Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mina åsigter äro desamma, som jag tillförene gifvit tillkänna angår hufvudfrågan, eller att Mosaiske Trosbekännare, födde och upfostrade inom landet, äfvensom behörigen naturaliserade, må tillerkännas enahanda rättigheter med andre infödde eller naturaliserade Svenske medborgare, hvilka icke tillhöra Statskyrkan ; men, med afseende å den motvilja, hvarmed frågan af majoriteten uptogs vid sistlidne Riksdag, ehuru den, väckt inom 2:ne Riks-Stånd, varmt förordades inom alla 4 Stånden; äfvensom, jag Ben 4 Januari f. ni. 33 jag tillstår det, då Mosaiske Trosbekännarne sjelfve, serdeles de äldre, synas mindre lifligt intressera sig för densammas framgång; och då jag således ej finnér tiden ännu vara inne för frågans lyckliga lösning, ehuru hvad sanni och räll är likväl till slut måste segra, — har jag icke ansett mig böra förnya den vid sisth Riksdag af mig inom detta Höglofl.
Stånd väckta motion i nämnde syftning.
Då frågan nu blifvit väckt, vågar jag dock vördsamt åberopa hvad jag dels uti sjelfva motionen, dels under debatten derom, haft äran anföra, serdeles som jag sökt, efter bästa förmåga, grundligt och allvarligt intränga uti ämnet samt framställa hvad som, ronde denna så väl vigtiga, som i vissa hänseenden, ömtåliga fråga torde vara att åberopa till densammas behjertande.
Min framställning till Höglofl. Const.Utsk.' i afseende på Mosaiske Trosbekännare här i landet, ämnar jag äfven vid denna Riksdag vördsamt förnya.
Ett förhållande, som inträffat sedan sisth Riksdag, anser jag mig härvid böra påpeka, enär detsamma för harvande Mosaiske
Trosbekännare utgör en synnerlig utmärkelse nemi. det höga förtroende, hvarmed K.
Danska Consuln i Götheborg, Hr M. S. Warbur g, hvilkens medborgerliga förtjenster blifvit vitsordade genom min motion vid sistlidne Riksdag bifogade officiella handlingar, — blifvit hedrad, då han af K.
M. i nåder utsågs att uti den nyligen slutade Finans-komitén ang:de kreditförhållandernas och lånc-anstalternas ordnande, representera Sveriges första handelsstad:
Varén förvissade derom Mine Hrr, Hr Warburg skulle ej vara den ende ibland våra landsmän af Mosaiska Trosbekännelsen, som sålunda komma att utmärka sig, derest de, med tillerkända medborgerliga rättigheter, egde tillfälle att rätt kunna gagna deras, så väl som vårt fädernesland.
Hr Bråkenlijelms, Pehr Reinh., d. 29 sisth Dec. på bordet lagda motion, ang:de nedsättning af den utsockne frälsehemmanen i Halland åliggande rotevakans-afgift.
Föredrogs och bifölls BankoUtsk:s d. 29 sisth Dec. på bordet lagda Mern.
N:o 4, med hemställan om rättighet för Banken, att under innevar:de vinter hafva å utrikes ort stående ett belopp af högst Två mill:r R:dr Hamb. b:ko.
Föredrogs Gr. Liljencrantz^, Gust. Fredr., d. 31 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motion, att R.
St:r måtte besluta att för inrättande och underhållande i hvarje län af upfostrings-anstalter för vanartiga barn, må årligen af hvarje mantalsskrifven person erläggas en afgift af minst 2 och högst 4 sk. b:ko. 3 H. 3 34 Den 4 Januari f. m.
Remitterades till Bevilln:sUtsk., hvarjemte, enl. motionärens begäran denna motion kommunicerades de resp. MedSt:n.
Föredrogs Gr. Liljencrants’s, Gust. Fredr., d. 31 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motion, ang:de förhöjning af det maximi-belopp, hvartill Kurhus-afgiften får bestämmas.
