Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan nu denna afgift blifvit nedsatt, och minimi-afgiften således för en månad endast upgår till 8
R:dr ltt sk., så (yekes detta verkligen icke vara en stor summa att någon utskänkning bör tillåtas, dervid denna summa bléfve så öfverdrifven att man icke ansåg sig kunna pålägga utskänkaren densamma.
Jag kan således, under nuvande förhållanden, icke ingå på alt göra någon inskränkning uti den af Utsk. föreslagna kortaste tiden, eller 1 månad.
I afseende på det 2:dra morn., som Hr Printzensköld ansett vara otydligt, förenar jag mig med en annan föregående, talare deruti, att äfven jag anser detta mom. tydligen uttrycka, att minimi-afgiften skall förskottsvis erläggas, hvilket jag tror Hr Printzensköld äfven hafva åsyftat.
Jag instämmer i den tolkning af §:s ordalydelse, som Gr. Lagerbjelke och Frih. af Ugglas afgifvit, och tror verkligen att
Hr Printzensköld misstagit sig.
Jag erkänner, att det förhåller sig så, som Gr.
Lagerbjelke anmärkt, nemi. att sedan afgiften för utskänkningen blifvit nedsatt till hälften, ar med detsamma den minimi-afgift vunnen, som jag, vid min reservations afgifvande åsyftade.
Men jag skulle önska, att R. o.
Ad. icke ville så mycket hålla sig vid skattens belopp, som icke mera fästa sig vid grundsatsens billighet, samt följaktligen, icke besluta något, som i sig sjelft är oriktigt.
I Kammar-Rätten förekomma ofta nog ^ frågor, der man icke velat, på mindre tid, fördela de afgifter, som i allmänhet äro beräknade för år.
Konungen har dock i sednare tider vidtagit rättelser i detta fall.
Jag hoppas fördenskuld, att denna billighets-grundsats gör sig gällande.
St. hafva äfven följt en sådan vid de tillfällen, då fråga förekommit om afgifters fördelning efter tid.
Det är derföre jag vidhåller mitt yrkande, men antager gerna det förslag till ändrad ordalydelse, hvilket Frih. af Ugglas upgifvit, emedan jag erkänner felagtigheten af mitt och rigtigheten af den anmärkn. han gjort.
Jag finner mig icke öfvertygad att hafva haft orätt i de anmärkn:r emot redaktioneö, jag tagit mig friheten att framställa.
Det står ju tydligt och klart, att det är taxerings-komitéen, som skall bestämma denna afgift, hvilken likväl icke får understiga det minimi-belopp, som i de åberopade §§:na stadgas.
Sedermera omtalas att detta belopp, nemi. det som taxerings-komitéen bestämt, ty något annat kan ordet: ”nyssnämnde” icke hafva afseende^ på, skall, innan utskänkningen företages, förskottsvis erläggas, och då möter ju det hinder, jag förut anmärkt för den, som erhållit tiilstånds-resolutionen, att sig af densamma begagna.
För att undanrödja denna svårighet, och då rättigheten är tillfällig, samt endast gäller för en eller annan vecka eller Den 9 Augusti f. m. 159 månad, så skulle jag tro, att man ganska lämpligen kunde tillägga K.
M:ts Befh:de en beskattningrätt vid detta tillfälle, för alt derigenom förekomma alla betänkligheter och svårigheter för den som skall erlägga skatten.
Detta kunde tillgå sålunda, att K. M:ts Befh:de, i sammanhang med den resolution han utfärdar, jemväl bestämmer den skatt, som för ifrågavar:de ändamål bör af den som vinner rättigheten erläggas, och det skulle åligga utskänkaren att, innan han af tillstånds-resolutionen sig begagnar, hafva till vederbörande erlagt den afgift, som sålunda blifvit bestämd.
