Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Academien sammanträder vanligen hvarje vecka, och icke sällan nödgas en ledamot åsidosätta andra göromål af vigt för honom, för att bevista öfverläggningarna.
Man har sett i fullmäktigskap, som icke fordrat mera lid och kunskaper, än de academiska sammankomsterna kräfva, mångdubbelt större ersättning lemnäs för den gjorda tidsuppoffringen.
Närvar, anslagsfråga är icke blott ekonomisk; den synes jemväl vara en rättsfråga.
Då academiens anslag, utan allt academiens förvållande, blifvit, genom flera myntförändringar, minskadt till en tredjedel, vill dc.t förekomma med all rättsgrund öfverensstämmande, att den makt, som verkställt myntförändringarna, Jeninar den deraf lidande ersättning för sin förlust.
Eller, med omvändande af denna sats: om Svenska academien icke ägt någon rätt till ersättning för myntförsämringens menliga inflytelse"; huru då förklara, att R, St. ända till år i83o beviljat en dy lik ersättning; att i83o års Ständer ansett denna ersättning böra å stat uppföras, och att i834 års Ständer uppgifvit, till grund för vexlingsl ättens tillfälliga inställande, ingalunda obefogenheten af denna förmåns tillkomst, men den omständighet, att bankens vinst borde oafkortad förblifva under Banco-styrelsens disposition, intilldess den beslutade myntbestämningen livilade på fastare grunder, hvilket nu inträffat, och hvarmed denna anledn. till vexlingsrättens upphörande är undanröjd?
Det vill synas af StatsUtskrs utlåt.
N:o 54, angtde reglerJn af anslagen å riksslatens femte hufvudlitel, såsom hade StatsUtsk. hyst olika åsigter vid beviljandet af anslag för enahanda ändamål.
Sålunda har StatsUtsk. tillstyrkt anslag för K.
Vitterhets-, Historie- och Antiqvitets-academiens bibliothek, tryckning af dess handlingar, till resekostnader m. m.; hvaremot Utsk. hemställt indragning af den tillgång Svenska Academien ägt för likartade föremål.
Anslaget till prisbelöningar och jettoner för båda academierna , har af Utsk. blifvit afstyrkt, hvaraf, bland annat, synes följa, att några prisbelöningar af dessa båda academier icke framgent borde utdelas.
Deremot har Utsk. ansett, att kostnaden af jettoner inom Vettenskaps-academien, derest de skola fortfara, borde af academiens egna tillgångar bestridas, men beloppet academien godlgöras, ehuru icke under form af anslag till jettoner.
Mot Svenska Academien lärer den anmärkn. ej uteblifva, alt hon ännu icke utgifvit sin ordbok.
Franska Academien , med ett mer än dubbelt antal ledamöter, behöfde nära 60 år till lifgifvande af första upplagan af sin ordbok.
Språkkunskapens gränser hafva under en sednare tid blifvit ojemförligt vidgade, och fordringarna hos språkforskaren 3ro i våra dagar betydligt stegrade mot hvad de fordom voro.
Ett arbete af nämnda beskaffenhet utföres sällan lill någon 6o4 Den i3 Maj e. m. fullkomlighet af andra än dem, som deråt kunna hufvudsakligast egna sin tid och sina krafter.
Också uppbär Franska Academien ännu ett fortgående betydligt årsanslag för ett visst antal ledamöter, hvilkas uppdrag ensamt är alt öfverse ordboken.
Inom Svenska Academien är förhållandet annorlunda, och man lärer svårligen fordra , att dess ledamöter skulle öfvergifva den verksamhet, af hvilken de äga sin bergning, för att antingen utan arfvode eller för det ringa understöd academien nu är i tillfälle lemna, egna sig uteslutande åt ordboks-arbetet.
Att under sådana förhållanden Svenska Academien skulle under kortare tid, än den Franska, fullgjort sitt åliggande, synes mycket fordradt.
