Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I anseende till en förestående resa i embetsärende!', får jag afsäga mig befattningen att vara Bänkman för 24 Bänkmansafdelningen.
I anledn. häraf tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att val af en Bänkman inom 22:dra Bänkm:safdeln:n komme all förrättas i början af nästa plenum.
Föredrogs ånyo Bevilln:sUtsk:s den 24 och 27 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 13, ang:de tullbevillningen.
Hr Skogman, Carl David, anförde skriftligen:
Hvad mening man ock må hysa i frågan om ytterligare frihet uti våra handels- och l ul 1 för fatt ni ngar, bör man dock medgifva, alt närvar, förhållanden inom Europa, i politiskt och finaucielt hänseende, medföra betänkligheter emot förändringar, som under andra omständigheter hade kunnat ulan våda anlagas.
Den för riksdagen återstående lid är ock måhända föga tillräcklig för de vidlyftiga öfverläggningar, som en fullständig granskning af ett nytt lulltaxe-förslag erfordrar.
Pä dessa skäl får jag vördsamligen föreslå: att R. o. Ad., utan att ingå i speciel pröfning af Bevilln:sUtsk:s betänk.
N:o 13, matte besluta, att tulltaxan af d. 5 November 1845, skall fortfara till dess vid nästa riksdag en förnyad tulltaxa varder i behörig ordning fastställd och vunnit tillämpning; under förbehåll likväl af de ändringar i förstnämnde taxa, sora K.
M. kan grundlagsenligen vidtaga, och med gillande af de tullbestämmelser, som R.
St. vid sista rikdag eventuelt autogo å de enl.
Den 31 Maj f. m. 197 1845 års tulltaxa till in- eller utförsel påbjudna artiklar, för den händelse att K.
M. skulle finna skäl innan nästa riksdag upphäfva något eller flera af de i samma taxa qvarstående förbud.
Hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller jag om propos. å detta förslag.
Jag hade aldrig hoppats, all Hr Skogman skulle i tullfrågor uttala min mening, så fullständigt, som lian gjort i delta ögonblick.
Men sådant visar luiru en skarpsinnig och erfaren statsman förfar när lid och omständigheter strida emot de grundsatser han eljest hyllar.
Jag önskar att de öfriga Ståndens ledamöter mätte göra på samma sätt, samt att R. o. Ad. äfven måtte likaledes komma till det beslut, som Hr Skogman föreslagit, och i hvilket jag alldeles instämmer.
Jag delar i allo Hr Skogmans åsigt.
Det händer att vi åro olika i våra grundsatser, rör:de vissa frågor, hörande till delta ärende, men vi dela den Inifvudsakliga grundsatsen, alt icke tiden nu skulle vara lämplig för att göra djupt ingripande förändringar, hvarken i politiskt, financielt eller ekonomiskt afseende.
Jag tillstyrker således hvad Hr Skogman föreslagit, och hoppas att R. o.
Ad. anser lika med honom dessa förändringar uti en djupt ingripande lagstiftning böra uppskjutas till en lägligare tid.
Det är icke under stormen i öppna hafvet som man skall börja tackla om skeppet utan man mäste se till alt skeppet med den tackling, som det har må kunna stå emot stormen.
Det vore oskickligt att göra förbättring i tacklingen när dess styrka pröfvas i hvarje ögonblick.
Jag kan icke neka, att jag finner mig mycket öfverraskad, att från så många håll, redan vid början af öfverläggningen i detta ämne, höra framställas min åsigt, sorn är så stridande mot hvad jag ansett vara majoritetens inom detta Stånd.
Man har här yrkat att med underkännande af det förslag, Bevilln.Utsk. har framställt, utan att alls pröfva detsamma, helt enkelt vidblifva 1845 års tulltaxa.
För min del, då jag varit ledamot, icke allenast af det Utsk., som har bearbetat frågan, utan äfven af den afdelning, som fått pröfningen af densamma.sig anförtrodd, skulle jag icke kunna, med min öfvertygelse om behofvet och nyttan af förändringar i det n. v. förhållandet, i detta förslag instämma.
Tvertom anser jag det för min medborgerliga pligt att motsätta mig en sådan åtgärd.
Man har sagt, att om också sådane behof af förändringar visa sig, sä är det ingalunda under närvar, förhållanden som sådant kan ske.
