Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Giflerniålsbrn; N:o 54, ang:de ansvar för förfalskning af privat banksedlar; N:o 55, ang:de iakttagelser vid besvärsskriflers och an sökningars inlemnande; N:o 56, ang:de ändring i 4, 5 och 6 §§ 24 cap. Byggn.b:n; N:o 57, ang:de förändring i 7 § och upphäfvaude af 8 § uti 16 cap. Jordab:n; N:o 58, angide ändrade föreskrifter i afseende å lagfart och nyltjanderätts inteckning; N:o 59, ang:de bevillningens belopp; N:o 60, aug:de förändrade lagstadgauden om morgongåfva, giftorätt, arfsrätt och istadaratt; N:o 61, ang:de förändrade stadganden i afseende på ut mätning ; ]N:o 62, ang:de val af Fullmäktige i Banken och Riksg.cont.; N:o 63, ang:de en afgift till folkundervisningens befrämjande; N:o 64, ang:de Bankens depositioner å utrikes ort.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 17 och 18 dennes på hordet lagda betänk.
N:o 127, i anledn. af väckta motioner, aug:de gemensamma ransakningshäkten och tingsställen för särskilde härader.
Ifråga var. förslags verkställighet möter i många domsagor betydliga hinder, derigenom att domsagorne ofta bestå af flere härader med från hvarandra aflägsna tingsställen, hvilken gör alt, om ett gemensamt häkte skall inrättas, anstalter troligen i alla fall måste fogas om häkten vid de öfriga tingsställena.
Denna omständighet är dock den minsta.
Hvad som i min tanka mest förtjeuar att tagas i betraktande vid den föreslagna förändringen i nämnde afseende är Den 21 Maj. 609 Hr det sorn [Utsk. diger i slutet af sitt tillstyrkande, nemi.: ”Ransakning och dorn i sådant mål tillhöra den häradsrätt, inom hvars domvärjo gerningen, som åtalas, blifvit begången; dock må nämnd tagas äfven från annat af de till samma domsaga hörande härader, för hvilka häktet gemensamt är.”
Då ransakningen sker inför den häradsrätt, inom hvars domvärjo gerningen är hegången, så kan jag icke finna huru nämnden kan vara från ett annat härad.
Orsaken nemi. hvarföre nämnden bör vara från det härad, inom hvilket hrottet blifvit begånget, är naturligtvis den, att denna nämnd känner såväl personerne i orten, der gerningen blifvit begången, som ock förhållanderne dervid, hvarigenom den på ransakningens gång ofta lill en stor del torde komma alt inverka genom sina upplysuingar.
Jag anser, att följderne af den förändring, som Utsk. har föreslagit, kunna i afseende på sjelfva ransakningens ändamål äfvensom på dess fortgång blifva ganska menliga; enär åklagaren måste resa utom det härad, der han är tjenstgörande och ofta flere dagar kunna erfordras till upplysningars inhemtande och vittnens inkallande frän det härad, der brottet blifvit föröfvadt.
Hvad angår den af Utsk. omnämnda besparing i skjutslega för fångars transport, så torde den jemväl blifva ganska ringa, enär man nu skall nödgas antaga flere fångvaktare vid häradshäktena, äfvensom man skulle nödgas anstalta om bostäder för dem och om förplägning för tångarne på annat sätt, än som nu äger rum.
Jag vet, att 3:ne
Ståud redan hafva bifallit förslaget, och jag vill derföre icke yrka återremiss af betänk.; men jag har velat i prot. nedlägga dessa anmärkntr, på det att man mätte se, att icke de förhållanden, som genom det nya förslagets antagande skola uppkomma, hafva undgått allas uppmärksamhet.
Palmstjerna har fram ställt de olägenheter, som skulle blifva en följd af ifrågavar. förslags antagande.
