Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad först behofven angår, händer det väl understundom enskildte, att så snart lätt lånetillgång
Annes, en mängd anledningar till utgifter genast tillkomma, eller åtminstone öfverdrifva».
Så förmodar jag visst icke att förhållandet äfven är med StatsFinancen; och om än det i allmänhet ej alltid kan undvikas, att ju icke behofven i någon mohn uppsvälla B.eh 19 Juia j,#ii fried upptäckten af medel att tillfredsställa dem, tror jag dock icke ett dylikt fall nu hafva inträffat.
Det ät sannt, jag har för länge varit frånvarande, för länge lefvat alskiljd ifrån allmänna ärenderna för att rått kunna bedöma alla de nppgiloa behofven, men delta är ett skäl till att icke lösligen bestrida dem.
Det vore måhända öfverflödigt, att i afseende pi det drygaste af dessa behof, återupprepa hvad så ofta blifvit sagt, än i en rättvist beundrande ton, om idéens storhet
Och arbetets förträfflighet, än med en klagande stämma, öm de betänkliga följder för allmänna och enskilta penningeställningcn som af kostnader» Utöfver allt törbållande med de första beräkningarae, varit föranledda.
Vare dermed huru det kan, der står likväl arbetet, tili betyd* ligS9t» delen fullbordadt! både intresset ätt ej bortskänka frukten af gjorda uppoffringar, och Nationalstoltheten, som kräfver fasthet i beslut Samt helhet i gerning, och efterverldert som skall dömma oss strängt, om den förlorar sin nästan försäkrade arfsrätt; allt fordrar nu ett sluteligt biträdej och frågan torde e* genteligeo blott vara om liodrigaste sättet.
Föga annat lärer vara att siga om de mindre behof, till hvilkas fyllande låneutvägen blifvit föreslagen; de syfta på riksgagneliga företag, de hafva redan länge varit understödda och för dem gäller äfven, fast i mera inskränkt mått, principen att ej genom vägran af ytterligare tillskott, uppoffra framtida vinsten af hvad redan påkostat blifvit.
Ett nytt behof* fast icke i Utlåtandet upptagit, cynes varn 3^0 Den tg Julii /. m, tillkommit, jag lemnar derhän Jämpeligheten att i detta hän8eende tillita Statslåneutvägen; men bör förklara, att det slag af ovanliga bidrag, för hvilket jag med mesta tillfredsställelse skulle rösta, vore det som ägde Rikets försvarsverk till direct föremål: ty jag har länge insett, och i sednare tider haft tillfälle att än mera inse allt hvad i detta vigtiga ämne ligger förvaradt, allt, säger jag, ära, oberoende, säkerhet, långvarig fred, samt till och med en rätt förstådd hushållsprincip} ty i behofvets yttersta stund mångdubblas kostnaderna.
Den särdeles vexling af förnödenheter 50m höra till försvarsverket, har, så snart medel till deras anskaffande finnas, en välgörande verkan på en mängd af Näringar.
Detta är hvad jag i anseende till Behofven haft att andraga.
Hvad dernäst beträffar medlen till fyllandet af dessa behof, så uppstår först en tvekan, nödig att antingen till visshet förvandla, eller ock att undanrödja , den nemligen , om ingen annan utväg finnes än Statens skuldsätta ning.
Man omtalar och har länge omtalt en temmeligen betydlig minskning af Bevilloingen.
Opinionen tyckes hafva påkallat den; nästan från Riksdagens början synes den vara likasom satt utur all fråga; Utskotten lära äfven taga den för afgjord, så skulle man åtminstone kunna sluta deraf, att ibland möjliga tillgångar till extra behof Bevillningen icke blilvit påiäknad.
Ännu hafva dock Riksens Den 19 Julii f. ru. 341 Ständer icke officielt bekräftat minskningsprin* cipen; ty godkännandet af Betänkandet Litt. D., som föreslagit en nedsattsumma att af Staten hädanefter till Banken betalas, innebär ännu möjligheten att till ett annat ändamål använda den besparing i Bevillningen, som deraf uppkommer, Troligt vöre, att det Bevillningsbelopp, som nu är i fråga att försvinna, skulle kunna uppfylla de extra behofven, helst om vissa det ibland vore belåtna med något minskade, men längre fortsätta bidrag.
Utskotten säga väl, och på goda grunder, att dä frugterna af flora arbttsföretag egentehgen fiola (kördas i en kommande tidt d-nua äfven jynes böra deltaga i ko fineden.
