Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kiel hvarje Riksdags början skall en föredragningslista inrättas med anie Colurnner o. s. v.sedan står:
Denna lista j som af äldsta RiddarhusCancellisten skall förås, bör vid hvarje Plenum ligga å LandtMarskalksbordet och dessemellan alltid vara i RiddarhusCancelliet att tillgå.
Efter ordningen af denna lista böra målen föredragas &c- Det var detta, som Utskottet ändrade, och föreslog att före hvarje
Plenum en särskild lista borde uppgöras, som endast upptog de mål, hvilka skulle i Plenum förekomma.
Den föreslagna listan och Diarium skulle blifva helt olika, emedan den förra skulle upprät - i5o Den 18 November f. a. tas, först efter det Talmans öfverläggningarne enligt 47 §•
Riksdagsordningen, ägt rum, och således för Riksdagens snabba gång blifva förmånlig.
Det var blott detta jag ville hafva äran upplysa, och torde jag, då fråga väckes, att taga några steg till erhållande af en bättre Riddarhusordning, få vidare yttra mig.
I öfrigt utbeder jag mig blott få nämna, att om jag varit närvarande vid slutet af nästlidne Riksdag, hade jag visserligen förenat mig i Herr Rosenblads och Friherre Cederströms reservation mot beslutet, att allt eller intet af det nya förslaget borde antagas; emedan de bifallne §§. voro nyttiga, och jag ej kan finna, att de hade sammanhang med dem, hvilkas pröfning uppskjöts.
Naturligtvis förekommer i en Stadga, sådan som RiddarhusOrdningen , särskildta ämnen, och det var således ganska möjligt, att besluta i hvart och ett särskildt.
Hade dessa ämnen varit förblandade, skulle jag instämt i den af Friherre Boije yttrade åsigt.
Qvanten: Herr Rosenblads sätt att i denna fråga tolka Grundlagarne erkänner jag till en del, men ej fullkomligt; han har glömt att här tillämpa 28 § Riksdagsordningen, hvilken äfven här måste tagas i öfvervägande.
Den 12 § säger, huru Ridderskapet och Adeln under Riksdagarna representeras, samt att RiddarhusOrdningen skall vara uppgjord i öfverensstämmelse med Grundlagarna; detta är ett Den 18 November f. m. i5t oryggligt vilkor för RiddarhusOrdningen; men 28 § är lika tydlig, och stadgar den rätt alla fyra Stånden äga, alt sjelfva bestämma valsättet af sina Eleetorer.
Då Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdagen heslöt, att ändra sitt förut brukliga valsätt af Eleetorer; hvilket beslut dock icke blifvit af Konungen gilladt; så kom 28 § Riksdagsordningen derigenom att visa sig i strid med 5i § RiddarhusOrdningen, som medgifver Konungen rätt alt samty cka eller afslå förändringar deruti; och då en sådan strid emellan RiddarhusOrdningen och Grundlagarne uppkommer, stadgar just samma 5i '§, att 12 § Riksdags-Ordningen skall lända till efterrättelse.
Af denna sednare § synes åter att 28 § Riksdagsordningen mäste följas, och denna gifver Ridderskapet och Adeln en oinskränkt rätt att sjelf besluta om val af sina Eleetorer.
Då Ridderskapet och Adeln således tvärtemot lag saknat en rätt, som alla de öfriga Stånden äga och utöfvat, så tycker jag, att Ridderskapet och Adeln kunde vid ett sådant förhållande afvika från 5i § RiddarhusOrdningen, som bestämmer, huru vi i denna Riddarhusordning skola få ändring.
Med denna åsigt af saken väckte jag min motion, och anhåller ytterligare om proposition derpå.
Skulle åter Ridderskapet och Adeln anse lämpligast, att saken förblifver i det skick den nu är, hänvisar jag till 5i § RiddarhusOrdningen, och anhål - i52 Den 18 November f. 10. ler i sådant fall om Remiss till RiddarhusUtskottet, som det åligger, att ändra RiddarhusOrdningen, så att den blifver i enlighet med Grundlagarne; hvaraf följer att Kongl.
