Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och det ligger derföre i sakens natur, att endast utskum af menniskor kunna till denna handtering begagnas.
De utgöra ett samfund med sådan esprit de corps, att en dylik person, som i Westerås
Län blef med knif stucken af en sin medbroder, så att han några dagar derefter 74 Den 5 Maj. förlorade lifvet, dog utan att vi lija uppgifva sin baneman, hvilken med mycken möda sedermera upptäcktes.
Vid .flera grofva stölder och röfverier, synnerligen vid en nyss begången, har jag haft tillfälle utröna, huru stort samband existerar emellan denna, för allmänna säkerheten vådli* ga, folkclass, hvars medlemmar, vid be. gåendet af ogerningar, alltid omgifvas och biträdas af större eller mindre antal medbroder, hvilka icke blifva lottlöse i det rof, som af den vid tillfället egentligen verksamme kan åtkommas.
Då jag är fullt öfvertygad, att de ManufacturVerk, som begagnat dessa skadliga varelser, med långt större fördel kunna afsätta, sina effecter på det af Höglofl.
Utskottet föap«lagna sätt, inser jag intet återstående skäl emot antagandet af Utskottets Betänkande i hela dess vidd.
Herr Mannerstam.•
Jag medgifver gerna verkligheten af de nämnda händelserna, men jag har förut uppgifvit medlet att dem förekomma, och då böra brott be. gångna af dylika personer sällan inträffa.
Jag kan dessutom ej föreställa mig, att pass utgifvas för banditer och landstrykare blott derföre, att de anmäla sig att kringföra handelsvaror.
Herr Ekorn, Pehr Adolph:
Då jag har äran vara Ledamot uti Allmänna Besvärs - Den 5 Maj. 75 och Oeconomie-Utskottet, forde mig tillå-' tas härvid andraga, att Utskottet alldeles icke sträckt sin åtgärd derhän,- att någon för orternes inbyggare nyttig och behöflig Manufactur af Porcellaine och Smide skulle, i afseende på afsättningen, vara underkastad något tvång.
Tvärtom är af Utskottet föreslaget, huru en sådan afsättning säkrare skulle kunna vinnas och befordras; men, i afseende på personernes uppförande, hvilka stryka kring landet, under skygd af försäljning af sådana varor, och genom deras sedeförderf och begär, ej mindre att obehörigen tillita Allmogen, än ock att den samma ofta bedraga, har Utskottet trott sig böra föreslå ett förbud emot sådana personers kringresande i orterna, deraf icke större skada och förlust, både i Oeconomiskt och Moraliskt afseend •, än nytta vinnes.
För min enskildta del kan jag tillägga, att sådane ofta med hustru och barn kringstrykande personer, utan att vara försedde med så mycket varor, att afsättningen deraf kunnat medföra den inskränktaste utkomst, ägt behöriga P esepasS att färdas från Örebro till Götheborg, Vester- och Östergöthland, samt bela Riket igenom , ända upp till det mig nådigst anförtrodda
Län, samt under föregifven anled. ning att nedsätta sig som borgare uti dea nyligen anlagde CarlJohansStad , uppehållit sig uti de mest aflägsna delar af Länet, och omsider måst tillhållas att antingen bygga och bo å det för dem anvista ställe, eller ■X Den 5 Maj. ock till deras förra vistelseorter sig begif-' va, och derom jag tilltror mig kunna än vidare gå i en författning, som med min embets-befattning instämmer.
Jag anhåller således ödmjukligen, det Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderska* pet och Adeln täcktes bifalla Besvärs, och OeconomieUtskottets Betänkande, såsom ofelbart verkande till den allmänna ordningens vidmagthållande.