Då emedlertid en jemförelse emellan Franska och Svenska Academiernas verksamhet ofta förekommit, kan det äfven vara upplysande att framlägga en uppgift å de anslag, Franska Academien åtnjuter.
Dess årsanslag å budgeten äro följande: ],5oo francs till hvarje af 4° ledamöter (dr oi t s de presence) 60,000 francs.
Secreterarens särskildta arfvode 6,000 „ Till ordboks-comite'en, bestående af 5 ledamöter 12,000 „ Inköp af böcker, eclairering, skrifvare-biträ de ra. m i,o56 „ Bref-ex penser m. m. 3,5oo „ Ränta å ett lån 3,r4* Summa årsinkomst 95,697 francs.
Till de anmärkn:r, som den siste värde talaren har gjort mot StatsUtsk:s utlåt.
]N:o 54, angrde reglering af anslagen å riksstatens femte hufvudtitel, har jag föga att tillägga, helst efter de upplysningar, som nu blifvit genom en värd ledamot upplästa.
Jag förenar mig derföre till alla delar uti hvad denne talare anfört.
Någon slags ursägt för en dylik anmärkn. mot StatsUtsk:s betänk, tror jag mig deremot icke behöfva förutsända, aldraminst till ett Stånd, som af alla samhällsclasser uti vårt fädernesland inom sig hyser den mångsidigaste bildning.
— Jag tror, att en inrättning, stiftad af den snillrikaste bland Sveriges Ko nu ngar, och moder för så många verkliga snillen inom vårt fädernesland, hvilka dels varit medlemmar deraf, dels af densamma njutit understöd, samt för den vitterhet, sotn dessa sedermera med så mycken framgång idkat, förljenar att med något mera frikostighet behandlas , än hvad Utsk. föreslagit.
StatsUtsk. har, åtminstone efter min åsigt , med alltför mycken stränghet gått tillväga, då det afstyrkt det ringa anslag, som K.
M. för denna inrättning begärt.
Stats-, Utsk. har kallat det ett nytt anslag.
Det är visserligen nytt på dessa sednare 5 eller 6 åren, men har dessförinnan ägt ruin allt ifrån academiens stiftelse.
Detta anslag har nemi.
Den 13 Maj c. ra. 60 5 förut utgått under form af rättighet för academien, alt uti R.
St:s Bank, al pari kurs, mot bancosedlar tillvexla sig speciemynt till jettoner och sedan emellan åren i83o—34 under form af statsanslag.
Om jag icke misstager mig, så afslogs det nu begärda anslaget först vid sista riksdag, då det ansågs öfverflödigt. K. M. har nu ånyo framställt behofvet deraf, och jag tror, att man då blott bör se saten ur tvänne synpunkter: den eria, om tillgångarna medgifva ett sådant anslag; den andra, om det är behöflig! och lämpligt, att detsamma medgifves.
— Hvad det första beträffar, huruvida Staten har tillgång alt bevilja ett anslag af i, 133 l idr 16 sk. för ett sådant ändamål, så hoppas jag vid Gud, att det icke kommit så långt med fattigdomen i vårt fädernesland, att sparsamhet uti denna punkt verkligen skulle vara af nöden.
Äfven jag älskar och yrkar sparsamhet i allt, der den lämp-% ligen kan beredas, och särdeles uti allt hvad som är stalsJux, men vitterhet och konst äro icke stats! ux, de är o. blomman af Statens utveckling, och jag tror derföre, att man här icke får se så noga på besparing, — om man ej vill beträda en bana , sorn måste leda till ett återgående i bildning.
— Hvad beträffar den andra synpunkten , eller huruvida det är behöflig! och lämpligt att lemna anslag för detta ändamål, så får man dervid åse, om denna academi motsvarar hvad dermed från början åsyftades.