Maj:ts rätt att sanctionera vår Riddarhusordning kommer att upphöra, åtminstone intill dess 28 § Riksdagsordningen erhåller en annan Redaction.
Hans Excellence, Herr Grefve af Wetterstedt:
Jag har begärt ordet i anledning af hvad en värd talare, Grefve Spens, yttrat.
Jag instämmer äfven med honom; men anser mig böra tillägga, att då jag talte om den §.
Herr Grefven nyss anförde, började jag med att säga, att det skulle upptaga för lång tid att jemföra och genomgå alla §§. i det nya förslaget med §§. i 1818 års Riddarhusordning.
Jag nämnde derföre bland annat, exempelvis, endast ordet Diarium.
Jag var visserligen ej okunnig om det serskildta tillägg, sorn blifvit gjordt i den 35 §. af nya förslaget, svarande mot den 3a §. i 1818 års Riddarhusordning, men jag tror, att detta stadgande redan innefattas i 47 och 4.9 §§•
Jag har äfven vid detta tillfälle hört yttras, att jag skulle hafva omtalt fel i Redactionen af det nya förslaget till Riddarhusordning, och att man förebrår mig, som deltog i öfverläggningarne på Riddarhuset, alt icke förr än nu hafva anmärkt dem, och dervid åberopas min såkallade Den 18 November f. m. 153 Akademiska kunskap, den jagar långt ifrån att vilja göra ofelbar för någon.
Jag har icke yttrat något om Redactionsfel; jag sade blott, att §§. finnas i det nya Förslaget, sorn endast i få ord skilja sig från de motsvarande §§. i det gamla.
Hvad de mindre vidsträckta öfverläggningarne, hvari jag under sista Riksdagen skulle hafva deltagit, angår, så vädjar jag blott till Ledamöterne i dåvarande RiddarhusUtskottet, att sjelfva hedömma vigten af detta Yttrande.
Då vårt närvarande Constitutionella lif redan räckt 19 år, borde vi ej mera vänta några afsteg från de former våra Grundlagar bestämma.
Den ordning i hvilken anmärkningar emot StatsRådets Ledamöter få göras, och deras ställande under ansvar, i händelse de pröfvas hafva åsidosatt sine åligganden, är noga bestämd i så väl Regeringsformen , som Riksdagsordningen; allt klander i annan väg är olagligt, leder till hetta, missförstånd om ömsesidiga pligter, och skadar, ehuru ett otidigt klander alltid faller tillbaka på den, som gjort sig dertill skyldig.
Här har i dag blifvit yttrat åtskilligt mot tillkomsten af vår nuvarande Riddarhusordning; flere Ledamöter hafva förklarat sig ganska missnöjde dermed, andre hafva trott ämnet böra, såsom en alla Medstånden rörande sak, behandlas; en, att ensamt 1818 års Riddarhusordning vore gällande, hvar - i54 Den 18 November f, 111. på han äfven begärt proposition.
För allt detta finnes en i Lagen stadgad väg, till hvilken jag hänvisar, och hoppas att Herr Grefven och LandtMarskalken ej kan lemna proposition till någon annan åtgärd.
En Talare, Grefve Frölich, har påstått, att RiddarhusOrdningen, utan föregången föredragning i StatsRådet, blifvit granskad och stadfästad.
Om så vore, hvilket synes alldeles omöjligt, har jag redan yttrat mig, rörande formen, som i sådant fall af Grefven bordt iakttagas.
Vidare har samme talare påstått, att Kongl. Maj:t ej ägde rättighet antaga förslaget till Riddarhusordning annorlunda, än i dess helhet.
Jag vill i detta afseende, fästa Edra minnen, Mine Herrar, på hvad som fordom tilldragit sig i frågor om förändringar af Grundlagarne.
