Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Själfva staden framträdde som en gråaktig dimma, men Kaspiska hafvets kontur kunde ännu icke skönjas.
Sedan vi kommit ned på slätten, som var rikt bevuxen med täta, höga vassnår, där kungstigern har sitt älsklingstillhåll, anlände vi ändtligen till Asterabads stadsport Därvaseh-i-Masenderan.
I Asterabad mottogs jag med utsökt gästfrihet af ryska konsuln, herr Kachanovskij, som efter den häftiga jordbäfningen hade måst lemna sittI
I 74 EN RESA FRÅN TEHERAN TILL KASCHGAR.
palatslika konsulat och en tid bo i tält i trädgården.
Jordbäfningen inträffade den ii juli, och under 2 månader hade man räknat 6g stötar.
Äfven jag erfor natten den 23 september en dylik stöt.
Det kändes som om någon ryckt i den matta, där min säng stod, och det knäppte på ett oroväckande sätt i de redan spruckna väggarna.
Jordbäfningsare-alen var ungefär — Småland och Blekinge, och dess härd låg i närheten af byn Tasch i Elburs.
Man skulle tro, att Asterabad är en betydande och liflig stad, men så är ingalunda fallet.
De pilgrirtier, som från det ryska området begifva s ' ig därigenom till Mesched, förhöja blott i ringa mån dess liflighet.
Handeln är obetydlig och basarerna fattiga.
Handelsvägen från Mesched till Äskabad är en farlig konkurrent.
Elburskedjan utgör en mycket skarp skiljomur mellan platålandet och kustlandet.
Söder därom finna vi ett mycket tort klimat och en ytterst gles vegetation, norr därom verkliga urskogar med lianer och snår, samt en mycket riklig nederbörd och fuktig atmosfär.
Under det att jag i Asterabad fann 74 ° / o relativ fuktighet den 21 september, visade psykrometern söder om Elburs blott 31 ° / o i ' Schahrud den 2 oktober.
Regntiden infaller på vintern.
Utgör bergskedjan i klimatiskt hänseende en skarp gräns, så är förhållandet detsamma i afseende på invånarnas lefnadsförhållanden.
Husen byggas på platålandet af soltorkad lera, i hela Masenderan däremot af brändt tegel eller trä och täckas med tegelpannor för regnets och fuktens skull.
Vid kusten lefva invånarna hufvudsakligen af ris, som däremot saknas på platålandet, där drufvor, meloner och andra frukter trifvas.
Asterabad är sorgligt ryktbart för tvänne spöken, som där göra årliga påhelsningar.
Det ena heter jordbäfning, det andra feber.
Febern rasar under hela regntiden och med sådan häftighet, att befolkningen i allmänhet ser klen, blek och svag ut.
Den säges vara farligare här än annorstädes vid Kaspiska hafvets kuster.
Äfven jag fick en 4 dagars släng däraf.
I medeltal inträffa årligen två cykloner och vanligen på våren.
Asterabad har 10,000 invånare och 400 soldaters garnison.
På öii Aschur-Ade ha ryssarna en örlogshamn med kustfarare, som bevaka den persiska kusten.
Äfven i Tjikischlar ligga ryska kosacker.
En telegraf-linie förenar Astrabad med Tjikischlar och Kisil Arvat.
På återfärden till karavanvägen passerade jag ännu en gång Elburs, men nu genom det 2,550 m. höga Schahkuh-passet.
Härvid besökte jag den af jordbäfningen förstörda byn Tasch.
Man såg egentligen intet annat än ett virrvarr af sten- och lerhögar, ur hvilka takbjälkar, bräder och dörrar stucko upp.
Dock såg man af deras form, huru de olika husen-varit grupperade.
Invånarna berättade, att 100 kvinnor och flickor krossats i hammarn eller badstun, där de voro församlade, då taket och murarna störtade in öfver dem.
Huset, som var af sten och bjälkar, företedde nu blott en outredlig grushög.
