Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att vägra återremiss af Betänkandet, på den grund att Constitutions-Utskottet skulle äga Riksens Ständers beslutande rätt, bestrider jag på det högsta, äfvensom att kalla detta Utskott, magtägande, är ett olämpeligt uttryck.
Adlerbeths yttrande, att de i 93 §:n nämnde Mål icke tillhöra Ständers pröfning, måste jag också bestrida 3 om så vore, hade vi handlat inconstitutionelt hela Riksdagen.
106 och 107 §§., sorn dock tillhöra Ständernas och deras Utskotts pröfning, angå Era» 444 Den 27 April. betsmäns afsättande.
Konungens Förordning angående Soldate-Beklädnaden är just nu under Ständers profning.
Här afgöres ständigt frågor om Löne-ersättningar , Pensioner och andra enskilta Personers angelägenheter, som stå j något sammanhang med Statens, po §. lemnar således icke något förbud, utan i stället en föreskrift j hvilka fall och j hvilken ordniag öfverläggning ager rum.
Jag hemställer derföre, om icke de Herrar, hvilka hafva bestridt återremissen , behagade förklara att detta icke må tjena såsom praejudicat till ökande af Constitutions Utskottets rätt på Ständers bekostnad, utan endast hafva afseende på denna sak, såsom varande af en helt annan beskaffenhet, då dess officiella egenskap sättes i fråga.
I annat fall mäste jag yrka återremiss.
Herr Schunström:
Egesfeliga frågan lärer vara om återremissgaf Constitutions-UtskottetS Memorial, hvarom jag får äran begära Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition.
I anledning af hvad Friherre Anckarsvärd yttrat, utbeder jag mig få göta några korta reflexioner.
Friherre Anckarsvärd har anmärkt, att Riksens
Ständer skulle beröfvas deras rätt att öfverlägga, om ej bans tolkning af Grundlagens ifrågavarande rum ansågs såsom den rätta:
Friherren lär hafva förgätit ingressen till , som säger, att Utskottet först skall pröfva anmärkningen och att
Ståndets öfverläggnings-rätt ej inträder förr än Utskottet funnit causa a&endi.
Men om 5 då Den 2?
April. 44?
Utskottet ej funnit causa agendi, Riksens Ständer likväl skulle kunna ingå i pröfning af Målet, borde den anklagade och af Utskottet fälde, med samma rätt kunna vädja til!
Riksens Ständer.
— Då det ena ej är tillätit, kan ej eller det andra vara det.
— Det är här icke någon fråga om Folkets rätt, utan det skall blott urskiljas om Ständerne eller deras Constitutions- Utskott tillkommer pröfnings rätten.
Skulle sluteliga afgörandet tillhöra Riksens Ständer, måste ock en serskild §. eller åtminstone ett ytterligare moment till 107 §.
Regerings- Formen tillsättas, nemligen huruledes förhållas bör i händelse icke alla 4 Raks-Stånden sirö af enahanda tanka, och om Konungens vidare Sanction fordras innan beslutet sättes i verkställighet.
Vidare yttrar Friherre Anckarsvärd, att det är för praejudicatet som han yrkar återremiss; men praejudicatet förfaller ju aldeles ifall remiss sker till Constitutions Utskottet om förändrad redaction af 107 §. såsom otydlig i dess närvarande skick.
1 öfrigt och hvad beträffar frågan om en Skrifvelse tili Kongl. Maj:t rörande förbud för vederbörande att utfärda dylika Skrivelser, som den, hvilken för anmärkningen varit föremål; får jag anmälat det jag tror detta vara ett ämne, sorn i behörig oidning bör väckas, och hvilket alltså nu max ste förfalla; äfvensom jag äuser ConstitutionsUtskottets
Memorial endast böra läggas ad acta, hvarom jag begär Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition.
Den 2f April.
I anledning af hvad Herr Friherre Anckarsvärd emot mig yttrat, anhåller jag att få till Protocollet förklara, att det må stå en hvar fritt (hvars medvetande honom dertill berättigar) att anse, hvad jag förut yttradt såsom rigtadt emot sig personligen.
