Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. måtte inbjuda de öfriga RiksSttn alt instämma i Ståndets fattade beslut ang:de uteslutande af orden — utan oafkortade reserveras till kommande Ständers disposition — utur 3 punkten af de uti StatsUtsk:s utlåt.
N:o 435 å 14 sidan föreslagna allmänna villkor för de anvisande ex t ra-statsans lagen.
Uppå derefter framställd proposition, beslöt R. o. Ad., att en sådan inbjudning, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, skulle afgå.
Sedan detta beslut blifvit införd t i det af de nu upp - D c n i April e. m. 59 lästa prot.utdr., sorn angick utlåt.
N:o 4^5, blefvo de alla af R. o. Ad. godkända.
Vid förnyad föredragning af Stats- och BancoUtsk:ns den 20 sisth Febr. och den i sisth Mars på bordet lagda ”utlåt.
N:o 144 * anleda, af gjord framställning om sammanslående af de bancoräkningar, hvarå det Manufacturdisconten beviljade understöd i Banken är anvisadt, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs Bevilln.-, Lag- samt Allm.
Besvärs-och Ekon.Utskms den 20 sisth Febr. och den 1 sisth Mars på bordet lagda betänk.
N:o 11, i anledn. af åtskilliga motioner örn ändringar i K. förordn. till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor, af den 12 December i835.
Leijonhufvud, Ab raham:
Jag anhåller om Hr Frih. o. Landtnäs samt Ståndets tillstånd att i ett sammanhang få yttra mig öfver detta betank.
Det innefattar visserligen flera mom. i §§, men dessa sammanlöpa så med sjelfva grundprinciperna, att jag anser det nödvändigt alt yttra mig öfver det hela jemte framställandet af mera speciella anmärkn.T.
Inom de sammansatta Utsk:n har jag steg för steg kämpat mot majoriteten, för att tillvägabringa en mildare lagstiftning uti förevar, hänseende, men jag har blifvit i de flesta fall öfvermannad.
Jag borde visserligen icke nu upptaga R. o. Ad:s tid med framställandet af anmärkn.-r; men dels finnas mina från Ulsklns betänk, skiljaktiga åsigter icke upptagna uti någon afgifven reservation, och dels blir det svårt för den enskilde oppositionsmannen att inom en sammansättning af 112 personer göra sina åsigter gällande under de ofta varma, någongång bullersamma debatter, som förefalla.
Jag förmodar också , att Utsk:ns förberedande afdelning är mest betjent med att vid sitt arbetsbord få under lugn granskning begrunda de anmärkn:r som göras.
Jag nämnde, att jag önskade en humanare brottmålslagstiftning i afseende på tullförfatlningarna, och denna min önskan stödjer sig på öfvertygelse!!, alt uti hela Europa har allmänna opinionen en sådan fordran; och om den civilisationens ståndpunkt, hvarpå en nation sig befinner, kan bedömmas efter den punkt, på hvilken dess lagstiftning, särdeles den ekonomiska, står, så har man gifvit en ofördelagtig riktning åt denna bildningens mätare, då man, i stället för att vilja komma till mildare lagbestämmelser härutinnan, tverlom gjort dem hårdare än förut.
Man har förbisett den grundsats , som bör gälla, om liberalitet i allmänna förhållanden; och jag tror icke att man visligen betänkt sig, då raan nu vill införa en lagstiftning, som kunnat passa för 100 år tillbaka, under ett strängt prohibitivsysteme och under i öfrigt despotiska förhållanden, 6o
Den i April e. m.
Emot sjelfva redaclionen anmärker jag, att deruti ligger en förvillande uppställning.
Grundsatsen i delta lagförslag hvilar hufvudsakl. på de definitioner och bestämmelser, som finnas i i835 års författning. i cap. i §:n innehåller dessa, men man har förbigått dem och lemnat dem oförändrade.
Således blir det en nödvändig följd för en hvar, som vill granska detta Utsk:ns förslag, att sjelf slå upp i8>5 års författning och läsa t §: n uti densamma.
Jag anhåller att nu fä uppläsa den, emedan jag anser att Utsk:n förfarit riktigare, om, när de velat omskapa denna författning, de uti det nya förslaget äfven upptagit de §§, hvilka de icke vilja förändra, i §:n lyder sålunda: ”Med oloflig införsel af varor förslås, när någon i Riset införer eller försöker införa antingen gods, hvars införande är förbjudet, eller ock lofgifna varor, utan att dem till vederbörlig lullbehandling angifva."