Jag vet väl, att en slags kallsinnighet finnes inom landet för denna ganska vackra institution, emedan dess verkningar icke äro så i ögonen fallande, som vid en del andra; men om man ser på den förädling, som vårt land har vunnit i intellectuel väg, det namn och det rykte, som det vunnit utom oss, kan man ej ulan alltför mycken orättvisa neka, att äfven denna institution i sin mån bidragit härtill.
Jag tror, att ett samhälle, som inom sig räknat de största namn, som i vårt Iand funnits, — sorn genom sina handlingar, genom understöd och uppmuntringar åt vitterhetsidkare , varit den verksammaste orsaken till den, i jemförelse med vårt lands population och tillgångar, ganska rika skörd af vittra namn , som vi ägt att framvisa, en skörd, sorn — vi kunna säga det med stolthet—öfverträffa!- andra länders, ej bör, utan orättvisa, beskyllas att hafva varit utan inflytande på nationens bildning.
Har det åter bidragit dertill, så synes det mig, som om denna institution också gjort sig fullt förtjent af det ifrågavar. anslaget, som ej är så stort, att det icke kan beviljas; och icke heller är bristen i landet så stor, alt ej denna lilla summan kan utgöras.
Slutligen tror jag, att denna academi förtjena!- fullt samma rättvisa som Vettenskaps-academien, i afseende hvarpå Ulsk. yttrat, alt så beskaffade kostnader, sorn de nu ifrågavar.
, borde af academiens egna tillgångar bestridas; men då derigenom skulle uppkomma behof af motsvar. anslag till andra utgifter för academiens verksamhet, har Ulsk- der - 6o6 Du 11 i3 Maj e. m. jemte ansett sig böra tillstyrka, att enahanda belopp må för acndemien på stat uppföras, ehuru icke under namn af anslag till jettoner.
Af samma skäl tror jag, att dessa anslag äfven bort få fortfara för Svenska och Vilterhets-academierna och anhåller om återremiss, på det att StatsUtsk. mätte närmare öfverväga dessa anslag och dem tillstyrka.
Hr Lagergren, Anders, uppläste följande; H.
StatsUtsk. liar i sitt utlåt.
N:o 54) nng:de reglering af anslagen å riksstatens femte hufvudtitel, tillstyrkt afslag å K. M:s nåd. propos., det Svenska Academien måtte erhålla en ersättning af i, 133 r;dr 16 sk. årligen för den henne betagna rättighet alt, efter pari kurs, få i banken till ett visst belopp utvexla silfver emot bancosedlar.
Såsom skäl för detta sitt afslyrkande, har Utsk. icke anfört annat, än att denna academi ägde mer aller mindre enskilda fonder, hvar» före Utsk., för dess del, icke anser lämpligt, att statsanslag för dylikt ändamål anvisas.
Härvid möter först och främst den erinran, att redan i83o års Ständer erkänt rättigheten af academiens anspråk på nämnda ersättning, att Utsk. sjelft icke bestridt densamma, och att academien , enl. sunda förnuftets omdöme, icke bör til Iför bindas att plikta för följderna af en myntförsämring, hvartill den icke i ringaste man bidragit.
Detta ligger så klart för hvars och ens ögon, att någon vederläggning svårligen kan försökas.
Skulle denna ersättning af RiksStm icke beviljas, måste detta derföre blifva att anse som en nedsättning i det academien hittills beviljade anslag.
En så’ dan nedsättning synes dock för den opartiske betraktaren hård, såvida ej Statens ekonomiska belägenhet tvingar dertill, eller academien åsidosatt de henne ålagda förbindelser.
Det förra skälet har icke Utsk. anfört, icke heller synas anslagen till de öfriga academierna antyda detsamma.
Om academiens verksamhet åter torde få yttras några ord, då, under en följd af år, så månget bittert anfall mot densam» ma riktats.
Ulan att räknas till denna academis loftalare, lin mindre beundrare, måste man, blott följande en enkel rättvisas grunder, erkänna, att den både haft och ännu bibehåller ett vigtigt och mången gång välgörande inflytande på Sveriges språk och vitterhet.