Till besvarande af den anmärkning Herr Friherre Stael von Holstein anfört vid mitt nyss upplästa anförande till Protocollet, får jag den äran nämna, att jag till utvecklande af mina grundsatser begynte med nagra allmänna betragtslser öfver fördelningen af rättigheterna enligt var Stats-Författning emellan Konung och Ständer.
Jag anförde dervid, att enligt 90 §. i RegeringsFormen, enskilta Må! äro uteslutna ifrån Riksens Ständers befattning , så att frågor hos dem aldrig få förekomma om Embets- och Tjestemäns till- och afsattande , Regerings- och Domaremagtemes beslut och Utslag m. m. dill bevis att jag häruti haft rätt far jag utbedja 111ig att lå uppläsa samma §. så lydande:
Under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, ån denna Grundlag bokstafveligen förcskrifver, komma frågor om Embets- och Tjenstemans till- och afsätrande; Regerings- och Domaremagternas beslut, Resolutioner och Utslagj enskilda Medborgares och Corporationers för - Den 2?
447 hållanden, eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning.
Har jag sagt ett ord annat än här bokstafligen finnes?
Discussion och undersökning om §;s rätta förstånd, hörer ej till närvarande amne, hvarföre jag betygar min öbskan, att vi mä återgå till det, som utgör egenteliga föremålet för öfveriäggningen.
Grefve Mörner^ /Idolph Goran:
Setfan så mycket i detta ämne blifvit taladt, vili jag ej länge uppehålla Ridderskapet och Adeln, jag önskar blott få göra en liten erin Iran i anledmog af Friherre Anckarsvärd yttrande, att Riksens Ständer ej kunde hafva sämre rätt i a:dra än i:sta morn. af 107 §■> Jag är alldeles af den tankan, men af det skalet, att de blott hafva en och samma rättighet i båda fallen; den nemligen, att när Constitutions-Utskottet gjordt anmälan om en Persons endtledigande ifrån dess Embete, dä pröfva huruvida de vilja en sådan anmälan fullfölja eller ej.
Att Riksens Ständer skulle hafva någon annan rätt och när Utskottet fiikändt gå inn i pröfningen deraf, kan jag omöjligen fiona anledning till.
I §:s i-.sta mom. står ju tydeligen, att om Constitutions-Utskottet finner skäl att anmärka, då äga Ständerne pröfva och besluta om påföljd derå skall äga rum; finner åter Constitutioas-Utskottet icke anledning vara tili an - 445 Den 2$ April. märkning, tror jag ingalunda att Riksens Stän; der , det oaktadt , skulle kunna förklara motsatsen, så vida de ej skulle, såsom Friherre a£ Wetterstedt anfort, infordra de af Utskottet granskade Protocoll. Föremålet för Ständernas beslutande ratt är således här, efter min tanka, ganska bestämdt.
När åter en annan Person iin Constitutions-Utskottet gör anmärkning , så,är det ju äfvenledes blott Utskottet, sorn äger Handlingarne, och kan säga om den är behörig eller, ej.
Då Riksens Ständer ej hafva dessa Handlingar att tillgå, huru skulle de då kunna utlåta sig öfver anmärkningen m. m.
Om, såsom Friherre Anckarsvärd föreslågit, anmärkningen skulle med Utskottets Utlåtande till Stånden återgå, blefve ju blort den ena Parten hörd, och saken skärskådades ej hel och hällen, utan endast på en sida.
För öfrigt, om
Ständernas beslut skulle grundas pä anmärkningen allena, kunde man ju ock gå Constitutions Utskottet förbi, utan att höra det.
Men ändamålet med Constitutions Utskottets yttrande är ju att det skall tjena till rättelse.
Hvad sluteligen angår det, sorn här blifvit anfört angående Circulaire bref; så kan jag icke finna, huru 38 §■ Regerings Formen derpå kan tillämpas.
