Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Häröfver besvärade sig Regementet i underdånighet hos Kongl. Maj:t, och samma dag besvären inkommo, communicerades de med Collegierne, som deröfver äfven borde höra vederbörande, och Lundberg blef också hörd.
Han har sålunda fått njuta Lagen till godo.
Dä detta mål förevar i Beredningen, tillstyrktes att Lundberg finge förblifva vid Arrendet, men Kongl. Maj:t fann de af Regementet anförde skäl böra värka till ändring i 433 Den 27 Maji.
Collegiernas beslut.
Allt detta skedde, innan tiden val’ inne för Boställets tillträdande; och Lundbergs rätt kunde aldrig vara lagstånden förr, än den blifvit pröfvad i Högsta Instantien, dit den i vederbörlig ordning, och inom laga tid blifvit dragen.
Lundberg skulle vara berättigad till någon ersättning af Staten, lärer väl aldrig vara möjligt; hvad som träffade honom är alldeles detsamma, som då någon i Rättegång af två sammanstämmande
Domstolars beslut erhåller verkställighet, men förlorar saken i den tredje, och måste ge tillbaka hvad han emottagit.
Efter min tanka är Konungens Nådiga beslut på Författningarne grundadt; men åter, hvad specielt beträffar Herr Bergströms åtgärd vid detta mål, så bör hans delaktighet deruti pröfvas efter hans anförande till Allmänna Beredningens Protocoll, hvilket äfven måste anses för hans tanka i StatsRådet, enär ej till StatsRådets Protocoll finnes antecknadt, att lian frånträdt hvad han i Beredningen yttrat: ty, vid all föredragning inför Konungen, af mål som blifvit handlagde i Allmänna Beredningen, uppläser den Föredragande Beredningens protocoll, och anför inför Konungen sin i Beredningen yttrade tanka:
Konungen besluter då, antingen alt bifalla eller ändra Beredningens (det vill säga inbegripet Föredragandens) inför Konungen i StatsRådet sålunda anförde tillstyrkande.
Beredningens Protocoll bilägges derföre också StatsRådets, och utgör derigenom, så vidt det angår den Föredragandes tanka, Den 27 Maji.
439 en del af det sednare; hvaremot StatsRådsProtocollet icke upptager annat angående Beredningsmålen, än de af Kongl.
Maj:t beslutne ändringar.
Jag hemställer nu emellertid vördsamt lill Högloflige Ridderskapet och Adeln, om någondera af dessa trenne anmärkningsämnen äro af den art, att Rikets väl fordrar Riksens Ständers underdåniga anmälan om ifrågavarande personers skiljande från deras Embeten?
Hvad är det att blifva af Lagen dömd, på laglig grund, efter laga bevis och föregången undersökning, mot en opinions dom, der den anklagade ej får sig försvara?
Om denna sednare är nödvändig, deröfver jag ej vågar ett omdöme, så yttrar jag deremot fritt, att den ej är nyttig, utan skadelig, derest den annorlunda än med den yttersta varsamhet begagnas.
Hvarje ädel man svare, om han i de nu för handen varande målen tilltror sig veta nog för att fälla.
StatsSecreterarcn Quiding åklagas, för det en ohördan blifvit dömd, och ExpeditionsSecreteraren Bergström skulle emottaga den svåraste dom, som öfver en Embetsman kan fällas, utan att varda hörd.
Våra Grundlagar äro för sig starka nog.
De erfordra ej för deras bestånd denna särskilta verksamhet af Magtens uttryck.
Tvertom: ju mera en sådan kraft upplägges såsom ett behållet capital, dess starkare faller ut - 440 Den 27 Maji. trycket af dess alfvarlighet med hela tyngden af sin verkan, när det behöfs, och när det gäller Nationens vigtiga angelägenheter.
