Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle derföre önska, att Ståndet icke ville godkänna StatsUtsk:s åsigt i detta fall, utan bestämdt stadga, att ingen må utfå något sådant lån, med mindre han bestämdt förbinder sig att så fort som möjligt börja byggnaden.
Frih. Rantzou, Joli Alb., instämde med Hjärne.
Till besvarande af den siste värde talarens yttrande behöfver jag blott anföra ett exempel och hemställa, om det icke kan göra Svenska folket detsamma, om en person uttager sitt lån efter några veckor, börjar med grundläggningen af sitt hus och sedan knåpar med byggnaden i 5 års tid, eller om en annan, som äfven genast uttager länet, först efter 2 å 3 års förlopp börjar bygga, men fullbordar byggnaden lika fort som den andra.
Detta måste vara likgiltigt, synnerligast som det är omöjligt att förekomma underslef genom stadgandet, att byggnaden genast vid lånets uttagande skall påbörjas, och något annat correctiv icke lärer kunna uppgifvas, än att bestämma en viss tid, inom hvilken byggnaderna skola vara färdiga.
N:o 388 återremitterades.
Till afgörande företogs Lag- och Oecon.Utskms d. 3 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 34 i anledn. af gjorda anmärkna- vid Utsk:ns betänk.
N:o 8, angrde åtskilliga föreslagna förändringar i gällande författningar örn personers af arbetsclassen förpassande m. m. 18 H. 6 42 Den 8 Januari.
TJppå derom af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm. gjord framställning beslöt R. o. Ad., att detta mål skulle punktvis företagas och att betänk.
N;o 8 skulle tagas till grund för föredragningen. i:sta punkten bifölls. 2:dra punkten.
Jag anser för en skyldighet mot mig sjelf att tillkännagifva, det jag icke var närvar, uti sammansatta Utsk:n, när detta utlåt, afgjordes, och att jag i annat fall skulle reserverat mig mot en af Utskrn begången oformlighet i detta utlåt.
Utskm förklara nemi., att denna punkt genom 3:ne
Stånds beslut redan är bifallen.
Enligt Riksd.Ordn. kan likväl, så vidt jag fattat den rätt, ett betänk , som första gången i Stånden föredrages, endast i sin helhet afslås eller bifallas; hvadan det således är en olag-* lighet, att, första gången detta utlåt, förevarit, Stånden bifallit detsamma i några punkter, men afslagit eller återremitterat detsamma i andra.
Utsk:n bade åtminstone bort ställa sig grundlagen till efteiTättelse, om än Stånden icke gjort det.
I öfrigt har jag nu mot den föredragna punkten ingenting att anmärka.
Jag vill gifva Hr Hjärne rätt såvida, att i formen måhända något misstag är begånget; men om det är ett factum, att 3:ne
Stånd icke gjort någon anmärkn. mot denna punkt, så lära Utsk:n icke hafva så orätt att anse frågan vara afgjord, och att således den af ett Stånd gjorda anmärkn. icke vore af vigt; men jag medgifver, att i redactionen ett misstag är begånget.
Jag kan icke gilla, att, då ett betänk, första gången förekommer, detsamma kan antagas i vissa punkter och återremitteras i andra, ehuru elfecten visserligen blir densamma, enär uti de punkter, hvarvid någon anmärkn. inom Stånden icke blifvit gjord, någon förändring af Utsk:n icke heller bör vidtagas, med mindre den blir en ovilkorlig följd af de förändringar, som Utsk:n möjligen kunna vidtaga vid andra punkter, till följd af dervid inom Stånden gjorda anmärkn:r.
Jag ber att få tillägga, att jag skulle deltagit i Utsk:ns framställning, om Utsk:n förklarat, att, då 3:ne
Stånd icke gjort någon anmärkn. vid denna punkt, Utskrn lemnade det 4-‘de Ståndets anmärkn. utan afseende; men då Utskm, enligt ordalydelsen i utlåt., ansett sig af de 3:ne Ståndens bifall, såsom ett R.