Jag har först i detta ögonblick tagit kännedom af Gr.
Liljencrants’s nu föredragna motion, i hvars syftemål jag får förklara mig till alla delar instämma.
Behofvet af kurhusafgiftens höjande till beredande af utvidgad sjukvård för af venerisk smitta angripne personer har gifvit sig tillkänna icke allenast inom Stockholms län utan äfven i andra delar af riket och deribland inom det mig i nåder anförtrodda län.
Wexiö lazarett har, i brist af tillräckliga medel, stundom nödgats vägra inträde åt personer som för venerisk smitta blifvit till behandling anmälte, och om än likartade förhållande ej ege rum öfver hela landet, anser jag det dock vara lämpligt, att kurhusafgiften måtte kunna förhöjas till 7 sk. b:ko, på det att alla de samhällen, der behofvet sådant fordrar, icke måtte vara förhindrade att i följd af bristande tillgångar begagna en för hälsovården vigtig inrättning.
' Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja motionens remiss till vederbörligt Utskott.
Remitterades till Bev:sUtskottet.
Föredrogs och remitterades till StatsUlsk.
Hr Sandströmers, Anders Peter, nedannämnde d. 31 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motioner: l:o ang:de anslag af allmänna medel till den emellan Köping och Hult beslutade jernbanans fortsättning från Svartå genom Skaraborgs län till Götheborg; och 2:o ang:de sättet för utgörande af ränta och amortering af jordegarnes bidrag lill anläggning af jernvägar.
Hr Hjertås, Lars, d. 31 sisth Dec. f. m. på hordet lagda motion, ang:de åtskilliga förändringar i nu gällande Bevillms-Förordning.
Besv. o. Ekon.-Utsk.
Hr Hjertås, Lars, d. 31 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motion, ang:de förändring af tiden för tjenstehjons-flyttning ä landet.
Hr Bråkenhjelms, Pehr Reinh., d. 31 'sisth Dec. f. m. pä bordet lagda motion om beviljande af ett ytterligare årligt anslag af 1000 R.dr b:ko, att upföras å Kongl. Sundhets-Colbgii stat för Svenska Läkare-Sällskapets räkning.
Den 4 Ja nuari f. m. 35 Hr Bråkenhjelm:
Jag är nu i tillfälle att till min motion bifoga den närmare redovisning för Svenska Läkare-Sällskapets ekonomiska ställning, som i slutmeningen af motionen utlofvats.
Den innehåller till större delen endast sifferupgifter; och anhåller jag att få denna handling inför R. o. Ad. upläsa, såframt Hr Hr Gr. o. Landtm, samt Ståndet sådant anser nödigt, eller att, i motsatt fall, få handlingen till prot. utan föreg:de upläsning aflemna.
Sedan härvid Hr Gr. o. Landtm, förklarat att den ifrågavar:de handlingen borde upläsas,' innan den kunde remitteras, upläste Hr Bråkenhjelm följande: Approximativ upgift på Svenska Läkare-Sällskapets årliga inkomster och utgifter, beräknad efter förhållandet under sednaste åren.
R:dr Banko. 1 :o Hyra för Sällskapets hus ..... 450: 2:o Räntemedel 377: 32.
Så väl hus som kapital hafva erhållits genom donation af enskilda ledamöter. 3:o Statsanslag 500: — 4:o
Ledamöternas årliga bidrag upgående till omkring 450: — f 777.
Utgifter: l:o Onera för husets smärre reparationer och kapital samt ränle-afbetalning å intecknad skuld 300: 2:o Bibliotheket 500: 3:o Omkostnader för Tidskriften Hygiaea, Läkare-Sällskapets förhandlingar och andra arbeten, hvilka utgifvas på Sällskapets förlag, såsom sednast fortsättningen af Sackléns Läkare-historia . 400: 4:o Aflöning åt Waktmästare med städning uti Sällskapets lokal 166: 32. 5:o
Ved och ljus 100: — 6:0 Diverse utgifter 250: — 1,714?: 32.