Grefve LiUjenerantz •
Den anmärkning låter vid första påseendet ganska rigtig, att icke andra än välkände personer böra erhålla pass till Glas. och Porcellaines-föring in. m,, samt att Läns-styrelserne genom be* horig tillsyn böra hindra och förekomma de vanartades brott och bedrägerier, — hvilka icke böra utesluta andra, tilläfventyrs redliga, personer att sig med ett låfligt näringsfång försörja; men mina EmbetsCameraders erfarenhet lärer säkerligen med min deruti instämma, att den mest noggranna uppsigt å i fråga varande personer, på sin högd lemnar det resultat, att ofta upptäcka af dem begångna brott, och sällan lyckas att ertappa och öfverbevisa den brottsliga.
Utstuderade i alla för deras ändamål erforderliga knep, förstå de att å orter, derifrån pass begäres, ställa sig skickligt, att då sådant vägras, förse sig med falska attester, och medelst desamma, under föregifvande att hafva passet förlorat, förskaffa sig ett Den 5 Maj. 77 dylikt i första lilla Stad, der de inträffa, o. s. v.
Ständigt kringvandrande, ofta ombytande namn, äro de svåra att uppsöka, sedan någon af dem föröfvad våldsamhet hun. nit constateras och inrapporteras.
Sällan föröfvas deras förbrytelser så enfaldigt, att de kunna på bar gerning gripas, och om än detta någon gång inträffar, om än de blifva bestraffade, är den skada de gjort, ändock ofta oersättlig.
Allmänna Besvärs, och Oeconomie-Ut* skottets Betänkande blef härefter bifallet.
. . j Föredrogs å nyo OeconomieUtskottets, den 27:de April på Bordet lagda, Memorial, i anledning af väckt fråga om befrielse från ansvar för dem sorn försumma Regements.} Skrifvare-möten.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat till Protocollet följande:
I Memorial, som till Oeconomie- och Besvärs-Utskottet blifvit remitteradt, hafva flere Riksdagsfullmägtige af BondeStåndet ifrån Kronobergs
Län hemställt, om icke det vite af En Riksdaler Banco, hvartill, under åberopande af Häradsskrifvarelnstructionen, Allmogen fälles, då något utlyst Uppbördsmöte försummas, kunde förklaras icke^äga 78 Den 5 Maj. rum,' eller åtmindstone samma vite må lindras vid de tillfällen, .då afgiften icke stiger lill dubbelt belopp emot böterna, hvaröfver Utskottet, med åberopande af gorde $. RegeringsFormen, att Embetsmäns beslut m. m. icke kunde komma under Utskotts pröfning, förklarat sig icke vara tillständigt att någon åtgärd vidtaga eller utlåtande meddela, då motion är väckt om upphäfvande och ändring i ett redan stadgadt förbud , hvari sökanderne, till vinnande af rättelse, haft att anmäla sig å ort och ställe som vederbort.
I detta Höglofl.
Utskottets yttrande kan jag för min del ej instämma.
Om fråga varit om besvär eller anmärkning öfver embetsmanna-åtgärd, så hade otvifvelaktig! förenämnda yttrande varit på sitt rätta ställe; men då frågan endast innefat. tar en åsyftad ändring i nu gällande stadganden, är förhållandet annorlunda.
Annat ar att åtala Embetsmännens beslut, annat att begära en förändring i författningar, som dertill föranledt; och skulle Utskottet anses hafva ägt att i sistnämnde omständighet vägra frågans upptagande och bedömande, så blefvo Utskottets åtgärder ganska inskränkte, och Lagstiftarens afsigt med Utskottets tillvarelse skulle alldeles förfelas, hvars första åliggande är att upptaga alla hos Riksens Ständer uppkomna frågor om förändring , förklaring och Upphäfvande af lagar och författningar, som, genom 34 Riksdagsordningen, blifvit till Oeconomieoch Besvärs-Utskottets handläggning öfvert Den 5 Maj. <79 lemnade.
Jag tillstyrker fördenskull, att detta Betänkande måtte återremitteras, med yrkande, det Höglofl.
