Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den nya Författningen skall till en början — kanske under ett och annat decennium — visserligen åstadkomma en ofantligen ökad produetion; men derigenom skola också skogarne så medtagas, att, efter dessa decenniers slut, inga skogar skola finnas mer i grannskapet af gruLorne, ens till tack.— jernets tillräckliga tillverkning.
Hade jag deltagit i öfverläggnrngarne öfver denna fråga, skulle jag dock under ett vilkor kunnat förena mig i Utskottets åsigter om en utvidgad frihet.
Delta vilkor vore, att dels de Bergslag, som nu, enligt förslaget, skola erhålla fri smides-rätt, dels de skogshemman, som skola erhålla en friare kohl-försäljning, dels de Biuk, sorn skola vinna en fullkomligt fri tillverkning, eller de nya Bruk, sorn tillåtas att anläggas, hufvudsakligen grundade på egna skogstillgångar, borde, emot denna frihets ernående, tillförbindas, att sälta stna skogar under trakthuggning, då dessas årliga afkastning kunnat utgöra enr naturlig regulator för den årliga Allm. Besp.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 109. tillverkningen, i det att de alltid skulle gifva lika afkastning, och aldrig, under tillräcklig uppsigt, skulle kunna förstöras.
Emedlertid, och då äfven mellan sakförståndige, den största olikhet i meningar råder, synes mig den nya föreslagna förändringen icke böra under annat vilkor beviljas, än att Bruks-Societeten, deröfver hörd, dertill leinnar sitt bifall.
Denna Societet liar ej blott den största sakkännedom i denna fråga, utan den har äfven det största intresse, att drifva jernhandleringen ej blott lill den största qvantitet i tillverkning, utan äfven till den bästa qvalitet i jernets förädling.
Mig synes, aLt Rikets Ständer böra endast med den största betänksamhet tillstyrka Kongl. Maj:t dessa vigtiga förändringar, enär ett bestämdt och positivt tillstyrkande gifver en ofantlig öfvervigt åt den ena sidan af den omtvistade frågan, och endast bör användas, när rneningarne äro i det närmaste odelade, och misstag nästan omöjligt’’ Af Herr Biskop Butsch, som förenat sig med Herr Biskop Agardh. Af Riksdagsmannen Lars Boethius: ’’Ehuru Högloft.
Utskottet, uti dess förevarande Betänkande, uttalat grundsatser, hvilka ej allenast stödja sig på billighet och rättvisa, utan ock, i den mon de i lagstifningen göras gällande, skola bidraga till bergshand teringens upphjelpande ur dess närvarande tryckta belägenhet, har Utskottet likväl, vid tillämpningen af dessa grundsatser, hvad Bergslagen och synnerligast deras tack jerns—tillverka nd e invånare beträffar, vid den föreslagna friheten i bergsnäringen, fästat sådane vilkor, eller rättare sagdt, deremot uppkastat sådane hinder, som för framtiden skola qvarhålla de band, hvilka för närvarande hvila å ifrågavarande näring, men deremot för Lands-lagen tillstyrkt högst obilliga företräden framför Bergslagen.
Med erkännande, ej mindre att Svenska jernhandteringen, för alt kunna uthärda täflan med och uppnå samma fullkomlighet, som den utländska, behöfver lika frihet med den sistnämnda från det derå hittills utöfvade förmyndare-system, än äfven, att de ännu existerande banden å jernförädlingen föranledt Bergsmännens allt mera stegrade anspråk på frihet, dels att sjelfva förädla sin production, dels att utföra den till andra länder, har Utskottet tillstyrkt, ”att full frihet må förunnas åt jern-lill”verkarne inom fäderneslandet att bedrifva sin näring så, som de med sin ''frihet finna mest förenligt, med borttagande af alla hittills tryckande ’’band.’’ Huru denna princip blifvit af Utskottet realiserad, vill jag nu i korthet ådagalägga. 3G Allm. Bese.- och Ekori.-Utskoltels Betänkande, N:o i o Q.
