Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag kan icke, så - 220 Den 2(5 Juli f. m. sora Frih. Hamilton, erkänna, att jag äsidosatt någon min skyldighet derigenom, att jag på klockslaget icke infunnit mig i plenum.
Jag godkänner icke heller Hr Gr. o. Landtm:s utredning af ämnet; ty då det till detta plenum utfärdade anslag innehåller, att, vid början af plenum, ett val skulle äga runi, kunde, enl. min åsigt, något annat ärende för della val icke inom Ståndet till öfverläggning företagas, Hr Gr. o. Landtm, likväl obelaget, att låta justera protokoller oell annat dylikt, sora icke erfordrar något bestämdt beslut å Ståndets sida.
Att andra ärenden, och aldra helst sådana, hvilka äro å föredragningslistan uppförde, kunnat före valets förrättande förekomma, anser jag i högsta måtto oriktigt, och jag anser äfven Hr Gr. o.
Landtm, icke hafva bordt framställa propos. i anledn. af den gjorda hemställan om ett ytterligare uppskof med målet.
Saken är af synnerlig vigt och man kan ganska lätt tänka sig, att, genom detta uppskof, frågan icke kommer till det slut, hvartill den eljest kunnat bringas; ty det är mycket möjligt, att om hon i dag förekommit, hade
Ståndet kunnat medhinna att fatta ett beslut, hvilket numera kan vara tvifvelaktigt.
Frågan har sålunda blifvit förryckt ur den gång, den hittills haft, och jag måste således protestera emot
Ståndets beslut såsom oriktigt i sjelfva formen och högst oriktigt i sjelfva saken.
Ehuru det kan vara af föga vigt, anser jag mig likväl böra, i anledn. af Hr Printzenskölds yttrande, erinra, att jag icke yttrat mig så, som skulle man, genom det beslutade uppskofvet, velat göra ett försök att öfverrumpla Ståndet.
Jag behöfde icke en sådan benämning af försök, emedan just genom uppskofvet handlingen var fullbordad, utan jag yttrade, ali den vidtagne åtgärden var ett ohöljd t försök, att hindra frågans afgörande, hvilket, om hon i dag blifvit företagen, möjligen kunnat medhinnas före riksdagens afslutande, och jag vädjar till hvar och en af eder, mine Hrr! om jag haft rätt eller icke.
Achates, förenade sig med Hr Gripenstedt.
Utan att vilja ingå i något bedömande af formen, måste jag bekänna, alt jag blifvit ledsamt öfverraskad af Ståndets beslut, att uppskjuta öfverläggningen om detta vigliga och af det allmänna intresset så uppmärksamt följda ärende, hvarföre jag reserverar mig emot Ståndets beslut.
Med den rätt, som tillkommer hvarje riksdagsman, att från sin plats yttra sig öfver hvad som inom Ståndet förehafves, har jag begärt ordet.
Om jag å den ena sidan medgifver, att det var mig oväntadt, att vid min uppkomst i plenum erfara del frågan blifvit afgjord, får jag å den andra sidan förklara, att grundlagen beslämdt föreskrifver, att Landtmarskalk eller Talmän icke äga rätt alt förvägra en ledamot att göra hvilken framställning som helst, blott den icke strider mot grundlagarna, och att, enl. min öfvertygelse, Hr Gr.
Den 20 Juli f. m. 221 o. Landtm, således icke varit berättigad att vägra propos. i anledn. af Hr Prinlzenskölds framställning.
Jag har ansett mig böra tillkännagifva dessa mina åsigter, på det att en dylik anmärkn. icke må linnas i prot. obesvarad.
Jag bar trott Hr Gr. o.
Landim:s förfaringssätt uti denna sak vara så grundlagsenligt, att sådant icke behöfde utredas för dem, hvilka påstått motsatsen.
