Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror mig äga någon slags rätt att erindi'a om den ömtålighet, som inom detta rum alltid ger sig tillkänna för det minsta ord, sorn kan synas stötande för Ministerens par lie, ehuru derifrån icke visas särdeles skonsamhet emot den motsatta sidan.
Utan att vilja återföra i minnet alla de exempel, som härpå kunde åberopas, hemställer jag endast, om, då i närvarande fall någon person icke är nämnd, det må ligga något smädeligt i sjelfva bemärkelsen, som nyttjats, för att få uttrycket ansedt för skymfligt.
Jag kan för min del icke finna något förolämpande deri, Utt anses för sakdrifvare åt Ministrarne mera än åt andra; och hoppas således, att Herr Grefven och LandtMarskalken låter hela saken, såsom icke förenlig med den åberopade lag-§:n, förfalla.
Hans Excellence Herr Grefven och fandtMarskalken yttrade, att då den Ledamot, som ansett sig förolämpad, nu mera sjelf icke vidare syntes fullfölja den väckte frågan om upprättelse, finge Hans Excel - Den »7 Julii e. m, <55 lence hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att berörde fråga måtte förfalla.
Hvarefter Hans Excellence föreslog, att ConstilutionsUtskottets förevarande Memorial måtte läggas till handlingarne.
Då jag an-» malte mig, var det icke för att deltaga uti sist förelupne discussion, utan för att be-» svara Herr Hjertås anmärkning, att 76 §, Riksdagsordningen icke skulle medgifva decharge för mera, än hvad som vore granskadt.
Den åberopade §. stadgar dock; ”allt hvad Rikets Ständer efter granskning ”godkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses ”hafva vunnit decharge i afseende på det ”granskade.”
Det synes som Herr Hjerta endast fäst sigvid de sednare oi’den: "i af t "seende på det granskade."
Med ordet "lemnat oanmärkt” måste hafvas afseende på det granskade, hälst det icke kunnat lemnäs oanmärkt, om det ej varit under granskning, Enär Åbo Academiefond aldrig varit granskad, kan förvaltningen dermed ieke eller vara godkänd.
Då medlen redan blifvit disponerade för 11 å 12 år sedan, har skyl - i56
Den 17 Ju! i i e. m. digheten att dem granska, redan för länge Bedan ägt rum, och rättigheten dertill, örn den icke blifvit begagnad, numera försutits.
Företogs till pröfning ConstitutionsUtskottets den 24 sistlidne Mars under N:o i5 afgifne, och den 3 derpåföljde April på bordet lagde Memorial, angående Friherre Anckarswärds, Carl Henrik, anmärkningsanledning, i afseende på ProtocollsSecreteraren Brummers och vice Consuln Knudtzons entledigande från deras befattningar.
Friherre Anckarswärds Carl Henriks anförde skrifteligen:
Uti den af mig till ConstitutionsUtskottet aflemnade anmärkningsanledning, i afseende på ProtocollsSecreteraren Brummers, och vice Consuln Knudtzons, entledigande från deras befattningar, hade jag, såsom ConstitutionsUtskottet i dess afgifne Memorial N:o i5 upptager, utvecklat min öfvertygelse, att den i dessa förhandlingar ådagalagde
Ministeriella caractére var af en så betydelsefull märkvärdighet, att jag trod-> de Utskottet skulle slädnät i ett annat re-r sultat, än det som i Memorialet innehål les uti tillkännagifvandet, att anmärkninganie i Utskottets tanka böra förfalla.
Jag har vid detta tillfälle icke bordt undgå, att förklara min tillfredsställelse, att Utskotlet likväl vid målets behandling gjort Den 17 Juli! e. rb. sig en möda af Protocollens infordrande till upplysnings vinnande i saken.