Efler alt hafva rnedgifvit orättvisan deri, alt Utskottet vid förlidne Riksdag föreslagit oinskränkt tillverknings-friliet endast för sådane verkstäder, som kunde uppvisa en bestämd kohl-tillgång, har
Utskottet likväl nu ånyo begått en dylik orättvisa, dådet, med tillstyrkande af enfri till verk — nings-rätt i öfrigt, derifrån uteslutit: dels för åren från och med 1841 till 1846» alla nya härdar, för hvilka ej kan uppvisas en kohl-tillgång af 800 läster, och de gamla härdar inom Bergslagen, som ej ega eller, genom 2:nes sammanslående, erhålla ett privilegium å !\ o Skepp:s smide; dels ock för åren från och med 1846 till och med i85o, alla nya verkstäder, som under samma tid inom Bergslagen kunna varda anlagde.
Hvarifrån Utskottet hemtat grunden för tillstyrkandet af denna olikhet i rättigheter för Landslag och Bergslag, samt för egarne af större och egarne af mindre härdar, kan jag ej inse.
Att häri ligger en uppenbar orättvisa, måste medgifvas af hvar och en, som ej för vinnandet af egna förmenta fördelar önskar att bergsnäringen må för framtiden hindras från den förkofran, samma näring genom en större frihet ovilkorligen skulle komma att uppnå.
Ty det måste väl ej kunna anses vara ett för långt drifvet anspråk, om man fordrar, att åt de orter, hvarest rudimaterien till en vara finnes och förarbetas, lemnäs lika stor rätt till vidare förädling af samma vara, som, åt öfrige trakter inom Riket, samt att den, som undfått privilegium å ett mindre smides-belopp, må erhålla samma rätt till fritt användande af sin egendom, som den, hvilken blifvit försedd med ett mindre privilegium.
Jag anser derföre onödigt vidare utveckla skälen lill det yrkande, jag nu gör, att den föreslagna tillverknings-friheten må tilldelas Bergslagen i lika vidsträckt mått och inom samma tid, som Landslagen, samt egarne af de mindre Bruken lika med egarne af de större.
Det ena vilkoret, som Utskottet stadgat för oinskränkt smides-rält åt Bergsmännen, är det, att samtlige Hytte-delegarne inom Bergslagen det medgifva.
Att detta vilkor aldrig kan uppfyllas, är så mycket säkrare, som det knappast finnes något Hyttelag, än mindre någon Bergslag, hvarest ej en eller flere Brukspatroner ega hyttedelar.
Om ock någon eller någre bland desse skulle ega nog rättskänsla att, utan afseende på det egna intresset, lemna sitt medgifvande till smides-rätt för Bergsmännen, kommer det dock alltid att finnas en och annan, som dertill vägrar.
Äfven med förutsättning deraf, alt sådant ej inträffade, lärer det (lock bland det stora antalet Bergsmän inom hvarje hytta eller Bergslag säkerligen gifvas - Allm. BcSp.- och Ekon.-Utakottetc Betänkande, JSf:o legt- 3V vas någon, sorn antingen af fördom, eller ock af eget intresse, eller a£- vind mot de öfrige, i händelse han ej sjelf är i tillfälle att af smides rätlen sig begagna, nekar att ingå på ifrågavarande vilkor.
Att i detta fall,, hela Bergslags rätt skall komma att bero af ea eller annan persons nyck eller illvilja, är på en gång både orimligt oell orättvist.. livad beträffar det andra vilkoret, eller att samtlige Hylte-delegarne skola sig förena om Bergslags-privilegiernas upphörande,, vet jag sannerligen ej, hvaruti dessa för närvarande bestå.
De hafva fordom utgjorts af rättighet för Bergsmännen, att, med andres uteslutande, tillverka* tackjern, samt ega och besitta Bergsmanshemman, hvilken rättighet för längesedan upphört, ulan att likväl
Bergsmännen blifvit fritagne från de skyldigheter, och det skråtvång, som dermed varit förbundne.
