Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag håller Utsk:t räkning der före att det på så sätt sökt åvägabringa en förlikning, och jag vill söka, såvidt på mig beror, gå Utsk:ts önskningar till mötes, men det är likväl några fall, i hvilka det är mig omöjligt, nemi. i afs:de på ett par bestämmelser, som, ifall de antagas, skulle blifva så förderfliga, att jag heldre vill låta hela landstingsförslaget falla än på dem ingå.
Det stadgande, jag egentligen åsyftar, är 2:dra punkten af Esta rnormt.
Jag skall be att få framställa mina åsigter angrde hvar och en af de särskilda perioderna i denna §.
I afs:de på l:sta punkten har jag så mycket mindre någonting att anmärka som den är öfverensstämmande med hvad PresteSt:t beslutat i denna §, och äfven står i nära öfverensstämmelse med hvad R. o. Ad. beslutat vid 58:de §:n; samt dessutom i och för Deu 23 Oktober f. ra. 325 sig sjelf är fullkomligt riktig.
Men derefter kommer ett tillägg i 2:dra punkten, som lyder så: »I öfrigt må landstinget med afs.-de pä ett föreslaget företags särskilda beskaffenhet ega att särskildt bestämma grunden för uttaxeringen af de medel, sorn erfordras.»
Om det nu skulle kunna tillåtas landstinget att pålägga huru högskatt som helst och efter hvad grunder som helst, hvilket jag för min del sätter ganska mycket i fråga, så måste sådant åtminstone vara alldeles olämpligt och opraktiskt.
Först och främst skulle det föranleda till mycket krångel och tidsutdrägt, om de 6 eller 8 dagar, landstinget räcker, skulle få uptagas med att inventera nya beskattningsgrunder.
För det andra skulle derigenom det största förtryck kunna beredas för särskilda klasser, som för tillfället voro mindre populära eller för svagt representerade.
Det är visserligen sannt att.
M:ts sanktion fordras för afgifter, som skola vara öfver 5 år, men om ock behörig vaksamhet i detta afs:de alltid kunde förutsättas mot pålagor för längre tid, hindrade intet att, genom pålagor för kortare tid, af landstinget skulle kunna förtryckas en för tillfället obehaglig klass, t. ex. krögare, bränviusbräunare, kapitalister, delegare i privatbank, bruks- eller qvarnegare, hvilka t. o. ra. i Riksförsamlingen tidtals svårligen fredas mot orättvisa.
Jag tror att jag icke behöfver vidlyftigare yttra mig om denna sak, ty det inses troligen af hvar och en utaf R. o. Adms ledamöter, som tänkt på saken, att det är omöjligt antaga denna punkt, och jag yrkar således helt enkelt att densamma måtte strykas ut från ordet »i öfrigt» till och med ordet »erfordras.»
I afs:de på 2:dra perioden, så öfverensstäturner den temligen med hvad Preste- och BondeSlm beslutat, och som af Utsk:t blifvit tillstyrkt.
Det är visserligen i det fallet ett par anmärkntr att framställa.
Den ena är, att om R. o.
Ad. täcktes bifalla utstrykningen af den nämnda punkten i Irsta momrt, så blir det nödigt såsom en följd deraf att taga ut orden på 2:dra raden »eller sådant beslut är fattadt».
Sedermera har Utskrt ansett att 2:dra momrt i förslaget, som rörer undantag från afgift för tillverkning och försäljning af spirituösa drycker, har förfallit på grund deraf att 3rne
Stånd uteslutit detsamma.
Men det blifver til) följd häraf alldeles nödvändigt, att man näst intill ordet bevillning å urte raden insätter orden »efter 2rdra art. bev.-stadgan», och i sammanhang dermed stryker ut orden »för ofvannämnda föremål» på 8:de raden samt pä nästa raden efter »statsverket» inför orden »jemlikt 2:dra artikeln».
