Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då StatsUtsköttet ej funnit utvägar, att ingå på Konungens Nådiga Proposition i detta afseende; hade jag trott det varit bättre, att rent af utgå från annan grund, den enda, som efter min öfvertygelse är den rätta, den nemligen, att återföra indeldta Armeen till sitt gamla löliingsskick, samt låta hvarje Regemente inom sig uppgöra sine löneförhållanden med alla de tillgångar, som finnas i Indelningsverket, och under så väl fordna, som sednare, lider blifvit detsamma fråntagne.
Man måste medge, att perspecliver böra inom hvarje tjenstemannagren finnas, och livar böra de väl inom Armeen bestämmas, om ej i Capitens- och Regem en tsOfficersgraderne.
Desse perspectiver försvunuo, då Bevärings-befälet inympades på Armeens gamla Löningsstat.
Konung och Ständer hafva gemensamt beslutat Nationalbeväring; dertill fordras Befäl och materiel, bägge 102 Den 22 Maji. böra väl då bekostas af Staten, af Nationen; ty vill man ändamålet, måste man vilja medlen att det tillvägabringa.
1,600 R:dr är det enda anslag, sorn tillagts b varje Regemente, sedan det fått en ökad Befälspersonal af f af den gamla.
Jag har sagt, att resultatet af StatsUtskottets förslag är en lönförsämring, och behöfver, till styrka för detta mitt påstående, blott anföra det orimligt höga pris, hvartill den indeldta spanmålen är beräknad, äfvensom antagandet af de boställs-värderingar, som af Committerade äro uppgjorde, och hvilka skyllra med stora summor på papperet.
Jag skiljer mig ifrån de Herrars åsigter, som ansett Generalslönerne öfverflöd ige.
Man måste väl medge, att en Armée behöfver Generaler, och att desse böra aflönas under fredstid, för att kunna vara att tillgå vid krig; och då Konungens Nådiga Proposition till så ringa antal upptagit Generalspersonalen, måste jag för min del erkänna, att en anmärkning emot deras tillvaro är oförväntad.
På i6g6 års Löningsstat upptagas Generaler, fastän deras löner under tiden blifvit indragne; hvadan jag instämmer i Utskottets åsigt, att desse löner böra anslås oberoende af Indelningsverket, men i det minsta till det belopp, som den Nådiga Propositionen innehåller.
Hvad Generalspensioner beträffar, delar jag fullkomligen samma åsigter med Grefve Brahe och Friherre Sparre m. fl., som talat för desse Den aa Maji. it>3 pensioners uppförande på Stat.
Jag är af den öfvertygelse, att Underofficerare i och för Beväringen äro mindre nödvändige att på Stat uppföras, emedan, vid inträffande krig, ingen svårighet yppar sig, alt få tillräckligt antal skicklige UnderOfficers-sujetter ur sjelfva Beväringsclasserne.
Jag anser mycket nödvändigare, att de Underofficerare, som höra finnas vid gamla stammen af Regementerne, böra vara så väl lönte och försedde med så goda Boställen, att det blifver en möjlighet att härtill skaffa duglige ämnen, hvarå bristen för närvarande torde medgifvas af hvarje Regementschef, af hvarje indeldt Officer; ty hvilken duglig person vill i närvarande förhållande emottaga en UnderOfficersheställning, hvars hela inkomst oftast ej uppgår till i5o R:dr.
Man torde ej gjort sig nog reda förde extra depencer, som åtfölja den indeldta Officeraren.
Endast dess resor, alt förtiga allt annat i och för tjensten, medtager månget år CompagnieOfficerarens halfva lön.
Resten torde medtagas, och mången gång ej vara tillräcklig, för accordsräntans utgörande.
Jag inskränker mig till dessa anmärkningar, och yrkar återremiss af Utlåtandet, samt önskar, att Utskottet måtte finna anledning, antingen att i hela dess vidd tillstyrka Konungens Proposition, eller också helt enkelt återgå till Indelningsverket för Befälet af gamla stammen, samt föreslå nya anslag för 3:dje Bataljonens Befäl, äfvensom Den 2a Maj!. för den Generalspersonal, som Konungen Nådigst uppgifvit behöflig för Armeen, hvarefter-Kongl.
Maj:t blir iståndsatt, att Regexnents-vis låta förrätta löneregleringen.