Den handlar om Contrasignation af Konungens
Bud och Befallningar, men att en enskild Embetsman må kunna lemna underrättelser i enskildte Ci.rculairebref till Personer, med hvilka han har relatipner, det lärer ingenstädes vara förbjudit.
Fi 1- Den 2?
April. 449 Friherre Acukarsvdrd; Herr v. Hauswolff har yttrat den förmodan att jag glömt något af j07 §.
Jag kan likväl ej medgifva någon glömska uti denna del , dä jag länge nog prof. vat Ridderskapets och Adelns tålamod med ett ofta förnyadt åberopande af 107 §:s bokstafveliga innehåll, hvarvid Ingressen ingalunda blifvit af mig förgäten.
Jag tillstår gerna att jag är aldeles ovan att ryda Lagar och borde i den de,en kan hända hafva mera lit till Herr von Hausswolff, hvars yrke det varit och är att tolka dem.
Det sätt hvarpå Herr v. Hausswolff vid detta tillfälle tyckes villja förstå 107 §. har 1 i levå! icke till sådan grad stärkt mitt förtroende till dess omdöme, att jag i anledning deraf kan afstå ifrån mitt egit.
Då jag anser det onyttigt att längre upptaga tiden, återstår dut blott för mig, att, med fullkomligt erkännande af mina motståndares öfverlägsna talenter i framställnings sättet af sina meningar, förklara, att jag ingalunda anser mig af deras skifil öfverbevist, och att jag således ej kan afstå ifrån att yrka återiemiss af Constitutions-Utskottets Memorial.
Grefve Mörner har origtigt fattat min mening, då han säger, att om ej alla Protocoll och Handlingar, utan blott anmärkningen korn* me under Ständernas skärskådande, skulle blott den ena Parten blifva hörd.
Sådan händelse Ridd, och Ad.
Prgt. V B. 2 AJd. 57» 58*.
April. tror jag vara förebygd af den §• jag åberopat, just derigenom att anmärkningen måste innan Ständernas pröfnings och anrr/ärknings-rätt inträffar, inga till (Jonstnations Utskottet, som infordrar den åtalade Partens förklaring, jemför Protocoller m. m. och derpå grundar sitt yttrande.
Jag finner således den atalade Partens rätt så skyddad, att han ej möjligen kan dömas ohördan.
Har är dessutom icke frsga om ett Domsslut.
Det är en ConstitutionsUtskottets
Opiniors-sak art väcka och till Ständerne öfverlemna en anmärkning i den afsigt 107 §. åsyftar.
Fråga, som i sådant afseende uti Riks-Stånds Plenum väckes af enskild Riksdagsman , är äfven ett Opinions-Verk , och Riks -tandens förening om Constitutions- Utskottets eller den enskildte Motionairens Opinion, blifver uttiycket af Riksens Ständers öf vertygelse om ett kraf för Rikets väl , om hvars tllfredsställande de hos Kongl. Maj:t kunna i underdånighet anhålla, utan att derföre kunna påföljden af sin önskan besluta.
Herr Grefven och LandtMarskalken tillkän. ragtf att Pffnum komme klockan 5 i eftermiddag att fortsättas.
Jag ber om förlåtelse att jag nödgas ännu borttaga några ögonblick för att i anledning af hvad Friherre Anckarsvärd yttiade, förklara det jag endast sagt att derest Protocoller och Handlingar ifrån ConstijutionsUtskottet skulle infordras, kunde Ståndet ej få Den 2?
Apvil. 45* fullkomliga upplysningar, och Målet ej blifva ut* redt.
I Constitutions-Utskotret ar visserligen båda Partemes: ratt bevaiaöpmen då ,Utskottet i grund af sm kännedom om sakens förhållande tillstyrker att den skall I ört al I a, och Ståndet ej dermed vill låta sig nöja utan sj;lf döma, och derföre infordrar, tili exempel ar,märknings-Författarens Memorial , så er höi les väl deraf endast en ofullkomlig
Sak kännedom , enär det blott utaf ifrågavarande Embetsman® förhållande i det hela kan upplysas, huruvida de nied skicklighet och drift sitt föitiOendeEmbete utöfvat.