Huruvida den frihet från ordinarie rotering, hvaraf åtskillige Bergslag äro i åtnjutande, blifvit dem meddelad, i och för fullgörandet af blå-snings-skyldigheten, känner jag icke; men hvad jag säkert vet, är, att tionde-tackjerns-afgiften, uppgående till i, 2 å 3oo R:dr för hvarje hemman, mångdubbelt öfverstiger de afgifter, som för roleringen utgöras af hemmanen inom Lands-lagen.
Berörde afgift, beräknad till visst för hvarje blåsnings-dygn, utgår af skogen, som i Bergslagen är den dyrbaraste, och å många hemman nästan* enda jordegendomen.
Så länge denna tionde motsvarar eller till beloppet öfvergår de med roleringen förbunda afgifter, kan således sistnämnde onusmed lika litet skäl åläggas Bergslagshemmanen, sorn man kan påföra de i Landslagen belägna kinman, tionde-täckjersis-afgiften.
Den förra åtgärden* innebär fullt ut lika stor orättvisa, som den senare..
Alt det för Bergslagen ensamt, me» ej för andra orter inom Riket, skalf för erhållandet af fri smidesrätt, fästas vilkoret af ökade afgifter utöfver dem, som med sjelfva smidet äro förbundna, innebär en ytterligare orättvisa.
I alla andra näringar åtnjuter hvar och en fri rättighet att till den högsta möjliga godhet förädla sin product, samt erhåller dessutom ofta uppmuntran och belöning.
I denna Sveriges näst jordbruket vigtigaste näring, är det deremot egnrne af malmen vid straff förbjudet, att vidare än till tackjern förädla sjelfva råvaran, och om någon lindring i förbudet meslgifves, är den förbunden med sådana vilkor, att
Bergsmännen aldrig deraf kunna komma i åtnjutande.
De äro ej ens- berättigade att bereda så mycket stångjern , som för deras eget behof åtgår.
I detta afseende eger samma förhållande rum, som uppstode, om man förbjöde Landtlith. ti/t H. St, Prut. 1810, 8 Sami. 27 //n/f rf.- 8> 3® Allm. Besv.Z och Ekon\-Vtsholtets Betänkande, JS:o 109., brukaren, att för eget behof mala mjöl eller baka bröd af den säd, sorn.' växt på bans åker, i hvilket fall den sistnämnde möjligen kunde nödgas att, i likhet med Bergsmannen, i fråga om stångjernet, vid återköpet af den till mjöl eller bröd förädlade sädeslunnan, erlägga densammas dubla värde.
Den, som ej kan neka, att sådant vore orättvist, mäste äfven medgifva orättvisan af det skråtvång, som hvilar å jerntil] verkningen.
Jag yrkar på grund häraf, att det, i och för erhållandet af utvidgad smidesrätt, ej må fästas andra vilkor för Bergsmännen, än för invän arne i Landslag, eller erläggandet af de utgifter, som för sjelfva smidet utgå.
Frågan om utförsel af tackjern tillhör det, enligt Grundlagen, Bevillnings-Utskottet ensamt att afgöra.
Det oagtadt har Utskottet afgifvit Utlåtande, rörande samma, af Bevillnings-Utskottet redan handlagda fråga, och dervid, i strid mot sistnämnde Utskott, tillstyrkt, förbud mot rättigheten till tackjerns-export.
Utskottet har således begått en Grundlagsöfverlrädelse, endast för att gynna bruksintresset.
Jag; yrkar, att Utskottets. åtgärd härutinnan mätte ogillas!'
Af Herr fVinge, som instämt i Riksdagsmannen Boéthiireservalwn.
Af Herrar Åbom och Gustafsson, hvilka likaledes förenat sig medi Riksdagsmannen Boethius utom hvad beträffar rättigheten att exportera* tackjern.