Äfven jag har haft något tillfälle, att taga kännedom om andre Nationers tillstånd; jag har på nära håll betraktat Statsförvaltningar, dem jag inom detta hus hört högt prisas; men jag tillstår gerna, att jag tackat Försynen, då jag återträdt på fädernejorden, der den Svenska medborgarn, i jemförelsen med andra, ingalunda finnes vanlottad i någon af de förmoner, som utgöra samfunds-fördragets ändamål.
ConstitutionsUtskottets bedömande i frågan om lemnadt biträde af Statsmedel till Disconternes understöd, visar bäst, att detta Utskott ställt sig på den upphöjda plats det bordt intaga; skådande icke detail-förhållanderne isolerade, utan det hela.
Jag vördar detta betraktande af en vigtig Statssak, ty sådan var den.
Men jag skall derföre icke det mindsta förundra mig, att andre, som betrakta saken för sig, med bokstafvens tillämpning, dervid göra anmärkning.
Ingen som såg ställningen på nära håll, borde dock tveka om sitt parti som rådgifvare: följden måtte
För hans person bli hvilken som helst.
Många olyckor och nu pågående bekymmer hade blifvit besparade, om samma åsigter kunnat ända igenom iakttagas.
I anledning af Herr Hertzenhjelms anförande får jag den äran upplysa att, då Riksens Ständers Revisorer gjorde frågan om Malmö Discont-Förvaltning till ett mål för deras granskning, och uppdrogo Banco-Fullmägtige, Den 27 Maji.
441 att i ämnet vända sig till Kongl. Maj:t, blef ett hufvudsakligt steg oundvikligt; förhållandet måste yppas, Lagens kraf mot de brottslige göras gällande, och undersökning om tillståndet genast företagas.
Derföre skedde inventering afContoiret härstädes, och papperen, förseglades.
Men tillika skulle det 3'ttersta försöket göras, att sammanhålla den allmänna crediten.
Till den ändan insattes af Statens medel å nyo 200,000 Pudr, särskildt rum begärdes och erhölls i Banken; och enda möjligheten att gå till väga, så snart ett sådant beslut en gång fattades, var att, såsom förut, inlösa allt hvad som till inlösen presenterades.
Få tillfällen kunna vara mera bekymmersamme, än dem som upptogo öfverläggningarne om denna angelägenhet.
Tiden utvecklar nogsamt det närmare förhållandet; men det är högst oförtjent, om desse bemödanden stämplas såsom illa intentionerade: tvärtom insågs nogsamt ansvaret för sådane messurer; det hade varit lättare att göra ingenting, må hända också bättre, efter man ej vann målet med hvad som skedde; men min enskildta öfvertygelse blir alltid den, att det kunnat vinnas.
Emedlertid framgick blott första dagen efter händelsens publicitet, då anmälan kom från Götha Canals och Götheborgs
Disconter att äfven deras Fonder voro medtagne, samt att, utan betydlige understöd, måste äfven de upphöra att betala.
Hvad som då erfordrades, kunde ej mera fyllas, och för att i så beskaffadt förhållande, icke fortsätta en sak utan 442 Den 27 Maji. ändamål, måste det slutas med alla, och Riksens Ständer sammankallas.
För att fälla ett rättvist omdöme i denna invecklade sak, måste man följa den från ena dagen till den andra.
Den var så nära sammanbunden med Creditväsendet, och tusendetals medborgares välfärd, att catastrophens aflägsnande alltid var af vigt.
Hade den inträffat under Sommaren, då spannemålsbristen var tryckande, skulle följderne blifvit vida betänkligare, än när den skedde.
Äfvenledes var allmänna uppbörden då ingången, så att StatsCassan under stagnationen kunnat bestrida utgifterne, hvilket varit omöjligt på en annan årstid.
Den tid som vanns genom de successiva biträden från Staten, var alltså väl värd någon uppoffring; och då Riksens Högloflige Ständer nu reglera om Discont-liqvidationerne, slutar sig denna rysliga oreda med så liten skakning, som möjligen ske kunnat, i förhållande till alla de olyckor, som häraf skäligen bort förväntas.
