Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad jag först anmärker är, att Hr Gr:n, uti sitt yrkande om återgång till den högre tullsats, som förl. år var gällande, sammanfört så väl alla bomulls- som sidenväfnader, ehuru Hr Gr:n uti sin deduktion till försvar för nämnde tullsats icke ens vidrört förhållandet med sistnämnda väfnader.
Jag skall i korthet yttra mig om hvardera särskildt.
Tager man bomullsfabrikation uti sin helhet, torde ingen industrigren uti vårt land visa så märkbara framsteg som denna.
KommersColhii tabeller tillverkades år 1845 af den 2,878,000 fot; år 1858 steg produktionen till nära 20,676,000.
Dertill är att märka, att då industrien synes hafva tagit en något olika riktning, och större mängd stycken nu än förr tillverkas, en ytterligare stegring uti fabrikationen härigenom kan beräknas.
Sannt är att samma fabrikation vid krisen nedgick högst betydligt.
Men ingen torde kunna finna annat än naturligt att denna industri, under så svåra förhållanden, med öfriga delade lika öde.
Kändt är dessutom att den ånyo fullt upblomstrat till sitt förra starka utveeklingslif.
Intet mera torde derföre behöfva anföras, för att ådagalägga att samma industri uti sin helhet tagen ingalunda är uti den betryckta ställning, att den behöfver det ökade skyddet.
Annorlunda synes vid första ögonkastet förhållandet med sidenfabrikationen.
Ser man till samma tabeller, finner man, att värdet å dess produkter ej obetydligt nedgått.
Min önskan att taga reda på orsaken härtill, har dock bibringat mig uplysningar, hvilka ställa saken uti annan dager.
En af våra största sidenfabrikanter, till hvilken jag, för att erhålla sådana, vände mig, meddelade nemi., att, då större delen af de sidenvaror, hvilka på sednare år importerats, oeh de, hvilka funnit lättaste afsättning, voro af en jemförelsevis tunn och mindre god qvalitet, den inhemska producenten sett sig tvungen att hufvudsakligen tillverka liknande vara, hvarutaf följt, att, oaktadt tillverkningen icke blifvit minskad — under sednaste tid tvertom varit ganska lifvad —, produktionsvärdet dock 8 Den 2 Joni f. m nedgått.
Samma man, tillfrågad af mig huruvida han ansåg någon våda för fabrikationen ligga uti den tullsats, som med innev:de år i n träd t, svarade, att, oaktadt han väl visste att lians åsigt bestreds utaf flera hans yrkesförvandter, han dock för egen del ej hyst fruktan för denna tullsats.
Säkert är åtminstone, tilläde han, att denna tullsats är vida att föredraga framför en ögonblicklig stegring af densamma, der denna möjligen och troligen kunde föranleda en nedsättning tili osäkert belopp vid kommande riksdag, och sålunda äfventyra® den längre stadga uti tull-lagstiftningen, hvilken framför allt annat är fabrikanten dyrbar.
J tordén finna, Mine Hrr, att skäl ieke här heller synas tala för någon förändring ronde sidenväfnader uti för dem nu gällande tullsats.
Jag återgår nu till den husslöjd, för hvilkens skydd Gr.
Sparre hufvudsakligen ifrat.
Förut underrättad att sådant yrkande, som det nu här framställda, skulle göras, har jag sökt taga reda på, om skäl till sådant verkligen förefanns.
Uti sådan afsigt sände jag bud till en af dem, hvilka under längsta tid här drifvit handel med dylika Westgötbaprodukter, bedjande honom komma till mig med profver på åtskilliga sådana varor.
Jag frågade honom huruvida, till följd af utländsk jnport, den inhemska bomulls-husslöjdens alster funno svårare afsättning eller blifvit nedtryckta till pris.
