Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var likväl eli helt olika förhållande, än det närvar, med den motion, som lill LagUtsk. inkom, emedan den, på sätt jag nämnt, åsyftade alt Schreiberska fyllerikuren skulle subsli t lierås för det straff, som enl. nu gällande lag ålägges den person, hvilken för 3:dje gången beträdes med fylleri; så att man kan fullkomligen instämma i den tanken, alt det ej vore rätt att ålägga denna kur såsom straff, (jag har äfven för min del deruti instämt), och likväl anse nu förevar, motion lämplig.
Jag deltog i Allm. Besv.- o. Ekon.UlsIcs hemställan om att på lasaretlerna mm borde öppnas och patienter emoltagas för denna kurs undergående.
Det invändes vid berörde frågas pröfning på detta rum, att sådant skulle föranleda till större utgifter, och då man dertill ej beredt någon tillgång, så kunde man ej bifalla hela saken.
Jag log mig då friheten ifrågasätta, att denna afgift kunde lämpligen åläggas den person som begärde inträde, eller ock att den kunde erläggas af kommunen, i fall patienten vore oförmögen att något för sig betala, hvarvid jag gjorde den betraktelse, att kommunen troligen funne mera skäl alt bestå något för kuren, än att, om all omsorg för det ondas öfvervinnande uraktlåtes, sedermera för framtiden fä lof att draga försorg om en sådan olycklig varelse, som den man försummat bispringa i dess önskan att finna tillfälle med botemedlet af en kur besegra sin förderfliga vana.
Nu åter har motion blifvit väckt just i detta syfte, att någon summa måtte 364 Den 3 Maj. af slaten användas lill ofia berörde nödiga ändamål; alltså kan jag ej finna, att afslaget å de båda föreg:de motionerna på minsta vis utgjort tillräcklig anledn. för det beslut, hvartill StatsUlsk. här kommit.
Det är möjligt att Utsk. ansett summan af 3000 r:dr för högt tilltagen, då det fästat sig vid att många betvifla kurens nytta och framgång; i sådant fall tyckes mig att man kunnat inskränka summan, och likväl behaga anslå något.
Om jag således skulle få förutsätta alt StatsUtsk., med anledn. af hvad som här blifvit anfördt, ville taga saken i närmare betraktande och ej så noga fästa sig vid siffran af det begärda beloppet, utan tillstyrka hvad statsverket kan hafva råd att på saken bestå; så skulle jag tro alt då motionären har att åberopa Berzelii fördelaktiga vittnesbörd om kuren, och jemväl en i hufvudsladen praktiserande läkares med framgång utöfvade metod derför, StatsUtsk. torde vid nytt öfvervägande af saken inkomma med ett annat utlåt. än det ifrågavar.
Jag önskar åtminstone få veta några skäl om saken skall afslås; — samt yrkar således i alla händelser återremiss.
Att Frih.
Cederström med särdeles förkärlek omfattar den Schreiberska fyllerikuren, det har R. o. Ad. nogsamt inhemlat af de föreg:de diskussionerna i detta ämne, hvilka varit föranledda af Ekon.Utsk:s i ämnet afgifna betänk.
; men att denna Frilims nitälskan skulle gå ända derhän, att, enl. hans tanka, StatsUtsk. i en tidpunkt då statens tillgångar tagas i anspråk för så många långt vigtigare saker, och då många dylika måste just af brist på medel afslås, borde tillstyrka anslag till en inrättning, hvars resultater hittills lemnat så ringa förhoppning om att göra verklig nytta, det förvånar mig sannerligen på det högsta.
Af den diskussion, sora ägde rum då Ekon.- Utsk. inkom med sitt betänk, i ämnet, hade R. o. Ad. tillfälle höra af de personer, som med ämnet äro mera bekanta, att pluraliteten af dem som genomgått
Schreiberska fyllerikuren vanligen återfallit i samma last i högre grad än förut.