Det är sannt, academien har verkat detta mera genom individer än såsom Corporation, men dessa snillen, som bidragit dertill, månne de ej mången gång fått sin första uppmuntran af den inrättning, hvars prydnad de sedan blefvo; eller månne de utan dess kraftiga medverkan så snart eller så obehindradt fått utveckla de aidag, sorn yttre omständigheter ofta nog hejda eller vilseföra?
Väl haiman beskyllt academien för ensidighet, och kanske hafva tidepunkler funnits, då fractioner inom densamma rättvisat denna beskyllning; men må man icke glömma , att hvarje Den i3 Maj c. m. 607 tidehvarfs bildning, i motsats mot ett annat, får namn af en*- sidig, oell att academien på det hela räddat sig från beskyllningen, då båda bildningsepokernas utmärktaste män tid efter annan fått säte och stämma derstädes.
Ingen kan säga, det academien af ensidighet hyllat medelmåttan, med uteslutande af den utmärktare författarepersonligheten.
Till och med de, hvilka som ynglingar voro de ifrigasie antiacadetnister, sitta nu, som mognade män, på dess stolar, inseende öfverdriften i sitt anfall, likasom nyttan af den dam, som då sattes mot deras uppbrusande öfvermod.
Ja! man bör vara endera orättvis eller mindre betänksam, för ntt underkänna viglen och nyttan af en inrättning, som velat med sig förena landets utmärktaste snillen, så att de icke endast anse sig hedrade, utan äfven gagnande genom denna förening.
Eller tror man, alten Wallin, Geijer, Franze'11 och Ling, flera andra att förtiga, skulle ens ingått i ett förbund, hvars ändamål de icke gillat eller ansett för en heder alt befrämja.
Sådana män voro icke de bortgångne, äro icke de qvarlefvande ; de voro och äro män, som både visste hvad de gjorde, och ■vid sina förehafvanden aldrig hade fåfängan, men alltid den sanna äran till mål.
Man har visst beskyllt academien alt, för fåfängan att lysa, vilja med sig förena bördens och embetenas högsta innehafvare; och måhända var det en tid, som gaf fart åt denna beskyllning; men går man nu genom listan af academiens ledamöter, så träffas den troligen ej af denna förebråelse.
Kan academien ej nu få anseende som litterär institution; icke får den det genom ledamöternes höga ställning inom samhället.
Den har, så mycket på henne ankommer, sökt att bilda en föreningspunkt för Sveriges utmärktaste vittra och historiska författare.
Icke rår academien för, örn snillena både inom och utom hennes leder glesna.
Snillet är en himmelens gåfva , som ingen ger sig sjelf eller får af academier; men deraf följer ej, alt icke acadeniier kunna hafva ett välgörande inflytande på snillen under deras första bildningsår.
Hvarföre sålunda academier skola försättas ur sin verksamhet, för det de ej skapa snillen, kan jag ej begripa, men väl att denna svältkur kan komma att verka menligt på snillet sjelft, itliy alt det sjelft får lära sig att svälta, då det ej infann sig på beställd tid.
För att med exempel visa, hvart StatsUtsk:s åsigt, eonseqvent utförd, skulle leda, ifall den princip blefve gällande, det verk och corporationer, försäkrade om en viss inkomst efter en högre myntenhet, borde t i 11 för L i n das att, utan ersättning, sedan mottaga den i en sämre, får jag nämna, det academien om fern år måhända skulle på detta sätt ytterligare förlora |:dcl af sin återstående inkomst.
BancoUtsk. har nemi. bifallit antagandet afr:gs-kurant, såsom myntenhet; och blefve denna myntenhet sedan vederbörligen fastställd, så försvunne bancomyntet och med detsamma tn ligen academiens rättighet att utfå sitt anslag efter ett redan af - 6o8 Den i3 Maj e. tn. ]yst mynt.