Hans svar uplyste, att utländsk vara, af den art, som hufvudsakligen utgjorde föremåf för husslöjden, aldrig hit införts; att, med undantag för en sorts slätt tyg, minskad efterfrågan ej försports och att priserna å dem voro oförändrade desamma, som då han började sälja dessa varor.
Jag tog derefter, sedan jag efterhört prisen å dem, och vägde de olika slag han medförde, för att utröna, så väl den tullsats, dylika utifrån införda skulle draga, som det proc.-förhållande, uti hvilket denna tull till priset å hvarje stod.
Kesultatet blef att för de 3 elika slags väfnader, jag vägde, denna proc. utföll med respektive 27 proc., 30 proc. och 42 proc., eller i medeltal 33 proc.
Skäl att öfverklaga bristande skydd synes sålunda ej förefinnas. Ett, ord till.
Sparre har, vid anförande af de siffror, med hvilka han ville styrka husslöjdens förfall, oegentligt förfarit, enär han uti dessa sammanfört så väl bommulls- som ylle- och linneslöiden.
Dessa sednare höra ej till det ämne nu afhandlas; dock vill jag ej undandraga mig att om dem yttra några ord. •— Att ylleslöjden nedgått, kan ej bestridas, men den konkurrens, som åstadkommit detta, äro de, så till godhet som pris, på sednare år be tydligt förbättrade gröfre yllevaror, hvilka ifrån våra egna fabriker utgå.
— Linneslöjden har äfven nedgått, dock i sjelfva verket ej så betydligt som anförda siffror synas utvisa.
Ty, när under det för all fabrikation och försäljning så ogynnsamma året 1858 till verkningen endast upgiek till 18,136,784 fot, emot 23,270,000 år 1 857 oell 27,000,000 det föregide året, har likväl under det sistförflutna fabrikationen åter stigit till ungefärlig likhet med den år 1857, öfvergående således den för 1854 (då 20,000,000) tillverkades med några milhr.
Den 2 Juni f. m. 9
På grund af hvad jag nu anfört anhåller jag om bibehållande för bomulls- och sideuviilnader utaf i år gällande tullsats.
Hufvudsakligen in stämmande med Gr._
Sparre önskar jag dock begagna detta tillfälleatt något vidröra de statsekonomiska principer, som man här sökt göra gällande.
Det är ej första gången man på detta rum drifver den satsen, att näringarne aftyna i mån af skyddets ökande.
Dettaär att gå längre än hvad andra länders frihandels-ifrare vågat, ty
Say säger, att skydd, meddeladt i afsigt att gifva arbetet en lämplig riktning, kan för samhället verka ganska välgörande.
— Kossi: att omständigheter kunna vara förhanden, som göra en afvikelse från frihan dels-systemet nödvändig.
— Mill: tid erfordras för införande af en ny idoghet sgren,, och att en skyddstull då ofta är nyttig.
— Chevalier går än längre.
Han yttrar bland annat, att »det är nödvändigt att hafva, icke blott en enda idoghetsgren, utan hvarje sådan måste i landet idkas»; »Att hvarje nation, som med en stor folkmängd intager ett vidsträckt landområde, gör väl uti att. förskaffa sig en måuglalld af industriella yrken; att det är i civilisationens intresse nödvändigt, att hos folket acklimatisera de förnämsta arterna af industri m. m.»
Vid ett föreg:de plenum har äfven blifvit yttradt, att då man skyddar näringarne, lägger man otillbörlig skatt på konsumenten.
Detta yttrande måtte dock hafva härledt sig från ett oriktigt begrepp om den värde talarens ställning till sig sjelf och till sina medmenniskor.
— Till sig sjelf står han både såsom producent och konsument, ty alla verksamma menniskor producera något; t. o. m. tjenstemannen kan räknas till producenterna, enär han pruducerar ett arbete, som är nödigt för statsmaskinens gång, således ett nödvändigt arbete.