Men dä fråga här uppstått, att rättfärdiga det ena eller andra förhållandet, så får jag för min del förklara, att, derest uppskofvet med denna fråga föranleder, att hon icke vid denna riksdag hinner afgöras, är felet hos StatsUtsk. och icke hos någon annan.
Hvarföre har StatsUtsk. så sent inkommit till Stånden med betänk, i ett så vigligt ämne som detta?
Ar det skäligt att begära det Ståndets ledamöter, under det att deras tid dagligen upptages dels af voteringar i förstärkt StatsUtsk., dels af plena och dels af sammanträden inom Utsk., skola medhinna att genomläsa de till detta ämne hörande handlingar.
Frågan är af den genomgripande beskaffenhet, att, om man vill grundligt behandla henne, man behöfver längre tid än den R. o. Ad. nu för sig bestämt.
Derest riksdagens slut icke varit så nära för handen, som allmänt kändt är, hade ett längre uppskof med frågans afgörande bordt äga rum, på det att man måtte erhålla tid för inhemtandet af den sakkännedom, frågans vigt kräfver.
Jag anser således, hvarken Ståndet eller någon dess ledamot böra såsom fel tillräknas oftanämnda uppskof, utan tvertom hällas räkning derföre, att man icke med förhastande velat behandla detta ämne, helst jag är öfvertygad derom, att den utredning det kan erhålla, är behöflig så väl för den ene som för den andra, på det man härutinnan må gå försigtigare tillväga än hitintills.
I anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmärka. mot StatsUtsk., får jag upplysa, att StatsUtsk. dag ut och dag in från riksdagens början varit sysselsatt med ifrågavar. äm ne och jag tror, att den som fästat någon uppmärksamhet vid StatsUlsk:s tillgöranden, skall intyga, att icke Utsk. varit sysslolöst.
Skälet är helt enkelt det, att StatsUtsk. icke förr, än sorn skett, kunnat afgifva sitt betänk.
Hvad äter angår de vidlyftiga handlingar, hvarom Hr von Hartmansdorff ordat, så inskränka de sig till komiterades betänk, och K.
M:s propos. i ämnet, hvilka ifrån riksdagens början varit tillgängliga för hvarje ledamot, som sålunda haft erforderlig tid för att arbeta sig in uti ämnet.
Företog R. o. Ad. val af en Suppleant för Fullmäktige i R.
St:s riksg:s-kontor; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 139.
Gr. Wirsén, Axel Emil, med 28 röster.
Föredrogs och lades till handlingarne Bevil In.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms i gårdagens plenum på bordet lagda mein.
N:o 11, till följd af återremiss i vissa delar af sammansat - 222 Den 26 Juli f. m. ta Utsk:ns mern.
Föredrogos och biföllos Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Uts:kns d. 22 dennes på bordel lagde utlåten och betänkm:
M:s nåd. propos., rör:de vården och tillsynen å, samt hushållningen vid de i Riket varande hä radsallmänningar m. m.; N:o 41, i anledn. af K.
Mes lill R.
St. aflåtna nåd. skrifvelse, angede inqvarteringsskyldigheten i Stockholm; och N:o 42, i anledn. af väckt fråga om anslag till premier och understöd för utgifvande af läroböcker för folkskolorna och läse böcker för allmogen.
Föredrogs Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskens d. 22 dennes på bordet lagda utlåt.
Neo 43, i anledn. af väckta förslag om befrielse frän eller lindring uti postskjutsen, postföringens öfverlåtande på entreprenad eller öfverflyttande på reservskjutslagen samt skjutslegans förhöjning m. m.
Jag har begärt ordet icke för att motsätta mig den und. skrifvelse de sammansatta Ulsk:n föreslagit, utan tvertom.
Denna fråga har varit före vid förra riksdagen och förekommer troligen hvarje riksdag, så länge posthemman hafva sig ålagd skyldigheten att skjutsa posten, ty hvar och en känner alltid bäst det besvär, hans hemman åligger, och önskar förändring deruti.