Det är en känd sak för hvar och en, som bevistat hrotlmålsransakningar, ali de upplysningar, sorn liugsmenigheten är i tillfälle alt lemna, olla äro de, hvilka leda till ransakningens fortgång och slut, hvilka upplysningar deremot icke skulle stå att vinna, i händelse denna menighet icke tillhörde det härad, inom hvilket gerningen blifvit begången.
Jag kan icke annat än finna, att Ulsk:s betänk., långt ifrån alt vara grundadt pä praktiska, är fotadt på purt theoretiska bilder, hvarföre jag äfven, ehuru vid denna riksdag icke någon förändring i förslaget kan ske, eftersom 3:ue
Stånd redan hafva detsamma bifallit, likväl för min del önskar, att R. o. Ad. mätte afstå betänk.
Palmstjerna på sitt. sätt icke yttrade sig annorlunda än blott reservationsvis kunde jag icke annat än anse det såsom en följd af den systematiska opposition, som varit antagen emot criminallagförslaget i sin helhet; men jag finnér nu af Frih.
Cederslröms framställning, att 10 H. 77 filo Den 21 Maj. afslå nu förevarande förslag, att planen måste hafva varit något vidsträcktare, nemi. att åstadkomma en opinionsyttring.
Jag har i min ungdom tillräckligt handlagfjsådane ärenden, stint de, hvilka här äro i fråga, för att kunna göra mig ett enskildt omdöme derom, och med kännedom om planen att vid införande af en ny rättegångsordning ordna domsagorne pä eli annat sätt än nu är förhållandet, d. v. s. territoriell, hvilket jag också förmodar icke lärer komma att förhises vid uppbyggandet af de häradsfängelser, sorn nu äro i fråga, — med kännedom häraf, kan jag ingalunda finna att delta LagUlsk:s betänk, lortjenar några sädane anmärknir, som de, hvilka bär blifvit gjorde till beredande af ett afslag å detsamma, helst desse anmärknir, vid närmare undersökning, i dess vigtigasle delar befinnas obetydliga.
Här har blifvit sagdt, att tingsmenigheten på det ställe der brottet blifvit begånget, just vore den, sorn vid ransakningen skulle knnna lemna upplysningar om brottet, och man liar på denna grund klandrat förslaget, som stadgar, ”alt nämnd äfven må tagas från annat af de till samma domsaga hörande härader, för hvilka häktet gemensamt är”.
Nu behagade man likväl finna, att dermed alldeles icke är sagdt, att alla nämndemännen ovillkorligen skola tagas från ett annat härad, än der brottet blifvit begånget, ntan alt ordalydelsen i § tvertom innefattar den latitud, alt domaren, såsom varande den egentligen rausäkande, under det att nämndemännen blott äro bisittare, kan så ordna och ställa inom sin egen domsaga samt ingå i sädane aftal med sin granne, domaren i närmaste domsaga, att vissa nämndemän kunna vara att tillkalla, när sådane ransakningar inträffa, som fordra att flere nämndemän infinna sig från än det ena, än det andra districlet.
Jag kan således icke se, att från de anförde skälen någre grundade anledningar kunna hemtas till förslagets underkännande, hvarföre jag för min del tillstyrker R. o.
Ad. att detsamma godkänna.
Van att från långliga tider finna det Gr.
Frölich ser hvarje sak ur synpunkten af en partifråga, förundrar det mig icke, alt Hr Grefven har ansett milt yttrande såsom varande ett uttryck af den systematiska opposition, som finnes emot det nya eriminallaglorslaget.
Förhållandet är emedlertid nu, alt jag hvarken på detta rum, eller mig Veterligen på något annat ställe, sä att del kunnat hinna till Gr.
Frölichs öron, yttrat mig 0111 det nya eriminallagförslagel; och någon plan, såsom Hr Grefven förmodat, skulle ligga uti Frih.
Cederström» yrkande på afslag ä betänk., vet jag åtminstone icke af, hvilket jag vågar påstå med så mycken större säkerhet, som Frih.