Vill man då i sin egenskap af konsument nedtvinga producentens arbete, så blifver ju den naturliga följden, att man såsom producent förlorar,, hvad man tror sig vinna i en motsatt egenskap.
Om ock en och. annan individ finner sin uträkning vid ett sådant system, så förlorar dock det hela derpå; ty ett oafvisligt vilkor för ett samhälles fortgång i utveckling är, att hvar och en i sin mån gifver stöd och skydd åt den andras sträfvande till ett ärliat förvärf.
Inbördes skydd framkallar mångfald i arbete, och ger tillfälle åt alla att söka sin utkomst på den väg, naturen anvisat honom.
Såsom samhällsmedlem är detta hans ställning till sina medmenniskor.
I brist på verkliga skäl, tager man sin tillflykt till fraser, och en af de allmännaste är, att »man skall köpa der man får för bästa priset.»
Detta känner hvilken hushållerska som helst,, men så enfaldig är hon dock icke, att om hon har fullt upp med mat i. skafferiet, hon går på torget för att ytterligare köpa, derföre att priset för den dagen är billigare, än hvad hon betalt för hvad hon. redan har.
Sveriges skafferi är väl försedt, och våra statsekonomer gjorde bättre att, likasom hushållerskor, taga våra behofver ur egna visthus, än att på det stora torget, verldsmarknaden, jaga efter det »bästa priset»; ty den som fordrar att endast köpa för godt köp, måste 10 Den 2 Juni f. m. äfven sälja frukten af sitt eget arbete för samma låga pris; men om hans arbete kostar honom mer än hvartill han kan sälja det, så blir den naturliga följden, att han slutligen icke har något att köpa för, äfven om priset blir aldrig så lågt.
— Jag anhåller få framställa ett exempel:
Om t. ex. en skomakare säger åt skräddaren: jag vill ej köpa edra kläder, ty jag får dem utomlands för bättre pris, och skräddaren har samma tanka om den förres arbete, så är det ju följdriktigt, att då ingendera får sälja sitt arbete inom landet, och det goda priset utomlands förhindrar dem att derstädes afyttra något, begge måste uphöra med sitt yrke, och då de icke förtjena något, kunna de ej heller köpa.
— Men om begge öfverenskomma att köpa hvarandras arbete till ett högre pris, så förlora de icke allenast icke något, enär hvad de köpa högt, hafva de igen för hvad de sälja högre, utan de kunna äfven fortsätta hvar och en sitt yrke och derpå lefva.
I samma ställning och förhållande stå alla ett samhälles medlemmar, den ena till den andra.
Dessa äro mina tankar om det system, man kallar frihandel, och hvilket system man i Sverige gifvit en utsträckning, som efter mitt omdöme icke kan vara i mitt fäderneslands intresse.
Jag har blott ett par ord att svara på Gr. af Ugglas’ yttrande.
Jag är icke ibland dem, sorn bestrida den fria handelns företräden; tvertom, tror jag att detta system småningom bör vinna insteg, men med behöriga modifikationer, framför allt i ett land, der förbuds-svstemet hittills varit regeln.
Dock förekommer det mig i sanning besynnerligt, att Gr. af Ugglas, hvilken äfvenledes hyllar samina system, har tagit till utgångspunkt året 1845, då vi hade ett i högsta grad prohibitistiskt system, och jemfört detta år roed 1857, då vi just beträdde det friare systemet, celi då han sagt att bomullsindustrien ökats sedan Ar 184 5, då vi hade förbud, så bevisar detta sannerligen ingenting för frihandelssystemet.
Hans siffror betyda emellertid ganska litet, om vi jemföra förhållandet i andra länder, ty den fördubbling, hvarom han talat, är utan tvifvel ieke synnerligen stor på en tidrymd af 12 Ar, hvarföre vi också icke skola alltför mycket glädja oss deröfver.
Hr Gr:n begick derföre ett misstag, då han valde 1845 till utgångspunkt, och lian gaf dermed sitt eget system en svår stöt.