Man må ej invända, att sådant är otroligt, emedan det innebure en orättvisa; ty lika otroligt, lika orättvist ansågo i83o års Ständer det nuvar. förhållandet, och likväl är det på god väg alt göra sig gällande.
— I öfrigt kunde man viii säga, att om domstolarne skulle afgöra mellan statsverket och academien i denna sak, de, såvida ej en formlig nedsättning blefve beslutad, troligen med rättvisans egid skulle värna academien mot sin fruktade förlust, och statsverket kunde visst ej tillskyndas någon ära af ett sådant domslut.
Jag är öfvertygad, alt StatsXJtsk.
, lika så väl som de värde talare, hvilka här yttrat sig, hafva insett vigten och angelägenheten af den inrättning, som här är i fråga.
Jag tror derföre, alt StatsUtsk. har sett saken från en annan synpunkt än den rätta. K. M. har begärt det ifrågavar. anslaget såsom en billig ersättning för fördelar, hvilka academien förlorat.
StatsUtsk. deremot har ansett detta anslag vara hegardt endast för att förvandlas till jettoner; men denna åsigt har icke jag af förhållandet.
Det är väl så i andra academier, men inom Svenska Academien anses jettonerna utgöra en fördel för de ledamöter, som arbeta, d. v. s. de som infinna sig och bevista academiens sammankomster.
Denna ersättning, då man betraktar den såsom ett ränteanslag för academien, torde väl icke kunna bestridas, enär detta anslag från äldre tider ägt rum.
Det tyckes då, som billigheten fordrade, att delta anslag skal! fortfara, enär Svenska Academien förtjenar ett anslag, så väl som andra inrättningar.
Men det är icke blott denna billiga rättvisa, som kräfver dessa anslag; jag är öfvertygad, att StatsUtsk. äfven inser den stora nyttan deraf.
Det är sannt; denna inrättning tillhör en annan genre af litteratur, än den som är direct använbar för näringarna och konsterna, men denna är derföre icke af mindre vigtfördeu humanistiska bildningen i allmänhet.
Då jag är öfvertygad om, att StatsUtsk., lika med mig, inser vigten af denna sanning; så hoppas jag, att Utsk. betraktar saken, icke såsom ett anslag för att bestrida jetton-ntdelningen, utan såsom ett anslag i allmänhet, för att understödja academien i dess verksamhet och förekomma afbrott deruti, och att StatsUtsk.
, vid förnyad föredragning af detta ärende, finner både billigt och angeläget att bevilja det anslag, som af K.
M. för detta ändamål blifvit begärdt; hvarföre jag, för min del, önskar återremiss af betänkandet.
Hr von Hauswolff, Carl Ulrik, uppropades och började att yttra sig, men blef af illamående förhindrad att fortfara. 11. Ex.
Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.:
Till cancelliet har Den i3 Maj c. m.
C,o 9 har redan blifvit inlemnad en uppsats, grundad på authén* tika uppgifter.
Jag inskränker mig till utveckling af några ! bland dessa.
Af acudCiuiens inkomster användas 200 r:dr b:co till amanuensen, sorn alltid är en ung och föga bemedlad litteratör, och joo r:dr b:co till academiens ständiga secreterare, som likväl icke emottager denna honofn städse tillhandahållna lön, den lian låter egnas till lättnad af stiftelsens ekonomiska bekymmer — en herr secreteraren hedrande omständighet, den jag utan hans tillgörande erfarit.
Dernäst utgå 5io r:dr till hyra för bibliolheks-localen och rum för bibliothekarie!).
Denna boksamling är en af de bästa i Riket, och endast från denna liar en af våra berömdaste och mest populära häfdatecknare förmått erhålla urkunder, nödiga lill ett historiskt arbete.
Någorstädes skall dock detta bibliöthek hysas; eller skäll det skålpundtals gå till kryddkrämaren?