Utskottet måtte upptaga och utlåtande meddela i förenärtinda fråga, huruvida något af de framställda, alternativen, till ändring i föreskriften i Rege. mentsskrifvarelnstructionen, kunde lämpligt anses; Och förenar jag mig i denna motion i så måtto, att jag yrkar, det omnämnde vite, som 1733 års Regementsskrifvarelnstruction föreskrifver, alldeles måtte försvinna, och det så mycket mera, som jag ej kan finna, det någon större ansvarighet eller förbindelse till. vite bör äga rum vid de skattskyldiges liqvid med militairen, än för utgörandet af rentor och utskylder, som till kronan directe utgå.
Denna förbindelse till personlig inställelse, som är alldeles olämp-i lig, har äfven ofta föranledt till den beqvämlighet, å Regementsskrifvarens sida, att uträkningar på rentor icke meddelas, utan blott det summariska beloppet af hvarje hemmansrenta på stället tillkännagifves , hvari yrkas den rättelse, att Regementsskrifvaren bör åligga tidigt utgifva åt rentegifvare, samt åt dem som böra erlägga kronovacancer, uträkningar, som upptaga persedlarna och värdet å hvarje af dem efter markegång, samt tiden, med anteckning hvarifrån den beräKnas och hvarmed den slutar.
Om så sker, som borde ske, behofde icke hemmansägaren infinna sig på liqvidationsmöten, utan kunde liqvidera aflöningen till militairen, som andra utskyl - - 8o Den 5 Maj. der, och befriades ifrån den otillbörliga skyldighet, att på flera mils afstånd nödgas på liqvidations-möten sig infinna.
Sådana möten, der ett Compagnie soldater instäiler sig och gifva anledning till kostnad och utsväfning , kunde ganska väl inställas , som vid några Regementer redan skall hafva skett, och som, både i oeconomiskt och moraliskt afseende, vore en vinning för soidaterna, och dem som, efter gammal vana , med skjutsning måste dem fortskaffa, och medförde således en allmän nytta.
Undertecknad Silverstolpe, Axel Gabriel» anförde:
Utan att kunna yttra mig öfver -hufvudsaken, nemligen frågan om böter för dera som uraktlåta att inställa sig vid Regementsskrifvare-möten, ett ämne, hvarom jag icke äger kännedom , utbeder jag mig få fästa Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den delen af Herr Grefve Gyllenborgs anmärkning, som rörer frågan, huruvida OeconomieUtskottet bort eljer icke bort upptaga målet.
Den 90.'de §.
RegeringsFoimen, som af Utskottet anföres till stöd för dess tanke, att detsamma icke borde ingå i befattning med målet, stadgar visserligen, att Riksens Ständer eller deras Utskott icke få ingå i pröfning af Regerings- och DomareMagternes beslut, eller sjelfva verkställigheten af någon Lag eller Författning; det vill säga, att en pröfning af lagars tillämpning icke kan tillkomma Riksens - III.
Den 5 Maj. sens Ständer.
Men denna §, kan lika säkert icke så uttydas, son: kunde det någonsin Riksens Ständer eller deras Utskott förmenas att pröfva rigtigheten och gagneligheten af sjelfva Lagarna och Författningarna, samt nödvändigheten af förändringar deruti.
Då den till OeconomieUtskottet remitterade fråga synes mig helt och hållet v;.ra af denna sednare beskaffenhet, så förmodar . jag, att det är blott från en irring om begreppet af 9G:de §.
Regeringsformen, som Utskottets nu afgifna yttrande sig härledt; Och är det under denna synpunkt, som jag för min del anhåller få understödja Grefve Gyllenborgs önskan, att Memorialet måtte blifva återförvisadt.
Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus, för.' malte sig till alla delar instämma i hvad Undertecknad yttrat.
I anledning af de nu gjorda anmärkningar blef OeconomieUtskottets Memorial återremitteradt.
Herr Friherre af Wetterstedt, hvilken, å Kongl.
