Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu, då det är en gifven sak, att Disconternes Creditorer ovilkorligen skola förlora, utredningen må företagas huru som hel 1st, samt största delen af dem ej, utan ett känn- , bart lidande, kunna vänta de föreslagna fem utredningsåien , på hvilka de, genom saknad laglig Ränta å sina Capitaler, förlora 18 Procent, är det ganska säkert att de hellre vidkännas denna förlust genast, och kanske tacksamt ännu eftergifva 2 Procent , så att de med 20
Procents ren förlust genast finna sig mera belåtna , än med vänlningstiden , under hvilken man ej så noga vet, hvilka händelser som kunna inträffa, föreslås att alla Malmö och Götha CanalDisconternes TreprocentsLån böra genast med 20 Procents afdrag
Dm 17 Martil, f. m. 57 infrias.
Discont är förhållandet annorlunda så vida sjelfva Discont-tillgångarne medgiiva 6 Procents Ränta , i hvilket fall de genast till fulla beloppet kunna inlösas.
Att det är både Riksens Ständers rätt att föreskrifva de vilkor, med hvilka utredningen skall ske , och att afdraget hvarken är öfverdrifvet eller obilligt, tror jag vara solklart ; men då denna Disconternes utredning handteras såsom ett Concoursmål, bör äfven- den, till den 1.
October 1817, då bétalningarne upphörde, upplupna Räntan Sedel-Innehafvarne till godo beräknas , helst dem, sorn hafva yngre eller äldre Sedlar, annars ej sker lika rätt, hvilket skulle vara likaså obilligt, som olagligt. \
Följderna af den föreslagna Liqviden skulle blifva, att den nu stillaliggande PenningeSumman , hvars hvila varit högst skadlig, återkomme i rörelsen, för att, genom de utestående DiscontLånen, småningom och med mindre känning lör den allmänna PenningeTransactionen åter ingå och försvinna, att all agiotering och vingleri med de annars utgifvande Annuiteter eller Statsobligationer förekommes , samt lidande för den Enskilte så långt möjligt vöre undanröjdes.
Det återstår nu att genom Calcul visa, det den föreslagna Operationen icke medför någon förlust för Banquen , åtminstone ej så 58 Den 17 Martil, /. m. betydlig, att den på något sätt rubbar dess af mig kända soliditet.
Jag skall bjuda till att uppgöra dtnna Calcul , så godt som jag förstår, och efter det begrepp jag fattat om de Calculer, hvilka åtfölja Utskottens Betänkande.
Malmö och Götha Canal - Disconters utelöpande Assignationer göra sammanlag de 7 37j687-‘ 46: 2.
Dessa Verks TreProcents Skulder . • . 3»924j468: 4: 4- Creditive Skulder till Ban quen . . . ♦ i>799?99s: 31* 11.
Summa 6,462,148: 34: 5.
Afskrifves 2e Procent å TreprocentsSkulderna . 78-1,953: 28: 10.
Disconternes utestående Fordringar med löpan de Räntor till den 1.
Januari» 1823, efter Utskottens Calcul . • 5,537,61®: 7: 10.
Contant behållning 6amt förmodad tillgång . 162,706: 36: 4.
Summa 6,485,270: 24: _
Visar sig ett öfverskott af 23,121: 37: 7. Den 17 Martil, /. m. 59 Hvarigenom detta Liqvidations-sätt, när härtill lägges de af Utskotten beräknade brister . 761,831: 28: 3.
Blir till en Summa af R:dr 784>953: 17- förmånligare för Staten eller Barquen, än det af Utskotten föreslagna , utan att för Disconternes Borgenärer, på det hela betraktadt, medföra större förlust; men väl den för dem och det
Allmänna stora fördelen, att genast kunna disponera behållningen.