En annan del af academiens tillgångar användes till prisbelöningar.— Inom detta Stånd är icke obekant, hvilka män blifvit i sin utveckling sålunda uppmuntrade; och hvem vet, huru mångå' af dessa män; lemnade utan detta hägn af academien, kanske inom sig qväft snillets låga.
Minnespenningarne bilda en ytterligare utgifts-artikel.
Men är det då så fasligen illa, att hädangångna, stora fosterländska förtjensters minnen hedras' och förevigas?
Inorii detta Stånd brinner visserligen viljan att så skall ske.
Men när Svenska Academien1 det icke längre förmår; hvém gör det då, och hvem förmår det så som hon?
Manne K.
Myntverket allena?
— Dessa ininnéspeuningar äro derjemte1 j ett bn erna,' — dessa för vissa sinnen så förhatliga .jettoner — oell hvilkas utdelande så bittert klandras af något, som jag ogerna benämner ”missundsamhetoch sqm jag, lindrigt t.alande, kallar föga upplyst.
Talande nu, ojn samtliga academiernas jetton-utdelning, beder jag dessa ekonomiska ifrare besinna, alt academici oftast äro föga bémedlade män, hvilka antingen ingen, eller ringa lön af Stater; uppbära, men i båda fallen icke utan svår känning kijtttiä hvarje vecka uppoffra eftermiddagar för att öfvervara''saribriänkomsterna, Förutan hvilkas hållande det academiska arbetet inskränktes till
Öfet på det individuella,iskrifrummel; och dess resultat blefve nära nog detsamma, som funnes ingen academi.
Men sage man då rent ut, atf-^esse män icke förtjena eft vederlag för sin förlorade tid, sorn ofta måste 'medelst nattarbete återvinnas, eiler uttänke man ett med grannlpgenheten mera öfverensstämmande sätt att bjuda deri) detta vederlag.
Aca-- demierna hafva nu på- en tid och på en icke så kort tid — ty jag räknar ifrån phosphorismeris upprinnelse i Sverige — blifvit mycket häcklade, icke blott för sitt tillgörande, utan äfven för sin tillvarelse.
Man unnar dem icke ens att vara till, och man tänker att vettenskaper och snille och vitter6 fi. /, . •
V ' 77 6io Don 13 Maj e. m het skola mycket bättre trifvas utan detta hägn.
Varom conservativa eller liberala, allt efter smak och fallenhet, och allt öfrigt, som bestämmer roenniskan.
Men låtom partiandan icke intränga på det af snille och konst omhägnade område, der den ingen talan äger och intet annat än oförstånd och orättvisa kan alstra produeter, på hvilka hon, hvad heller är, betinnes alltid fruktbar.
Jag har mycket lefvat i eli snillrikt land, der, när jag vill veta hvad mina partiifrande, och i någon led ultraistiska vänner och omgängen tänka i de viglignsle politiska frågor, jag endast bchöfver bringa talet på lithographien, vaccinationen, vexefundervisningen, ånga och gaz, Victor Hugo eller Talma i motsats till grafstickel, smittkopporna, gamla skolferlan, segel, öija, Raciue och Lekain.
JNär de om något af allt detta yttrat sig, vet jag på håret, hvad de tänka om tryckfriheten, om val-lagen, om martial-lagar, om rätta principerna för tull- och närings-frågor, om alla reformer; ja, om dynastiers bättre rätt till thronent — jag känner, säger jag, alla deras politiska och stalsekonomiska åsigter.
Detta mycket Atheniensiska må vara dem nyttigt; oss skulle det icke gagna.
Minnoms, att Kellgren och Leopold suttit i Svenska Academien, att TegneV, Fran*en, Geijer, Strinnholm nu pryda academiens säten.
Jag sade ju namn, som blifvit en del af Sveriges ära, och flera hade jag bort säga.