Men hvad som tyckes vara anticipation, kan i vissa omständigheter ligga tungt nog på den närvarande tiden.
Om till exempel (detta är en blott bypothes) ett StatsLåa skulle, under en epok af olyckligt misstroende, anfes indirekt bidraga till Sedelmyntvärdets nedsättning, manne ej då samtiden, icke den kommande, mäst vore anlitad, och det med en art af Beskattning , den mest tryckande af alla. den nemligen som folie vissa claier af medborgare till last?
Och blefve icke då fram-l tidens påräknade biträde säkrare vunnit, såsom jag nyss nämnde, med minskning af bidragen men med deras fortsättande långt in i den kommande tiden?
Jordbrukarens behof af lättade bördor ät kändt och erkäodt; Bevillningen lärer likväl vara den minst besvärande.
Omöjligt vore således icke , att mången villigt betalade hvad Ds» 19 Julii f, m. baa hittills i Bevillning erlagt, heldre än att i StataLåneväg öppna en port, sorn hvarken han, eller hans barn eller dessas atkomliogar någonsin skulle se tillsluten.
Och huru stor vore icke tillfredsställelsen att till nödens verkelig* timma, till något för Statens bastand eller fall afgörande ögonblick, kunos bespara det stora, och möjligtvis enda hjelpeWiedlet?
Men jag framställer allt detta ingalunda •isom ett Förslag , utan blott såsom tankar, törhända förtjent» af Utskottens vidare upplysta eftersinnande, så framt utlåtandet i allt lall skulla återremitteras.
Kan åter denna utväg icke antagas; skulle opinionen både inom och utom Riksens Ständer oåterkalleligen kräfva Bevillningens nedsättning då återstod» olyckligtvis icke annat än skuldsättniug j det vill säga, qwfio au vöre då att anse såsom afgjord Ordningen komtne sedan tili undersökande »f sättet, vilkoren, följderna, med ett ord, *f qmftio quomodn, nien detta kräfver både theo»etisk* och praktiska insigter i Financeläran, och jag har följagteligen derom föga att säga.
Utom det af Utskotten framställa Förslag, har jag äfven hort «tt annat nog allmänt omtalas, Innebärande likhet med Fransyska och Engeltka Fondema.
Jemförd* med hvarandra, tychas hvart och ett af dessa Systemer hafva sinn fördelar och sina olägenheter.
StatsObligatiom-h. sådana »oar Utskotten dem föreslagit, sy - Den 19 julli /, mi 543 na» mig vara mindre utsatta för vackling och vanvärde fasst visst icke derifr&n frikallade* StocksSystemet åter, skulle i våra serskilta Fiaanceförhåilanden äga det företräde, att det i en framtid icke kunde förleda till utgifvande af nya Bancoscdlar utan motsvarande réel fond, emedan Capitalet aldrig betalas, hvilket är fallet med Statsobligationer, vare aig successivt eller på en gång.
Fonder äga äfven för dem som önska mycket bidrag för Capitalrörelsen, den egenskap, att erbjuda en oföränderlig tillgång.
Deremot, och i den belägenhet vira financer åro att bero af ett obestämdt myntvärde, skulle fonder oundvikeligen blifva utsatta för tvenne arter af vacklande osäkerhet; den nemligen af BancoSedlarnss, och den a£ Fondernas eget Börsvärde; men ägde vårt mynt ett stadgadt värde, skulle jag ej tveka att såsom princip heldre antaga förslaget af consoliderade Fonder.
Detta är allt hvad jag för det närvarande har att säga om dessa täflande systemer, och skulle gerna tillägga; 5,hu-ä ru lyckligt vore det ej att kunna undslippa dem båda!” Men Statsbehof fyllas icke roed fromm* önskningar.
Slutligen kan jag ej undgå att hembära
Utskotten en gärd af erkänsamt bifall för deras pag. 29 stadgade princip, att StatsLån böra anses såsom oödtvungna åtgärder för oundgängeliga behof, Och icke såsom något annat.
Den sats att Ststens skuldsättning, ?kulle geno^ den ökade rörelsen frambringa allmänt 4 och enskilt välståod, (sa sats hvar c »rolarier Den 19 Julii e. ra. kunde sträcka sig längre än sjelfva föreställningen anar:) synes mig
Vara grundeligen vei detlagd, och jag finnér dervid intet att tillägga
Ett anförande af mig i detta hänseende vore sä mycket öfverflödigare, som det föga kunde innehålla annat än en mer eller mindre tröttande utveckling af den gamla godkän. da Apothegmen; Ju mer man lånar, ju mer man fätter fig i Jkuld.
