Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Institutet, i afseende å de theoretiska ämnena, får frihet att undervisa, får fördela dem på sina lärare, efter behof och förmåga, och icke blir tvunget att inskränka sin verksamhet, så finnes redan nu derstädes tillräckligt antal lärare och lika stora ressurser, som vid någon af de båda andra läroanstalterna.
Man bör ihågkomma att Institutet eger lika många lärare som begge fakulteterna, — för öfrigt glömmer man så gerna vid debatterna i medicinska frågan Lund, tillämpar alla argumenter och jemförelser endast på Upsala, då likväl samma rättigheter tillhöra begge fakulteterna och äfven samma skyldigheter.
Men dessa medicinska fakulteter äro för ingen del identiska, så att det, som kan med rätta sägas om eller åstadkommas af den ena, skulle äfven vara applikabel på den andra.
Vill man säga sanningen, så är det den, att alla tre läroverken kunna utan tvifvel, hvar lör sig, åtaga sig den theoretiska undervisningen, Stockholm och Upsala lättare än Lund.
Det är väl då icke skäl att hindra dervid ett af de bättre.
Låt den stå qvar vid alla 3, men medgif, för den händelse det skulle i någon punkt brista på det ena eller andra stället, fullkomlig valfrihet för lärjungen att begagna hvilketdera af dem han helst önskade; låt honom utan något hinder öfvergå från det ena till det andra, välja det bästa.
Man har fästat mycken vigt vid skilnaden mellan de theoretiska och praktiska delarna af medicinen, och satt de s. k. theoretiska såsom något högt, öfversvinneligt, beundransvärdt öfver de praktiska.
Det var verkligen en tid, ehuru något aflägsen, då de medicinska studierna bedrefvos h. o. h. theoretiskt; då man på studerkammaren, efter filosofiska systetner, konstruerade sjukdomar, t. o. m. lifvet.
Ven sedan såväl naturvetenskaperna i allmänhet, sorn särskildt medicinen mera utvecklat sig och man blifvit närmare förtrogen med menniskokroppens rätta beskaffenhet och lifvets sanna natur, har den s. k. theorien inom medicinen allt mer och mer fått maka åt sig och lemna rum för verkligheten.
Detta blir klart, om man ser till huru pass mycket theori ingår i de medicinska vetenskapsgrenar, som utgöra föremål för theoretisk examen.
Den lörsta af de medicinska (grundläggande) vetenskaperna, är anatomien.
Jag vet verkligen icke huru man kan kalla denna en theoretisk vetenskap, då man endast genom knifven och mikroskopet, genom empiriska, rent praktiska undersökningar, från början till slut, kommer till de sanningar, som densamma innehåller.
Fysiologien öfvergår också alltmera från den theoretiska uppfattningen, från detta Den 14 Mara e. m. 139 århundrades början, till genom iakttagelse och försök vunna fakta.
Medicinsk kemi och drogue-kännedom kunna väl icke heller anses för theoretiska.
Komma vi nu till pathologien, så innehåller den en skildring af samma lifvets lagar, som fysiologien, men sådana de göra sig gällande i det sjukliga tillståndet, och äfven här behöfver man på theoretiska funderingar lika litet spilla sin tid, som i afseende å dem, hvilka gälla för det sunda tillståndet.
Slutligen medicinens historia, som omfattar de ulmärktare personligheter, hvilka uppträdt på den medicinska litteraturens och handlingens områden, och skildringen af de olika systemer, som under tidernas lopp blifvit af den ena eller andra framställda. 1 det af Institutet år 1856 afgifna förslag till ordnande af den medicinska undervisningen och examina derstädes, sattes denna vetenskap i sista rummet, emedan det är alldeles omöjligt att begripa och hafva någon nytta af medicinens historia förr, än man slutat sina öfriga studier.
Ehuru detta ämne ingår bland äinnena till theoretiska examen, och verkligen är theoretiskt, så kan det knappt så benämnas, utan förtjenar blott namnet minneslexa; det är illa att så är, ty ämnet är af stor vigt.
Jag hemställer, efter denna hastiga öfverblick, till hvar och en, hvad det egentligen är för theori, som ingår i den s. k. theoretiska examen, och hvilken del deraf det kan vara, som man omöjligen skulle kunna tillegna sig annat än i skygd af universitetet?
