Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det torde vara bekant lör alla att 1862 års R.
St:rs revisorer mot dessa inrättningars handhafvande gjort ganska allvarliga anmärkningar, äfvensom att de efter sista Riksdagen tillsatte revisorerne i sin berättelse uttalat den önskan att jordbruket vid våra landtbruksinstitut skulle så ordnas att det bar sig.
För den som icke förstår dessa saker, måste det onekeligen förefalla besynnerligt att dessa inrättningar, som hafva understöd af Staten, icke bära sig, utan måste begära än ytterligare tillskott, ty på grund häraf måste man komma till den slutsatsen att alla andra jordbruk, som icke kunna påräkna dessa extra inkomster, måste gå under.
Så t. ex. finnes vid Alnarp en mängd arbetare, som icke hafva annat än kosten, och detta måste väl vara en fördel, som hvarje jordbrukare
Den 14 April e. m. 221 borde sätta värde på.
Men det är nu en gång för alla ett oblidt öde, som hvilar öfver Instituten, synnerligen fivad Alnarp beträffar, som får betala 1200 tunnor säd i arrende.
Detta må äfven gälla som svar på Frih. v. Schulzenheims anmärkning.
Emedlertid förefaller det vid första påseendet ganska öfverraskande, att man så lefvat öfver tiilgångarne och åsamkat sig en icke obetydlig skuld, för hvars betalande man nu vänder sig till R.
Sl:r; men vid närmare granskning kan man dock finna eh förklaringsgrund härför, om jag ock härutinnan icke kan gå så långt som Hr Trolle, ty man måste hogkomma att de 38 eleverne lemna icke så små bidrag.
Emedlertid lider det intet tvifvel att styrelseledamöterna blottställt sig för de obehagligheter, som ett öfverskridande af anslaget borde medföra, för att kunna drifva institutet i den skala och på det sätt, som behöfdes för att motsvara de anspråk, man i provinsen gjorde sig i afseende på Institutets skötande.
Styrelsen har sålunda haft en ganska svår befattning, och det nit samt den omtanka den i många afseenden visat gör att man vid närmare skärskådande dömer mildare än vid första påseendet, och på dessa skäl har jag slutit mig till Utsk:ts förslag.
Hvad åter Hr v.
Ehrenheims tillägg angår, så talades visserligen derom på Utslcts Aldeln., men man ansåg att då detta klander förekom i motiverna, så var det öfverflödigt att vidare tala derom.
På dessa grunder får jag anhålla om propos. på bifall till denna punkt.
Hr Trolle:
Jag är visserligen de två sista talarne för bunden för deras goda tanke om Institutets styrelse, men jag kan likväl icke förbise, att deras yttrande gått derpå ut, att de icke ville taga min förklaring för god, att nemligen styrelsen varit nödsakad till de höga utgifterna.
Hr Skogman har yttrat sig så, som om han trodde att något mindre kunnat vara tillräckligt, och Frih. Klinckowström har ansett att styrelsen velat göra Institutet alltför mycket lysande.
Detta sednare har förmodligen afseende på de uppförda byggnaderne, men jag har redan förut haft äran upplysa, att de äro uppförda i högsta grad billigt och derjemte med tillhjelp af enskilda bidrag; oell då desamma icke ådragit
Staten någon skuld, är det väl icke ett fel att de äro bättre och vackrare än de behöft vara.
Till svar på hvad Hr Skogman och andre sagt om utgifter, som förmenats vara mindre nödiga, ber jag få nämna något om dylika kostnader, som tid efter annan nedlagts på egendomen.
Så har jorden blifvit till någon del grunddikad och merglad, hvarförutan goda kreatur anskaffats.
Men det må väl icke vara något fel af styrelsen för ett landtbruksinstitut att söka sköta jordbruket så väl som möjligt, och för öfrigt är det uppenbart att Institutet, som är ett praktiskt läroverk, måste praktiskt undervisa lärjungarne om de vigtigaste förbättringsmedlen.
Sedan jag nu sökt vederlägga de anmärkningar, som blifvit framställda mot styrelsens handlingssätt i ett eller annat 222 Den 14 April e. m. hänseende, ber jag att, med anledning af Hr Skogmans yttrande, att Stats-Utsk:t bar en gammal erfarenhet af dyrbeten utaf landtbruksinstitut, få tillägga några reflexioner.