Tjugu andra kvinnor hade dödats, i husen, men däremot blott 4 män och 4 pojkar, emedan de flesta voro sysselsatta utomhus på åkrarna.
Stöten hade kommit som ett slag ochx 68 EN RESA FRÅN TEHERAN TILL KASCHGAR.
varit mycket häftig och kort.
I nästa ögonblick fanns ej byn, blott högar af grus.
De följande dagarna hade oupphörligt nya jordskalf förnummits, ehuru mycket svagare.
I närheten af Tasch observerade jag en mängd djupa jordbäfningsremnor, af hvilka en lär ha uppslukat en del af en fårahjord.
På andra sidan kedjan passerades den gamla staden Bostan med sina vackra minnesmärken, samt kort därpå Schahrud, en viktig handelsstad.
Härifrån till Mejomej hade vi 65 km., en sträcka, som måste tagas i två afdelningar.
Miandäscht är säkert Persiens största karavanseraj.
Det gör skäl för sitt namn, som betyder » Midt i öknen ».
Här rasta karavaner från östan och vestan och utbyta varor, här hvila pilgrimerna en eller par dagar, och nästan alla nischerna i den kolossala byggnaden voro äfven nu upptagna, och de mest olikartade och egendomliga scener från det persiska vandringslifvet kunde här iakttagas.
Det var ett stoj och ett väsen utan ali ända.
Kvinnor, skrikande barn, därvischer, pilgrimer, karavanförare, mulåsnedrifvare, förnäma resande, köpmän syntes om hvartannat i en brokig växling.
Där lastade man en karavan, under det att en annan befriades från sina bördor, där grälade några resande om den bästa platsen, under det att andra hämtade vatten ur brunnarne på den gigantiska gården eller köpte grönsaker och frukter i de små bodar, som funnos i karavanseraj et.
En därvischs melankoliska och högljudda säng öfverröstade då och då sorlet.
Det var med ett ord en mycket liflig tafla.
Från Abbasabad gjorde jag en ny exkursion ut i saltöknen för att jämföra dess utseende här med det söder om Guschet Därvid passerades den stora, ytterst salthaltiga floden Kal Mura.
En bro leder däröfver på karavanvägen, och i dess närhet finnes en källa med sött vatten, där turk-menerna på sina plundringståg gärna rastade.
Från Abbasabad till Säbsevar red jag på 3 olika hästar, en sträcka af i 5 sv.
mil på 27 timmar, emedan jag hade sällskap med posten.
I Säbsevar blef jag vänligt mottagen af guvernören Mirza Ali Nagi, schahens brorson, och af några armenska köpmän.
Tjugu sådana finnas här och exportera fårull och torkade frukter till Ryssland.
Staden räknar 15,000 invånare och är hela Khorasans viktigaste handelscentrum.
Gamla byggnader, rika basarer, stora komullsplantager och härliga fruktträdgårdar finnas i mängd.
Staden är omgifven af en mur med 4 portar.
Jag besökte här opiirökarnas aflägsna jordkulor, dar askgrå män med stora, glasartade ögon lågo rökande eller afdomnade på golfvet vid små oljelampor.
I dessa trakter blåste det natt och dag med ytterlig våldsamhet en östanvind, som ej släppte ett ögonblick och jagade upp hela moln af dam ocli stoft, som ofta skymde bort landskapet och hade ett tröttande och förslappande inflytande.
För att gifva ett begrepp om, huru stora karavanerna kunna vara,, vill jag nämna, att jag utanför Säbsevar mötte en af 237 kameler; de skredo ljudlöst förbi oss i nattens mörker, och den ena kolossen efter den andra dök upp som en vålnad ur dammolnen.
Blott klangen af derasx 68
klockor och förarnes maningsrop förmådde då och då öfverrösta vindens tjut.
Den 8 oktober framkom jag till Nischapur eller Schapurs stad, som är betydligt mindre än Säbsevar, men för öfrigt är af samma utseende, eger samma tränga, dammiga och smutsiga gator och samma låga lerhus med platta tak.
