Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Privalbankerne hafva hittills med utmärkt ordning och redlighet blifvit förvaltade samt fullgjort sina förbindelser lill det allmänna och till enskilda, hvarföre de ock tillvunnit sig ett rättmätigt förtroende hos alla de personer, som gjort sig mödan att om desamma taga en närmare kännedom.
Och om en eller annan person i låneväg förlupit sig bos privalbankerne, lärer sådant likaså litet böra lillskrifvas dem, sorn om förlöpningen skett bos sjelfva riksbanken, eller bos enskilda långifvare.
Om den olycka skulle träffa någon privatbank, att den måste inställa sin verksamhet, så löpa dess skulder, kreditsedlarne, med högsta lagliga räntan tills de blifva inlöste, hvaremot om sådan olycka träffade riksbanken, så uteblifver räntan, och hvad af kapitalet erhålles berodde på Ständernas gunst och nåd.
Af hvad jag i det föregtde anfört, kan man med skäl fråga, om man kan fordra mer af privalbankerne, så i afseende lill säkerheten, som ock till den nytta, de åstadkomma, samt om de förtjena, enligt molionärernes yrkande, att beläggas med en bevillning af 20 till 25 procent för sin behållna inkomst, å hvilken inkomst Utsk:s majoritet bestämt bevillmn till 15 procent för all den behållning, som öfverstiger 6 för hundradel?
Svaret ligger i öppen dag och kan ej utan den mest uppenbara orättvisa göra sig gällande mot privalbankerne.
St. besluta, att alla privatbanker, som hädanefter uppkomma, erlägga till staten en högre be v i 11 n., än den nuvar.; — må de hos K. M. i und. anhålla, att inga nya privatbanker mer få organiseras, äfvensom att de nuvar. privalbankerne, vid oktrojernas slut, alldeles skola upphöra, — och jag skall gerna med min röst härutinnan instämma, dock under det uttryckliga vilkor, alt riksbanken fyller de indragnas ställe, samt lemnar allmänheten samma fördelar och säkerhet, hvilka privalbankerne för det närvar. erbjuda; men intilldess sådant skett, motsätter jag mig all godtycklig brådstörtande eller lill privalbankernes qväfvande ledande åtgärd, hvars skadliga följder icke på förhand ens kunna beräknas. 7* 100 Den 8 April e. m.
Man anför, att den stora behållning, privatbankerne gifvit sina aktieägare, bör ock högre beskattas, och grunden härtill är, att man kan kontrollera deras inkomster, likasom statens löntagares.
Om samma kontrollerande rätt ägde rum för all annan enskild lofgifven rörelse m. m., så skulle resultaterna utvisa förhållanden, som säkerligen vore, i många fall, likstämmiga med privatbankernes; men denna kontrollerande rätt är ej Sländerne för det närvar. medgifven, och derföre inskränkes ock deras beskattningsrätt i delta afseende.
Jag nämner ej denna inskränkta rätt för Sländerne, i afsigt alt derigenom vilja åstadkomma en högre beskattning för andra lofgifna näringar, tverlom önskar jag, dem all möjlig lycka och framgång, men jag har endast framdragit de olika förhållandena, för alt tydligen visa den i ögonen fallande orättvisa, man vill begå emot de närvar, privatbankerne, hvilka grundade sin organisation på samma rättsförhållanden, som gälde för de år 1847 afgångne, och som de ostörde fält tillgodonjuta, nemi. på R.
Sl:s egen begäran till K.
M. om inrättande af privatbanker, på K.
M:s derå gifne nåd. tillstånd, samt på utfärdade och ännu gällande bevillms-förordn.; hvartill kommer för de nuvar. privatbankslagen af år 184ö, sträng och allvarlig lill sin hufvudgrund, samt inskränkt och återhållande vid tillämpningen.
St. böra äfven taga i betraktande, alt de gamla privatbankerne fingo röra sig med kreditsedlar af äfven 2 r:drs valör, hvaremot de nu uppkomne privatbankerne ej få utgifva sedlar, från slutet af år 1850, på mindre summa än 6| r:dr, samt alL vinsten af bankrörelsen hädanefter delas af flere privatbanker, men synnerligen af de i sednare tider upprättade hypotheks-föreningar.