I en tid, sådan som denna, då man offrar hundratusentals rdr på slöjdskola i Stockholm och Göteborg, på teknologiskt institut i Stockholm m. m. dylikt, förekommer det mig högst anmärkningsvärd!, att man städse klagar öfver vida mindre kostnader för landtbruksinstituten, ehuru landtbruket fortfarande är och väl också förblifver vår hufvudsakliga modernäring, och i öfrigt njuter ingen hjelp, men likväl är i ett ganska väsendtligt hänseende förhindrad att hjelpa sig sjelf genom det åt hypoteksbanken förunnade privilegium exclusivum att upptaga lån mot tryckta obligationer med pantsäkerhet i landtfastighet.
Alnarps landtbruksinstitut skulle ock icke kunnat uträtta hvad det åstadkommit, om icke Malmöhus läns Hushållningssällskap lemnat årliga rätt betydliga penningebidrag och dessutom till institutets disposition ställt racekreatur af flera slag, dyrbara redskap, böcker, tidskrifter m. m., hvarförutan den enskilda frikostigheten äfven i dessa hänseenden visat sin välvilja för institutet.
.lag vågar således hoppas, att Högloft R. o. Ad. behagade, på sätt Hr Skogman föreslagit, sans phrase godkänna StatsUtsk:ts förslag.
Man har anmärkt att det för Alnarp anvisade anslaget blifvit af styrelsen öfverskridet.
1 viss nion kari detta vara sannf, men utom hvad en styrelse-ledamot anfört, ber jag få fästa uppmärksamhet på den olikhet, som förefinnes i afseende å anslag och deras öfverskridande i de vanliga embetsverken och vid dessa institut.
Det är icke detsamma att använda medel, som kontant anvisas, och att använda sådana, som skola tagas ur jorden lör att dermed bestrida hela egendomens skötsel.
Då man nu öfverallt klagar öfver att jorden icke temnar ränta på kapitalet, måste det äfven vara klart att samma förhållande skall göra sig gällande vid det landtbruksinstitut, som här är i fråga.
Äfven har det visat sig af de årliga revisionerna, til! hvilka aktade landtbrukare blifvit utsedde, att förvaltningen blifvit utöfvad på ett sådant sätt . att revisorerne ansett sig berättigade gifva full décharge.
Äfven torde det vara klart att sedan styrelsens åtgärder blifvit på stället af sakkunnige män bedömde, bör desse mäns uttalade mening gifva vida större trygghet åt förhållandet än orri revisionen blifvit, hvad räkenskaperna angår, verkställd inom ett Stats-Dep:t, såsom en ledamot ifrågasatt.
Hvad nu sjelfva institutet beträffar, så har det arbetat under mindre gynnsamma förhållanden, men ' ändock har ingen egentlig brist uppstått, ty kapitalförmögenheten har ökats med ett belopp, fullt inotsvarigt den skuld, som är i fråga, och om en utredning af institutets ställning skulle ske, måste naturligtvis skulderna gäldas och utgå från sjelfva kapitaltillgången, hvil - Den 14 April e..m.
223 ken derigenom reducerades så att institutets verksamhet derigenom skulle äfventyras.
Om nu Staten betalar den uppkomna skulden, är det ju klart att motsvarande kapitalbehållning blefve Statens tillhörighet, och då R.
St:r 1852 bedömde Ultuna institut i en likartad fråga någorlunda mildt, vågar jag hoppas att så älven nu måtte blifva förhållandet med Alnarp, hvarföre jag förenar mig med dem, som yrka bifall till Stats-Utsk:ts förslag utan allt tillägg.
Hr Fåhraeus, Oiof Immanuel:
Allt i f rå rindet frågan om anläggande af ett landtbruks-institut vid Alnarp först blef föremål för R.
St:rs pröfning, har jag deltagit i riksdagsförhandlingarne härom.
Jag har härvid varit en af dem, som varmast nitälskat för sakens befrämjande.
Mina grunder derför hafva, såsom lätteligen torde inses, icke varit härledda från något annat än min nitälskan för jordbruks-näringens förkofran.
Det kan sålunda icke väcka förundran, att jag, med känslan af ett slags faderskärlek, mildare bedömmer de vid institutet förekomna förhållanden, som under föregående öfverläggning mött ett så bittert klander.
Jag beklagar, att så betydliga kostnader blifvit erforderliga, för att ändamålsenligt ordna denna anstalt.
Möjligen, ja troligen, hade det första grnndläggningsanslaget icke blifvit beviljadt, derest man då kunnat förese, att ytterligare statsutgifter för ändamålet i så väsendtlig mån skulle ifrågakomma.