Svenska Academien är en stiftelse af Gustaf Hl, denne Gustaf, om hvilken den store skalden sjunger så här: ”Det låg ett skimmer öfver Gustafs dagar, Fantastiskt, utländskt, flärdfnllt, om du vill; Men det var sol deri; och hur du klagar, Hvar stodo vi, om de ej varit till.”
Jag är nu en af de få, som sett aftonen af denna sol så yppigt, så rättvist tillförene besjungen; men så, som vid dessa ord, ljöd aldrig samklangen i min själ.
Mine herrar! det är Gustaf lil, som stiftat Svenska Academien, och — vi öfverlägga om i,i5o lidi' b:cö! 2: dra punkten.
Vitterhets- Historie- och A ntiq vitets-academ ien.
IL Ex. , Br Gr.
I min motion rörtde Vitterhels-academien, hvars ordför. jag för det närvar, har äran vara, och som jag, äfven om jag icke tillhörde henne, lika varmt skulle förorda, har jag så utförligen yttrat mig, att jag endast har att åberopa innehållet af denna motion.
— Må jag derföre, med speciell användande på denna academis behof af hvad jag nyligen anfört rör:de academijetioner, inskränka mig nu till förnyad anhållan hos detta Stånd och hos MedSt:n, att academien måtte gynnas med hvad af mig hegardt blifvit.
Deir i3 Maj c. m. Gu Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Oin några ord af en man, som icke till lior ucademien, kunna vara henne gagoeliga; så anhåller jag att få fasta Ståndets uppmärksamhet på vissa omständigheter, som tala till hennes fördel.
I andra länder är man, i afseende på, antiqvitets-samlingar och sådana föremål, som röra jfrågavar. academi, mera frikostig, an vi hittills och äfven än StatsUtsk. vid detta tillfälle varit; ehuru Utsk., jag erkänner det med tillfredsställelse, varit gifmildare mot denna academi, äfvensom mot academierna i allmänhet, än mot någon annan inrättning i vål t land.
Jag vill icke jemföra aiislagen uti bayern, Sachsen eller i Preussen med dem, som äro i fråga hos oss.
Men det kunde måhända vara tillåtet alt jemföra oss med Mecklenburg Schwerin, med Danmark och Norrige. 1 Schwerin är förhållandet, alt der linnas vid antiqvilels-samlingarna tvänne föreståndare.
Hos oss är nu fråga blott om arne, både vid antiqvitets-samlingarna i allmänhet, och vid myntsamlingen särskildt.
I Köpenhamn linnes vid antiqvitets-museuni en föreståndare med 3 e. o. amanuenser; vid de historiska samlingarna en föreståndare, och vid K.
Myntcabinellet 3 föreståndare, tillsammans 8 personer.
I Christiania finnes en föreståndare för anliqviteterna och en för myntcabinettet, således tvänne, likasom hos oss, ehuru samlingarna der äro tili storlek vida underlägsna våra.
Jag yrkar icke anslag för flera tjenstemän, än de 2:ne, som academien, K. M. och SlatsUtsk. föreslagit, nemi. för en riksantiqvarie och en amanuens, men skulle önska, att Utsk. icke hade förknappat de löner, som för dem blifvit begärda, nemi. för riksantiqvarien 1800 r:dr och för amanuensen 6oo r:dr.
StatsUtsk. har från det förra afdragit 200 r:dr och från det sednare 100 r:dr b:co.
När nu R o. Ad. täckes erinra sig, att det är fråga om att ordna dessa samlingar, sorn, af brist på utrymme, till en stor del ligga fullkomligt hopade på hvarannan, och att fråga är om dessa samlingars förflyttning till en rymligare local; så är det gifvet, att de begge nu inträdande tjenstemännen få vida större besvär, än som, under vanliga förhållanden, skulle tillhöra deras tjenster för de anslagna lönerna.
Tvifvelsutan äro de mera belåtne, om en större lön gifves dem för alltid, än om de finge ett särskildt arfvode för tillfället och en ringare lön i längden.