En sådan hemställan från Ekon.Utsk. kunde dock i alla fall vara på sin plats; men att StatsUtsk. nu skulle tillstyrka R.
St., att dertill anslå medel, tror jag icke att man bör sätta i fråga.
Jag anhåller om bifall till betänk.
Sedan sjelfva frågan genom 2
Stånds fattade beslut i strid med de andra bådas förfallit, så har jag svårt att kunna fatta, huru man kan begära att StatsUtsk. skulle kunna tillstyrka den.
Jag kan således ej annat än tillstyrka bifall till Utsk:s nu föredragna betänk.
Man har förebrått Frih.
Cederström hans nitälskan för ifrågavar. kurs användande.
Jag vill underkasta mig samma förebråelse, och understödja honom.
Man säger visserligen att då statsmedlen tagas i anspråk för så många andra föremål och man ej har tillgångar att fylla alla be - Den 3 Maj. 365 hof, huru vill raan då begära att penningar skola anslås för ett botemedel så osäkert, som det ifrågavar.
Men i fall StatsUtsk:s medlemmar fruktade för ovissheten om botemedlens verkan, månne de ej bordt framställa sina farhågor, då den nya strafflagen sattes i fråga och när fängelser i öfverensstämmelse dermed skulle byggas?
Ty hvad säkerhet hafva de väl ali detta bestraffningssätt rättar brottslingen?
Emellertid har StatsCtsk. varit ganska frikostigt med anslag dertill.
Säkert är i alla fall, att så länge man later dryckenskapen ohejdad framfara och man ej vill begagna de utvägar som kunna finnas att förekomma följderna af denna last, så får samhället umgälda dem så myckel dyrare.
Fångvård och sjukvård, fängelser, fattig-, sjuk- och dårhus, domare, gevaldiger och fångvaktare, läkare och sjukvakterskor kosta vida mer att underhålla.
Jag förutser visserligen att jag nu, såsom tillförene, skall i detta hänseende blifva utan framgång, och att man ej skall låta sig rätta förr, un yttersta nöden tvingar dertill.
Men det är ej skäl att tiga, då man tror sig tala för en riktig sak, om man också ej kan dermed åstadkomma annat än en påminnelse.
Derför har jag yttrat mig nu, och derföre instämmer jag med Frih.
Hr von Hohenhausens påstående, att 2 Stånd i denna fråga slädnät emot 2, lärer vara ett förhastande, enär R. o Ad. ännu icke beslutat.
Emellertid anhåller jag att Ridd.-sekreteraren måtte upplysa, huru saken blifvit afgjord i de öfriga Stånden, Hr Akerman, Fredr.:
Vid de tillfällen då vi här hafva baft under öfverläggning frågor om den Schreiberska kuren, hatjag, på grund af den erfarenhet jag vunnit om denna kurmetod, sökt att visa det den ej skulle vara att rekommendera.
Det skulle emellertid föra mig alldeles för långt, att nu åter upprepa detta; men det torde tillåtas mig att uttrycka min förvåning deröfver alt då man nitälskar för denna sak, man t. o. m. anser 3000 r:dr b:co nog mycket tilltaget, och att man (som en värd talare yttrat) skulle vara nöjd med om något mindre ansloges.
Beklagligen är, som hvar man vet, förhållandet att sådana som äro begifna på fylleri finnas i alla landsorter.
I fall man då skulle göra sådana anstalter som nu äro ifrågasatta, så borde väl ingen landsort särskildt gynnas, utan alla borde väl lika lottas; och det blefve ett ganska dyrt experiment, alt i alla län inrätta rum, anskaffa hus, och betala läkare och underhållskostnad och dertill i dagtraktamente omkring 30 ä 40 sk. för hvarje patient.
Hvarken 3 eller 30,000 ndr skulle dertill förslå 1 Jag tror derföre, för min del, att man gör bäst uti att bifalla StatsUtsk:s utlåt, sådant som det är.