STOCKHOLM, Kongl. Ordens-Boktrjckeriet, 1840.
Allm. Eesp.- och Ekon.-Utshottets Utlåtande, N:o 110. i N:o 110.
Ant. till Exp. UtsE. den i3 October, kl. 2 e. m.
Utlåtande, i anledning af anmäricningar vid Betänkandet N:o 41, angående föreslagne vilkor och iagttagelser vid befordran till embeten och tjenster, bestämmelser om cmbetsmäns rang, och upphörande af fullmagters meddelande å titlar utan motsvarande tjenstebefattning.
Delta Betänkande liar af samtlige Riks-Stånden , antingen helt och hållet, eller i vissa delar, blifvit till Utskottet återremitteradt, i anledning af deremot gjorda anmärkningar, på sätt som här nedan upptages, serskildt för hvarje ämne, som Betänkandet omfattar, nemligen: Usta Puncten.
Om vilkor för befordran till högre civila embeten, såsom civila StatsRåtls-, Presidents- och Landshöjdinge-platser.
I denna del är Betänkandet bifallet af Bonde-Ståndet, men af de öfrige Riks-Stånden återremitteradt; och är deremot yttradt inom Ridderskapet oell Adeln af Herr von Hartmansdorff, att Utlåtandet bordt sammanfattas med ett Utlåtande, som från Utskottet skulle vara att förvänta, angående civila embets-examina i allmänhet.
Det funnes visserligen en del civila embeten, för hvilka examina icke böra fordras; men deremot vore det åtskilliga, der man borde göra en dylik fordran, och hvilka hittills blifvit återbesatte, utan att man af deras innehafvare begärt de kunskaper, som för embetenas utöfning äro nödtorftiga.
Derutinnan borde en rättelse iagtlagas, och då man, vid åtskilliga förbättringar i vårt statsskick. skall följt de föreskrifter, som ega rum i Norrige, vore det önskligt, altman toge dem till efterdöme, äfven i fråga om civila embeten, och vilkoren för deras erhållande.
Inom Preste-Ståndet är anfördt, af Herr Prosten Lundblad, att, ehuru Grundlagen icke tillerkänner något
Stånd i Riket uteslutande rätt till Statsförvaltningen, anlitas likväl dertill hufvudsakligen Ridderskapet och Adeln, och om denna plantskola för Sveriges Bill. till K.
St. Prot. 1840. 8 Samt. 28 Haft. 1 2 Allm. B e sv.- oell Ekon -Utskottets Utlåtande, JY:o ilo. Statsmän och högsta functionärer är i det blomstrande skick, att den uppfyller alla en dagligen stigande eulturs billiga fordringar och Rikets kraf af dem, som skola leda dess öden, då eger Riket, hvad höga embetens återbesättande beträffar, säkerhet för statsförvaltningens behöriga gång; men om man härpå nödgas gifva ett nekande svar, så skulle en livar se, att säkerheten icke är stor, emedan, äfven med iakttagande af Grundlagens fordringar på kunskap och erfarenhet, deras mått likväl torde lemna mycket öfrigt att önska, och man börtie icke dölja, att det kunskaps- och eifarenhets-mått, som på samhällshöjderne erbjuder sig till Kongl.
Majrls och Rikets anordning, understiger i omfång och djup betydligen det, som Sverige fordom hyste inom sitt sköte.
De strängt vetenskapliga, philosophiska och humanistiska insigter, som fordom voro hvardagsdrägt för bildningen inom den högre Adeln, skola länge utgjort en för onödig ansedd, och såsom sådan, någon gång begagnad luxe, och delta vore naturligt, ty hvad, som icke är alldeles oeftergifligt vilkor för ett ändamåls vinnande, skall icke eller väcka någon klok mans begär.
— Motionärens syftemål med de kunskapsprofs afläggande, som lian, ulan att närmare be stämma arten deraf, fordrar af dem, som skola vid tilltagande år bestrida statsmannavärf, förmenas mindre vara några examina, hvilka ofta ej voro annat, än utanlexor, än ett incitament för slumrande anlag, och att befordra deras mera tidsenliga och grannlaga utbildning.