Bilagor till PleniProtocolIet för den 19 Julii, eftermiddagen.
N:o 1. 1 Herr Lilljeftråle, Gujlaf'.
Vid förenade Stats- och BancoUtskottens Betänkande rörande DiscontLån, anhåller jag få göra följande anmärkningar.
Utskotten hafva rätteligen bedömt 6 procents ränta, såsom allt för hög, di half års
Den 19 Julii e. m. 34* ränta, genast vid Låns meddelande afdrage*.
Den borde efter min öfvertygelse ej vara högre än 4 procent.
Hvad disconten genom denna minskning förlorar, ersättes genom motivet att vara ädel utan synnerlig förlust, ty räntan blifver ändå genom HalfårsRäntans afdrag ä Lånebeloppet och påräknad ränta deraf, ändå nära 6 procent, den enda som Sveriges Lag medgifver såsom rättsenlig.
Hvad deröfver stiger är ocker och hårdhet.
Den så kilade öfver-råntan, eller rättar*?,'
Straff-räntan bör aldrig vara eller kunna blifva högre än 8 procent, dem Utskotten äfven föreslagit.
En Assistance, som förtrycker den Gäldbundne genom ett i min tanka allt för högt ocker är ej en välgörighetsanstalt , utan rent af ett Strypsystem.
Bättre är att om man får lof att aäga, vara snål på Lån, eller noggrann i valet af Låntagare.
Trenne månader till Respitmånader, synes vara rättare än tvenne, i anseende till närvarande penningförlägenhet.
Att som nu öfligt är, §:del ovilkorligen akall afbetalas å LåneSummans Capital, vid hvarje halft års förlopp, är icke heller enligt med d#
Hästås intresse.
Lånet forceras således ut, inom år.
Månne ej £:del kunde vara tillråckeligt.
Den minsta lindring vore en välgärning för månge Låntagare i närvarande brydsamma conjuncturer och fordrar Riksens Höglofl.
Ständers ömaste behjertande» 348 Den 19 Juhl e, m. Utskottens Förslag om serskildte afdelningar af BancoDisconten, uti Götheborg och ee af Rikets sodra Städer, gillar jag aldeles.
Jag skulle vilja tillägga det 3ldje stället Gefl* till förmon för Rikets Norra Provincer; likväl för alla med något mindre Creditiver än för Hufvudstället, Stockholm.
I händelse af återremist, anhåller jag att desse mine anmärkningar må dea lamma åtfölja N;0 2.
Friherre Boije, Ludvig; Den Financeplan, sora Stats- och Banco* Utskotten föreslagit, lemnar viiserligen förhoppning derom, att en lättnad skall äga rum i den allmänna förlägenhet i Landsorteroe, som är bevittnad, ej blott af Riksdagsmännen derifrån, utan äfven af allmänna rösten.
Förhoppningen beror dock på den värkstållighet, •om Planen får; och i denna verkställighet kommer
Discontadministrationen att taga en ator del.
Min öfvertygelse är , att den förändring, som tiden gifvit åt allmänna behofvef, bör också verka till förändring i sättet att administrera hjelpemedlet; och jag tror alltså, att i föreskrifterne för
Discontutiåningen , en sådan förändring nu bör vidtagas, sorn ger Inrättningen mera rigtning till öfverensstämmelse med jordbrukarens tillstånd-.
Den ig fulii c. m.' 3^7 Vid de *:ne sistförflutne Riksdagar gjordes, inom Ridderskapet och Adeln, motioner ©ra en JordbruksDiscont; men de mötte svå^- righeterj och man ansåg Jordbrukaren böra itnöjas med , dels det tillfälle till Fastighetsoch OdlingsLån, lorn lemnades, och del» med tillträdet till Allmänna Disconten.
FastighetsLånen gåfvo icke Jordbrukaren annan lättnad, än den, sorn var gemensam för Brukspatronen och Fastighetsägaren i Städerne; och då dessa
Lin nu inskränkas till blott de summor, som under tiden varda inbetaide, så blifva de också. i sjelfva verket, föga att påräkna.
OdlingsLånen komma nu, efter Utskottens Betänkande, att upphöra t hvilket jag icke, med kännedom huru litet det verkat till Odlingar , kan Ogilla.