I dess närhet ligga de berömda turkosgrufvorna, där 500 arbetare äro i verksamhet, men som tyvärr ej få besökas af européer.
På den sista dagsresan från Sch.erifabad passerar man en bergstrakt.
På dess kulminationspunkt reser sig en stenpyramid, och rundt omkring denna synas, så långt ögat når, otaliga små stenrösen af runda stenar, ' upptornade på hvarandra.
Denna ' plats kallas Teppe-i-Salam eller hels-ningskullen, emedan pilgrimerna härifrån för första gången skåda den heliga staden.
Hvarje pilgrim lägger en sten, från vägen på ett af rösena.
Det är ett slags offergärd.
Det ögonblick, då pilgrimen från Teppe-i-Salam skådar Imam Rizas graf, är ett af de högtidligaste i hela hans lif, och han blir helt säkert icke mindre hänförd af denna anblick än Mekka-pilgrimen, som från Arafatberget utropar sitt: » Lebeick Allahum »
Bland den vallfärdande skaran, som samtidigt med mig begaf sig till Mesched, märktes schahens favoritgemål Emin-e-Adgas, som visserligen är gammal, men ändå åtnjuter monarkens varmaste sympatier och under nästan hela hans regeringstid haft hand om nycklarna till skattkammaren.
Det var hon, som för ett är sedan reste till Europa för att böta sina ögon, men återkom stenblind till Persien och nu begaf sig till Imam Rizas graf för att där bedja om återfåendet af sina ögons ljus.
Hon reste med stort följe och en karavan af 900 mulåsnor.
I Mesched blef jag mottagen med mer än österländsk gästfrihet af ryska konsuln Vlassoff, i hvars älskvärda hem jag bott i Rescht under min första resa.
I Mesched finnes äfven en engelsk konsul.
Mesched räknar cirka 80,000 bofasta invånare, men 100,000 pilgrimer anlända årligen dit, och af dessa äro 12,000 ryska undersåtar.
Tre regementen ligga här i garnison, och schahens yngre broder, Råcknet Dovleh, en utmärkt vänlig man, är stadens guvernör och öfverhufvud för den heliga grafven, Mesjid-i-Gåhärrschädd, hvaraf han drager en årlig inkomst af 120,000 krän eller lika många francs.
I grafvens inre lära oerhörda skatter ligga fördolda, söm rika perser testamenterat till helgedomen för att lugna sitt samvete och i en annan värld vara i Imam Rizas åtanke.
Där finnas mattor, broderier, schalar och tyger af hög ålder och utsökt arbete, guld- och.
silfverpjeser, ädla stenar, smycken o. d.
Af sina domäner, som till arealen motsvara halfva Khorasan, och af gåfvor drager grafven en årlig inkomst af 5 mill.
krän, som dock täras af en otalig mängd prester, som äro anställda vid densamma, och af 1,300 tjänare.
Dagligen bespisas 300 fattiga, och en mängdx 68 EN RESA FRÅN TEHERAN TILL KASCHGAR.
- dervischer lefva på grafvens bekostnad.
Den gyllne kupolen med sina smäckra minareter är synlig vidt och bredt, men inom ett visst afstånd få inga orena nalkas, och blott de rättroende få gå dit in för att kyssa de silfverstänger, som omgifva den heliga imamens grafplats.
De spärrade ställena kallas » bäst », och innanför dem är hvarje brottsling fri från hämd.
leke ens schajien har rättighet att skada en brottsling, som tagit sin tillflykt till denna asyl, och blodshämd och straff äro här vanmäktiga.
Därför bo också en mängd skurkar och bofvar inom grafvens råmärken, som omsluta ett helt kvarter.
I Mesched finnas tvänne andra märkliga grafvar.
Den ena reser sig öfver den berömda kalifen Harun-al-Raschids stoft, den andra öfver världs-eröfraren Nadir Schah.
Hela Mescheds betydelse beror naturligtvis på grafven, och det stora flertalet af dess invånare äro också prester, pilgrimer och därvischer, som vimla på gatorna och betrakta en kristen med sneda ögon.