Vidare må anföras vigten af den solidariska ansvarigheten, genom hvilken man kan förlora hela sin egendom, blott för ägandet af en enda aktie uti bolaget, i händelse privatbanksrörelsen af inträffande olyckshändelse måste upphöra äfvensom att de deponerade säkerhetshandlingarne äro otillgänglige för ägaren under den tid oktrojen fortgår, samt kunna således af honom ej disponeras lill andra ändamål.
Allt omständigheter af särdeles egen beskaffenhet, som hos den rättänkande statsmannen bör tagas i betraktande, innan han skrider till någon handling, som åsyftar inskränkning i förut varande förmåner ät dessa inrättningar.
Billigheten och rättskänslan fordrade derför, alt de nuvar. privatbankerne äfven ostörda få behålla sina förmåner och rättigheter, så länge de icke förverka desamma, eller åtminstione till nästa riksdag, för att: under tiden må, med säkerhet, kunna utrönas, huruvida privalbankernes vinst, i verkligheten, blifver så stor, att den bör beläggas med en bögre bevilln., än all annan lofgifven, och måhända mera vinstgifvande rörelse inom riket.
Fordrar statens behof en högre bevilln., än den nuvar., må den öfverallt förhöjas, detta är både rättvist och billigt; all annan åtgärd är ett våld, en mannamån mot förvärfvade rättigheter, dem R.
St., såsom varande den andra statsmakten, tvertom böra i sin mån beskydda och vårda.
St. böra taga sig till vara att icke inträda pä en bana, der orättvisan nu skulle 1)en 8 April c m.
101 borja med ilo sednaste uppkomna privatbankerne, för att sedan lättare öfvergå lill andra näringar och förelag, måhända äfven till löntagare m. fl.
Det är icke en absolut omöjlighet, att privatbankerne, efter erhållen kännedom om sannolikheten, att de skola åläggas en högre bevilln. lill slaten, än alla andra lofgifne inrättningar, besluta sig lill upphörande af all rörelse.
Sådant är deras rätt enligt bolagsreglorna.
Och jag vill ej tänka mig den förlägenhet, hvaruti sä väl mången enskild, som ock det allmänna, då ä nyo komme att befinna sig, — säkert långt större och svårare, än den, sorn inträffade, då Götha kanals, Götheborgs och Malmö diskonter indrogos. R.
St. böra derföre noga begrunda det möjliga, innan de skrida till handling, ej förbiseende, att, ehuru de äro allsmäktige uti beskaltningsfrågor och penninge-väsendet, så hafva de likväl dyra pligter all uppfylla mot svenska folket och landets allmänvigliga intressen.
Anmärkn:svärdt är, att, om någon enskild inrättning sköter sig väl och går framåt i värt kära fädernesland, skall den framkalla flender.
Förhållandet borde dock vara tvertom, eller att henderne först uppslodo, då det visar sig, alt företaget går illa, så att det allmänna och enskilda derigenom tillskyndas lidande eller skada.
Och man vore i sanning frestad tro, att orsaken till denna motvilja, som här och der röjer sig mot privat-bankerne, till någon del torde vara att återfinna i den s. k. gamla svenska afundsjukan, hvilken härvid så mycket mindre borde komma i fråga, som det stått en hvar öppet att såsom delägare inträda i dessa bolag.
Om jag såsom kapitalist yttrade mig, så skulle jag säkerligen finna stor enskild fördel i privat-bankernes upphörande, ja—ojemförligt större, än den problematiska vinst, som jag kan erhålla af några bank-aktier.
Det torde fördenskull lätt inses, att det varit i strid med milt enskildta intresse, som jag yttrat mig till försvar för privat-bankerne, och i samma riktning skall jag alltid handla, då det förekommer frågor af den beskaffenhet, att de angå landets gemensamma och allmänna fördel.
Jag reserverar mig alltså emot Ulsk:s betänk., som tillstyrker en högre bevilln. för privat-bankerne, samt anser dessas beskattning böra förblifva sådan den uti nu gällande bevillnts-förordn. finnes bestämd.”
Efter uppläsningen af dessa reservationer yttrade:
På sätt R. o. Ad. af nu upplästa reservationer förnummit, hafva begge förenämnde reservanter både tydligt, klart och fullständigt ådagalagt orättvisan och obilligheten af Gtsk:s förslag till förhöjning i be v i 11 n: n på privatbankernas rörelse.
Jag anser mig derföre kunna inskränka mitt yttrande till åberopande af förenämnde 2:ne reservationer, under yrkande, att R. o. Ad. täcktes, nian ensidiga bevekelsegrunder, afslä och förkasta ifråga var. mom. af Bevillu:s-Ulsk:s förslag.