Men iustitutet är nu en gång anlagdt; och då detta skett genom statsmagternas åtgärd, så kunna dessa icke lemna anstalten åt sitt öde, då den kommit i förlägenhet.
Oaktadt allt hvad man med mer eller mindre skäl kan'anmärka emot styrelsens förfarande med afseende å utgifternas ökande och deraf följande skuldsättning, så är det väl obestridligt, att de klandrade åtgärderna vidtagits endast i ändamål att vidmagthålla eller förbättra inrättningen; ty ingen kan tillvita styrelsens ledamöter hvarken vanvårdnad eller oredlighet vid inrättningens förvaltning.
Att dennas bemödanden icke efter förväntan lyckats, är af flere orsaker vålladt.
Men det är isynnerhet 2:ne faktorer, som härvid förtjena uppmärksamhet.
Den första är det öfver höfvan höga arrendet, som vid Kungsgårdens upplåtande bestämdes, och hvarigenom jemförelsen med Ultuna institut, som icke är belastadt med något arrende, måste finnas haltande.
Den andra omständigheten är det notoriska faktum, att institutet år efter år haft att kämpa med missödet af svaga skördar, som oundvikligen tillbakasatt institutets ekonomiska ställning.
Hvad för öfrigt angår anmärkningen om det inkonstitutionel af skuldsättningen eller statsanslagets ölverskridande, så bör väl, såsom en föregående talare ock anmärkt, tagas i betraktande, att institutet icke är någon egentlig statsorganisation, förvaltad af ansvarige embetsmän; utan hela anstalten har i sjelfva verket naturen af ett kontrakt emellan Staten och en enskild association; och häruti ligger en ganska väsendtlig åtskilnad.
) 224:
Den 14 April e. m.
På dessa grunder tvekar jag icke att tillstyrka bifall till Utsk:ts förslag.
En värd talare har fästat upp märksamhet på skilnaden mellan anslag till landtbruksinstitut och andra Statens verk, och erinrat om de missöden, såsom missväxt m. m., derför ett landtbruk kan vara utsatt.
Detta kan äfven hafva skäl för sig, men här är icke omnämndt, vare sig i Stats-Utsk:ts Betänk, eller i K. M:ts Propos., att Alnarp haft några sådane missöden, utan, kort och godt, förklarat att man skuldsatt sig, emedan man ej fått hvad man ansett behöfvas för organisation m. m.
Om Alnarp, med åberopande af ogynnsamma förhållanden, begärt anslag af R.
St:r, hade ställningen varit helt olika, men som det nu är, anhåller jag fortfarande att det af mig föreslagna tillägget måtte antagas.
Vid genomläsandet af Stats-Utsk:ts [Jtlåt finner äfven jag detsamma vara så märkvärdigt, att jag icke förvånar mig öfver, om detsamma väckt uppmärksamhet.
Utan att redogöra för orsaken till skulden, slutar Utsk:t med att säga: »utan att derigenom hafva godkänt styrelsens nu anmärkta förfarande, lår Utsk:t hemställa att R.
St:r till gäldande af ifrågavarande skuld etc.»
Den som icke närmare känner förhållandet, skall falla på deri tanken att häri endast ligger ett indirekt klander, i stället för det bestämda, som borde uttalas.
Nekas kan ej heller att en styrelse, som öfvergår anslag, icke kan rättfärdigas linder alla förhållanden, ehuru sådana stundom kunna förefinnas, särdeles vid ett jordbruk, som icke så lätt kan beräknas.
En värd talare har yttrat att detta icke blifvit uppgifvet; men, Mina Hrr! hvar och en jordbrukare känner detta utan att det behöfver omtalas i Stats-LJtsk:ts Betänk., och hvar och en som under de sednare åren haft jordbruk vet att alla beräkningar slagit fel samt att hans inkomster minskats år från år.
Detta har varit beroende, icke allenast af sämre skördar, ulan äfven af prisnedsättning, ty då rågen för några år sedan betalades med 16—17 rdr, får man nu icke mera än 9 å 10 rdr tunnan.
Jag kan heller icke neka att sedan styrelsen nu en gång fått décharge, har R.
St:r ingenting annat att göra än betala skulden, ehuru man visserligen kan göra en framställning om att styrelsen skall taga sig till vara för framtiden.