Hvad jag sist anförde i afseende på R.
St:s beslut, rörde det betänk, om Schreibers, salig menniskans, kur, som Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. lill R.
St. afgaf och hvaruti sjelfva frågan var om denna metods antagande pä lasaretten.
Då nu denna fråga förfallit genom 2 Stånds beslut mot 2, efter milt förmenande, så synes det mig vara öfverflödigt alt 366
Den 3 Maj. begära anslag dertill.
Det hade ej varit öfverflödigt om beslutet i Ekon.Utsk:s betänk, varit, att som lasarelterna ej hade några medel, så behöfves först medel fås derför; men i sådant fall bade dock Ekon.Utsk. kunnat och bordt sammanträda med SlalsUtsk. och frågan gemensamt af dem behandlas.
Min öfvertygelse om sjelfva kurens otillförlitlighel grundar sig på de försök, som i Wisby och dess lasarett med mycken omsorg blifvit anställda.
Jag hyser således ej något förtroende derför; men vore jag för min del af en annan tanka, så skulle ingen vara mera beredd än jag att tillstyrka R.
St. att, genom antagande af denna kur, söka bota den värsta landsplåga, näst den moraliska som landet lider af.
Att börja med får jag i min ordning uttrycka min förundran öfver hvad Hr von Troil yttrat, nemi. huruledes del ej vore värdi ali lill det här obetydliga ändamålet anslå någonting, då man hade åtskilliga andra mycket vigtigare saker alt bekosta.
Antager man alt en hög grad af inrotadt fylleribegär utgör en ganska stor olycka för individen samt alt sådant jemväl, när detta beklagliga förhållande fått utbreda sig, har mycket svåra följder för del allmänna; så kan jag, helst det ej lärer kunna förnekas all delta onda äger en bedröflig och nedslående verklighet hos ett beklagligt antal individer i vårt land, ej finna annat, än att det mäste vara särdeles angeläget alt använda alla möjliga medel lill del ondas hämmande.
Mig synes således, alt StatsUtsk. ej hade bordt kasta ifrån sig frågan, under åberopande af sådant, som alldeles icke utgör några skäl för dylik förkastelse.
Jag har redan förut haft äran anföra, huruledes det afslag, som tillförene vederfors LagUlsk:s nu åberopade hemställan, på intet sätt kan verka på det ifrågavar. förslagets afgörande; ty det är ju möjligt alt, ehuru kuren ej befinnes lämplig såsom substitut för ett straff, saken dock i sig sjelf kan medföra fördel.
Det vore besynnerligt, om denna kur skulle vara utan all slags nytta, och likväl så alldeles motsatta intyganden mot dem mine värde motståndare inhemtat, från andra håll kunnat afgifvas.
Det vill synas som metoden ej öfverallt haft samma verkan, men sådant beror naturligtvis icke blott på huru verkställandet sker, utan äfven på mängden och arten af de fresteiser, för hvilka patienten är utsatt efter densammas genomgående.
Hr Akerman har förundrat sig öfver, huru jag kunnat ifrågasätta en nedsättning af dessa 3000 r:dr b:co.
Det är gifvet att jag rätt gerna skulle önska att det begärda beloppet icke förminskades; men, då en af StalsUtsk:s ledamöter förklarat lillgångångar ei finnas till det belopp, som motionären begärt, vore det efter min tanka orätt att låta hela idéen falla, derföre att man ej kan få fullt så mycket penningar, som önskas.
Jag har här förut yttrat den öfvertygelse, att kuren om den verkställdes under offentlig kontroll på ett sätt som kan gifva den all den utsigt om framgång, som med densamma möjligen står att ernå, då borde den ock, efter hvad jag ville hoppas, verka derhän alt sådana Den 3 Maj. 367 inrättningar sedermera i följd af dess lyckliga resultat måhända sattes i verket genom enskild nitälskan.