Constitutions-Utskottet har samma rättighet i följe af båda Momenterne i 107 och när dess rätt, att icke göra någon anmärkning, är i för 1 a fallet medgifven, lär också dess rättighet att frikänna från en anmärkning, sorn redan blifvit gjord, äfven följa af samma förhållande, det nemligen, att ingen så väl som Utskottet kan döma med full Sak-kännedom.
Frågan är i båda fallen om ett omdöme öfver Personers förhållande i det bela af deras Embets befattning, och det kan ingen bättre än Constifulions Utskottet fälla, för hvilket StatsRådets Protocoiler blifva framiä^de.
Med mycket nöje har jag hort åberopas den varsamhet och det lugn, sorn 1809 här rådde, då Constitutionen uppgjordes, och jag hoppas att Riksens Stander afven nu och i framtiden skola gifva efterdöme al samina Moderation, samma Lag-hdnad, sorn är den säfe» JC.
Aprit.f rasfe borgen för deras rättigheters helgd och ‘frihetens bestånd.
Friherre Anckarsvärd ■.
Till besvarande af hvad Grefve Mörner behagat yttra, får jag förklara, att jag ej km frångå , att icke just nu här uppstår samma omöjlighet att bedomina oell besluta , då man ej äger tillfälle att med Utskottets Utlåtande jemföra den anmärkning, hvarom nu är fråga.
Oagfadt all den tillit, man har skäl att sätta till Constitutions Utskottets omdöme, tror jag dock icke att någon Domare får grunda sitt beslut på blotta lörtroendet till en Auctoritets till- eller afs.yrkan.
Constitutions-Utskottets hörande kan i denna del aldrig blifva annat än en upplysninggifvande och vägledande åtgärd, aldrig ett Lagstiftande beslut i saken.
Hela mitt yrkande inskränker sig dertill att få till Ståndet ifrån Constitutions Utskottet öfverlemnad den ifrågavarande anmärkningen, för att i stöd af den kunna pröfva å hvilka grnnder Utskottets yttrande är fotadt.
Grefve de la Gardie, Jjhcob•.
Sedan så mycket i förevarande ämne redan blifvit talad t, skulle det synas af mig djerft och för Ståndet öfverflödigt, att vidare förlänga Discussionen.
Jag anhåller derföre blott fä nämna, att hos mig icke uppstått någon tvetydighet om förståndet af 107 §. i Regerings-Formen; och om någon ovisshet derom ett ögonblick kunnat uppkomma, har den fullkomligt blifvit sking. Ben z?
4T3 råd, sedan jag hört den agtningsvärda man, som sielf deltapit i Grundlagens stiftande. > o o # och hvilken alltid följt sin Öfvertygelse, förklara, att den i 29 § Riksdags ordningen Riksens
Ständer förbehäline pröfnings-rätt endast hade afseende på de tali, då Constitutions-Utskottet funnit någon Stats Rådets Ledamots förhållande anmärknings-värdt och ansett sig böra enligt 107 §. i Regerings-Formsn sådant inför Riksens Ständer anmäla.
Då en olika tydning gifves åt samma Lagens rum synes mig dens yttrande vara öjåfvigt, hvilken sjeif deltagit i nämnde Lags stiftning.
Han måtte väl känna afsigtea, förståndet deraf; och då denne man är densamme , hvilken redan för nära 30 år sedan, dä Fosterlandets frihet hotades af en magtägande Konung , ej tvekade att inför honom med undersåtens vördnad 3 men frie Medborgs-mannens hela känsla, högt yrka Regerings Formens bestånd och besvurna löftens helgd, mäste dess vitsord vara af en ökad vigt.
I anledning af hvad Herr Schönström yttrat, att Constitutions-LJtskottet icke skall uti dess förevarande Memorial upptagit hans anmärkning, torde ja»g fä erinra, att om Herr Schönström med ordet upptaga'menar detsamma som tälla , är hans omdöme rigfigt; men att i annat fall, enligt hvad jag tror, Constitutions-Utskottet icke blott upptagit hans anmärkning , utan ock utöfver hvad både Riksdags-Ordningen och Utskottets pligt kunna for? 454 Din 2?