Den Ränteförlust, man kunde tänka sig möjeligen inträffa på Förskottet, lär försvinna , då 3 Procents Ränta, som är Banquens vanliga beräkning på temporaira
Lån, i det närmäste uppgå till den Summa, som i Utskottens Calcul är upptagen såsom brist, och då blir förhållandet för Banquen i det ena och andra fallet lika, och kanske, genom den nu föreslagna Operationen, så mycket bättre, att upplupne Räntan till den 1. sistledne October, hvilken jag ej kan calcul era , men som troligen ej uppgår öfver ett år för hela Summan, 6ammanlagd genom öfverskottet ersättes.
Då jag sålunda uppgjort en annan plan , än Utskotten föreslagit och jag tror ett närmare öfvervägande af detta ämne vara nödig, hemställer jag ödmjukast , om ej Höglofl.
Betänkande bör återremitteras. 03 Den 11 Martii, f. m.
I fortsättning af det bemödande jag, dels genom tryckta Skrifter, dels såsom Representant vid 1815 års Riksdag, förut an vändt till motarbetande af de Penninge-IndragningsPrinciper, hvilka ja_g ansett allmänt skadlige; tror jag min pligt vara, att äfven nu höja min röst emot dem.
Jag skulle icke annars göra det; emedan jag tycker mig finna, att det motstånd, som ligger i sjelfva Opinionen, är ändå nästan så starkt det kan vara.
För hvarje Talare i detta ämne är det serdeles olördelaktigt, att det sammansatta Statsoch BancoUt».kottet sönderdelat den kedja af Finance-ämnen, som var i ett sammanhang intagen i Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition, angående Financen , och gifvit oss särskildt Be; tänkande i frågan om DiscontPapperen, innan vi ännu veta, huru Utskottet tänker i de öfriga Finance-frågorna.
Det ofördelaktiga ligger deri, att då man i detta Betänkande ser en så stark Indragning vara föreslagen, att den ger billig fruktan för dess följder, man icke vet om eller huru vida den Finance-plan , som vi hafva att af Utskottet förvänta, till äfventyrs kan innehålla Förslag till en motsvarande Pen; ninge-utsläppning i annor väg; samt icke heller få, såsom Riksdagsman, lemna sig till ett enskilt förlitande på hvad man icke ännu kän; mer, på den omtanka till skälig motvigt af hvad här föreslås, som
Utskottet torde hafva sig förbehållen att framdeles
Oss meddela; så nödgas man behandla Betänkandet med en, Den 17 Martil, f. m. 61 kanhända annars icke nödvändig , alfvarsam-' het, och kan då också lätt hänföras af sin känsla till för mycken varma i ämnet.
Det är möjligt, att jag, i det Anförande jag nu går att uppläsa, fallit i detta fel; men i sådan händeldelse begär jag öfverseende derför, till fördel för min välmening; och skall då, om och näc Utskottet lemnar oss någon lyckligare upplysning o:n dess tankar i det hela, gerna vara den första att sjelf rätta mitt fel.
Härefter uppläste Friherre Boye följande skrifteliga Anförande :
Riksdagskallelsen och det Tal från Thronen, hvarmed denna Riksdag öppnades*, uppgifva anledningen till vår sammanvaro, och bestämma ändamålet för vår verksamhet.
Anledningen var Discont-papperens fall i Credit; och ändamåiet är, att afhjelpa den förlägenhet, som derpå följt för hela Nationen, bestå; ende i den lucka för Mymbehofvet, som uppkommit derigenom, att
Discont-papperens kraff> såsom Mynt valuta, blifvit suspenderad.
Om denna anledning och detta ändamål påminner jag derföre, att allmänna ordet: förlägenhet kati lämpas till olika fäll; och derfö-i re , att jag tror mig hafva förmärkt, det Pen. ningelnteresset detta mägtiga Interesse, öfver hvilket Näringarne länge beklagat s?g . vill, att med förlägenhet skall endast böra förstås bekymret deröfver, att Penningebristen icke ännu är gtor nog; såsom efter hvars för - Den 17 Mertil, /. nt. hållande, det så kallade Myntvärdet blott skall kunna beräknas.