Majits vägnar, till Ridderskapet och Adeln öfverlemnade en Nådig Skrifvelse samt tre Kongl. Proposi-- tioner, hvilka nedanföre upptagas.
Ridd. och Ad. ProU N;o 11. 12.
Sedan Hof-Canzleren afträdt, föredrogs å nyo StatsUtskottets, den 27-'de April på Bordet lagda, Memorial, i anledning af Konungens Nådiga Proposition, angående ersättning för den förlust i årlig inkomst, Allmänna Barnhusinrättningen i Stockholm måst vidkännas, genom StorFurstendömet Finlands alträdande.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemmat följande
Dictamen, som upplästes:
StatsUtskottets Betänkande om ersättning för Allmänna Barnhuslnrättningen i Stockholm, för förlorade inkomster genom förlusten af Finland, instämmer jag hufvudsakligen, nemligen i så måtto, att
Barnhuset ersättning må beviljas 3 men vid sättet att meddela denna ersättning, och öfriga omständigheter i Betänkandet, kan jag icke undgå göra följande anmärkningar.
Jag anser väl i allmänhet lämpligast att bestämda anslag göras till medgifne behof, men, om jag ock medgifver, att, i likhet med hvad förut skall vara practiseradt, en utgift kan anvisas på en genom särskildt afgift beredd odeterminerad tillgång, kan jag likväl icke anse det vara lämpligt eller ovillkorligen gagnande, att, med upphäfvande af nu varande Controll på Spelkort.stämpling, och uppbördssättet af afgiften för kort, öfverlåta åt enskildte BarnhusDirectioner, att, efter de grunder de kunde föreskrifva, förStaten bereda en Bevillning, hvars större Den 5 Maj. 83 eller mindre belopp således kommer att bero på de Controller, de nödige pröfvade, och hvarvid Statens Ombud således icke komme att hafva annan åtgärd, än att ifrån enskildta
Directioner emottaga hvad de ausägo blifva Statens andel i Bevillningen, som likväl lämpligast och säkrast bör, efter af Riksens Ständer gillade Controller, i StatsCassan directe inflyta.
Det åsyftade ändamålet af en förbättrad Controll bor äfven lika säkert vinnas, om nuvarande inrättning bibehålles, helst de, som genom deltagande i inkomsten blefvo interesserade i tillökning v,t deraf, lära lika nitfullt med» dela de förslag, som kunna förbättring i Controllen bereda 5 och tillstyrker jag, med afseende å hvad anfördt är, att, i händelse förslaget till deltagande för Barnhuset i inkomsten för Spelkort gillas, Controllen och uppbörden icke må Directionen öfverleinnas, och att detta äfven må sträcka sig till de öfriga BarnhusDirectioner, i fall Utskottets tillstyrkande i anseende för dem föreslagne inkomst bi Palles 5 men ehuru öfvertygad jag är, att allmänna medel aldrig bättre kunna användas, än till sådana föremål, kan jag likväl icke undgå anmärka det skiljaktiga, som visar sig i förhållandet emellan Stockholms Barnhus och de öfriga.
För det förra begäres att till godo njuta de inkomster det haft, och således att njuta ersättning för hvad det förlorat.
De sednare åter hafva af deras inkomster intet förlorat, och ingen begäran om nya framställt^ under erkän - 84 - T>en 5 Maj. nande af Utskottets välgörande afsigt, kan jag likväl ej anse det vara alldeles enligt med principe, att meddela en, ehuru obe. tydlig del af Bevilinings-medel, der intet biträde är hegardt, än mindre något förslag af behof är framstäldt, samt att öfverlemna sättet att vinna denna för Staten och Barn-1 husDirectionerna gemensamma inkomst, helt och hållet åt enskildtes godtfinnande, I synnerhet får jag lämpa detta yttrande till Utskottets medgifvande, att å de ställen, der Barnhusinrättningar icke äro, mets Kort-fa» briquer äro inrättade, skulle enahanda förmöner och rättigheter Fattig-fö.- örjnings-anstalterna tilläggas, helst, med kännedom att Fattig-försörjmngsanstalter äro enskiidte inrättningar, som i allmänhet utan biträde af det allmänna, af hvarje ort särskildt underhållas, jag ej kan inse något skäl, hvarföre sådane inrättningar, der Kort-fabriquer äro, skulle få en bättre rätt till biträde af allmänna medel, sorn de dessutom icke begärt eller förvänta, än Fattig-försörjnings-anstalter på andra ställen.