St:s beslut, förhindrade att till besvarande upptaga den gjorda anmärkn., har jag ansett mig icke kunna lemna denna oformlighet oanmärkt.
2:dra punkten bifölls. 3:dje och 4:^e punkterna biföllos.
Den 8 Januari. 43 5:te punkten.
Det synes mig, som om Utsk:n begått ett misstag i detta förslag.
Hos Utskm har blifvit anmäldt, att missbruk ägt rum derigenom, att personer af tvetydig frejd blifvit begagnade till lumpsamling, hvaraf Utskm tagit sig anledn. att helt och hållet förbjuda lumpsamlares kringresande.
Mig synes, att K. M:s Bef:h:de böra kunna få utfärda pass för kringresande lumpsamlare, blott dervid iakttages, att de genom kronobetjeningen förvissa sig om, att ingen till lumpsamlare antages, som icke är af god frejd.
Å andra sidan tinner jag, att våra pappersbruksägare blifva högst olyckliga, om dem förbjödes att kringskicka lumpsamlare, emedan de icke allenast skulle nödgas hålla commissionärer i hvarje socken till lumpornas hopsamling, utan äfven särskilda commissionärer till deras afhemtande, hvarigenom dem skulle tillskyndas större kostnad, än genom införskrifvandet af utländska lumpor.
Om man då påminner sig, att pappersbrukshandteringen är en näring, som i sednare tider med ökad fördel blifvit drifven, torde man äfven böra medgifva, att den icke bär undertryckas, utan tvärtom uppmuntras.
Om man vidare medgifver, att lumporna äro af den beskaffenhet, att de utgöra en stor volum utan betydligt värde, och att det endast är mängden, som äger något värde, men att denna mängd måste sökas inom fyrfaldiga provinser, så måste man äfven medgifva, att lumporna genom arfvoden åt de mångfaldiga commissionärerna skulle blifva så kostsamma, att lumpsamlingen inom landet komme att afstadna och pappersbruken att drifvas endast med utländska lumpor.
Då jag, såsom jag förut nämnt, tror, att de öfverklagade missbruken kunna afhjelpas, anhåller jag om afslag å denna punkt.
Egentliga anledn. till Utsk:ns tillstyrkande i denna punkt har varit den, att personer af mindre god frejd blifvit begagnade till lumpors insamlande; och då det icke af någon kan motsägas, att förhållandet så varit, hafva Utsk:n ansett af vigt att förekomma dessa personers skadliga inverkan på samhället.
Utsk:n hafva likväl i sednare utlåt, visat sig vara medgörligare, hvilket icke i allmänhet är fallet med R.
St:s Utsk. vid denna riksdag.
Utskm hafva nemi. måst rätta sig efter Ståndens mening, då de förklarat, att ehuru det torde böra medgifvas, att Utsk:ns mening kunnat på lämpligare sätt, än som skett, uttryckas, Utskm likväl, enär 2 Stånd redan bifallit utlåt., icke ansett sig böra deruti föreslå någon förändring eller rättelse.
Jag tror, att Utskm, andra gången detta ämne af dem förehades, ägde tillräcklig anledning att föreslå en lämpligare redaction, innehållande den mening, som af de 2:ne Stånden blifvit antagen; och då jag är af annan tanke än Hr v. Troil, som begärt afslag å denna punkt, skulle jag vilja föreslå R. o. 44 Den S Januari.
Ad. att antaga såsom redaction af denna punkt, hvad närvar. utlåt, innehåller, nemi. att hos K. M. i und. anhålla, det täcktes K. M., med upphäfvande af den pappersbruksidkare hittills medgifna rättighet att till lumpors insamlande begagna personer, som äga att kringresa i landsorterna, i nåder förordna, att pass för sådana personer hädanefter icke skola utfärdas, saint att det må bero på pappersbruksidkarne sjelfva att, genom antagna commissionärer eller på annat lämpligt sätt, emottaga de lumpor, allmänheten kan hafva att aflåta.
