Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bancofullm. berättigas, dock endast linder tiden från d. 15 November til! slutet af April, att, vid inköp af silfver till leverering under påföljande sommarmånader, lemna förskott till | af silfrets värde åt inländska män,: hvilka ställa fullgod säkerhet för de med dem afslutade contracters fullgörande”; samt att Frih.
Tersmeden insiämt i sistnämnde förslag, men deruti, i öfverensstämmelse med BondeSt:s beslut, begärt den ändring, att framför orden ”från främmande länder” skulle införas orden ”inom Riket eller”, och att i följd deraf i sednare delen af § skulle utmärkas, att det silfver, för hvars leverering förskott må lemnäs, skall införas frän främmande länder.
Tersmeden om icke, för den händelse Ilr
Frihm icke skulle vilja afstå frän hela sitt yrkande om tillägget, sorn jag tror är uf föga vigt, emedan Banken, på grund af nu gällande föreskrifter, vanligen köpt Sala hela silfvertillverkning och troligen äfven kommer alt, köpa det silfver, som erhälles vid Aboda, Frihm skulle vilja föreslå att insätta detta tillägg såsom ett särskildt morn., hvilket då kunde blifva föremål för en särskild öfverläggning.
Emedlertid är rättigheten till inköpet af inhemskt silfver i sjelfva verket redan medgifven, och den enda skillnad, som skulle uppstå genom antagande af BondeStts beslut, är egentligen den, att den dryga slagskatten skulle försvinna.
Till minskning af propositionernas antal förenar jag mig med Hr Rosenblad.
Oaktadt jag visserligen tror, att det af mig föreslagna tillägget i § vöre nyttigt, så vill jag likväl afstå ifrån yrkande af delta tillägg, sedan jag funnit, att detsamma icke inom Huset funnit något särdeles understöd.
Jag hemställer till Hr von Hohenhausen och Gr.
Frölich, om icke det vore möjligt att äfven vi kunde förena oss.
Om jag fattat saken rätt, sä är skillnaden den, ali Rivon Hohenhausen sä väl sorn jag anser silfret böra införas under Maj och Juni månader, hvaremot Gr.
Frölich yrkat, att införseln bör ske under påföljande sommarmånaderne.
Om man uti Hr von Hohenhausens förslag skulle tillägga Juli månad och således stadgade, att silfver bör införas under påföljande Maj, Juni och Juli månader, så tycker jag att man derigenom bör kunna åstadkomma en billig förlikning.
För min del får jag förklara mig villig, att i detta fall förena mig med Hr von Hohenhausen, öfverlemnande till Hrr von Hartmansdorff och Rosenblad huruvida äfven de vilja göra det.
Jag är också i detta fall villig alt instämma med Hr von Hohenhausen, äfven om det skulle gä 9 H. G5 514 Den 18 April f. m. så långt som Hr Mannerskantz föreslagit, nemi. att tiden må utsträckas till och med Juli månad, ty man måste lemna någon tid för silfrets transport.
Jag vill visserligen icke eller lägga hinder i vägen; men får fästa uppmärksamheten derpå, att sjöfarten icke börjar förr än i Maj månad och till och med sednare.
Jag hemställer derföre till Hr Mannerskantz och de öfrige Herrarne, om de skulle vilja tillägga äfven Augusti månad.
För min del instämmer jag med Hr von Hohenhausen, och så vidt som jag uppfattade Gr.
Frölichs yttrande, så inslämnde äfven han med Hr von Hohenhausen.
Jag ber att få komma med ett amendement.
Man har velat stadga, att förskottet skulle utgöra | af summan.
Jag tror, att detta borde öfverlemnas till Fullmäktiges bedömmande, eller också att förskottet icke bör öfverstiga halfva summan, hvarigenom man får solidare hus att göra med.
I anledn. häraf fästade H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, uppmärksamheten derpå, att öfverläggningen förklarats vara slutad, och att således numera något nytt förslag ej kunde upptagas.
Af de skäl, som jag redan flera gånger har besvärat R. o. Ad. att afhöra, kan jag omöjligt gå längre än till och med Juni månad, öfvertygad derom att äfven denna utsträckning af tiden skall väcka farhåga hos de öfrige Stånden.
Jag kan omöjligt ingå på den inskränkning, att leveranstiden skulle sluta med Juni månad.
Vi hafva flera gånger haft erfarenhet af att sjöfarten icke börjat förr än slutet af
Maj, och tiden för leveransen skulle således blifva allt för kort, helst man sett, att det äfven vid medelmåttiga silfverköp varit nödvändigt att ställa leveringen på 3 månader.