April. dra, meddelat ett fullständigt yttrande i ämnet, samt derigenom lemnat ett förnyadt bevis på Utskottets goda vilja att gå Riksens Ständers önskningar tiil rrötes.
Då j g icke anser någon återremiss af Utskottets Memorial kunna Éga rum, men fullkomligen instämmer uti friherre af Wetferstedts anhållan om tryckning både af Herr Schönströms anmärkning oell Hans Excellence Herr Grefve von Engeströms derölver afgifné förklaring; så förmodar jag att ett nöjaktigt slut i Målet derigenom' eihäl1 es. och får således begära, att sedan alla de, hvilka tilläfventyrs anmält sig, haft tillfälle tala, Utskottets Memorial må läggas till Handlingarne.
Herr Schönström:
Jag har också stark tro, men till den grad sträcker den sig icke, att jag »kulle tro , såsom Grefve de ia Gardie anfört, att Constjtutiona-Utskottet upptagit min anmärkning.
Herr Grefven och Landt Marskalken fö' klarade, a^t som hvarken 106 och 107 §J.
Regerings Formen eller 29 §.
Riksdags Ordningen k-tnna Riksens Stander någon prötntt gs rätt af Gonstitotions - Utskottets åtgärd i sådana Anmärknings frågor, hvilka Utskottet ej funnit skäl upptaga , och öUer hvilka Utskottet ‘åledes icke eller något yttrande a fgi i vit, ansåge Herr Grefven och LandtMarskalken sig vid sä beskaffadt förhållande icke kunna göra Proposition till återremiss af Coiistitutions Utskottets Memorial och icke eller till den gjorde frams talf - Den 2f April. ningen att HatHlingarne i detta
Mål skulle fran Utskottet infordras.
Friherre Cederström, Ulric: Som Herr Schönström yttrar att återremisser af Anmärk» rings mål förut ägt rum i flere Riks-Ständ, så kunde ju denna fraga få hvila på bord t , intill dess I lerr Schönström från dessa Stånd fö rs k i lfa t sitt behöriga Proroeolis Urdrag för att sin uppgift styrka.
Jag tror att detta vore tillräckligt för att stadga ett beslut.
Friherre Anckarsvärd, anförda skrifteligen; Få ställen i Grundlagen äro så tydefigt bestämde, som vilkoiet under hvilket 55 §.
Riksdags •
Ordningen tillägger LandtMarskalk ell.-r Taleman rättigheten att vägra Proposition.
Herr Grefven® och Landt Marskalkens vägran att å min bägiiran om återremiss göra Proposition, ian efter §s innehåll ej fä grundas på annar skäl än, att den väckta frågiti skulle vara Isak-,lafve, lissen stridande emot Grundlagens lydelse.
Jag anhåller deif ire att Heir Grefven och I.andtMa'skalken täcktes låta mig föreläsas den Grundlags hvarest det står bokstaf veligeo förbu let att begära återremiss å ett ifrån Constitutions Utskottet ingi!vit Betänkande rörande anmärkning.
Jag anhåller lika ödmjukt att tå mig forstedt det GrundlagS-ruav, hvarest det är förbudet , att vid ett ämnes slutelig» afgörande äska alla till Målet hörande Handlingars upp*- läsande i enlighet mel hvad 55 §■ Riksdagsordningen bokstafveligcn bjuder > då först kan Den 2?
April. jag medgifva att Herr Grefven och Landt-' Marskalken äger rättighet att i stöd af yy §, vägra den Proposition jag åskar; men så länge j-.g ej är öfverbevist att min begäran är bokstaiveligen stridande emot Grundlagens lydelse, kan jag ej medgifva att Heir Grefven och LandfMarskalken anfört giltige. skäl till sitt vägrande.