Friherre RidderstolpeFredrid:
Jag anhåller, att få instämma i Friherre von Dubens nu uppläste Anförande.
Uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, remitterades Friherre von Dubens Anförande, jemte Friherre Ridderstolpes, i anledning deraf, nu afgifne yttrande, till StatsUtskoltet.
Justerades 4 ProtocolIsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den 2j dennes för- och eftermiddagen fattade beslut.
Upplästes och lades på bordet ConstitutionsUtskottets den 18 dennes under N:o 28 afgifne Memorial, angående Herr F. L. Rosenqvists af Åkerhult anmärkningsanledning, i afseende på grunden för en sökandes uteslutande från förslaget lill ett Pastorat.
Den a5 Maji.
Måndagen den 25 Maji 1829.
Justerades 7 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 22 dennes fattade beslut.
Föredrogos ånyo och gillades följande Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 2 dennes afgifne, och den 11 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 96.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 12 förut meddeldle Betänkande, i fråga om hemmansdelars utaf olika nummer sammanslående under en rök.
Till pröfning företogs Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den i3 dennes under N:o 107 afgifne, och den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående väckt Motion om Controller i afseende på Tackjerns godhet rn. m. Herr Tham, Wolrath:
Jag anhåller, att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärk - io6 Den ao Maji. samhet på de förändringar i Kongl.
Förordningen af den 17 Maji 1814» soni Ekonomiutskottet i dess nu förevarande Betänkande föreslagit. 1814 års Förordning stadgar, att allt Tackjern skall vara märkt med för hvarje masugn tillåten stämpel, och det vid Bergmanshyttor tillverkade dessutom med hvarje hyttegares bistämpel.
Detsamma innehåller Utskottets förslag; men då 1814 års Förordning bestämmer, att om uti någon Tackjernspost stycken träffas, som icke med sådane märken äro försedde, men de ej öfverstiga tiondedelen af hela postens vigt, intet åtal skall ega rum, har Utskottet föreslagit en nedsättning från 10 till 6 procent af den qvantitet, som ansvarsfritt får vara ostämpladt.
Vidare stadgar 18r4 års Förordning, att ansvaret, der det eger rum, skall drabba tillverkaren, hvaremot Utskottet föreslagit, att det skall drabba säljaren, med rättighet att söka ersättning och skadestånd hos sin fångesman.
Jag hemställer, om denna sednare ändring vore ny ttig.
Jag tror, att det skulle försvåra afsältningen af Tackjern genom den nödvändighet, hvari köpmannen försattes, att undersöka hvarje bit han emottog, för att ej exponeras för ansvar vid försäljning deraf.
Men den tredje förändringen, vid hvilken jag i synnerhet fästat mig, är att 1814 års Förordning innehåller följande mening: ”Dock bör härvid iakttagas, att, om vid ”besigtningcn utrönas kan, det märket blif - Den i5 Maji. ”vit otydligt eller förstördt, genom det uti ”några Bergslagsorter vidtagna sätt att här”da Tackjern och det sedermera i tjenliga ”stycken sönderslå, må något åtal derå ej ”ega rum, så framt Tackjernet eljest är svars"godt. ”
Men denna mening har Utskottet i sitt förslag alldeles uteslutit, hvilket innefattar ett indirect förbud att härda Tackjern.
Det skulle således transporteras så sandigt och smutsigt det från början är, och hvarigenom en osäkerhet i vigten uppkommer.
För min del tror jag ej, att det omnämnde tillägget i i8i4 års Förordning kail borttagas.
Jag besvarar väl ej heller, att Utskottets förslag skulle hos Konungen bifallas, enär jag är öfvertygad, att Kongl. Maj:t ej lärer underlåta, alt i ämnet höra vederbörande Embetsman, som med sakkännedom skola utreda förhållandet; men jag tror, att Rikets Ständer icke böra besvära Kongl. Majit med oriktiga och till och med skadliga hemställanden, och jag anhåller derföre om återremiss af Betänkandet, för att åtminstone få rättelse i den sednast anmärkte omständigheten.
Ekonomiutskottet har nu handlagt ett mål, sorn tillhör den administrativa Styrelsen, men icke Rikets Ständers omedelbara behandling, och åter föreslagit en underdånig Skrifvelse, hvarå, i fall densamma skulle beslutas, Regeringen säkerligen icke fäster något Den 25 Maji. afseende, då hvad man vill begära redan finnes föreskrifvit i våra allmänna Författningar.