Hr Gr:n har äfven sagt att jag sammanblandat alla slags väfnader.
Det är sannt; men bomulisväfnaderna utgöra dock flertalet.
Jag tog dem emellertid tillsammans, för att göra saken enklare.
Grin har vidare yttrat, att väfnaderna minskats med 10 milbr fot, men i år åter ökats; det, är en sanning, att, de ökats under sista året; men det är temligen naturligt, att just den stagnation i rörelsen, den kris, som inträffade i penningeroarknaden, och deu svårighet att komma i beröring med utlandet, som under de sednare åren egt rum, skulle hafva till följd att importen af väfnader minskats, och detta äter har gjort att den inhemska fabrikationen något ökats, ehuru den långt ifrån återkommit på samma punkt,, som Ar 1856, ty dertill fattas äuuu 4 milbr.
Dt* ii 2 J uii i f. m. 11 Slutligen liar Gr. af Ugglas berättat ett samtal med en Vest-, göte och åtskilliga undersökningar, sorn denne gjort med ifrågav.-de varor.
Hvad Vestgötarne beträffar, tror jag mig någorlunda känna deni, och tror mig också vara i tillfälle att litet närmare känna förhållandena än Gr. af Ugglas, I alside på linneproduktionen har jag funnit Hr Grins beräkningar nog märkbara.
Han har nemi. tagit de hemmaproducerade varorna, och kommit till det resultat, att de väga vida mera, än jag upgifvit.
Men det förhåller sig med denna upgift som med en mängd andra i dessa frågor.
Det kan väl nemi. icke komma i fråga att väga de inhemska varorna, då de icke vägas i tullen.
De varor, jag vägt, och efter hvilka jag gjort mina beräkningar, äro utländska.
Det är dessa, sorn betala lull, och om Gr. af Ugglas, vill göra mig det nöjet att väga ett stycke fin sits, så är jag fullt öfvertygad att han skall finna skillnaden liten.
Jag kommer sale» des till helt olika siffror, om jag väger det ena eller andra.
Det är husslöjden, som mest lider af de låga tullsatserna, och det är derföre jag påyrkat återinförandet af de förut gällande tullsatserna.
Hr Printzensköld, Carli Beklagligtvis hafva de diskussioner, sorn, här hos R. o. Ad. i afside på tullbevillningen blifvit förda, ej influtit i R, o. Adis protokoll.
Om så varit förhållandet, så skulle det för mig ingalunda blifvit svårt att visa, huru de
Hrr, hvilka, »caute qui conte», vilja ytterligare genomdrifva det olyckliga frihandelssj stenget, från riksdag till riksdag ridit på sam-, ma käpphästar.
Hrr frihandlare framhålla nemi. städse den satsen, att emedan tillverkningen af inhemska manufakturer ouphörligen ökas, sa tarfva dessa industrigrenar ej det skydd, sorn Ständerna likväl en gång beviljat dem, utan tullen skall i stället nedsättas.
Jag deremot står på deras sida, som förfäkta den satsen, alt en inhemsk manufakturgren icke kan utveckla sig och nå någon särdeles höjd, utan att den samtidigt åtnjuter skydd af tullen, och, M.
Hrr, det vågar jag påstå, att orsaken hvarföre industrien nått. den höjd, hvarpå den för närvarande befinner sig i vårt land, består just deri, att den hittills åtnjutit skydd genom tull-lagstiftningen.
Skulle industrigrenar finnas i landet, hvilka gått framåt underdel att importtullen på lika beskaffade utländska alster ouphörligen blifvit nedsatt, så kan man sanningsenligt säga, att detta inträffat, icke för skyddstullens skull, utan oaktadt densamma blifvit borttagen.