Friherre Boye, Ludvig:
Omständigheter gifvas, hvilkas ursprung jag gerna glömmer; men hvilkas fordringar jag varit skyldig att uppfylla.
Ömtåligheten för dem har ålag dt mig att ej, med ett ord, deltaga i Discussionen af en fråga, som personligen angått Herr Grefve von Engeström, och jag har derföre, sa länge frågan var ännu oafgjord, också af hållit mig från det hufvudsakliga yttrande, som jag annars visserligen skulle hafva meddeladt, nemligen, att da den handling af Herr Grefven, hvilken utgjordt anmärkningens föremål, ingalunda kan sägas aga en, i Constilutionen bestämd egenskap af Embetshandling, eller åtminstone icke äger den tydlig och gifven , sä hafva icke heller Riksens Ständer någon tydlig eller gifven rätt att deröfver döma; och Herr Grefven således icke eller någon skyldighet att, för den samma, stånda till ansvar inför Ständerna.
Men dä nu detina Anmärkningsfråga fått ett slut; och jag alltså icke mera bör anses tala i den, må det väl vara mig til. latit, att i ovilkorlig Consequence af det begrepp om förståndet af 107 §, af Regeringsformen, som jag förut tvenne gånger haft dea Den 2?
April. 4?7 aran här framställa, ännu tala till försvar för samma §.
Jag bshöfver icke dölja, att min hansia lidit, då jag i dag hört detta Grundlagens bud tydas till uppenbar inskränkning i Nationens ratt:
Och jag skulle anie mig illa uppfylla min pligt, som Riksdagsman, om jag underlät att uti Ståndets Protocod nedlägga min protest emot allt hvad som ger åt 107 §. i Regerings-Formen någorr otydlighet.
1 ali Lagtolkning rr.åste första principen vara, att icke söka otydligheter der inga finnas, och att icke erkänna andra förbuds-Lagar, än de, som i sjelfva ordalydelsen framställa tydlige förbud; emedan man alltid är skyldig att tro, att det Lagen icke sagt, det har han icke helier men2t.
Då nu andra momentet i tydliga ord säger, att ”sådana frågor kunna också innom
Ständerna väckas” samt vidare att ”Ständerna dock, i sådane fall, icke få dem förr afgöra, än sedan Constitutions Utskottet blifvit hördt,” så måste ju också i dessa ord ligga en tydlig tillåtelse för Ständerna, att sedan vilkoret at Utskottets hörande blifvit uppfyllt och uppehållets ändamål således upphört, få frågan afgöra.
Det måste vara klart, att när det enda hinder blifvit undanröjdt, som Lagen bjuder för Ständernas afgörande rätt, så står också denna rätt oförhindrad qvar i sin första ovilkoriiga kraft:
Och den klyfning i samma rätt, som man vill åstadkomma, derigenom att man skapar ett nytt villkor, som Lagen alldeles icke framställer; denna klyfning, i följe hvaraf, sedan Utskottet blifvit hörut, Ständerna 458 Den 2?
April. ändå icke skulle få deras afgörande rätt utöfva oftare, än Utskottet sådant tillåter, äger icke någon grund hvarken i denna eller i någon annan § af våra Grundlagar.
Den ligger också i uppenbar
Strid med sjelfva ratio Legis, till skillnaden emellan 106 och 107 §§ ne.
Jag har förut haft den äran att här uppdraga skiIlna cls-linien emellan dessa hårla Lagrum; och jag anhåller ödmjukast, att ännu få påminna om den.