Jag bör nu ej vidare uppehålla Högloflige Ridderskapet och Adeln.
De starkaste böra vara de ädlaste: så är Naturens eviga ord- ^ ning, och inom detta bus bör man alldraminst missräkna sig derpå.
Jag hemställer ock fördenskull vördsamt, att anmärkningspunclerne må förfalla, och ConstitutionsUtskottels Memorial till Handlingarne läggas.
Den 27 Maji. 443 Grefve von Lantingshausen, Albrecht, förenade sig med Friherre Wirsén.
I den ordning anmärkningarne blifvit gjorde, skall jag söka till att deni besvara ; och i den ordning Constitutions-Utskottets
Betänkande är uppstäldt, skall jag försöka, att det utveckla.
En värd Ledamot, Herr Munck af Rosensköld bar anmärkt, alt Utskottet försummat anmäla till Riksens Ständer, att Beredningen icke alltid blifvit hörd.
Jag får i anledning deraf förklara, att jag väl någon gång funnit mål, som icke undergått Beredningens granskning, men alt jag i allmänhet erfarit, att Besvärsmål, de som efter min tanke egentligen böra till Beredningens prasliminära behandling, blifvit i detta Verk föredragne.
Sistledne Riksdags ConstitutionsUlskott framställde en anmärkning i anledning af 10 §:ns föreskrift, med anmälan att Riksens Ständer genom en underdånig önskan måtte begära denna §:s nogare efterlefnad; men denna framställning föranleddes af ett enda mål, der Utskottet, emellan * anmärkning eller anmälan till önskan, valde den sednare.
Sedan KrigsExpeditionens Protocollers granskning i ConstitutionsUtskottet under denna Riksdag företogs, har jag funnit ett nästan allmänt hörande af Beredningen i alla ämnen som, efter min tanka, dithora.
I alla fall lärer det vara svårt, att rätt bestämma och classificera, hvilka mål som böra i Beredningen granskas, då man icke kan säga, 444 Den 27 Maji. att alla i StatsRådet förekommande ämnen dithora.
Då jag således icke funnit på dessa skäl anledning, att inom Utskottet härvid göra anmärkning, och Utskottets pluralitet äfven varit af samma tanka, kan jag för min del icke finna, att ConstitutionsUtskottet försummat sin pligt, då det icke gjort och framstält anmärkningar vid ett förhållande, som ej limligen påkallade en dylik åtgärd.
Hvad åter beträffar den af Herr Rosensköld gjorde reservation emot Utskottets besvarande och upptagande af Herr Hertzenhjelms framställde anmärkning, så får jag å nyo upplysa, hvad jag en gång förut i detta ämne, och på detta rum, haft den äran anföra, att ConstitutionsUtskottet redan förlidet år, efter slutad granskning af Handels- och Financeärendernas protocoller, fästade sin uppmärksamhet och gjorde sin anmärkning vid alla de åtgärder, som med Malmö Discont ägde gemenskap, räknade ifrån och med den 18 Nov. i8i5, till och med den 1 October 1817.
Uti dessa åtgärder ingick äfven den af Herr Hertzcnlijelm åklagade.
Utskottet fattade då i anledning härutaf tvenne beslut.
Det ena, att * till Riksens Ständer anmäla saken såsom nu nppläste Betänkande innehåller; det andra, att denna anmälan icke skulle ske förr, än uti nämnde SlutBetänkande, i förening med de öfrige ämnen det innefattar, och i likhet med hvad föregående praxis utvisar.
Emedlertid anser jag för en verklig skyldighet, att så väl i afseende på Herr Hertzenhjelms afgifne vig - Den 37 Maji.
445 liga anmärkning i detta ämne, sorn äfven på den nu förnyade anmärkning, nämnde värde Ledamot uppläst, emot ConstitutionsUtskottets sätt alt behandla denna sak, och hans yttrade förmodan, att Utskottet försummat detta mål till skyndsamt afgörande företaga, afgifva en fullkomlig förklaring.