Skulle R. o. Ad. bifalla denna redaction, anhåller jag, att de 2:ne Stånd, som bifallit Ulsktns tillstyrkande i förra utlåt., måtte inbjudas att med R. o. Ad. förena sig
Uti antagande af nyssnämnde redaction deraf.
Jag har ej delat majoritetens åsigt, som ligger till grund för detta utlåt.
Min reservation vid det första utlåt, innehåller ett förkastande af hela denna ida, hvilken jag finner af större statsoeconomisk vigt, än man vid första påseendet torde förmoda.
Yi veta, att lumpor äro en betydlig impartartikel, ehuru liten vigt man fäster vid denna artikel; och då Utsk:ns förslag att genom commissionärer insamla lumpor är alldeles overkstäflbart, emedan vi inom vårt vidsträckta land skulle tänka oss en sådan mängd commissionärer , att man icke kunde hafva reda på dem, enär knappast en commissionär inom hvarje socken skulle vara tillräcklig, emedan man icke för några få lumpors försäljning skulle vilja besvära sig med transporten deraf till den aflägse boende commissionären, och då det är en verklig misscalcul att vilja tillstyrka en obegränsad näringsfrihet, men tillika stadga restrictioner i afseende på lumpsamling, samt jag icke kan finna meningen vara den, att man skall neka pass åt personer derföre, att de hafva ett visst näringsfång, så kan jag pä dessa skäl icke tillstyrka R. o. Ad. att antaga hvarken den ena eller den andra redactionen, utan får jag, lika med Hr v. Troil, tillstyrka afslag å denna punkt.
Att 2;ne Stånd redan antagit, hvad Utskrn här tillstyrkt, hetyder uti ett oeconomiskt mål ganska föga; och jag förmodar, att K. M. å dessa Stånds beslut icke kan fästa något afseende.
Försvarslösa och vanfrejdade personer äga K. M:s Bef:h:de icke rättighet att förpassa hvarken i ett eller annat afseende, så vida det icke sker till correctionshus eller till ransakning vid domstol; men om pappersbruksägare begära pass för sitt tjenstefolk eller andra under dess försvar varande välfrejdade personer, kan sådant icke vägras, hvarföre det äfven är iner än förundransvärd!, att man kunnat föreslå en skrifvelse till K. M., som skulle uttrycka den mening, att pappersbruksägare icke skulle få såsom sina commissionärer kringskicka personer.
Jag skulle förmoda, att i denna fråga, likasom i hvarje Den 8 Januari. 45 annan, det bör vara klart, att om missbruk på ett eller annat ställe äga ruin derigenom, att vanfrejdadt folk, i stället för pålitligt, kringskickas, det är genom tillämpning af andra författningar, som sådana missbruk skola häfvas.
Jag kan derföre icke annat än tillstyrka afslag på denna punkt; och då det bifall dertill, som blifvit lemnadt genom 2:ne
Stånds beslut vid föredragning af första betänk., icke kan verka till någon påföljd, anhåller jag, att R. o. Ad. ville, genom meddelandet af sitt beslut om afslag härutinnan, inbjuda de öfriga Stånden att deruti instämma.
Jag ber att få förena mig med de ledamöter af R. o. Ad., som begärt afslag å denna punkt.
Mina skäl derför kunna icke blifva bättre, än de starka och öfvertygande, som af Hr v. Troil blifvit anförda, och på hvilka jag stödjer mig, då jag äfven instämmer med Frih.
Gederström uti anhållan om inbjudning till de öfriga Stånden, att förena sig med R. o. Ad.
I fall R. o. Ad. beslutar att afslå förevar, punkt, lärer någon inbjudning icke behöfvas, emedan ett Stånd redan afslagit densamma, hvarigenom två Stånd således komme att stadna mot två, då frågan således icke erfordrade någon vidare behandling.
Jag har rönt föga understöd för min mening, ehuru jag väntat mig något, emedan pluraiiteten inom sammansatta Utsk:n var ganska stor.
