Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I andra länder tillgår det så, att då förhållandena föranleda statslåns uptagande, öfverlemnas ål
Regeringen alt derom underhandla och upgöra vilkoren.
Hos oss åter, der
Regeringen icke eger att befatta sig med dylika saker, utan de äro anförtrodda åt R.
St:s ombud, der anser raan sig böra fästa vissa vilkor i ena eller andra afseendet.
Förra gången trodde sig Utsk. hafva för mycket bundit händerna på Fullmige i Riksg:s-Kont.
Nu åter går man tillväga pä motsatt sätt.
Delta har skett sålunda, att Utsk. bestämt ett maximum af ränta, men deremot roedgifvit kapitalafdrag, med öfverlemnande åt Fullmige alt bestämma beloppet.
Jag laefarar att, när man sagt högst 4 proc., har man bestämt en alltför låg ränta, om man vill hoppas -att erhålla penningar inom landet.
Vill man söka få dem utrikes, så torde det gå an.
Men i motsatt fall, anser jag denna ränta innebära ett tomt skryt; ty för närvande finnas hos oss allt för få kapitalister, som utlåna penningar mot så låg ränta.
Om det krigstillstånd, som nu eger rum inom Europa, skulle längre fortfara, så blifver det i allmänhet, och följaktligen äfven här ondt om penningar.
Följden af, att man icke satt maximum högre än lill 4 proc., varder då den, alt ett större kapitalafdrag måste beviljas.
Nu är man i Sverige ovan vid kapitalafdrag, men deremot van vid en högre ränta.
När således ett omvändt förhållande kommer att ega ram i afseende på de lån, som Riksg:s-Kont. skall uptaga, befarar jag det vilkoren komma att väcka mera upseende, än om man vidhållit, hvad som hittills varit vanligt.
Men jag vill, såsom sagdt är, icke försöka att härutinnan erhålla någon rättelse, emedan jag anser det vara fruktlöst.
Sedan härefter propos. till bifall å Ulsk:s förevaride förslag först blifvit framstäld, men besvarad med Nej, bifölls detsamma med den af Gr.
Lagerbjelke yrkade förändring, att orden: ”inom de gränsor, nedanstående mom. i fråga om lånets amortering föreskrifver” uteslötos. 6:tc mom.
Det måste naturligtvis vara af stor vigt, att obligationerne göras så användbara för den enskilde som möjligt; ty ju användbarare de äro för vien enskilde, desto begärligare skola de också blifva och för desto bättre pris komma penningar att för dem erhållas.
Del är äfven gifvet, att den valör, Utsk. här föreslagit, är så hög, att dels mången mindre bemedlad person, för hvilken det skulle vara en ganska stor fördel att kunna förvandla sina gjorda besparingar i räntebärande papper, likväl icke kan det, enär summan är så hög, dels ock att dessa obligationer för den mera bemedlade skola vara mindre nyttiga och användbara, emedan han har svårare, att då han behöfver mindre summor, kunna realisera dem.
Naturligtvis kunna obligationerna icke göras under ett visst belopp, emedan man derigenom skulle råka in i andra olägenheter.
Jag vågar fördenskull föreslå bifall till ifrågavaride morn., Den 7 November. 323 med den förändring, att obligationernas lägsta valör blifver 200 R:dr Riksmynt eller 50 R:dr Specie.
På sätt den Utsk:s förslag bifogade reservation utvisar, har jag inom Utsk. förfäktat den mening, Gr.
Lagerbjelke framställt, oell jag instämmer derföre lill alla delar uti hvad han yttrat, och ber all med ett exempel ur dagens historia få vitsorda sanningen af haus anförande.
Del är bekant att Österrikes finanser befunno sig i en ganska nedtryckt belägenhet lill följd af 1S48 års oroligheter.