Ar 1812 lemnade Kongl. Maj:t till Ständerne vidlyftiga förslag till ändringar i Grundlagarne, som hvilade till i8i5 års Riksdag, då de företogos till afgörande, först på Riddarhuset och sedan hos de öfrige Stånden.
E11 stor del af de föreslagne förändringarne förkastades, endast några få antogos, likväl fann sig
Konungen icke dess mindre lagligen förbunden, att utfärda Grundlagarne: med de förändringar, som blifvit antagne.
Ständerne hafva således 1815, i afseende på GrundLagarne, utöfvat samma l ätt, som Konungen nu med RiddarhusOrdningen.
Om närvarande Riddarhusordning skulle vara i strid mot Grund - Den 18 Noyember f. ra. i55 •
Lagarne, eller något, yid utfärdandet, befinnas ändradt i det förslag, Ridderskapet och Adeln till Konungens granskning i underdånighet ingifvit, bör anmärkning eller lättelse i laglig ordning göras, men om nu alla §§. äro lika med hvad, som i Ridderskapets och Adelns protocoll för förra Riksdagen finnes uppfattadt, så förfaller detta.
Ridderskapet och Adeln kan ej ålägga Kongl. Majit, att antaga alla de föreslagne §§.; en Lag, hvarefter sådant kunde ske, finnes ej.
Att Kongl. Majit åter skulle hafva lemnat en contraproposition i ämnet, finnér Ridderskapet och Adeln säkert, i anseende till tiden, hafva varit omöjligt, emedan Ständerne åtskiljdes, innan contrapropositionen kunde hinna ankomma.
En sådan handling kan, då tiden det medgifver, väl lemnäs, men icke å någondera sidan lagligen fordras.
Då vi i Sverige ej äga mer än ett sätt att promulgera lagar, skulle jag tro, att den sålunda utfärdade RiddarhusOrdningen måste såsom gällande bibehållas, intill dess en annan i laglig väg tillkommit; jag slutar med den anhållan, att Ridderskapet och Adelli må vara försäkrade, det jag ej söker någon minskning i Ståndets eller Ständernes rättigheter, att jag är nion om deras bibehållande, men alt jag ej heller kan lemna åsido alt anmärka hvarje försök att missbruka dem.
156 Den 18 November f. m.
Herr Rosenqvist af Åkershult, Fredric Leonhard:
Att tala illa, och mena väl, är bättre, än att mena illa, och tala val.
Jag anhåller, att denna strophe måtte anses alltid stå framför de yttranden jag här afgifver.
Jag skulle anse mig sjelf tillhöra enfalden och slafsinnet, — Draggen ur hvarje Nation, — om jag, såsom medlem af detta stånd , med liknöjdhet kunde se någon inkräektning på Ståndets rättigheter åvägabringas.
Då jag första gången på detta rum hörde den Nya RiddarhusOrdningen, och Kongl. Maj;ts Nådiga skrifvelse rörande densamma uppläsas, beslöt jag att till Protocollet afgifva min enskildta mening deröfver.
Jag har ofta tänkt och försökt, att i System sammanfatta mina tankar i detta ämne, men då frågan förekom förr, än jag hade förmodat, anhåller jag, att framdeles få yttra mina tankar derom.
Delicata frågor böra delicat behandlas.
Det skedde i går, då Ridderskapet och Adelil öfverlemnade det då förevarande målet till RädderhusUtskoltet.
Jag hemställer i anledning deraf, om icke äfven detta ämne kunde blifva remitteradt icke till ConstitutionsUtskottet _, utan till det blifvande RiddarhusUtshottet med samma förbehåll, som vid gårdags-remissen, nemi. att Ridderskapet och Adeln likväl ägde samma beslutande rätt, som förut.
Måhända vore jag
Den 18 November f. m, i57 skyldig en förklaring åt det yttrande Grefve Spens nyss afgaf; hvari jag hört mig nämnas; men jag bekänner, att jag icke hört yttrandet tillräckligt.
Om jag icke haft den olyckan, att af den värda Grefven missförstås; så har jag säkert haft den, att icke förstå honom; och jag mäste således utelemna allt svar derpå.