Stockholm d. 3 Dec. 1853.
Carl Sprinchorn.
Svenska Läkare-Sällskapets Skattmästare sedan 1845.
P. M. 1) De i och för Bibliotheket uptagne utgifter, 500R:drb:ko, önskade Sällskapet kunna höja till 1000
R:dr b:ko, hvilket göres 3* 36 Den 4 Januari f. m. behöfligt af den dagligen växande medicinska litteraturen, dels deraf, att de utländska verk, som Sällskapet behöfver, oftast äro ganska dyra. 2) De under 3:o uptagne utgifter 400 R:dr b:ko, önskade Sällskapet likaledes kunna höja till 1000 R:dr b:ko, enär beloppet af de under denna konto sammanförda utgifter mera omedelbart vidgar eller inskränker Sällskapets verksamhet, i afseende på bekantgörandet af vetenskapens framsteg.
Af det nya beloppet, 600 R:dr, vore det
Sällskapets afsigt att använda en del till redaktionskostnader, och en del till premier för utarbetade artiklar, ämnade för ”Tidskriften” eller ”Handlingar”. 3) Sällskapets närvande tillgångar medgifva ej någon aflöning hvarken åt Sekreteraren, Bibliotliekarien eller Skattmästaren. 4) Slutligen må det anmärkas, att den lokal, Sällskapet disponerar, är för ändamålet olämplig och otillräcklig; men med en fri förvaltning af Statsanslaget, 1,500 R:dr, hoppas Sällskapet äfven kunna åstadkomma en förbättring af dessa de yttre vilkoren för dess verksamhet, medelst användande af någon större del af detta anslag för ett eller annat år, tillhopa med det lilla kapital, Sällskapet eger, samt medelst en mindre skuldsättning.
Ofvanstående räkenskaps-upgift och promemoria vidimeras. P. Ii.
Bråkenhjelm.
Remitterades till SatsUtskottet.
Hr Reutersvärds, Pat rik Oscar, d. 31 sisth Dec. f. m. på bordet lagda motion, ang:dc uphörande af rättigheten att utfärda skuldsedlar, stälda på innehafvaren.
Leijonhufvuds, Axel Hjalmar, d. 31 sisth Dec. f. m. på bordet lagda anförande och motion ang:de erläggande af vakans-afgift, för vinnande af befrielse från Beväringsskyldigheten.
Jag hade icke ämnat att yttra mig vid denna motions remiss, enär jag alltför väl inser den ringa nyttan af att orda i frågor, innan desamma, behörigen utredda, från Utskott återkommit; men jag finnér mig i förevande fall upmanad att säga några ord i anledn. af de motiver för ifrågavande förslag, som i motionen blifvit anförda.
Dessa motiver skulle nemi. innebära en vederläggning af hvad jag och åtskilliga andra ledamöter af detta Stånd yttrade vid behandlingen af Frih.
Raabs motion ang:de legorättens uphörande.
— Hufvudsakliga innehållet af dessa yttranden var, alt om det måste såsom sannt antagas, att antalet af legokarlar vanligen upgår till 8 å 10 proc. af de beväringsskyldiges antal, samt att hälften af dessa legokarlar består utaf afskedade soldater, så måste, med iakttagande af gällande författningars stadgande derom, att inga andra än välfrejdade och duglige personer finge i beväringsskyldiges
Den 4 J ;in uari f. m. ställe antagas, en obestridlig följd af nämnde förhållanden blifva, att dessa legokarlar skulle, i händelse af behof, utgöra en högst .välkommen förstärkning i vår armées kadrer; hvarföre det vore ganska skadligt att genom legorättens afskaffande bortkasta denna förstärkning, efler ungefärlig beräkning upgående till 3 ä 4000 man.
Detta yttrande har nu Frih.