De stolta minnena troddes hafva föresväfvat honom frän ett förgånget tidehvarf, då halfhet i insigter och rådvillhet bos Statens styresmän voro okände, ett tidehvarf, som gjort Sveriges ära och omsluter dess politiska storhet.
Då Utskottet åtnöjt sig med den blott negativa åtgärd , som Grundlagen anvisar, skall motionären tvertom åsyftat en positiv, och att komma ett steg längre, hvarföre man borde hålla honom räkning.
Då åtgärder, som kunna bidraga att omgifva Sveriges Thron med inleflrgence och skicklighet, blifva med hvarje dag för densamma mera oumbärliga, borde Utskottet lifligare behjerta och närmare pröfva motionärens förslag.
Herr Prosten Säve har häri instämt, så myeket heldre, som äfven Herr Prosten någon gång skall funnit skäl beklaga, att till åtskillige högre civile oell förtroende-sysslor blifvit befordrade personer, hvilka ej ens undergått den första civil-examen.
Det var allmänt kunnigt, att de fleste Landshöfdingeplatser i Riket beklädas af militairer, samt att från väre GarnizonsRegementen stundom tagits functionärer för Öfver-Stålhållare- och StatsRåds-embetena.
Följderne af ett sådant befordrings-system skola oek på Allm. Besa.- och Ekon-Utskottets Utlåtande, N'.o 110. 3 flere sätt varit synbara.
Om den individuella skickligheten och talangen, äfven utan föregånget prof, någon gång gjort sig gällande till Konungens och Rikets tjenst, hade della dock ej alltid och allestädes varit händelsen, och i allmänhet syntes det för mycket vågadt att låta de högsta embelsverkens och hela samhällets väl hero på så ovissa omständigheter.
Någon åtgärd horde derföre vidtagas, för alt för framtiden afböja det öfverklagade onda, och ehuru, enligt 28 §. Regerings-Formen, Kongl. Maj:t utöfvar rättigheten att, till Rikets högsta och ansvarsfullaste befatt ningar, befordra de personer, som, äfven utan ofvannämnde qvalification, vunnit Hans Maj:ts förtroende, skulle hvarken Grundlagen eller Hans Majrls höga praerogativ trädas för nära, om, på grund af anförde skäl, Rikets Höglon Ständer gjorde en underdånig framställning, i öfverensstämmelse med första punden af Herr Ekholms motion.
Skulle ock lietta ej hafva annan verkan eller betydelse, än såsom en opinionsyttring, vöre dock densamma representationen värdig, och man borde icke föreställa sig, att den skulle förfela en högst upplyst, rättvis och mild Konungs Nådiga afseende.
Herr Prosten Ödmann har ansett det icke kunna nekas, att det befordringssystem , hvilket en längre tid af mången öfvei klagats både vid högre och lägre embetens tillsättande, varit en af de förnämsta anledningarne till missnöje och oro inom landet.
Man skall trott sig icke alltid se den högsta förtjenslen anställd på de högsta platserna, utan, såsom motionären yttrat, oskickligheten vid många fall hafva undanträngt förtjensten.
Herr Prosten har förklarat sig icke känna, huru en undersökning 0111 otillbörliga befordringar skulle med ansvars påföljd, enligt Grundlagen, kunna anställas.
Om härmed åsyftas Constitutions-Utskottels åtgärder, och anmäikningen skulle ställas emot Stats-Rådets Ledamöter, till följd af 28, 33 och 35 §§:ne Regerings-Formen, kunde dock något ansvar icke utkräfvas, om
Rådgifvare verkligen gjort underdåniga föreställningar emot någon befordran.
För öfrigt skola go och 107 §§;ne Regerings-Formen, jemförde med 29 §, 2 mom.