FiftanceCommittéen var en anstalt föreslagen till
Lån på »pannemål-, men den lärer icke kunna anses medlöra så tillförlitlig säkerhet, att den kan antagas; och genom den förändring, som Magajsinslnråttningen torde, vid denna Riksdag, komma att undergå, lärer liven den lättnad för Spannemålsafsättning, som derifrån ofta ägt rum, komma att försvinna.
För Jordbrukaren återstår således intet annat biträde, än Allmänna Disconten; och det är då billigt, att denna tillgång icke får sådaoe vilkor, som, genom deras stränghet, verka till Jordbrukarens utestängande.
Mai* invänder att den redbare
Jordbrukaren bör icke röra sig med lanta penningar; och bör alltså inga lån behöfva: och jag vofe färdig att medgifva denns sats, om jag <|pdh 348 Den I () Julii e. m. de mig, mera i anseende till jordbrukaren, än i anseende till andre Näringsidkare, tilli;tit att glömma allmänhetens behol af utväg och rådrum till utarbetning utur den skuldsättning, hvartill ett föregående, ända till ytterlighet, drifvit CreditSystem, varit så lockande.
En sanning är, att Jordbrukaren , lika med andre Näringsidkare, genom berörde System kommit i skulder; och jag vet* då icke med hvad skäl man skulle mera vägra honom, än alla andra, möjligheten till utbetalning.
Må man jemföra med hans, de utvägar, som äro andre Näringsidkare öppne.
Brukspatronen lånar, för 3 procent, på sitt namn, i JernContoretj och, för lika ränta, på sitt jern , i Banken.
Exporteuren belånar sine metaller i Banken för lika lag ränta, intill den stund de exporteras.
Fabrikanten lånsr, för procent i ManufacturDisconten, serskilt på sin rudimaterie, och serskilt på sin production? och dessutom äga alla desse Näringsidkare lika rätt till Lån i Allmänna Disconten.
För dem är det vilkor, sorn vid sista Riksdag påböds, att f-:del af DiscontLånet, beräknad efter dess primitiva belopp, skall hvarje halfår inbetalas, lätt att fullgöra, emedan deras rörelse är af natur, att dertill gifva utväg; men för jordbrukaren var detta band alltför strängt, emedan skörden är icke mera än en om året, och Spannemålens försäljning går icke lätt i Landsorterne.
Såsom ett bevis derpå, att vilkorets stränghet verkat täll mången Jordbrukares utestängande från Disconten, kan man åberopa det förhållande, sorn tonårs skulle svårligen kunna förklaras, Den Ig Julli e. m. nemligen, att ehuru, i alla Landsorter, förlä-: genheten varit svårast inom JordbrukareClassen, stodo dock, vid Riksdagens början, nära två millioner, i Disconten obegagnade, och ett fortfarande af denna stränghet, vore nu så mycket mera orättvist, som, genom de öfrige Lånetillgångarnes upphörande, Jordbrukares behof att anlita Disconten, blifver större.
Genom Bankens Publicitet är nu mera bea visadt, att Bankens och RiksgäldsContoirets Sedelstock år 1809 utgjorde sammantagne 28 Millioner, samt att nu utelöpande Sedelstock också utgör 28 Millioner; men af allmänna PostTidningen för dfen 23;dje Januarii 1809, styrkes, att coursen då var blott Femtiosex Skillingar på Hamburg; då deremot den nu är 122 Sk.
Denna skillnad i Cours bevisar, att Sedelstocken, i förhållandet till Sdfvervärdet, och den verkliga tillräckligheten, för det närvarande, icke ens uppgår till hälften af hvad den var 1809; och när man vidare tar i be~ tragtande, dels att, sedan Finlands afstående, den ansenliga del af Sedelstocken, som finnes i Finland, icke mera tillhör Sveriges RörelseCapital; och dels, att det just var år 1809,80m Creditsystemet feck sin skadligaste utvidgning; • å blifver också, genom allt detta, bevisadt att den öfverklagade penningebruten , och’det deraf uppkommande lånebehoivet mäste vara större nu, än förr.
Vid denna beskaffenhet, och då
Discontutlåningens ändamål är, att åtpeoningecircula - Ben Julite, »i. tionen gifva et» mera lifvad verksamhet, arn* ser jsg angelägit vara, dels, att på det Jåneanslaget mätte bättre förslå för alla Lånesö~ kander, de stora lånen förminskas5 *medan'ändamålet måste bittre uppfylla*, derigenom,* att inånga Läntagare få små lin, in att ett mindre antal får stora lån; och dels, att Jordbrukaren som sällan behöfver stora lån, förunna* den lättnad, som al hans belägenhet så högt* ligen påkallas: och, pi grund af desse skäl, föreslår jag alltså, att i de reglementariske fö-* reskrifterne må göras följande förändringar och tillägg; no.