Då är man qvitt alla de bekymmer, som, till följe af §:s nuvande lydelse, ovilkorligen skulle upkomma, och jag tillstyrker således, att §:n måtte fä den förändrade redaktion, att afgiften bestämmes af K. M:ts Befh:de i sammanhang med tillståndsresolutionens utfärdande, men får icke understiga det belopp, som för ifrågavande tid motsvarar den förut bestämda miuimi-afgif-i ten för år.
Genom ett sådant stagande' vöre förhållandet tydligt och klart bestämdt, så att ingen tvekan kunde uppkomma.
Hvad åter beträffar det försvar, man bär anfört för bibehållande af förslaget, att minimi-afgiften skulle blifva den, som på en månad belöper, så kan jag icke finna, att de skäl, Hr von Hartmansdorff för den af honom föreslagna förändring anfört, blifvit i ringaste målto vederlagde.
Det må vara, såsom Hr von Hartmansdorff äfven medgifvit, att denna minimi-afgift icke är af så stort belopp, att den ju icke kan erläggas, men principen är likväl frånträdd, nemi. deh, att ställa så till, att vid alla de tillfällen, då det kan vara billigt och rättvist att en mindre afgift bestämmes, sådant äfven måtte kunna göras af den, som eger att afgiften bestämma, på det att icke vederbörande mätte förlora den inkomst, som vid ett sådant tillfälle eljest kunde erhållas.
När således ingen skada sker genom det föreslagna stadgandet, utan tvärtom gagn derigenom åstadkommes, så vet jag icke hvarföre man skulle sätta sig deremot.
Jag får således ytterligare tillstyrka bifall till Ilr von Harlmansdorffs förslag.
Att till K. M:ts Beflnde öfverlemna beskattningsrätt för de uti denna § afsedda fall, tror jag skulle stå i strid emot hvad R. o. Ad. i allmänhet uti dessa frågor beslutat; ty man bör icke tänka sig, att sådan rättighet, som här är i fråga, endast skulle omfatta några få dagar, utan den kan omfatta 11 månaden och 29 dagar.
Detta stadgande är afsedt att kunna tillämpas på passagerare-fartyg, der bränvin i ganska betydlig qvantitet kan komma att utskänkas, och der afgiften kan komma att upgå till fullt ut samma belopp, som vid de utskänkningar, der taxerings-komité skall bestämma densamma.
Vid sådant förhållande tror jag det icke vara riktigt, att till K.
M:ts Befh:de öfverlemna en så stor beskattningsrätt i denna fråga, då man uti alla andra har öfverlemnat densamma åt taxerings-komitéen.
Dessutom tror jag icke att något missförstånd vid tillämpningen af denna författning skall kunna ega rum genom den ordställning §:n nu har, ehuru jag erkänner att den 160 Den 9 Augusti f. m. skulle kunna , hafva varit bättre.
Det förefaller mig nami. uppenbart, att med orden: ”nyssnämnda belopp” icke kan rimligtvis förstås annat än minimi-afgiften, ty då det står att ”nyssnämnda belopp” skall erläggas, så är det ju klart, att något skall erläggas, men något annat belopp än minimi-afgiften är icke kändt, och ergo kan icke något annat belopp komma i fråga.
Jag tror således alt §:n är åtminstone så pass tydlig, att någon tvist om dess innehåll icke kan upsla.
Jag mäste beklaga, att det är för mig aldeles omöjligt att finna den bevisning nöjaktig, sora Frih. af Ugglas nyss framställt, oell att jag således måste förblifva vid ,-den öfvertvgelsen, att det icke är minimi-beloppet, sorn med uttrycket: ”nyssämnde belopp” afses, utan att det verkligen är det belopp, som af taxerings-komitén faststäiles.
Jag kommer till denna öfvertygelse, icke blott af sjelfva ordställningen i mora., utan jemväl af den sista punkten i detta inom., der det stadgas att beskattningsbeloppet skall erläggas innan utskänkningen börjar, och af Usta morn., der det står, att tillstånds-resolution för endast någon del af året må af K. M:ts Befh:de utfärdas, utaf hvilket allt följer, att det är för hela denna del af året som afgiften skall erläggas, innan utskänkningen får taga sin början, och då är det ju en orimlighet att vilja stadga, att det blott skulle vara en del af afgiften eller minimi-beloppet, som skulle erläggas.