Jag medgifver visserligen, att det i Ut-* skottets Memorial åberopade underdåniga svar af 1812 års Ständer å Konungens Nådiga proposition innefattar den märkvärdighet, att Rikets Ständer någon gång kunnat glömma behofvet, eller nödvändigheten af, att Sveriges Grundlagar ej må kunna sakna tillämpning, i anseende till en Svensk Medborgares relation med Sveriges Styrelse, för hvilket fall som hälst; jag inser således fullkomligt väl, att ansvaret för någon positif öfverträdelse af Grundlagen vid detta tillfälle icke kan åberopas, då Herr Brum mers tjenstebefattning icke hämtat sine löneförmåner ifrån Svensk Stat, ehuru härvid ganska många besynnerliga omständigheter förekomma, hvaribland till exempel, att Svenska StatsVerket fått vidkännas betydliga förskotter till betäckande af föregifven brist i inkomst uti BarthelemyCassan; och att Svenska
Domstolarne slutdöma i mål, som röra Bar thelemy tilldragelserna.
Det visar sig sålunda, att gemenskapen emellan S:t Barthelemy och Sverige ännu fortfar för sådanc tillfällen, der Barthelemy, dess inkomster eller förvaltning, är i behof af skydd, eller biträde från Sverige, och att denna gemenskap i egentelig bemärkelse upphör endast, när man finnér sig i »58 Den 17 Julii c. m. behof, att förtrycka en Svensk Medborgare, och att i anseende till honom öfva en hämnd hvartill Sveriges Grundlagar lyckligtvis för de flesta fall betaga allt sken af rättighet.
Förhållandet är ifrån flere synpunkter högst besynnerligt.
Att uti en så kallad fri, en constitutionel, Stat, äga ett undantag af denna art, såsom öfningsfält för det ministeriella godtycket, är någon ting i sanning löjligt, om det icke i och med detsamma vore ömkeligt; men att sällan något ondt gifves, som icke innebär något godt, är en paradox, som likväl bär finner en tillämplighet, ty aldrig har det mera ögonskenligt visat sig, huru fifventyrligt det vore, att hos oss, med en i min tanka behöflig ministeriel Styrelse, förena godtycklighet i anseende till tjensters af- och tillsättande, hvilket jag aldrig trodt vära oskiljaktigt ifrån en ministerial Styrelse, då jag yrkat nödvändigheten af dess införande. t)et ministeriella hätnndebegäret har aldrig tydligare kunnat ådagaläggas, än i denna händelse, sorti snart sagt företedde det enda möjliga tillfälle, att åtminstone så oförsynt Utöfva det, och jag vill tro, att händelsen i sin lilla mon kommer att bidraga Såsom varning för dem, hvilka äfven hos oss skulle vilja lemna Ministrar ett större inflytande, än dessa inom menskligheten tå - Deri 17 Julii e. lii. la, utan att deras välde urartar till liämnd och enskildta passioners tillfredsställande.
Godtycket liar aldrig inom Sverige varit alskadt, och jag har derföre trodt, att intet råd ifrån Konungens Rådgifvare kan vara menligare» än tillstyrkan, att frånträda rättvisan, för att öfva någon annan hämnd» än den hvartill lagen berättigar, eller snarare förbinder, ty om det kan vara Ministrars eller andra Rådgifvares interesse, att, medelst godtycklighetens biträde, åstadkomma något enskildt lidande, så är ingenting mera stridande emot Konungarlres interesse, än att låta hänföra sig, alt, i följd äf ej alltid goda råd, öfva godtycklighet i stället för en rättvisa, hvaraf de säkerligen alltid skörda en säkrare och bättre frukt:
Det är utur dessa synpunkter jag, sedärt Utskottet blifvit bordt, nödgas förklara» att jag äfven i denna händelse finner en anledning, att, i hvad på mig ankommer, för Herr StatsMiliistern för utrikes ärendeme vägra den decharge för en förfluten förvaltning, som blifver föremål för ColistitutionsUtskottets generela betänkande, och att äfven i anseende till honom yrka tillämpningen af Regeringsformens 107 §.