För min del vågar jag tro, att dessa vetenskaper, hvilka naturligtvis stå i samband med andra, emedan ingen vetenskap är eller kan vara isolerad, fullkomligen lika väl kunna studeras här i Stockholm, som i Upsala, och öfverallt der det finnes tillgång på skickliga lärare samt den materiel, som för undersökningar och experimenter är nödvändig.
Man har också sagt, att de theoretiska studierna böra föregå de praktiska, och det må vara en sanning, då det uttalas såsom en allmän sats; men denna torde medgifva åtskilliga undantag, och komiterade för den medicinska undervisningens ordnande hafva också ganska skarpt betonat, att theori och praktik vid den medicinska undervisningen på det intimaste sammanhänga med hvarandra, samt böra gå hand i hand, en sak som är en oemotsäglig sanning.
Man har vidare sagt, att då Institutet redan har rättighet att meddela den theoretiska undervisningen, hvad skall det då med sjelfva examen?
Det är visserligen sannt, såsom äfven 1837 uttalades, att ett läroverks närmaste uppgift är att undervisa, icke att examinera; men då, såsom här i Sverige, undervisningen är kostnadsfri, då lärjungen således saknar sporren att skaffa sig valuta för sina penningar, och då läraren ändock måste vara mer eller mindre moraliskt ansvarig för den undervisning, som af honom meddelas, så måste också en examen finnas.
Här sades i f. rn., att det vore tydligt, att lärjungarne skulle framdeles komma att helst aflägga sin licentiat-examen vid Institutet, emedan de i alla fall vore tvungne att för tjenstgöring vid klinikerna någon tid uppehålla sig der; men å andra sidan kan jag också säga, att en 140 D«n 14 Mar» e. m. stor del nu studerar vid universitetet, derföre att de'aro tvungna att der aflägga sin theoretiska examen.
Jag vill visserligen icke påstå, att något moraliskt tvång i detta afseende utöfvas, men ingen må heller jäfva möjligheten af att så kan ske; och kan man supponera ett sådant från det ena läroverkets sida, så kan det också antagas såsom möjligt från det andra, utan att man derigenom träder grannlagenheten för nära; och då, såsom erfarenheten visat, antalet dissekanter vid Institutet aftagit, icke nu detta år, utan sedan 1861, — då en minskning i lärjungarnes antal uppstått för lärare, som förut haft att glädja sig åt en ganska talrik skara af åhörare, så tror jag att hvad sorn i detta hänseende är sagdt, icke har karakteren af en blott supposition, ulan af ett verkligt faktum.
Man svarar härpå: hvad gör det, att ni icke har så många lärjungar?
Desto grundligare kan deras undervisning blifva och dessutom vinner ni ju lättnad i er möda!
Men för den nitiske och af sitt ämne genomträngda läraren är undervisningen ett kärt besvär och ett behof.
Det går honom vid beröringen med lärjungen, som Antaeus vid berörelsen med modren jorden; han får nya krafter.
Så innebär också för läraren meddelandet af den vetenskapliga undervisningen en ny väckelse och en sporre till vidare forskning och utveckling, och hans största glädje är vexelundervisningen med ädel, vettgirig ungdom, hans stolthet att se deras antal växa.
Detta är det skönaste erkännandet af att han verkar väl i sitt kall.
Om deremot, då läraren bigifver sig till lärosalen, med alvarlig föresats att verka i sitt kall, att åt lyssnande lärjungar meddela vetenskapernas och sina egna forskningars resultater, att möjligen göra fruktbärande för dem och för menskligheten en och annan ny idé eller upptäckt, om han då finnér platserna tomma och icke mötes med det intresse han väntat, så krossas hans förhoppningar och nedslås hans mod; han vinner då ingen uppmuntran att med nit och ifver fortsätta det arbete, som han kanske med god utsigt till framgång börjat på vetenskapens fält.
Se der hvad lärjungarnas antal betyder.
Hvad mödans minskning angår, och undervisningens grundlighet, så är det ofta lika lätt att undervisa 100 som en; tydligt gäller detta föreläsningar.
Så stort blir ej på många år de medicine studerandes antal i Sverige att grundligheten minskas i de theoretiska ämnena.
Det är i öfrigt ganska anmärkningsvärd!, att när det talas om denna examens betydelse, så säger man den vara nästan ingen för Institutet, hvadan examen gerna kan undvaras der, men att deremot universitetsfakulteten skulle h. o. h. gå under, om den icke finge behålla detta sitt uteslutande privilegium.
