt, nemi. såsom enda villkoret för att här erhålla en nationaj-di umatisk litteratur.
Det är kändt, att bristen derpå är anledningen, hvarföre de dramatiska spektaklerna här i hufvudstaden, jemförelsevis, mindre besökas;■ och vi vela alla att de gifva stora förluster, samt att det egentligen är den lyriska scenen, som uppehåller den K.
Theatern.
Det sker icke derföre, att ju ej Theater-directionen använder en lofvärd omsorg i valet af de utländska pjecer, sorn den låter öfversätta, utan derföre, alt en stor dej af Stockholms publik icke älskar alt få höra omtalas, att den och den händelsen tilldrog sig i Paris; i afton skola vi göra en promenad till Meudon eller i Boulognerskogen, da och då var jag i Rouen, så och så mångå metres köpte jag för en franc o. s. v. Det finnes en stor del af Svenska publiken, som har föga sympati för dessa namn och föremål, och som hellre ville hafva händelsen förlagd i Sverige, närmare sitt eget hem och sin omgifning, samt namn, seder och begrepp, som framställas frän scenen, närmare beslägtade med sina egna idee-associalioner.
Genom en sådan förändring, skulle theatern vinna så mycket, att man i min tanke skulle komma från den öfvertygelse, att Svenska allmänheten bestämt blott en viss årlig summa för sina nöjen.
Denna öfvertygelse anser jag i alla fall innefatta en irring; ty man har sett, att då något utomordentligt (nekande gifvits på K.
Theatern, hafva inkomsterna under flera månader och ännu längre varit mångfalldigt högre, än under andra lika långa perioder.
Härtill kommer äfven, att om hufvudstaden göres till ett hem för de bildande konsternas utöfning, och dessa utveckla sig till ett blomstrande tillstånd, inträffa flere resande från landsorterna, för att njuta af hufvudstadens nöjeu.
Det händer, att flera familjer i landsorten, sorn lefva af sin förmögenhet, i sådant fall, tidtals bosätta sig i hufvudstaden, och till och med alt personer, körande till arbetsclasserna, anstränga sig att vid sitt arbete förtjena mer, för att kunna förskaffa sig ett sådant c »I I 3 Maj e in. 635 bildande nöje samt andia Utbyta detsamma mot krogens.
Jag tror således, alt förutsättningen om en oföränderlig summas användande lill publika nöjen utgör ett stölt misstag, oell alt man icke derpå kan grunda den meningen, att enskilda tbeatrar ej böra har existera.
Hr Dalman, Wilh. Fe dr.:
Ett skal har han dock efter min tanke förbigått, att nemi. ett correctiv i afseende på osedliga pjecers uppförande på de enskilda theatrarna, åtminstone mer osedliga än på den Kongl., måste finnas deruti, att, enligt eli vid sista riksdag fattadt beslut, de enskilda theaterpjecerna aro underkastade censur.
Hvad för öfrigt angår den emot enskilda tbeatrar gjorda erinran, att den allmänna smaken derpå skulle lida, så betviflar jag mycket gilltighclen af detta inkast, då jag åtminstone ingalunda funnit, att den allmänna smaken särdeles vunnit på det privilegium den K.
Theatern hittills halt.
Alt dea K.
Theatern kan gifva pjecer med mera lux och en mera splendid uppsättning, är visserligen sannt, och om smaken består deri aLt hafva vackrare deeorationer och kostymer, ett större antal komparser, en mera brillant eclairering och en bättre orchester o s. v., då har visserligen Hr Gr.
Löwenhjelm rätt; ty i sådant afseende måste den K.
Theatern, såsom rikt doterad, utan tvifvel alltid hafva företräde; men om den goda smaken uppenbarar sig uti theaterpjecernas esthetiska värde, så ser jag ej någon anledn. hvarföre icke en enskild thenter-dffection kan hafva lika godt omdöme, sorn den Kongl.; tvertom har erfarenheten i vårt land ej sällan visat motsatsen, då nemi. de flesta classiska stycken; vi på sednare åren fått uppförda på vårscene, förut varit gifna å landsortstheatrarna Jag tror således, att det icke är R.