Hans Eoccellence Herr Grefve von Plasten, Baltzar Bogislaus:
Då ConstitutionsUtskottet yttrat sig öfver denna fråga, anser jag öfverflödigt alt utlåta mig i sjelfva l6o Den 17 Jul i i e. ra. mulet; men jag nödgas högtideligen protestera deremot, att ett Norrska Rikets angelägenheter rörande ämne blifvit dragit under Svenska Authoriteters åtgärd.
Det torde ej behöfva vidlyftigt utvecklas, huru nödvändigt det ar att visa, det vi ej vilja blanda oss i Brödrafolkets affairer, så mycket tnera sorn det legat en eller annan till last, att hafva velat sammanblanda hvad som bör vara åtskiljdt.
Då Norrige har eli egen Styrelse, ett eget StorThing, och egna controller, blir det lika obehörigt* om man i Sverige vill draga under pröfning Norrska angelägenheter, som om man i Norrige ville pröfva de Svenska.
Jag anhåller, att denna min protest måtte blifva i protocollet intagen.
För bedömandet af de anmärkningsaiiledningar, hvilka finnas besvarade uti Memorialet N:o 15, synes ConslitutionsUtskottet sakna den högre åsigt af Statens yttre angelägenheter, hvilka påkalla samma controllerande uppmärksamhet af ett ConstitutionsUtskott, som någonsin de inre, Sveriges förhållande till Norrige gör det till en pligt för vår representation, att noga tillse, huru de förenade Rikenas gemensamma Styrelse vårdar sig om det band, som väl ännu sammanhåller, men som fastare bör Den 17 J111 i i e. m. bör sammanknyta, de båda förenade BrödraFolkens gemensamma interessen, bevarade uti de ömsesidigt besvurna lagar, sorn på båda sidor om fjellen borde lika kraftigt trygga folket mot våld och godtycket.
Då Konungen, omgifven af sitt Svenska StatsRåd, regerar i sin Norska Hufvudstad, och från desse Svenske Rådgifvare synas utgå sådane rådslag, som, rörande Norriges angelägenheter, likväl äga ett afgjordt inflytande på Sveriges, borde ConstitutionsUtskottet upptaga hvarje anledning, som kunde gifva en önskad upplysning öfver desse Rådgifvares känsla för den ingångne föreningens helgd, uttryckt i de handlingar, som utgå från en gemensam båda Rikenas Utrikes Ministere.
Hela Scandien känner orsaken till så väl Herr Brummers som Herr Knudtzons entledigande från deras innehafde tjenster, och det medborgerliga hjertat skakas våldsamt vid åtankän på den ännu verkande' samma orsak till en catastrof, der oskyldige medborgares blod flutit.
Det kärt ej vara likgiltigt för Sveriges lugrt, huru långt dessa verkningar än vidare kunna sträckas, och hvad del Svenska Embetsman deri hafva.
Rikets Ständer värdigt skulle jag derföre anse, att uttrycka ett ogillande afStatsMinisterns för Utrikes Ärenderna inedver33 H, ji ifia Dea 17 Julli e. m. kan till riktade förföljelser mot både Svensk och Norsk man för politiska tänkesätt, hälst desse yttrade sig blott uti hyllandet af de Grundlagar, som ömsesidigt blifvit antagne och besvurne.
Betänkligt skulle det deremot vara, om de åsigter offentligen gillades, hvarefter ConstitutionsXJtskottet bedömt Herr Grefve af "Wetterstedts åtgärd mot Herr Brummer.
Det synes nemligen som skulle
ConstitutionsUtskottet med begärlighet om* fattat tillfället att hos nämnde Minister rätt* visa det godtyckliga handlingssätt, hvartill han, i egenskap af Chef för ColoiiiälÄrendemas
Departement, på alltför tvetydiga grunder, finnes löjligt berättigad, enär åtgärdeil riktas mot en Svensk Medborgare, bosatt oöli tjenstgörande inom Sverige, men hvilken åt* gärd, äfven med förutsättning af dess laglighet, alltid hör anses förkastlig hos den Constitutioiiella Ministern.