Staten faun sig derföre nödsakad att uptåga elt lån, hvilket af Regeringen bestämdes till eli belop af 250 milhr Gulden, eller ungefär samma summa i R:dr B:ko, hvarvid stadgades, alt hvad som icke genom frivilliga lån kunde samlas, skulle uptagas genom tvångslån.
Inom loppet af 6 veckor steg teckningen lill ett belopp af icke mindre än 506 belt emot den summa, Regeringen hade bestämt såsom minimum.
Af de redogörelser, sorn i tidningarne blifvit lemnade öfver detta förhållande, inhemtas att största delen af dessa penningar upkommit derigenom, att låugifvarne fått köpa obligationer för 20 Gulden, ett belopp vida lägre än här blifvit föreslaget.
Med dessa förhållanden för ögonen, hade derföre varit bättre om SlatsUtsk. föreslagit en ännu lägre valör, än Gr.
Lagerbjelke gjort; men som den fördomen är lemligen allmän, att dylika papper skulle skada riksmyntet och uttränga detsamma, samt sålunda menligt inverka på Bankens vinst, har jag i min reservation icke vågat föreslå något lägre belopp, än det minimum, Gr.
Lagerbjelke upgifvil, eller 200 R:dr Riksmynt, hvilket motsvarar 150 mark Hamb.-banko.
Ehuru det bör vara påtagligt att kurserande papper
xej kunna uttränga myntet, så bör den skuggräddaste likväl ej hysa någon tvekan för den föreslagna valören, som är större än den största af vära nu allmänt gående sedlar, nemi. 100 R:dr B:ko (visserligen ega vi äfven en sedel å 500 R:dr s. m., men den kail icke anses gå i allmänna rörelsen), och då i en fråga, sådan som denna, man bör komma öfverens så mycket som möjligt är, har jag ausell försigtigheten fordra, att man vid denna Riksdag inskränker sig lill ifrågavarande minimum.
Jag instämmer föideuskull med Gr.
Lagerbjelke och anhåller att valören å de lägsta obligationerna mätte bestämmas till 200 R:dr Riksm. eller 50 R:dr Specie.
Det är onekligen af mycken vigt, att dessa papper göras så, att de blifva begärliga för allmänheten och att enhvar kan med så mycken lätthet som möjligt tillgodogöra sig sina besparingar, äfvensom att Staten derigenom kan fylla sina behofver.
Men ett af de vigligare vilkoren vid ifråga varuie papper är, alt man, vid hvarje tillfälle man afhänder sig dem, kan få räntan exakt betald.
Det är klart att den alltid kan uträknas, men vi skola ihågkomma, att för de mindre bildade folkklasserna faller det sig icke så lätt att alltid verkställa en sådan uträkning, allrahelst om den icke är bestämd eller om beloppet af papperen icke slår i något visst kommensurabell förhållande lill räntan.
Med hänsyn således 21* 324 D en 7 November de till, att göra obligationerna begärliga och användbara, tror jag alt det förslag, Utsb. vid förra tillfället afgaf, var särdeles lämpligt.
Der var räntan ställd i ett mycket beräkneligt förhållande till kapitalet, för hvarje dag, nemi. så, alt för den mindre sedeln å 450 R:dr Riksm. var räntan för hvarje dag 5 öre, och för den större å 900 R:dr 10 öre.
Då kunde enhvar lätt uträkna, huru stor ränta han egde att upbära på sin obligation, och dessutom vara förvissad om, att icke förlora något vid dess vexling.
Nu deremot, när räntan icke längre är fix, ulan Fullm:ge i Riksg:s-Kont. kunna bestämma den till 3J å 3 proc., allt efter behag, så kan icke heller något bestämdt förhållande emellan kapital och ränta finnas; detta kan naturligtvis icke bestridas, roen, under sådana förhållanden, tror jag, i likhet med de Hrr, som nyss yttrat sig, alt man utan fara kan nedsätta lägsta valören lill 200 R:dr Riksm., hvadan jag anhåller om bifall dertill.