Denna urskiljning emellan beskaffenheten, af den förlägenhet, som vi rätteligen hafva att afhjelpa, och den förlägenhet, sorn man synes vilja gifva oss i stälfet, är likväl angelägen; emedan ett misstag deri lätteligen kunde hänföra oss att göra motsatsen af hvad vi böra göra, hvaraf skulle följa , att vår belägenhet, i stället för att afhjelpas , skulle förvärras.
Utskottet medgifver i sitt Betänkande, att Discotlt-papperen ingått i RörelseCäpitalet, samt utgjort en del deraf; och man kan . tillägga, att de ännu utgöra det; ty ännu Hoppas
Pu-, bliken på deras återfående, och Liqyidema man och man emellan äro derföre Llott uppskjutne endast till Riksdagens slut.
Om , då Utskottet tillstyrkt deras borttagande på en gång, Utskottet kommit att glömma orättvisan o;h faran deraf, så är det här stället att påminna dérom.
I vanlig Concoursväg äga Gäldenärens As-' eignationer icke bättre rätt, än hans Reverser; och ända hittills har man erkänt, att då man försätter tvänne lika rätts ägande Borgenärer i sådan olikhet i fördelar, att man ger den en» hvad man nekar den andra , så afviker man från både Lag och rättvisa.
Utskottet har likväl godtyckligen förklarat alla Innehafvarne »f FilialDisconternas Assignationer böra genast Dm r 7 Martu, /. m. 63 få dem betalte; då deremot Fordringsägare för 3 ProcentsScdlar, och pä Afskrilnings- räkningen, böra ätnöjas med en , på tern ärs tid utställd betalning , samt böra all Ränta förlora.
Till skäl for ett sådant tillstyr Rande åberopar Utskottet en nödvändig omsorg för allmänt väl: och vi böra då tillse, huru dermed sig förhåller.
Begreppen om allmänt väl kunna vara olika, och kunna förändras; men Nationen synes vara berättigad att tro på de begrepp, som i sista RiksdagsBeslut voio antagne.
Der förklarades, att allmänt väl fordrade, det RörelseCapitalet förblef så stort det var; och derpå gafs Nationen det mäst högtidliga löfte.
Att RörelseCapitalet nu är lika stort, som det vid sista Riksdags slut var, lärer väl ändå icke kunna sägas ; ty om också de ansenliga Summor, som till Banquen ingått i Räntor för Fastighets~ och EffectLån, samt vinst af RiksDisconten , icke få anses såsom förlorade för RörelseCapitalet; om man ej får antaga, att mera än 600,coo R:dr Banco af Malmö Disconts fordringar blifvit, sedan sista Riksdag, mera indrifne än utlånfe; så kan man Icke neka skälig trovärdighet åt den uppgift en Ledamot i CanalDisconten , Herr CommerceRådet Santesson, lemnat Allmänheten derom, att blott sedan Maji Månad 1816 har CanalDisconten förminskat sitt Utlåningsbelopp med icke mindre än 1,300,000 R:dr Banco.
Discont har under samma tid likaledes med ansenliga Summor förminskat dess Utlåningar; 64 Dm t 7 Martil, f. m. och blott genom jemnförelse med TullSpecialer» ne på varor, som inkommit från Finland mera, än som dit utgått, finner man en bevisad anledning att ändå betydligare Summor af vårt Pappersmynt blifvit dit öfverflyttade.
Vid detta föihållande, och efter så starka indragningar, har Nationen till äfventyrs haft en skälig rätt att tro, det Utskottet bordt anse allmänt väl fordra RörelseCapitalets vidmagthållande vid dess varande storlek; eller att af Utskottet vänta åtminstone så mycken aktning för nyssnämnde löfte, attoni en Indragning skulle ske, den blef måttlig, och företogs efterhand, icke på ett brådstörtande sätt.
Utskottet begär likväl nu, att 3 Procents» Sedlarne , uppgående till ett belopp af omkring 4 Millioner, skall på en gäng Nationen fråntagas.