Beträffande det förra, får jag först och främst den äran upplysa, att ConstitutionsUtskottet, hvars pluralitet ansåg sig bundit genom dess af mig nu omnämnde fattade beslut, kunde så mycket mindre ändra sina genom dessa beslut stadfästade tankar om motiverna, och rätta förhållandet med de rådslag, hvarigenom StatsRådets
Ledamöter tillstyrkt de med Malmö Discontverk af Regeringen vidtagne åtgärder, som förbemäldte anmärkning icke genom några nya upplysningar i ämnet på minsta sätt förändrade dess beskaffenhet, och åverkade således ingen skillnad i den synpunkt, hvarutur Utskottet, och jag må nämna mig sjelf, som vid detta mål fästat den första och mästa uppmärksamhet) sett denna sak, och hvarom det nu uppläste SlutBetänkande vittnar.
Jag vädjar till den värde Ledamoten sjelf, hvars vigtiga anmärkning jag så mycket mera erkänner, som jag redan flere månader förut vid detta ämne inom ConstitutionsUtskottet tillkännagifvit min uppmärksamhet, jag vädjar till hans eget upplysta bedömande om det hade varit rättare af ConstitutionsUtskottet, att ändra ett fattadt beslut i ett ämne, för det att några månader derefter samma ämne fästat andras uppmärksamhet, utan alt denna uppmärksamhet gifvit sakens för - 446 Den 27 Maji. hållande ett förändradt skick, hvarigenom ingen förändring påkallades uti Beslutet, sorn rätt eller orätt fattadt, borde således, efter min öfvertygelse, då ämnet förblef oförändradt, också icke förändras.
Beträffande åter den värde Ledamotens yttrade förmodan, att Utskottet icke med behörig skyndsamhet upptagit, behandlat och afgjort dess till detsamma remitterade anmärkning, får jag den äran förklara, att då ConstitutionsUtskottet för någon tid sedan af Högh Ridderskapet och Adeln erhöll påminnelse, att ofördröjligen inkomma till RiksStånden med svar på alla de anmärkningsfrågor, som till detta Utskott voro remitterade, företogs genast dessa mål till afgörande; och som det af Herr Hertzenhjelm anmärkte, genom af mig omnämnde beslut, redan var afgjordt, ansåg
ConstitutionsUtskoltet sig likväl böra, såväl af skyldig aktning för Ridderskapet och Adeln , som äfven för den värde anmärkaren sjelf, genom en avis, tillika med de andre Besluten, i förhand tillkännagifva förhållandet.
Delta verkställdes genast, och företogs till afgörande in pleno hos Ridderskapet och Adeln den 25 April, då det * beslöts, på Herr Hertzenhjelms egen anmälan, att ConslilutionsUtskottet borde till Ridderskapet och Adeln inom slutet af dåvarande månad, med sitt SlutBetänkande, hvaruti svaret på Herr Hertzenhjelms anmärkning var intaget, inkomma.
Den 26, som var en Söndag, ankom denna remiss till ConstitutionsUtskottet.
Den 27 var plenum i RiksStånden.
Den Den 27 Maji.
447 s8 föredrogs remissen inom Ulskottet, och lädes på bordet efter vanlig ordning.
Den 29 var Klagodag öfver hela Riket, och den 3o plenum i Stånden.
Maj företogs till afgörande den omnämnde remissen, och afgjordes, att Utskottet, som nu mera befant sig i omöjlighetens tillstånd, att kunna efterkomma denna önskan, ty mera än en önskan kunde det icke vara, emedan det skall vara Ståndens pluralitet, som enligt Riksdagsordningens 44 §. kan ålägga Utskotten viss föreskrifven tid med måls afgörande och ingifvande, så nfgjordes säger jag, att Utskottet, som afvaktade begärde upplysningar, i afseende på en vid KrigsExpeditions Protocoller gjord anmärkning skulle, så fort den erhölles, med största skyndsamhet fullkomna det, undantagande detta ämne, fulländade Slutbetänkandet, och ofördröjligen dermed inkomma till RiksStånden.