Man känner tyngden af de nuvar. besvären, men man vet deremot icke om, i händelse en förändring deri göres, de blifvande icke äro lika tryckande.
Derföre och på det att Slåndel må veta, huru stor uppoffring statsverket måste göra i och för genomdrifvandet af den föreslagna reformen, kan en undersökning derom vara af nöden vid detta tillfälle.
Jag vill då anmäla, alt denna undersökning är af öfver-postdireklörsembete redan verkställd.
Denna embetsmyndighet önskar nemi. också, att postskjutsen måtte kunna öfvertlyttas från posthemman till gästgifverierne af det skäl, att liqviderne i och för postföringen nu måste ske efter de mångfaldigt olika arterne af skjutslegan dels för vanlig posthemmansskjuts, dels entreprenader till olika belopp, dels efter gästgifveriskjuts än med gamla än med nya legan.
Dessa liqvider medföra derigenom särdeles många svårigheter, hvilka det visserligen vore val att kunna undvika.
En annan olägenhet af det nuvar. postföringssättet är den, att, i den mån hemmansklyfningen fortfar och isynnerhet klyfningen af posthemman, måste postiljonerne, okunnige om hvilken hemmansdel turen för postföringsskydighet åligger, uppsöka än den ena och än den andia af dessa hemmansdelar, hvarigenom i åtskilliga län oundvikliga hinder redan uppstått för postens snabba befordran.
Man har härvid anmärkt, att en förändring skulle kunna Den 26 Juli f. m. 223 ske utan betydlig minskning i den inkomst, Staten för närvar. af postverket åtnjnter; men sådant låter sig likväl icke göra, ty om hela postskjutsen skulle utgöras efter den nya skjutslegan, blefve derigenom en ökad kostnad för Staten af minst 32,000 r:dr och den ersättning, som posthemmanen för befrielse från postskjutsen skulle utgifva, uppgår endast till cirka 12,000 r:dr.
Utsk. har dessutom icke föreslagit, att denna afgift skulle tillfalla postverket, såsom någon ersättning för den ökade utgiften, utan att densamma skulle indragas till statsverket, i hvilket fall det belopp hvarmed Statens inkomst af sjelfva postverket måste minskas, skulle uppgå lill fulla summan af 32,000 r:dr.
Räknar man åter postverket tillgodo ofvannämnde 12,000 r:dr, blir minskningen i alla fall 20,000 r:dr.
Endast för att lemna dessa sifferuppgifter, har jag ansett mig böra afgifva detta yttrande.
Hamiltons yttrande har jag blifvit stärkt i min öfvertygelse, att den ifrågavar. und. skrifvelsen är onödig, emedan de undersökningar, hvilka deruti skola begäras, antingen pågå eller redan äro verkställda.
Men jag tror till och med att det med den und. framställningen åsyftade företaget är skadligt och, såsom Frih.
Hamilton visat, alt behållningen af postverkets inkomster skulle dymedelst förminskas.
Het är gifvet, att, så länge något hemman i Sverige är besväradt med utskylder, innehafvare önska att derifrån befrias.
Sålunda kan man vänta sig att dylika framställningar, vid hvarje riksdag göras.
Vill man för framtiden undanrödja alla motioner om befrielse från de hemmanen åliggande utskylder, så böra de samteliga afskaffas.
Men då sådant svårligen låter sig göra, inser jag icke, hvarföre en så nyttig inrättning som den med posthemmanen afsedda, skall upphäfvas.
Hvad dem särskildt beträffar, så är det bekant, att de lill största delen ursprungligen varit Kronans och af henne disponerade för postföringen, i anledn. hvaraf öfver-postdirektörs-embetet å dem haft närmaste tillsyn.
Det ägde jemväl rättigheten, att från dem förflytta åboer.
I början var det förbjudet alt köpa dem lill skatte, på det alt de skulle vara fullkomligt användbara, likväl under det uttryckliga förbehåll, att postskjutsskyldighetens utgörande derigenom icke blefve i någon män eftersatt.