Om detta förslag antogs af R.
St., så skulle del i min tanka, i mer än många afseenden, i 02 Den 8 April c. m. blifva skadligt för industrien och allmänna rörelsen i landel och förqväfva associationsandan, som man hittills sökt att både understödja och uppmuntra.
Jag yrkar afslag å Bevilln:s-Utsk:s ifråga* var. tillstyrkande.
Jag har inom Utsk. tillhört den minoritet, som varit emot antagande af en högre hevilla, ä privatbanker, emedan jag anser den både obillig och orättvis.
Det hat, som uppstått emot privatbankerna, tror jag hafva sin grund, dels uti kapitalisternas afundssjuka, dels ifrån det parti, som anser alt en stor penningetillgäng föranleder onödig skuldsättning.
Privatbankerna hafva genom räntans nedsättning och ökad tillgång på rörelsekapital för industriidkare och för landtmät) beredt stora fördelar.
Man invänder att privatbankerna framkallat många olägenheter.
Det må vara, men de hafva äfven framkallat många goda verkningar, såsom t. ex. en större tillgång på landtmannaprodukter, ty jag tror alt detta till stor del bör tillskrifvas den lättade tillgången till förlag för landtegendomars upparbetande, som genom privatbankerna blifvit beredd.
Nu hafva privatbanker bildat sig i beräkning på den oktroj, som K.. M. gifvit dem, utan att befara alt R.
St. skulle komma emellan och ålägga dem denna afgift.
Jag fruktar icke att privatbankerna skola gå under, ty nog kunna de bära denna förhöjda bevilln., men orättvist hr det dock, att ålägga densamma.
Det är en ganska farlig princip att, så fort en rörelse börjat repa sig, genast genom en hög skatt söka ali förtrycka den och för att icke inkomma på den orättvisa bana, sora Bevilln.Utsk. föreslagit, att för högt beskatta privatbankerna, så yrkar jag afslag å Utsk:s betänk.
Sedan min reservation uti ifrågavar. ämne blifvit på en föreg:de talares begäran uppläst, har jag föga eller intet att tillägga, emedan jag tror mig hafva genom denna reservation ådagalagt privatbankernas historia inom Sverige, frän deras uppkomst till närvar, tider, med synnerligt fästadt afseende å den säkerhet och nytta dessa banker lemna det allmänna, samt den noggrannhet, ordning och redbarhet, hvarmed dessa vidtomfattande inrättningar uppfyllt och fullgjort sina förbindelser, de der utgjort hnfvudgrunderne för deras tillvaro, och således bordt förskaffa desamma välvilja och ett rättmätigt förtroende.
Men som, efter denna reservations afgifvande lill Bevilln.Utsk,, högst sällsamma händelser inträffat inom vår verldsdel, hvilka påkalla den yttersta uppmärksamhet och försiktighet äfven vid behandlingen af penninge-affärer i de allmänna förhållandena, och hvilka otvifvelaktig! skola i sin mån inverka på privalbanksrörelsen, samt ansenligen förminska deras inkomster, tror jag att om någon anledn. förefunnits ålägga dessa inrättningar en högre bevilln. än all annan lofgifven rörelse inom vårt land, tiden och händelserna förbjuda denna åtgärd för det närvar., ty man kan i annan händelse befara att de upphöra med hela sin rörelse, i en tidpunkt då man som bäst är i behof af densamma; hvarföre jag, såsom ett ytterligare skäl till hvad jag uti min reservation anfördt, afstyrker bi-< De d 8 Å pr i 1 e. m. 103 fall (ill Ulsk:s betänk, i denna punkt, med anhållan att min reservation måtte uti R. o. Ad-.s prot. blifva införd.
Den'grundsats, sorn Frih.
Palmstjerna började att uttrycka, är obestridligt riktig, nemi. att en bevilln. bör åläggas lika på hvar och en, som befinner sig i samma förhållande, och att om således Utsk. velat ålägga privatbankerna en bevilln. af 15 procent för den del af deras årliga vinst som öfverstege 6 procent, så hade Utsk. bordt ålägga alla andra bolag, under samma förhållanden, en lika afgift.
Då hade man åtminstone handlat utan mannamån, men nu är förhållandet motsatt.