Kan det dock vara möjligt eller rimligt att den theoretiska examen har så olika värde för den ena eller andra institutionen?
Ja, man går ännu längre, man säger t. o. m att medgifvande åt Institutet af rättigheten att examinera i de theoretiska ämnena skulle medföra den medicinska fakultetens lösbrytning från universitetet, i thy att alla lärjungar skulle dragas derifrån till Institutet.
Detta synes mig innebära en alltför stor misströstan om fakulteternes förmåga, Den 14 Mare e. m. 141 | och skulle utgöra en vederläggning af allt det vackra man sagt om den stora betydelsen af de olika fakulteternas samband sins emellan; ty det skulle bevisa att endast tvånget, icke behofvet och den inneboende sanningen af den s. k. universitetsidéen håller medicinska fakulteterna qvar och alla fakulteterna samman.
Man behölver visst icke vara så rädd; medicinsk undervisning och medicinska fakulteterna blifva nog qvar der de äro.
Universitetet har i flera hänseenden stora företräden för Institutet, t. ex. i prestigen, i doktorsgraden, som det ensamt eger utdela, och som ännu af gammal vana torde betraktas såsom en lärdomsgrad af icke ringa betydelse.
Der finnas äfven stipendier och tillfällen till s. k. konditionering, med ett ord en mängd lockelser, som utan tvifvel skola derstädes qvarhålla ganska mångå studerande.
Se vi på förhållandet i England, det främmande land jag bäst känner till, och hvilket jag derför kan åberopa som exempel, så finnes der Oxfords och Cambridges universiteter med fullt utrustade medicinska fakulteter, och jag har aldrig hört deras alumner annat än med aktning omtalas; men icke hemta dessa sina praktiska kunskaper i universitetsstäderna, utan det göra de vid sjukhusen i London, och sedan de der fullbordat sin praktiska kurs, gå de tillbaka till universitetet för att vinna doktorsgraden.
Man har äfven påpekat, som ett slutresultat, att hela universitetet skulle komma att flyttas.
Denna fråga står dock ännu, såsom en aktad talare på f. m. antydde, i fjerran, ty innan vi kunna tänka på en dylik flyttning, måste vi först besvara den frågan: behöfves ej för vårt
Iand ett nytt universitet, utom de två som redan finnas?
Upsala universitet anlades i fordna tider just i den stad, som då var centrum för folkets lif och den vigtigaste i hela Norden.
Sedermera, vid eröfringen af Skåne, Halland och Blekinge, grundlädes Lunds universitet, för att äfven med intelligensens makt sammanhålla de med svärdet nyförvärfvade provinserna, och för att bilda en motvigt mot de Danska sympathierna.
På den tiden egdé
Sve rige icke fullt en million innevånare, och Stockholm räknade 30,000.
Sedan dess har landets och hufvudstadens befolkning fyrdubblats, och kan det icke då vara skäl och är det ej t. o. m. nödvändigt att nu hafva 3 universiteter, då man redan på den tiden ansåg sig behöfva 2?
Förr än denna fråga är afgjord, lärer väl ingen flyttning kunna ifrågakomma.
Het och ifrig har denna strid förts emellan de olika läroverken, och väl kan det hända, att i häftigheten kämparne å ömse sidor gripit till vapen, som man vid en lugnare besinning ej skulle användt; men jag är dock öfvertygad, att på botten af allt slridsbullret ligger hos de kämpande kärleken för vetenskapen och fosterlandet.
Mången är trött åt den striden; jag känner åtminstone en ganska nära.
Må den snart vara slut, och må vi kunna säga såsom Tegnér till Atterbom: »Nu striden är förbi; hvad ondt den vållat, Förgätes bättre än det tänkes på.
Ml Sen M Meri e. m.
Vi tacka glömskan, som sin aska sållat På släckta glöd.» — — — Många ledamöter hördes härtill yttra bifall.
Då jag uti motiverna till Iikon.-Utsk:ts Betänk., rörande återgifvande af den theoretisk-medicinska examen lill Carolinska Institutet, funnit denna fråga fullständigt och tillfredsställande utredd, och den föregående talaren, Frih. v. Duben, så grundligt vederlagt de vigtigaste af de inkast, sorn af Betänk:ts motståndare blifvit under f. m:s diskussion framställde, kunde jag inskränka mig till att endast yrka bifall till Betänk:ts slutsats, men då Gr.