Jag vidkännes icke att hafva begått eller omtalat någon sammanblandning.
Långt ifrån att vilja bestrida Regeringens rätt, att partielt antaga ett af Ständerne framstäldt förslag, har jag erkänt den; men likväl trott alt, innan redactionen af en sådan lag verkställdes, Ståndet borde ärhålla en contra proposition, och derigenom komma i tillfälle att förklara om Ståndet fann sig belåten dermed eller icke; och jag trodde, att Lagen först derefter blef lag.
Hvad åter en annan talare sagt, nemligen att tiden varit för korrt till conlrapropositions afgifvande, kan jag ej godkänna.
Om ingen ny Riddarhusordning utfärdats, och vi, i stället för en Skrifvelse af den 8 i denna månad, fått mottaga en contraproposition, hade frågan ännu varit öppep, och tiden tillräcklig till afgörandet.
Min begäran, alt få se originalet till den utfärdade RiddarliusOrdningen tager jag mig friheten förnya, och anhåller, att RiddarhusSecretcraren ville bestämdt utlåta sig, huruvida 158 Den 18 November f. m. ett slikt Original till Riddarhuset ankommit, eller icke.
Jag ämnar ej förlänga discussionen, genom försök att ingå i bevisning möt Friherre Cederström; men han har framställt ett yttrande, att en lag, som af Styrelsen promulgeras, måste följas.
Jag bestrider denna grundsatts, och påstår att denna Lag, för att lydas, måste vara i laglig väg tillkommen.
Min öfvertygelse är dessutom orubblig, och jag anhåller ånyo om proposition.
I anledning af hvad Herr Cederskjöld nyss yttrat i afseende å Originalet till den utfärdade RiddarhusOrdningen, får jag äran tillkännagifva, att något Original till ifrågavarande Författning, hvarken under loppet af sistlidne Riksdag till Ridderskapet och Adeln, eller sedermera, efter Riksdagens slut, till RiddarhusDirectionen ankommit.
I anledning af Herr Cederskjölds anhållan, att få se Originalet till RiddarhusOrdningen, får jag upplysa, att aldrig något Original-exemplar af RiddarlmsOrdningen blifvit Lill Ridderskapet och Adeln aflemnadt, utan endast Kongl. Majrts Skrifvelse derom.
Säkerheten ligger i likheten
Den 18 November f. m. mellan det project, som här inom Riddarhuset finnes och det som till Kongl. Maj:t blifvit inlemnadt, hvilket sednare alltid är att tillgå i HofCanzlersExpeditionen.
Med den förklaring, som den sista värda talaren afgifvit, skulle jag ej tveka att åtnöjas, om det till Konungen ingifne Förslag blifvit i hela sin vidd antagit; tj då hade Ridderskapet och Adelns aflemnade Exemplar kunnat anses såsom Original.
Men då nu icke så skedt, synes ingen tryckning hafva bordt kunna verkställas, utan efter ett verkligt i vanlig form underskrifvet och eontrasigneradt Original.
Jag förstår ej ens huru boktryckaren eljest skulle kunna derföre stå till ansvars.
Jag vet väl, att, när ändring skedt i Grundlagarne, har ej Original-Documentet blifvit förnyadt; men en sådan ändrad Grundlag behåller sin gamla titel, såsom t. ex. Kongl. Maj:t och Riksens Ständers fastställde Regeringsform; dat.
Stockholm den 6 Juni 180g.
Med de derefter och sist vid Riksdagen i Stockholm är 1828 af Konungen och Riksens Ständer antagne förändringar.
Förhållandet med RiddarhusOrdningen är helt annorlunda.
Titeln lyder der sålunda:
Riddarhusordning; af Kongl. Maj.t stadfästad å Stockholms Slott den 18 December 1823; och det är till denna Riddarhusordning, som Original-Documentet bör framvisas, innan den kan anses som lag. i6o Den 18 November f. m.