Jag medgifver visserligen att ullandens förhållanden kunna skrämma oss med en öfverproduktion, som skulle falla tungt tillbaka öfver oss, men utlandens förhållanden gifva oss atiledn. att tro, att andra stater icke heller kunna producera så mycket som eljest, och detta gifver oss också hopp derom, att vi skulle kunna få afsättning.
Vidare liar man sagt, att det icke är under stormen, som man skall taekla om sitt fartyg.
Jag tror, alt det just 198 Den 31 Maj f. m. är under storm, som man icke skall underlåta att refva sina segel och jag tror att det är mycken anledn. alt indraga de spända segel som finnas.
I vår tulltaxa är det ganska många artiklar, i afseende på hvilka jag anser nuvar:de tids omständigheter vara serdeles lämpliga att i afseende pä dem kunna borttaga förhud eller göra inskränkningar.
Således skulle jag kunna föreställa mig att det rätta sättet att gå tillväga i della förslag är att först afgöra, hvilketdera som skall följas vid föredragning antingen Utsk:s förslag eller 1845 års tulltaxa, men hvilketdera af dessa fall som segrar, så hemställer jag om
Ståndet först skulle vilja öfverenskomma om vissa artiklar, som borde utgöra föremål för serskild pröfning och sedan, hvad beträffar alla de öfriga artiklarne hvilka på detta sätt icke blifvit undantagne till serskild pröfning, att de sedermera må afgöras allesammans på en gång, antingen då den liberalare åsigt, som i detta betänkande blifvit uttalad, segrat, eller också den mera prohibiliva som ligger till grund för 1845 års tulltaxa.
Då jag fäster uppmärksamheten derpå, att det icke i allmänhet lämpar sig väl, att fatta beslut, om hvarje serskild ari ikel för sig, serdeles i ett Stånd, som så ofta kan ombyta personer och derigenom också majoritet, hvarigenom kan hända, att i den ena artikeln kommer man att följa en mera prohibitiv, och i den andra en mera liberal grundsats, hvarigenom all konseqvens uti de fattade besluten skulle försvinna.
Jag hemställer derföre att Ståndet först behagade välja artiklar, som må utgöra föremål för serskild öfverläggning och sedan dessa artiklar sålunda blifvit utplockade ur lulllaxan, må man granska dem hvar och en för sig, och slutligen besluta om för de återstående artiklarne, Ståndet behagar att bestämma tullen efter 1845 års taxa eller 1848 års förslag.
Raab har bestridt
Hr Lefre'ns yttrande, att den n. v. tiden vore otjenlig för införandet af de förändringar i lulllaxan, hvilka Utsk. föreslagit.
Frih:n har dervid yttrat, att om utländningen kunde undersälja oss ganska betydligt, derföre att osäkerhet och förlägenhet nödgade än den ena än den andra utländningen att sälja bort sina varor till underpris, hvarigenom de följaktligen kunde vid enahanda försäljning i Sverige undergräfva våra tillverkare, så borde man, å andra sidan, äfven betänka, att förlägenheten också hindrar nya varors tillverkning i andra länder, der Frih:n förmodar, att de rätta prisen skulle hålla sig och tillförseln icke blifva så betydlig.
Jag vill icke bestrida, att denna minskning i tillverkning uppkommer, men innan hon hunnit göra sin verkan å verldsmarknaden i det hela, så kunna våra näringsidkare eller varuupplagen i Sverige redan vara öfversvämmade af de främmande till underpris sålde tillverkningarne.
Då våra äro ringa, jemförelsevis med den tillgång på fabriksvaror, hvilken finnes i verldshandel, så vore undergången för våra näringar mer än sannolik.
Frih:n har derjemte yrkat, att man skall, å den ena sidan, nemi. den liberala, lägga Ulsk:s betänk, till grund, och de, som gynna skyddsgrund - Den 31 Maj f. ra. 199 satsen, borde få säga hvilka artiklar, de ovilja undantaga från Ulsk:s förslag och belägga med förhöjd tull.
A andra sidan åter, borde de, sorn dela Hr Skogmans mening, lägga 1845 års tulltaxa till „ grund och de liberala få ifrån hennes stadganden undantaga de artiklar hvilka de ansågo böra undergå förändringar genom nedsatta tuilafgifler.
Ser man lösligen på detta förslag, så tyckes det innebära en jemlik rättvisa ä ömse sidor; men förhållandet är icke så.
Fördelen ligger på den liberala sidan, derföre, att om man antager Utsk-.s förslag i allmänhet med de nedsatta lullafgifterna, så blifva dessa bestämdt gällande, emedan Konungen icke eger att höja dem utöfver det belopp, som R.