Hvarefter Grefve Horn munteligert tilläde: Grefve von Platen har uppträdt med en protest emot representationens deltagande i Norriges angelägenheter.
Jag förmodar, att man icke kunnat glömma, att Sveriges lagstiftare ock deltagit i det beslut, som genom Riksakten togs, rörande håda Rikenas förening.
Hvad för öfrigt Grefve von Platen än kan mena med att undanhålla Ständerne granskningen af Norrska affairerne, så kan han vara trygg; jag tror att Herr Den 17 Jul i i e. m. i65 Grefven för sin person, så i Norrige som här, icke kan komina att ansvara för de åtgärder, sorn af honom kunnat bero, örn de än voro menliga för föreningens bestånd.
Herr Rosenqvistj Fredrik Leonhard, uppläste följande:
Till skäl för ogillande af anmärkningen mot Herr ProtocollsSecreteraren Brummers entledigande, har Utskottet anfört, att det i Christiania den a:dra Junii 1828 hällne Protocoll icke blifvit uppfattadt inför Konungen i StatsRådet, utan inför Konungen enskildt, och på föredragning icke af Herr StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, men af Chefen för ColonialÄrendernas
Departement, hvilken åter ej inbegripes bland de i 5:te, 6:te, g:de, inteoch i5:de §§. i RegeringsFormen uppräknade, samt efter dess ioC:te och icyrde §§, anmärkning och ansvar underkastade Rådgifvare och Föredragande, och att omförmälde Chefskap vore ett serskildt uppdrag icke bundit vid någon StatsRådsLedamotsbefattning eller vid annat constitutionelt embete; samt att man äfven kunde tillägga hvad 1812 års
Ständer till svar å Konungens Nådiga Proposition af den i8:de April samma år meddelat, att nemligen de icke funnit betänkeligt, att till den föreslagna författningen om Svenska ultramarinska besittningens Styrelse, utan sammanhang med Sveriges Grundlagar och financer, lemna deras bifall. 33 H. 11* 164 D e 11 17 Julii p. rrt.
Hvad det första skälet ängår, så oell enär ifrågavarande mål icke rörer Ministeriella ärender eller CommandoMål, men, äfven i det fallet, händelsen med Herr ProtocollsSecreteraren Brum mers entledigande är en ällmänt kand och uppgifven sak; finnér jag to5 §.
RegeringsFormen vara af Utskottet oriktigt åberopad.
Det andra skälet är lika oantagligt, ty man vill antaga den försvarssats, att då Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, ehuru StatsMinister för Utrikes Ärenderne, icke i denna égenskap skall i StatsRfidet anmält Herr PrOlocollsSecreteraren Brummer till entledigande från sin beställning vid ColonialÄrendernas
Departement, med åtföljande löneförmåner på Barthelemisk stat; utan att Hans Excellence, i egenskap af Chef för ColonialÄrendernas
Departement, inför Konungen enskildt en sådan föredragning i underdånighet verkställt, Så skall denna åtgärd icke kunna läggas Hans Excellence till last; eller med andra ord för det Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, som Chef för ColonialÄrendert, sökt i enslighet hos sin Konung utverka eU Embetsmans skiljande från tjenst och lön utan ransakning och dom, så kunde åtgärden icke vara ansvar underkastad.
Jag tror tverlom, och att förhållandet både i moraliskt och Embetsmanna-afseende är så mycket ansvarsfullare, som Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedts höga värdighet, som Minister för Utrikes Ärender - Den 17 J u 1 i i e. m. 165 ne, just var det enda medlet, hvarigenom Hans Excellence inför sin Konung enskildt kunde i egenskap af Chef för ColonialÄrendernas
Departement få öfvervara och åstadkomma en handling, öfver hvilken Protocoll blifvit inför Konungen ensam földt, och hvars följd blef en Svensk Embetsmans skiljande från Embete och lön utan något begånget fel i tjensten.