Det är ganska lyckligt om så är; men om man tänker aldrig sä litet på våra klimatiska förhållanden, så skall väl den mest hårdnackade frihandlare nödgas medgifva, det dessa förhållanden äro sådana att arbetaren i vårt land, der vintern herrskar, nära 6 månader af året, har vida större behofver att fylla, än hans likar i de flesta andra länder, hvarigenom det hos oss blir en fysisk omöjlighet att nedtvinga arbetslön'rna till det oerhördt låga belopp, som eger rum i utlandet, så att de inhemska varutillverkningarne alltid måste blifva något dyrare än utlandets.
Men ligger väl häri något giltigt skäl att så nedsätta importInUame, att våra, inhemska varuförädiare skola kun,na undersälja®. 12 Den 2 Juni f. in. af utlänningen?
Skall ej häraf helt naturligt följa, att vår egen industri måste råka i vanmakt och förfall, så att många tusen af landets barn, som nu^Vid fabrikerna förtjena sitt uppehälle,, omsider skola råka i armod och elände.
Man känner, att på de sednare tiderna importen med 7 mill. öfverstigit exporten.
Att landet verkligen skuldsatt sig för dessa 7 milhr, lär man väl icke vilja bestrida.
Och hvad är det väl som egentligen verkat till denna skuldsättning?
Jo, den så mycket prisade frihandeln, hvilken lockat importörerna att införskrifva en oerhörd massa utländskt kram, som man nogsamt vet att Svensken har den olyckliga svagheten att älska.
Jag är öfvertygad, det resultaterna skola hädanefter blifva enahanda, och om man blott behagar läsa dagens tidningar ang:de handeln här på Stockholms börs, skall man finna, huruledes importen af öfverflödsartiklar, hvilka Sverige ganska väl kan undvara, blifvit till den grad förökad, att man knappast under den föreg:de tiden sett något dylikt, och detta, fastän penninge-ställningen är så tryckt, att det nästan är omöjligt att få belåna äfven de bästa inteckningar.
Det bör också noga bemärkas, att det varit först sedan frihandelssystemet tnlördes här i landet, som importen nästan hvarteuda år öfverstigit exporten.
Hvarföre skedde icke så förut?
Deruti ligger väl ett bevis, att den höga tullen på öfverflöds-artiklar fördyrade dem så, att de icke kunde, i saknad utaf afnämare, till någon större mängd importeras.
Ty, säga hvad man vill, förhållandet i afs:de på konsumtionen af dessa varor är enahanda med bränvinet.
Så länge det var godt pris derpå, söps det oerhördt, men när det blef dyrare, minskades åtgången, genast ganska betydligt, så att just den verkan inträffat, som lagstiftaren genom briinvinets fördyrande åsyftade.
Skulle man uplefva det lyckliga ögonblick, då man kunde få på utländska öfverflödsartiklar tillämpa en lag som i afseende på dem och deras förbrukning hade lika syftning med lagarne om bränvins tillverkning och försäljning, så är jag öfvertygad, att vi snart skulle återkomma till det gynnsamma förhållande, att aldrig hafva några underbalanser i handeln, men väl ett öfverskott, hvarigenom penningeställningen äfven blefve förbättrad.
På grund af det nu anförda tillstyrker jag för min del, alt R. o. Ad. ville förena sig i det beslut, sorn BondeStåndet i afseende å artikeln väfnader fattat.
Hr Fåhraeus, Johan Fred-rikt
Vid början af innevrde riksdag utarbetade jag en tablå för att framlägga det relativa förhållandet mellan tullsatserna i Sverige och dem i andra Europeiska länder, till hvilkas tulltariffer vi ega tillgång å större delen af sådana varor, som iner eller mindre kunna hänföras till öfverflödsartiklar.
Af denna tablå, hvilken jag förl.
Dec. månad till en del hade äran på detta rum föredraga och som sedermera legat på Bevilln.Utskrts bord, visar sig, att,, för så beskaffade varor, tullafgifterne hos oss i allmänhet öfverstiga de andra ländernas, med undantag af Frankrike och Ryssland, hvilka, såsom vi veta, Dan 2 J (i n i f. m.