Med den siste talaren är jag ense derom att Utsk:ts förslag är oantagligt., men jag kan ej instämma i det förslag, som af honom blifvit framställdt.
Han har i fråga om lista momit sagt, att om landstinget skulle bestämma grunden för uttaxeringen, så skulle det blifva vid landstinget ett gräl om dessa grunder, som komme att fortfara under hela tiden, tinget varade, hvadan således densamma är deu olämpligaste åtgärd som kan vidtagas, förutom att man kan ifrågasätta behörigheten att öfverlemna åt ett landsting icke allenast att bestämma huru mycket sorn skall 320 Den 23 Oktober f. m. betalas, utan äfven grunderna derför.
Men om nu så är, hemställer jag, huruvida icke alldeles samma argumentation gäller ronde sista mom:t.
Det är nemi. klart att vid hvarje företag, hvarom fråga väckes på landet, så skall den eller de som anse sig deraf icke hafva nytta, upträda mot detsamma och samma gräl skulle upstå.
Yill man således hafva landsting och sammanjemka de olika intressena, måste också. enl. mitt förmenande, beskattningen hvila på en och samma grund och denna, grund icke blifva olika med afsrde på olika företag.
Hvad angår l:sta meningen i t.-sta mom:t, så Anner jag den temligen öfverflödig.
Det är alldeles klart, att om fråga upstår om t. ex. vägars underhåll, om hvilka det är alldeles afgjordt hvem som dermed skall hafva hand, sä är det olämpligt stadga att landstinget skall ställa sig till efterrättelse lag och författningar.
I afs:de på 2:dra mom:t har den siste talaren föreslagit att bevillning efter 2:dra art. skulle vara grund för uttaxeringen.
Det synes mig likväl lämpligast, att då R. o.
Ad. först efter en långvarig diskussion och efter votering fattade sitt förra beslut, nu vidblifva detsamma, och tillstyrker jag derföre att R. o. Ad. måtte afslå inbjudningen.
Då Konst Utsk:t i Betänk:t N:o 1C] hufvudsakligen tillstyrkt §:ii, sådan den af komiterade blifvit föresla gen, och man genom ankomne prot.utdrag funnit att samtlige EiksSt:n deri gjort betydliga förändringar och endast BondeSt:t godkännt Utsk:ts förslag, ansåg sig Ekon.Utsk:t böra sammanjemka de skiljaktiga besluten.
Resultatet af detta sammanjemkande finnes här i Betänk:t N:o 201.
De anmärkmr, sorn deremot äro gjorde, måste jag visserligen till en stor del godkänna, men i öfvertygelsen att författningens lyckliga genomförande är hufvudsaken, får jag anhålla om propos. på bifall till den nu föredragna §:n. H.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af detta plenum kl. '/2 8 e. m.; hvarefter H.
Exc., med förmälan, att flere ledamöter anmält sig att tala i den nu förev:de frågan, och att det förstärkta Konst.Utsktt skulle härstädes sammanträda kl. 11, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade upskjuta den pågående öfverläggningen till qvällens plenum samt åtskiljas, för att åter samlas kl. 3/t 2 och, till följd af K.
M:ts Nåd. kallelse, afgå till Rikssalen.
Sedan härtill lemnats bifall, åtskiljdes R. o. Ad. kl. ?'/i 11 f. m.
Den 23 Oktober e. m. 327 Tisdagen den 23 Oktober 1860- Plenum kl. 8/4 2 e. m.
Till åtlydnad af den kallelse att infinna sig på Rikssalen denna dag kl. 2, som K.
M:t i Nåder låtit till R.
St:r utfärda, och sedan anmäldt blifvit, att de öfriga RiksStm gingo förbi Riddarhuset på väg till K.
Slottet, afgick H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad., företrädde af två Härolder, kl. nära 2 till Rikssalen, hvarest, sedan Hr Statsrådet Almqvist upläst K.
M:ts fullmakt för JustitieStatsrainistern, H.