Såsom ett exempel, att bolag kunna finnas, som t. o. m. gifvit större vinst än privatbankerne, anhåller jag alt få citera ett, som väl nyss upphört, men i hvars ställe ett annat trädt, Det gamla sjöförsäkringsbolaget gaf de första åren ända till 50 procent i ren vinst, så att inom 2 eller högst 3 är hela kapitalet var återvunnet och de betydliga summor, som bolaget inkasserade i vinst under den följande tiden af dess oktroj, var en ren behållning.
När nu nya sådana bolag uppstått med lika ulsigter, om konjunkturen blir gynnande, så vore det väl rättvist att dessa beskattades lika högt med privatbankerne.
Om man då hade stadgat, hvad nu är föreslaget, såsom en allmän grundsats, så hade från synpunkten af rättvisa ingen anmärkn. kunnat ske, men då nu denna grundsats endast tillämpats mot de enskilda bankerna, så befarar jag, att, visserligen upphofsmännen ovetande, den, sedan gamla lider så beryktade och allmänt kända, svenska afuuden gjort sig gällande.
En sats, som är framställd ang:de af Hr Kock åberopade förhållanden, kan jag icke underlåta all något vidröra.
Det har nemi. åberopats att Götheborgs och Malmö diskonter, genom 1815 års bevillms förordn. varit ålagde att betala ända till 15, procents bevilln.
Förhållandet var det ganska olika, alt i Malmö och Göteborgs diskonter, äfvensom i den samtida och lika beskattning underkastade riksdiskonten, hade aktieägarne insatt ett ringa kapital och genom särskild rättighet fingo de upplaga lån i banken å 3 procent som för riksdiskonten utsträcktes till mångdubbla beloppet af aktiekapitalet, hvilket användes i lånerörelsen, och för hvilket aktieägarne hade ingen slags risk utöfver del mot lånerörelsen ringa aktiekapitalet, men hvaraf de drogo fördelen.
Här äger det motsatta förhållande rum, att om vi också lemna åsido den s. k. solidariska ansvarigheten, hvars vigt jag lemnar derhän, så hafva aktieägarne i allmänhet lemnat full säkerhet för ett vida större belopp, än hvad som kontant tillskjutits och hvarefter inkomst-procenten räknas.
Man räknar nemi. vinslbeloppet och procenten endast efter de skyldiga kontanta insättningarne, vanligen 30 procent af aktiekapitalet; men man räknar icke att derjemte, för 70 procent, mäst lemnäs full valuta antingen i kontant, hvarför man då måste nöja sig med den ränta af 4 eller 5 procent, som vid utlåning mot fast pant kan fås, eller merendels mot goda inteckningar i egen eller andras egendom, hvilka då under hela oktrojliden blifva orörliga.
Detta är eli helt annat förhållände än det 104 D e n 8 A p r i 1 e m. af Hr Kock omförmälla, innebärande en s(or gravation för aktieägarne, hvilken borde hafva kommit under beräkning.
Jag bekänner att jag är mycket villrådig, hvilken grund för bevilln., man bör bestämma för privatbankerna.
Haele Ulsk. i den lilla fråga, som jag väckt rör:de nedsatt bevilln. för vissa kanalbolag m. fl., som njuta en högst ringa inkomst, följt den billiga grundsats, som jag föreslög, och lemnat en lindring i deras bevilln. genom densammas bestämmande i proportion af utdelningen, så hade en grund varit gifven, hvilken äfven nu kunnat tillämpas på de bolag som njuta en ovanlig afkastning men nu finnes icke, utan mannamån, någon annan utväg, än alt för ifrågavar. bolag följa samma grundsats som för alla andra väl eller illa lottade och bestämma bevillnm till 5 procent af utdelningen.
Men ett särskildt förhållande af mycken vigt talar äfven emot den föreslagna höga bevillnm å privatbankerne.
Den kunde föranleda begagnandet af deras rätt att, titan afvaktan af oktrojlidens slut, inställa sin rörelse och att upphöra.
Om andra bolag skulle besluta en dylik inställelse, blefve i allmänhet följden för det stora hela föga känbar, men bär blefve förhållandet olika.
På sätt Hr Aminoff anfört, är det icke osannolikt, att tinder de farliga kreditförhållanden som hota att komma, (lere af dem finna sig föranlåtna att upphöra och efter underrättelser, sorn kommit mig tillhanda ifrån en ganska god kälta, skulle verkligen ganska många delägare i vissa af dessa banker satt ifråga deras upphörande för den händelse att R.