Ett ganska egendomligt slag af resande, som till ett antal af 10,000 årligen anlända till Mesched, äro de fromme dödes multnande kroppar, som med likkaravanerna föras dit för att enligt sin i lifstiden uttalade önskan begrafvas i Imam Rizas närhet.
Ibland inträffar det, att ända till 40 à 50 likkaravaner - anlända på en enda dag.
De begrafvas på ett mycket summariskt och ytligt sätt å de ändlösa begrafningsplatserna, som öfverallt omgifva Mesched och äfven upptaga stora ytor inom stadsmurarna.
Under resan ser man nästan aldrig dylika karavaner, emedan de på grund af den olidliga stank, de sprida omkring sig, äro förbjudna att färdas å karavanvägarna.
Från Mesched red jag på 4 dagar upp till den ryska transkaspiska järnvägen vid stationen Kachka.
Härvid passerades byarne Rizun, Marisch och Chakistär.
De äro till skydd mot turkmenerna byggda på kullar och försvaras af fort och fästningar.
Man passerar nästan hela tidén genom en smal korridor i bergskedjorna, hvilkas betydligaste kam heter Hasrätt-Mesjid, där passet är 2,350 m. högt.
Till höger ligger den starka naturliga bergsfästningen Kelat-i-Nadir och på andra sidan ryska gränsen Chei-vabad, en fästning, som uppbyggdes af Nadir-Schah på ett eröfringståg mot Khiva.
Man måste ha särskild tillåtelse för att få passera ryska gränsen, och jag hade redan i Teheran på telegrafisk väg erhållit en sådan från chefen för asiatiska departementet, exc.
Zinovieff.
Den knappa tiden tillåter mig icke att behandla Transkaspien och Turkestan så utförligt, som dessa intressanta länder skulle förtjena.
Den 145 sv.
mil långa järnvägen, från Usun Ada till Samarkand, general Annenkoffs mästerverk, har öppnat hela Centralasien för det ryska inflytandet och är så väl i strategiskt som kommersiellt hänseende af " orimlig betydelse.
3,000 vaggoner och 126 lokomotiver äro dess material, och tjenstemännen äro idel officerare och soldater.
De underkufvade folken i Centralasien Jyekas befinna sig utmärkt väl under det ryska herraväldet, och säkert är, att de hafva vunnit ofantligt därpå.
Till och med de förr så rof lystna och vilda turkmenerna hafva nu utbytt sitt kringirrande röf-
Svensk Tidskrift.
S, 6.
12x 68 EN RESA FRÅN TEHERAN TILL KASCHGAR.
varelif mot det bofasta och odla jorden eller beta sina hjordar omkring aulerna eller byarna, som bestå af lerkojor och kibitkor, uppförda af halmmattor och svarta filtar.
Från Askabad färdades jag öfver Merv, Tjardjui och Buchara till Samarkand.
Askabad, som räknar 6,000 invånare förutom 4 bataljoner^ i kosackbataljon och 2 batterier, är Transkaspien hufvudstad och säte för dess styresman, general Kuropatkin.
Staden har på några år liksom genom ett trollslag vuxit upp ur den öde steppen på gränsen af Karakum-öknens sandmassor.
I dess närhet finnas flera stora tekkinska auler och några märkliga ruiner, t. ex. Nicea, en gammal grekisk fästning, och Anau, en nu öfvergifven persisk stad, på hvars stora, väl bibehållna moské man i form af ett par drakar i fajans finner de första spåren af kinesiskt inflytande.
Den kedja af turkmejnska oaser, som äro belägna vid norra foten af Kuren-Tag och Kopet-Tag, och som näras af från dessa berg kommande vattendrag, kallas med ett gemensamt namn Achal Tekke-oasen.
Vid Tedschenoasen passerar man på en träbro floden af samma namn och vid Nya Merv Murgab.
Nya Merv är en fullständigt modern rysk stad med 4,000 invånare och stor turkmensk marknad.
Vid Bajram Ali eller Gamla Merv ligga de vidsträckta ruinerna efter den forna staden.
