Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste värde talaren har bedt om tillgift derför, att han upträdde för tredje gången.
Jag får anhålla om ursäkt att jag upträder för första gången, utan att hafva noga genomtänkt saken.
Likväl slår den an på mig, och jag tror att det vore en ganska nyttig förändring, om den kunde genomföras.
Lagerbjelke har sagt, att om man går en oriktig väg, kan det föranleda till uplösning af alltsammans.
Jag tror, i likhet med den siste talaren, att representationsfrågan ännu en gang skall upväckas till förnyadt lif.
Men agitationen derför blir då starkare än förut, och det torde då icke blifva så lätt att hejda stormen.
Jag tror derföre, att man bör antaga sådana mindre förändringar, som kunna förbereda den stora reformen, Jag Den 8 Augusti. 87 tror, att detta är just ett af de sätt, på hvilka man förekommer den af Gr.
Lagerbjelke befarade uplösningen af alltsammans.
Man talar orri principer; jag tror att den enda rätta principen är att man söker åstadkomma en förbättrad representation, och då en betydlig olägenhet inom vår nuv:de representation ligger deruti, att en viss animositet råder emellan de olika Stånden, så skulle genom ifrågav:de förslag åstadkommas en förmedling dera emellan.
Man har sagt, att det strider emot theorien att utsträcka valbarheten på valrättens bekostnad.
Principen i England ro. fl. lander, der man har allmänna val, är den, att man får välja hvilken person, som man har förtroende till, hvarhelst han bor.
Men, M. Hrr! der finnas icke dessa strängt begränsade kategorier, som hos oss.
Jag erkänner, lika med Gr.
Lagerbjelke, att det vore en stor förbättring, om alla fyra Ståndeu kunde gemensamt besluta.
Lagerbjelke utan tvifvel ieke kan genomföra en sådan reform, hvarföre emotsätta sig en, som visserligen är mindre, men som dock obestridligen skall leda till något godt?
Jag för min del kommer att med mycken tacksamhet rösta med Utsk:t och således för ifrågav:de förslags förklarande att blifva hvilande till nästa riksdag.
Hr Munck af Rosenschjölil:
Då, på sätt jag först haft äran yttra, jag icke anser någon praktisk nytta vara att förvänta af ifrågav:de förslag, kan jag icke finna annat, än att det utgör ett slags misstroendevotum emot de fyra Stånden.
Hr v. Ehrenheim har nu yttrat, att Stånden skulle vinna på antagandet af detta förslag, äfvensom att diskussionerna derigenom skulle blifva mera mångsidiga.
Jag tror dock att dessa förhoppningar äro för mycket sanguiniska.
Om t. ex. BondeSt:t väljer en adelsman eller en prest, så tror jag att sådant sker blott under förutsättning, att den valde hyser samma åsigter som Ståndet i allmänhet, och på samma sätt blir väl förhållandet äfven i de andra Ståndeu.
Jag tror således att den brytning emellan de olika åsigterna, som man väntar sig af förslagets antagande, ingalunda skall komma att inträffa.
I öfrigt strider detta förslag fullkomligt emot principen för vår ståndsrepresentation.
Visserligen hafva vid denna oell föregide riksdagar blifvit antagna förslag, som afse undanrödjande af de skarpa gränser, som för närvide ega rum emellan Stånden.
Men vi skola icke glömma, att dessa förändringar ytterst syfta derhän, att göra det möjligt för en person, som tillhör ett riksstånd, att väljas i ett annat.
Här deremot har man föreslagit en sammanblandning, så fullständig, att jag icke kan ingå derpå, så länge vi hafva de fyra Stånden qvar.
* Hr von Koch, Nils Samuel: Hr v. Ehrenheim har så fullständigt uttryckt de tankar, som jag i detta ämne anser vara de rätta, att jag har föga annat att göra, än instämma med honom.
Jag vill endast tillägga några ord.
Ju mindre förhoppning jag hyser om möjligheten att åstadkomma en allmän representationsförändring, desto mera anser jag det vara af vigt att 88 Oen 8 Augusti. man söker genomdrifva partiella förbättringar.
Jag har vidare alltid ansett, att genom Ståndens upblandning med nya elementer, den ensidighet och brist på sakkännedom, som nu finnes, skall i någon mån modifieras.
Det må vara sannt, såsom den siste värde talaren sagt, att om BondeSt:t skulle skicka en prest eller adelsman, skulle det blott kunna inträffa, derest dessa personer sympathiserade med Ståndet, och man om dem trodde att de bättre än Ståndets egna ledamöter skulle kunna försvara dessa sympatbier.
Men dels torde det vara att antaga, att kunskaperna hos adelsmannen och presten äro större, än hos bönderna sjelfva, dels är det alltid fördelaktigt att tillfälle lemnäs de olika klasserna till utbyte af tankar.
Dessutom komma ståndsintressena och skråandan ej att visa sig i så krass form som eljest, när man upträder inför de öfriga Stånden.
Jag anser detta förslag vara bland de bättre, som blifvit väckta.
De skäl, som man deremot anfört, äro, så att säga, af theoretisk beskaffenhet, nemligen att det strider emot principen att valbarheten skulle utsträckas utöfver valrätten.