Jag anhåller ödmjukast, att detta till StatsUtskottets upplysta granskning remitteras.
Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham, yttrade, att det ej vore hans sak att nu ingå i någon pröfning huruvida det förslag StatsUtskottet uppgifvit till ersättning för BarnhusCassan för dess förlorade inkomster vöre det tjenligaste.
Han ville allenast anmärka, att, sådant som förslaget nu vore, nå;’ Gen 5 Maj. 8 5 got definitift beslut deröfver af Riderskapet och Adeln ej kunde fattas.
Dessförinnan vore nödigt att veta, om verkligen Stämpelafgift för kort blir en artikel i den tillkom, mande BevillningsFörordningen, och härom kan Ridderskapet och Adeln ej äga någon kunskap, innan förslag inkommit från Be. villningsUtskottet och Riksens Ständer deröfver beslutat.
Allt hvad som nu vid saken kunde göras vore, efter hans tanka, att öfverlemna detta StatsUtskottets Betänkande till Bevillningsutskottet, och dess Utlåtande deröfver infordra.
Herr Palman, Otto Fredrik, utbad sig endast få erinra, att Utskottet ej föreslagit någon förhöjd kort-stämpel-afgift eller ny Bevillning', utan endast att hälften af den Be.; villning å kort, sorn hittills ägt rum, skulle till Barnhuset anslås.
Orsaken, att
Utskottet vågat tillstyrka bifall till ett sådant för. slag, hade varit, att man funnit den influtna kort stämpel afgiften vara så ringa, i jemförelse med förbrukningen af kort, och att man ansett en bättre controll kunna vinnas genom den af Utskottet tillstyrkta utväg} genom hvilken äfven förekommes att man behöfde göra ett särskildt anslag af Staten för allmänna Barnhus-inrättningen.
Huruvida Bevillningsutskottet häröfver borde hö. ras, lemnade Herr Pålman till Ridderskapets och Adelns eget bedömande.
Grefve Lilljencranu Ehuru Barnhusen i 86 Den 5 Maj. landsorterna icke förlorat påräknade inkomster igenom Finlands afskiljande ifrån Sverige , befinna de sig , så vidt mig kunnigt är, i lika obestånd, som stora Barnhuset i Stockholm.
Fonderne till deras underhåll, som gemenligen varit anslagne i contanta penningar, hafva, genom myntets försämrande, årligen blifvit allt mera otillräcklige, och barnens antal är icke allenast emot förr betydligen förminskadt, utan man har nödgats, i stället för den ömma vård de fördom njöto inom inrättningarna, utsätta barnen till mer och mindre godhjertade foster, föräldrar.
Directionerne för Barnhusinrättningar i orterna icke anhållit om understöd af publika medel, härleder sig endast af förmodan, det Statens tillgångar icke kunde lemna hopp om bifall.
Jag vågar vördsamligen tillstyrka, att berörde
Directioners uteblifna ansökningar icke må lägga hinder emot begagnandet af Högloft.
StatsUtskottets välgörande förslag.
Hvad angår tilldelande af andel i Stärnpel-afgiften åt Fattigvården i de orter, der Barnhus icke finnas, förenar jag mig helt och hållet med Herr Lagmannen Grefve Gyllenborgs yttrade mening.