St. utsatt och den Svenska näringsidkaren är blottställd.
Men å andra sidan deremot om 1845 års tulltaxa lägges till grund, så kan Konungen, genom afgifternas nedsättning göra taxan så lindrig, som någon liberal kan önska; ty först och främt äger Konungen borttaga förbud, der de finnas, och dernäst genom afgifternes förringande ändra taxan så mycket han behagar.
J finnen således mine Hrr! att fördelen, om man antager Frih.
Raabs förslag, är endast på den liberala sidan, men deremot alldeles icke på den skyddande sidan.
Deremot tror jag att om mina värde motståndare skulle vilja antaga mitt förslag, så hafva de all möjlig utsigt, att komma till den liberalism, som rikets ställning under n. v. förhållande till andra makter kan medgifva, emedan Konungen kan, i sådant hänseende göra hvad sorn behöfves, och dermed väl; ty att Hans statsråd icke skulle vilja tillstyrka och
Han sjelf göra det, lärer väl ingen sätta i fråga.
Jag tillstyrker alltså att Ståndet måtte antaga Hr Skogmans förslag.
H. Ex. Hr Gr. Lövenhjelm, Gustaf:
Jag instämmer till alla delar i Hr Skogmans förslag och anser det fullkomligen motsvarande konjuncturen i Europa.
Jag anser att frågor om tullsystemet är vida mindre underkastade positiva sanningar än transitoriska förhållanden.
Jag har nyligen varit sysselsatt med en för Sverige ganska vigtig handelstraktat.
Jag hade den lyckan att få verkställa regeringens instruktioner och att dervid vara så biträdd, af kunnige och capabla män, att jag hade kommit till en traclat, fullkomligen önsklig, medförande betydlig nedsättning i tullen af värt jern, betydlig nedsättning å våra fartygs afgifter.
Om denna tractat ännu stod att göras, om tidsskicket ännu öfverensstämde med dess ställande, så skulle jag visserligen tala för åtskilliga liberala bestämmelser i vårt tullsystem.
Nu, då Europas konjuncturer hafva blifvit sådane, att alla statsekonomiska åsigler stå längst ned på alla regeringars mållistor och så långt ner, alt ingen mensklig vishet kan förutse när regeringen och nationalförsamlingen åter få tillfälle att sysselsätta sig med sådant, nu anser jag att Hr Skogmans förslag, på det aldra fullkomligaste motsvarar tiden, och att i tullsystemet förfara tidsenligt, anser jag vara det rälta förfarandet.
Genom nämnde förslag är tillfälle alltid öppet för alla mått och steg, som kunna blifva lämpliga att taga.
Om tullförhöjningen blifver icke nu fråga.
Den 31 Uaj f. ra. icke allmänna meningen vara stämd för tullförhöjningar, utan det handlar hufvudsakligast om nedsättningar å tullafgifter skola göras eller icke.
De härvid förekommande frågor, ofta debatterade, äro kända af Eder alla mine
Hrr, lika väl och bättre än af mig.
Den förnämsta frågan : ”manne derigenom att jag höjer ftitiof gif terne, lurendrejeriet okas eller minskas ?
Ökas eller minskas derigenom statsinkomsterne?
Allt delta har blifvit såsom jag förut sade så fullständigt utveckladt här, alt jag dervid ingenting kan tillägga.
Jag betraktar frågan såsom konjunktursfråga och upprepar att Hr Skogmans förslag är fullkomligt tidsenligt.
Jag instämmer således till alla delar i detta förslag.
Om jag också skulle stadna alldeles ensam om den åsigt, jag tagit mig friheten yttra, hvilket jag hoppas att jag icke gör, så kan jag likväl icke, oaktadt den vördnad jag hyser, för majoritetens åsigter frångå min tanka.
Man talar här för antagande af Hr Skogmans förslag.
Sä vidt jag fattade detta förslag så innefattade det ingenting annat, än vidblifvande af 1845 års tulltaxa och att, i afseende å de artiklar, som der äro förbjudna till införsel, i likhet med hvad 1845 års Ständer gjorde, bestämma eventuella tullafgiften; Således innebära de facto en prohibitiv åtgärd, fullt ut sä prohibitiv, som den man medtagit vid uppgörandet af 1845 års tulltaxa.
Detta skulle ske derföre, påstår Hr von Hartmansdorff, att man skall understödja näringarne, ty de behöfva nu mer än eljest det stöd som deraf uppkommer.