Riksdags-Ordningen, afskära möjligheten för så väl bemäldte Utskott, som för Rikets Ständer, att anställa en sådan undersökning.
Möjligen kunde ock Konungen ega nog skarpsynthet och vishet att upptäcka skicklighet och förtjenst, der ingen annan trott sig finna dessa befordringsskäl.
Så skall ett Stats-Råds-Protocoll vittna , att en hög functionär blifvit utnämnd, emot underdåniga föreställningar af samtlige Rådgifvare, hvilka dock sedermera, efter någon tids förlopp, till Protocollet erkänt sitt misstag.
Vidare har Herr Prosten anmärkt, att, örn en viss kunskapsgrad 4 Allm. Besv.- och Ehon.-Vtslottets Utlåtande, JY:o ilo. är ett nödvändigt vilkor för embetsmanna-skicklighelen, måste detta gälla för så väl högre sorn lägre embeten, och en underordnad embetsman, som måhända ofta i verkligheten förvaltat sin förmans embete, måste kunna ega både anlag och förmåga till detta högre embetsbestyr, utan alt hafva utbildat sig under en annan art af verksamhet.
Oftast måste den blifva tjenlig till chefsplatsen, som genomgått de lägre tjenstegraderna inom verket, småningom fortgått till de högre, och under tiden ådagalagt berömligt nit, skicklighet och drift vid sin tjensteulöfning, hvaremot det alltid biifver problematiskt, huruvida en man, som utbildat sine anlag och sin förmåga under en annan art af verksamhet, om äfven med mera tillfälle till mångsidig erfarenhet, lyckas att väl förvalta chefsplatsen vid ett embetsverk, hvilket lian ej känner mera än lill namnet.
Det syntes oegentligt att åberopa nationens förtroende, såsom befordringsskäl, i afseende på Statsförvaltningen , emedan nationen hvarken kan eller bör höras vid sådane utnämningar, och icke eller egt tillfälle, utom i ganska få fall, att uttrycka detta förtroende, hvilket den höge functionären icke eller skall kunna förvärfva förr, än han tillträdt och väl förvaltat det embete, Konungens förtroende honom gifvit.
Herr Doctor Björkmanj som ansett några o vi 1— korliga reglor för de ifrågavarande befordringarne icke böra bestämmas, och att allt, hvad i önskningsväg kan härom framställas, vore således, att endast bepröfvad och erkänd förtjenst och skicklighet må dervid afses, har deremot yrkat, att Utskottet må föreslå, huru en sådan nationens rättmätiga önskan skall kunna, på ett behörigt sätt och utan att såra, frambäras till Thronen.
För öfrigt hafva flere Ledamöter af Preste-Ståndet, i mer eller mindre nion, instämt uti hvad sålunda är anmärkt, eller ock serskildt yttrat sig i öfverensstämmelse dermed.
Inom Borgare-Ståndet har Herr Ekholm anmärkt: att det vore magtpaliggande, att Konungen, vid embetens tillsättande, må hafva en inskränktare valkrets, än för Härvarande er fallet.
Grundlagen stadgar väl, att Kongl.
Maj:t endast skall hafva afseende å skicklighet och förtjenst, men det borde nogare utstakas, hvad dermed egentligen bör förstås.
Ansvaret hvilar visserligen på Stats-Rådets Ledamöter, om de icke söka hindra utnämningar, hvarvid detta Grundlagsbud förbises, men denna restriction vore dock vanmägtig.
Det skall, vid nogrann uppmärksamhet på den föregångna tidens tecken och frugter, visa sig tämligen afgjordt, att de fleste af de olägenheter, hvarunder landet suckat, haft sin upprinnelse från det sätt, hvarpå de vigtigaste embeten i landet blifvit tillsatte.
Man kun - Allm. Besv.' och Ekcn.-Utsloltets Utlåtande, JV:o 110. 5 de icke noga veta, om de utsedde personerne någon gång motsvarat Konungens väntan, men de hade i allmänhet varit långt ifrån att uppfylla fosterlandets.