Af den framställning , sorn, i sammanhang dermed , göres, nemligen, att 3 FrocentsSedlarnes belopp skulle i fem år, till en femtedel hvarje år, betalas, kan den enfaldiga delen af Allmänheten lätt förvillas att tro, att hvad nu Rörelsen fråntogs, skulle på sådant sätt, innom fem år, till Rörelsen återgifvas; men från denna förvillelse -skall Allmänheten snart återkomma, när hon påminner sig, att, enligt hvad Betänkandet tillika utsätter, en femtedel af FilialDisconternes alla utestående Fordringar skall, med upplöpande RänJ ta, årligen inbetalas i BancoSedlar, hvaraf sig visar , att icke mera årligen till Rörelsen för 3 ProcentsSedlarne åtcrgafs, än som ärli-’ geni Den 17 Martti, f m. 65 gen, ftån rörelsen, af Lånhafvare inbetaltesj så att af de nu indragande Millioner icke en enda Skilling komme att till rörelsen återställas Allmänna Lagen bjuder, att Gäld får mot Gäld qvittas.
I frågor oin Gäldenärers rätt att med 3ProcentsSediar sine skulder till
Disconterne betala, hafva Domstolarne redan tillämpat Lagen; och genom Voteringsbeslut har Högloflige Ridderskapet och Adeln ådagalagt sin alltid visade håg att vidmagthålla Lagens helgd; men af alla dessa band har Utskottet icke ansett sig hindradt, att begära, det fordringsägarne väl må njuta denna rätt, men må tvingas att den serskilt betala med 15 Procents Rabatt på deras fordringar; hvaraf följden naturligtvis skulle blifva, att de Statspapper , som af Staten sjelf åsättas ett sådant agio, också skulle', såsom ett sålunda gilladt nytt föremål för agiotagen, troligen i Allmänheten komma att vidkännas ett vida större.
Då FilialDisconterne inrättades, var egen-, teliga ändamålet att, till uppmuntran åt Industrien, lemna Allmänheten en lätt penningetillgång;_ men visserligen icke att ensamt gynna ActieÄgarne: Och Disconternes bibehållande till slutet af deras Octroyer var således en rätt, mera tillhörig Allmänheten, än ActieÄgarne.
Utskottet funnit, attalia tre Disconterne böra Allmänheten fråntagas; utan att man just inser, hvarken hvarigenom Allmänheten förverkat sin rätt, eller hvilken Ridd, 0, Ad.
Afd, 9, 10. 66
Den 17 Martii, f, ni. anledning Utskottet haft att tro, det Allmänheten skulle, mindre nu än förr, vara i behof af dessa allmänna Låne-bitiäden.
Att Utskottet verkeligen trott på stora fördelar, att vinna, genom alla des a Förslag, kan man sluta deraf, att Utskottet ansett sig icke kunna betala dem för dyrt.
Uppoffring af allmänna rättsbegreppens värde, af LagertS helgd, af Allmänhetens förlitande till rättskaffenhet i Statens handlingar, till redlighet i Siänders löften ; ja ! med ett ord, af sjelfva dessa Grundvalar för allmänna säkerheten, uppoffringen af allt detta har ansetts icke vara för mycket; och Utskottet har, under erkännande att till verkställigheten behöfdes en Lex in Casa, icke heller tvekat, att alvea föreslå dem Dét stora företräde, som Utskottet sjelf ger åt resultaterne af Betänkandet, framför de resultater , som skulle inträffa, om Disconternes alla liqvider bänvistes till ConcoursDomaren, kan jag för min del ingalunda erkänna.
Är det en hårdhet mot Nationen, att, i dess närvarande belägenhet, på en gång borttaga ert ansenlig del af RörelseCapitalet, så är denna hårdhet alldeles likadan i båda fallon.
Är det möjligt för Banquen , att årligen indrifva en femtedel af
Disconternes fordringar, för att dermed betala er. femtedel af Trep^ocentsS. dlarne; Så vore också möjligheten likadan för ConcoursMassans Curatorer.