Grefve Mörner, Adolph Göran, instämde deruti, att, som StatsUtskottet tillstyrkt en sak som till en viss del inginge i Bevillningsprojeclet, efter Bevillningen på Kort Den 5 Maj. sy kunde framdeles, såsom hittills, komma att dertill höra, StatsUtskottets Memorial borde till BevillningsUtskottet öfverlemnas, jemte de dervid gjorde anmärkningar, Herr LandtMarstalken proponerade, att StatsUtskottets Betänkande jemte de dervid gjorde anmärkningar, skulle till en bör. jan till BevillningsUtskottet öfverlemnas.
Upplästes Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer i afseende på de i 41 §.
Gifven Stockholms Slott den 3:dje Maj l8l5.
Denna Nådiga Skrifvelse skulle hvila i sammanhang med de constitutionella frågorna, som ligga på Bordet.
Herr af Wingård, Johan Diedric, Uppläste till Protocollet följande:
Då frågan, rörande rättigheten för tjen.; stedrängar att från Fryxdalen utgå på arbete i andra provinser, ånyo blifvit under en allmännare åsigt och som en med billigheten i strid varande författning hänvist till Oeconomie- och Besvärs-Utskottets vidare 8S Dm 5 Maj, handläggning ; har jag trott mig böra upplysa» på hvilka grunder min företrädare, Landshöfdingen och Riddaren von Echstedt, stadgat sitt förbud mot dessa utvandringar,.
Less Kungörelse lyder så här; Kungörelse.
Å vissa orter inom Länet har Allmo* gen sedan längre tid tillbaka företagit sig utvandringar till andra Län, för att söka sig arbete.
Den oftast öfverdrifne dagspenning, sådane arbetare erhållit, har vållat, att desse utvandringar med hvarje år tilltagit: att Husbönder utöfver behofvet antagit
Drängar i deras tjenst» hvilka, skyddade af detta försvar, i stället att använda deras arbetsförmåga vid åkerbruket, frånskillt
Länet flera på andra orter arbetande händer: att det öfverskott, som af dagspenningen till hemorten medföljt, föranledt till en lättjefull lefnad, den tiden af året, då tillfälle tilf*'arbetsförtjenst utom Länet upphört; att ej sällan öfverflöd, men med visshet osedlighet blifvit i hembygden kringspridde följder; att Hubönder å de flesta orter i Länet funnit sig i förs lägenhet att kunna erhålla tjenstedrängar, emedan de villkor, som härvid billigen kunde komma i fråga, vida understigit de fördelar, som genom utvandringen påräknades; att så väl tjenstelöner som dagalöner blifvit märk ligen stegrade, samt att, med allt detta, Länet saknat en mängd arbetan - Den 5 Maj. 89 de, hvars krafter det behöft, men genom utvandringen till andra Län måst förlora.
Alla dessa olägenheter äro allmänt kände och öfverklagadej
Och som de, med uppmärksainhet härå, af mig, under den 22:dra October 1813 och i;sta April innevarande år, i ämnet utfärdade
Kungörelser ej medfört den följd jag afsett, har jag, för att göra slut på dessa, emot Författningarna stridande, för orten och folket menliga, ovanor, härmedelst velat till allmän underrättelse kungöra; att hädanefter ingen Tjenstedräng, hvarken för egen del eller dess Husbondes räkning, hvilket sistnämnda skäl vanligen plägar föregifvas, skall vara berättigad att gå utom Länet, för att söka sig arbete j
Och kommer en sådan dräng, som, då han aldrig kan i förenämn. de hänseende härifrån förpassas, olofligen begifver sig utom Länet, att såsom Lösdrifvare anses, och efter Författningarna behandlas ; varandes det likväl Hemmans, brukare och Torpare med Jordbruk obetaget att, om de af tillfälliga orsaker skulle finna förmonligt att någon tid af året söka arbetsförtjenst i andra
Län, sig härstädes anmäla med företeende af vederbörliga Prestbetyg, hvilka, så vida pass skall kunna meddelas, bestämdt böra innehålla, att den Pass-sökande äger Hemmans eller Torpbruk, jemte orten till hvilken resan är ämnad i Om iakttagande hvaraf det Vörd-ige Presterskapet i Länet härmedelst anmodas. 9° Den 5 Maj.