Jag tror deremot, att Hrrme, vid granskning af Utsk:s förslag, svårligen skulle kunna neka, att icke Utsk. verkligen sökt att skydda näringarne bättre än Hrrne vilja skydda dem, med sådane prohibiliva bestämmelser, som här äro i fråga.
Så t. ex. i fråga om kläde.
Hvem af Eder mine Hrr, har icke sett, snart sagt, i hvarenda stad af Sverige, utländskt kläde, åtminstone i de städer som jag besökt, är det för alla bekant, att der säljas och förbrukas utländska kläden under det att de i tulltaxan stå förbjudne: T. o. m. den ledamot af Norrköpings fabriks-societet, som var närvar, i Utsk., förklarade alt han ansåg klädesfabrikationen kunna påräkna ett säkrare skydd genom en väl beräknad införseltull än genom det n. v. förbudet.
Jag vill nu nämna en artikel, som för oss landlmän är af vigt, nemi. smör.
Deraf har förut inkommit 60,000 Lif i landet årligen, under det att tullen var billig.
Förlidet år, sedan tullen blifvit högre, nedsjönk denna import till 28,000 LU och öfverallt är det bekant hvilka demoraliserande brott som i detta afseende eger rum i de norra orterna.
Jag vill nämna en annan artikel.
Jag var förliden gårdag, tillika med några andra medlemmar af R. o. Ad., inne i en bod och såg der saxar, hvilka kostade accurat lika mycket som efter deras vigt för dem bordt betalas i tull.
Så beskedlig är väl icke ulländningen att han ger oss varan för intet, och när då priset å dessa varor icke är högre än den tull som hade bordt derföre erläggas, så är det ju uppenbart, att de icke kunnat komma Dea 31 Maj f. m. 201 in pä loflig väg och skyddet för våra näringar år ringa då varorna inkomma på della vis.
Jag tror Iveriom, att näringarne skyddas bätlre om tullarne blifva lägre, så att icke tullförsnillning och lurendrejeri komma alt äga rum, d. v. s., alt det icke blir så stor fördel som nu, att begå dessa brott, som äro så demoraliserande.
Vidare har man sagt att det vore lämpligt alt bibehålla förbuden derföre att då äger alltid K. M. i sin makt att kunna borttaga eller sänka tullen, d. v. s. att representationen skulle yttra en åsigt, men hoppas på alt Konungamakten skulle verkställa en annan.
Jag skulle icke föreställa mig alt delta är det ändamålsenliga sätt hvarpå den ena statsmakten skall gå till väga med den andra.
Icke heller föreställer jag mig, att det vore önskvärd!, alt R.
St. skulle afgöra tulltaxan med beräkning derpå, att K.
M. skulle begagna sin lagliga rätt, att dels upphäfva förbuden, och dels nedsätta de föreslagne tullbestämmelserne.
Detta vore detsamma som att säga, i representationsfrågan, att det icke behöfves mer än en kammare och att den öfre kammaren är alldeles obehörig enär K.
M. har veto och Han kan ju komma med dette veto, då det icke gör någonting om den ena kammaren fattar för hastiga beslut.
Jag kan således icke frångå den tanka, som rotfästa! sig bos mig som under flere månader af denna vinter behandlat desse Stender, att R. o. Ad. icke bör så summariskt förfara här.
Det förslag jag tar mig friheten uppgifva går derpå ut att gifva lindring i det vidt omfattade arbetet som skulle uppstå om man genomgick de 900 artiklar, som tulltaxan innehåller och ville fatta serskildta öfver hvardera; men jag skulle föreställa mig att man nu kan behandla frågan sålunda: alt man såsom princip vidV>1 ifver 1844 års tulltaxa och dervid gör sina undantag, sina förbehåll, dem man likväl bör göra förut, och att sedermera de undantagne artiklarne blifva föremål för öfverläggning.
Att i det förfarandet icke ligger någon fördel för den liberala sidan, det vågar jag påslå.
Jag kan åtminstone icke se hvaruti den skulle ligga.
Del beror naturligtvis på plnrima vota, hvilken mening som segrar om det nu är den rätta, meningen att bibehålla de höga tullarne, så förmodar jag att den segrar, emedan majoriteten alltid måste vara klokast.