Klokheten att icke, genom för myckcrt brådska, sjelf göra fordringarnes indrifvande omöjelig , hade likaså val T) en 17 Martil, /. ni. 67 tillbakahållit
Curatoretne från försöket att annorledes, än efter hand , verkställa incasserandet, sorn hon nu skulie återhålla BanquetrJ
Och vid ansträngningarnes gräns, VOre det alltid för Gäldenären likgiltigt, otti hans ofärd befalles af Banquen, eller befalldes af Curatorer»
Den enda fördel (framför Concours tillståndet), som Betänkandet medför, består deri, att As» signationerne genast infrias; men derföre pligtar Allmänheten med förlust af 3:ne Disconter; och hvad Assignatiönernes ägare vinna, det förlora TreprocentSedlarnes.
Ridderskapets och Adelns fleste Herrar Ledamöter känna tillståndet i Landet; och ärt) sjelfve bäst i tillfälle atc bedomina , hurudant det skulle blifva efter en penninge . förminsk* ning af denna ansenlighet; synnerligen i de prö* vincet, där knappast något annat Mynt finnes,, än Discontpapper.
Ingen man , tillgifven san» ningen, lärer neka att Pertningebristen är vida Svårare nu, än deri var år 1815. jag torde då få föra Ridderskapct och Adeln till minrtes det yttrande tiil detta Stånds Protocoll, Sorti Landshöfdingen i Malmö, Friherre af Klinteberg den 29
Maj berörde år afgaf, i frågan om TreproCentSedlarnes indragning; ett yttrande, på hvars sanning i uppgifter ingert då tviflade, och än mindre nU lärer tvifla» 5,Albi männa penningebristen, sade han, är beklägeligen för väl känd , för att behöfva någörl detaillerad visshet.
Med allt det anspråk DisCOfl* ten har att göra på executiva åtgärders verksamhet, för indrifvande af Discontens LånesUifl - §8 Den 17 Martil, f. m. ”mor, skulle 1 tidens närvarande skick» ej minsta effect å Penninge-tillgångar åstadkommas "genom Lagsökningar, UtmätningsAuctioner "och Bysättningar.
AuctionsKamrarne skulle "ej kunna anskaffa tillräckliga ruin för Pan"ter , oeh ej heller vanliga ställen förslå för "Gäldenärers bysättning.
Jag hvarken kan el"ler bör göra Taflan så ryslig, som den skulle "komma att visa sig, derest inställelsen af Tre"procentsSedlarne skulle så fortskyndas, sorn "Betänkandet projecterar, med mindre att om"tankan tillika fästes på någon tillräcklig Fond "för de utevarande Sedlarnes inlösen."
Sådan var, mine Herrar ! den beskrrning på allmänna tillståndet i Skåne, soni gais oss af den Embetsman, hvilken var närmast i tillfälle att känna det; och likväl vill man nu, att, sedan tillståndet sjunkit djupare i 1 cr!ägtnhet , vi skola på en gång , både till stor del förminska RörelseCapitalet, och äfven borttaga de Lane anstalter, hvarest något biträde för Gäidenärerne kunde sökas; men likafullt fordra, det alla Gäldenärer skola innom fem år deras Skulder till Disconterne till fullo inbetala.
Följderne, som dessa Förslags antagande skulle medföra, äro ingalunda svåra att förut-: se.
A-lla KronoUtlagor beräknade, då Nation nen åtog sig dem efter då varande Penningen tillgångar, skulle, liksom alla enskilta Skulder, indirect fördubblas.
Procenteriet skulle sti» ga till en höjd, mägtig att förqväfva Indu. ftrien.
Jorden skulle, genom Kronoutskylder-; Den 17 Martil, /. »«.’ *9 nes tyngd och FörlagsRäntans dyrhet, falla till vanvärde, att hågfällas ingen annan än Fordringsägaren, som tog den för så litet han ville, sedan ExecutionsLagarne af sjelfva nöden förvandlades till PlundringsLagar.
Näringärne skulle aftyna, Productionen förminskas allt mer och mer; samt, i slutföljd, Populationen aftaga.
Snart skulle också FordringsäJ garre sjelive dela Allmänhetens öde, då Rän* tor på inteckn^de Capital i-cke mera ingingo; och ingen annan Inteckning blef god, än cLn första.