Deruti är förut bestämdt, till huru stor procent Tackjern får vara östämpladt, innan posten anses förbrulen, och jag får den äran upplysa, att Tackjernet icke på alla ställen, enligt Utskottets förslag, kan gjutas i så kallade Gjösar.
Uti flera Bergslager, hvarifrån Tackjernets försäljning egentligen sker, finnas mångå hyttor med så inskränkt utrymme, en följd af gamla byggnadssättet, att utslagen ej kunna verkställas annorlunda, än så att Tackjernet utsläppes uti en enda massa, hvilken , sedan densamma något stelnat, sönderbrytes uti större och mindre delar, men alla af irreguljer form, hvarigenom det blir omöjligt, att de i sanden intryckte hyttemärken med någon redighet kunua urskiljas.
Den ordning
Utskottet velat åstadkomma, är således icke verkställbar, och derföre utan ändamål att vidtaga, innan sjelfva byggnaderne förut undergått förändring.
Den är icke heller af behofvet påkallad, emedan någon klagan emellan köpare och säljare aldrig föispordts, och hemställes derföre vördsamt , att nu ifråga varande Betänkande må af Ridderskapet och Adeln förkastas, då den föreslagna åtgärden icke finues vara af behofvet påkallad.
Hans Excellence Herr Grefven och Land.tMarska.lken och Adela ansåg de vid ifrågavarande Betänkande gjorde anmärkningar hö: a föranleda till detsammas återremitterande.
Ja och Nej. Herr Ribbing, Arvid:
Då fråga här endast är om en sådan jemkning i de nu gällande Författningarne, att den qvantitet Tackjern, som får vara ostämplad, skulle nedsättas från jo till 6 procent, men en serskild Committé redan fått sig uppdragit, alt i ett sammanhang öfverse alla Bergsförfattningarne, anser jag det vara så litet lönt att besvära Kongl. Maj:t med en serskild Skrifvelse i denna sak, att jag hemställer, om ej Betänkandet bör afslås.
Herr Hjerta, Gustaf, förenade sig med Herr Ribbing i anhållan om afslag å förevarande Betänkande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af EkonomiUtskottets Betänkande.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades.* I IO Den a5 Maji. i Ånyo föredrogs Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets elen i3 dennes under N:o 109 afgifne, och den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående föreslagne åtgärder till inrättande af en Lånanstalt, till förmån för Tackjernstillverkarne i Riket.
Jag anser mig böra gifva tillkänna, att fråga om lån på Tackjern äfven förekommit i BancoUtskottet, och blifvit af Utskottet tillstyrkt, men att denna fråga ej kommer att serskildt underställas RiksStåndens pröfning, utan i sammanhang med Bankens lånerörelse i allmänhet; jag hemställer således, om icke det nu ifrågavarande Utlåtandet borde under tiden hvila?
För min del har jag väl ingen ting emot Herr von Hartmansdorffs framställning, att EkonomiUtskottets ifrågavarande
Utlåtande om en låneanstalt för Tackjernstillverkarne må hvila, lill dess frågan om belåningsrätt i Banken på Tackjern förekommer; men jag får likväl erindra, att dessa båda frågor ej hafva minsta sammanhang med hvarandra.
Frågan om belåningsrätten i Banken mot hypothek af Tackjern beror helt och hållet på den säkerhet och nytta för Banken man anser det medföra.
Här är åter fråga, att bereda Bergsmän ett lika tillfälle till för - Den i5 Maji. lagslån, sorn Bruksegare hafva i JernContoret.
Man har härvid väl omnämnt ett bidrag af Banken, på samma sätt, som JernContoret nu njuter, men för öfrigt hafva håda frågorne lika litet sammanhang, som en Bruksegares lånerätt i JernContoret har med dess belåningsrätt i Banken mot hypothek af sitt Stångjern.
Jag hemställer derföre till den värde Talaren, huruvida han ej sjelf finner, att Utlåtandet nu genast kan afgöras och bifallas.
Jag trodde alt den ena anstalten kunde göra den andra öfverflödig; men om så icke är, utan hegge erfordras oberoende af hvarandra, har jag för min del ingen ting emot, att Utlåtandet bifalles.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskottets berörde Utlåtande.
Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotlets den i3 dennes under N:o 110 afgifne, och den ip derpåföljde på bordet lagde Utlåtande, rörande väckt fråga om skattelösen af Ecclesiastique-hemman i Skåne.
Uti detta Utlåtande saknar jag all bevisning för I 12 Den a5 Maij. den deri gjorda uppgiften, att desse ifrågastälide hemman äro af sådan natur, att de icke kunna till skatte försäljas; och då jag föreställer mig, att Presterskapet skulle tilläfventyrs hafva mera fördel af hemmanens försäljning till skatte, än af deras bibehållande i nuvarande skick, helst dessa hemman naturligtvis skulle af sjelfegande bönder vida bäLtre odlas, och följaktligen kunna inbringa åt Presten vida mer genom den årliga tiondens förökning, än genom den nuvarande städjan; så anser jag icke omöjligt, alc det Högvördiga Ståndet ju skulle kunna vilja sjelf samtycka lill försäljningen, och sålunda undanrödja hindret, äfven af ett privilegium.
Jag yrkar derföre återremiss af Utlåtandet för att åtminstone få uppgift på de Författningar, som förmenas ligga i vägen för den proponerade skalteförsäljningen; så mycket mer, som jag väl vet, att något dylikt förbud lär ega rum i afseende på Stomhemman, emedan de äro ett slags boställen för PrestEnkor; men jag icke känner, huruvida detsamma äfven gäller angående Mensalhemman. flans Excellence Herr Grefven och Zandt Mar sk al hen frågade, om Ridderskapet och Adeln ansäg Herr Cederschjölds anmärkningar emot EkonomiUtskottets ifrågavarande
Utlåtande böra föranleda till detsa m m as å terrerni tterand e.
Hvar - Den 25 Maji.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att som, enligt hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, EkonomiUtskottets ifrågavarande
Föredrogs ånyo och bifölls SlatsUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 37 afgifne, samt den 3 sistlidne Februarii e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående fortfarande af det understöd af Statsmedlen, Carlskrona Stads Fattigvårdsinrättning hittills åtnjutit, samt om tillökning deri.
ConstitutionsUtskottets den 23 sistlidne April under N:o 21 aflåtne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande förslag till ett tillagg i i5 §.
Riksdagsordningen, åsyftande Frälsehemmans-egares representationsrätt; hvarjemte upplästes Hedervärda BondeStåndets ProtocollsUtdrag af den 7 dennes, innehållande, att ConstitutionsUtskottets förslag blifvit af BondeStåndet 26 H. 8 Den a5 Maji. antagit till grundlagsenlig behandling nästa Riksdag; och fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde förslag, till den behandling 56 §.
RegeringsFormen föreskrifter, godkänna.
ConstitutionsUtskottets den 25 sistlidne April under N:o 22 aflåtne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande förslag till ändrad nedaction af i5 §.
Riksdagsordningen, - i afseende på högsta antalet af Härader, som kunna förena sig om en Fullmäktig; i sammanhang hvarmed upplästes Hedervärda BondeStåndets ProtocollsUtdrag af den ii dennes, hvaraf inhemtades, att ConstitutionsUtskottets Memorial blifvit, på grund af anmärkning, som förklarats utgöra Ståndets gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottel återremitterad t.
Herr von Schulzenheim_, Davidj anförde skriftligen:
Vid ConstitutionsUtskottets Memorial N:o 22, utbeder jag mig vördsamt, att få göra några erinringar, dem jag vågar underställa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning.
Jag delar fullkomligen de 2:ne Motionärernes yttrade öfvertygelse om de olägenheter och missförhållanden, som skulle, åt - Don a5 Maji. minstone i en aflägsnare framtid, kunna uppstå, i händelse det stadgande i i5 §.
Riksdagsordningen, som medger flere
Härader rättigheten att förena sig om en enda Fullmäktig, skulle framgent förblifva alldeles obegninsadt.
Allmännare än hittills tillämpad, skulle denna föreningsrätt kunna nedsätta det Hedervärda BondeStåndets personal till ett så ringa antal, att Ledamöter i Utskotten skulle kunna saknas, och dessa sednare således blifva inactiva, samt Rikets Ständer derigenom hindrade, alt, på det sätt Grundlagen föreskrifver, handlägga Riksdags-ärenderne.