Om den värde anmärkaren Herr Hertzenhjelm med uppmärksamhet behagat afhöra ConstitutionsUtskottets nu uppläste Betänkande, så tror jag han tydligen skall finna, att Utskottet serskilt upptagit dess anmärkning, och att Utskottet fästadt serskildt afseende och utmärkt uppmärksamhet dervid.
Om nu utom denna benägenhet af den värde Ledamoten, jag äfven vågar hysa den förhoppning, att han lemnar det afseende på mina framställningar, som de åtminstone för deras sanningsfulla förhållande förtjena, så tror jag nästan, att den värde Ledamoten slutligen skall finna, att ConstitutionsUtskottet i detta mål icke försummat iakttaga all möjlig aktning för detta RiksStånd, all möj - 443 Den 27 Maji. lig skyndsamhet med behandlingen af den värde Ledamotens anmärkning, och allt möjligt afseende på dess vid detta ämne fästade nitfulla och rättvisa uppmärksamhet.
Jag går nu till utvecklingen af ConstitutionsUtskottets Betänkande och företager densamma punkt för punkt.
Först förekommer
Utskottets anmärkning deruppå, att StalsRådet Friherre Cederström uraktlåtit att i StatsRådet sig jäfva, och ifrån rådslagen afträda, när mål, hvaruti han dels varit Domare, dels klagande part, till öfverläggning och beslut förekommit.
På följande grunder ansåg jag mig skyldig att instämma i denna , af en annan Ledamot inom Utskottet, väckte anmärkning. 34 §•
Regeringsformen förbjuder tydeligen, att StatsRåd ej må tillika bekläda annat civilt embete.
Utan tvifvel måste afsigten dermed vara, att förekomma den collision emellan embeten, den förblandning af olika interessen, som i synnerhet i Konungens
Råd bör undvikas.
Man säger, att ett förordnande icke är ett beklädande af ett embete, men om missbruk härutaf kunna uppkomma, är det min öfvertygelse, att de grunda sig, icke på dessa oriktiga och tvetydiga distinctioner, utan att de helt enkelt härröra från en persons utöfning af tvenne sådane Embeten, hvilket förhållande, nemligen utöfningen, inträffar så väl genom blotta Den 27 Maji.
449 blotta förordnanden, som genom ett verkligt beklädande.
Ingen lärer kunna neka, att, sota jag nyss sade, sådant kan medföra skadliga verkningar, och åstadkomma missbruk af arbitrage magt.
Det enda medel, att förekomJ ma anledningar härtill i dylikt fall, är således, att den Embetsman, som utöfvar tvenne sådane befattningar, icke i den ena befattningen deltager i rådslagen i de mål, der han i den andra befattningen varit Domare eller Part.
Det är ensamt på dessa skäl jag ansett min pligt för iakttagandet af grundsatsers helgd och den säkerhet man af deras utöfning har rätt att fordra hafva ålagt mia:, att i den gjorde anmärkningen instämma.
Emedlertid, och då jag som Ledamot af ConstitutionsUtskottet uppfyldt denna pligt, dertill föranledd af min öfvertygelse, och mitt begrepp om de skyldigheter denna befattning ålägger, torde jag äfven, då jag, som Ledamot af detta upplysta Riksstånd, uti pröfningen och beslutet öfver denna anmärkning äger rätt att deltaga, få, i full öfverensstämmelse med Utskottets framställning, förklara, att jag icke funnit StatsRådet
Cederström till någon arbitraire inflytelse, eller någon menlig verkan på rättvisa och säkerhet hafva begagnat den collision och den dubbla magt, som genom tvenne Embe. tens utöfning af en och samma person i någons hand, hvilken deraf ville göra ett skadligt bruk, lätt kunde uppkomma, hvarföre jag, oaktadt förbemäldte StatsRåd, i dylika nu anmärkte fall, yttrande till protocollet afgifvit, visserRidel. 0, Ad, Prot. VI.