St. värdigt att hindra utvecklingen af en skön konst genom medgifvande af förbud emot enskilda tbeatrar i hufvudstaden.
För öfrigt kan jag icke föreställa mig, att det skulle lända den K.
Theatern lill någon förlust, om enskilda tbeatrar här inrättades.
Jag är tvertom öfvertygad, att dén K.
Theatern derigenom endast blefve tvungen att välja bättre pjecer, och då den i öfrigt kunde hafva företräde i bildningsanstalter, i scenisk lux och andra materiella arrangementer, så skulle publiken säkert hellre besöka den Kongl, än andra tbeatrar, åtminstone den publik, som nu vanligen bevistar speklaklerna.
Men, mine herrar! jag tror det icke vara utan vigt, att äfven bereda ett allmänt nöje för den publik, som nu söker sitt nöje på krogarna och andra ställen, der man åtminstone icke lärer vilja påstå, att en bättre smak utbildas, än på theatrarna.
Jag är öfvertygad, att om här funnes tillfälle till sådana publika nöjen, hvartill entree kunde erhållas för lågt pris, så skulle den lägre folkclassens moralitet vinna mycket.
Också torde det ej vara Hr Gr. Löwer.- I 636 Den i3 Maj e. ra. hjelm obekant, att, oaktadt det nu existerande förbudet, Öfverståthållaren under liand gifvit sin tillåtelse till inrättande af sådana små theatrar i Stockholm, der de torftigare folkclasserna kunnat roa sig för aftonen för en 8 sk. eller 12 sk. b:co, och der dels af den K.
Theaterns mindre för sig komna elever, och dels af andra personer skådespel blifvit uppförda.
Pplisen har tolererat dessa nöjen; och det har ej försports, att några, menliga följder för sedligheten deraf uppstått.
I öfrigt är jag visserligen af den mening, som Gr.
Gyldenstolpe yttrat, att det ej må vara Ständernes rätt, alt vid beviljande af ifrågavar. anslag fästa ett villkor, som är främmande för StntsUtsk:s utlåt ; men för min del linner jag just det af Utsk. anförda skäl , att detta anslag under längre tid varit anvisadt, utan att veterligen hafva åstadkommit någon nytta, snarare tala för än emot dess upphörande, enär ett anslag städse bör grunda sig icke på häfd, utan på dess nytta och nödvändighet, hvarföre jag, som ang:de det ifrågavar. erkänner hvarken det ena eller andra, anhåller 0111 ålerremiss, och förenar mig med motionären Ephraim Larsson deruti, att det anslag, sorn nu (innes för de dramatiska spektaklerna, må upphöra.
Med anledn. af nu under discussion varande ämne eller anslaget till dramatiska spektaklet, oinrördt i åttonde punkten, af. StatsUtsk:s utlåt.
N:o 54, föreslår jag, att Utsk. ville tillstyrka beviljandet af ett anslag — dess belopp öfverlemnar jag åt Utsk. sjelft att bestämma — alt utbetalas såsom proemier åt inhemska författare af sådana dramatiska arbeten, hvilka, efter alt hafva blifvit af K.
Theater-directionen pröfvade och godkända, kunna på den K.
Theatern gifvas.
Sådant är förhållandet i Danmark.
Jag tror delta till en del vara orsaken, hvarföre
Danmark har så många stora dramatiska författare; vi deremot alldeles inga.
Det praemium, som i Danmark gifves hvarje författare af dramatiska arbeten, som första gången på K.
Theatern uppföras, är femhundra riksbankdaler.
Hr Hjertås ifrån de utländska theatrarna hemtade argument synes riktigt och äger ali möjlig logisk sannolikhet.
Men främst böra undantagas de hufvudsläder, der de enskilda theatrarna stå under ovillkorlig censur.