Våra Öfverläggningar synas gå från hufvudfrågan lill parliella delar deraf.
I sjelfva saken vill jag, enär en värd talare i sitt yltrande nämdt Herr Cederskjöld och mig i förening, blott förklara, att jag nu, likasom vid sista Riksdagen, instämmer i hvad han yttrat.
Hvad ämnets behandling angår, så måste man se lill att komma till slut med denna öfverläggning.
Friherre Anckarswärd har flera gånger begärt en proposition; en annan talare har förklarat denna proposition olaglig; en annan åter trott, att Herr Grefven och LandtMarskalkcn derå skulle vägra proposition, och derföre, lill undvikande af stridigheter, föreslagit sakens hänskjutande till RiddarhusUtskollet.
För min del anser jag denna hemedlings-utväg lika öfverflödig, som ovigtig, enär Grundlagen tydligen utstakar vägen för denna frågas behandling. 55 §.
Riksdagsordningen säger : Land t Marskalk eller Talman må ej kunna vägra proposition j utom i det fall, du han finnér en väckt fråga bokstafligen strida mot Grundlagarnes lydelse; börande förut hafva skälen för sitt vägrande anfört.
Ståndet med honom instämma i begreppet härom, utan ändock yrka proposition, äge han alt förklara öfverläggningen hvilande, och förvises målet till ConstitutionsUt skottet, hvilket åligger, att inom kort före Den 18 November f. m. i(u förelagd tidj Inkomma med motiveradt och bestämt Utlåtande öfver frågans stridighet eller enlighet med Grundlagen.
Hvad Utskottet förklarar icke vara deremot stridigt j derå må proposition sedan icke vägras &c. Skulle nu hända att Herr LandtMarskalken anser
Propositionen grundlagsvidrig, så är det Ståndet öppet, att ändock äska proposition, och att votera deröfver, för att se, om Pluraliteten instämmer med Herr Grefven och LandtMarskalken, eller icke.
I förra händelsen förfaller frågan; i den sednare öfverlämnäs hon, såsom j;ig nyss erindrat, till ConstitutionsUtskottet.
Jag instämmer för öfrigt med Herr Cederskjöld, att det skulle vara orätt behandla denna fråga såsom Ståndsfråga.
Den rörer grundsattser af förmycket allmän natur, för att icke hänskjutas till de öfrige MedStånden.
De skola säkert vara lika noggranna att bevara vår rätt, som deras egen, emedan allas gemensamma eljest äfventyras.
Då jag nyss yttrade mig, underlät jag att besvara Herr Cederskjölds hemställan om communication i ämnet med MedStänderne och Remiss till ConstitutionsUtskottet.
Enligt 81 § RegeringsFormen, kan jag ej tveka, att anse en sådan Remiss från Stånden vara olämplig, och icke lagligen kunna ske.
Om Herr Cederskjöld anser förklaring af Grundlagen nöi H. i* T)en iS November f. m. dig, kan lian sjelf vända sig till ConstitutionsUlskoltet.
Jag tror ej, att Ridderskapet och Adeln, i afseende på sin Riddarhusordning, kan anse sig ansvarige inför de öfrige Stånden, eller uppdraga (leni, att i del afseendet utreda misstag.
Ridderskapet och Adeln bör anse frågan såsom Ståndet enskildt rörande.
Den sista värda talaren förmente, alt Ständerna ej kunde remittera detta mål till ConstitutionsUtskoltet, såsom ieke hörande dit.
Jag får derföre blott påminna, alt örn Ständerna finna et! mål ej böra till något bestämdt Utskott, kunna de, enligt RiksdagsOrdningens 34 §, hänvisa det till hvilket Utskott, de behaga; och hvad detta mål beträffar, ligger det väl ConstitutionsUtskottet åtminstone närmast.
Grefve Gyldenstolpe , hilton Gabriel:
Den fråga, som utgör föremål för Ridderskapels ofch Adelns öfverläggning, rörer nu mera ej egentligen den omtvistade RiddarlmsOrdningen, utan fast mera och hufvudsakligen principen för Konungens rätt att granska och antaga ett lagförslag, som, från ett ellei flera RiksStånd emaneradt, underställes Dess Nådiga sanction.