13 annu bibehålla ett ultraprohibitift system.
Vid jemförelse med öfriga främmande länder är, i fråga om art. väfnader, förhållandet sådant att, da för helsiden-väfnader införselstullen i Sverige utgör öOO rdr pr centner eller 100 Svenska skålpund, betalas för lika qvantitet af denna vara i Norge 453: 33, i Österrike 205: 87 å 341: 13, i Tyska tulllörbundsstaterna 249: 33, i Belgien 183:60 h, 367: 20, i Nederländerna blott .127: 50 och i Danmark 255 rdr.
Då för halfsiden väfnader införselstullen i Sverige utgör 300 rdr pr centner, betalas i Norge 283: 33, i Österrike 205: 87 å 341: 13, i Tyska tulllörbundsstaterna 124: 67 och i Danmark 25 5; hvarjemte tullen beräknas ad valorem i Belgien med 18 och i Nederländerna med blott 6 proc.
I England har tullen för heloch balfsidenväfnader hittills utgått med belopp svarande mot 434: 62 ä 1,043: 10 pr Sv. centner, således högre än de Svenska tullsatserna; men dessa prohibitiftullar hafva tillkommit af politiska skäl såsom represalier mot Frankrike, och vi veta, att nyligen genom traktats-öfverenskommelse en väsendtlig början blifvit gjord till reduktion af detta abnorma förhållande.
Vidare ådalägger den nämnda tablåen, att då, för bomullsväfnader, införselstullen i Sverige utgör 40 å 90 rdr pr centner, erlägges för samma vara i Norge 56: 67, i Österrike 54: 90 ä 137: 25, i Tyska tullförbundsstaterna 113: 33, i Belgien 51: 41 ä 110: 16, i Danmark 25: 50 å 56: 67 pr centner, samt i England blott 5 proc. och i Nederländerna 4 proc. ad valorem, äfvensom att då för ylleväfnader inf.tulien i Sverige upgår tijl 150 rdr pr centner, utgör den i Norge 45: 33 å 70: 83, i Österrike 1: 38 å 137: 25, i Tyska tulllörbundsstaterna 68 ä 113: 33, i Nederländerna 19: 13, i Danmark 21: 25 ä 113: 33 pr centner, i Belgien 18 proc. och i England blott 5 proc. å värdet.
Af detta referat håfven J utan tvifvel förnummit, M.
Hrr, att skiljaktigheten mellan ne Svenska och de främmande tullsatserna är större för helsiden- och ylle-, men mindre betydlig för halfsiden- och bomulls-väfnader.
För dessa senare har jag fördenskull sökt utröna den Svenska inf.tullens förhållande till värdet, beräknadt efter utländska inköpspriset, med tillägg af frakt och omkostnader, d. v. s. det belopp, hvartill varan står importören vid ankomsten till Svensk hamn.
Jag förutskickar den anmärkning, att för gods af sådan beskaffenhet tullafgiften, om man vill någurlunda betrygga sig mot oloflig varuinförsel, icke bör synnerligen öfverstiga 15 proc., emedan man af äldre erfarenhet vet, att det s. k. smuggelpremium upgått till detta belopp.
Efter de noggranna uträkningar, som jag på grund af företedda fakturor låtit verkställa, utgöra de för året 1860 gällande tullsatserna: för halfsiden väfnader af olika slag 15, 18, 22 ä 39 proc., och för bomullsväfnader likaledes 2 2, 45 å 47 proc. af värdet.
Låtom oss nu tillse, huruvida införseln af väfnader varit i tilltagande, sedan efter äret 1857 tullnedsättning egde rum.
Tullverkets persedelsammandrag äro nyligen afslutade äfven för 1859, och jag är således i tillfälle att upställa en jemförelse mellan det årets import och den som egde rum 1856.