Jag anhåller få förutskicka den an märkningen att Alnarp alldeles icke är någon provinciel institution.
Det är en institution, som för landet i allmänhet har lika mycket intresse som för Skåne.
Det är således icke från den provinciella ståndpunkten jag ämnar yttra mig.
Jag ber då få fästa uppmärksamheten på, att då institutet vid Alnarp skulle inrättas, begärdes ett större anslag än som beviljades, Den 14 April e. m. 225 beviljades, och vid derpå följande riksdag lemnades en likartad framställning utan afseende.
Detta har gjort att institutet fått mindre anslag än som erfordrades, hvarföre äfven en balance uppstått.
Under sådana förhållanden tror jag det vara med god hushållning öfverensstämmande att R.
St:r äro betänkte på att anskaffa de medel, som erfordras.
Jag är icke ledamot af styrelsen och bör således kunna uttrycka mig opartiskt i denna fråga.
Jag kan således säga R. o. Ad. att styrelsen väl förfarit, och med fästadt afseende på hvad man med institutet ville och borde åstadkomma, tror jag att man måste lägga R.
St:r den uppkomna bristen till last.
Under sådana förhållanden får jag lika med Stats-Utsk:t yrka att R. o. Ad. ville bifalla Stats-Utsk:ts hemställan i denna punkt.
Hr Fåh raeus, Edvard:
Att styrelsen för Alnarp med fosterländskt nit skött dess angelägenheter, har jag aldrig bestridt.
De anmärkningar, jag framställt, hafva rört formen, som förefallit mig vara origtig, ty jag kan icke inse rigtigheten utaf att, då anslag begäras, men icke beviljas, man i alla fall handlar som om man hade fått dem.
Hr Trolle har förklarat det styrelsen för Alnarp anser skulden tillkommen genom R.
Sl:rs förvållande, i det de från början endast gåfvo 175,000 rdr i stället för 200,000.
Jag får då erinra Hr Trolle dels derom, att det var en af Skånska Hushållnings-Sällskapets ledamöter, som genom sitt förklarande att dessa 175,000 vore nog, åstadkom den nu öfverklagade nedsättningen i summan, dels derom att denne Skåning ännu är ledamot i Alnarps styrelse.
Jag kan icke heller i någon mån instämma med Gr.
Posse deruti att det är R.
Strrs fel, ty det står säkerligen i R.
St:rs skön att bevilja eller afslå anslag; och derefter hafva vederbörande myndigheter att sig rätta.
Hr Trolle frågar, huru styrelsen bort förhålla sig, om den skulle kasta yxan i sjön och gå ifrån alltsammans; mig åtminstone vill det synas ganska klart, att styrelsen bort inskränka sig inom det ursprungliga kostnadsförslaget (i hvars upprättande flere af styrelsens ledamöter deltogo), och framför allt att styrelsen under ingen förevändning ägt att handla tvärt emot R.
Nekas kan väl ej, att Hr Lagerstråle, som framhållit skilnaden mellan detta anslag och de fixa summor, som anvisas åt ett vanligt embetsverk och som aldrig utan det strängaste ansvar pläga få öfverträdas, gör en fullt befogad jemförelse i denna del, men om man å andra sidan jemfiir de vid Alnarp uppförda byggnader och sättet för anslags anskaffande dertill med andra byggnadsföretag för Statens räkning, lärer väl äfven en dylik jemförelse få anses icke vara så helt och hållet orimlig.
Eller hvad skulle Rikets Höglofl.
Ständer säga, om min värde granne här på bänken, i egenskap af Ingeniörgeneral, företoge sig att, när Ständerna nedprutade de anslag, som äskaH IV. 15 226 Den 14 April e.m. des för fästningsbyggnader, i alla fall fortsatte byggandet såsom om anslagen voro beviljade, och — derest medel saknades — upplånade dem på enskilda händer, för att sedermera tvinga R.
St:r att betala och åter betala.
En sådan jemförelse kan verkligen göras; och då prejudikatet — om det nu förevarande anslaget skulle bifallas — vore synnerligen vådligt, måste jag vidhålla min begäran om propos. å afslag, så mycket hellre som den af andra talare föreslagna misstroende-klämmen till Alnarps styrelse sannolikt blir utan allt resultat.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förevarande hemställan utan tillägg, dels af Hr von Ehrenheim bifall till samma hemställan med ett tillägg af följande lydelse: »samt dervid jemväl uti underdånig skrifvelse hos K.