Det finnes således för innehafvarne icke något annat sätt att undgå detta posthemmanen åliggande besvär, än att lägga det pä andra medborgare.
Följden deraf skulle blifva, antingen att postskjutsen måste upplåtas på beting, eller ock öka gästgifvareskjutsen.
Hamilton har redan sagt, att man icke bör tillgripa medlet, att upplåta skjutsen på beting, emedan osäkerhet i postföringen derigenom nppstår, och äfven andra olägenheter äro dermed förknippade.
Ao vill den ene uppsäga ett om skjuten ingånget kontrakt, än begär den andra förhöjning i skjutslegan, o. s. v., hvarigenom ett ständigt trassel uppkommer, som borttager postdirektörs-erabetet den tid, detsamma eljest kunnat använda till förbättringar inom postverkets särskilda grenar.
Om man närmare granskar förhållandet, så finnér man, att post - 224 Den 2fi Juli f. m hemmanens skjutsning beräknad efter en häst, utgör årligen 196,000 mil.
Skall nu denna skyldighet läggas på den redan dryga gästgifvareskjutsen, så frågar jag hvad följden deraf blefve?
Utan tvifvel den, att de, son utgöra skjuts vid gästgifvaregårdarne, Ange en ganska dryg tillökning i sitt besvär.
Hvad hade man i det hela vunnit dermed, alt skjutsen flyttades från det ene och till det andra hemmanet?
Dessutom lärer förhållandet vara, att högst sällan förspörjas klagomål öfver dåliga hästar vid posthemmanen, hvaremot dylika klagomål ofta förekomma vid gästgifvaregårdar, der skjutsen blifvit upplåten å entreprenad.
Emellertid är ju afsigten den att införa dylik inrättning så vidt möjligt är, pä det att reservskjutsskyldige hemman må kunna från detta besvär befrias.
En annan olägenhet är äfven den, att, om postskjutsen flyttas frän posthemmanen, som icke erhålla någon ersättning för den tid, de afbida postens ankomst, så måste dylik ersättning deremot godtgöras gäslgifvare-skjutsande.
Med ett ord endast olägenheter, men icke den ringaste fördel är alt vinna genom det framställda förslaget.
Pä alla dessa skäl upprepatjag alltså, hvad jag från början yttrat, att den und. framställningen är icke allenast onödig utan äfven skadlig, hvadan jag anhåller, att R. o. Ad. mätte afslå densamma.
Denna fråga kan söndras i 2:ne delar, af hvilka den ena blifvit af Hr von Hartmansdorff med utförlighet omnämnd, nemi. ägarnes af posthemman begär, att blifva befriade från postskjutsskyldigheten.
Den andra frågan angår poslföringens säkerhet och möjligheten ali vinna större skyndsamhet vid poslföringen.
Om jag äfven skulle antaga, att inom alla RiksSt:n den utredning af frågan vunnes, som Hr von Hartmansdorff här omförmält, i och för möjligheten att skilja posthemman frän det dem åliggande besvär och för deras mindre rätt, för att icke säga frånvaron af all rättighet, att vinna denna befrielse, sä uppstå likväl hos mig tvifvel, huruvida denna utredning kan blifva så fullständig, att man af densamma kan öfvertygas derom, att genom postens förskaffande med gästgifvarskjuts en större säkerhet och skyndsamhet vid poslföringen vinnes än som nu är förhållandet.
Sä länge poslhemmanen voro kronohemman, hade öfverpostdirektören närmaste tillsyn öfver dessa hemman, med samma rättigheter och skyldigheter, som K:s bef:de öfver kronohemman i allmänhet, och det var då möjligt alt kunna förhindra, att dessa hemman icke blefvo klufne i så ringa delar, att innehafvarne deraf icke kunde utgöra postskjutsen, hvilket i sednare tider sannolikt å mänga orter inträffat, sedan hemmanen blifvit skattesälde.