Leijonhufvud i sin motion sökt vederlägga derigenom att motionären säger, att enär de ifrågavarcde legokarlarne till största delen utgöras af odågor, så är det äfven gifvet att de blifva en serdeles olämplig förstärkning i var armées kadrer.
Det är ej min mening att sammanblanda frågan, om legorättens upphörande med den nu förevande frågan om denna rättighets ordnande på ett mera ändamålsenligt sätt, men jag kan ej underlåta att fästa upmärksamheten på det oriktiga uti motionärens ofvananförda yttrande, enär det innefattar ett klander, icke af sjelfva författningen, utan af dess tillämpning.
Att jag härigenom skulle finna ådalagd haltlösheten utaf mitt påstående, att legokarlarne utgöra en tjenlig förstärkning i arméens kadrer, hvilket stödjer sig på antagandet af författningarnes rätta tillämpning, torde väl ej kunna begäras.
Motionärens, på erfarenheten grundade åsigt att de meranämnde legokarlarne äro odågor, fruktar jag dessutom vara, som den här är framställd, olaglig, ty i 90 § Reg.F. är det förbjudet att under R.
St:rs öfverläggningar yttra sig om tillämpningen af någon författning, och om man således icke gitter ådagalägga, att sjelfva beväringsstadgan i berörde hänseende är felaktig sä är det, enl. nyssnämnde §, orätt att yrka författningens ändrande derföre att man anser den vara oriktigt tillämpad, men så har motionären likväl upställt frågan.
Hvad nu sjelfva förslaget beträffar, får jag förklara, att jag icke klandrar den idé, som ligger till grund för detsamma, utan alt jag snarare anser förslaget hära vittne om en ganska klar infattning af våra militära förhållanden.
Jag anser nemi. att det kan vara från flera sidor sedt ganska lämpligt, att Staten öfvertager legorätten.
Härigenom kan nemi. en beväringsskyldig person, som är villig att betala en härför gifven penningesumma, under sina studieår med säkerhet få oafbrutet egna sig åt det medborgerliga yrke, han för sig utvalt.
Staten som emottager dessa medel och för dem anskaffar tjenlig karl i den beväringsskyldiges ställe, kommer derigenom att kunna på ett mera ändamålsenligt sätt ordna de så upkommande slijtiskrafterna.
Den enskifte osäker om på den ort der lian är bosatt, det finnes att tillgå någon till beväringspligtens fullgörande qvalificerad person vinner härpå, äfvensom Staten.
Således innefattar, enl. mitt omdöme, denna motion ett förslag lill legorättens fullkomnande och står i intet sammanhang med nämnde rättighets uphörande.
Men jag ber derjemte att fä yttra, det jag hade önskat, att motionären icke inlåtit sig i de detaljbestämmelser, hvilka nu finnes i förslaget framställda.
Jag tror nemi. det icke vara riktigt att betrakta denna fråga såsom ett helt för sig och således oberoende af organisationen utaf våra öfriga stridskrafter, samt att, till följd 38 Den 4 Januari f. ni. häraf, det hade varit lämpligast, att frågan i första hand blifvit af K. M. behandlad.
Men då nu en sådan fråga redan blifvit hos R.
St:r väckt, anser jag att man bör inskränka sig till den åtgärden att inför K. M. framföra R.
St:s underd. önskan om legorättens ordnande på ett både för Staten och den enskildte förmånligare sätt, än det nuvande, i öfverensstämmelse med den idé som ligger till grund för nu ifrågavar:de motion; med anhållan tillika, att K. M. ville till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig propos. i ämnet.
Genom ett sådant förfaringssätt tror jag att frågans lyckliga lösning snarare vore att hoppas, på samma gång som den blifvit försatt i dess rätta skick och ställd i förening med våra öfriga militära förhållanden.
För några dagar sedan yrkades, uti en af Frih.
Raab väckt motion: ”att befrielse från beväringspligtens fullgörande medelst legning mätte uphöra”.