Man stödde sig der mindre vid de författningar, som redan finnas, derföre att man sett, att dessa författningar icke tillämpas så, som man väntat, att de skulle tillämpas, utan man höll sig mera vid erfarenheten, som visat, att dessa lumpsamlare äro vanfrejdade personer, som menligt inverka på sedligheten i landsorterna.
Cederström har upplyst, att K. M:s Bef:h:de icke ägde rättighet att meddela pass åt lösdrifvare eller vanfrejdade personer; men om det nu bevisas, att sådana personer likväl förpassas af K.
M:s Bef:h:de, frågar jag, 0111 det icke är Piepresentationens skyldighet att fästa K.
M:s uppmärksamhet på detta förhållande och nödvändigheten af ett correctiv deremot.
Det är ur denna synpunkt, jag trott, att motionen icke bör lemnäs utan afseende.
Hvad det beträffar, att pappersbruksägare icke kan förmenas att kringskicka i deras tjenst lagstadda personer, skulle jag vara af den tanka, att, örn de personer, som nu begagnas lill lumpsamling, verkligen vore i deras tjenst, de icke skulle vilja begagna dem lill annat än kringskickning; ty för mig är det klart, att de icke skulle antaga dem i sin tjenst, om de icke visste, att de af deras grannskap icke kunde röna någon olägenhet.
Det finnes nemi. personer, som icke så noga öfverväga det obehag, de tillskynda andra genom att städja sådant folk, som de skicka andra på halsen, men sjelfva äro fredade för.
Sådant tror jag förhållandet vara, och tillstyrker derföre antagande af 46 Den 8 Januari.
Utsktns förslag i denna punkt, så redigeradt, som jag haft äran framställa det.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade inbjuda Preste- och BondeSt:n att i R. o. Ad:s beslut instämma.
Jag tager mig friheten i R. o. Ad:s minne återföra, att Bevilln.Utskts betänk.
N:o 38, ang:de 3 och 4 art. uti bevillntsförordn., blifvit af R. o. Ad. återremitteradt.
Sedan R. o. Ad. återremitterat nämnde betänk., har min uppmärksamhet blifvit fästad på åtskilliga stadganden, som uti berörde artiklar innehållas.
Jag anhåller att få uppläsa de anrnärknrr, hvilka jag finner mig befogad att göra, och torde de få remitteras till Bevilln.Utsk. med hemställan, det Utsk. täcktes taga dem i öfvervägande vid återremissens besvarande.
De äro följande:
Uti III art. y3 § heter det, att af hvarje privilegieradt SkS skall bevillning erläggas, men borde heta af hvarje privilegieradt och tillverkadt Skäf.
Följden af närvar, ordalydelse i 73 § är, att bevilln. påföres hvarje bruk för manufactursmidet, icke efter hvad sorn tillverkats, utan efter hvad som privilegierna innehålla; hvadan oek den ena manufacturägaren efter den andra börjat nedlägga och afsäga sig privilegierna, emedan nu i några år conjuncturen varit föga lönande.
Höja prisen sig framdeles, komma nya undersökningar, privilegier och kostnader att drabba näringsidkaren för att återvinna en rättighet, som han aldrig förverkat.
Såsom exempel må anföras, att ett bruk, som var privilegieradt till 5oo Skåf, i833 endast tillverkade 12 Skäf, men måste erlägga bevillning för 5oo SkÄ.
Sådana exempel lära vara otaliga.
III art. 75 §•
Här stadgas, att masugn, som är belägen i samma district med bruket, må gemensamt uppskattas.
Alla andra masugnar skola uppgifvas och till värde beskattas, der de äro belägna.
Härvid vore ingenting att anmärka, derest icke en minimi-afgift för bruk vore stadgad; men då så är, uppkommer en stor orättvisa genom detta stadgande.
Antag 2:ne bruk, det ena med masugn på stället, det andra med masugn i annat taxeringsdistrict.
Vid anställd granskning af tillverkningsprisen befinnas båda stadna vid minimi-afgiften, hvilken sålunda af båda bruken erlägges.