Cederström och jag i denna fråga icke hafva vexlat ett enda ord.
Mitt yttrande har sålunda endast varit föränledt af min enskilda öfvertygelse om angelägenheten deraf, att detta lagstadgande, om det skulle blifva gällande, blefve redigeradt pä ett försigtigare säll, än som nu skett, och har jag blott velat i prot. nedlägga denna min tanke, på det alt jag
Den 21 Maj.
Cll icke skulle synas hafva instämt uti Utsk:s förslag.
Frölich har visserligen anmärkt, att del icke står i förslaget, att hela nämnden skall tagas frän annat härad än det, der brottet blifvit begånget; men ordalagen äro likväl sädane, att de icke lägga hinder i vägen för domaren alt, med uteslutande af hela nämnden inom det härad, der gerningen blifvit föröfvad, taga den nämnd, sorn skall öfvervara ransakningen, frän ett helt annat härad.
Detta anser jag likväl vara en sak, som kan rättas.
Alt elt gemensamt häradsfängelse kan finnas tili domsagor, som utgöras af 2 och lill och med 3 härader, sorn ligga intill hvarandra, det vill jag ieke bestrida; men alt det i manga domsagor icke later sig göra, derom är jag fullkomligt öfvertygad.
Frölich har sagt, att när 3 Stånd redan fattat sitt beslut, så skulle K. o.
Ad:s derifrån möjligen afvikande mening blott vara en opinionsyttring, ulan verkan på sak.
Hvarje beslut, som ett Stånd fattar, är naturligtvis en yttring af dess opinion, och sålunda är saken i det fallet densamma, antingen flere eller färre Stånd instämma, ehuru verkan kan blifva olika.
Men äfven om 3:ne
Stånd fattat sitt beslut, sä är det icke skäl att R. o. Ad. deruti instämmer, i fall beslutet anses mindre lämpligt.
Jag har mina betänkligheter deremot och anhåller att få dem vördsamt anföra.
Efter den gamla ordningen inom vårt land, var del icke domstolen, som skulle rälta sig efter brottslingen, ulan brottslingen och hans förvaringsrum, som skulle rättas efter domstolen.
Fängelset förlädes följaktligen dit, hvarest domstolen hade sina sammankomster.
Nu vill man att fångens förvaringsrum skall förläggas på det ställe, hvarest sådant kommer att kosta staten minst.
Vid ransakningen är det icke fången, som skall forslas till domstolen, utan det är rätten, åklagare och vittnen, som skola forslas till fängelset eller till närheten deraf.
Det kan vid somliga tillfällen visserligen hända, alt fångarnes antal, öfver hvilka ransakning skall anställas, hr större, än antalet al domare, nämnd och vittnen, ehuru sällsynt det må vara.
Men det vanliga förhållandet är, att fångarnes antal är mindre än förenämnde personers?
Således mäste det vara mindre kostsamt all förflytta brottslingen, än att låta rätten resa. 1 de länder, der man redan antagit ensamhetsfängelser, såsom t. ex. i Frankrike, der bar man tillämpat grundsatsen följdriktigt, och inrättat förslingsanstalierne derefter.
Så t. ex. har man inrättat fångvagnar med celler, der fångarne förvaras under transporten.
Ilar man ingått pä systemet, så får man väl fullfölja det; men derföre icke förvända sakernes ordning, på sätt i delta betänk, föreslås.
Frölich har sagt, all det skulle hero på öfverenskommelse emellan domrarne huru manga al nämnden sorn toges från det ena eller andra häradet.
Om man anlägger ett fängelse för hvarje domsaga, och således blott för häraden inom densamma; sä kan domaren inom dem alla uppgöra den saken.
Men det är alldeles icke sagdt att så skall blifva förhåL - Bi 2 Den 21 Maj. landet, utan del kan, efter delta förslag, hända, alt fängelset är sä anlagdt att del blifver gemensamt för flere domsagor.