Når 106 §. skulle stadga behandlingssättet får de fall, då Ministéiens anmärkte bähdUngat borde efter Sveriges Lagar bedömmas; så var d<t nödvändigt att concentrer. i den Demncratiska Magten till så liten Scala, som ske kunde; emedan Ständernas fleste
Ledamöter icke kunde anses känna hagarne ; och säledrs icke borde afgörande rätten utöfva; hvadan ock det var både rättvist oclr klokt att afförande rätten tillad^s ensamt Utskottet; men helt annan orsak, och helt annat ändamål, hade Lagstiftaren att följa, när han, i 107 § skulle stadga behandlingssättet för de fall, då Mmistéreris anmärkte handlingar skulle bedömas, icke efter Lagirne, utan tfter Ständernas egen Opinion; emedsn, i deg. sa fall, var det just i Ständernas fläste Ledamöters Opinion , som Normen för beslutet skulle tag3s; och ifrån denna prinejpe, ja! ifrån både dess orsak och ändamål, hade Lagstiftaren sjelf afvikit, om han tillåtit, att Utskottet, bestående blott af 24 Personer , fått sätta deras Opinion, i stället lör Ständernas egen; det vill säga i stäflet för 900 Personers.
Hade Lagstiftarens mening varit lädan, så hade - Den 2?
April. 45T9 Opinions Nämnden. sorn dömer öfver Högsta Domstolen, äfven fatt sig uppdragit att dorna öfver Stats-Rädet; eller också hade Constitutious-Utskottet fått sig Magten af en OpinionsNämnd tydeligen tillagd; men derom innehåller icke Regerings Formen ett ord; och då Lagstiftaren deremot här ganska tydligen sagt, att Utskottet endast skall höras, innan algörande rätten af Ständerna uröfvas; så roå*te det vara Lagstridigt att fräntaea Ständerna denna afgörande rätt, för atc skänka d.n åt Utskottet.
Jag vet rätt val att då tvenne meningar här uppstått om något Grundlagens bod, *-å tillhör det icke någondera meningens lörtäktare, att afgöra på hvilkendera sidan det rätta förståndet står; men med den fudkomligaste trygghet öfverlemnar jag åt deu Allmänhet, som skall läsa våra Frotocoller, och äfven åt den Efterverld, hos hvilken ännu något m.nne bevaras af vårt Språks Ördaförstand att afföra , om det varit jag, som förtydt 107 §. i Hegerings-Formen, eller om det varit jag, sorn bestridt föitydningen.
Friherre Cederström, Jacob'.
Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken, i den ordning Grundlagarne föreskrifva, vägrat att göra Proposition om äterremiss al Constitutions-Ut• skottets Betänkande, så återstår, enligt de i Grundlagarne stadgade Former , ingen annan åtgärd, än att genom Proposition utröna huru vida Ståndet ändock yrkar samma Proposition.
Yrkar Ståndet icke en sådan Proposition, är ötverläggoingen slutad, och yrkai åter Ståndet 460 Den 2?
April. den, äger LandtMarskaiken rättighet aft förklara öfverläggningen hvilande , och öfverlemna till Constitutions-Utskottet att afgöra, huru vida Propositionen lagligen blifvit vägrad.
Jag anhåller derföre att inga ytterligare frågor i ämnet må få komma under Ventilation.
Grefve Löwenhjelm.
Gustof:
Med förundran har jag hort . påstås, att en orimlighet skulle ligga deri , att 24 Personer kunna uttrycka 900 Personers Opinion.
Per Analogia rii lärer då den värde Talaren också finna en orimlighet deri att 48 Personer i OpinionsNämuden, uttrycka samma 900 Personers Opinion, 1 hvilken senare orimlighet han dock enligt
Proportions-läran lärer medgifva en rabatt af 50 proCerit elier ditferencen emellan 48 och 24.
Friherre af Wetterstedt:
Till följd af ruin öfvertygelse om meningen af 107 §., instämmer jag fullkomligen med hvad Herr Grefven och LandtMarskaiken, äfvensom Friherre Cederström yttrat.
— I annat fall, och om jag ej ansåg Lagen fordra att öfverläggningen nu mera bör stadna vid den fråsan, huruvida Ridderskapet och Adelö yrkar Proposition tilt återremiss eller icke, skulle jag ej underlåta att besvara Friherre Boye.
Friherre Stael von Holstein Om Herr GreL vens och LandtMarskaiken® vägrande af återremiss grundade sig derpå, att Constitutions* Utskottet i:ke funnit sig behörigt ingå i nå - Den 2?