Det är visserligen sannt att en och annan händelse kan inträffa, då utskänkningen, på sätt Frih. af Ugglas anfört, kan komma att räcka uti 11 månader och 29 dagar, men undantag utgöra ingen regel.
Tvärtom inträffar hufvudsakligen och nästan alltid det förhållande, att vid bad-orter utskänkningen icke eger rum mera än högst 3 månader af året; att passagerare-fartygen endast gå de månader, då vattnen äro öppna; och att trupper, då de sammandragas, icke äro samlade året xom, utan endast en eller annan vecka, och sällan utöfver en månad.
Således har lagstiftaren afsett, att hela det belopp, som skall erläggas för den tid tillståndsresolutiönen är gällande, på förhand skall vara erlagdt, innan rättigheten får begagnas, och följaktligen måste ock detta belopp vara definitivt bestämdt.
Att för dessa undantagsfall tillåta K. M:ls Befh:de att beskattningen bestämma, anser jag icke vara någon våda underkasta™, och det så mycket mindre, som det ligger i sjelfva sakens natur,_ att om också K. M:ts Beflndes resolution kan öfverklagas, så blir den det likväl aldrig, ty den träder genast i verkställighet, och den, som erhållit densamma, måste, för att komma i åtnjutande af rättigheten, åtnöja sig med hvad K. Mits Beflnde i detta afseende föreskrifvit, enär jag icke kan föreställa mig att någön en längre lid förut söker en sådan rättighet, som i många månader kan komma att ligga nere.
Jag förblifver således vid min anhållan, att §:ns. redaktion måtte förändras så, att all otydlighet måtte undvikas, äfvensom att den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändringen, rörande den minsta tid, hvarunder beskattning får ega rum, måtte antagas.
Då Den 9 Augusti f. m. 161 Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framstälde, att emot lista mom. ingen anmärkn. blifvit gjord, anmälde sig oell yttrade:
Om det är mig tillåtet att omnämna ett tryckfel, så får jag erinra, att ett ”attn bör ingå i slutmeningen af lista mom.
Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad., med rättelse af det nu anmärkte tryckfelet, behagade bifalla lista mom.
Beträffande sedermera 2:dra morn., framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseende derpå blifvit yrkadt, först -af Hr vön Hartmansdorff, att, i st. f. deri omnämnde tid af ”en månad” borde införas ”14 dagar”, derefter af Gr.
Lagerbjelke, att slutorden ”till den, som eger krono-utskylder upbära” mätte uteslutas, vidare af Hr Printzensköld, att början af mom. må blifva så lydande: ”Afgiften bestämmes i sammanhang med tillståndsresoiutionens utfärdande af K.
Befhide, men får etc.”, och slutligen hade Hr Braunerhjelm anmärkt, att, till följe af R. o. Adins förut fattade beslut, jemte 16:de och 1 Tide äfven 15:de §:n borde åberopas; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm., med förklarande att särskild propos. komöte att framställas å hvardera meningen i morn., yttrade, alt R. o. Adin torde bifalla, att framför de i första meningen citerade 16:de och lTide §§;na äfven den 15:de infördes.
Dä härefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Adin i öfrigt godkände första meningen i förevaride morn., ropades
Ja och Nej, hvarpå propos. lill bifall å den af Hr Printzensköld föreslagna redaktion framställdes och pä enahanda sätt besvarades, samt efter förnyad, med starka
Ja och åskilliga Nej besvarad propos. till bifall ä ötskis förslag i denna del, Hr Gr. o. Landin, förklarade, att han härvid funnit
Jag finnér mig föranlåten att hos Hr Gr. o.
Landtm, begära votering i frågan.