Om således dessa hemman fortfarande klyfvas i så ringa delar, att innehafvarne icke kunna utgöra postskjutsen, så är detta genast en olägenhet, men om äfven skjutsen kan utgöras, uppstår likväl en annan, nemi. hvilken hemmansdel bör i ordningen ombesörja denna skjuts.
Man har sett, att reservskjutsskyldige hemman blifvit klufne och att derigenom - Den 2(j Juli f. m. 225 genom ofta uppkommer ovisshet om ordningen, i hvilken dessa hemmansdelar böra skjutsa och man kan då äfven befara, att sådant inträffar med posthemman, och då uppkommer uppehåll i postens snara foriskaffande.
Det är således enl. min åsigt rätt mycket, som talar för postskjutsens öfverflyttande på gästgifvareskjutsen och då en utredning i detta afseende till nästa riksdag kan vinnas genom den föreslagna tind. framställningen, hvarigenom R.
St. blifva i tillfälle att med sakkännedom yttra sig i frågan, tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag.
Hr von Hohenhausen har trott att en större säkerhet och skyndsamhet skulle vinnas, om posten fortskaffades med gästgifvarskjuts.
Men jag kan icke inse, att någon större säkerhet derigenom vinnes, att, såsom vanligen förhållandet är vid gästgifvaregårdar, poslillionen får skjutsgossar med sig, än då fullvuxne drängar åtfölja honom, såsom oftare sker frän poslhemmanen och hvilka drängar alltförväl behöfvas, nu då posten så ofta öfverfalles.
Den afväg, posten måste göra från allmänna landsvägen till posthemmanen är icke betydlig, enär dessa hemman i allmänhet icke ligga längre än högst -J:dels mil och understundom vida mindre från landsvägen.
Någon öfverdrifven tidsutdrägt är således icke att befara i detta hänseende.
När nu härtill kommer, att posthemman i allmänhet hafva goda hästar, och deras snabbhet ofta vida bättre än allt annat rädda posten från röfveri, kan jag icke finna något skäl för postskjutsens öfverllyttande på gäslgifvareskjutsen.
Då man härförutan hört, att undersökningar redan äro å bane, hvarföre skall man nu begära hos K.
M. hvad man åtminstone inom detta Stånd vet vara vidtaget.
Man gör sig endast onödigt besvär, heldst man äger all anledn. tro, alt alla möjliga reformer i den delen, vidtagas, utan att man specielt derom anhåller.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade Hr Gr. o.
Landtm., att då icke någon anmärkning förekommit emot Utsk:ns sednare tillstyrkande, att den af Riksdagsfullmäktigen Carl Ersson väckta motion om vissa fördelar för åboerne å hemmanen Stora Forssby och Nederby måtte förfalla, R. o. Ad. torde finna nödigt att ifrågavar. utlåt, blefve föremål för särskilde propos:r, och att propos. framställdes först å den del, hvaruti en und. anhållan hos K.
M. blifvit tillstyrkt, samt att Hr Landtm, derföre nu finge hemställa om R. o. Ad. bifölie den första delen af Utskms förevar, utlåt.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med mångå nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Upplästes till justering samt godkändes följande förslag till votens-propos.: 7 II.
15 226 Den 26 Juli f. m.
Den som bifaller den del af Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns utlåt.
N:o 43, hvaruti en und. anhållan lill K.
M. blifvit tillstyrkt, röstar ja; den det ej vill, röstar nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. hvad Utsk:n i förenämnde del af ifrågavar. utlåt, tillstyrkt.
Uppå sedermera framställd propos. biföll R. o. Ad. sednare delen af förevar, utlät., ang:de den af Riksdagsfullmäktige!!
Carl Ersson väckta motion.