Hr Frih. De Geer, att å Konungens vägnar emottaga R.
M:ts Propos:r uti åtskilliga lagfrågor, H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., efter anmälan af R.
M:ts nedannämnde proposn-, till H.
Exc. Hr JustitieStatsmiriistern öfverlemnade följande R.
St:rs underd. skrifvelser, nemi.: 1:0 i ani. af K. M:ts Nåd.
Propos. med förslag till stadga ang:de Högsta
Domstolens tjenstgöring på två afdelningar; 2:o i ani. af K. M:ts Nåd.
Propos. med förslag till Eörordmr ang:de dels ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära, dels ock främmande trosbekännare ooh deras religionsöfning; samt 3:o i ani. af K. Mits Nåd.
Propos. om antagande af en författning ang:de verkställighet i Sverige af domar och utslag, meddelade af domstol i konungariket Danmark.
St:r härefter lemnat Rikssalen, åtskiljdes R, o.
Ad. vid utträdet derifrån, enl. före afgången från Riddarhuset fattadt beslut, kl. omkring V# 3 e. m.
In fidem, 0. Brakel. 328 Den 23 Oktober e. m.
Tisdagen den 23 Oktober 1860- Plenum kl. ''2 8 e. m.
Justerades nedannämnde, från Exped.Utsk:t aukomne förslag till R.
N:o 170, om Bergsskolans i Fahlun flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet; N:o 182, ang:de ersättning af kostnaderne för DD. MM. Konungens och Drottningens höga kröning; N:o 183, i ani. af väckt fråga om åtgärders vidtagande för att under vissa vilkor bereda åboerne å de s. k. kyrkohemmanen i Halland dispositions- och besittningsrätt till dessa hemman; N:o 184, aug:de ändring af K.
Brefvet den 15 Aug. 1829, om den till svaga rotars underhåll bestämda ersättning; samt N;o 185, om förändrade stadgaudeu ang:de folkskolelärares löuevilkor.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att H. M. Konungen, efter erhållen kännedom derom, att. riksdagsgöromålen icke kunde medhinnas till den för riksdagens afslutande förut utsatta dag, eller nästa Lördag den 27 dennes, behagat i Nåder upskjuta dagen för riksdagens slutande och Ständernas hemförlofvande till Tisdagen den 30 dennes.
Föredrogs till ytterligare handläggning Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk:ts Mern.
N:o 201, i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut vid behandlingen af Utsk:ts Betänk.
N:o 161, i fråga om det af komiterade upgjorda förslag till förordning om Landsting, dervid till fortsatt pröfning förekom Utskitä inbjudning rör:de förändrad lydelse af Förordningsförslagets 47:de §.
Första mom:t lyder såluuda: »I fråga om företag eller åtgärder, för hvilka afgifter eller arbetsbidrag böra, enligt lag, från hemman och fastighet utgå, eller i afs:de å hvilka andra grunder för kostnadernas uttagning äro bestämda, ställe sig Landstinget till efterrättelse hvad sålunda stadgadt är.
I öfrigt må Landstinget, med afs:de på ett föreslaget företags särskilda beskaffenhet, ega att särskildt bestämma grunden för utta - 1) e n 23 0 k I o b e r e. m. 329 xering af de medel, som för dess utförande erfordras.» Att Landstinget fått beskattningsrätt, kan vara nyttigt; men att denna beskattningsrätt skall utsträckas ända derhän; att tinget eger rätt att upgöra nya grunder för beskattningen, är något för mycket.
Man bör nu i första rummet tillse, huruvida man kan gå Utsk:ts bemedlingsförslag i någon mån till mötes, och såmedelst åstadkomma en viss enhet i beslut.
Detta låter sig dock icke göra.
St:r kunna visserligen — och böra det äfven — öfverlemna till Landstinget att uttaga penningar, men att upgöra denna fördelning är så vigtigt och betydelsefullt, att B.
St. ej kunna bortgifva denna rättighet.