Anlag och en omfattande förmåga utbildas just igenom kunskapsförrådets utvidgande, och under verksam utöfning afdepligler, hvilka, under serskilda embetsbanor, förekomma.
Om examina vore öfverflödiga för de högre embetsmännen, funnes det icke något skäl att icke derifrån befria afven de lägre tjenste-classerne.
Eljest kunde det besynnerliga förhållande uppstå, att den befordrades till chef, som, under inga vilkor, kunde anses skicklig att föreslå en underordnad beställning, ehuru lian borde ega så väl erforderlig habilitet dertill, som någon förmåga derutöfver, hvadan man snarare egde fog att fordra flere, än ett kunskapsprof för högre graders ernående.
Derigenom, att chefsplalserne oftast besättas med personer af annan qvalification, qväfves den täflan och den lofliga ärelystnad, som äro första vilkoren flir tjenstemäns växande duglighet; och hafva a tsk i 1 i ige af Borgare-Ståndets Ledamöter med Herr Ekholm förenat sig.
Utskottet har icke emottagit någon motion, som kan föranleda lill ett sådant yttrande om civila embets-examina i allmänhet, som det Herr von Hartmansdorff omförmält , och i sammanhang hvarmed han ansett förevarande ämne böra behandlas; derföre Utskottet icke varit eller är i tillfälle att iagttaga, hvad sålunda blifvit yrkadt.
Genom de för öfrigt framställda anmärkningarne, är i allmänhet uttalad en fordran på kunskaper och skicklighet hos de högre embetsmännen, den Utskottet ingalunda, genom det afgifne Betänkandet, motsagt, och så mycket mindre kan motsäga, som den är grundad och stadfäslad i 4:de och 28:de §§. Regerings-Formen, hvilka innehålla, att Konungen till Sta ts-Råd kallar och utnämner kunnige, erfarne, redlige och1 allmänt agtade Svenske män, och att vid befordran i allmänhet endast skall fästas afseende på förtjenst och skicklighet.
Utskottet har icke eller, genom någon motsägelse af de förhållanden, hvilka redan i första motionen äro antydda såsom anledning tili förslaget, framkallat den ytterligare utveckling af dessa förhållanden, som anmärkningarne innehålla; men Utskottet har afhållit sig från allt yttrande derom, af det bestämdt uppgifna skälet, att Utskottet ansett sig icke behörigt att derom ingå i undersökning.
Samma åsigt har Utskottet förut utlalatgenom den , redan genast efter motionens emottagande, hos Rikets Ständer gjorda anmälan, att Utskottet ansåg den icke höra till dess handläggning.
Denna anmälan har icke föranledt till (i Allni, liese.- odi Elon.-U/slot/e/s ZJlld/ancle , N :0
Ilo. en behandling af ärendet, mera öfverensstämmande med motionens syftemål, an den, som det berott af detta Utskott alt bereda, utan hafva samtlige Riks-Stånden beslutat, alt den af Utskottet borde upptagas; lill följd hvaraf behandlingen måst underkastas den begränsning, som för Utskottet tillhörande ärenden är stadgad, och förslaget bedömas från den sålunda anvisade synpunkten.
Till dessa erinringar har Utskottet funnit sig uppmanadt af de förevitelser örn löslig och undvikande behandling af ämnet, sorn under disons— sioiien om Betänkandet blifvit framkastade.
Oagtadt hvad, som blifvit anmärkt, är Utskottet fortfarande öfvertygadt om olämpligheten af förslaget alt, såsom vilkor för befordran till ifrågavarande högre embeten, stadga examen sådan, som den nu är föreskril ven för inträde i civila embetsverken.
— Derigenom utestänges för ingen del möjligheten af de missförhållanden, som nu öfverklagas, och fördelen af den garanti för någon grad af bildning, som en sådan examen innebär, motväger icke olägenheten af hindret att använda en erkänd skicklighet, der detta vilkor icke vore för handen.