Och det är dessa Förslag, som Utskottet kallar: "att afhjelpa Panninge-förlägenheten och afböja Allmänhetens olyckorMå mig likväl tillåtas att fråga :
Hvilken större förlägenhet, hvilka stöire allmänna olyckor kunna vara att befara , än just de , som ligga ovilkorligen innom Betänkandets egna Resultater ?
Man säger oss, att allt detta skall vara nödvändigt till förbättring i Myntvärdet; men jag frågar: förbättras då Myntet derigenom , att Nationen nedtryckes under bekymmer och bördor? och är då Myntets förbättrande, om det också icke rakt motverkades af allt, som verkar menligt på Productionen, _ är det också nödvändigare än Nationens räddning, under ett tillstånd, som snart skulle bringa den stora massan af Näringsidkare till förtviflan?
När man eftersinnar, att
Myntvärdet på nio år icke varit bättre än det nu är; när man besinnar, att under denna tid hafva 7© JDm 17 Martti , f. nu JvronoUtlagorne blifvit förhöjda , Embetsman» pens Loner lörökade , och nästan alla de Köpe- och LåneTransdCtioner tillkomna, för hvil» ka penningar nu kunna foulras; och när man vidare betänker , att vid allt detta har det just varit till ersättning för Myntets kända fall i värde, som i alla dessa förhållanden , alla Summor blifvit större; så tror man sig berat» tigad att fråga :
Är d t billigt, är det rättvist, att Myntvärdet föibäjtras utöfver Javad det var, då ersättningen sålunda gafs?
Är det bil» ligt att det sker på deras bekostnad , hvilka sålunda redan en gång gifvit ersättn ngen, men nu skulle behandlas, som vore den icke gifven ?
Nej, mine Herrar! är allt detta icke billighet, icke rättvisa , så är det icke heller klokhet.
Äfo KronoUtlagOrne icke mera tillräeklige för Statens behof, så höjom dem frivilligt , om vi kunna; men lemnom dessa RestrictionsSystemers induecta fördubblings- operationer; och vi skola åtminstone bespara oss fördubblingen i sådana förhållanden, der den icke är nödvändig.
Den är alltid skadlig i allmänna PenfiingeRäntan :
Och den är visserbgen icke nödvändig 1 förhållande till ensk
Ida Gäldenärer , de der dock, man må säga hvad man vdl, ä» ga någon billig fordran på äfven ett oeconotniskt beskydd af Staten, Att hindra Nationens brådstörtande i ett artificiel armod, är Ständernas första pligt i äfven derföre, att af Nationens cecooomiska tillstånd beror hufvudsakligast hennes känsla för sjelfständighet och frihet.
— Tiggaren var Den 17, Martu f. vt.
7* alltid de facto Slaf, och Slafven ägde ännu aldrig något Fädernesland att hvarken älska eller försvara.
Jag fullgör alltså min pligt , såsom Riksdagsman, då jag härmed har den äran ödmjukast tillstyrka, det ifrågavarande Betänkande må te till alla delar ogillas.
Man fo-drar, kanhända, att, då jag ogillar ett Förslag, jag bör uppgifva ett annat: o^h j'Jg går att göra det.
Dis* contPcpperen matte af Ständerne upprätthållas, har jag en tanka, sorn grundar s;g 1 min rättskänsla , och j ig anhåller att få framlägga den.
Jag vet att Ständerne icke utfärdat någon formlig
Girantie för dem; och jag sätter icke i tvifvelsmål hvad en värd Ledamot af detta Stånd har sagt, nemligen: att då vid 18 r 2 års Riksdag, en Lag begärdes, som skulle fästa samma straff vid efterapning af DiscontRapper, som vid förfalskning af Banquens Sedlar, så hade Ständerne sådant afslagit, på den grund, att DiscontPapperen icke voro Mynt; men hvad det förra skälet angår, så tror jag, att i de mångfaldiga åtgärder, som Lagstiftande och Executiva Magterne vidtagit, för att inleda Publiken i förtroende till dessa Papper ; äfvensom i sjelfva sättet af det fall de gjort, ligger för Staten en moralisk förbindelse till ersättning, en förbindelse, äfven så helig, sora någon formlig Garantie, emedan jag 72 Den 17 Martil, f. un alltid tror , att den, sorn annors skada vållar , bör den ock upprätta.