Således är det mycket ogerna jag medgifvit uteslutande af Augusti månad; men längre än Hr Mannerskantz föreslagit kan jag likväl icke gå, ty om tiden ej skulle utsträckas till och med Juli månad, så skulle nyttan af förslaget derigenom till stor del tillintetgöras.
Jag får således för min del inskränka min concession till insättande af ”Maj, Juni och Juli månader”, i st. f. ”sommarmånaderne”.
Sedan härefter, uppå hemställan af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, orden ”under påföljande sommarmånader” i Gr.
Frölichs förslag, i öfverensstämmelse med Hr Mannerskantz’s framställning, blifvit utbytte emot orden ”inom d. 1 näslpåföljande Augusti”, hemställde H. Ex. om R. o. Ad. bifölle den af Utsk. föreslagna 59 §.
Propos. till bifall å 59 § med det af Hr von Hohenhausen Den 18 April f. m. 515 föreslagna tillägg, blef härefter framstäld och äfven besvarad med starka nej, jemte några ja.
H. Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade bifalla Gr.
Frölichs förslag till redaction af 59 §.
Cederström anhöll om votering, samt att dervid bifall till den af Utsk. föreslagna § mätte blifva ja-propos. H. Ex. hemställde till Hr von Hohenhausen, huruvida han önskade att äfven få sitt förslag under votering.
Jag tyckte mig vid svaret på pro pos. höra så många nej, att jag icke hör besvära R. o. Ad. med votering, hvarför jag endast reserverar mig emot beslutet.
Den som bifaller den i RancoUtsk:s utlåt.
N:o 44 tillstyrkta 59 §, voterar j»; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer, i st. f. berörde §, att antagas följande stadgande: ”Rancofullra. skola genom inköp af silfver från främmande länder förstärka Bankens metalliska cassa, hvarvid, utöfver utvexlingspriset, ej får betalas mer, än hvad som erfordras för transporten af silfret från uppköpsorten till Banken.
Bancofullm. berättigas, dock endast under tiden från den 15 November lill slutet af April, att, vid inköp af silfver till leverering inom den 1 nästpåföljande Augusti, lemna förskott titl högst $ af silfrets värde åt inländske män, hvilka ställa fullgod säkerhet för de med dem afslutade contracters fullgörande”.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 18.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m. §§ CO och 61.
Biföllos. § 02- Hr von Hartmansdorff:
Jag har icke något att erinra i sak, men här är ett uttryck begagnadt, som jag icke tror vara riktigt.
Här står nemi.: ”det K. M., på Bancofullm:s und. anmälan i ämnet, i nåder täcktes låta bemedla det af Bancofullm. för Bankens säkerhet nödigt ansedda lån”.
— Hvad vill det säga, att bemedla ett län?
Det skall väl betyda, att bemedla underhandlingen om lånet?
Således hemställer jag, att detta uttryck 516
Den 18 April f. m. matte förändras sålunda: ”det K. M. i nåder täcktes låta bemedla underhandlingar om det af Bancofullm,” etc. etc.
Det synes mig såsom BancoUlsk. i denna fråga icke velat rent uttala den mening, som måste ligga underförstådd, nemi. att Bancostyrelsen skulle behöfva K.
M:s bemedling för alt iakttaga den form, som är erforderlig för att lyckas.
Sä fort man i bancoreglementet inrycker den åsiglen, att K.
M:s garanti skall begäras och behöfvas för Bancostyreisens operationer i läncväg, så synes mig det riktigaste hafva varit, att R.
St. såsom statsmakt hos K.
M. begärt, att i händelse Statsbanken skulle vara i behof af bemedling af ett lån (efter detta uttryck bär är begagnadt) det måtte upptagas i form af statslån, men icke såsom bär säges, att genom Konungens bemedling
Bancostyrelsen blott skulle blifva auetoriserad alt ingå i denna läneunderhandling.
Skulle Banken endast göra en iåneoperation för sig sjelf såsom Bank, oberoende af B.
St:s garanti och Konungens sanction, så tror jag, att
Bancostyrelsen verkligen är i tillfälle att oberoende af K.
M. göra en sådan operation.
Då Bancostyrelsen är berättigad af sina principaler att ingå i sådana transaclioner, så hemställer jag till B. o. Ad:s egel bepröfvande, om ett sådant förklarande, som det här föreslagna, är det riktigaste för att vinna credit på utrikes ort. R. o. Ad. biföll 62 §, med det af Hr von Hartmansdorff föreslagna tillägg. § 63.