Börslaget är således i afs:de på detta lista mom. alldeles oantagligt.
Det sista mom:t af §:n är icke så anmärkningsvärdt som det nyssnämnde.
Det innehåller: »Då fråga om grunden för afgiftens uttaxering upkommer, skall denna fråga först afgöras.
Framställes inom Landstinget påstående, att företag, hvarom förslag blifvit väckt, är af den beskaffenhet, att endast stad eller land af företaget kan hafva någon nytta, och att förthy i förra fallet landet och i det sednare städerna, må från bidrag till det företaget befrias; då skall jemväl öfver sådan framställning beslutas, innan hufvudfrågan till afgörande företages.»
Detta mom. skulle sannerligen kunna förorsaka förändring af hela institutionen.
Landstinget bör väl egentligen behandla sådana saker, som äro gemensamma för hela länet, och om man kan säga att en sak är nyttigare för en del af länet än för den andra, kan detta sägas om allt som föreslås, och fean också vara alldeles omöjligt att afgöra.
Om en sak är nyttigare för en del af länet än för den andra, medför den dock likväl vanligen någon nytta för hela länet.
Man talar t. ex. om vägförbättringar, hvarigenom en ort får bättre tillgång till en hamu. plats eller dylikt.
Månne då icke samma plats äfven har nytta af denna vägförbättring?
Att nu på detta sätt vilja likasom på guldvigt afväga hvilkendera som af ett företag har största nytta, förorsakar endast split och oenighet inom ett län.
Jag skulle för min del tro, att den sista delen af g:n nr både obehöflig och skadlig, såsom innefattande en högst oriktig åsigt om frågan.
Under sådana förhållanden återstår af förslaget endast hvad B. o. Ad. förut såsom sitt beslut antagit, hvarföre jag anhåller att B. o.
Ad. täcktes vidblifva detsamma.
Hvad sammanjemkningen af denna § angår, har jag icke dervid varit inom Utsk:t verksam, men har icke funnit skäl att till Utsk:ts Betänk, bifoga någou reservation.
För att i korthet uttrycka mig, vill jag endast säga, att jag anser det man borde, för att gå de öfriga Ståndens önskningar till mötes, bibehålla denna §, sådan den i detta Betänk, förefinnes, med uteslutande uti första perioden af sista meningen, som lyder sålunda: »I öfrigt må Landstinget, med afs:de på ett föreslaget företags särskilda beskaffenhet, ega att särskildt bestämma grunden för uttaxering af de medel, som för dess utförande erfordras.»
Detta mom. har redan af Gr.
Lagerbjelke ansetts olämpligt. 330 Den 23 Oktober e. in.
Dessutom har redan blifvit visadt, att det kan upstå fråga, huruvida E.
St. hafva rättighet att besluta om öfverlemnande! af beskattningsrätten åt särskilda korporationer.
För min del är jag af den tanken att E.
St. ega att vid allmän riksdag beskatta sig, men deremot icke att öfverlemna denna rätt åt någon annan.
Det är derföre jag anser detta förslag oantagligt.
I öfrigt öfverensstämmer
Hr von Köchs förslag närmast med grundtankarne för Utsk:ts förslag, och vore således lämpligast att antaga.
Detta Betänk., som nu utgör föremål för öfverläggning, omfattar en sak af särdeles vigt, och jag får upriktigt bekänna, att det har innerligt gladt mig att denna fråga kommit med allvar på tal.
Yi hafva här inom detta Stånd flere personer, som väckt förslag i enahanda syftning, men dessa förslag hafva icke ledt till något bestämdt resultat, utan endast förberedt frågan.
Jag har städse med nöje och ett stort intresse följt öfverläggningarne ang:de denna fråga; men nu när det blir fråga om att lägga slutstenen, har intresset betydligt svalnat.
Utsk:ts sammanjemkningsförslag i denna 47:de g är af den beskaffenhet att, om man skulle bifalla detsamma, den fördel, man åsyftat, helt och hållet försvinner.