Kan emellertid alltså endast en mindre summa lemnäs, så bör man ej försmå den, utan hellre, för att bereda saken någon framgång, nöja sig med det ringare belopp, hvarmed försök kunde göras.
Det torde ej höra lemnäs obemäldt att jag skulle kunna åberopa en af en garnisons-officerare här i staden mig meddelad upplysning, att, vid hans kompani, ifrågavar. kur med framgång blifvit begagnad.
Enligt min enskilda öfvertygelse kan det sålunda ingalunda anses så alldeles afgjordt att kuren är oanvändbar.
Att den på vissa ställen icke uppfyllt ändamålet, det anser jag komma deraf, att, pä sätt Hr von Hartmansdorff anförde då frågan sist var före, kuren kan vara i sig sjelf god, men ändå misslyckas i vissa fall lill följd af många på ett återfall inverkande omständigheter; alldeles såsom det händer med alla hittills uppfunna sjukdoms-läkemcdel och behandlingssätt.
Jag har ansett att på lasarelterna särskilda rum borde inrättas härför; men då sådant var å bane, var man rädd för att dessa slags patienter skulle komma alt undantränga de andra.
Måhända föranledde just denna betraktelse den utgång frågan, tyvärr, den gången erhöll.
Men det afslag, som då afgafs på Allm. Besv.- o.
Ekon.UtsIcs framställning, kan ju icke billigt vis föranleda dertill att ej begäran om statsanslag till den nyttiga anstaltens befrämjande i annan ordning än förut var ifrågasatt, vidare skulle få väckas, eller komma under öfvervägande.
Något grundligare skäl för afslag torde sålunda erfordras än det knapphändiga, hvarmed StatsUtsk. nu försett sitt utlåt, i ämnet.
Jag anhåller således fortfarande om ålerremiss, och jag kau ej vara sä misströstande om hvad jag anser vara en god sak, att ju icke någon möjlighet till dess vinnande skulle af mig skönjas; det vore alltför nedslående att tänka sig det Utsk. skulle framhärda i sin lösliga förkastelsedom, eller att R.
St., om det angelägna af hjel— pen rätt framslälles, skola undandraga sig alt befordra eli botemedel, af en stor vetenskaplig auktoritet lofordadt, och sannolikt om ej pålagligen, ländande till mycken båtnad för så väl den enskilde, som ock det allmänna.
Hr von Troil: Då Frih. Cederström anfört, det han af en garnisonsofficer här i staden hört kurens fördelaktighet intygas, så får jag äran anföra, det jag samtalat derom med garnisonsofficerare från de olika reg:tena, hvilka sagt mig, att man i allmänhet ej funnit kuren leda lill det resultat, som man åsyftat, så att det stora flertalet har inom ganska kort tid, efter genomgåendet af denna kur, återfallit i fyllerilasten i vida större skala än förut.
Den Schreiberska fyllerikureus otillförlitlighet är dessutom inför R. o.
Ad. vitsordad äfven af Hrr von Hohenhausen och Akerman; så att, ehuru tankarna derom väl kunna vara delade, det stora flertalet dock torde vara öfvertygadt om, att kuren ej är af någon särdeles nytta.
Dermed må likväl vara huru som helst.
Här är fråga om ett statsanslag, fråga om huruvida man i en tid, då tillgångarna bchöfvas till så mycket vigtigare före - Den 3 Maj. raul, skall utkasta penningar på försök med en kurmetod sora raan i allmänhet icke anser fördelaktig.
Jag skulle tro, alt delta ej vore lämpligt, utan förnyar derföre min anhållan om återremiss.
Gr. Lewenhaupt, Gustaf Gustafsson:
Jag får äran instämma i hvad Frih. Cederström och Hr von Hartmansdorff anfört med anhållan om återremiss.
Hvad åter angår verkan af den Schreiberska kurmetoden, så har jag derom fått upplysning af personer som densamma genomgått.