Denna föredragning, anmäld inför StatsRådet, hade troligen aldrig kunnat af StatsRådet tillstyrkas; och om Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt rätt och slätt varit Chef för ColonialÄrendernas
Departement, kan jag icke inse någon enda möjlighet, hvarigenom Hans Excellence enskildt kunde tillvägabringa ett sådant Protocoll, som det ifrågavarande.
Det ligger således solklart för tänkaren, att Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt icke annorlunda, än i egenskap af Konungens ansvarige
Rådgifvare begagnat tillfället att i den andra egenskapen, eller som Chef för ColonialÄrendernas
Departement, befrämja beslutet om Herr ProtocollsSecreteraren Brummers entledigande, ocb att således ansvaret bör drabba Hans Excellence i egenskap af Konungens Rådgifvare.
I motsatt fall och om man skulle antaga Utskottets sats; så och om en Konungens Rådgifvare, då han ensamt i egenskap af Chef för hvilken Corps som hälst i senare egenskapen skulle medverka till ett beslut, hvarigenom en medborgare Liefve till personlig i66
Den 17 Julii e. in. frid och säkerhet våldförd, eller godtyckligt skiljd från sitt Embete, skall en sådan Chef aldrig få ansvar derföre, emedan lian då förklarade sig ej för tillfället hafva varit Rådgifvare, utan Chef, och som sådan icke, enligt RegeringsFormens 106 och 107 §§, kunna bedömas.
Hvad sista skälet eller 1812 års Ständers svar å Konungens Nådiga Proposition beträffar, så måste väl deraf ej kunna dragas någon slutsats, att örn Styrelsen af Svenska Ultramarinska besittningarne lemnades utan direct sammanhang med Grundlagen och financerna, äfven de dervid, förr än detta beslut togs, anstälde Embetsmän skulle godtyckligt skiljas från sina inneliafvande löner.
Utskottet har omnämnt de uppgifter, som innefattas uti en till Herr HofCancelleren aflåten Embetsskrifvelse från Chefen för Colonialärenderne Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, ibland hvilka äi’o, att fullmagterne för Embets- och Tjenstemän inom ColonialDepartementet äro med Chefens contrasignation utfärdade.
Månne icke den, att om den contrasignerande skulle få afskeda; så skulle äfven en StatsSecreterare , som contrasignerar, få meddela afsked.
Ty aldrig kan Utskottet med ordet contrasisanera förstå utfärda.
I sådant fall, och om Chefen Den 17 Jul ii e. ra. .167 för Colonialärenderne utfärdat fullmagten, så hade han ej behöft anmäla hos Kongl. Maj:t Herr ProtocollsSecreterarcn Brummer till afsked, emedan Konungen ej lärer afskeda en Embetsman, som Chefen, och ej Konungen, utnämt.
Vidare upplyser Herr HofCancellerens omförmälde Embetsskrifvelse, att för detta ProtocollsSecreterarcn Brummer fortfar i ostördt åtnjutande af en pension å för detta Pommerska Kammarens Stat, utgörande omkring 600 R:dr Svenskt Banco årligen.
Kanske att som Herr ProtocollsSecreterarcn icke äfven på samma gång blifvit anmäld till förlust deraf, han hör vara glad, att lills vidare få äga denna inkomst.
Om det skulle vara meningen, så beklagar jag hvar och en, som sätles i den olyckliga belägenhet, att blifva ett föremål för dylika pröfningar och Nådebetygelser; men jag erindrar mig en
Tysk proprietairs yttrande under sista kriget, då Fransmännen beröfvat honom all sin egendom; han sade: die Fransosen sind gute Leute, sie schlagen hein Mensch tod.