B II.
Afdel. 57, 58. 45» Den 2 7 Maji. ligen icke an*er
Rikets val kräfva annan åt4 gärd med denna anmärkning, än att den blott lägges till Ståndets handlingar.
Rörande den af ConstitutionsUtskottet ejnot StatsSecreterarc n
Quiding gjorde anmärkmng, lår jag den äran lämna följande upplysning.
Efter Fälttåget i Norrige qvarlämnades derstädes, till indrifvande af Svenska Kronans lor^ dringar, en FältCommissarius vid namn Sundell.
Bemälte Sundell uppbar småningom dessa fordringar, utgörande icke mindre än circa 58000 Specie R dr, och remitterade dem småningom, emot hehöriga qvittencer, till det Verk, hvarunder ban höide, nemligen KrigsComitéen.
Af denna summa aflämnade Sundell ifrån den 28 September 1816 till den 23 Julii 1817 circa 43000 Rrdr Specie, i sådnne representativer, sorn, enligt Kongl- Majts Nådiga förordnande, under denna tid voro tillåtne, att i Kronans Cassör emottagas.
När KrigsComitéen genom sista remissen ifrån Sundell funnit summan till fullt bflopp aflämnad, öfversände Comitéenden samma till Kongl. StatsContoret. som vägrade att denna summa i slika penningar emottaga.
Krigs-Comitéen ingick då till Kongl. Maj:t med underdånigskrifvelse, lörfrågande sig hvad i detta fall vöre att göra.
Stats-Secreteraren föredrog derefter denna skrifvelse, och utan att infordra den frånvarande partens förklaring, utan att underrätta sig om Sundells instruction, utan att infordra de upplysningar, som voro
451 oundgängeliga för föredragningen af ef t ämne, hvilket rörde en frånvarandes rätt, och der frå. ga kunde blifva att döma honom tiil erläggande af betydlig etsättning, hvilket beslut väl endast borde grunda sig på full säkerhet, att han till ersättningens erläggande var verkligen skyldig, åtnöjde bemälte föredragande sig endast med KrigsComitéens förfrågningsskrifvelse, och i detta ofullständiga skick at mål^t föredrog detsamma, med tillstyrkande att Sundell skulle hela summan återtaga, och den i andra penningar återlemna, hvilket sednare var 6a mycket svårare och kännbarare att verkställa, som KrigsComitéen upplyser, att nästan inga andra penningar i Norrige voro att erhålla, än de nu aflemnade.
Det är således i stöd af dessa mina åsigter, som jag ansett mig med full öfvertygelse böra tillstyrka den anmärkning, som Const*tutionsötskottet nu framställt} jag lår dervid förena den försäkran, att om jag i detta tillstyrkande ett ögonblick hade funnit mig tvehug» sen, så hade den officiella underrä telsen Utskouet erhöll, att detta mål, tiil följe af Sundells underdåniga ansökning, på Kongl. Mai:ts Nådiga och välgörande befallning, tiil Justitie Cancelleren blifvit öfverlemnadt. fastän det förut genom ett fattadt b slut var »(gjordt, kunnat skingra all villiådighet och fästa mig i den öfvertygelse, att då justitieCancellerens granskning och utredning af målet ansågs nödvändig, det samma vid förr dragningen, till det mindsta, saknat den fullständiga utveckling 452 Den ?7 Maji. och upplysning, som i synnerhet är nödvändig» då frånvarande personer, ohörde, skola dömas till betydlig ersättning.
Efter denna anmärkning följer i ordningen den Utskottet framställt emot Förste ExpeditionsSecreteraren Bergström.
Uppå Chefens för Bohus Läns Regementes underdåniga anhållan, anbefalltes Kongl.
Kammar- och KrigsCollegierne, att i vanlig ordning, på 30 års arrende, utsätta ett vid detta Regemente varande CapitainesBoställe.