De hafva varit personer af den bildade klassen, och de försäkra att de derefter hafva funnit sig helt och hållet afvända från begäret lill de starka dryckerna.
Andra af mindre bemedlade personer som till dem vändt sig för att få råd, hafva de rädt att fara till Stockholm och undergå TT o kuren hos Hr Akerman; men såsom obemedlade bafva de ej haft tillfälle att det göra.
Här är nu vid detta tillfälle alldeles icke frågan om den utvidgning af länslasaretterna, som blifvit omnämnd; utan det är endast fråga om att upphjelpa en sådan befintlig inrättning, nemi. den som doktor Akerman på egen bekostnad föranstaltat.
Jag skulle således tro, att kanske inga af de medel StalsUtsk. anslagit vore bättre använda, än dessa; då derigenom hela landet finge tillfälle att begagna denna kur.
Jag får således förena mig med Frih.
Cederström och Hr von Hartmansdorff.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Gr. Lewenhaupt och anhåller få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå att, då summan blott är begärd för ett ställe och för en viss uppgifven läkare i hufvudstaden, så bör hon väl icke anses så otillräcklig för ändamålet, som vissa talare bär hafva förmodat.
Tvertom skulle, om detta anslag beviljades och man funne att det medförde nyttig verkan, en god början vara gjord.
I afseende på de olika uppgifterna om kurens framgång eller misslyckande, får jag äran nämna att, då denna fråga förra gången var under öfverläggning, kom lill mig, just som hon slutades, en garnisonsofficer och uppgaf, att kuren hade blifvit med framgång använd.
Jag anmodade honom då alt offentligen säga det; men han svarade: ”jag yttrar mig aldrig här,” och med detsamma förklarades öfverläggningen vara fulländad, så att jag icke heller kom att framföra hans uppgift.
Nu är denna officer ej här och jag kan, utan hans tillstånd, ej nämna hans namn, utan måste inskränka mig till detta yttrande hvad Stockholms garnison beträffar.
Genom underrättelser, som jag har tillfälle att ärligen erhålla från särskilda delar af riket, vet jag dessutom att kuren i flera landsorter haft framgång, likasom förhållandet varit hos doktor Akerman härstädes.
Då jag nu hör Gr.
Sparre anmäla sig och då han troligen ämnar upprepa ett skäl, som förra gången af honom användes, nemi. att man ej må för moraliska laster nyttja kroppslig späkning eller kroppsliga botemedel, så vill jag, medan jag har ordet, förskottsvis svara derpå, att i fall det förhölle sig så, borde alla sådana straff som drabba kroppen afskaf fas? - Den 3 Maj. 369 fas?
Jag vet att dylika meningar hafva anhängare, men jag tror ej Gr.
Sparre i allmänhet tillhöra dem.
Det vore då märkeligt om han i detta fall ville göra undantag från en regel, den han i andra fall gillat.
Om äfven för denna gång statens medel skulle användas på försök (hvilket i allmänhet ej torde vara rätt, ehuru det ofta sker), så tror jag dock att för den ifrågavar. lasten undantag borde göras.
Det är väl ändå den som gör den största skadan, på sätt här förut är anfördt, och jag skulle tro alt ett anslag ej kunde bättre användas, på sätt Gr. Lewenhaupt och flera värde talare anfört.
Den åsigt, jag här ämnade uttryc ka, har redan blifvit vederlagd, och det torde sålunda kanske vara onödigt att jag nämner den; men då enligt milt förmenande menskliga laster och passioner måste korrigeras på helt annat sätt än genom läkarekonsten, och man här talat om att genom en kuranstalt bota dessa laster, så måste jag uttala min fruktan att ändamålet ej kan vinnas.
Jag kan således ej annat än tillstyrka bifall till Utsk:s betänk.