Om det händer, huru skall den ene domaren kunna på något sätt förordna om nämnden uti en annan domsaga?
Det måste öfverenskommelse uppgöras mellan domrarne, och om den icke träffas, så skall man nödgas tvista äfven om den saken.
Dessutom anser jag liden till detta hesluts fattande ännu icke vara inne.
Vi veta alla, att fråga Ilinge varit om en ny indelning af doinsagorne; men hon är ännu icke afgjord.
Börjar man nu med*att anlägga fängelser, och ifrågavarande indelning sedan göres; så skall man antingen tvingas rätta denna efter de förut nnlagde fängelserne, eller ock nödsakas öfvergifva de byggnader man redan aulagt, och i stället uppföra andra, som äro rättade efter domsagorne.
Jag anser derföre R. o. Ad. böra afslå betänk.
Den siste värde talaren yttrade, alt i hans tanka vore ännu icke den rätta liden inne lill antagande af ett sådant förslag, som det nu ifrågavar.
Jag för min del kan icke med den värde talaren deruti instämma ; ty redan vid förliden riksdag hafva R.
St. uti und. skrifvelse för K. M. tillkännagifvit, att R.
St. ingått på den princip, att ransakningsfängar skola, så vidt ske kan, i särskildt fängelse förvaras.
Hvad nu sjelfva frågan angår, så är det först och främst bekant, att antalet af fängelser skulle uppstiga till emellan 4- och 500, i händelse vid hvarje tingsställe ett fängelse skulle uppföras, hvaraf man torde finna, alt omkostnaderne derför icke skulle blifva obetydliga.
Men det är ännu en annan sida af frågan, som hör lagas i betraktande, som är ändamålet med sjelfva rausakniugen.
Detta mäste vara att utreda huruvida den anklagade är skyldig eller icke, samt, i förra fallet, huru och på hvad sätt han föröfvat brottet.
Nu har erfarenheten visat, alt det just är under transporterne som tångarne äro i tillfälle att af hvarandra erhålla sädane upplysningar, hvarmed de sedan kunna vilseleda domaren, och man har derföre funnit det vara af största vigt, att ransakningsfängar hållas från hvarandra åtskilde.
Det besvär, som skulle uppkomma, derigenom att ett eller annat vittne, en eller annan åklagare skulle resa några mil längre än förut, anser jag vara af så föga betydenhet i jemförelse med hvad jag tagit mig friheten här ofvan antyda, att det icke torde höra lagas i betraktande.
Det är af vigt att med kraftig hand känna de öfverhandtagande omkastnaderne i och för långvården.
Jag har här en specifik uppgift på dessa kostnader, hvilka, enligt de uppgifter, som blifvit R.
Sits Revisorer och Statsutskott meddelade hafva varit:
År 1835 r:dr 393,832.
„ 1S36 — 452,960.
„ 1837 — 438,261.
„ 1838 — 490,395.
„ 1839 - 537,S07.
; „ 1840 — 523,162.
613 År 1841 r:dr 562,471. „ 1842 — 628,308. „ 1843 — 705,492.
Om man nu likväl icke vidtager någon förändring’, vill man fortfara att uti våra fängelser och häkten nästan utan ali urskiljning sammanblanda, jemte nära 6000 personer, hvartill den ständiga fångpersonalen uppgår, äfven de 18000 (säger 18000) personer, som årligen intagas i våra häkten och åter derifrån utsläppas, efter alt hafva fått tillfälle alt invigas uti alla brottets mysterier, så måste man äfven bereda sig derpå, alt, såsom hittills under den sednare tiden, hvarje år få se fängelsernas dagliga personal ökas med några hundrade nya olfer för felaktiga institutioner.
Under sådane förhållanden tror jag alt man med begärlighet bör omfatta hvarje steg, som kan leda till motverkande af det onda och följaktligen äfven till minskning i omkoslnaderne, och är det på denna grund, som jag tillstyrker R. o. Ad. alt bifalla motionen.