”Med oloflig utförsel af varor förstås, när någon ur Riket förer eller försöker utföra antingen gods, hvats utförande är förbjudet, eller ock lofgifna varor, utan att dem lill vederbörlig tullbehandling angifva.”
Så kominer 2 §:n, af hvilken icke heller mera än 3 moni. finnes i betänk, upptaget; — de begge första äro så lydande: ’’Eho som beträdes med någon af de förbrytelser, hvarom i 1 §:n säges, bote första gången godsets halfva värde.
Föröfvar han endera af sådana förbrytelser andra gången; bote godsets hela värde.
Kommer han åter tredje gången eller oftare; plikte godsets dubbla värde, och stratfes derjemte med lämpligt allmänt arbete vid correelionshus eller arbetsinrättning, i sex månader till högst två år, eller omständigheterna.” ”Godset vare, i alla dessa händelser, förverkadt.”
Man torde häraf finna, att sjelfva den difinition, som 18 35 års författning lemnar, är så oegentlig, att den borde ändras; ty om man håller sig till ordalydelsen, synes den blott afse den olofliga in- eller utförsel, som sker vid kuster, och jag hemställer om någon juryman , efter Engelskt begrepp om den bestämdhet som en lag bör hafva, skulle kunna, efter denna lag, pliktfälla den som t. ex. i Wadstena eller i Motala blifvit beträdd roed tullförsnillning eller med införsel af förbjudet gods.
Denna difinition på hvad sorn menas med tullförsnillning, hvilken Utsk:n lemnat oförändrad, uttrycker således, icke det förhållande, som de öfriga §§:ne innefatta, ty annat är alt aohålla gods, som någon söker i Iliket införa, och annat är att göra beslag på gods, som är under forsling inne uti landet.
Då emedlertid ifrågavar. författning afser båda dessa förhållanden och jemväl så blifvit tillämpad , anser jag, det Utsk:n icke boi l bibehålla en definition, som icke uttrycker hvad man menar.
Utsk;n hafva, såsom jag förut nämnt, icke allenast bibehållit utan äfven skärpt de uti denna författning förekommande straffbestämmelser.
Jag anser mig vara skyldig att utmärka hvaruti det består.
Utskm hafva nemi. i vissa Den i April e. m. 61 fall bibehållit de gamla straffbestämmelserna, roen framflyttat dem så, att det ansvar, som enligt r835 års författning ägde runi för 3:dje resan, nu skulle följa på andra resan itererad förbrytelse.
Jag vill visserligen icke laga lagbrytaren i försvar, hvarken då lian begår ett brott första eller andra gången, men jag tror det vara en stor skilnad emellan om den brottslige straffas så strängt, sorn denna lag stadgar, andra eller tredje gängen, och jag anser det vara nog, om han först tredje gången straffas så hardt.
Jag skulle derföre önska, att Ulsk:n ville låta den gamla författningen i detta afseende förblifva gällande.
Men jag har äfven några anmärknir att göra i afseende på sjelfva straffbestämmelserna.
18>5 års författning stadgar, att den, som första gången beträdes med ifrågavar. förbrytelser, skall böta godsets halfva värde, andra gången bela värdet och tredje gången dubbla värdet, samt dessutom nied arbete vid der till a år.
Efter min öfvertygelse står detta arbiträra bestraffningssätt i strid nied den grundsats, som i afseende på brottinålslagar bör gälla; och med undantag af brännvinsbränningsförfattningen, sorn gått paralelt med tullförfattningarna, tror jag ingen illiberalare lag än denna finnas, ingen författning, som under form af ekonomisk anstalt ur så skarp sorn denna.
Jag tror icke att den har sin like äfven i de länder, der förbudssystemet herrskar.
Jag vill visserligen icke förlama lagstiftningen och hindra införandet af sådana conlroller, hvilka må anses böra till prohibitivsysteniet.
Jag hyllar icke lagförbrytaren, icke tullförsnillaren eller bedragaren; men jag tror att man med denna afsigt ändå kan komma till den mildhet i lagstiftningen, som nu endast anlydes j ingressen till i835 års förordning, nemi.alt icke den laglydige medborgarens anspråk på husfrid må äfventyras.