Hr Gr. o. Landtm, fästade uppmärksamheten derpå, att de under denna diskussion afgifne yttranden angått dels de beslut, som i saken ansetts böra fattas, och dels sältet för ärendets behandling, men alt den sednare frågan borde först afgöras, hvadan Hr Landtm, toge sig friheten anhålla att de talare, som anmält sig, mätte för närvar, hålla sig vid frågan om behandlingssättet, hvilket syntes vara enda utvägen för alt komma till slut i saken.
Med innerlig fägnad har jag hört flera talare som uppträdt i detta ämne, yttra sig så, att de vilja lägga till grund för beslutets bibehållande 1845 års tulltaxa med några obetydliga förändringar.
Jag gör det så myckel hel - 202 Den 31 Maj f. m. dre, som jag finner tydligt att de förhållanden med utrikes handeln, som nu äro för hand, helt och hållet motverka hvarje betydande förändring för Sveriges industri.
Det är då klart att när exporten nästan alldeles icke går, under det importen går alldeles obehindradt, så länge som bankens silfver kan fäs och exporteras, så skulle genom en hastig förändring, genom borttagande af förbuden, den följden upsla att med de hastiga kommunikationer England har med andra länder, en betydlig qvantitet af dessa alster skulle komma hit till Sverige.
Jag vill icke ingå i någon vidlyftig undersökning i detta ämne, utan endast förklara, att jag för min del tror att den n.v. tidpunkten visserligen icke är lyckligt vald för att göra en så stor förändring, som nu är i fråga.
Likväl hyser jag den öfvertygelse, att denna tidpunkt måhända kan och snart skall inträffa.
Om det derföre nu skulle läggas i K.
M:s händer, så alt K.
M. när tidsomständigheterna det tilläte kunde bereda öfvergången til! ett nytt tullsystem, och således eventuella tuller sättas för en del af de i tulltaxan förekommande artiklar, sä tror jag att det vore lämpligast.
Således utgående från den enkla åsigten att R.
St. böra låta bero på K. M., att, när omsländigheterne medgifva en sådan förändring och handelsställningen antaga ett sådant lynne, vidtaga de åtgärder i afseende å tullagstiftningar, hvilka för Sverige kunna vara nyttiga och stå i förening med Svenska industriens framgång; får jag förena mig med de talare, som yrkat bibehållande af 1845 års tulltaxa, sådan som den nu är med några obetydliga modifikationer, och att således föredragningssättet måtte blifva grundadt derpå.
Under erkännande af att lika rättvisa kan vederfaras de båda olika åsigterne inom Riddarhuset, nemi. de s, k. liberala, hvilket ord nu kan användas på hvad som heldst, men som, för att betyda någonting här, skall betyda de som närma sig till free traders och de prohibiliva åsigterne, d. v. s. de som önska bibehållandet af det n. v. tullsystem, på sätt, Frih.
Raab nämnt, antingen derigenom, att den nu föreslagna nya tulltaxan eller ock den som sedan 1845 varit gällande; läggas till grund för föredragningen, då det förbehålles hvar och en rättighet att uppgifva de serskilda punkter och artiklar i förslaget, som han äskat få diskuterade och i hvilka icke endast nedsättning utan äfven förhöjning i tullen kunde komma i fråga.
Detta kan dock komma att leda till, att om åsigterne äro mycket delade, man på ömse sidor anser det vara nödvändigt hålla sig så mycket mera till de punkter, som diskuteras.
Det låter sig icke göra, att, i afseende å grunden för föredragningen endast fästa uppmärksamheten derpå, huruvida det af Hr Skogman föreslagna föredragningssätt går fortare eller långsammare, utan man måste dervid ovilkorligen påpeka, hvad som för landet är fördelaktigare eller icke.
.lag skall icke upplaga hvad här blifvit nämndt om särskilde artiklar, å hvilka man ansett tullen vara för hög, och i följd deraf kunna nedsättas.
Det finnes bestämdt flera, som anse den nu gällande taxan hafva varit i Den 31 Maj f. m. 203 alla delar god.
Såsom nu allmänt kändt är, så, när utländska manufakturer och fabriksarbeten måste säljas till vanpris, hjelper höga tullen icke lill stort.
Derföre kunna under närvarande tidsomständigheter, förbuden vara nyttiga att bibehålla för våra förnämsta industriartiklar, hvilka nu öfverallt äro utbjudna till vanpris.
Jag får fästa uppmärksamheten pä hvad som af II.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm blifvit yttrat, nemi. att han var nära på väg att med Frankrike uppgöra en handelstraktat med ömsesidiga jemkningar i tullen.