Mellan Merv och Amu-Darja passeras den ödsligaste sträckan på hela järnvägen.
Det är Karakum-öknens oöfverskådliga sandhaf, hvars krusade dyner torna sig upp som vågor.
leke ett spår till djur- eller växtlif är att skönja.
Vid Tjardjui passerar man på en 2 verst lång träbro Amu-Darja och kommer in i det Buchariska området, där ännu ett ökenbälte passeras, innan man nalkas Sarafschans eller Guldruliarens fruktbara dalgång, för att sedan färdas i dess närhet ända till Samarkand.
Det välsignade Buchara, emirens hufvudstad, räknar 80- à 100,000 invånare och är en af orientens egendomligaste städer.
Intet europeiskt fördärfvar detta intryck.
Gatorna, som äro krokiga, smutsiga och så trånga, att två arbor ej kunna köra förbi hvarandra, erbjuda hela serier af pen-selfrestande motiver.
Basarerna, som likna hvälfda stentunnlar, äro mycket rika, och man finner där äfven gamla, dyrbara manuskript och böcker, vapen och mynt, konstföremål o. d. Buchara är en utomordentligt viktig handelsstad, och bland dess köpmän finner man representanter för alla Centralasiens folk.
Perser, tatarer, sarter, tadschiks, kirgiser, turkmener, hinduer, afganer uppträda här i en brokig blandning på gatorna i sina hemlands dräkter.
360 moskéer och 100 medresséer eller andliga högskolor skåda från alla delar af.
staden ned på ett otaligt virrvarr af tvåvånings lerhus.
Här och där ligger midt i staden èn kyrkogård och bidrager om sommaren till att förpesta den redan osunda luften.
Emirens palatser utmärka, sig för en viss prakt, men kunna på intet vis mäta sig med schahens.
I afseende på landets styrelse har emiren icke mycket att säga, ty i verkligheten är det Rysslands diplomatiska agent, herr Lessar, som är dess styresman.x 68 EN RESA FRÅN TEHERAN TILL KASCHGAR.
Samarkand, som på Alexanders tid kallades Marcanda, och sedan 1868 är i ryssarnes händer, sönderfaller i två delar, det sartiska med 30,000 och det ryska, guvernörens residens, med 3,000 invånare.
Dess läge är hänförande vid den klara Sarafschanfloden, och det är omgifvet àf en särdeles rik vegetation.
I den sartiska stadsdelen ligga de timuri-diska ruinerna, hvars blåa kupoler och smäckra minareter sticka upp bland grönskan och husen och synas på långt håll.
Vackrast äro Rigistans och Bibi-Chanums härliga medresséer och Gur Emir eller Tamerlans graf, så väl bibehållen, som om den nyligen byggts.
Under det praktfulla graf-kapellets höga kupol hvilar världseröfraren med sina söner Sultan Djä-hängir och Sultan Miran Schah, samt sin sonson Mirza Ollug Bek, astronomen.
I ett * särskildt grafhvalf hvilar Timurs son Schah Ruck, berömd för den utomordentliga beskickning, han år 1420 skickade landvägen med presenter till kejsaren af Kina.-
Från Samarkand åkte jag 79 sv.
mil i ryska posttarantasser, förspända med tre hästar, genom guvernementen Samarkand, Sir Darja och Fergana till staden Osch.
Mellan Samarkand och Taschkent och Taschkent och Khodschent utbreder sig en.
ytterst ödslig och glest befolkad stepp.
Hela Fergana är däremot en särdeles väl odlad och rikt befolkad trakt.
Befolkningen utgöres af usbeker eller sarter, tadschiks eller iraner, samt kirgiser.
Vid Dschisak passerar man en låg bergrygg genom ett smalt pass, kalladt Tamerlans port, där man finner tvänne persiska inskriptioner.
Den ena är från Mirza Ollug Beks tid, » konungars och nationers besegrare och Allahs skugga på jorden ».