Lagstiftningen bör väl vara sträng, men icke, såsom nu är fallet, inhuman; den bör innefatta correctiv emot förbrytaren, men aldrig bör sådant förhållande få förefinnas, som enl. nu föreslagna lag kunna inträffa, ty jag tror mig nästan kunna roed siffror bevisa, att jag kan fela emot alla de stadganden i TVlissg.btn, der man med penningar får böta, och ändå icke hinna upp till så stor summa, som då jag förbryter mig mot denna författning till ett värde af iooo r:dr, isynnerhet om det är en itererad förbrytelse.
Detta är likväl icke rätt, ty hvarje lagstiftning bör bestämma ett maximum, öfver hvilket straffet icke får gå, och domstolen må äga rättighet att arbilrera deremellan.
Jag anser det 1'gga mycken vigt derpå, att vi stifta goda lagar, milda lagar, men likväl svarande emot ändamålet, så att vi må finna goda tillämpare, hvilka tillämpa lagen så, att icke håret må vesa sig på deras hufvuden , när de skola tillämpa sådana straffbestämmelser på förseelser, hvilka visserligen äro brottsliga, men dock af en mera negativ beskaffenhet.
Tullför - 6a Den i April e. m. snillaren bestjäl icke Staten på hvad den redan äger, och uti denna omständighet ser jag en stor skilnad emot den art af brott, med hvilka man velat jemföra tullbrotten, nemi. tjufnadsförbrytelser.
Brott emot tullförfattningarna blifva visserligen bedrägeri, men de blifva icke stöld.
Jag anhåller derföre att Utsk:n ville fästa mera afseende på sjelfva grundprinciperna för broltmålslagstiftningen, och icke såsom nu stadga så olika straff för den, som t. ex. Jurendrejar in en packa silke, värd kanhända i5 r:dr, och den som olofligen införer t. ex. kläde eller andra varor, värda mångfalldigt högre belopp; ty den enes tillgörande ar lika omoraliskt som den andres, och Slaten bör icke, den ena gången mer än den andra, förtjena derpå genom högre bötesbelopp.
Dessa böter utgöra visserligen en sportel åt tullbevakningen, men icke bör man vid lagens stiftande göra alltför stort afseende derpå.
Dessutom ligger det redan ett correctiv deruti, att conllscation alltid åtföljer förseelsen, äfvensom att godset blir förbrutet, och Staten samt beslagaren således få sin andel i alla fall.
Jag tror att det kan tåla vid ett begrundande, huruvida man icke året 184r kunnat tillvägabringa en annan väg för ifrågavar. lagstiftning, än den Ulsk:n följt.
Sådana hafva mina åsigter varit i afseende på grundsatserna för denna författning; de hafva icke särdeles kommit i betraktande inom Utsk:n, derföre att man ansett det omöjligt att åstadkomma någon förmildring uti, eller någon mera lämplig form för denna lag; men jag tror likväl, att tider komma, när man inser huru olämpligt det är att isolera sig i afseende på den ekonomiska lagstiftningen ifrån de grundsatser, som gälla för brottmålslagstiftningen.
I afseende på detaljerna har jag äfven några anmärkntr att göra.
Jag har nämnt, att jag önskar det
Utsktns förslag att framflytta de straffbestämmelser, som tillförene varit stadgade för tredje resan itererad förbrytelse till andra resan, må afslås samt i8J5 års författning derutinnan förblifva gällande.
Äfvenledes får jag fästa uppmärksamheten derpå, att ordet ”fabriksombudsman” bör ur förslaget utgå.
Jag åtminstone känner icke alt några sådana numera finnas.
Men det är hufvudsakl. i afseende på den stora principfrågan om h us v i s i t a t i on e n, som jag vill yttra mig, och jag bekänner, att jag emot densamma är fiendtligt sinnad.
Jag har försökt, så godt jag förmått, att få en annan form för den utstakad, men förgäfves.
Jag har för ingen del velat sätta mig emot visitationsrätten, men jag har uppdragit en skilnad emellan tvänne olika förhållanden i detta afseende, nemi. emellan så till sägandes rörliga och orörliga varor.
Med rörliga varor förstår jag då allt gods, som är. under transport, som med ett ord icke framkommit till sin destinationsort; med orörliga åter menar jag det gods, som redan finnes i trafikantens eller köpmannens hus, magazin eller varubod.
1 afseende å de förra må visitation vara tillåten, Den t April e. m. 63 men icke ronde de sednare eller s. It. orörliga varorna; och jag anser det vara förnärmande mot husfriden, om en person skall nödgas underkasta sig visitation i sina egna rum, derföre att det faller någon in att misstänka honom.