Men det är icke fallet med detta förslag; det är icke fråga om att någon, som icke har valrätt, skall blifva valbar, utan allenast ora att man icke behöfver vara valbar endast inom ett visst Stånd.
Således är det blott rättigheten att vara valbar, eller att blifva representant, som det är fråga om att utsträcka. !>essutom tror jag, att den theoretiska satsen, att valbarheten bör inskränkas mer än valrätten, kan vara mycket tvifvel underkastad, » och jag är öfvertygad om att man behöfver mycket mindre garantier i afsrde pä valbarheten, än i afsrde på valrätten.
I afs:de på denna sednare, börjar man inse svårigheten af att rätt kunna begränsa den.
De samfällda och ännu mera de allmänna valen hafva på de ställen, der de förut egt de största sympathierna, nu börjat förlora dem, och många statsmän hafva i sednare tider vändt siu upmärksamhet åt klassval.
Utan att vilja inlåta mig i undersökning, huruvida detta är rätt eller icke, vill jag blott fästa upmärksamheteu derpå såsom ett faktum.
Den farhåga, man här hyser, är naturligtvis den, att det alltid blir arbiträrt, hvar man skall sätta gräns lör valen; men dä erfarenheten visat, att det är alldeles nödvändigt att gifva den stora massan af arbetare valrätt, så finner man, att om man gåfve dero lika rätt med alla andra, så skulle de kunna öfverväldiga dessa.
Men nu är fråga ora valbarheten, och 0111 man sätter säkra bommar för valrättens utöfning, så behöfver man icke sätta några sådana för valbarheten.
Ty det är, såsom Hr v. Ehrenheim sagt, hardt., att man icke skall få välja till fullmäktig den, man har förtroende till.
Om man, i likhet med Gr.
Lagerbjelke, anser att det är väl, att man kommer tillsammans och öfverlägger, så förefaller det mig besynnerligt, att man icke vill gå in på detta förslag.
Vinner man ej så mycket dermed, så vinner man dock något.
Jag kan för min del icke finna annat, än att, om man finge in några adelsmän eller prester i BorgareSt:t, så vore sådant bättre, än det temligen svårbandterliga macbineri, som förefinnes i de gemensamma öfverläggningarna.
Det så kallade theoretiska skälet, som man anfört emot Den 8 Augusti. förslaget, (ror jag mig således hafva ådagalagt haltlöslieten af, och något praktiskt, skål emot dess antagande har jag icke hört, hvadan jag icke kan annat lin pä det högsta önska framgång åt förslaget och förenar mig derföre med Hr v. Ehrenheim.
Sedan öfverlåggningen förklarats fulländad samt H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels förkastande af det ifrågav:de gnnidlagsiindringslörslaget och dels att detsamma måtte komma att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, framställde H. Exc. propos. på förslagets förkastande och, då dervid svarades ja och nej i blandning, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan Hr von Ehrenheim begärt votering, justerades följande voteriugspropos.: »Den som förkastar det uti Konst.Utsk:ts Mern.
N:o 52 framställda förslag till ändring i 1 G:de och 22:dra §g:tia Riksd.Ordn., rörande vilkoren för valbarhet till riksdagsman, röstar J a j den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, varder nämnde förslag icke förkastadt, till följd hvaraf detsamma kommer att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.»
Föredrogs ånyo och företogs punktvis til! afgörande BankoUtskits den 28 sistl.
Juli och 4 dennes bordlagde Mern.
N:o 32, ang:de föreskrifterna i lista, 2:dra och 3:dje artiklarne af Bankoreglementet. lista—4:de punkterna.
Utskits hemställanden bi föl ios. 5:te punkten.
Herm., anförde skriftligen:
BankoUtsk:t har medgifvit, att de förhållanden, som föranledde sednast församlade St:r att bevilja en tillfällig löneförhöjning, qvarstå i oförminskad "kraft. —•
Utsk:t medgifver att lönerna, inberäknad den tillfälliga förhöjningen, icke äro större än som erfordras för en tarflig bergning.
— Oell slutligen medgifver Utsk:t att omständigheterna tala derför, att den tillfälliga förhöjningen må på ordinarie stat upföras.
Om R. o. Ad. vid detta tillfälle, likasom då Ståndet fattade beslut öfver frågan om löneförhöjningen för Statens tjenstemän, godkänner de af Utsk:t yttrade åsigter, att billighet och rättvisa HO Den 8 Augusti. tala för deli tillfälliga förhöjningens upförande pä ordinarie stat, så torde det, efter mitt omdöme, för det Högt.
St:t icke finnas iner än tvenne skäl, som kunna föranleda 11. o. Ad. att nu, då fråga är om Bankens tjenstemän, fatta ett olikartadt beslut.
Det ena af dessa skäl skulle vara, att Bankens tillgångar icke medgåfve att han för framtiden bunde sig vid deri högre aflöningen; det andra, hvilket är Utskits synbara skäl, att en fast, högre lön skulle förhindra en möjligen blifvande förändring af Bankens verksamhet.
Hvad det första skälet beträffar, torde orimligheten deraf vara klar för en hvar.
Hvad åter det andra vidkommer, så anhåller jag att i den ordning, Utskits yttranden deröfver förekomma, få uptaga och besvara dem.
Utskit säger, att vid denna riksdag särskildta förslag blifvit väckta om genomgripande förändringar i BiksBankens organisation.