Om det vore blott en enda orsak lill silfrets uttagande ur Banken, så skulle onekligen Bancolltsk. hafva haft rätt i sin uppställning af 63 §, ty då måste ostridigt alla medel tillgripas för upprätthållande af myntvärdet.
Jag vill icke eller nu att den ordning, sorn af Bancolltsk. blifvit föreslagen, skall omvändas eller ändras på något annat sätt, än att det må blifva möjligt för Bancostyrelsen att kunna foga sig efter omständigheterna.
Hvarföre denna latitud bör gifvas åt Bancostyrelsen skall jag söka att ådagalägga, icke med några thcorier, ulan helt enkelt med facta, och vill i det hänseendet åberopa förhållandet inom ett annat laud, som med Sverige har i vissa afseenden ganska vigtiga communicationer, nemi. de Nordamericanska frislaterna.
Det är bekant, att dessa staters många banker gingo under 1S37.
De slodo således ännu uppe år 1836.
Jag vili framställa en jemförelse emellan förhållandena inom dessa stater åren 1836 och 1844, för att derigenom söka visa, det rubbningen i en banks metalliska valuta icke endast och allenast beror på nationens stigande eller fallande välmåga, utan äfven på andra förhållanden.
Jag tror, att man inom Sverige jemväl har haft erfarenhet deraf, om man tänker sig tillbaka till den period, då piastrarna uttogos ur vår Bank.
Ställningen i största och vigtigaste
Nordamericanska staternas banker före deras fall, var den, att de ägde nära 39 millioner dollars tillsammans i guld och silf - Den 18 April f. m. 517 ver.
1844 ägde de nära 4G millioner.
Detta visar således, alt oaktadt den katastrofen, som öfvergick dem såsom ett naturfenomen, hafva de likväl förökat sig med 7 millioner.
Skulle man nn tro, att denna förökning gått jemna steg med landets välmåga, sä skulle man göra ett stort misstag, hvilket jag nu vill söka framställa.
1S41 var skillnaden inom Förenta Staterna i allmänhet emellan exporten och importen af ädla metaller 5 millioner, hvarmed exporten öfversko! importen.
1842 var exporten något mera än 700,000 dollars större än importen.
1843 importerades 20| millioner dollars mera än hvad som exporterades.
Således ser man huru ojemnt dessa förhållanden hafva ägt rum, oaktadt riket i det hela fortgått i välmåga.
Om olikheten i delta förhållande kom sig deraf, alt man ena året producerade litet mera än det andra, så kunde fluctuationen icke blifva annat än obetydlig, 1 million eller något sådant; men nu är deremot fluctuationen ganska betydlig, oell detta kommer sig deraf, att sedan varuhandeln blifvit öfver fy lltl med capilaler, sä hafva under de sednare åren de största capitalerna kastat sig på penningehandeln, och de stora förändringar, som detta medfört i verldsmarknadens förhållanden, kunna icke vara ulan inflytande på Sverige, ehuru eli inflytande af sådan art icke kunnat visa sig förr än realisationen ägde rum.
Men sedan den trädde i verket, så kan man finna, alt de der större operationerna måste utöfva inflytande, och derföre, säger man, mäste Bancostyrelsen beläcka sig, för att alltid kunna göra front mot en påkänning.
Detta är ganska sant, men jag upprepar ännu en gång, att dessa skiljaktigheter kunna vara beroende af tvenne alldeles olika orsaker.
Vore de endast beroende på exportens förhållande lill importen, så skulle deraf ovillkorligen följa just en sådan ordning, som BancoUtsk. föreslagit och det aldra närmaste för Bancostyrelsen alt göra, vore då ovillkorligen att indraga på lånerörelsen; men om återigen förhållandet endast uppkommer af tillfälliga flyttningar af silfvermassorna från den ena verldsdelen till den andra, så måste det väl vara klart, att Bancostyrelsen kan, utan skada för Banken, skaffa silfver genom att upptaga lån.
Derföre yrkar jag, att det sätt, hvarpå Utsk. behandlat detta ämne, bör såsom felaktigt rättas, och att R.
St. icke höra föreskrifva Bancofullm. huru de skola göra i dylika fall.