Frölich har trott, att någon öf verenskommelse i och för en opinionsyttring här skulle vara i fråga, derföre att jag har yttrat mig i öfverensstämmelse med hvad Frih.
Palmstjerna före mig i detta ämne anfört.
Det må vara den värde Grefven förbehållet att söka coalitioner för sina handlingar och opinioner; jag för min del behöfver dem icke.
Jag har yttrat mig för det nya criminallagsystemet; men jag har derföre icke yttrat mig för orimliga former vid brottmålsransakningar, hvilka former, långt ifrån alt leda tillmålet, nemi. de brottsliges upptäckande, skulle medföra onödiga kostnader, omgångar vid ransakningarne och slutligen sjelfva brotlslingarnes icke fällande, derigenom att de upplysningar saknades, hvilka skulle hafva medverkat till upptäckande af de begångna brotten, i fall broltslingarue hade blifvit efter den gamla ordningen ransakade.
Den siste talaren har sagt, att fångarne under transporten till ransakningsstäilet nu äro i tillfälle att inhemta sådane underrättelser, som kunna göra att de undgå att blifva upptäckte.
Frågas då: genom hvad medel tänker den värde talaren låta föra dem lill vederbörande häradsrätt?
Skola de transporteras i celler, för att vid framkomsten ytterligare inspärras i cell?
Om de deremot under bevakning af gevaldigern föras directe från häradshäklet till ransakningsorlen och genast der komma inför rälta, så hafva de icke haft tid på sig att uppgöra några planer till sitt försvar.
Samme värde talare har ansett, att de olägenheter skulle blifva ganska obetydliga, som skulle uppkomma derigenom, att domare, åklagare och vittnen blefve satta i nödvändighet att i och för ransakningarne göra ofta ganska långa resor, hvaremot han har ansett att nuvarande fångtransporterne medföra långt större olägenheter, äfvensom den värde ledamoten slutligen, i afseende på koslnadcrne, har uppläst hvad fångars vård och underhåll under de sist förflutna åren kostat.
Dessa 614 Den 21 Maj.
\ kostnader blifva sapnerligen icke förminskade genom den föreslagna åtgärden, utan komma de tvertom snarare att derigenom ökas, utom det att alla de nya fängelserne komma all kosla penningar, hvilket jag likväl skulle anse vara af föga eller ingen betydenhet, om blott ett förnuftigt ändamål dermed kunde vinnas.
Men då jag härutinnan icke ser annat än skadliga följder, så mäste jag bekänna, att jag anser lämpligare vara alt låta häraderne sjelfve besörja om deras häkten vid lingsta Ilena, på det alt fångarne derifrån må kunna förås lill de fängelser, som, efter slutad ransakning, skola dem emottaga.
Den siste värde talaren har lyckis fö reställa sig, att ransakningarne i brottmål skulle i allmänhet vara afgjorda första gången ett mål vore före; men motsatsen häraf lärer dock vara temligen bekant.
Det är under de transporter fram och åter, som i följd häraf naturligtvis måsle uppkomma, som fångarne äga tillfälle all communicera sig med hvarandra, hvilket åter just är hvad man genom den föreslagna åtgärden har sökt alt förekomma.
Cederström har vidare fästat sig vid den ökade kostnad, som enligt hans förmening genom det nya förslaget skulle uppkomma.
För min del kan jag icke finna att någon ökad kostnad derigenom skulle uppslå, åtminstone icke hvad skjulsen beträffar, utan anser jag tvertom att ganska betydliga förminskningar skulle ske uti Fångstyrelsens utgifter, genom de mångå besparade resorne emellan länshäktena och tingsställena.
Jag har således icke kunnat linna min öfvertygelse rubbad af de anmärkn:r, som blifvit framställde emot förslaget, utan får nu förnya min anhållan om bifall å detsamma.
Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm ., om R. o. Ad. bifölle LagUtsk:s betänk.
Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. hemställde sedermera, om R. o.
Ad. behagade afstå detta betänk.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. ti11- kännagaf, det han funnit denna sednare propos. hafva blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Hermelin begärde votering, men anhöll sedermera att få del af de underrättelser, som om de öfriga RiksSt:ns i ämnet fattade beslut kunnat ankomma, och då undertecknad Ridd.secret. i anledn. deraf tillkännagaf, det LagUtsk:s ifrågavar. betänk, var af de 3 öfrige RiksSl:n bifallet, alstod Frih.
Hermelin från sin begäran om votering.
Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., anförde skriftligen:
St:s om en förändrad giftorätt och arfsrätt afgifna förslag, hvartill K. M. behagat lemna Dess nåd. bifall, icke be - Den 31 Maj. 615 slämdt uttrycker, hvad dock otvifvelaktig! bör antagas vara rätta meningen, att nemi. den nya giftorättslagen ej verkar retroactivl, eller gör rubbning uti redan uppkomna rättigheter makar emellan, och alt således, vid upplösning af de äktenskap, som äro afsiulade förr än nya lagen träder i verksamhet, eller vid delning eljest af dessa makars ho, hvardcras giftorätt bör urskiljas helt och hållet efter gamla lagen; får jag, med stöd af 56 § Riksd.Ordn., ödmjukeligen väcka den motion, att antingen i sammanhang med den beslutade lagen, eller genom särskild författning, det stadgande meddelas, att berörde la g förändring ej skall, hvad giftorätten angur, tillämpas i frågor om redan ingångna äktenskap.
Om denna motion genast remitteras till Högh LagUisk.* samt Ulsk. i morgon inkommer med dess tillstyrkande, och R, St. utan uppskof härom fatta beslut, så hör otvifvelaktig! und. skrifvelse till K.
M. kunna hinna justeras före riksdagens afslutaude, ehuru kort den återstående tiden än är.
Hr von Ha rtm ansdor ff A ug:
Jag ämnar visst icke bestrida remiss af ifrågavar. motion; men får säga, det jag icke trott angren öfver det fattade beslutet rör:de arfsrätten skulle vttra sig så snart; aldramiust, att den märkvärdiga tilldragelse skulle inträffa, att, i samma stund riksdagsbeslutet öfver nämnde fråga justerats, kommer man genast med förslag till ändring deruti, samt att delta göres af en ledamot, som talat för beslutet.
En bättre protest mot hvad som skett, lärer icke någonsin hafva kunnat å Riddarhuset uttalas.
Björnstjerna, Magnus: Jag finner den af Frih.
Tersmeden framställda motionen så mycket orimligare, som derigenom det förh.äIlande skulle uppkomma, att, om af 2:ne systrar, den ena gifte sig under loppet af en vecka och den andra under en annan, så kommo de att ärfva olika.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att den af Frih.
Tersmeden nu väckta motion finge remitles'as till LagUtsk.
Björnstjerna begärde votering, men förklarade sedermera, att han ville afstå från denna begäran.
Med anledn. af Frih. Tersmedens motion, kan jag för min del ej undertrycka det förklarande, att densamma visar huru obetänkt R.
Sl:s beslut i denna fråga har varit, då man nu redan kan komma fram med begäran om förklaring af detsamma ; och det visar derjemte, att Regeringen icke drager i betänkande .....
Detta anförande blef här med klubbslag afbrutet, hvarjemte H. Ex. 11 r Gr. o. Landtm, erinrade Gr.
Gyldenstolpe, att han yttrat sig emot stadgandet i 90 § Reg.F. flr von Hartmansdorff:
Vid närmare eftersinnande fin - 610 Dan 21 Maj. ner jag Frih.