Man har emot min anmärkn., att det skulle erfordras stora kostnader för att öfverallt i riket införa så beskaffade kuranstalter, efter behofvet i fall kuren är nyttig förefinnes öfverallt, gjort den anmärkn., att här blott är fråga om ett enda ställe, och att således kostnaderna derför ej äro så särdeles betydliga; men jag hemställer om, i fall detta understöd till ett ställe beviljas, man ej tager på hand att lemna enahanda understöd till alla andra ställen i landet, der förhållandet är enahanda.
Jag får på sådan grund förnya min anhållan om alt få betänk. bifallet.
I anledn. af den siste värde talarens yttrande, kan jag ej annat än andraga, att det enl. min tanka skulle vara särdeles nyttigt, om på flera ställen det gjordes anspråk på sådana medel; ty det skulle, enligt miu åsigt, bevisa att kuren lyckats här, hvilket vore ganska helsosamt.
Enär efter flera års förlopp i afseende å kurens säkerhet det är så konstateradt, som det för närvar. är, nemi. att ehuru en och annan deraf sett lyckliga resultater, de flesta likväl öfverensstämma deruti, att dervid är ingenting att göra, och om ändå en stor del skulle fortfara i sin hoppfulla förtröstan på denna kurs förträfflighet och verkliga gagn, så synes mig skäl vara för dem, hvilka ifra härför, att i enlighet med närvar, lids filantropi bilda en förening för att arbeta på att i denna fråga vinna visshet.
Ty att staten nu, efter den korta erfarenhet som vid ifrågavar. inrättning är vunnen, skulle bevilja medel dertill, för att man kanske sedermera skulle ytterligare begära fortsättning deraf till försök för andra, det anser jag ej vara tjenligt.
Jag kan således, med den öfvertygelse jag äger om otillför4 II. 24 370 Den 3 Maj. litligheten af denna kur, icke tillstyrka någon utgift af statsmedel härtill.
Jag skall ieke undandraga mig att med min skärf bidraga till ett rön, som jag på förhand är öfvertygad om skall fruktlöst aflöpa.
Vi hafva nyss hört Gr.
Sparre yttra, det moraliska lyten ej kunna genom fysisk behandling eller läkarevård botas.
Detta påstående må, såsom allmän sats betraktadt, lemnäs derhän, enär en utförligare granskning deraf skulle laga tiden alltför mycket i anspråk; men vi torde, beträffande nu ifrågakomne tillämpning deraf, böra påminna oss ett annat fall, der det allmänna har funnit sig föranlåtet alt träda emellan, för att afhjelpa följderna af en last.
Kurhusen för botande af veneriska sjukdomspatienter äro nemi. inrättade på allmän bekostnad.
Det omoraliska förhållande, den last, som gör att dessa anstalter behöfva att anlitas, är väl ej afhjelpt derigenom; fastmera har det ofvanberörde, (för att nyttja Gr.
Sparres uttryck) ”moraliska lytet,” genom sin inrotade beskaffenhet, och lastens fortsatta utöfning, beklagligen gjort det nödvändigt att, ehuru kostsamt det är, stifta och vidmakthålla sådana sjukvårds-inrältningar.
Det linnes en tydlig analogi emellan detta förhållande och det ifrågavar. ämnet.
Då fyllerilasten nemi. mångenstädes har gått till den höjd, att den förorsakat, såväl fysiskt som moraliskt, djupt elände, hvarur den deri nedsjunkne begär hjelp och räddning af sine medmenniskors godhet och omvårdnad, enär han, utan en helsosam stränghet, — ty så yttrar sig godheten, när det är nödvändigt för ändamålet af det godas seger, — icke förmår sjelf nog kraftigt kämpa mot den öfverhandtagande och redan herrskande lastbara vanan; så vore det väl i hög grad önskvärdt och tjenligt, om det allmänna så föranstaltade, att tillfälle bereddes åt den olycklige att, då han sjelf derom beder, vinna förbättring i sitt visserligen genom sjelförvållande iråkade men kanske desto mera sorgliga tillstånd och uppresas ur sin djuriska förfallna belägenhet.