Jag utesluter från 14 I> e n 2 Jahi f. m. beräkningen de 2:ne mellanliggande åren, emedan penningekriseh då utöfvade ett störande inflytande på haudels-lörhållandena.
Af nämnde jemförelse visar sig, att importen utgjorde af »ej specificerade» Helsiden-viifnader år 1856 24,561 €1., år 1859 19.779.
Halfsiden- » » 38,559 » » 33,214.
Bomulls- » » 1,241,734 » » 680,870.
Ylle- » » 1.236,691 » » 917,254.
Det förekom mig sannolikt att införseln under innev. år af sidentyg skulle komma att betydligen öfverstiga det ordinära beloppet, i anseende till bebofvet af denna vara för högtidligheterna vid den kgl. kröningen.
Af en officiel upgift, som jag här har i mina händer, befinnes likväl, att, intill föl l. gårdag, införseln d. å. till Stockholm af alla slags siden- och halfsiden-väfnader sammanräknadt upgår blott till 11,210 skålp., i tull värde motsvarande 266,929 rdr.
Af de 2:ne motionärer, som innevtde riksdag framställt positiva förslag om återgång till högre tullsatser för väfnader, har blott den ena, en riksdagsfullmäktig för BondeStit från Elfsborgs län, yrkat tullförhöjning för sidenfabrikater.
Hvad praktisk insigt, som han kan ega i detta afseende, är mig obekant.
Kändt är, att inom hans ort sidentillverkning icke eger rum.
Den andra motionären, sjelf fabrikant, har föreslagit tullens förhöjande endast å bomulls- och trikå-väfnader, När frågan i Bevilln.Utsk:ts tullafdelning föredrogs; yttrade sig också ett par ledamöter för återgång till förra årets tullsatser för bomullsväfnader ; men en annan ledamot upträdde då med det förklarande, att han är delegare i Strömsbro betydliga bomullsväfnadsfabrik, och alt han vore viss derom att bomullsväfnadsindustrien icke är i behof af någon förändring i gällande tullbestämmelser, till följd hvaraf tullförhöjuings-lörslaget förföll.
Då sedermera ärendet förekom i Utskrts plenum, höjde sig icke en enda röst i detta ämne, och likväl var bland Utsk:ts mangrannt församlade ledamöter äfven närv:de den uplyste och aktade man; som är representant för Norrköpings stad.
Jag unnar våra aktningsvärda Svenska fabrikanter allt godt; men jag är öfvertygad att det, som i fråga om tull-lagstiftningeii mest göres deni behof, är stadga i denna lagstiftning, och jag röstar följaktligen för bibehållande af nu gällande tullsatser, på sätt Utsk:t tillstyrkt.
Den siste värde talaren, Hr Fåhraeus, har, genom anställande af jemförelse mellan detta och främmande länders tulltaxor, sökt ådagalägga, att tullen här är snarare högre än lägre, än den bör vara, och till stöd härför har han ytterligare åberopat handelsförhållandet mellan åren 1856 —1 859, hvaraf han dragit den slutsatsen, att, då importen det sistnämnde året ej öfversteg importen under det förstnämnda, den låga tullen ej heller åstadkom någon förhöjd import af utländska varor.
Att andra länders tulltaxor skola hos oss tagas till rättesnöre för tullagstiftningen, utan alt vårt lands industri dervid bör vinna afseende, är en lära, som jag förkastar och som icke heller kan drifvas af andra än frihandelssystemets, förfäktare, och hvad beträffar jemförelsen 1- -Sj D e n 2 J ii ni f. m. 15 emellan importen åren 1856 och 1859, så synes den värde talaren hafva glömt, att år 1856 fanns ett öfverflöd på penningar, som lockade till många onödiga företag, men att slika företag måj ste betydligen inskränkas 1859, såsom en oundviklig följd af den brist på kredit, som de tvänne nästföregående årens penningekris förorsakade.