Hamilton uti f. m:s anförande åberopat ett uttryck jag haft vid remissen till Utsk:t af den motion, Hr Cederschjöld i förevarande fråga på detta rum väckt, anser jag mig uppmanad att för en stund upptaga R. o. Ad:s tid med några upplysningar.
Den fråga, som nu diskuteras, har haft 2:ne stadier; motståndarne till Carolinska Institutet uppgåfvo sig under det första stadiet endast förfäkta medicinska undervisningens bästa och framhöllo då, att denna undervisning skulle lida, ja hotas med undergång, om Institutet erhölie rättighet att anställa theoretisk-medicinsk examen; under det 2:dra stadiet har frågan om medicinska undervisningens fördel mer och mer trädt i bakgrunden och i dess ställe med bjerta färger framhållits faran af Upsala universitets styckning, ja flyttning, om den s. k. specialskolan i hulvudstaden åter erhölie nyssnämnda rättighet.
Det förra, nemi. medicinska undervisningens bästa, har jag för min del alltid ansett som hufvudsak, det sednare som bisak.
Den som söker förvandla bisaken till hufvudsak, måste jag anse handla orätt.
Då man ensidigt söker förfäkta en ensidig sak och slutligen ser sig i fara att förlora striden, griper man ej sällan, såsom en sista ressurs, till utvägen att frammana ett fantom, för att förskräcka inotståndarne och förvilla allmänna opinionen.
Carolinska Institutets vedersakare hafva tillgripit denna utväg, de hafva frammanat ett fantom och detta fantom är — universitetens styckning, på så sätt alt, om Carolinska Institutet erhöll rättighet att anställa theoretisk-medicinsk examen, skulle en oundviklig följd deraf blifva att de medicinska fakulteterna förr eller sednare lösrycktes från universiteten och förflyttades till hufvudstaden för att uppgå uti den s. k. specialskolan.
Vore jag öfvertygad om att faran för universiteternas styckning vöre verklig, skulle ock jag förena mig med dem, som yrka afslag på detta Betänk:de, ty jag anser en sådan styckning ej önskvärd; de skäl, jag dock i dag hört och förr i åtskilliga utdelade skrifter sett åberopade för en sådan fara, hafva för mig ej varit öfvertygande; de hafva alla bestått endast uti förmodanden och obevista farhågor; så länge öfvertygande bevis saknas, måste den ena sidans antaganden för vara lika mycket eller lika litet bevisande som den an - Den 14 Mars e. m. 143 dra sidans emot.
För min del anser jag stycknings-farhågan ogrundad.
Den föregående talaren har anfört ett exempel från England; må jag repetera detsamma.
Universiteten i Oxford och Cambridge motarbetade, hufvudsakligast genom högkyrkans medverkan, under långa tider i Engelska parlamentet tillåtelsen för Londons medicinska specialskolor att få utexaminera medicine-doktorer, bland annat, äfven af det skäl, som nu här i vårt land anföres, nemi. faran för universitetens styckning.
Slutligen erhöllo dock Londons skolor full rättvisa, och ehuru ett tjugutal år eller derutöfver sedan dess förflutit, stå dock Oxfords och Cambridge’s medicinska fakulteter qvar och stå qvar med så högt anseende, att ett ej ringa antal af dem som studerat i London taga sin grad vid de nämnda universiteten.
Annu ett exempel; då Belgien blef eget rike, fanns ej i dess hufvudstad universitet; ett dylikts upprättande motarbetades med yttersta ifver, ja förbittring af det ultra-katolska partiet inom landets representation; väl framdrogs som hufvudsakligt skäl faran för ungdomens förvillelse i en stor stad, men äfven att den medicinska undervisningen skulle, i anseende till hufvudstadens större sjukinrättningar, snart frånryckas de öfriga tre universiteten och sålunda dessa de facto styckas.
Slutligen, uttröttad af striden, beslöt staden Briissel att på egen bekostnad, oberoende af statsanslag, upprätta ett eget universitet; detta skedde, och universitetet står nu blomstrande i full verksamhet; de öfriga universiteten stå ock till sin verksamhet, äfven inom medicinska undervisningens område, oförminskade.
Hvarföre skall följden hos oss blifva någon annan?