Den, sorn har masugnen på stället, bar härigenom undgått någon särskild beskattning för masugnen; men det andra brukets ägare, som har sin masugn å annan ort, ehuru hela tillverkningen ingått till brukets smide, mäste dessutom erlägga särskild Den S Januari. 47 bevillning för masugnen.
Rättvisan fordrar, att då masugn tillhör bruk och det tillverkade tackjernet ingår efter till— verkningspris till bruket, och sådant behörigen styrkes, sådan masugn icke bör särskildt taxeras.
Så länge det stadgande i detta afseende, sorn 1823 års bevilln:sförordn. innehöll, tillämpades, befriades af K.
M. de masugnsägare, som voro i denna kategori och deröfver klagade; men genom den förändring i ordaställningen i nu gällande bevilln.förordn., sorn af Bevilln.Utsk. är godkänd, har K.
M. icke kunnat, som förr, göra nödig rättelse i denna del.
Nisshytte eller Tolfforss bruksägares och Helsjö masugnsägares klagan och vunna rättelse vittna härom.
Jag anhåller således, att Bevilln.Utsk. måtte förtydliga 75 §:ns stadgande i denna del, med hänseende till hvad 1820 års bevilln.förordn. innehåller.
Remitterades tili Bevilln.Utsk. i sammanhang med den redan d. 8 sisth Dec. beslutade återremissen af Utskrs betänk.
Ånyo föredrogs Lag- o. Oecon.Utsk:ns d. 3 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 35 öfver gjorda anmärkntr vid Utsk:ns betänk.
N:o 6 i anledn. af föreslagna förändringar och tillägg till K.
Detta mål skulle punktvis föredragas och betänk.
N:o 6 tagas till grund för föredragningen. irsta punkten.
Jag begär afslag å detta betänk.
Ehuru jag för min del icke vill tro, att ett sådant stadgande, som Utskm här föreslagit, af husbönder skall komma att tillämpas i hela sin stränghet, tror jag likväl, att husbönder kunna finnas, som vilja begagna sig deraf för att göra sig en liten vinst på sina tjenste!)jons bekostnad.
Skulle likväl R. o. Ad. anse, hvad Utskm föreslagit, böra bifallas, d. v. s. att husbonden skulle äga rättighet att på tjenstehjonens lön afdraga icke blolt kostnaden för läkemedel och sjukvården, utan äfven lön för den tid, tjenstehjonet varit sjukt, tror jag det vara alldeles nödvändigt att göra det tillägg, som första betänk, innehåller, der Utskm föreslå, att ersättningen för läkemedlen och sjukvården icke får öfverstiga det betingade lönebeloppet för den tid, tjenstehjonet varit sjukt; ty i annat fall är det klart, att, om t. ex. ett tjenstehjon är sjukt i 2 månader och årslönen är betingad till 5o r:dr, kostnaden för läkemedlen tillsammans med lönebeloppet för de 2 månaderna kan uppgå till vida mer än 5o rrdr, och då skulle tjenstehjonet, sedan det tillfrisknat, få tjena i 10 månader utan en enda styfvers lön.
Jag begär derföre afslag å detta betänk.; men derest R. o. Ad. 48 Den 5 Januari. icke skulle instämma i denna begäran, anhåller jag om pro pos. till bifall å förra betänk.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla i:sta punkten i betänk.
Nro 6 med den uti utlåt.
Nro 35 föreslagna förändring.
Ex. hemställde, om R. o.
Ad. behagade afslå irsta punkten.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. irsta punkten af betänk.
Nro 6, utan den uti utlåt.
Nro 35 före slagna förändring.
2rdra, 3rdje och 4;de punkterna biföllos.
Då nu ånyo föredrogs Constit.Utskrs d. 5 dennes på bordet lagda memor.
Nro 6g, med förslag till ändringar i 5o § Reg.F. och 3 § Riksd.Ordn., blef det ånyo hegardt på bordet af Grrna von Fersen, Hans, och Horn, Claes Fredr., samt Frih. Boye, Ludv., m. fl. ledamöter.