Men icke nog»härmed; om sådane sammansättningar af io till 20 eller ännu flere Härader om en Fullmäktig skulle öfver hela Riket ingås, hvarpå exempel, ehuru sällsynta, likväl icke alldeles saknas, blefve i förhållande till den öfriga Riksdagsmannapersonalen en nog utvidgad verkningsförmåga öfverlemnad åt dessa få Fullmäktige.
Sträcktes detta ännu längre, skulle slutligen hela Sveriges Allmoge kunna komma att representeras endast af några få eller möjligtvis af blott ett enda Ombud.
Constitutions-Utskottet har väl icke för sin del trott, att alla dessa eftertänkliga följder voro att i verkligheten befara, men det har dock ansett den närvarande oinskränkta föreningsrätten icke stå väl tillsammans, 8* Den 20 Maji. hvarken med Grundlagens mening eller med Ståndets värdighet, eller med Rikets gagn, och under åberopande dessutom af analogien med hvad 14 §- föreskrifver för de mindre Städerne, har Utskottet funnit föreningsrätten i sitt närvarande skick kräfva någon lämplig begränsning.
Instämmande till alla delar i denna sista åsigt, vågar jag dock sätta i tvifvel, huruvida Utskottets nu uppgifna redactionsförslag innehåller ett fullkomligen ändamålsenligt och tillräckligt correctiv; jag befarar fastmera att, om detta förslag antoges, skulle man äfven framgent löpa fara att finna sig blottställd, åtminstone till någon del, för samma olägenheter, som man nu velat förebygga.
När man bar för afsigt att uppställa en gräns emot ettbefaradt allmännare missbruk , torde väl denna gräns böra så beräknas, alt icke missförhållanden redan inom densamma kunna hinna vidtaga, och då det åtminstone måste som en möjlighet få förutsättas, att det af Utskottet föreslagne maximum af sju Härader blefve mera allmänt tillämpadt vid de sannolikt allt mera och mera tilltagande föreningarne, torde det äfvenledes blifva nödigt att tillse, hvilka förhållanden derigenom skulle kunna uppkomma.
Om nemligen af Landets 3ai Härader eller Tingslag, 7 öfverallt skulle förena sig om en Fullmäktig, blefve BondeStåndets personal inskränkt till blott 46.
Den aå Maji.
Då nu deremot Utskotten sammanräknade erfordra af hvarje Stånd el t antal af 58 Ledamöter, blir det påtagligt, att den ofvannämnde personalen klefve otillräcklig, så framt icke en och samma person antages böra vara Ledamot af flere Utskott, ett förhållande, hvaremot jag visst ej har något att invända, då det sjelfmant inträder såsom en frivillig gärd af medhröders större och allmännare förtroende, men som dock icke synes höra få blifva en nödtvungen följd af en för inskränkt personal, eller såsom sådan ingå i beräkningen, då fråga är om en Grundlagsförbättring.
Den största och med Statsbördor tvifvelsutan mest betungade folkklassen skulle dessutom, om det föreslagna maximum antages, möjligen få deltaga i representationen med det minsta antalet Ledamöter, och hela Län skulle finnas, t. ex. Blekinge och Gottland, hvilka, om de förenade sig med utom dem belägna Härader, kunde komma att sända alldeles inga Ombud, då likväl stadgandet i 3i §. i Mom.
Riksdagsordningen åtminstone förutsätter, att ingen provins skulle vara alldeles orepresenterad vid Riksdagen.
I förbigående torde jag äfven få fästa uppmärksamheten derpå, att en och annan Landsort, t. ex. Dalarne, icke är indelad i Härader, samt att, i händelse vid ordet
Härad samma betydelse skulle fästas som vid Tingslag, denna sista benämning icke eller
Den ao Maji. öfverallt uttrycker samma begrepp.
Wadsbo
Härad i Skaraborgs
Län innefattar t. ex. flere, jag tror, fyra Tingslag, då deremot på Öland hvarje
Tingslag eller så kalladt
Mot består af flere Härader.
På dessa skäl afstyrker jag för min del ConstitutionsUtskottets förslag till ny redaction af slutmeningen i i5:de och lager mig friheten, att i stället vördsammast underställa Ridderskapet och Adeln, att såsom princip måtte antagas, att rättigheten för flere Härader eller Tingslag, att förena sig om en Riksdagsman icke må få sträcka sig längre, än att från hvarje Domsaga komme minst ett Ombud, då slutet af i5:de §. kunde erhålla ungefärligen följande lydelse: ”Vilja flere inom samma Domsaga be”lägna Härader eller Tingslag förena sig om ”en Fullmäktig, vare sådant dem obetaget; ”hörande dock denna Fullmäktig vara behörigen vald till Riksdagsman för det bland ”samma Härad eller Tingslag, inom hvilket ”han är boende och besutten.”