Min önskan hade visserligen varit, att få ConslitutionsUtskottets ifrågavarande Utlåtande återremitteradt; men som Herr Grefven och LandtMarskalken vägrat proposition lill återremiss af Utlåtanden, som från nyssnämde Utskott afgifvas, samt Ilögloflige 168 Den 17 Jul i i e. m.
Ridderskapet och Adeln, genom votering i dag på förmiddagen, gillat Herr Grefven.? och LandtMarskalkens berörde åtgärd, så återstår nu intet annat, än att begära, att dessa mina anmärkningar måtte få begraf-r vas, jemte sjelfva det kosteliga Utlåtandet.
Det måtte vara ett axiom fattligt för hvarje redigt be-: grepp, att af Embetsmäns handlingar kunna inga andra blifva föremål för anmärkning i ConstitutionsUtskottet, än sådane handlingar, som slå under hagarne.
De öfriga höra ensamt till den personliga opinionen hos hvar och en, det vill säga till det moraliska omdömet, men det hör ej hit.
Jag ber att få uppläsa 6 §. af Riksdagsbeslutet 1813:
Maj:t pfverlemnad Nådig Proposition hafva vi beslutit, citt den Svenska Ultramarinska besittningen Ön S't Barthelemy, lika med Hertigdömet Pomern, ej mindre än de U/tramarinska besittningar, hvilka framdeles kunna förvärfv as under Sveriges krona, skola undantagas ifrån Sveriges Stats För fattning.
Stå de nu under Constitutionen; eller ej?
Från sitt émbetsmanna beskydd var Herr Brummer skild härigenom.
Här är således ingen handling begången, som kail af lagen bedömmas.
Då frågan örn Herr Knudtzon än mindre hör hit, mäste båda förfalla.
Hvad det personliga omdömet om Herr Grefve af 'Wetterstedt angår, bryr jag mig icke derom.
Den 17 Julii e. m. Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf:
Sedan, en värd Talare, som på visst sätt är berat* tigad att tala i Norrska Folkets namn, pro-- teslerat emot, att Svenska Ständerna blan-r da sig in i Norriges angelägenheter, kan det synas obetänksamt af mig att tili Pror tocollet förklara, det jag inom Utskottet va-, rit af serskild mening, och trott att Sven-, ska representationen borde företrädesvis oim fatta sina Norrska Bröder, då de saknade tillfälle, att sjelfve förskaffa sig upprättelse.
Jag bade mig nemligen icke bekant, att Svenska Utrikes StatsMinistern kunde stå till ansvar på något sätt under Norrska lagarna.
Derföre trodde jag, att man höride visa Norrska Folket, att man här vårdar de sig om deras rätt.
Men det är ett an-> nät skäl, sorn gör att denna anmärkning ej kan upptagas, den nemligen att den ej an-, går ett allmänt ämne, ulan en enskild sak, i hvilken egenskap den icke kan behandlas efter io^dc §.
RegeringsFormen, Hans Excellence Herr Grefve von Pia1 ten:
Af verklig djup aktning för denna sami ling, som jag vid alla tillfällen skall under-: kasta mina gerningar, så vida de höra hit, får jag förklara, att om det än vore mig lika lätt, som jag skulle behöfva upptaga liten tid, att besvara de anmärkningar, hvilka äro gjorde angående Herr Knudtzon, nödr gas jag likväl för denna gång icke yttra mig derom.
Jag skulle anse mig handla emot *7 o
Den 17 Julli e. m. min pligt, om jag inginge i någon förklaring deröfver, och jag hoppas, att jag ej hlir misskänd; men jag anser mig icke behörig att utveckla detta ämne, och det är endast derföre, jag undandrager mig svaromål.
Jag öfverlemnar åt Grefve Horn att sjelf utveckla de högre åsigter af Statens angelägenheter, som han anser påkalla mera controller; men icke delande hans farhågor i afseende på Sveriges och Norriges förening, utan seende den dageligen sammanknytas med fastare hand, tror jag dock icke, att det kan tillkomma Sveriges Ständer, att befatta sig med en Norrsk angelägenhet.