Just derföre att nyssberörda inflytelser äfven komma till vårt land och kunna vara af en öfvergående art, är det naturligt, att om en påkänning härflyter från en sådan källa, Bancostyrelsen bör tillgripa den utväg, som den har att taga upp län, och att det är alldeles onödigt alt strypa inom landet, hvilket åter är alldeles nödvändigt om landet är på väg att förstöra sig sjelf.
Jag vill förekomma mina motståndare med den anraärkn.
, som jag förutser att de kunna göra, nemi. att med Sverige är ett helt annat förhållande än med de Nordamericanska staterna, som, näst England, äro det mest handlande folk i verlden.
Men icke desto mindre känner Sverige detta inflytande i alla fall.
Från den period, då Sverige gjorde sin realisation, har den metalliska valutan blifvit minskad.
Sverige har från Finland indra - 51S Den 18 April f. m. git nära 1 million sedlar emot silfver.
Således ser man, ali Svenska Bankens silfverfond har kunnat minskas, utan att nationen aftagit i välmåga.
Detta kan man ytterligare se deruppå, att de män, som hufvudsakligast drefvo på realisationen, förklarade bestämdt, att capitaler derigenom skulle komma alt strömma till riket.
Jag anser att de icke hade orätt, och om deras förutsägelse ännu icke inträffat, så har det sin grund i nationella förhållanden, men jag hoppas, att deras profetia kommer att gå i fullbordan, då Sverige rättar sina inkomster efter sina utgifter.
Emedlertid följer häraf den satsen, såvidt jag har rätt tänkt, alt man icke bör föreskrifva Bancofullm. hvilken väg de skola begagna, utan det bör stå i deras skön att bedömma huruvida de skola börja med att draga in silfver genom lån eller genom lånerörelsens inskränkande.
Vore B. o. Ad:s öfverläggning i detta ämne det första bland Ståndens, så skulle jag föreslå en annan redaelion af denna §, men nu vill jag endast inskränka mig att till B. o. Ad:s bepröfvande öfverlemna mina tankar om sjelfva ordningen bland dess momenter.
Jag har ingenting emot, att litt. a) blifver det första, men deremot anser jag litt. b) böra bortflyttas, sä att litt. c) kommer närmast litt. a), hvarigenom man skulle antyda, att Bancofullm. kunde efter eget bedömmande vidtaga dessa operationer i bredd med hvarandra, och föreskriften icke blefve så rent af förstörande, som den eljest blir.
Finis coronat opus, och slutstenen med denna § på Utsk:s inskränkande §§ är verkligen här lagd.
Ty här är bestämdt sagdt, att, utan afseende på om det verkligen behöfves eller icke, så åligger det Fullmäktige, när större silfverultagningar från Banken äga rum, att minska utlåningen genom Handels- och Näringsdisconten och att afslå alla ansökningar om creditiver; men icke nog dermed, det öfverlemnas åt deras eget omdöme, när de anse Bankens ställning i öfrigt det påkalla, att, på grund af sina individuella farhågor, indraga den ena efter den andra af Rikets alla lånerörelsegrenar.
Betänkligheten häraf lemnar jag derhän, äfvensom huruvida man icke har att befara såsom följd en alldeles motsatt ytterlighet af den näst derefter sammanträdande lagstiftande makten; men då detta Utsk:s betänk, lärer vara till större delen bifallet af 3 Stånd, endast med den förändring af BorgareSt., att orden ”samtidigt härmed” i början af mom. c) blifvit borttagna, hvarigenom man ytterligare skärpt stadgandet, emedan denna åtgärd sålunda först i tredje rummet skulle få anlitas, och då således endast en liten lindring i detta hänseende återstår, så inskränker jag mig till att instämma med Hr Lagerhjelm deruti, att litt. c) måtte uppflyttas näst efter litt. a), så att derigenom blir klart, att samtidigt med åtgärden under litt. a) böra Bancofullm. anlita den i litt. c) omförmälde utväg innan de tillgripa litt. b) att helt och hållet inställa all utlåning i detta fall och dessutom indraga på utlåningen å reverser.
Efter de åsigter om bancoväsendet, som jag förut yttrat och som äro för R. o. Ad. bekanta, skulle jag icke
Den 18 April f. m. 519 kunnat någonting hellre se, än ett sådant*stadgande, som denna § innehåller, och som, då det lärer af 3 Stånd vara bifallet, också kominer att i bancoreglem. intlyta.
Ty detta stadgande skall ofelbart hafva den verkan, att det visar nationen, att hela detta bancoväseudet alldeles icke duger.