Den siste värde talaren slutade sitt anförande med att begära bifall till den förändring, Gr.
Lagerbjelke och jag föreslagit uti förevande mom.
Vid sådant förhållande inskräuker jag mig till all uplysa, att då på de nya obligationerna kominer att utsättas, huru stor räntan är för hvarje dag, den olägenhet, Hr Gripenstedt påpekat, naturligtvis kommer att försvinna, ehuru jag medgifver, att det blir svårare alt multiplicera med bråk af ören än med hela ören.
Men delta bör dock icke kunna föranleda någon förändring uti hvad här blifvit föreslaget, då, såsom förut blifvit visadt, fördelarne vida öfverväga denna lilla olägenhet.
Efter först till bifall å Ulsk:s förslag framsläld propos,, som besvarades med starka Nej, blandade med Ja, hemstälde Hr Gr. oi Landtm, om R. o. Ad- behagade bifalla samma förslag, med den af Gr.
Lagerbjelke yrkade förändring, all, i stället för orden ”fyrahuudra R:dr Riksmynt eller etthundra R:dr silfver-specie”, infördes: ”tvåhundra R:dr Riksmynt eller femtio R:dr silfver-specie”, och ropades' härvid starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Ja öfvervägande. 7: de morn.
Jag nöduas emot ifrågavarrde morn. framställa Irenne anmärkmr.
Först och främst anser jäg för tniu del det årliga anslaget af 5| proc. af lönesumman till länteliqvider oell kapitalets amortering vara alltför stort och innebära en drygare tunga för samtiden, än som vederbör, och jag tror att delta anslag kunde lämpligen nedsättas till 5 proc.
Del år gifvet, att då statslån uplagas i och för alt möjliggöra större produktiva arbetens utförande, måste man äfven afse alt genom desamma fördela tungan från närvar:de tid till en framtid, i synnerhet som det just blir denna, som i rått hög grad får skörda den egentliga frukten af dessa företag.
Om v* derjemte laga i betraktande, huru s-lor amortering, som i allmänhet lemnäs för statslån, torde 5 proc. vara alldeles tillräckliga, hvarföre jag vördsamt anhåller att de af Ulsk. föieslagne 5j, proc. malte ändras till 5 proc.
Den 7 November. 325 Vidare har Utsk. föreslagit, att lånet skall vara återbetaldt inom en liderymd af 40 år.
Äfven mot detla stadgande föranlåtes jag att göra en anmärkning.
Del är nemligen, efter min åsigt, orätt att på förhand bestämma den tiderymd, inom hvilken lånet skall vara återbetaldt, emedan man derigenom pålägger samtiden en större amorterings-summa än man afsett.
Om man nemi. antager alt Ständerna behöfde nptaga ett lån å 5 miihr R:dr,och detta skedde roed kapitalrabatt, hvilken af Fullm:ge i Riksg:s-Kont. efter godtfinnande får bestämmas, så kunde det vara en möjlighet, att, ehuru endast 5 miihr blifvit uptagne, Fullm:ge ändock utgifvit obligationer å 6 miihr.
Då man nu vore bunden vid alt dessa 6 miihr skulle vara återbetalda inom 40 års tid, bunde man icke så noga på förhand veta huru stora summor dertill erfordrades.
Då lånet var utgifvet roed kapitalrabatt och man ursprungligen endast derföre erhållit 5 miihr, kunde man möjligen få återlösa obligationerna med ett mindre belopp, än det nominella.
Huru mycket obligationerna under lidens längd kunna komma att stiga, kan roan icke på förhand vela, och man kan således icke heller veta, huruvida man icke kan få återlösa lånet med t. ex. 5,500,000 R:dr.
Då det emellertid vore ovilkorligen föreskrifvet, att lånet inom 40 år skulle vara betaldt, mäste Fullm:ge beräkna betalningskostnaden till den högsta möjliga eller 6 miihr, hvilket naturligtvis kunde inträffa, ifall obligationernes kurs stege ända lill pari.