Som jag vid remissen af nämnde motion likväl af sjukdom var hindrad att vara närvar:de, och samma motion dels af en föregående talare nu blifvit förd under discussion, dels står i nära samband med det under öfverläggning varande förslaget till förändring af legningsrätten, har jag ansett lämpligt yttra några ord om legningens absoluta uphörande, innan jag öfvergår till ett direkt yttrande öfver nämnde af Frih.
Leijonhufvud gjorda förslag.
Jag instämmer i allo uti deras åsigter, som vid ett föreg:de tillfälle yrkade legningsrättens uphörande, och är det icke utan en serdeles förundran, som jag erfarit, att motsatta tankar kunnat göra sig gällande från personer, hvilka tillhöra militär-yrket.
Såsom enda förklaringsgrunden för ett dylikt förfarande kan man dock icke antaga annat, än en fullkomlig obekantskap med de med legningen förenade förhållanden.
Enl. hvad jag inhämtat blef såsom skäl för legningsrättens bibehållande anfördt: att det lände till stor fördel för försvarsväsendet, att afskedade soldater och krigsöfvade personer togo lega för béväringsynglingarne.
Visserligen utgöras legokarlarne till större delen af afskedade soldater, men dessa bestå derjemte, nära nog utan undantag af marodörer, oduglingar och lättingar, som kortare tid tjenat vid de värfvade trupperne, från hvilka de derefter, utan afsaknad från befälets sida erhållit afsked.
Härutaf blifver äfven det förhållandet tydligefltådagalagt, hvarföre beväringsbefälet i st. f. att använda de legde (de afskedade soldaterne) såsom föredömen för béväringsynglingarne, uteslutande använder dem till ständige kockar, tältvakter, handräcknings-manskap m. m. d. och söker till att, såvidt möjligt är, afskilja dem från beväringsmanskapet.
Uti disciplin och exercis stå de i öfrigt alltid efter flertalet af beväringsynglingarne.
Sällan eller aldrig förekommer någon legokarl, som tjent vid indelt trupp.
Sättet hvarpå den indelta soldaten antages i tjenst, är nemi. sådant, att han i de flesta fallen, så framt han anses duglig, qvarblifver i nummer, till dess han uphör att vara tjenstbar.
Den 4 Januari f. m. 39 Vidare har blifvit yttradt: att legningsrätten innebär ett byte emellan den som almera lämplig till krigareyrket och en annan, hvars kraft kan göras brukbar på annat sätt.
Att legokarlarne icke i något afseende kunna anses lämplige för krigareyrket, synes af hvad som i det föreg:de anförts.
Hvad den lemnade definitionen på legning sr allen i öfrigt angår, så är den i alla afseenden oriktig, och torde i stället böra erhålla följande lydelse nemi.: att legningsrätten innebär ett tillfälle för den som har penningar och som af veklighet, feghet eller dylika egenskaper har afsmak för och fruktar krigarekallet, att medelst en ringa penning friköpa sig från den för hvarje medborgare heliga pligten att med lif och blod försvara fosterlandet.
Vidare har yttrats såsom stöd för legningsrättens qvarstående : hvad som för legningens bibehållande anfördes i Franska nationalförsamlingen år 1848.
Skillnaden emellan förhållanderna hos oss och i Frankrike har härvid blifvit förbisedd.
Hos oss äro med få undantag alla i beväringsåren varande personer skyldige att träda under vapen.
I Frankrike uttages deremot blott ett ringare, årligen bestämdt, antal af de konskriptionsskyldige, och de outtagne äro att anse såsom för alltid befriade från skyldigheten att träda under vapen.
Att under dessa förhållanden ifra för legningens bibehållande, med andra ord, för tjenstebyte emellan de uttagne och outtagne, således mellan personer af enahanda ålder och kategori, är något helt annat än legningen sådan den hos oss är och måste blifva.
Med de s. k. ”réengagés” i Franska arméen får man ingaluuda förblanda våra legokarlar.