Den andra, som är daterad 1571, förhärligar Abdulla Khan, » som besegrade en armé af 400,000 man och lät deras blod flyta i strömmar under en hel månads tid ».
Vid Tschinas passeras Sir Darja på en gigantisk färja, som på en gång kan transportera ett halft dussin tarantasser med anspann och allt och därtill ett par kamelkaravaner.
Taschkent, som år 1865 eröfrades af general Tjernjajeff, är den största staden i hela ryska Asien.
Den räknar 100,000 sartiska invånare och 2 ^000 ryssar.
Taschkent är icke allenast generalguvernörens residens och säte för Turkestans civila och militära myndigheter, utan äfven en utmärkt viktig handelsstad.
Några fornminnen finnas icke här, men däremot äger Taschkent ett bibliotek om 30,000 band, grundlagdt af general Kauffmann.
Hade jag under hela resan på det hjärtligaste och gästfriaste sätt bemötts af de ryska guvernörerna och myndigheterna i allmänhet, så var detta om möjligt än mer fallet i Taschkent, där generalguvernören och generallöjtnanten, baron von Wrewsky tog emot mig mer som en landsman än som en främling och under de 12 dagar, jag vistades i Taschkent, betraktade mig som sin gäst.
Och kunde jag väl få en angenämare påminnelse om fosterlandet än att vid mitt inträde i hans salong finna den prydd af ett porträtt af H.
M: t Konung Oscar II?
Baron Wrewsky var nämligen medlem af den beskickning, som vid konungens kröning representerade kejsaren af Ryssland.x 68
Vid Khodschent passeras å nyo Sir Darja, och i Kokan reser si g ännu den siste khanens, Khodier Khans, palats, där nu ryska officerare bo.
Efter att hafva passerat Ferganas hufvudstad, Margelan, samt Andidschan, framkom jag ändtligen den 28 november till Osch, där postvägen slutar och hvarifrån terrängen på allvar börjar stiga mot Tien-Schan.
Med vänligt bistånd af guvernören i Osch, öfverste Deubner, örd * nåde jag där en karavan om 5 hästar och 3 karlar, usbeker till nationen.
Vi medförde proviant för en månad, samt voro klädda i fårskinnspelsar, skinnmössor, baschliker och valenkis eller ryska filtstöflar.
Vägen till Kaschgar, som genom det 13,000 fot höga passet Terek Davan passerar Tien-Schans väldiga kam, är 45 sv.
mil lång och tillryggalades på 14 dagar, från den 1 till den 14 december.
Trakten är mycket^glest befolkad af karakirgiser, som här ligga i sina kischlaks eller vinterläger.
De sönderfalla i flera stammar, af hvilka de viktigaste äro Backal, Monak, Djurre och Sartlar.
Nätterna tillbringade jag i kirgisernas byar, som bestå af kara-uj eller svarta filttält, i hvilkas inre en eld brinner natt och dag.
Jag blef öfverallt mottagen med den största gästfrihet och oegennytta af kirgiserna.
Då jag anlände till en by, blef jag alltid mottagen af dess aksakal eller äldste och inbjuden till ett snyggt och putsadt tält, där man inom kort bjöd pa en riklig dastarchan eller gästabud, bestående af fårkött, ris, syrlig mjölk, svart bröd och grönt te.
Då jag bjöd kirgiserna på tobak och socker, blefvo de mycket förtjusta.
Kirgiserna lefva af boskapsskötsel, särskildt får- och getafvel, och deras öfriga husdjur äro den lilla långhåriga hästen, kamelen, hunden och den tama jaken.
Den senare, som är mycket mindre än den vilda jaken, användes både till rid- och lastdjur, samt af karavanerna, som om vintern färdas genom passet, till att böka upp gångar i den ofta 1 à 2 m. djupa snön.
I vinter var snömängden ej stor; blott mellan Osch och Gultscha snöade det friskt, sedan följde barmark till passets högre regioner, där snön åter låg fotsdjup.