Det enklaste och tydligaste är fördenskull att icke bestämma den tid, inom hvilken amorteringen skall vara verkställd, utan endast den minsta procent af den föreskrifna summan, som af Fullm:ge hvarje år skall användas till amortering.
Om således, på sätt Utsk. stadgat, Fullm:ge hafva att röra sig med en summa, motsvarande 5 proc. af det belopp, som skall uplånas, och man ytterligare föreskrifter, att Fu!lm:ge få, på det sätt de fiona fjenligasl, bestämma kapital-rabatt och deraf beroende ränta, likväl så, alt de alltid ega att använda minst ^ proc. å det föreskrifna kapitalet till dess amortering, så kan, efter mitt förmenande, någon tvetydighet derutinnan icke upslå.
På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra, vågar jag föreslå alt ifrågavar:de mom. målte af R. o. Ad. varda antaget med följande förändrade lydelse: ”Till ränteliqvider för dessa obligationer och kapitalets amortering anvisas samt upföres å den stat, som af R.
St. vid hvarje Riksdag varder för Riksg:s-Konl. utfärdad, ett, i öfverensstämmelse med Reger:s-Form:s 66 § utgående, årligt anslag, svarande emot S proc. ä det belopp, som enligt R.
Shs beslut, skall uplånas, sä alt minst ^ proc. ä det föreskrifna kapitalet ärligen användes till länets återbetalning etc.
I sjelfva saken har jag alldeles samma tanke som Gr.
Lagerbjelke, men jag hemställer dock, huruvida det sista af honom föreslagna tillägget är behöfligt.
Jag har nämnt, det jag anser, att man icke lill kapital- och ränte-afbelalningarne bör bestämma mer än 5 proc. af lånesumman, och likaledes anser jag det icke heller vara tjenligt eller nyttigt att stadga någonting angående tiden.
Men då det jemväl är föreskrifvet, att räntan högst 326
Den 7 November. får bestämmas till 4 proc., så vill det förekomma mig som skulle icke någon vidare föreskrift behöfvas; <riär det nemi. faller af sig sjelft, att skillnaden mellan dessa särskilda belopp blir amorteringsproc.
Det är ganska sanni att någon skillnad upslår mellan den bestämda lånesumman och den, som skall amorteras, alldenstund kapital-rabatt blifvit medgifven, och derföre är det äfven gifvet, att tiden icke kan vara absolut bestämd, hvilket den eljest enligt den vanliga serien skulle vara och äfven vore, derest alla obligationerna skulle återbetalas efter pari kurs.
Men det är emellertid att förutse, att de fleste betalningarne komma att ske genom inköp och således för lägre proc. än nominalbeloppet, hvarföre det synes mig öfverflödigt att, på sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit, införa något stadgande ang:de den halfva procenten till amorteringen; ty det faller af sig sjelf, att skillnaden mellan det belopp, som anslås till ränte- och kapital-afbetaloingar, och det, som utgår till räntornas liqviderande, skall användas till amortering, och då måste äfven denna komma att ske i den mån obligationerna kunna inlösas för ett pris under pari.
För min del har jag ingenting emot den redaktions-förändring, Gr.
Lagerbjelke föreslagit, enär det ifrågavar:de mom. derigenom kommer att erhålla en bättre lydelse.
Deremot vågar jag bestrida uteslutandet af sednare delen af Gr:ns förslag, eller ”att minst en half proc. skall användas till amortering”, och detta af del skäl, att jag anser, lika med StatsUtsk., det vara nödvändigt att limitera Fullmrges rätt att lemna kapital-räbatt.
Denna begränsning kan ske antingen på det sätt Utsk. föreslagit, eller också i enlighet med Gr.