De utgöras af de personer, hvilka efter kouskriptionsårens slut qvarblifva i tjenst, och äro att anses såsom Franska arméens bästa soldater.
En talare har yttrat: att, om legorätten uphörde, de studerande skulle, tillstötskada för deras framtid, nödgas afbryta deras studier för att fullgöra beväringsskyldiglielen.
Detta yttrande behöfver ingen annan vederläggning än påpekandet af det allmänt kända förhållandet, att de studerande just äro de, som sällan eller aldrig begagna sig af legningsrättigheten.
Slutligen har anförts såsom skäl för en fortsatt iegningsrätt, det troligen bemärkelsefullaste af allt, nemi.: att den fattige har alldeles samma rätt att lega för sig sorn den rike, så att någon olikhet i detta hänseende icke kan sägas ega rum; Den fattige har äfven samma rätt som den rike att köpa sig mat när han hungrar; kläda och värma sig när han fryser o. s. v. Men i brist af penningar så förbytas dessa rättigheter uti en blott och bar paradox — hvarföre äfven den fattige får hungra, frysa o. s. v. då dess medbroder, den rike, gör motsat - 40 Den 4 Januari f. m. sen.
Den fattige kan således icke heller begagna sig af leguingsrätten, då honom saknas medel att densamma bestrida, utan träder sjelf under vapen.
Detsamma kan i det hela taget äfven sägas om allmogens söner.
Deremot är det andra samhällsklasser hvaribland legningen mest förekommer.
Af det af mig i det föreg:de anförde, synes att jag anser legningsrätten höra uphöra, men då jag till fullo är förvissad att ett yrkande i detta ändamål f. n. icke skulle vinna bifall, anser jag det uti alla afseenden för både vigtigt och fördelaktigt om sådane åtgärder blifva vidtagne, att icke allenast afgiften för den som vill befrias frän beväringspligtens fullgörande blifver en gång för alla bestämd till ett mot nämnde åliggande skäligt belopp, utan äfven beväringsmanskapets leder befriade från det ogräs i både moraliskt och militäriskt hänseende, som de närvar:de legokarlarne till största delen utgöra.
I öfverensstämmelse härmed är det som jag till vissa delar instämmer uti Frih.
Leijonhufvuds motion.
Jag gillar nemi. de af honom anförde motiver till förändring af det närvande legningssättet, deremot gillar jag icke det af nämnde Frih. föreslagna sätt för legnings-afgifternas bestämmande, beräkning och användande, ty detta är i vissa delar, dels overkställbar!, dels skulle de stora fördelar försvarsverket, som medelst befrielse-afgifterne kunna beredas, härigenom förfelas.
Leijonhufvud föreslår:' att de som vilja undandraga sig beväringspligten böra årligen under loppet af 5 år till kronan erlägga en afgift motsvarande, under krigstid hela och under fredstid j|:delar af rote eller rusthålls-vakans-afgiften för karl i den ort der den beväringsskyldige är bosatt.
Som rust- och rothållsregementerne till förläggningen äro så hopblandade, att icke säga hopkopplade, att då å samma ort båda slagens trupper äro tillfinnandes, blefve det ganska svårt om icke omöjligt att bestämma normen för den blifvande afgiften.
Derjemte äro de Vakans-afgifter, som författningsenligt till kronan erläggas för tillfälliga vakanser — de enda hvilka, såsom grundade på knekte-kontrakter och föreningar, jag anser kunna tagas till grund vid afgifts-beräkningen — allt för låga, icke engång motsvarande hvad en legokarl nu kostar den legande.
Dessa afgifter utgå nemi., efter viss tid, som numret får stå otillsatt: vid Lif-Reg:ts Grenadier-corps, efter 1| månader med 4 R:dr; vid l:sta Lif-Grenadier Reg:tet, efter 3 m:der med 5 R:dr; vid 2:dra Lif-Grenadier Reg:tet, efter 1J månader med 2 R:dr; vid Lif-Reg:ts Dragon-corps, efter H månad med 4: 21. 4. o. s. v. allt per år.