Man säger visserligen, att om undersökniogsmannen icke finner något olofligen infördt gods, blir han straffad med böter från 5o till 3oo r:dr; men jag hemställer,' huruvida någon af oss skulle vilja, på sådana villkor, låta en person visitera våra enskilda boningar, eller om man kan anse påföljden adseqvat till de olägenheter, som härigenom kunna för den redlige medborgaren uppstå.
Dessutom kan den händelse inträffa, att visitatorn icke mäktar betala dessa 5o eller 3oo r:dr.
Yi veta hvilka betydelsefulla och olyckliga tilldragelser vid husvisitationer inträffat; vi veta huru dervid tillgått; blod har flutit, och menniskooffer fallit; allt visar att nationen icke är böjd för husvisitationer.
Jag vill visserligen icke söka bibringa någon annan min öfvertygelse om olämpligheten af husvisitationer, emedan hvar och en lärer fattat sitt beslut i detta afseende; men jag kan icke underlåta alt yrka, att allt hvad som uti 32 och 33 §§:na finnes stadgadt om den s. k. husvisitationen må utgå och endast den visitationsrätt bibehållas, som medför den controll jag velat tillåta.
Man säger att vår kust är vidsträckt, bevakningen svår, ali man icke alltid kan följa lurendrejaren på spåren o. s. v. Detta medgifver jag, men må då Staten hellre gå i mistning af en tullintrad, än att husvisitation efter det lurendrejdade godset tillåtes.
Deremot kan man å andra sidan säga, att då denna författning är så sträng att den felande sättes på fästning och allt som anhålles blir confisceradt, ligger deruti ett tillräckligt correctiv; och då dertill kommer, att tullbevakningen kostar Staten högst betydliga summor, ända till 5 å 600,000 r:dr om året, är det motbjudande för mig att medgifva husvisitationsrättigheten.
Kan icke tulltjenstemannen på kusten eller under transporten gripa det olofliga godset, må då detsamma hellre gå hans näsa förbi , än att vi må tillstädja honom ifrägavar. rättighet.
Jag har äfven något att anmärka i afseende på den s. k. visitationen på kroppen; jag anser den visserligen hård, men yrkar icke dess borttagande; om jag packar på mig olofligt gods , ina jag vara underkastad visitation och varorna confiscation.
Denna visitationsrätt må således qvarstå, men de bestämmelser, som 35 §:n innehåller i detta afseende, äro icke fullt lämpliga.
Der stadgas visserligen att en qvinna skall visiteras genom en tillkallad person af samma kön, men hvilken skall denna tillkallade qvinna vara, hvar skall man finna någon passande till denna förrättning, eller skall man anlita bevakarens egen familj?
Jag tror att man måste i detta hänseende förfara med största varsamhet.
I afseende på straffbestämmelsernas förvandling anhåller jag äfven att göra en erinring.
Här stadgas a:ne sing af 64 Den i April e. m. straff, nerol, böter samt fängelse, dels med, dels utan arbete. 62 §:n "Stadgar , att hvad af böterna ej kan gäldas skall till fängelse förvandlas, d. v. s. att om någon är dömd att böta 100 r:dr, men blott äger 5o, tager man af honom dessa 5o r:dr oell han får
Silta i häkte för de återstående 5o rtdr.
Detta kan jag icke godkänna; ty den sakfällde kan på detta sätt möjligen få silta lika länge i häkte, som om han ingen t i I Igäng baft, och detta anser jag vara oförenligt med lagstiftningens allmänna grunder.
Vår allmänna lag stadgar, alt den sorn icke kan böta fullt får undergå Lroppseller fängelsestraff för alltsammans.
Jag skulle således tro, att äfven denna omständighet tål närmare eftersinnande, helst den ekonomiska lagstiftningen bör foga sig efter de grunder, hvarpå broltmålslagstiftningen hvilar.
På grund af dessa anmärkntr, för hvilkas vidlyftighet jag anhåller otn R. o. Ad:s ursägt, begär jag återreroiss, under yrkande att Utskm må omarbeta förslaget efter mildare grundsatser.
Frih. Ridderstolpe, Fredr.
Äfven jag anhåller att få yttra några ord öfver detta betänk, i sin helhet, under hopp att en återreroiss af detsamma måtte beviljas, på grund af' de anmärkn:r Frih.
Leijonhufvud redan framställt och dem jag nu kommer att anföra, utan att vi må behöfva debattera hvarje särskild punkt i förslaget.