Jag hemställer till Hr Printzensköld om han icke vill afstå ifrån den begärda voteringen, enär ingen med honom instämt och man på förhand kan vara viss om att han förlorar densamma.
För att göra Hr von Hartmansdorff till viljes, skall jag afstå ifrån den begärda voteringen.
Efter sedermera framstälde proposir, först till bifall å Utskis redaktion af 2:dra meningen i förevaride mom. och sedan till antagande af den af Hr von Hartmansdorff deri yrkade förändring, hvilka besvarades med blandade
Ja och Nej, förklarade' Hr Gr. o. Landtm, att han ansåg svaret å den sednare propos. hafva utfallit med öfvervägande Ja. 10 IL 11 Den S Augusti f. m. l)å härefter pröpos. till bifall å 3:dje meningen af 2:dra mom. framstäldes, ropades Nej, hvarefter den deri af Gr.
Lagerbjelke yrkade förändring af R. o. Adin bifölls och äfven sista mom. af förevar:de § godkändes.
Fortsättningen af öfverläggningen om Utsk:s förevar:de förslag till förordning blef härefter upskjtilen till eftermiddagens plenum.
Med tillkännagifvande att Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., såsom ledamot i BankoUtsk. erhållit 2ine veckors ledighet, räknad från denna dag, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att utse en ledamot i nämnde Utsk. under Friluns frånvaro.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mein. och Ullåtin, nemi. från S t a t s - U t s k o 11 e t: JM 216, i ani. af Verkstälda omröstningar, angide Ttillbevillningen; JM 217, i ani. af erhåilne återremisser å Utlåt.
JM 93, ängide K. M:s Nåd.
Propos. om uphörande af den åtskilliga hemman åliggande skyldighet att utgöra dagsverken in natura till kungsgårdar och andra krono-lägenheter; JM 218, i ani. af erhållen återremiss å Utlåt.
JM 123, ang:de förändradt användande af ilen till skolorne i städerne inom Lunds stift och Provinsen Hälland af Götheborgs stift utgående Helgonskyld; JM 219, i ani. af erhållen återremiss å Utlåt.
JM 125, angide väckt motion om rättighet för åboerne ä åtskillige Wisingsö skolegodshemman att få desamma till skatte lösa; JM 220, i ani. af erhållen återremiss å Utlät.
JM 126, ang:de väckt motion om förändring i liden för hållande af Upbördsstämma på Oland; JM 221, i ani. af erhållen återremiss å Utlåt.
JM 129, angalo väckt motion olli förändring i K.
Förord», d. 16 Oktober 1723, ronde Presterskapets i Skåne upbörd; JM 222, i ani. af erhållen återremiss å Utlåt.
JM 130; JM 223, i ani. af K.
Propos., angide ifrågastäldt utbyte af Kronan tillhörig jord emot enskild mans, i och för utvidgning af 2:dra Lif-Grenadier-Regitets lägerplats Malmen; JM 224, i ani. af väckt motion om tillägg i'de angide markegångssättningen antagne bestämmelser; JM 225, i ani. af väckt motion om tiondegifvares rätt att Den 9 Augusti e. m.
163 lösa den till professorerne i Lund anslagna tiondespanmål efter markégångspris, med förhöjning af 16 sk. per tunna; Bevillnings-Utskottet: JV2 22, ronde några vid regleringen af Tulltaxan af RiksSt:n ännu icke afgjorde frågor; samt JVs 23, i ani. af RiksSt:ns olika beslut, ronde stämplade pappers-afgiften.
II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 3 e. m.
Justerades pleni-prot. för d. 20 sisth Maj e. m.
Fortsattes pröfningen af Särskildta Utsk:s i Relänk.
JVsi afgifna förslag till förordn. ang:de vilkoren för bränvins försäljning; deraf nu förekom § 23.
Hr Braunerhjelm, Ferdinand: Sedan R. o. Ad:r>? ge* nom förändrad lydelse af § 17, bestämt att serskild bevillning skall genom Taxerings-Komilé påläggas minuterings- och utskänknings-ställena, kommer naturligtvis att försvinna det i § 23 mom.