Genom denna 63 § har man nemi. ingenting mindre gjort, än alt complett organisera det s. k. strypsystemet, då man icke allenast såsom hittills låtit det bero pä Bancodireclionen, att minska sedelstocken genom att afslå begärda lån, utan äfven genom en befallande § ålagt Bancostyrelsen att sä göra.
Jag har för min del vid denna riksdag börjat yrka den sats, att det icke är så farligt om ett och annat, till och med större belopp kommer ut i rörelsen, emedan det icke har den immensa verkan att drifva ut motsvarande silfver ur Riket, som man befarat.
Om denna den s. k. currency principen har i England blifvit mycket stridt, och man har nu åtminstone på vissa häll börjat finna den vara en galenskap, ehuru den legat till grund för den redbare statsmannen Robert Peels operationer i England.
Denna förvillelse, som jemväl hos 3 Ständ i Sverige synes hafva gjort sig gällande, hoppas jag icke måtte delas af R. o. Ad., och jag skulle anse det R. o. Ad. värdigast att rakt afslå denna §, dä saken i alla fall icke lärer kunna hjelpas genom en sådan förändring, som Hr Lagerhjelm föreslagit, att uppställa litt. c) näst efter litt. a), emedan det onda redan är gjordt i samma ögonblick som Bancostyrelsen, efter litt. a), börjar afslå ansökningar om lån i näringsdisconten och nya creditiver, ty genom en sådan åtgärd har Bancostyrelsen redan proclamerat, alt fara för silfverutförsel är å färde, och således, genom den opinion och paniska förskräckelse, som deraf uppstår, åstadkommit just hvad man velat förebygga, nemi. silfrets utförsel, mycket mera än någonsin genom beviljande af några begärda län.
Det är en alldeles falsk sats, jag ber om förlåtelse, att jag upprepar det, att hvarje ny sedelemissiori verkar till lika ökadt belopp silfverutförsel.
Denna orsakas blott af den paniska fruktan, som uppkommer hos landets capitalister, hvilka i sådant fall återhålla sina capitaler från rörelsen och tro det vara nödvändigt att sauvera dem genom att köpa silfver.
Det beslut, som af de tre Stånden blifvit i detta afseen de faltadt, hvilar således helt och hållet på en förvillelse, och jag tillstår, att jag gör mig ännu den förhoppning, efter BorgareSt. i någon mån underkänt Utsk:s förslag, att det icke skulle vara omöjligt ännu att öfvertala BorgareSt. att återtaga sitt beslut.
Göra de det icke, och blir denna § ett Ständernas beslut, så måtte den åtminstone blifva det genom tre Stånds beslut, och för min del skulle jag önska, att det Ständ, af hvilket jag har den äran att vara en ledamot, icke gör sig skyldigt till ett, om jag får så säga, sä oförnuftigt förfarande.
Jag skulle vara benägen att i denna fråga förena mig med Gr.
Frölich, aldra helst då jag finner, att han vid detta tillfälle visar så mycken ömhet om Ståndets anseende, emedan jag icke kan neka, att detta Utsk:s förslag har väckt mina stora be - 1 520 Den 18 April f. m. kymmer.
Jag har tagit mig friheten att förut på detta rum yttra, det jag tror, att realisationens bestånd hufvudsakligen hvilar på landets inre välstånd, och att om Bankens lagstiftning ställes så, att den i mer eller mindre mån förstör landels näringar, så är det först då som realisationen kommer på spel och dermed äfven Bankens bestånd.
Det är, såsom Hr Lagerhjelm ganska riktigt anmärkt, icke att förmoda, det Sverige sjelf vill gå siu undergång till mötes.
Kunde man supponera, att landets lagstiftning och landets affärsmän hade för afsigt att arbeta till sitt förderf, då medgifver jag, att det s. k. strypsysterhet, hvilket BancoUlsk. med sä mycken förkärlek synes omfatta, är en ganska riktig utväg, för att på en gång åtminstone göra slut på hela saken.
Da jag således hufvudsakligen, jag vill.ej säga uteslutande, fotar Bankens och realisationens bestånd på landets näringar och deras förkofran, så kan jag icke gilla någon Bankens åtgärd, som syftar till en motsatt verkan.
Agde Sverige något annat circulerande bytesmedel än bancosedlarne och privatbankernas valutor, sorn äro grundade endast och allenast pä dessa sedlar, så vore förhållandet annorlunda.
Då kunde icke näringarne eller tillståndet i landet nästan uteslutande bero af Banken.