Enär, vid pröfningen of tulltaxan, det liberala tullsystemet icke kunnat göra sig gällande bos Rikets nu församlade Ständer, utan man ansett förbudssystemets bibehållande ännu vara behöfligt, hafva Ulsktn, dä de lill följd af inkomna motioner behandlat detta ämne, trott sig böra föreslå skarpa controller lill förekommande af oloflig in- eller utförsel af varor, på det att R.
St:s fattade beslut malte kunna ställas i verket och icke stå såsom tomma, betydelselösa ord på papperet.
Riktigheten af denna princip inser jag äfven och önskar att den må följas samt iakttagas så långt som sig bör; men jag kan icke gå in på den princip, som hos den prohibitiv! sinnade majoriteten inom Utskm gjort sig gällande, hvarigenom controllerjngs- eller visitationsrätten blifvit sträckt alltför långt och djupt ingripande på medborgarens husliga och enskildta område.
Bland de första lagar, som i Sveriges rike stiftades, var den afMagnus Ladulås stadgade husfriden.
Den ansågs då såsom helig och blef äfven sedermera så ansedd, ända till dess den, under upplysningens och civilisationens framsteg, någon gång måste brytas till följd af politiska inIressen.
Denna medborgarens största helgedom har sedermera, under sken af Statens intresse, allt mer och mer blifvit förminskad och omsider, enligt sammansatta Utsktns förslag, kommit derhän, att den laglydige medborgaren måste öppna sina dörrar, sina lås, sina innersta gömmor för den mer eller mindre nitiske beslagaren, hvilken nu icke en gång må - Den i April e. m. 65 måste stödja en sådan åtgärd på en angifvelse, utan utöfvar den efter eget godtycke.
Denna rättighet kan urarta till hämnd, till ohyggliga tilldragelser och uppträden in. m., hvilket jag nu icke vill uppräkna.
Under Utsktns sammanträden hafva åtskillige ledamöter med gill tiga skäl och på klara grunder sökt bevisa olämpligheten af det lagstadgande, som nu förefinnes i 33 §:n; de gjorde alla möjliga försök alt få denna § utesluten ur förslaget, men förgäfves; ty den majoritet, sorn dicterat alla besluten, har ansett den reconventionsrätt 39 §:n tillerkänner den, hos hvilken husvisitation blifvit verkställd, utan att några confiscabla varor anträffats, utgöra en tillräcklig ersättning fö1' medborgaren.
Denna ersättning utgöres af några r:dr, hvars belopp domaren bestämmer emellan 5o r:dr såsom minimum och högst 3oo för hvarje särskildt undersökt rum eller lägenhet, på sätt 3g §:n stadgar.
Jag vädjar till eder, mine herrar! kan ens denna pekuniära ersättning vara någon ersättning för det obehag den frie medborgaren genom visitationen tillskyndats?
Kan denna ersättning eqvivalern den misstanka, som emot honom uppstått?
Och kan den fläck, som i följe häraf blifvit satt på den redlige medborgarens goda rykte och heder, aftvås med någon pekuniär ersättning?
— De ledamöter, som i Utsk:n genomdrifvit denna sats, ansågo, att då undersökning efter tjufgods får anställes, borde också visitation efter tullförsnillade varor få äga rum.
Men uti förra fallet är sjelfva factum bestämdt, nemi. att brottet blifvit begånget, hvaremot i sednare händelsen undersökningen skall utvisa huruvida brottet blifvit föröfvadt eller icke.
Den stora skilnad, som uti dessa olika förhållanden ligger, har jag och de med mig lika tänkande förgäfves sökt bevisa inom sammansatta Utsktn.
Må derföre visitationsrätten med all möjlig stränghet utöfvas på de ställen 32 §:n r, i och 3 momtn omtala; men må den icke sträckas längre, och låtom oss icke, genom antagande af ett »både till sin syftning olämpligt och till sin natur för Svenska folket förhatligt lagstadgande, frånskänka oss eller Svenska folket något af vår ännu återstående frihet, till hvilken jag hufvudsakligen räknar husfriden.
Det är lätt att skänka efter denna rättighet, men svårt, kanhända omöjligt, att återfå densamma.
Jag anser derföre
Utsk :ns i detta hänseende gjorda förslag, äfvensom i afseende på den s. k. visitationen på kroppen, samt att visitation ittan äfventyr af böter må kunna anställas å den sora förut för oloflig in- eller utförsel af varor blifvit straffad , icke vara fotad på någon rättslära och protesterar mot detsamma.