1 befintliga stadgande, att Tr„ af afgifterne skall, afsättas för Kronans räkning.
Denna 1,B torde derföre kunna sammanslås med den i mom. 2 förekommande T'ff, samt båda gemensamt utgöra en kassa, som användes till ändamål, som för länet nyttiga äro.
Jag vågar således föreslå, att §:ns l:sta och 2:dra mom. måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”Utaf den kannetals-afgift, som i hvarje län inflyter för minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller å landet, insättes £ i Landträntériet för Hushållnings-Sällskapets räkning, för att af detsamma förvaltas och användas till ändamål, som för länet nyttiga äro.” *11 164 Den 9 Augusti e. m.
Emedan den uli §:ns lista och 2:dra mom. förekommande
T'ff blifvit förändrad till £, torde de i 3:dje mom. befintlige förändras till f. Mom. skulle således erhålla följande lydelse: ”Af den kannetalsafgift, som i stad influtit, tillfälle de återståede £ staden: men af den, som från socknar a landet ingått, aflemnas de f i Landtränteriet, hvarifrån det för hela Länet sammanlagda beloppet fördelas på dess samtliga socknar i förhållande lill hvarderas folkmängd.
Skulle Pröfnings-komité tillstyrka och Konungen bifalla, att Län för sådant ändamål indelas i distrikt, af hvilka dock hvartdera bör innefatta minst ett fögderi, utdelas, likaledes efter folkmängden, de från distriktet influtna f emellan dess samtliga socknar.
Hvad stad eller socken sålunda tillfaller, användes till kommunala behof inora staden eller socknen.” Hvarjemte, till följe deraf, att Stockholms stad är att anse såsom ett serskildt län, följande tillägg torde böra inflyta: ”1 Stockholm tillfälle hela kannetalsafgiften staden.”
Jag anhåller vördsamt om propos. å dessa redaktions-förändringar af den 23:dje §:n.
Raab, Adam Christian, sig instämma.
Sedan öfverläggningen härmed förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upläst, det af Hr Brnnerhjelm framstäldta förslag, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Min granne anmärker ....är det tillätet .att göra en anmärkning?
Hr Gr. o. Landtm, erinrade att öfverläggningen var fulländad och således någon anmärkn. i sak numera icke finge framställas.
Det är ett uttryck, som torde böra rättas.
Tillåter Hr Gr. o.
Landtm, att jag derom gör framställning?
Då härvid Hr Gr. o. Landtm, -förklarade, att, i fall rättelsen afsåg något fel i Hr Gr. o. Landtm:s upläsning, anmärkn:s-rätten vore gifven, men att någon anmärkn. i sak numera icke kunde vinna afseende.
Hr v-on Hartmansdorff:
Jag anhåler att.
Landtm, torde tillåta att. jag yttrar mig.
Hr von Hartmansdorff blef härefter upropad och anförde:
I momentet står: ”af de afgifter, som i stad influtit, tillfälle de återstående T\ staden; men af dem, som från socknar å landet ingått, aflemnas i Landtränteriet, hvarifrån det för hela länet sammanlagda beloppet fördelas på dess samtliga socknar.
Det torde måhända böra stå ”landtsocknar,” pä det att man icke må tveka, huruvida någon del skall tillfalla stadsförsamlingar.
Det är således icke meningen att åstadkomma någon ändring i sak, utan blott ett förtydligande i ordalag.
Den 9 Augusti e, m. 165 Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att, då den af Hr von Hartmansdorff gjorda anmärkn. möjligen kunde föranleda förändring i saken, samt R. o. Ad. i alla fall torde komma att updraga åt Utsk. att föreslå de förändringar, som kunna anses nödige, det syntes mest öfverensstämmande med formen att nu låta anmärknrn förfalla.