St. godkänna den föreslagna bevillnm å deras utdelningar.
Den kris, som nu botar våra handelsförhållanden och vår penningerörelse, är i afseende tilt sitt ursprung af vida betänkligare art än de, som förut öfvergått oss och likväl då kändes ganska tryckande.
Under sådane förhållanden kunde följden af deri föreslagna, lill sin grund obilliga, beskattning på privatbankerne, blifva vida svårare än de likartade obiltigheter i bevilln:sväg som ägt rum emot embetsmännen oell aktieägarne i några kanalbolag.
De sistnämda hafva endast vållat individers lidande, merendels sådanes, som varit vana att tåligt bära dylika.
Här deremot skulle det kunna hafva en högst menlig inverkan pä hela rikets penninge- och kreditförhållanden.
Sirs banks så väl sedelstock som lånerörelse skulle genom de hotande dåliga handelskonjunkturerne och stränga §§ i bankoreglementet indragas, och samtidigt härmed en och annan privatbank helt och hållet inställa sin utlåning, hvilka skulle icke då följderna blifva för landet och huru dyrt finge man då ej betala de få tusen r:dr ökad bevilln., nu ifrågavar. förslag afser.
Jag yrkar afslag i hvad Ulsk. tillstyrkt orli prqpos, på förbljfvande v|d hvad hittills varit stadgadt.
Den siste värde talaren har instämt med Frih.
Palmstjerna deruti, ali den af Utsk. föreslagna beskattning vore liklig och rättvis, endast alla bolag som äro i samma kategori åläggas att af sin vinst betala en lika hög bevilln.
Utan att vidare yttra mig i detta mål, får jag med anledn. af 56 §.
Riksd.Ordn. väcka den motion, alt afven alla andra bolag må Den 8 April e. ra. 105 blifva beskattade på det säll, som Bevilln.Utsk. nu föreslagit för privatbankerna och derjemte anhålla om bifall Utsk:s förslag.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt den motion Frill.
Cederström nu väckt, skulle blifva för R. o. Ad. föredragen, sedan den blifvit skriftligen aflemnad eller till prot. uppfattad.
Åtskilliga talare, hvilka i denna fråga uppträdl, dels reservanter inom Utsk., dels andra, hafva framställt de särskilda anledn:r, hvilka kunna motverka bifall lill hvad Utsk. föreslagit.
Jag åter, som bar en med desse Hrrs skiljaktig mening, anhåller alt med några ord fä motivera min åsigt, som instämmer med Utsk:s tillstyrkande.
Reservantera hafva i allmänhet yttrat den tanken, att det skulle vara ett privatbanks-hat, som gifvit auledn. lill förevar, förslag.
Palmstjerna har likaledes förklarat, alt lian i den af Utsk. förordade åtgärden icke kan se annat, än ett uttryck af misshag öfver privatbankernas rörelse och existens.
Nu vill jag visserligen erkänna att privatbankerna varit nödvändiga och att de gjort gagn, men detta erkännande synes mig alldeles icke hindra alt slaten må af deras, såväl som af all annan lönande rörelse, bekomma sin andel.
Beskattar icke staten jordbruket ganska drygt, jemväl handeln och öfrige näringar, utan att sådant tydes såsom handladt af ovilja?
Och hurudan hlifver väl den skada, som privatbankerne skulle tillskyndas?
Om deras rörelse icke skulle inbringa en större vinst än den vanliga af G procent, så blir afgiflen icke större än 5 procent deraf.
Det är således icke för något annat fall, än derest rörelsen blir mera lönande än så, ergo hvad man kallar indrägtig, som den här föreslagna tillökningen skulle komma i fråga.
Jag ser således alldeles icke uti förslaget något förtryckande eller farligt för privatbankerne.
Jag erinrar mig ganska väl att vid förra riksdagen, då det var fråga om att privatbankerna endast skulle till minimivalör få utgifva sedlar på G r:dr 32 sk. b:co, i st. f. alt de förut hade fått utgifva sedlar på 2 r:dr och 3 r:dr b:co, så sades det, att om sådant beslutas, så blir det aldrig möjligt för privatbankerne all fortfara; de kunna dä icke vidare existera.
Man gick likväl in på förslaget, och hvari hände?
Förnyade oktrojer begärdes della oaktadt och erhöllos.
Det syntes sålunda, alt den förespeglade vådan icke i verkligheten var så stor, som man hade på förhand förespeglingsvis framställt den.