Föredrogos och biföllos Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ns nedannämnde d. 22 dennes pä bordet lagda ullätin: N:o 44, i anledn. af väckta frågor om befrielse för rust-och rotehållare från skyldigheten att under krig rekrytera, remontera samt ersätta förlorade munderingspersedlar; N:o 45, i anledn. af vackt fråga om åliggande för Svenska befolkningen i Lappmarkerne alt fullgöra den allmänna beväringsskyldigheten; N:o 46, i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af K. brefvet d. 26 April 1814, ang:de extra roteriugen och dermed ge menskap ägande frågor; N:o 47, i anledn. af väckt fråga om samlande af de för hvarje regemente gällande stadganden och deras uppläsande före hvarje förrättning; N:o 48, i anledn. af väckt fråga om förenkling af statsförvaltningen, genom indragning af Rikets kollegier; N:o 49, i anledn. af väckt fråga, att åtskilliga rnsthållsnummer vid Smålands husarregemente mätte hällas vakanle; N:o 50, i anledn. af väckt fråga om indragning af militärdistrikt-chefs- samt kavalleri-inspeklörs-embetena; N:o 51, i anledn. af väckt fråga om anslag lill inrättande af en öfverstyrelse för fromma stiftelser och fattiginrättningar i Riket; N:o 52, i anledn. af väckt fråga om rättighet för Thuns m. fl. skolor att erhålla utsyning från Halle- och Hunnebergs allmänningar; N:o 53, i anledn. af väckt fråga om befrielse för åtskilliga hemman i Götheborgs och Bohuslän att utgöra kronobåtsskjuts skyldighet till Marstrands fästning; N:o 54, i anledn. af väckt fråga om Skånska kavalleri regtternes förminskande till hälften af deras nuvarande styrka; Den 26 Juli f. m. N:o 55, i anleda, af väckt fråga om befrielse för rusthållare att förse manskapet med gevär och öfrige vapen; N:o 56, i anledn. af väckt fråga om åläggande för kronofogdarne i Riket att redovisa vissa af dem nppburne, häraderne tillkommande medel; N:o 57, i anledo. af väckt fråga, att Kronan måtte öfvertaga remonteringen och anskaffandet af munderingspersedlar för Lifregementets husar-korps, emot en viss årlig afgift af rusthållarne; N:o 58, i anledn. af väckt fråga om anslag till en profskola för ytterligare utbildande af det gamla skolsystemets lärosätt, med gemensam undervisning för lärdoms- och apologistskolans lärjungar, och en friare flyttning; N:o 59, i anledn. af väckt fråga om krono- och krut-transport-skjutsens skiljande från jordbruket; N:o 60,
i anledn. af väckt motion, att provinsen Jemtland mätte roteras, i enlighet med R.
St:s fattade beslut; och N:o 61, i anledn. af väckte frågor dels om kronobrefbäringens öfverlåtande på entreprenad, dels om ersättning för dess utgörande, samt jemnare fördelning deraf m. m.
Vid föredragning af Bevilln.Ulsk:s d. 22 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 26, i anledn. af återremiss af betänk.
N:o 19* om bestämmande af en assurans-afgift för summor, som under rekommendation med posten afsändas, vidblef R. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut, samt lades förevar, utlåt, till handlingarne.
Föredrogs och bifölls BankoUtsk:s d. 22 dennes på bordet lagda mera.
N:o 77, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 3:dje art:n af Bankoreglementet.
Föredrogs BankoUtsk:s d. 22 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 78, i anledn. af väckt fråga om förändrade grunder för Banko-ombudens rätt till befordringar inom bankoverket, Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Såsom de fleste af Ståndets ledamöter nogsamt känna, förhåller det sig med banko-ombuden sålunda, att i hvartdera af länekontoren i Götheborg och Malmö linnas utom 4 direktörer, valde en af hvartdera utaf de 4 Stånden, en särskild ledamot med benämning af Bankoombud, hvilken af Bankofullmäklige förordnas.