Ropades Ja; hvarefter R. o. Ad., sedan propos. till bifall å förevända § i lJtsk:s förslag blifvit framstäld, men besvarad med Nej, antog den af Hr Braunerhjelm föreslagna redaktion. § 24.
Jag skall icke besvära med upläsning af min reservation; det torde icke heller vara behöfligt för att ådagalägga att Utsk. förfarit allt för strängt, då det förbjudit bränvinsförsäljning icke allenast ”på” utan äfven ”invid det ställe, der ting, upbördsslämma, mantalsskrifning, mönstring, auktion eller marknad hålles”.
Jag tror icke att det går an, att på en gång borttaga ali vanlig sed, samt att föreskrifva ett sådant stadgande, under den förhoppning att det skall efterlefvas.
Jag föreslår således, i enlighet med min reservation, följande redaktionsförslag: ”A landet vare minuthandel med eller utskänkning af bränvin förbuden på eller invid det ställe, der auktion, marknad eller mönstring med beväringsmanskap hålles, eller der menighet för kronoskjutsning eller skallgång samlad är.
Vid annan mönstring, upbördsstämma, mantalsskrifning, ting eller annan till folksamling föranledande förrättning må ej bränvin försäljas annorlunda, än vid måltider åt spisande gäster”.
Jag anhåller vördsamt om propos. härå.
Jag tror att den ifver, hvar med Utsk. sökt befrämja nykterhetens sak, motverkar det syftemål, hvartill Utsk. velat komma.
Så synes åtminstone, på sätt Frih.
Raab anmärkt, vara förhållandet med ifrågavar:de §.
Det innefattar väl en från nu gällande vana allt för stor afvikelse, att vilja utfärda ett absolut förbud deremot, att vid ett ting ingen skall hafva rättighet att under en måltid erhålla en sup bränvin, om han är van dervid och sådant önskar, samt ehuru han i öfrigt kan vara lika nykter, som den, som aldrig smakt bränvin.
Således synes det mig, att nian måste göra en förändring uti §:n, och dä det af Frih.
Raab framstälda förslag är både riktigt och ändamålsenligt, instämmer jag med honom deruti att detsamma mätte af R. o. Ad. godkännas.
Jag är förekommen af Hr Printzensköld, och får endast tillkännagifva, att jag, på sätt min reservation uttrycker, instämmer med Frih.
Raab, hvars förslag jag önskar alt R. o.
Ad. måtte godkänna.
Raab och önskar att §:n måtte få den af honom föreslagna lydelse.
Jag anhåller derjemte, att vid §:n måtte göras ett tillägg.
Uti 166
Den 9 Augusti e. m. den gamla bränvins-författniiigen finnes, §:n 44, ett stadgande, som helt och hållet- saknas uti denna nya.
"ej må någon å landsbygden fara med bränvin ifrån by till by eller ifrån gård til! gård att dermed, köpslaga”'.
När man känner alla de olägenheter, som på landet upstodo, innan denna § i författningen inflöt, kan man icke annat än önska, att den måtte få qvarstå.
Jag anhåller således vördsamt att detta stadgande måtte uti ifrågavar:de g införas.
Jag torde få anhålla, att det af Hr Braunerhjelm väckta förslag till tillägg måtte införas iiti denna g såsom ett serskildt morn., och såsom skäl för denna min begäran framställa, att eljest skulle de straffbestämmelser, som uti åtskilliga efterföljande §§ finnas utsatta emot de förbrytelser, denna 24:de g afhandlar, icke riktigt komma att passa.
Raab: Då Utsk. föreslagit, att handel i parti icke får ega rum till mindre belopp än 60 kannor — det enda undantag härifrån, som Utsk. raedgifvit, är att från försäljningsmagasiner finge säljas 15 kannor — så kunde det' gamla och af Hr Braunerhjelm nu föreslagna stadgandet icke behöfvas, oell följaktligen ej heller komma att uti den nya författningen intagas, men då R. o. Ad. nedsatt försäljningsbeloppet till 15 kannor, har jag ingenting emot, att ett sådant stadgande, såsom ett serskildt morn., här inflyter, lemnande dock derhän huruvida detta är rätta stället.