Tersmeden* motion så god, att jag ville utsträcka henne derhän, att hela lagen måtte återtagas.
Sparre, Erik.
Föredrogos till bordläggning nedannämnde från Ulsk:n inkomne ullål:n, mern. och betänk:n, nemi. från Constitutions-Utskottet: N:o 49, i anlcdn. af väckte motioner om und. skrifvelse till K. M., ang:de åtgärder till utarbetande af förslag till nationalrepresentationens om bild ning; N:o 50, i anledn. af 2:ne Stånds beslut om voler.propos:r i representationsfrågan:
Stats-U tskottet: N:o 325, ang:de upprättande af register öfver RiksSl:ns protocoller; N:o 320, med förslag till stadgande uti Riksg.conl:s reglem., i afseende på statsverkets skuld till Ranken ; N:o 327, med förslag till stadgande uti Riksg.cont:s reglem.
, i fråga om riksgäldssedlarnes inlösen; N:o 328, med förslag till 3:ne särskilda §§ i det nya reglementet för Riksg.cont.; N:o 331, med förslag till samman jemkning eller voter.- propos., i anledn. af skiljaktiga beslut uti frågan om afyttrande utaf den s. k. Fatebursegendomen; Bevillnings- samt Lag-Utskotten:
N:o 10, i anledn. af vackt motion om befrielse för revisionssökande parter från skyldigheten att till hofrätt ingifva stämpladt papper till handlingarne i saken; Lag-Utskottet: N:o 126, i anledn. af vackt motion om upphäfvande af K. förordn. d. 24 April 1754, ang:de revisionssökandes skyldighet att i hofrätten erlägga lösen för handlingarne i målet ra. m.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 18 och 19 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 47, med anledning af 2:ne
Stånds beslut i afseende pä utlåt.
Den sammanjemkning till ett helt utlåt., som 56 § 2 mom.
Reg.F. föreskrifver, är ännu ogjord.
Genom denna uraktlåtenhet å Const.Utsk:s sida har R. o. Ad., som hvarken bifallit Utsk:s utlåt.
N:o 26 eller N:o 36, blifvit urståndsatt att nu antaga något fullständigt lagförslag, med deraf härflytande förändringar i Reg.F. och Riksd.Ordn. R. o. Ad. kan följaktligen icke efterkomma Utsk:s hemställan att ett sådant meddela, helst tiden icke medgifver R. o.
Ad. att sjelf uppgöra det.
Uti sådant sakens - Den 2f Maj.
G17 kens formella skick, och då Utsk. icke anfort något skäl, sorn kan verka till ändring uti min öfvertygelse all en representationsreform måste, för att uppfylla de villkor 87 § Reg.F. föreskrifver, vid hvarje grundlagsförändring, så vida Utsk. skall äga rätt att densamma framställa, utgå från andra grunder än dem, hvarpå hittills framställda lagförslag hvila; kan jag för närvarande icke annat än tillstyrka R. o.
Ad. all vidblifva sitt, vid föredragningen af ConslUtsk:s utlåt.
N;o 3G, fattade beslut.
Härefter tilläde IIr Lagerhjelm:
Fiir den händelse att någon af R. o. Ad:s
Hrr ledamöter skulle täckas lasta någon uppmärksamhet vid min åsigt, har jag uppgjort följande förslag lill beslut i detta ämne.
Sorn Coust 01 sk., genom uraktlåtenhet alt, i öfverensstämmelse med 5(5 § Reg.F., lill ett helt sammanjemka samtlige RiksStms särskilda vid behandlingen af utlät.
N:o 26 yttrade tankar, satt R. o. Ad. ur stånd alt antaga något fullständigt förslag till ett förämlradt representationssätt med deraf härflytandc förändringar i Reg.F:s och Riksd.Ordms nu gällande stad-, ganden; så vidblifver R. o. Ad. sitt i anleda, af Consl.Utsk:s utlåt.
N:o 36 fattade beslut.