Farhågan att det skulle vara emot medicinska undervisningens fördel, eller att denna undervisning skulle Iida af medgilvandet af theoretiskmedicinsk examen i Stockholm, finnér jag ej något skäl att dela.
Påståendet att de theoretiska studierna i allmänhet bäst trifvas och fördelagtigast bedrifvas vid universiteten, vederlägges, åtminstone hvad medicinska studierna beträffar, fullständigt af vår inhemska erfarenhet.
Anatomi och physiologi, chemi och pharmaci, grundvalarna för all medicin, hafva ju med framgång, ja äfven med af motparterna erkänd framgång, studerats vid Carolinska Institutet, under A. Retzius, under Berzelius, under Mosander m. fl.?
Hvad som skett hitintills till medicinska studiernas fördel, bör väl ock hädanefter kunna skei En högt aktad talare har, om jag rätt uppfattade orden, under f. m:s diskussion yttrat, att en sannolik, ja nödvändig följd af en Institutet tilldelad rättighet att från början till slut bilda legitimerade läkare, skulle blifva att de medicinska fakulteternas lärosalar komnie att stå tomma och fakulteternas verksamhet således af brist på elever upphöra.
Skulle så blifva förhållandet, vore detta fakulteternas eget fel och kunde t. o. m. antagas bevisa bristande förmåga att meddela undervisning, äfven i de delar, uti hvilka de nu förfäkta en uteslutande rättighet att examinera.
Min åsigt är motsatt denna; jag anser som säkert, att om fakulteternas lärare med samma nit, som hitintills ut - 144 Den 14 Mars e. m. märkt dem, fortfara att utöfva sitt lärarekall, skola elever ej fattas dem, om ock det nuv:de antalet i någon mån kunde komma att minskas.
Ungdomen är sjelf den skarpsinnigaste domaren öfver lärares och läroverks företräden; der de bästa lärarne finnas, dit går företrädesvis den kunskapssökande ynglingen; eger Upsala fakultet under en viss tidrymd de förnämsta lärarne, blifva med säkerhet denna fakultets lärosalar talrikast besökta; enahanda förhållande med Lunds; enahanda förhållande med Stockholms. iMånne det kan vara rätt, att genom tvångsåtgärder hindra den studerande att idka sina studier der han anser sig fördelaktigast kunna göra det?
Till vidare stöd för min åsigt att Carolinska Institutet bör, för medicinska undervisningens bästa, åter bekomma rättigheten att förrätta den theoretisk-medicinska examen, anhåller jag att inför R. o. Ad. få anföra ett pär axiomatiska satser.
Fri täflan utgör den förnämsta häfstången för hvarje framsteg, vare sig i handtverk, i industri, i konst eller i vetenskap; lägg band på denna täflan, och utsigt till ett framåtskridande uti våra värf minskas i samma förhållande som de hämmande banden åtdragas.
Oemotsägligt är det faktum, att medicinska undervisningen inom vårt land nått den höga ståndpunkt, på hvilken den nu ovedersägligt står, just genom en fortgående täflan mellan de olika undervisningsverken; nu vill man tillåta denna tällan qvarstå endast inom den praktiska sferen, men förhindra den inom den theoretiska; detta innebär ju en uppenbar motsägelse; skulle på sådant sätt medicinska undervisningens fördel kunna främjas?
Men, säger man, Carolinska Institutet har ju fått sig tillerkänd rättighet att undervisa uti åtskilliga af de ämnen, som ingå i den theoretiska examen; sanning; men undervisningsrätt vid ett läroverk för studerande, utan examensrätt, är fullkomligt illusorisk.
Den studerande, som skall undergå examen, måste framförallt söka göra sig hemmastadd med de lärares åsigter, hvilka skola examinera honom; han tvingas till följd deraf att studera, der examen skall afläggas, och studerar derföre examens-ämnena blott undantagsvis vid annat läroverk.
Det andra axiomet jag önskar fästa uppmärksamheten vid, är att theori och praxis inom medicinen äro med hvarandra så intimt förenade, så oskiljbara, att den ena ej kan i vetenskapligt hänseende vara utan den andra; de äro på en gång hvarandras grundvalar och kontrollera hvarandra ömsesidigt; praxis utan theori nedsjunker till handtverksmässig routine, och theori utan praxis blir mer eller mindre värdelösa hugskott.