Lagerbjelkes förslag, men låter sig icke göra, derest sednare delen, uteslötes, emedan Fullmige då vore fullkomligt obelagne att bestämma kapitalrabatten till hvad belopp som helst.
Det är i den punkt, sorn nyss blifvit af R. o. Ad. antagen, Fullm:ge medgifvet alt bestämma räntan till högst 4 proc., äfvensom att bevilja kapitalrabatt, och det är således klart att penningarne kunna kosta ända till 5 proc. och derutöfver, ehuru räntan ej år högre än 4 proc.
Det är fördenskull endast i denna punkt, som gränsorna för Fullm:ges rätt kunna upgifvas. På sätt Gr.
Lagerbjelke nyss nämnt, måste Ful!m:ge, då inlösningstiden är på förhand bestämd, räkna på att få inlösa sina utgifne obligationer under de mest missgynnande omständigheter, och äro fördenskull nödsakade att afsätta 1 proc. lill amorteringen.
Att Fullmige inom vissa gränsor erhålla frihet att ordna lånen på det för Staten förmånligaste sättet, är det man vill, och detta är vunnet genom det framställda förslaget, enär genom detta, jemfördt med stadganderna i 4:de och 6:te mora., der Fullm:ge jemväl äro berättigade att bestämma räntan til! hvad belopp de vilja under 4 proc., en mängd olika serier kunna bildas och kapitalisterna således få tillfälle att på olika sätt använda sina penningar, utan att de kunna upställa sina anspråk under den mera bestämda form, som de skulle kunna göra, i fall räntan och kapitalrabatten vore fixerad.
Oaktadt jag är en ganska varm vän af jernvägar, vill jag dock icke hafva pen - Den 7 November. 327 ningar lill dera å tont prix.
Om penningarne blifva alltför dyra, tror jag att det är bäst att%se liden an och vänta.
Tänker man så, är det också nödvändigt att begränsa Fullm:ges rätt att bestämma kapitalrabatten.
Med det förslag, Gr.
Lagerbjelke framställt, eller alt till amorteringen skulle användas minst en half proc., äfvensom genom föreskriften, att man ärligen skulle afsätta 5 proc. af uplåningsbeloppet, är del också gifvet, att man icke kan få betala penningarne dyrare än 4| proc., och att således det stadgande, Gr.
Lagerbjelke föreslagit, är i fullkomlig harmoni med Utsk:s förslag, på samma gång det medgifver en rättvisare fördelning af skuldebördan mellan nutiden och den kommande.
Jag hyser således den åsigten, att det är af vigt, att man här bibehåller den begränsade kapitalrabatten, och att man icke bör borttaga den sednare delen af Gr.
Mot Utsk:s förslag har jag reserverat mig, emedan jag anser det vara alltför tryckande för samtiden, men gillande till alla delar det af Gr.
Lagerbjelke framställda förslag, anhåller jag om bifall derå.
Enligt min öfvertygelse är del alldeles nödvändigt, att äfven bibehålla den sednare delen af det förslag, jag tagit mig friheten framställa.
Om vi antaga att Ständerna besluta uptagandet af ett lån å 5 millri'
R:dr, så skulle, enligt mitt förslag, till ränteliqvid och amortering anslås ett årligt belopp af 250,000 R:dr eller 5 proc. af lånesumman.
I fall intet vore stadgadt i ifrågavar:de afseende, skulle Fullm:ge t.
ex. kunna bestämma alt de gifva 4 proc:s ränta och sä stor kapitalrabatt, att den föreskrifna lånesumman blefve 6 milhr.
Jag nämner detta, för att visa, hvarthän man skulle komma, derest man icke antager sednare delen af mitt förslag.
Räntan på 6 milhr efter 4 proc. är 240,000 H:dr, och då återstår endast 10,000 Rd:r till lånets amortering.
Gjordes rabatten, större, blefve amorteringen ännu mindre, och slutligen skulle Fullmrge lagligen kunna bestämma kapitalrabatten så stor, att länet aldrig blefve anrorteradt.