Denna förrättning verkställdes af bemäite
Collegier med älla de formaliteter författningarne dervid fÖJ relagt.
Bostället uppmättes.
Afkastningen cal-i culerades; och ett maximi belopp af denna afkastning togs till grund för den blifvande ar-i rendesumman.
Derefter förrättades frenne au— etioner, då vid den sista, en i orten boende Hemmansbrukare, vid namn Lundberg inropade detta Boställe för den erfordrade arrendesumltians belopp, och erhöll deruppå förenämnde Collegiers lagliga stadfästelse, i anledning hvaraf bemäite Lundberg ifrån tilhrädestiden af detta Boställe till annor man utarrenderade sitt Hemman, och nödiga inventarier till Boställets skötande inköpte.
Emedlertid ingick RegementsChefen med klagomål öfver dessa åtgärder, anseende arrendesumman för låg, och fordrade arrendets upphäfvande.
Öfver dessa klagomål afgåfvo Kongl. Krigs- och Kammar.
Collegieine de mest fullständiga förklaringar» »ägande sig icke kunna ändra de med Lag» Den 27 Maji. 452 billighet och omtanka af Collegierne fattade beslut hå fter forlsatte Chefen sina besvär hos Kong! Majit, och blefvo de tillika med Collegiernas förklaringar Kongl. Beredningen af Expeditions>ecreteraren Bergström föredrag?, ne, hvilken med Kongl.
Beredningen instämde i det beslut, att de'ta i laglig ordning af berörde Collegier uppgjorde arrende och utgifne contract, icke kunde utan båda contraJ hent< rnes begifvande rubbas eller brytas.
Derefter föredrog bemälte ExpeditionsSecreterare i StarsRadet Beredningens Betänkande, då han genom stillatigande, enligt 94 §.
Häraf följer, att bemälte Föredragande i Beredningen yrkade contractets bibehållande, och i S'atsRädet contractets brytande.
Då han nu var under flyttning från sitt eget utarrenderade Hemman, och således i stor förlägenhet om bostad för sig och sin lösa egendom, emedan han nu mera icke fick tillträda den fastighet, hvaruppå han emottagit contract, utan befann sig husvill, så ingick han med underdånig ansökning, att få det contract upphäfvet, hvarigenom han aflemnat sitt hemman till annpr man, och att honom nadigst måtte beviljas en ersättning för sitt åberopade lidande.
Denna nådeansökning föredrogs äfven af förberaälte ExpeditionsSecreterare, corn 454 Den 27 Maji. tillstyrkte beslutet angående ersättningens vägrande.
Efter denea sanningsfulla målning af den anmärkte Före*dragandes behandlande af detta mål, lärer ingen böra förundra sig. att
ConstitutionsUfskottet dervid fästat uppmärksamhet, och i stöd af 107 § Regeringsformen till Riksens Ständers pröfning detta mål öfverlemnat.
Etter mitt begrepp om sådane saker, skulle jag djupt förebrå mig, om jag i detta af Utskottets pluralitet fatt i de beslut icke instämt.
Beträffande åtgårderne med Malmö Discont, och de bevekande skäl, som föranlåtit ConstitutionsUtskottet, att i stället för anmärkning emot StatsRådets Ledamöter, i afseende på deras rådslag häruti, framställa en teckning af h la detta mål, och derigenom utmärka dess sanna och verkliga föihållande, så har en värd Ledamot, Herr Friherre Wirsén, i afseende å en vidare utveckling häraf, redan förekommit mig
Då jag således egentligen blott skulle repetera hvad han yttrat, torde det vara tillfyllest om jag endast förklarar, att jag uti de af StatsRåden afgilne tillstyrkanden till Malmö Disconts undsättning och utredning, endast funnit en verklig afsigt att uppehålla detta Verk, och förekomma de enskilta och allmän-} na oredor och bekymmer i financielt hänseen4 de, som blifvit följden af detta Penningeverks öfverlemnande åt sitt eget öde.