Hr Braunerhjelm: Hvad Frih.
Hjerta yrkal, har jag redan begärt, nemi. att det af mig föreslagna stadgande måtte blifva infördt såsom sista mom vid ifrågavar:de §.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm., att Frih.
Raab yrkat att, i st. f. Utsk:s förslag, måtte antagas den i hans reservation föreslagna sålydaude redaktion: "A landet vare minuthandel med eller utskänkning af bränvin förbuden på eller invid det ställe, der auktion, marknad eller mönstring med beväringsmanskap hålles eller der menighet för kronoskjutsning eller skallgång samlad är”.
"Vid annan mönstring, upbördsstämma, mantalsskrifning, ting eller annan till folksamling föranledande förrättning, må ej bränvin försäljas annorlunda än vid måltider åt spisande gäster”; hvartill Hr Braunerhjelm, med hvilken Frih.
Raab förenat sig, föreslagit tillägg af ett nytt mom. af följande lydelse: ”Ej må någon å landsbygden fara med bränvin från by till by, eller från gård till gård, att dermed köpslaga”.
Propos. till bifall ä Utsk:s förslag blef härefter framställd, men besvarad med Nej, hvarpå R. o. Ad. godkände Frih.
Raabs förslag jemte Hr Braunerhjelms tillägg. § 25.
Den !) Augusti e. m. 167 Hr von Hartmansdorff:
Jag hemställer om icke 26:le §:s föredragning kunde upskjulas, intilldess den 35:te är afgjord, emedan det torde vara nödigt alt först bestämma hvad med bränvin menas, innan förbud mot dess försäljning stadgas.
IJppä Hr Gr. o. Län dim: s i ani. häraf framstälda propos. beslöts att med pröfningen af §:n 2<i skulle anstå lills R. o. Ad. i fråga om § 35 fattat sitt beslut. §§ 27, 28, 29 och 30.
Uti denna § stadgas, att för bränvin, som blifvit vid utskänkning utborgadt, får icke betalning utsökas.
Jag hemställer, om icke, sedan det är tillåtet all vid utminute ring sälja J kanna, nyssnämnde stadgande äfven bör tillämpas i afseende pä utminutering samt §:n erhålla följande lydelse: ”Ej vare någon berättigad att utsöka betaluing för bränvin, som blifvit vid utminutering eller utskänkning utborgadt”.
Jag anser detta vara nödvändigt, emedan, såsom vi vela, allmogen ofta uti småstäderna taga på kredit, och om de då få en butelj bränvin pä kredit, tror jag det icke vara nyttigt.
Till följe häraf anser jag det af Ulsk. föreslagna stadgande vara lika mycket af nöden påkalladt i afseende på utrainuteringen som utskänkningen.
Jag anhåller således vördsamt om propos. på det af mig framstä|da förslag.
Då nu propos. till bifall å Utsk:s förslag framstäldes, ropades Ja och Nej, hvarefter det af R. o.
Ad. antogs, med den af Hr Braunerhjelm föreslagna förändring, att framför ordet ”utskänkning” tillädes: ”utminutring eller”. §§ 32 och 33.
Biföllos. § 34.
Hy Printzensköld:
Sista morn. af ifrågavande § för refaller mig besynnerligt, Der står, att tillverkningsbevis ?,bör åtfölja bränvin, då det föres emellan inrikes orter, antingen sjör (edes från skärgård eljer i större parti än 60 kannor”.
Nu kan bär i Stockholm — såsom händelsen varit med mig —n- en jordägare för sitt egel behof köpa ett parti bränvin af t, ex. 100 kannor, hvilka lian förer ut lill sin några mil från staden belägna egendom.
Huru skall lian bete sig för att skaffa tillverkningsbevis på detta bränvin?