M:t begära, att styrelsen öfver Alnarps landtbruks-institut varder i nåder förständigad att för framtiden undvika större utgifter än tillgångarne medgifva;» samt dels slutligen af Hr Fåhraeus, Edvard, att Utsk:ts hemställan måtte afslås.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många ja och nej i blandning, sedermera propos. på bifall till samma hemställan med det af Hr von Ehrenheim föreslagna tillägg, då svaren likaledes utföllo med många såväl ja som nej, och slutligen propos. på afslag å merberörde hemställan, hvilken propos. besvarades med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyats samt med många ja och nej i blandning besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan votering begärts, hemställde Hr Gr. o. Landtm, huruvida R. o. Ad. till kontrapropos. vid den blifvande voteringen antoge bifall till Utsk:ts hemställan med det af Hr von Ehrenheim föreslagna tillägg, och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts i 22:dra punkten af Utlåtit
N:o 60 gjorda hemställan om anvisande af 50,000 rdr till gäldande af den skuld, Alnarps landtbruksinstitut sig åsamkat, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. samma hemställan med det tillägg, att R.
St:r jemväl besluta att uti underdånig skrifvelse hos K.
M:t begära, att styrelsen öfver Alnarps landtbruksinstitut varder i nåder förständigad att för framtiden Undvika större utgifter än tillgångarne medgifva.»
Den 14 April e. m. 227 Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Som ifrågavarande anslag, såsom afseende endast att vid Alnarp uppföra nödige ekonomibyggnader, af mången kanske kan anses väl högt, har jag ansett mig böra redogöra för några förhållanden, hvilka möjligen kunna tjena till vägledning för R. o. Ad:s åsigt i frågan.
Man bör icke förgäta, att då en byggnad- vid Alnarp skall uppföras, måste allt tillbehör dertill köpas.
Något virke finnes ej vid gården.
Tegelbruksrörelse har visserligen der bedrifvits tillförne, men måst nedläggas i anseende till ogynnsamma konjunkturer.
Om emedlertid, såsom antagligt är, denna rörelse kommer att i och för ifrågavarande byggnaders uppförande ånyo sättas i gång, så kan man förutsätta att man derigenom blott får transportkostnaden för teglet i någon mån ersatt.
Jemte de omnämnda ekonomibyggnaderna inbegripes äfven i kostnadsförslaget en ej obetydlig byggnad i och för den vid Alnarp varande veterinärinrättning.
För att emedlertid gifva Hrr:ne ett begrepp om, med hvilka kostnader uppförande af byggnader i dessa trakter är förenad, vill jag nämna, att en arrendator i närheten af Alnarp, som af egna medel uppförde en ny Jadugård af ungefär samma storlek, som vid Alnarp erfordras, i och för denna byggnad måste vidkännas en kostnad af cirka 70,000 rdr.
Priser och arbetslöner i Skåne såsom annorstädes variera naturligtvis mycket från det ena året till det andra, men styrelsen har naturligtvis funnit sig nödsakad att beräkna det begärda anslaget efter förhållandena under ett ogynnsamt år, för att icke återigen komma i brist.
Jag ber äfven att få fästa uppmärksamheten derpå, att till ifrågavarande byggnader måste allt ifrån grunden användas bränd sten, samt att, ehuru taken komma att täckas med halm, medför detta dock icke obetydliga kostnader, synnerligast under sådane år som det innevarande, då halmen står högt i pris.
Med afseende å alla dessa förhållanden tror jag icke, att någon kan med full trygghet åtaga sig att uppföra ifrågavarande byggnader, med mindre han eger disponera öfver hela det nu begärda anslaget.
Slutligen ber jag att få nämna, att styrelsen tili en början önskat vida större byggnader, än de nu föreslagna, hvilka kunnat fullt motsvara egendomens framtida behof.
I)å emedlertid kostnadsförslaget deröfver var uppgjordt, steg det till ett så betydligt belopp att styrelsen fann sig nödsakad att sänka sina anspråk.
Då uppgjordes den mindre plan, som legat till grund för den af styrelsen gjorda framställning; och har styrelsen der föreslagit det minsta möjliga, som kan anses motsvara egendomens fordringar.
228 Dea 14 April e. m.
Af dessa i korthet anförda skäl vågar jag anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan.
Öfverläggningen ansågs härmed slutad och Utsk:ts hemställan bifölls. 24:de punkten.
Utsk:ts tillstyrkande bifölls. 25:te punkten.