Hvad åter angår theatrarna i de lagbundna länder, der man systematiskt förfar, och der derföre publicitetslagstiftningen icke stadgar om en af publicitetens former blott, men om dem alla, och der theatercensuren derföre är vida mera bunden, der har sjelfsvåldet gått längre, än man kan föreställa sig.
Jag menar dock icke egentligast England.
I detta likväl så fria land äger Öfverste-kammarherren fullmyndig uppsigt öfver de, dock icke af civillistan subventionerade stora theatrarna, som Co - Den i3 Maj c. m. 63^ ventgarden och Drurylane, och de ringare tyglas någorlunda af Engelska ofentliga återhållsamheten i vissa ämnen; hvilken åter lätt förutsattes i elt land, der religiösa sederna icke medgifva ljudet af en violin, än mindre skådespel på sön- och högtidsdagar.
Dock går den sceniska otvungenheten, äfven i England, vida längre, än hvad enskilda thenlrars förespråkare hos oss skulle vilja tillåta.
— I Frankrike går det längre, ja vida längre, än någon, som det ej sjelf sett, lätteligen skulle samtycka alt tro.
Der har jag sett de arne första personerna i Treenigheten och Jungfru Maria, Jacobs stege, paradiset och helvetet på scenen framställas.
Jag har sett nu regerande kejsare framställas på det mest ofördelaktiga sätt; och samtidiga konungamord, bland andra Kejsar Paul
Irs, på scenen verkställas. — 1 den erotiska genren har jag sett sådant, som icke på detta rum kan skickligen beskrifvas, och som jag icke ens bör antyda, enär jag ser damer närvar, på laktaren.
Sådana pjecer äro dock i förväg okända; men —se här det värre: mödrar, sorn föra sina döttrar på små-theatrarna utan all förut hafva läst pjecerna, ångra sig ofta och bitterligen.
— Genom September-lagarna och Regeringens allvarsamma åtgärder har tillståndet visserligen blifvit väsendtligen förbättradt.
Äfven har Theatre Francaise bemödat sig om reaction (men hon njuter ett anslag motsvar.
100,000 r:dr b:eo); sannt är ock, att Franska allmänheten visat en reactionär vämjelse vid det beskrifna oskicket.
— En värd talare har nämnt Stenborgs theater.
Stenborg var acteur vid operan, och för intet pris hade han velat misshaga sin Kung. En annan värd talare, Hr
Dalman, tycktes anse att enskilda theatrar icke skulle uppföra osedligare pjecer, än de, som blifvit uppförda på K. theatern.
Jag bestrider, alt sådana blifvit derstädes gifna.
Väl är mig bekant, att Victorine blifvit af theaterrecensenter så bedömd, men denna Victorine är ett stveke af vacker, sedlig syftning och ganska sedligt utförd.
Hr Hjerta anmärker riktigt emot bristande localisering af de pjecer, som denna medgifva, och publikens anspråk är rättmätigt i denna del.
Men, må jag icke djupare inlåta mig i egentlig theatereslhetik. öfverskott har min styrelse af theatern icke förmått åstadkomma.
År 1814 betalte H. K. H.
Kronprinsen äldre och sednare skuld med 4ö00° r:dr b:co.
Vid min afgång balancerades blott contant brist med materiella förråder, och beredelser, hvilka sednare, i anseende till inträffade motgångar, icke fullt kunde realiseras.
Något, som enskilda theatrar omöjligen förmå, är 1) skolor; och 2) pensionsanstalter.
Utan skola äges icke sådana sujetter, som jag nyss anförde.
Att jag bland dessa icke nämnde den ypperst älskvärda actrisen M:IIe Högqvist, är 638 Deri i3 Maj e. ra. hvarken en glömska eller en orättvisa.
Jag talade om de under sednare 7 årens direction bildade elever, och hon engagerades af Gr.
Puke. Den nu var. directionens förtjenst i anseende till henne, är' att genast hafva uppskattat hennes ovanliga värde.