Beträffande åter det yttrande, angående de.-sa Pappet, som Ständerne lagt till skäl för deras beslut i ett annat ämne ; så kan det ingalunda anses hafva utgjort någon varning för Publiquen, dådet aldrig blifvit genom nå jon Kungörelse Publiquen meddeladt
De åtgärder , ifrån hvilka jag anser ersättnings-ansvaret uppkomma , äro, å Lag-i stiftande Magtens sida, att hafva tillåtit DiscontPapperens tillvarelse, såsom Myntvaluter; och att hafva iklädt sig
Controllering^vården å Disconternes förvaltning, men densamma, genom sina Revisorer , icke bättre uppfyllt, än att den missförvaltning kunnat både föröfvas och dö’jas, som gaf anledning till Papi perens susp^mion; ett sätt att controllera, för hvilket Allmänheten alltid äger en moralisk, rätt att vänta ersättning af Ständerne; ehvad de finna för godt att deras rätt emot Revisorerne efterskänka eller ej: och, å Executiva Magtens sida åter, att hafva lemnat tillstånd till r n dt l
DiscontPappers emottagande i Krono-!
Uppbörden , att hafva år 1815 med ansenliga bidrag- undersiödt en annan del af Discont» Papperens t ångbarhet i allmänna Rörelsen: anstalter, hvilka naturligtvis skulle gifva Allmänheten det begr pp. att dessa Papper voro StatsPapper ; samt ändtligen att hafva ej allenast sönderbrutit de^sa pappers Credit, innan den ännu var hos Allmänheten förlorad i utan äfven satt sig i besittning af Malmö Discont® en del tillgångar, och dem disponerat.
Den 17 Martu, /. m. 73
Dessa åtgärder hafva ägt deras skäliga orsak i tidernas omständigheter , och deras ändamål i allmänt väi; vi äro skyldige att med djup vördnad och tacksamhet erkänna det.
Men deras verkan på d<*n enskilte mannens rätt, har derföre icke varit mindre och fö
Ija k-' teligen icke heller den moraliska förbindelse till ersättning , som dem åtföljt.
Från denna förbindelse kunna Ständerne fritaga sig , genom ett beslut af Magt; men d t skulle aldrig blifva ett af Rätt; och jag kan ali så det icke tillstyrka
När jag det åter icke kan , så måste jag tillstyrks, att Discontpapperen åter försåt-’ tas i deras förra Credit, hvilket också synes vara enda medlet att föllägenheten afhjelpa.
Jag äbkar icke
Dbconter, emedan jag an^ ser en af de största orsaker till vår Financiella oreda hafva legat i Disconternes Procenteri väsende; men då deras afskaffande icke torde kunna företagas utan i sammanhang med ett ombyte af FinanceSysteme, som icke synes vara på ännu kan hända lång tid att förvänta eller hoppas; så måste jag anse dem tills vidare lör ett nödvändigt ondt, och jag tror således icke, att man, utan våda för Näringarnes verksamhet, kan borttaga tre Disconter utan att gifva andra Låneanstalter i stället, eller också gifva åt RiksDiscontens Fond en förökning, som åter, efter min tanka , vore bättre använd om den gafs i RiksgäldsSedlar, och anställdes såsom serskild Discont åt de Provincer, hvilka annars skulle på en gång både sättas i större behof af Läs nebiträden, och likväl dem fråntagas. 74 Den i ^ Martti, f. m.
Om vårt fel vid iRoö års
Riksdag var att förvandla vårt dä redan för långt utsträckta Statscredit Systern? till ett Bancocredit-Systeme, och om vårt (el vid t 809 års Riksdag var, a 11 genom den onödiga Pénningeförökning , som Götha Canal