Den af styrelsen öfver Alnarps landtbruks institut till K.
M:t gjorda framställning om aflåtande af Nåd.
Propos. om förhöjning af det institutet nu beviljade ordinarie årsanslag afsåg, bland annat, att bereda tillgång till förökande af lärarnes löner.
Bland lärarne är det en, som tillika är inspektor på institutets egendom.
På honom hvilar i väsendtlig mån utsigten till goda resultaler af gårdsbruket, och det måste derföre vara önskvärdt, att honom bereddes lönelörmåner, fullt motsvarande dem, sorn enskilda godsegare i Skåne kunna erbjuda sina inspektörer.
Så är icke för närvarande händelsen, och rättelse hade derföre, i min tanke, bort ske.
Emedlertid vågar jag icke begära någon förhöjning af det utaf Ulsk:t tillstyrkta belopp, utan anhåller alt detsamma måtte af R. o. Ad. beviljas, helst man icke bör förbise, att egendomens afkastning i en framtid möjligen kan så förökas, att tillfälle blir att deraf gifva den omnämnda läraren sådana lönelörmåner, som böra motsvara hans tjenst.
Medan jag har ordet, vill jag göra en liten jemförelse mellan förhållandena vid Alnarp och dem vid Ultuna.
Man har antydt, att Ultuna lika väl sorn Alnarp borde vara i behof af ett förökadt årsanslag.
Så är dock icke förhållandet, ty Ultuna har, såsom redan förut under diskussionen blifvit nämndt, en ganska betydlig årlig inkomst af gårdsbruket, hvaraf åtskilliga löner kunna bestridas.
Dertill kommer, att kosthållet vid Alnarp är ungefär 25 proc. dyrare än vid Ultuna.
Väl har Alnarpsstyrelsen sökt att genom åstadkommande af entreprenad och på annat sätt nedbringa kostnaden, men detta har icke låtit sig göra i anseende till de höga priserna på lifsförnödenheter, som sannolikt komma att vålla en ytterligare förökad kostnad.
Mången finner det kanske underligt, att i Skåne, som är en särdeles fruktbar provins, lefnadsförnödenheterna numera äro så dyra; men orsaken härtill är den, att Skåne, till följd af sin närbelägenhet till utlandet, har ungefär samma priser sorn de, hvilka gälla på verldsmarknaden.
Förr sände
Skåne sina produkter till Stockholm, men sedan mellersta Sverige numera icke behöfver öfverskottet af Skånes produkter, gå dessa till utlandet och ega ett högre värde på produktionsorten.
Den 14 April e. m. 229 Då det sål. är ett faktum, att priserna i Skåne äro synnerligen höga, och då ifrågavarande anslag är väl behöfligt, anhåller jag att R. o. Ad. behagade bifalla Stats-Utsk:ts hemställan.
I likhet med föregående värde talare, lar äfven jag förorda bifall till Stats-Utsk:ts hemställan, dock med iakttagande af den förändring, som torde böra blifva en följd af ett begånget räknefel.
Jag vet icke om det tillkommit på grund af bokföring vid Alnarp eller af Stats-Utsk:ts sätt att multiplicera, men säkert är, att en missräkning egt rum, som icke torde kunna jäfvas af dem, som behaga se efter.
På sid. 20 i Betärik:t förekommer under rubriken »diverse utgifter» en post, så lydande: »Bokved till hela institutet, 28 lämnar å 35 rdr— 1,060 rdr».
35 gånger 28 ger likväl en summa af 080 och icke 1,060, och som det sål. begångna räknefelet återfinnes i slutsumman samt denna derigenom blifvit upptagen för högt, hemställer jag att ett afdrag mätte ega rum samt att R. o. Ad. behagade bifalla Utskds hemställan med förändring af siffran 10,100 rdr till jemnt 10,000 rdr.
Jag har icke granskat hvarje utgiftspost, men jag tror, att den anmärkta oriktigheten kommer sig af ett tryckfel.
Inom Utsk:t biträdde jag Irikomstafdelningens förslag, enligt hvilket det förutvarande årsanslaget borde med endast 8,600 rdr förhöjas.
Skälet hvarföre jag, i motsats till majoriteten, ansåg endast detta belopp böra beviljas, var det, att jag ansåg bättre vara att spara och tillse alt penningarne räckte till. så man icke skulle behöfva föröka skulden, än att bevilja den högre summan, på det några flera nya elevsplatser skulle kunna tillsättas.