St. icke ställa saken så, att något dylikt kan inträffa, är nödvändigt; om derföre mitt förslag antages, blifva FuUm;ge väl berättigade att bestämma räntan och kapitalrabatten, men får icke uptaga länet, ifall det icke kan erhållas på sådana för statsverket förmånliga vilkor, att då 5 proc. å de uptagna penningarne årligen lemnäs, minst en half proc. å det föreskrifna kapitalet återstår för hvarje år att använda till amortering.
Ett maximum måste utsättas, öfver hvilket Fullrmge vid lånets uptagande icke kunna gå; ty icke lärer det väl vara meningen att R.
St. skola till hvad pris som helst uptaga lån till jernvägsanläggningar, äfven om dessa lån blifva så dyra, att om man gifver 5 proc., ingenting återstår till amortering; ulan meningen lärer väl vara, att kostnaderna gä högst till hvad Ständerna afsett, och för min del anser jag det högsta, hvartill man under nuvar:de förhållanden kan gå, vara att man har en half proc. å den föreskrifna summan till lånets amortering.
Då meningen icke är alt uptaga något lån, då sådant icke kan erhållas på någorlunda billiga vilkor, så mäste ett maximum utsättas, emedan i annat fall och om man 328 Dea 7 Noveaiber. endast anbefaller Fullm:ge alt låna, lån äfven af dem måste uptagas, om de ock blefve alldrig så dyra* Jag anhåller om bifall till mitt förslag.
Jag får först tillkännagifva,'att jag instämmer i den redan uttalade meningen, att 5£ proc. är ett alltför högt belopp, pålagdt samtiden för arbeten, hvilka komma framtiden till godo, och jag instämmer derföre i den .mening, alt detta belopp bör bestämmas till 5 proc.
Jag erkänner vidare, att den mellanmening, som bär influtit, eller alt lårset skall vara ålerbetaldt inom en tiderymd af högst 40 år, är oegentlig och bör borttagas; men jag kan deremot icke finna lämpligt att ersätta densamma med det förslag, Gr.
Gr:n har yrkat att en föreskrift måtte införas, som stadgar att åtminstone en half proc. årligen skall afsältas till lånets amortering, och han har ansett delta nödvändigt derföre, alt Fullm:ge derigenom ega en kontroll uppå sig att icke uptaga lån lill högre ränta, än hvad som skulle belöpa sig till proc.
Det är nödvändigt att någorlunda göra sig reda för, hvarthän detta skulle komma att leda.
Stadgandet kan vara lämpligt, om kapitalrabatten icke bestämmes lill annat belopp än alt lånet löper med 4^ proc:s ränta, ehuru det nominella räntebeloppet är 4-proc.; ty man kan icke gerna tänka sig alt Fullm:ge skola vara så liberala, alt de, utan tryckande behof, låta tvinga sig till en större kapitalrabatt.
Deremot anser jag stadgandet skadligt ur den synpunkten, alt hvarje långifvare med säkerhet kan för sig beräkna, att Ständerna förutsatt möjligheten af en större kapitalrabatt, och då är del gifvet, alt vid sådant förhållande skola långifvarne i det yttersta hålla sig ifrån att lemna penningar på billigare vilkor, än Ständernas mening varit alt medgifva.
Jag tror icke, att det, under denna riksdagsperiod, kan komma i fråga att penningar skola uptagas lill hvad pris som helst, med de tillgångar, som Riksg:s-Kont. kan komma alt ega; och under den korta tid, som förflyter innan nästa Riksdag inträffar, ligger det väl icke inom (rolighetens gränser, att behof af större summa, än sorn redan blifvit beviljad, skall upstå.
Då jag för öfrigt icke kan föreställa mig, alt Ständerna så illa gjort sitt val af Fulimrge, att de skola lid den grad missbruka det lemnade förtroendet, tror jag icke att man bör kunna riskera den fara, som Gr.