Den föreslagna §:n öfverlemnar helt och hållet åt Landstinget att upgöra och bestämma grunderna för uttaxeringen af de medel, som blifva nödvändiga till följd af fattade beslut ang:de vigtiga företag.
Jag hemställer till hvar och en, huruvida detta kan leda till någon verklig fördel- för kommunerna.
Det är ju beslutad t att tinget ej får sammanvara längre än högst åtta dagar.
Man hinner då icke komma till något resultat, om man först skall tvista om grunderna för uttaxeringen.
Som jag hört berättas, lärer §:n redan vara af 3 Stånd antagen.
Yid sådant förhållande är det i sanning ganska kinkigt att afgöra huru man bör gå tillväga.
Eör min del får jag säga, att så varm vän jag än är af införandet af dessa Landsting, kan jag dock icke anse annat än att det vore bättre att upskjuta hela frågans afgörande till en kommande riksdag, än att hvad 3 Stånd redan beslutat blefve B.
Huru detta skall tillgå, vet jag icke, och det enda som återstår för oss att vidtaga, är att tillse hvad som är lämpligast för oss att besluta.
Om beslut icke af något Stånd blifvit fattadf, och man således icke i viss grad berodde deraf, skulle jag med nöje antaga Hr von Köchs förslag; men som frågan nu står, torde det vara lämpligare att vidblifva sitt redan förut fattade beslut, hvarföre jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhåller om propos. derå. Gr. af Ugglas:
Eedan för 13 år sedan upträdde jag på detta rum och väckte förslag till kommunala angelägenheternas ordnande på ett lämpligare sätt.
Under 3:ne derpå följande riksdagar har jag framkommit med enahanda förslag, och måste likväl nu, då detta Betänk, företages till slutligt afgörande, förorda dess förkastande.
Jag gör det dels till följd af de betänkligheter, som nu af Gr. Lagerbjelke och Frih.
Tersmeden blifvit framställda, De« 23 Okiober e. ta. 331 och dels derföre att, ju mera jag genomgått detta förslag, som nu är underställdt It.
St:rs pröfning, jag desto mera har funriit att i förslaget finnes sådane brister och förbiseenden, att detsamma, om det blefve lag, ej skulle för fäderneslandet medföra den vinst, som enl. min öfvertygelse ett sådant förslag borde innebära.
Jag får derföre för min del anhålla, det It. o. Ad. täcktes vidblifva sitt redan förut fattade beslut i denna punkt.
För min del har jag icke gjort mig så stora förhoppningar om den ifrågav:de institutionen, som den siste värde talaren; och jag har derföre med lugn motsett det öde, som kan möta förslaget.
Det händer någon gång, att då man leker med eld, man åstadkommer eldsvåda.
Jag hoppas att någon sådan olycka icke måtte af detta förslag upkomma.
Starka ankr dertill innefattar det dock sannerligen.
Hvad nu föredragna punkt angår, gifver den 11. o. Ad. en ganska kraftig upmaning att icke ingå på Hr v.
Köchs jemnkningsförslag; ty då 3 Stånd redan fattat sammanstämmande beslut, skulle R. o. Ad:ns särskilda mening i allt fall ej till någon åtgärd föranleda.
Detta har varit fallet vid flera föreg:de tillfällen, och händer ofelbart äfven nu.
Det torde derföre vara lämpligast att Ståndet vidblifver sitt redan fattade beslut, hvarföre jag förenar mig med dem, som derom anhålla.
Då denna fråga blifvit behandlad af Ekon.- Utslct, kan jag icke föreställa mig annat än att den både af Utsk:t och It.
St;r varit ansedd såsom ett ärende, i hvilket R.
St:r endast på öuskningsväg kunna uttala sin mening.
För min del och då jag betraktar saken från denna synpunkt, kau jag icke finna att 4
Stånds sammanstämmande beslut erfordras för att bestämma grunderna för den del af beskattningen, som rörer kommunalutskylderna.