Föredrogs ånyo Constit.Utskrs d. 5 dennes på bordet lagda memor.
Nro 70, angrde PresteStrs ålerremiss på memor.
Nro 55.
Den föreslagna voterrsproposm blef af R. o. Ad. godkänd.
Ånyo föredrogos och biföilos StatsUtskrs d. 5 dennes på bordet lagda utlåtrnr
Nro 38g. i anledn. af väckt fråga om förändring af den förut stadgade tid, inom hvilken den till statsbehofvens fyllande utaf allm. bevilln. anslagna summa skall uti Riksg.- cont. hvarje år förskottsvis hållas Statscont. tillhanda; Nro 3go. i anledn. af factoren för tryckningen af Riksg.- contrs creditsedlar, Sam.
Rumstedts, genom Fullmägtige i nämnde Contor, anmälda ansökning att varda bibehållen vid innehafvande lönebelopp.
Lades till handlma StatsUtskrs d. 5 dennes på bordet lagda memor.
r Nro 3g I. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskrs memor.
Nro 351; Nro 3g2. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskrs memor.
Nro 352; Nro 3g4- rörrde ett tillägg i frågan om det af K.
M. för Carlstens fästnings iståndsältande äskade extra anslag.
Fö - Den 8 Januari. 4‘J Föredrogs ånyo BeviIln.Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagda meinor.
N:o 47 nied förslag till sammanjemnkhing af RiksSt:ns beslut i fråga ora verkställighet af R.
St:s beslut, att sportlerna inom K. M:s Cancelli hädanefter skola utgå till Kronan såsom ehart® sigillatas-afgift.
Då nu ånyo föredrogs BancoUtskts d. 5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 73 till svar å de inom 3:ne RiksSt. gjorda anmärkn:r vid Utsk:s under N:o 38 framlagda förslag till departemental-indelning af Bancoverket samt redovisnings- och tjenstgöringsordningen inom detta verk, blef nämnde utlåt.
N:o 73 ånyo lagdt på bordet af Hrr Rosenblad, Bernh., och Hegardt, Christ.
Likaledes lades ånyo på bordet, uppå begäran af Hr Rosenblad, Bernh., Frih.
Cederström, Jac., samt Gr. von Fersen, Hans, BancoUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 74 i anledn. af Hr Rosenblads, Bernh., motion om förändring i fördelning af styrelseåtgärderna i Banken och i sammansättningen af Bankens understyrelse.
Upplästes och lades på bordet nedannämnda från BancoUtsk. inkomna betänk, och meraor.:
N:o 75. i anledn. af Gr.
Cronlijelms motion om utarbetande af fullständiga instruetioner för discontdirectionerna och dessa verks revisorer; N:o 76. med förslag till sammanjemnkning af RiksStrns olika beslut i anledn. af Utskrs under N:o 65 afgifna utlåt, om fortfarande understöd till ynglingen Silfverstolpe; N:o 77. i anledn. af de från Hederv.
BondeSt. erhållna ålerremisser af Utsk:s under N:ris 66 och 68 afgifna betänkm.
Ad. åtskiljdes kl. | till 1 e. m.
Måndagen den 12 Januari 1835.
Plenum kl. £ till ii f. m.
Justerades 9 prot.utdr. för d. 8 dennes.
St:s underd. skrifvelser till K. M., nemi.: >8 II. 7 5o
Den ii Januari.
N:o 268. ang:de ändring af 16, 18 och 19 §§ i K. förordn. d. i3 Juli 1818 om inteckning i fast egendom; N:o 269. angrde dels en närmare förklaring öfver 4 cap. 1 och 1 §§ Jord alen oell dels andi ing uti K. förordn. d. i3 Juni 1800 om lagfart och börd af jord på Ian let.
Ånyo föredrogs Constit.Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagda memor.
N:o 6g nied förslag till ändringar i 5o § Reg F. och 3 § Riksd.Ordn.
Cönstit.Utsk. har ytterligare gifvit RiksStm ett förslag till förändring af grundlagen, hvilket uppenbarligen är en försämring och icke en förbättring.