Nu är det likväl sä, och om man under sådana förhållanden genom en Iag-§ öfverlåter ät Bancostyrelsen alt inom sig besluta eu våldsam sedelindragning, sä tror jag, att man ganska illa beräknat de följder, som kunna uppstå, icke allenast direcle i afseende pä landets tillstånd, utan äfven uti en kommande lagstiftnings förfarande; och min öfvertygelse är, att de som mest ifra för Bankens soliditet böra noga tillse, att de icke, genom en sådan lagstiftning, som nu synes vara i fråga, påskynda en period, för hvilken jag mycket fruktar, dä nemi. R. St., som genom sin allsmäktiga lagstiftningsrätt kunna utan Konungens medgifvande absolut besluta om hela landets penningetillstånd, komma till en annan ytterlighet och måhända iråka ett förhållande mycket värre än det, som föranledde den famösa riksbankrutten.
Jag skulle visserligen vilja förena mig med Hr Lagerhjelm, att R. o. Ad. borde instämma med Preste- oell BondeStm, för att motväga BorgareSt:s ännu vådligare beslut; men jag tror, lika med Gr.
Frölich, att dermed skulle ingenting vinnas, utan borde R. o.
Ad. snarare söka att genom den utväg, som Gr.
Frölich icke ansett omöjlig, vinna BorgareSt. på sin sida för en concession till ett beslut, som skulle medföra ett bättre och lyckligare förhållande, än det som BancoUlsk. tillstyrkt.
Man har väl förespeglat den omständigheten, att silfver kan utföras icke allenast i följd af en underbalance i handeln, utan äfven i följd af en särskild begärlighet pä ädla metaller.
Jag nekar icke alt detta kan inträffa.
Det omtalta förhållandet med våra piastrar bevisar det till en del; men jag vill likväl icke dermed hafva sagt, att, om man förhindrat piaslrarnas utförande ur landet, silfver i alla fall icke gått samma väg, emedan det visade sig ganska väl, att då Bancofullm. sä pass förhöjde piaslrarnas utvexlingsvärde för dagen, alt det endast berodde af runstyckesberäkning huruvida det var Den 18 April f. m. 521 var fördelaktigare att uttaga piastrar eller det Svenska myntade silfret, så utfördes lika fullt silfver.
Det var således icke piasterpregeln, sorn i det fallet gjorde exporten, ehuru jag medgifver, att denna pregel då hade ett värde utöfver det verkliga silfvervärde!.
Men då Bancofullm. i reglementets särskilda §§ hafva sig uppdraget att vidtaga åtgärder, hvarigenom silfverfonden kan upprätthållas lill sitt behöfliga qvantum, sä finner jag verkligen i högsta grad oväntadt, att BanroUlsk:s majoritet vid uppställningen af denna § så helt och hållet motsagt den princip, från hvilken den utgått, då Utsk, synes vilja lemna åt Bancofullm. full myndighet alt handla med den credit, som Fullmäktige böra sig skaffa å utrikes ort.
Om R. o. Ad. skulle liksom jag finna någon motsägelse i principen i detta fall, så skulle jag tro, i likhet med Gr.
Frölich, att det vore ändamålsenlighst att afslå hela denna §.
Då härefter Hr von Hohenhausen begärde, att upplysning måtte meddelas om de öfrige Ståndens i afseende på denna § fattade beslut, tillkännagaf undert.
Ridd.sle cret., att Preste-och BondeShn gillat 63 §, samt att densamma, endast med uteslutande i mom. litt. c) af orden ”samtlige härmed,” af BorgareSt. blifvit godkänd.
Stånd hafva således antagit denna g, med andantag af BorgareSt. i ett enda fall.
Jag får då fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet derpå, att litt. d) stadgar den ordning, i hvilken dessa utvägar skola begagnas, och att således derom redan finnes ett R.
St:s beslut, hvarföre det skulle hafva ingen påföljd, om R. o. Ad. skulle instämma i Hr Lagerhjelms förslag att Hytta litt. c) näst efter litt. a).
Särskildt får jag fästa en talares uppmärksamhet derpå, att den enda skillnad, som finnes, är i BorgareShs beslut, att borttaga orden ”samtlige härmed” i mom c) (deraf ordet samtlige är ett tryckfel och skulle vara samtidigt) och derigenom blifva restrictionerna vida strängare.
Jag kan då icke annat än tillstyrka R. o. Ad. att antaga § sådan som den är, då strängare restrictiva åtgärder icke kunna uppstå.