Jag tror, att skyldig ömtålighet för Norriges på egen Grundlag och föreningsakten hvilande rättigheter hindrar oss att ingå i någon pröfning af frågan om Herr Knudtzon.
Men jag får förklara, att örn jag vore Norrman och stod i Norriges StorThing, skulle jag ej annat kunna, än i hög grad gilla den anmärkta åtgärden.
Jag tror äfvenledes att den klandrade åtgärden, att entlediga en ProtocollsSeereterare på ColonialDepartementets Stat, varit
Konungens obestridliga rätt att vidtaga, då enligt 1812 års Riksdagsbeslut Styrelsen af S:t Barthelemy blifvit uteslutande åt Hans Maj;t öfverlemnad, och Herr Brummer icke varit på Svensk stat uppförd.
För öfrigt, ser jag begge dessa åtgärder, under % Den 17 Julii e. m. 171 synpunkten af pligter för Sveriges och Norriges Regering, för altid hämma ondskans försök att slita banden emellan de båda förenade Rikena.
I afseende på det intryck, som man sagt uppkomma deraf, att man entledigat en ProtocollsSecreterare, får jag erindra att denna rätt att ändra administrationens personal, som är ganska inskränkt inom vårt land, och som af lokala förhållanden här måste vara det, finnes ganska vidsträckt i andra constitutionella länder.
I England till exempel, der Konungen kan entlediga hvarje administratif tjensteman, från den högste till den lägste, känner man, huru under Cannings Ministére en Öfverste Kammarjunkare som motarbetade Styrelsens afsigter, genast entledigades.
Äfven i Republiker — ja i dessa förenade Stater af Norra Amerika, som så många af våra sig kallande liberala upphöja, såsom mönster af politiska institutioner, äger Presidenten oinskränkt rätt att entlediga alla Statens Tjenstemän, och den nuvarande har börjat sin förvaltning med en utöfning af denna rätt, som sträckt sig till nästan alla individuel’ af något politiskt anseende inom hela Em» betsmannaCorpsen.
Jag begärde ordet endast för att förena mig med Herr Grefve von Platen.
Om jag vore Norrman, och vore qvar vid benägenheten att misstänka Sverige att vilja blanda sig i Nor - Dep 17 Ju lii e. m, riges angelägenheter, skulle jag oroas af en sådan sak, sorn denna.
Jag är öfvertygad, och vet, att ingen sådan syftning finnes, pien man bör undvika skymten deraf.
Herr Uggla, Carl Willielm, hade inlemnat följande, som upplästes:
Uti ett samhälle med fri Statsförfattning, hvarest
Folkrepresentationen icke allenast äger granskningsrätt öfver de flesta af Regeringens handlingar, utan jemväl rättigheten, att ställa Konungens Rådgifvare under lagarne, antingen för våld eller för oskicklighet i deras Embetsutöfning, skall man icke förundra sig, att, då skäl äro för banden, äfven den enskildte representanten böjer sin röst, för att kalla den felaktig® inför det tribunal, som enligt lagarne skall bedöma dess åtgärder.
Jag skulle helt och hållit förråda de frihetsprinciper jag älskar och gör mig en ära af, att offentligen hylla, örn jag icke fullkomligen erkände denna grundrätt i sin fria utöfning.
Men lika litet som jag i detta fall ämnar capitulera med min öfvertygelse, kan jag heller dölja min ovilja emot de falska nnmärkningsanledningar, som emanerat ifrån vissa representanter, hvilka efter min tanka, vid dessas afgifvande, icke gjort sig en samvetsgrann redo för sitt kall såsom folkets ombud; ty pligtutöfningen i denna deras egenskap måste nödvändigt äga en moralisk begränsning, der lagarne gifva en ansvarslös
Den 17 Julii e* itu utsträckning.