Jag medger väl, å ena sidan, att de Härader, som hvart för sig utgöra en serskild
Domsaga, härigenom skulle förlora rättigheten att förena sig med andra, men dervid torde å andra sidan böra tagas i betraktande, att dessa Härader, få till antalet, äro i anseende till folkmängd och hemmantal större, än mångå af flera Hära - Den a5 Maji. “9 der eller Tingslag bestående Domsagor, hvarföre de också hittills sällan eller aldrig lära hafva förenat sig med andra.
I Riket finnas 91 Domsagor, och då sålunda detta antal skulle utgöra minimum af BondeStåndets personal, tror jag en hillig medelväg vara funnen emellan den alldeles obegränsade föreningsrätten och den motsatta ytterligheten, som skulle uppstå, om den hvarje Härad eller Tingslag facultatift medgifna rättigheten att sända sin serskilta Fullmäktig, blefve förvandlad till ett positivt åliggande.
I händelse Högloft.
Ridderskapet och Adeln skulle täckas finna dessa mina nu framställde åsigter vara af den beskaffenhet, att de antingen oförändrade eller med några kanhända nödiga tillägg och rättelser, kunde förtjena att läggas till grund för ett uttryck af Ridderskapets och Adelns gemensamma tankar, vågar jag anhålla, det mitt anförande må få åtfölja den återremiss till ConstitulionsUtskottet, som i sådant fall torde komma att beslutas.
Då jag finner i Herr von Schulzenheims anförande ett uttryck af min enskilta tanka, anhåller jag, att dermed få förena mig; dock anser jag ett tillägg nödigt i anseende till möjligheten, att
Domsagor kunna klyfvas emellan Riksdagarne, och att det då bör vara gif - I 20 Den 25 Maji. vet, huruvida Fullmäktige höra utses från hvardera delen, eller från Domsagorne sådane de nu äro, då lagen stiftas.
Det är blott i detta afseende jag önskade ett tillägg.
Det rättaste torde vara, att Fullmäktig väljes för Domsagan, sådan den nu är, tills Rikets Ständer funnit det böra stadgas, att ett annat förhållande skall äga rum, eller att en Fullmägtig minst skall väljas för hvardera delen.
Jag instämmer i den framställning
Herr von Schulzenheim gjort, att föreningen endast hör sträcka sig inom Domsagan.
Jag anser likväl hvad han yttrat om Tingslag och Skeppslag, huruvida de äro att anse såsom Härad, ej böra göra något till saken, emedan det bör förstås den del, som förut valt Riksdagsman tillsammans, och då det varit i vissa orter Skeppslag, i andra Tingslag, kommer det att så fortfara.
Men jag ber att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på vigten af att noga göra sig reda för följderne af den princip man stadgar, att man ej skulle kunna väljas för andra Härader, så vida man ej är vald till Riksdagsman för det Härad, der man sjelf är besuten.
Ett dylikt stadgande finnes väl i i5 §.
Riksdagsordningen, men den synes åsyfta, att i allmänhet hvarje
Härad skall välja för sig, och då blir förhållandet annorlunda.
Nu, då man vill gifva laglig kraft \
Den a5 Maji. i 21 åt bruket, att flere förena sig, bör man n>e<l försigtighet gå lill väga.
Om man lomme i det tillstånd, att intriger vid valen egde rum, kunde en Svensk bonde blifva utesluten från möjligheten alt blifva Riksdagsman för andra orter, blott det lyckades, att få honom utesluten för det Härad , till hvilket han hörer.
Detta är vigtigt, tv fi ån den stund det inkommer i lagen, att man kan ingå sådane föreningar, komma de fleste af BondeStåndet att förena sig inom
Domsagorne, dels i anseende lill kostnadernes minskning, dels ock i anseende till mera allmänt förtroende inom orlerne.
Om man således antager principen, att flere få förena sig, men stadgar det vilkor, att den, som väljes, skall vara vald för det Härad, derhän är boende, inskränker man de Öfriges frihet, och ger makten friare spelrum.