Under hela resan hade vi köldgrader, och minimum inträffade den 11 december med — 17,9° i Ulugtschat på östra sidan Tien-Schan, där det kontinentala klimatet naturligtvis är fullständigt typiskt.
Alla de floder och bäckar, vi passerade, voro också frusna, och man hörde, hur vattnet porlade fram under isen, som vanligen var så stark, att vi kunde rida öfver den i stället för att fresta de bräckliga träbroar, som här och där leda öfver gapande klyftor.
De viktigaste floderna äro de båda1 Terek Su, som hafva sina källor i närheten af Terek-Davans höjdpunkt, och af hvilka den vestra mynnar ut i Sir Darja och Aralsjön, den östra i Tarim och Lob-Nor.
Sufi-Kurgan är en stor kirgisisk tältby på 2,160 m. höjd.
Dess aksakal var 85 år gammal, mycket artig och hade tjänat under Jakub Bek i Kaschgar och Khodier Khan i Kokan.
Höfdingeämbetet är ärftligt.
Emellertid tilltog stigningen och blef slutligen ytterst brant.
Hästarna klättra med möda upp genom snön, som döljer den smala stigen.
Därvaseh eller klipporten är en lång, smal passage om 20 fots bredd, somx 68 EN RESA FRÅN TEHERAN TILL KASCHGAR.
upptages af den frusna Terek-floden, på hvars glatta is vi redo.
I de högre regionerna finnes intet bränsle, och vi måste därför medföra ett litet förråd däraf.
På grund af snön och den skarpa dagern måste man ständigt bära snöglasögon.
Kirgiserna skydda sina ögon därigenom, att de sota näsan och trakten omkring ögonen, samt så mycket som möjligt ha blicken fästad på hästens man.
Nära kammen finner man en mängd skallar och skeletter af människor och hästar.
Kirgiserna berätta, att de härstamma från karavaner, som under kalla vintrar vågat sig upp i passet och där öfverfallits af buraner eller snöstormar.
Dylika inträffa här rätt ofta på vintern, och en karavan, som på själfva kammen råkar ut därför, är säkert tillspillo-gifven.
En storartad utsikt, ett virrvar ^f kolossala bergskedjor, som torna upp sig den ena bortom den andra och likna ett stelnadt haf med gigantiska vågor, öppnar sig mot öster, då man uppnått Terek Davans kulminationspunkt, hvars höjd uppgår till 3,920 m. eller 13,090 fot.
(• Den 8 december uppnådde jag gränsen mellan Ryssland och Kina.
Här ligger den lilla ryska gränsfästningen Irkeschtam med 25 kosacker och en kommendant af kaptens rang.
Mot vester uppenbarar sig ett praktfullt panorama.
Det är Alai-dalen med sina snöhöljda kedjor och toppar.
Strax bortom fästningen passerar man gränsen, som utmärkes af ett litet stenkummel med en trälapp.
På dess vestra sida stå några ord på ryska, på den östra några kinesiska skriftecken.
Vid Irkeschtam bo Joaschkirgiserna, som på det ryska området hafva 40 och på det kinesiska 500 tält.
På vägen till Kaschgar färdas man sedan i närheten af Kisil-ßu^s eller öfre Tarims dal.
Jag vill blott omnämna en punkt, nämligen Ulug-tschat, den första kinesiska orten och Kinas gränsfästning mot Ryssland.
Det är en fyrkantig lermur med runda torn i hörnen.
Garnisonen utgöres af 80 soldater, af hvilka en del äro kirgiser.
Jag frågade efter kommendanten och fördes af en mängd kinesiska soldater till hans hus, som var beläget inom fästningens murar.
Efter att hafva passerat ett par gårdar med verandor med skriftecken och målningar, inträdde man i en liten mörk och fuktig våning med stampadt jordgolf.
I det innersta rummet satt Choang-Darin eller kommendanten, en stor, fet och skinande man med stångpiska och stora, skägglösa läppar.
Han var klädd 1 en blågrön röck, öfver hvilken han bar en brun väst utan ärmar.
Han bjöd på te och vattenpipa och var mycket vänlig.