Frågan är om sätet för riksdagarna.
För min del vågar jag tro, att vår Reg.form på ganska goda grunder ansett riksdagarna alltid böra hållas i Rikets hufvudstad, så framt sådant icke är omöjligt, eller icke för R.
St:s frihet och säkerhet vådligt, och jag finner fördenskull hvarken "högst nödigt eller högst nyttigt” att förändra denna ordalydelse till den större latitud, Constit.
Utsk. föreslagit.
För att pröfva halten och syftningen af Constit.Utsk:s förslag, låtom oss profva dess motiver.
Denna pröfning blir väl något svår, emedan detta Constit.Utsk.vs betänk, vidlåder enahanda fel som de flesta andra från samma Utsk., att nemi. vara författade utan afseende på logik och med en argumentation, sorn går i krumelurer; men jag vill dock försöka; tjtsk. hyser den mening, att riksdagarnas förläggande i landsorten skall, i anseende till den ”trångare samlingsryruden, ” främja personernas och begreppens ”tutare och härmare beröring,” befordra vexelupplysningen, sanlmanjemnkä skiljda, uhdérordiiade interéssen m. m. d., samt åstadkomma "lugn, enhet och sammanhang i arén demas behandling/’
Öm detta skäl skulle consequent tillämpas, förundrar det 111ig, hvai-före Utsk. icke föreslagit, att R.
St. skulle instängas i den trångaste sainiirlgsrytnd soni möjligt, då naturligtvis resultaterna af deras öfverlägghingar skulle blifva ändå mera ”hugnande” och deras öfvertygelse ändå mera oberoende af ”ort, omgifning, främmande hänförelser och andra yttre förhållanden,” helst om man derjemte förbjöde dem att läsa tidningar och mera sådant, sorn torde kunna på riksdagarnas gång bereda inflytelser af enahanda art, söm ”en äf Rikets fiender väckt och underhållen orolig sinnesstämning,” hvilken naturligtvis ej hade så stort ”utrymme” i en småstad, som i hufvudstäden.
Jag betviflar likväl, att, om erfarenheten icke vitsordat fördelarna för landet af riksdågarnas hållahde i landsorten, Constit.Utskls ofvanupptagna moliver må kunna vara tillräckliga att tillintetgöra er - Den ta Januari.
5i farenlictens vittnesbörd; och att detta sednare i alla representativa stater talar emot Constit.Utsk., derom är ingen okunnig och dertill ligga anledningarna alltför ö'ppendagade, att behöfva vidlyftigt specificeras.
Om vi blott råd (råge vår egen representativa historia på de sednare 5o åren, livem vet ej, huru olyckliga, men tillika ”oroliga” Gefle riksdag 1792 och Norrköpings 1800 voro?
Hvem minnes ej med patriotisk smärta det ”större lugn, det slags enhet och sammanhang i ärendernas behandling,” som rådde vid 1812 års riksdag i Örebro?
Och är det icke oemotsägligt, att den största mångsidighet af bildning, erfarenhet och äfven af interessen finnes i hufvudstadön, och att det just är af denna mångsidighet, som en för folket nyttig
Representation har det största behof?
Äro icke alla archiver och embetsverk förlagda i hufvudstaden, och huru nästan dagligen och stundligen äro ej representanterna i behof af upplysningar från dem?
Nå väl, hvilka kostnader och uppehåll medelst correspondance, curirer etc., eller ock ofullständighet i granskning af ärenderna, skulle ej resultera utaf saknaden af nära tillgång till dessa upplysningar på riksdagsorten? besinnar man dertill, att lefnadskostnaden i en landsort, dit Riksdagen och dess talrika betjening, Hofvet, Regeringen skulle förläggas, blefve betydligt dyrare än i hufvudstaden, så finnér man, att icke ens den ceconomiska nyttan talar för den af Constit.Utsk. under den blygsamma titeln ”af undantag” föreslagna, till sin syftning ganska genomgripande innovationen.