En sådan hade säkerligen varit omöjlig, derest man icke från denna sidan hade haft något att erbjuda.
Det hade varit ingenting, som kunnat förmå den fransyska sidan att medgifva vår industri en fördel, som de sjelfve icke kunde vinna något på; och om deras artiklar förut hade varit till införsel medgifne, så hade vi icke haft någonting att skänka.
Det är just i och för reciprocitetsförhållandens vinnande en förmån i att tulltaxan bestämmes hög, men att Regeringen har rättighet, att kunna nedsätta afgifterne, när vigtiga skäl dertill förete sig, såsom t. ex. en möjlighet att genom handelstraklater och genom reciprocitets vinnande, utverka fördelar för Svenska industrien.
Det synes således mig påtagligt, att man icke bör för lågt nedsätta tullen, och af det skälet kan jag för min del icke hafva något emot att det förslag, som Hr Skogman framställt, blifver antagligt i mån af tidens kraf och de mera stridande omständigheter, som kunna föranleda regeringen att vidtaga de förändringar, som af behofvet påkallas.
Jag anhåller att få säga några ord, med ani. af Frih. Raabs anförande.
Han har sagt att bibehållandet af 1845 års tulltaxa vore en prohibitiv åtgärd.
Jag påstår deremot att del blott är ett bibehållande, en konservativ åtgärd.
Lagstiftningen går derigenom icke längre än förut, utan man förbi i f ver på samma punkt, öfverlemnande åt Konungen att, med den magt lian äger, göra nedsältningar eller borttaga förbud, såsom honom för godt synes.
Raab säger att R.
St. skulle således yttra en mening, men öfverlemna åt Konungen alt besluta och verkställa något annat.
Om detta vore rätt, sä borde, enl. den jemförelse han tog ifrån en annan dagens stridsfråga, ang:de ett öfverhus borttagande man öfverlemna åt Konungen att gå längre och genom sitt veto göra de liberala motstånd i detta hänseende.
Jag tror för min del, att jemförelsen icke är riktig, ty afgifters nedsättning på vissa artiklar i en tulltaxa eller borttagande af vissa förbud, betyda ju icke annat än undanlag ifrån en af R.
St. stadgad regel.
Vill man beröfva Konungen rättighet, att göra undantag från allmänna reglor, så borde man ju äfven i juridisk väg betaga Honom benådningsrätten, ty lagarne stadga, att brottslingar skola straffas efter lag.
Raab säger, att mycket smör blifvit tullförsnilladt på den norra vägen derföre att tullafgiflerne på smör äro för höga.
Jag har varit på de trakter, der tullförsnillningen å smör ägt 204 Den 31 Maj f. m. runo, och sett lättheten att verkställa den, bestå deruti att man far tvärt öfver Torneå eif.
Enda utvägen att förekomma en sådan försnillning vore alt bevaka denna eif, hela hennes slräckning uppefter, hvilket skulle kosta mera än det inbringade.
Antingen man således sätter tullen till 2 r:dr 24 sk. eller 1 r:dr 24 sk. för E8’, så lärer försnillning i alla fall komma att fortfara.
Jag tror knappast att Frih:» kan uppgifva någon vara, af den beskaffenhet, att försnillning af densamma med någon lätthet kan göras, som ändock icke försnillas; ty der mäst kan åstadkommas, der begagnar man den ock, äfven om den är oloflig, emedan dåliga men niskor icke taga det så noga med vinstens beskaffenhet.
Detta gäller för hvilken vara som helst.
Jag tror således, och med stöd jemväl af de skäl, som Hr von Hohenhausen sednast anfört, att vi gjorde rättast i sak och bäst i afseende å tidsbesparing, om vi antoge Hr Skogmans förslag.
Om det varder antaget, så är man ifrån alla tvisterna om formen och föredragningssättet, hvilka jag förmodar eljest torde upptaga hela dagen.
Om del också må anses närmast öfverensstämmande med formen att iakttaga det föredragningssätt, som Frih.
Raab föreslagit, i hvilket jag likväl skulle vilja göra den formförändring att Utsk:s betänk, föredrogs punktvis, så tror jag likväl, att en afvikelse från denna form både kan och hör iakttagas.
Jag hämtar stöd för denna min öfvertygelse ifrån det förfarande, R. o. Ad. vid sista riksdag iakttog just vid föredragning af Bevilln:sUtsk:s betänk, i tullfrågor.
Sedan d. v. Landtmarskalk framställt och R. o.