Dessa ombud kunna fullmäktige välja inom eller utom bankens tjenstemän, ibland hvilka sednare dock någon vanligen till denna befattning utses.
Nu är frågan, hvilken tjenstårsberäkning skall denna bankens tjensteman, i egenskap af ombud, tillkomma.
Han tjenstgör icke i tur med bankens öfriga tjenstemän, ej heller varder han i tur med dem befordrad.
Det oaktadt har Utsk. föreslagit, att när ombudet tjenslgjort i 8 år, skall han vara turberättigad såsom kontors 15* - 228 Den 2fi Juli f. m. skrifvare, efter 4 andra år, såsom bokhållare, och efter 4 år ytterligare såsom kamrerare, utan afseende derpå om bankens öfrige med honom jemnstående tjenstemän, blifvit lika hastigt befordrade.
Antoges detta Utsk:s förslag, så skulle R.
St. hafva vid samma riksdag, de sökt inom ecklesiastikstaten afskaffa tjenstårsberäkning utan verket motsvarande tjenst, velat inom bankoverket införa sådan tjenstårsberäkning, för banko-ombuden tjenstgörande utom banken vid deras ifrågakommande befordran i täflan med dem, som inom banken tjenstgjort.
Denna beräkning kan utfalla ömsom till förfång för ombuden, ömsom för bankens tjenstemän.
Denna olägenhet, äfvensom den särskilda pensioneringen åt banko-ombuden, då de entledigas, kunde undvikas, om R.
St. ville med banko-ombuden förfara på samma sätt som med deras rättegängs-ombud, just.ombudsmannen. flan bibehälles vid sitt embete och befordras inom sin tjenstebana, såsom förhållandet var med Hr Landin, hvilken, under det han innehade Ständernes förtroende att vara just.ombudsman, befordrades från hofrättsråd till vice president.
Med ett ord, just.ombudsman befordras i sin våg utan afseende på det tillfälliga uppdrag han af R.
St. innehar och från hvilket han, när helst Ständerne så finna för godt, kan entledigas.
Jag tager mig derföre friheten föreslå följande stadgande: ”alt det må vara ett banko-ombud tillåtet, då det söker ledig tjenst i banken och dertill utnämnes, att, uppå derom hos bankofullmäktige skeende anmälan, få bibehålla banko-ombudsskapet, med bifrielse från skyldigheten, att i banken tjenstgöra, intilldess ombudsmannen kan varda frän den förra befattningen entledigad, då det åligger honom tillträda sin i banken innehafvande tjenst, hvilken dessförinnan förrättas af vikarie emot vanligt tjenstgöringsarfvodes åtnjutande, men med besparing af lönen för öfrigt.
Ifrån den banko-ombuden sålunda medgifna tillåtelsen, att, äfven efter vunnen befordrau, i det egentliga bankoverket, få fortfarande bestrida omförmälde uppdrag, bör dock undantag äga rum, då banko-ombud utnämnes till bankens advokat-fiskal, banko-sekreterare eller banko-kommissarie, hvilka sysslor tillsättas utom förslag och utom tur, samt med hvilka löner, motsvarande banko-ombudens arfvoden, äro förenade.
Bemälde ombud borde då vara förpligtade, att tjenslen i banken genast tillträda”.
Om ett sådant stadgande af R.
St. anlages, blefve ock följden, att banko-ombuden finge efter sin tur, söka de tjenster, som inom banken varda lediga, och Fullmäktige kunde dä, allt efter sökandernes skicklighet, befordra eller icke befordra ombuden.
Derigenom bade banko-ombuden äfven bestämd lön och peusionsrält i sin tur, att inom banken påräkna, och, om de från sin befattning såsom banko-ombud entledigades, så inträdde de i tjenstgöring inom banken.
Någon pension tillkomme dem icke då förr än i det ögonblick, de i sin egenskap af bankens tjenstemän blefve dertill berättigade.