Här är ej så myckel fråga oni Konungens Rådgifvare kunna på ett, sorn äfven jag tror, origtigt sätt inflyta på valen lill UtskottsLedamöter; ej Dan 18 November f. m. eller om några ätters förlorade representations-rätt, för det deras hufvudmän ej ännu uppnått den i allmänna Lagen stadgade myndighets-åldern.
Här är fråga om huruvida Konungen äger rätt att parti el t vägra sitt samtycke till ett förslag, som af ett Stånd blifvit framstäldt, samt huruvida
Han får sanctionera vissa §§. deraf, utan att derföre antaga det hela.
Denna rättighet är ej Konungen genom GrundLagarne betagen; den måste derföre i min tanke existera och vara gällande.
GrundLagarne få ej tolkas efter sundt förnuft, utan måste tolkas efter ordalydelsen, och denna tolkning är ju dessutom fastställd i RegeringsFormen.
Der rättigheten derföre ej är förbjuden, der måste den finnas och qvarstå.
Jag anser således, alt Konungen får antaga den eller de §§. han anser vara ledande till sitt folks n}'tla.
Jag är mån om bevarandet af Folkets frihet, men lika mån om försvaret af Konungens kanske redan nog inskränkta makt.
Jag skall uppoffra mig för Folkets rättigheter, om sådant någonsin behöfves, men jag skall ej eller frukta att göra det för upprätthållandet af Konungamaktens Lagbundna välde, ty jag anser att samhällsordningen ej kan fortlefva, om den bestående jemnvigten emellan de arne statsmagterne i ett samfund på ett eller annat sätt rubbas.
Vården af en ägande Lagbunden frihet, i64 Den 18 November f. m. försvaret af förvärfvade constitutionella rättigheter, utvecklingen af den bestående samhällsordningen utgöra för hvart och ett upplyst folk dess dyrbaraste angelägenheter, och böra vara föremålen för dess Representanters ifrigaste önskningar, ändamålen för deras ihärdigaste, deras alldrig tröttnande bemödanden.
Ty på denna omsorg grundar sig vården om den politiska och medborgerliga sjelfständigheten, på detta försvar stödjer sig möjligheten af fosterlandets; på denna utveckling bygges folkets moraliska utveckling och förädling.
Huru afskyvärdt, huru föraktligt, huru lågt, huru oädelt, huru oklokt vore det derföre icke af någon inre eller yttre makt, att förmena ett folk åtnjutandet afsa sköna rättigheter, bevarandet af så dyrbara skatter, eller att på ett eller annat vis deruti göra intrång eller söka rycka dem åt sig?
Men likasom det, såväl i den physiska, som den moi’aliska verlden, gifves en oöfverstiglig gräns, ett från verldens begynnelse af eviga lagar uppsatt och fästadt mål, som hvarken kan förbifaras eller öfverskådas, rubbas eller genomträngas, en gräns, ett mål, der förnuftet, visheten och kanske oftast, ty värr, känslan af egen oförmåga ropar åt den oinskränkta viljan, att stanna eller tvinga henne att vända om, så gifves det äfven i menniskans politiska verkningskrets, i hennes sträfvande efter frihet och i utvecklingen deraf, en lika skarpt uppristad de - Den t8 November f. m. i65 marcalions-linia, en punkt i rättstillståndet, der hon för sitt timliga val måste stanna, och med henne hennes anspråk, hennes påståenden, hennes ansträngningar.
— Denna gräns, utstakad af möjligheten för all samhällsordning att fortlefva, bevakas med alldrig slumrande vaksamhet af nödvändigheten 0111 jemvigt emellan de styrande och de styrde, och det är öfver denna gräns, som intet folk får sträcka vården om sin frihet, försvaret af sin constitutionalitet.