Hvad särskildt beträffar den nu föredragne §:n, anser jag att R. o. Ad. ej har annat val än att förena sig i det sammanjemkningsförslag, som nu är föredraget, utom hvad angår sista punkten af lista mom:t, hvilken lyder sålunda: »I öfrigt må landstinget med afs:de på ett föreslaget företags särskilda beskaffenhet ega att särskildt bestämma grunden för uttaxering af de medel, som för dess utförande erfordras.»
Denna period är både otydlig och skulle, om den tillämpas, utan allt tvifvel leda till häftiga strider, samt i väsendtlig mån tillintetgöra resultaten af landstingets verksamhet.
Ur således högst nödvändigt att en sådan mening utgår.
Hvad angår 2:dra mom:t, så kunde det visserligen i ordalydelsen vara klarare, men nog är det tydligt för hvar och en, som vill förstå, att det icke kan vara annat an i förhållande till 2:dra art. bevilln. dessa afgifter skola utgå.
I redaktionen af 3:dje momit deremot förefaller det mig, som man gerna kunde gå BorgareSt:ts önskan till mötes.
Jag kan nemi. icke föreställa mig att Regeringen innan nästa riksdag skall utfärda en lag om landstinget, utan att deröfver först höra R.
St:rs tanke.
För min del skulle jag således vilja föreslå R. o. Ad. att, 332 Den 23 Oktober e. m. med borttagande af sista punkten i l:sta mom:t, antaga ifrågav:de sammanjemkningsförslag till 47:de §:n.
Nar jag på f. m yttrade mig öfver denna §, förklarade jag att, ehuru jag önskade det ett förslag till landsting skulle afgifvas vid denna riksdag, jag likväl ansåg en del af de sammanjemkningar, Ulsk:t föreslagit, så vådliga, att om de skulle inflyta, jag heldre ville låta lörslaget i sin helhet falla, än att med min röst bidraga till dess insändande till Begeringen.
Om det äfven, hvad denna § särskildt angår, är af vigt att få bort densamma ur Ständernas skrifvelse, tror jag dock icke att vi med den siste värde talaren kunna instämma deruti att anse detta förslag i sin helhet vara en ekonomisk fråga, hvilken genom 3 Stånds sammanstämmande beslut kan anses afgjord.
Denna § är ovilkorligen af den natur, att den innefattar en be vi lin.-fråga, och i det stadium, hvartill frågan kommit, är det ännu vigtigare att hålla derpå.
För min del kan jag sannerligen icke inse hvari den våda skulle bestå, som Gr.
Mörner påpekat, ifall R. o.
Ad. antog det förslag, jag tagit mig friheten framställa.
Gr:n har sagt att vi mången gång sett huru, då ett Stånd stadnat i olika beslut, detta af Utsk:t vid sammanjemkningar alldeles undanskjutits.
Det är visserligen sannt att så någon gång skett, meb hvad särskildt angår denna fråga, kan jag icke se att deri ligger något skäl för vidblifvande af det förut fattade beslutet.
Då jag redan på f. m. yttrade mig temligen vidlyftigt i frågan, vill jag nu ej vidare uptaga R. o. Ad:ns tid, utan får blott hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. derpå att i l:sta rnom:t den sednare punkten måtte utgå; samt att från 2:dra mom:t borttagas orden »eller sådant beslut är fattadtn på 2:dra, och orden »för ofvannämnde föremål» på 8:de raden; hvaremot i inotnrt torde införas orden »enl. 2:dra art. be v il In. -stadgan» efter ordet »bevilln.» å 5:te raden; och orden »jemlikt nämnde art.» efter ordet »statsverket» på 9:de raden; samt slutligen att från 3:dje mom:t uteslötes hela den sista punkten.
Jag är af den siste värde talaren förekommen i afs:de på hvad jag ämnade yttra med ani. af Hr Dalmans anförande.