För öfrigt förenar jag mig hufvudsakligen med Hrr Hallings och Ekholms reservationer, äfvensom uti de anmärkntr Frih.
Leijonhufvud nyss framställt, och anhåller på grund deraf om återremiss af detta betänkande. 23 H. o 66 Dc n t April e. m. Hr Prytz, Lars Adolph: Då R. o.
Ad. fattade det beslut, att icke punktvis genomgå detta betänk., hade jag ämnat inskränka mig till att göra några anmärkntr vid vissa §§, för att vid den återremiss, jag förmodar blifva en följd af denna discussion, få dem pröfvade af de sammansatta XJtskrn; men, då jag nu går att framställa dessa anmärkn.
'r, finner jag mig likväl af 2:ne föreg:de talares anföranden föranlåten att yttra mig öfver sjelfva författningen i allmänhet och de uti densamma antagna principer.
Jag har, hvad min person beträffar, vid discussionerna om tulltaxan , tillräckligt gifvit tillkänna, alt jag tillhör deras antal, som önska en liberalare tull-lagstiftning.
Denna åsigt gjorde sig i de flesta fall gällande inom detta Stånd , men icke i de öfriga Stånden, och troligen kommer denna de öfriga Ståndens åsigt att bestämma tull-lagstiftningen vid denna riksdag.
Vid sådant förhållande finnér jag det likväl icke stå väl öfverens, att den, som hyser liberala åsigter i afseende på tulllagstiftningen, derföre bör hafva liberala åsigter i afseende på tullcontrollerna, och jag måste bekänna, att jag icke förstår hvad som menas med liberalitet i fråga om controller.
Vid controll fäster jag åtminstone begreppet om stränghet och allvarsamhet, och vill man i stället för skarpa controller hafva lösa och slappa, blir det ungefär detsamma som att hafva inga.
Deremot synes mig allvarsamma controller stå fullkomligt tillsammans med en fri tull-lagstiftning, ty då controller äro nödvändiga, böra väl de, ehvad princip för tull-lagstiftningen man än antager, vara så beskaffade, att de åstadkomma det resultat man afser.
Jag skulle anse det utmärka en känsla af förtrytelse, om jag, derföre att mina åsigter i afseende på tull-lagsliflninger, icke galt igenom , skulle ifra för slappa controller, och efter min tanke borde den del af representationen, som önskar ett liberalare tullsysleme, icke motsätta sig, alt, äfven under ett förbudssysteme, controllerna må vara stränga, ty orikligheten af sistnämnda systeme visar sig då lättare och olägenheterna deraf kunna icke försvaras med påstående om bristande controll.
Jag måste derföre yrka stränga controller.
Man har isynnerhet fästat sig vid den s. k. husvisitationen.
Jag anser denna rättighet , eller snarare pligt för dem som skola handhafva lagen, vara nödvändig, ehuru jag medger att det ligger något afskräckande i delta ord, och att opinionen inom landet är stämd emot detsamma.
Jag vill äfven göra afseende på denna opinion och erkänna att husvisitationen är ett ondt, — men ett nödvändigt och oundvikligt ondt.
Då vi icke hafva och aldrig kunna få ens så stark bevakning, att vi, liksom med en gränscordon, omgifva våra kuster och derstädes förmå upptäcka allt gods som i Riket olofligen införes, är det nödigt al! bevakningen jemväl utsträckes öfver gränsen in uti landet, så att den, som väl lyckats få sina varor genom gränsbevakningen, icke derföre
Den i April c. m. 07 må vara saker för beslag.
Det är synnerligen för det alt den störer husfriden, sorn man anser husvisilationen vara ett så stort ondt; men jag hemställer huruvida man icke fästat ett oriktigt begrepp vid hvad som med husfrid menas.
Den husfrid, hvarom lagen försäkrar hvarje medborgare, matte icke störas derigenom, att lagens organer efter bestämda föreskrifter undersöka huruvida eli lagbrott blifvit begånget, och icke vill man väl med husfridens helgade namn afse, att ett värn eller ett skydd lemnäs åt lagbrytaren.
Lagen tillåter i andra fall undersökningar i den enskildes boning.
Icke äger rånaren eller mördaren eller tjufven skydd af husfriden.
Hvarföre skall då lagbrytaren i ett fall äga större skydd un i ett annat, eller hvarföre bör 1111 Iförbrytaren mera skyddas?
Jag ser icke att husfriden störes mera i den ena händelsen än i den andra.