Jag anser förhållandet vara enahanda i förevar, fråga.
Hr Aminoff har erinrat derom, att under de förhållanden, som synas hola med en handelskris, bör man icke pålägga dessa inrättningar någon större tunga, än de förut bära.
Jag vill också åberopa dessa förhållanden, som synas innebära något hotande för det allmänna, och som redan i sin mån äro för banden.
Jag anser dem kräfva för statsverket stora inkomster, enär detsamma lärer komma att vidkännas stora utgifter, hvilket redan låtit sig förspörja, vida öfver hvad man för en lid sedan kunnat förutse.
Jag tror det således vara nödvändigt, att man tillskyndar slaten all den fördel och vinst, som den kan få oell jag tror 106 Den 8 April e. in. icke alt med den kännedom, man äger af de goda affärer, sorn i fråga var. bolag drifva, det är på något sätt klandervärdt att man begår det tillskott till statsbehofvens fyllande, som här är i fråga.
Jag tillsiyrker alltså vördsamt bifall till hvad Ulsk. har föreslagit.
Det är ingalunda min mening att bestrida det alla näringar böra i mån af sina. inkomster skatta till staten; men lika obestridligt torde det vara, alt då en ny och mindre känd industrigren uppstår, det icke kan ligga i statens välförstådda intresse, att i sin början förqväfva densamma, utan fastmer ali genom lämpligt skydd och understöd låta den komma lill fullständig utveckling.
En sådan uppmuntran för gryende försök i industriel väg är icke något ovanligt i Sverige; det är snarare en grundsats, som i alla tider varit hos oss tillämpad och hvarpå otaliga exempel kunna anföras.
Jag nämner här endast de frihetsår, som nyanlagda bruk äro medgifne, äfvensom den skattefrihet som jordbrukaren på nyupptagne hemman i de norra otterne förunnats.
Under sådane förhållanden må det väl ej synas obilligt, 0111 privatbankerna få åtnjuta några fördelar eller åtminstone icke underkastas en vida. mer betungande beskattning än alla andra industriföretag.
Man kan visserligen häremot invända, dels att privatbankerna icke kunna räknas bland samhällsnyttiga inrättningar, dels ock att institutioner, som bestått i 10 år icke längre må kallas nya eller af denna grund förtjena skonsamhet.
Hvad det förra beträffar, tror jag likväl den tid vara förbi, då raan ansåg ett enda stort penningeverk vara det mest lämpliga i vårt land ock att penningerörelsen borde centraliseras på några få punkter af riket samt öfverlemnas åt en enda auktoritets godtfinnande.
Jag tror att sundare åsigter nu äro rådande, att man äfven i financiella yrken vill lemna så stor frihet, som allmänhetens säkerhet kan medgifva, åt den enskilda spekulationen och den i alla andra grenar af affårslifvet så nyttiga konkurrensen.
Under inflytande af denna åsigt, hafva privatbankerne vunnit burskap här i landet och efter mitt förmenande har den korta erfarenhet, vi hittills haft, icke gifvit oss något skäl att ändra öfvertygelse.
Dertill kommer att associationsandan, denna mäktiga häfstång för ett folks utveckling, som i vårt land har stora hinder att besegra, fått genom privatbankernes uppblomstrande en liflig väckelse, hvars tillintetgörelse genom förtryckande åtgärder icke skulle vara välbetänkt.
Hvad åter angår den långa tid, som privatbankerne redan bestått, får jag dervid erinra, att sedan man fråntagit dem rättigheten att utgifva sedlar på mindre valörer och i andra fall skärpt kontrollerne, har en ny tid inträdt för dem, så att den erfarenhet, som förut blifvit gjord, icke längre kan tjena till efterrättelse.
Det är på dessa grunder, jag anser det öfverensstämma med rättvisan, sednare stalsekonomiska grundsatser och hittills öflig
Den 8 April e. m. 107 praxis i Sverige, att icke höja bevillnm under den oktrojtid, som nu är privatbankerne meddelad.
Om under denna lids förlopp erfarenheten ådagalägger, att, äfven med de restriktioner, sorn blifvit gjorda, deltagarnes vinst må hafva uppgått till allt för högt belopp, hör törhända en ökad bevilln. åläggas, men för närvar, och med ytterligare stöd af det, som flere talare förut anfört, måste jag instämma i hvad Hr Aminoff föreslagit och yrkar jag propos. derå.