Att det nu gällande maximum för Discontlån, måtte nedsättas ifrån 6000 R.dr Banco till 49ooo R:dr B*nco, med rättighet till omsättning hvarje halfår, samt inbetalning af en Femtedel af lånet, men icke beräknad! efter primitiva belopp, utan efter dess belopp den stund, då omsättningen sokea. 2;0.
Att den Jordbrukare, hvar* skuld i Disconten icke öfver*tiger 2000 R:dr Banco, må få omsätta den med inbetalning, hvarje halfår, af en tiondel af lånets belopp, sådant det är, då omsättningen aökes. 3:0.
Att för den Jordbrukare, hvars lån i Di~ sconten icke öfverstiger 1000 R:dr Banco, lå~ ningstiden må hädanefter blifva ett år, och omsättningssumman en femtedel af lånets då varande belopp; samt Dm t q Julii ro. 4:0.
Att, i anseende till lånesökande af BondeStåndet, vederhäUighetsbevis äfven af Kyrkoherden i Församlingen må erfordras; emedan Presterskapets kännedom, i denne dels oftast är säkrare än Domarens.
N:o 3* Hörsimste Memorial!
Under den 11 sistiidne Junii har Högloft.
Ridderskapet och Adeln behagat till Riddarhu«Ut6kottets
Utlåtande remittera en af Friherre Wrangel, Henning, väckt motion, att introduction ä Riddarhuset hädanefter icke må emellan Riksdagarne af RiddarhusDirectionen meddelas, utan ankomma på det..beslut Ridderskapet och Adeln under Riksdag in Plena derom fattar, i hvilket afseende Friherre Wrangel jemväl begärt, att
Riddarhusordningens lydelse i denna del måtte derefter lämpaat och har RiddathusUtskottet i sammanhang härmed äfven fått emottaga åtskilliga Ledamöters berörde dag uti detta ämne afgifne yttranden.
Riddarhusutskott har, vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit föreslagit, ansett sig först böra undersöka hvad de ifrån äldste tider utkomne RiddarhusOrdningar i denna del innehålla, och hvarvid Utskottet inhemtat: att RiddarhusOrdningen afår 1626, hvilken varit till kraft och verkan gillande till år 1762, bjuder; att ien Ad - 35* Den 19 Julii e, m. tade Jkulle tt fii* på Riddarhufet, hälft när molen hö/los för att blifva inniatricuUrad; att Riddarhus* Ordningen af 1762 icke innefattar någon föreskrift, huru med introductioner skulle tillgå; ttt sedan Konung Gustaf lil år 1778 åter upplifvade 1616 års Riddarhusordning, förenämde stadgande å nyo varit förr gällande att anse intill dess Ridderskapet och Adeln vid 1809 och 1810 årens Riksdag antog en ny Riddarhusordning; att RiddarhusOrdningarne af den 3!
Mars och den 13 October 1810 icke innehålla något atadgande, hvarigenom Introdudions beviljande af RiddarhusDirectionen emellan Rtksdagame är medgifvit; att, efter hvad Matrikeln utvisar, Introduction ända till På 1770-talet vanligen meddelades under påstående Riksdag, ehuru det understundom inträffat att sådan jemväl deremellan ägt rum, men att, efter denna tid, Introductioner utan afseende på Riksdag blifvit af RiddarhusDirectionen beviljade, hvartill anledning icke annorledes synes vara i Författningarne gifven , än derigenom, att något bestämdt Förbud deremot icke funnits; samt att Riddarhus** Direction så väl uti den Instruction, som ehuru påtänkt och föreslagen år i8co, för år 18 to den 25 April blef för densamma af Ridderskapet och Adeln utfärdad, som ock uti det förnyade Förslag dertill, som af RiddarhusUtskottet vid 18 • 7 och 1818 årens Riksdag uppgjordes, fått sig tillagd rättigheten, att Introduction emellan Riksdagarne meddela.