Vid fakulteterna skola nu theori och praxis få vara förenade, vid Carolinska Institutet åter skola de skiljas; en högst egendomlig anordning och som ej har någon motsvarighet, så vidt jag känner, inom Europas länder.
Man må väl invända, att Carolinska Institutet har undervisningsrätt uti vissa ämnen tillhörande den theoretiska examen, men jag har nyss visat att undervisnings-rätt utan examens-rätt är att anse som illusorisk.
Den 14 Mera e. m. 145 LStom oss se till hvilken den närmaste följden kan blifva af den theoretiska examens borttagande, d. ä. den theoretiska undervisningens upphörande vid Carolinska Institutet.
Inom ett tiotal af år, kanske ock förr, är att befara att Institutet, beröfvadt det nödvändiga stöd, som de theoretiska studierna gifvit åt de praktiska, kan nedsjunka till en ensidig tillämpningsskoia, der endast routin läres eller handtverksmässiga routinierer bildas.
Sådant kan ej vara förenligt med medicinska undervisningens fördelVäl kan man säga, att jag nu sjelf frammanar ett fantom, såsom jag nyss tillvitat
Institutets motståndare hafva gjort, men min öfvertygelse är att detta fantom snart nog skulle upphöra att vara ett sådant, utan fast mera inom kort framträda i sin fula verklighet.
Hamilton har under f. m:s diskussion anfört, att jag, vid remissen af Hr Cederschjölds motion, yttrat, det jagansåge det fördelagtigast för medicinska undervisningen, om alla tre nuv:de medicinska undervisnings-verken fullt utrustades oell tilldelades enahanda undervisnings-skyldigheter, enahanda examensrättigheter, med enahanda rättigheter för från dem utexaminerade elever.
Sådan är ock min åsigt.
H. sade sig hysa farhåga att 11.
St:r, som under sednare riksdagar visat sig så njugga uti anslag mot universiteterna, men frikostiga mot Carolinska Institutet, äfven för framtiden skulle förfara på samma sätt och medicinska fakulteterna sålunda komma att sakna lärarekrafter, hvilka nödvändigt behöfdes, om de uti täflan skulle kunna bestå vid sidan af Carolinska Institutet.
Jag sätter deremot fullt tillit till R.
Sl:rs upplysta omdöme, och tror, att om K.
M. med fullgiltiga motiver äskar behöfliga anslag till medicinska undervisningens tidsenliga ordnande vid fakulteterna, dessa anslag då ingalunda komma att afslås.
Härvid bör likvisst ej förbises, att, huru vigtigt för ett praktiskt läroverk det än är, att antalet lärare är tillräckligt och undervisningsmaterielen fullständig, är det ännu vigtigare på hvad sätt lärarnes verksamhet är ordnad och materielen blir begagnad.
Det är ej omöjligt alt ett rikt utrustadt läroverk kan i verksamhet och förmåga stå elter ett torftigt utrustadt, och det torltigt utrustade med sin torftighet göra lika mycket gagn, som det rikt utrustade.
Ej behöfva vi söka bevisen härföre långväga; må det tillåtas mig anföra ett par.
IFolmbergson var under en lång följd af år ensam professor i lagfarenhet vid Lunds juridiska fakultet, och en allmän sägen är, att de jurister, som då af honom bildades, ej i kunskaper stodo efter dem, som nu bildas af fyra professorer vid samma fakultet.
Sjelf har jag en tid studerat vid ett af Tysklands smärre universiteter, uti Halle, der medicine professorn endast hade att tillgå en klinisk anstalt med 30 sjuksängar, och dock var tilloppet af lärjungar till denna lilla klinik, oaktadt den var belägen i närheten af Rerlins storartade kliniker, utomordentligt stort; lärarens förmåga ersatte hvad som felades i materiela ressurser.
Hamilton har vidare anfört, att om Institutet skulle erhålla rättighet att förrätta theoretisk-medicinsk examen, fruktade han att staten skulle få vidkännas betydliga utgifter för upprättandet af derH. III. * 10 146 Den 14 Mars e. m. städes behöfliga nya lärareplatser, t. ex. för den propedeutiska kliniken, lör allmän pathologi och medicinsk historia, för physiologi o. s. v. Denna fruktan tror jag vara mindre grundad, enär adjunkterna, hvilka nu redan finnas, kunna och böra, om deras löneförmåner ställas lika med fakulteternas adjunkter, användas för meddelande af undervisning just uti de anförda ämnena.