Lagerbjelke genom sitt förslag velat förebygga, och jag instämmer fördenskull med Hr Gripenstedt, samt anhåller att den ifrågavande klausulen icke malte inflyta.
Vi tyckas alla vara ense derom, att Ulsk:s förslag icke bör bifallas, och tvisten gäller således endast Gr.
Lagerbjelkes förslag, att minst en half proc. skall användas till lånets amortering.
Jag kan icke vid detta tillfälle undgå att påpeka inkonseqvensen hos de Herrar, som försvarat ifrågavar:de förslag.
Denna inkonseqvens ligger deruti, alt man ansett kapitalrabatten kunna gå ned ända lill 89 proc. och lägre, då man likväl nyss förut, då fråga var om den obestämda räntan, yttrade, att penningelillgången vore så stor, att ingen kapitalrabatt alls behöfdes med 4 proc.
Man invänder måhända, att den större kapitalrabatten har Den 7 November. 329 afseende på den lägre räntan; men då blir ju skillnaden mellan 5 proc. och den lägre räntan så mycket större.
Men en annan inkonseqvens, som är ännu större, ligger äfven uti nämnde Herrars yrkande om införande af en bestämmelse, sora har till ändamål att inskränka Fullm:ges rätt att efter godtfinnande bestämma kapitalrabatten.
Denna bestämmelse är ingenting annat än en begränsning af berörde rabatt.
I detta Betänk, har just varit fråga om, huruvida en sådan begränsning bör ske eller icke, och i det fallet har Utsk., enligt min tanke, ganska rikligt och öfverlygande bevisat att den icke bör ske.
Hvad är det då annat än inkonseqvens, att på ett ställe yrka alt en inskränkning icke bör ega rum, och på ett annat ställe att den bör ske.
Raab har förut fästat upmärksamheten derå.
Jag tror att en dylik föreskrift skulle hafva den af Utsk. sjelf påpekade olägenhet med sig, att man nemi. kan länka sig en kapitalrabatt, der räntan är nära 4| proc. och sorn, här motsvarar ungefär 90 proc.
Då jag icke kan föreställa mig, att detta är nyttigt, och icke eller att Fullm.-ge i Riksg:s-Kont. skola behöfva medgifva en så stor kapitalrabatt, ej heller vilja medgifva en större än, som behöfves, tror jag, att man kan helt och hållet utesluta den ifrågaställa bestämmelsen, hvars enda effekt är att uphäfva hvad man förut stadgat.
Jag anhåller att få fästa den siste värde talarens upmärksamhet derå, att om han jern för 4:de punkten med den ifrågavar:de, skall han finna att Utsk. icke afsett någon obegränsad kapitalrabatt, och att således, icke någon inkonseqvens förefinnes i detta hänseende.
Hvad beträffar sistnämnde punkt, är jag af samma mening, som de, hvilka anse att 5 proc. böra bestämmas som ränta, af samma skäl, som förut blifvit anförde.
Elvad åter den sednare delen af mom. vidkommer, eller att lånet skall vara återbetaldt inom en tiderymd af 40 år, anser jag en dylik föreskrift vara öfverflödig och olämplig, hvaremot jag, i motsats mot den siste talaren, hyser den åsigt, att det är nödvändigt att på något sätt göra en begränsning i kapitalrabattens beviljande, hvilket jag bäst tror ske på sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit, eller alt \ proc. årligen må kunna användas till amortering.
Det synes mig vara riktigt och i sin ordning, att R.
St. sätta en gräns för Fullm:ges rätt alt medgifva kapitalrabatt, emedan Fullmige eljest blefve ovilkorligen skyldige att anskaffa penningar med beviljande af nära nog hvilken kapital-rabatt som helst.
Jag anhåller, på grund af hvad jag nu haft äran nämna, om bifall lill det af Gr.
Lagerbjelke framställda förslaget.