Och sorn, vid ett så beskaffadt förhållande, frågan huru - Den ii) Julii e, ml huruvida Tntroduction må endast vid Riksdag eller deremellan äga rum, synes vara beroende af Ridderskapets och Adelns godtfinnande och den föreskrift som, i öfverensstämmelse dermed, kan blifva rörande detta ämne uti Riddar hus Directionens Instruction införd , hälst Ridderskapet och Adeln, och således äfven RiddarhusDirectionen, i allt fall, i afseende på förekommande frågor om Introduction , icke äger någon annan ledning för sin åtgärd i denna del, än hvad sorn är med Ståndets Privilegier och Rikets Grundlagar instämmande, samt ett uppskof med Introductions erhållande intill dess
Riksdag infaller icke kan innebära ett förnärmande af den adlades eller den upphöjdes på grund af en sådan nådebevisning vunna anspråk på representationsrätt, enär densamma ej kan komma i fråga att utöfvas förr, åo vid allmänt Riksmöte och det jemlikt ordalydelsen i Kongl. Förordningen den 8 Maji t775 jemförd med Kongl- Brefvet den ii Februarii igoo, måste antagas, att den adlade eller upphöjde äger, att ifrån den stund hatt fullgjort prsestaada och sig till Introductiott hos RiddarhusDirsction anmält , tillgodonjuta alla de fri- och rättigheter, som den förlänte värdigheten i öfrigt åtfölja; alltså och då Ridderskapet och Adeln, om Utskottet får döma från de flere Ledamöters yttranden som i ämnet talat, synes åstunda den förändring som blifvit föreslagen, och Rid-larhusUtskottet jemväl för sin del anser densamma icke medföra Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. VI. Baad. 23 3^4 * Den" 19 Jalii e. in. några olägenheter, utan fast mer befrämja en nödig ordning och bereda ett tillfälle för Ridderakapet och Adeln att sjelfve lära känna de Ledamöter, sorn med dera införlifvas innan något allmänt förtroende biifver å Ståndets vägnar dem uppdragit: finner Utskottet, icke något hinder för tillstyrkande af den förändring Friherre Wrangel åsyftat, att nemligen Introduetion hädanefter ej må meddelas af annan än Ridderskapet och Adeln under pågtåendeRiksdag, men icke deremellan; dock sorn den tid af 2:ne år som genom ofvanberörde
Författningar är vorden föreskrifven den som adlad eller upphöjd blifvit, att begära Introduction, synes, oagtadt en nu föreslagen förändring, lämpelig att bibehålla enär det ej bör alldeles ankomma på den sölade eller upphöjde, att efter godtfinnande fördröja fullgörandet af de vilkor som erfordras, innan de förmoner hvilka den förundte värdigheten åtfölja j få tiligoJonjutas; anser Utskottet sig icke hafva skäl att tillstyrka nåändring uti hvad Författningarne i denna del innehålla.
Ridderskspet och Adelns vidare pröfning vördssint öfverlemnas.
Stockholm elen 9 Julii 1823.
På RiddarhusUtskottets vägnar Eric Sparre. N. Snoilsky.
Sen l4 Julli e, m. 5 55 Nso 4.
Hcrsamste
Riddersk*pet och Adeln vid sist,a Riksdag funnit för godt förordna, att det af RiddarhusUtskottet uppgjorde
Förslag till en ny Instruction för RiddarhusDirectionen jemte Riddarhusets Embets- och Tjenstemän, samt till Reglemente för låns meddelande från de under RiddarhusDirecfionens förvaltning ställde Cassör, skulle tili RiddarhusDirectionen öfverlemnas, för att provisoriskt lända till efterrättelse intill näst derpå följande Riksdag, då RiddarhusDirectionen borde Utlåtande deröfver till Ridderskapet och Adeln afgifva j och RiddarhusDirectionen af sådan anledning, uti 12 §• af dess vid denna Riksdag aflemnade RiksdagsBerättelse, under förmälan, att vid anställd granskning af förslagen, Directionen fuonitåtskiliigerättelserderuti nödige, tillkännagifva, att en ny redaction både till Instruction och LånReglemente blifvit af Directionen författade, och, jemte cle af RiddarhusUtskottet vid 1817 och 181S årens Riksdag först uppgjorde, bifogade nämnde RiksdsgsBerättelse, tor att underställas Ridderskapets Och Adelns vidare pröfning; så har RiddarhusUtskottet på grund af den generela remiss Utskottet fått emottaga af samma Berättelse, bland annat jemväl företagit sig granskning af berörd» Förlag, så vidt det rörer Instructionen för RiddarhusDirectionen och Riddarhusets Tjenstemän, men deremot uppskjutit med en sådan åtgärds vid: 3-56