Den siste talaren har äfven erinrat om det oriktiga uti att anse hela denna författn., hvarom nu är fråga, endast såsom en ekonomisk fråga.
Det förundrar mig i sanning huru detta kunnat påstås af Hr Dalman, som städse visat en sådan omtänk samhet i afs:de på folkets rättighet att beskatta sig sjelf.
Påstår man detta vara endast en ekonomisk lag, vågar jag tro att sjelfva beskattningsrätten vid riksdagen icke är mycket att hålla på; så mycket mera som landstingen skola blifva berättigade att mottaga K. M:s Propos:r, och hvad som tilläfventyrs icke går igenom vid riksdagen, således kan försökas vid några af de 24 landstingen.
Man behöfver endast fästa sig vid detta förhållande, för att finna Pen 23 Oktober e. m. huru nödvändigt det är att hafva en noggrannare bestämmelse antagen.
Den utredning af frågan, Hr v. Koch framställt, har förefallit mig särdeles öfvertygande om att man måste hålla på beskattningsrätten.
Såsom ett bevis huru noggrann man vid föreg:de riksdagar varit om bibehållandet af beskattningsrätten i folkets händer, vill jag hänvisa till huru det tillgår vid bestämmandet af den s. k. kurhusafgiften.
Frågan härom har alltid behandlats af Bevilln.Utsk:t, hvilket för hvarje statsregleringsperiod föreslagit det maximum, hvartill den skulle få gå.
Den har hittills reglerats vid hvarje riksdag; men sedan denna skatt nu blir förvandlad till kommunalutskyld, så lärer detta komma att uphöra; så noga var man emellertid för att tillse, det man icke skulle från R.
St:r skilja den dyrbara beskattningsrättigheten.
Jag fortfar i mitt yrkande att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut.
För min del är jag visserligen af sam ma tanke som Hr v. Koch och Gr.
Mörner i afs:de på hvad grundlagen bjuder i sådane frågor som denna; men man har sannerligen icke någon säkerhet, att Utsk:t kommer att behandla frågan på sådant sätt som desse
Hrr sökt ådagalägga vara det rätta.
Jag har med upmärksamhet följt och åhört diskussionen, och får förklara att jag anser hvad Hr v. Koch i detta afs:de föreslagit, vara det bästa och lämpligaste, hvarföre R. o. Ad. torde böra bifalla hans yrkande.
Om fråga här varit att fatta beslut i ett bevilln.-ärende, är det gifvet dels att densamma skulle behandlats af Bevilln.Utsk:t, dels att den ej behöfts underställas K. M:s pröfning, ty K. M. har, som vi veta, icke rätt att pröfva be vil ln.-frngor.
Men efter min tanke är det icke här fråga om något definitiv gällande beslut, utan R.
Jag är lika öfvertygad som någon annan att detta jemkningsförslag är i åtskilliga delar felaktigt; men just derföre att Regeringen skall få svar på sin Propos. , för att vid nästa riksdag kunna för R.
St:r framlägga ett möjligen mera ändamålsenligare förslag, har jag ansett oss böra antaga denna 47:de §, med uteslutande af sista perioden af lista momit.
Jag är egentligen upkallad af ett yttrande af Gr.
Mörner, som påstod att, såsom hau sjelf yttrade sig, man leker så länge med elden att det blir eldsvåda.
Jag antager jemförelsen.
Men det är en eld, som bränner motståndarne.
Jag vill endast i Gr.
Mörners minne återkalla, under hvilka omständigheter denna fråga först väcktes.
Det skedde vid 1840 års riksdag, genom en reservation af Gr.
Spens. Detta förslag framställdes sedermera vid följande riksdagar genom enskilda motioner, och I>eii 24 Oktober e. m liar nu kommit på den ståndpunkt att jag icke tror detsamma kunna keit och hållet falla, äfven om R. o. Ad. icke vill med sin röst bidraga till förslagets antagande vid denua riksdag.