”Här skall du stanna, här skola dina stolta ”böljor lägga sig,” så ljuder från andra sidan en varnande, en olycksbådande röst, och beklagansvärdt det folk, som, doft för dessa bud, eller föraktande dem, ej hejdas, deraf, utan ilande framåt med rastlös och oålerhållen fart, ändock vill framtränga längre.
Isin yra ser det ej, alten afgrund ligger öppen för dess fotter, det hör ej klagoljuden från de millioner, som redan deraf uppslukats, det märker ej de bleka vålnader, som ännu vid afgrundens brädd mana till återtåg.
Blindt störtar det deri och får vid uppvaknandet med stympade lemmar och blödande sår, med krossat hufvud och kanske sönderslitet hjerta för sent, ack! alltförsent ångra sitt öfverdåd.
Se der den tafla som framställer sig för ett folk, som öfverskrider den lagliga gränsen, och vill inkräkta på Konungamaktens område.
Till ett sådant mål börja j66
Den 18 November f> ra. vi vandra, då vi tro, att
Konungens rättigheter ej äro tydligt bestämda, eller vilja tyda det obestämda till vår fördel.
Denna bana leder slutligen till samhällets upplösning, och denna bana hade jag alblrig trott skulle vandras af Ridderskapet och Adeln, ett Stånd, som alltid, när våldet visat sig, uppstått tilldess krossande, eller af personer icke unga, ulan sådana, som lärt känna värdet af den lagbundna friheten, Jag hade ej trott, att hos Ridderskapet och Adeln fråga skulle uppstå, att hänskjuta denna sak till de andra Stånden och infordra deras yttrande deröfver.
Jag bade ej trott, att man så vilie uppmana folket, att inkräkta på Konungamakten.
Det är från denna fara jag önskat Ridderskapet och Adeln skolat aflägsna sig.
Jag hoppas alt Ridderskapet och Adeln enhälligt afslår den i detta afseende gjorde framställning.
Jag vädjar till Ridderskapets och Adelns rättskänsla, och frågar, om icke Konungen äger rätt att antaga ett lagförslag, antingen till alla, eller blott till vissa delar?—
Jag bar slutat milt anförande.
Ridderskapet och Adeln kan yttra sin önskan och det välde det sätter på sin verkliga frihet, hvilken jag tror alldrig kan äga bestånd om den för långt utsträckes.
Jag brinner af begär att försvara så väl Konungamakten som folket.
Och jag tror, alt Ridderskapat och Adeln alldrig skall bifalla, att fö - Den 18 November f. t». 167 remålel för denna öfverläggning communiccras med de andre Stånden.
Jag vill Idoli yttra några ord.
Då det nu äntligen kommit så långt, alt fråga uppstått, hvart saken skall remitteras; tror jag, att det bör ske till RiddarhusUtskottet.
Jag bär visserligen begärt, alt proposition skulle göras om en skrifvelse i ämnet lill Kongl. Maj:t; men om Ridderskapet och Adeln ej skulle densamma bifalla, får jag väl finna mig deruti; och frågan torde då få remitteras till RiddarhusUtskottet, men ej lill ConslitutionsU tskotlet.
Då jag var den, sorn började discussionen af detta ämne, anser jag för min rättighet och skyldighet, alt återföra den till föremålet för min åsigt.
Jag har från flera håll hört partiela undersökningar om nyttan af vissa §§ i RiddarhusOrdningen; jag har hört fråga uppstå, huruvida Ridderskapet och Adeln skulle ingå till Kongl. Majit med en hemställan i delta ämne; jag har hört sättas i fråga om Kongl. Majit ägde rättighet, att styckevis eller i ett sammanhang antaga lagförslag.
Det står ej i min förmåga, att nu upptaga alla afvikelserna; jag vill derföre blott erinra, att min motion endast handlade om erkännandet af den princip, att Ridderskapet och Adeln ej skulle anse sig 168 Den 18 November f. m. skyldige antaga och efterlefva ett lagförslag, soin tillkommit mot deras vilja och mot lagliga former.