Krono- och Stads-betjente i Länet sko? la noga vaka öfver efterlefnaden af detta Påbud, om hvars uppläsande i Kyrkorna nu genast och sedermera årligen i Martii Månad, och Söndagen före Mantals-skrifftingen, det Vördige Presterskapet lärer besörja.
Carlstads Lands Canzli den iO:de Maj 1814.
Elias von Echstedt. G. E. Kleman.
Jag får endast härvid fästa HöglofL Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den omständigheten, att frågan blott angår Tjenstedrängar eller personer varande i andras bröd, eller åtniindstone så ansedde, samt således, både i Tjenstehjonsstadgan och principen att hvar ,och en skall mantalsskrifvas der han arbetar, finner sin grund.
För mig blir det ganska kärt, om Kongl. Maj:t nädigst behagar gifva en Allmän Fö fattning i ämnet: till dess bör jag trygga mig vid, att den nu varande författningen är grundad på ortens behof, då Landshöfdingen Echstedt, som född och hela lifstiden boende inom provinsen, ägde en kännedom deraf, jag ännu billigtvis bör tro mig sakna.
Remitterades’ 'till® '-Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet.
Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham, uppläste följande:
Vid 1809 års Riksdag, då Svenska Folket uppsteg ifrån ett politiskt förfall, hade jag den tillfredsställelsen att vinna Höglofl.
Ridderskapets och Adelns och Riksens Stäm ders gillande, när jag vände deras uppmärksamhet derpå, att bästa medlet till stadgande af en säker grund, hvarpå vår borgerliga frihet kunde byggas, funnes i ett rent bemödande att, genom en klok vård af den. allmänna uppfostran, bilda oss till värdighet att vara frie och sjelfständige.
Här är ej rummet att i detail upprepa följderna af Riksens Ständers då vidtagna steg.
Det är tillräckligt att nämna, det Kongl. Maj.t gått Riksens Ständers önskningar till mötes; att fullständiga revisioner äro förrättade öfver Uppfostrings.verkets förut föga och blott fragmentariskt kända tillstånd i Riket; att den dertill af Kongl. Maj:t nedsatta Comité nu finner sig i tillstånd att med full kraft träda till utarbetande af Skol-författningarna.
Ständer sjelfve hafva vid denna Riksdag,, genom deras bifall till Konungens Nådiga Proposition, å nyo ådagalagt deras ömma omsorg för det allmänna Uppfostrings-verkets förbättring.
Mycket är således redan beredt, men mycket återstår att göra.
Mitt föremål är nu att mana Riksens Ständer till fullbordande af sitt Verk.
Med någon i sakens kännedom grundad tillförsigt kan jag försäkra, att det hädan - 52 Dm 5 Maj, efter står i Styrelsens magt att gifva våra allmänna Skolor den inrättning, som för nationens höjande till en sann vetenskapsbildning kan vara af nöden.
Vi må hop. pas att njuta denna välgerning af en Regering, som tagit till syftemål att varaktigt stadga den Nordiska Halföns sjelfständighet: kanske vi i denna Nordens förening och i dess lyckliga läge, att orubbad vara en fred-* lig åskådare af det öfriga Europas hvälfningar, kunne grunda ett smickrande hopp att berga öfverlefvorna af det öfriga Europas cultur, naturalisera dem, och med den Nordiska jordmonens friska krafter frambringa alster af mera förädlade slag.
Måtte åtmind« stone hoppet tills vidare lugna oss, och hos de redlige och ädle väcka en nitfull och ren verksamhet till detta mål f