Må ärendet grundligare bepröfvas; må R. o. Ad. för sådant ändamål benäget detsamma återremittera; mig synes det vara väl förtjent af mera behjertande, än många andra föremål, dem man skänkt sin omvårdnad och med nödiga medel för verkställighet utrustat.
Hr von Hohenhausen påstod alt erfarenheten emot kurens framgång vore större än för densamma, eller alt de personer, som yttrat sig i frågan emot kurens framgång vore flere, än de sora yttrat sig för densamma.
Om dermed menas de ledamöter som här yttrat sig, så äro de 4 på hvardera sidan. R. o. Ad. torde alltså finna, att det måhända vore skäl att genom en återremiss låta de 2:ne lika talen gälla lika.
Sparre: Om Frih.
Cederström tror att kurhusen äro inrättade för alt befordra sedlighet inom vårt land, då gäller jemförelsen emellan dem och inrättningar efter Schreiberska kurmetodcn; men det tror icke jag.
Här är fråga om att bereda me - Den 3 Maj. 371 tiel till cn inrättning, sora skall förekomma ett moraliskt ondt; och dertill tror jag måste användas helt andra medel än kuranstalter.
Det mäste hos mig väcka den största förvåning att höra Gr.
Sparre påstå, att här skulle vara fråga om alt förekomma fylleriet.
Det är tvertom frågan om att tillämpa en antagen kurmetod på dem, som redan genom fylleri kommit så långt, alt de endast genom ifrågavar. eller annan yttre sjukvårdsåtgärd anse sig kunna från sitt onda bolås.
Det är tydligen alltså fylleriets utrotande, der det fått öfverhand, hvarom här är fråga.
En helt annan omsorg utgöres af bemödandet till förekommande och afböjande, på förhand, af den omberörde lasten; sådan omsorg, högst aktningsvärd och likaledes ganska nödig, uteslutes ingalunda af nuvar. förslag; men kan, ensamt icke heller, åtminstone ej för närvar., på något sätt utesluta behofvet af allt som kan motverka väldet af ett redan häfdvunnel dryckcnskapsbegär, med alla sina förnedrande följder för drinkarens kropp och själ.
Jag kan således icke (inna ali den af mig anförda analogien är oriktig, såsom Gr.
Sparre behagat anse den. (hisklig förblifver i alla fall den begärda återremissen, enär StatsUtsk. derigenom sattes i tillfälle närmare begrunda ett förhållande, hvars vigt ej borde kunna misskännas; erinra sig de olyckor och brott som af superiet esomoftast härllulit; betrakta det vedervärdiga skådespelet af beklagansvärda, genom dryckenskap djupt fallne medmenniskor; lyssna till deras ännu icke fullt förderfvade viljas rop om bistånd till återupprättelse ur lastens bojor; öfverväga huruvida icke skäl vore att öppna en tillflygt för desse vilsekomne, som önskade återvända lill en bättre väg, söka bereda medel dertill på det föreslagne sättet, eller annat, som tilläfventyrs lämpligare befunnes; och, framför allt, icke uppå ett så snöpligt sätt, som nu skett, affärda en fråga af verklig betydenhet, och syftande till ett så ädelt ändamål, som denna.
Gr. Lewenhaupt:
Jag vill endast hafva äran tillägga några ord nemi. att, när Staten beskattar den tillverkning som bereder en orimlig mängd rusgifvande drycker och får en ganska stor inkomst deraf, så kan jag ej finna det olämpligt att Staten återger en liten del af denna summa, för att hjelpa de olycklige, som fallit offer för denna tillverkning.
Ad. bifölle StatsUtsk:s förevar, utlåt.
N:o 138, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig (inna, att ja öfverröstat nej.