Visserligen finnas regementen vid hvilka vakansafgifterne äro bestämda att utgå till högre belopp, t. ex. vid den inom Westmanland förlagda del af Westmanlands Reg:te, hvarvid vakans-afgiften, efter 3:ne månader, som numret utan afgift få stå otillsatt, utgår med 3 R:dr 16 sk. i penningar; 5 tuspannmål; 3 lass hö; 80 Lii halm samt 3 stafrum ved, allt per är beräknadt.
Men af denna olikhet syues mig en ytterligare Ben 4 J a n u a r i f. 111.
41 anledning upstå, att icke kunna antaga dessa vakans-afgifter såsom grund för legnings-afgiftens bestämmande.
Det åliggande hvarifrån man önskar varda befriad är lika för alla, hvarföre äfven afgifterne på enahanda salt böra utgå.
Att taga sådane vakans-afgifter till grund för' beräkningen, hvilka utgå i öfverensstämmelse med serskildta för tillfället ingångna öfverenskommelse!' och hvilka till beloppet äro högst olika, anser jag icke kanna ifrågakomma.
Leijonhufvud har ytterligare föreslagit: att de af de legande erlagda afgifterne skulle ställas till Reg.-ts-Chefernes disposition, hvilka härföre skulle värfva manskap, sorn under 5 år ålåge alt undergå 14 dagars ärlig vapenöfning.
Och anser
Frilän att man ur detta manskap borde välja rekryter för regementene.
Jag instämmer helt och hållet med Frih. Leijonhufvud deruti, att skola legokarlar Jinnas, böra de icke af de legande sjelfva utan af militärmyndigheterna anskaffas.
Men jag anser deras tillvaro och den förökning i nummerär, som landtförsvaret genom dem skulle erhålla, helt och hållet obehöflig.
Det är icke folk, som, i händelse af krig, fattas arméen.
Af sednast afgifna nåd. propos. om Statsverket, bifogade Statsråds-prot. synes, att bevärings-manskapet är till dess förstärkande mer än tillräckligt.
Det är deremot öfning för dem som finnas, hvilket bör åsyftas.
Det Reg:ts-Cheferne föreslagna värfningsåliggandet blefve i högsta mån för dem besvärligt, nära no£ omöjligt att pä ändamålsenligt sätt fullgöra, ty skall en tillökning i arméen åstadkommas medelst de anvärfde legokarlarne, så mäste till dylika inga andra antagas, än de som utgått ur beväringsåren, och i sådant fall fruktar jag, att inga andra personer blefve att tillgå än i allo likartade med dem, som nu för beväringsvnglingarne taga lega.
Den föreslagna, i följd af de tillfälliga tillgångarne till antalet beständig fluctuation underkastade truppens organisation, blefve i alla fall så konstig och osammanhängande, att jag måste afstyrka dess tillkomst.
Vi hafva till föga fromma redan allt för många till sin organisation olikartade iruppslag, för att vi böra önska flera.
Att uteslutande för underlättandet af rekryters anskaffning till våra värfvade trupper, använda de rikliga, och för mera maktpåliggande ändamål behöfliga tillgångar, som genom legningens ändamålsenliga ordnande kunna beredas, måste jag belt och hållet bestrida.
Hvad rekryteringen af de indelta trupperne angår, så tillkommer det rust- och rotehållarne att sjelfva anskaffa och välja rekryter, och ligger det uti deras intresse att härtill utse personer uti deras hemort, och dertill de yngsta som författningarne till antagning medgifva, för att så sällan som möjligt nödgas utbetala ny lega.
Med änledn. häraf komme någon rekrytering ibland de föreslagna legokarlarne icke i fråga för de indelta trupperne.
Då jag på sätt i det föregrde blifvit anfördt, icke instämmer hvarken i det af Frih.