Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hittills har nemi. varit fallet, alt den Svenska nationalrepresentationen har varit delad i 2:ne kammare, fastän skild på fyra rum, att det inom henne har funnits bestående ett conservalivt och ett progressivt element, hvardera med full sjelfständighet inrymdt inom sin särskilda del af representationen.
Det finnes så mångfaldiga exempel, som skulle kunna anföras, huruledes i en mängd af vigtiga frågor, 11. o. Ad. med PresteSt. vanligen stannat i olika beslut emot Borgare- och BondeSt:n, i afseende på lagstiftning och beskattning, de constilutionelle controllernas utöfvande m. m. — alltid samma förhållande, samma skiljaktighet emellan de båda hälfterna af representationen.
Men nu har Const.Utsk. deremot helt och hållet upphäft detta förhållande, gjort en kammare på tvenne runi fördelad, hvaruti jag visserligen tror, att det conservativa elementet fått en så ganska bestämd öfvervigt, att det i allmänhet skall blifva det inom representationen rådande, men dock icke i den mån, att man kan vara så fullkomligen säker, det ju icke, efter opinionens vindkast det mera progressiva elementet möjligen också skulle kunna ofta nog få ett så öfvervägande inflytande, alt det allena vid eli och annat riksmöte kommer att bestämma besluten.
Och på detta sätt skola tvenne ytterligheter alltjemt fortfara att skiftesvis förtrycka hvarandra.
Sålunda är den jemnvigt mellan de särskilda elementerna, mellan de högre och de materiella eller lägre intressena, mellan frihet och rörelsen å ena sidan och ordningen och skyddet för det bestående å den andra, icke i Consl.Utsk:s förslag iakttagen, eller med andra ord, hvardera särskildt af dessa elementer hafva icke erhållit det säkra skydd de böra hafva.
Det förslag lill gemensam tanka, som Hr Akerman afgifvit, och hvil ket nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, uttrycker der emot, såsom en af dess hufvudsatser, att 2:ne karaklerskilda kam 8 11. 21 152 Den 12 Mars f. m. mare skola finnas, af hvilka den ena skulle hufvudsakligen — icke ensamt — representera och befrämja rörelsen, eller framåtskridandet, samt de materiella intressenas utveckling och förkofran, den andra deremot företrädesvis — icke uteslutande — de högre intressena och skyddet för det bestående.
Cederström har gjort berörde förslag alldeles synonymt med det som Hr Akerman ingifvit till Const.Utsk., hvilket dock icke är händelsen.
Det är sant, att det förra kan i det sednare inrymmas, men ehuru byggda på samma grunder, skilja de sig dock ganska betydligt i afseende å detaljerne, och det till den grad, att jag, som för min del visserligen icke skulle kunnat instämma i det förslag, som Hr Akerman till Const.Utsk. atlemnade, dock utan betänkande med det nu sednast framställde vill förena mig — så mycket hellre, som de satser, som det innehåller, äro så allmänneliga, att de äfven kunna inpassa på de åsigter, som jag bekänner, i afseende på det lämpligaste i sättet för en representationsreforms snara utförande, och för hvilka jag önskar att i största korthet få redogöra, icke för att deråt för detta tillfälle utbedja mig något R. o. Ad:s instämmande i form af gemensam tanka, utan blott för alt dels genom ett exempel visa, att Hr Åkermans förslag kan omfatta många olika utvägar för reformfrågans lösning, och dels för att något redovisa för min egen ställning i hänseende till det framför alla andra vigtiga ämnet.
Jag föreställer mig att man vid en representationsreform skulle kunna hufvudsakligen gå till väga på det sättet, att man i den öfre kammaren lemnat
Adel och Prester såsom särskildt bestående elementer inom representationen, men deremot i den nedre kammaren och i alla andra afseenden söker att tillämpa de samfällda valens grundsats.
Hvarföre man egentligen vill göra en förändring i det nuvarande representationssättet härleder sig synnerligast derifrån, ali slåndsfördelningen på fyra skilda slutna kamrar gör ett så oformligt arbetssätt nödvändigt, att manbar ytterst svårt att deraf få en klok och ändamålsenlig lagstiftning åstadkommen.
Det är sålunda arbetssättet, som utgör hufvudskälet, hvarföre man önskar att göra en representationsförändring.
Skulle man nu, i st. f. att hafva representationen afdelad på fyra kamrar, blott fördela den på två, och sätta Adel och Prester i den ena och Borgare och Bönder i den andra kammaren, så hade man försatt representationen ungefär i samma ställning, hvaruti den för närvarande befinner sig.
Men man hade dock afhjelpt det förnämsta felet uti närvarande representationsform, det odugliga arbetssättet.
Man skulle dock kunna dervid med skäl anmärka, att hvardera af de båda kämpande elementerne, det conservativa och det progressiva, på detta sätt starkare construerade än förut, skulle göra den spänning, som redan nu existerar, än större och vådligare; men till undvikande deraf har man då den utväg, att nya elementer insättas, som kunde medla vid conflicter, så att densamma blefve mindre, hvarföre man i den nybildade nedre kammaren borde införa åtskilliga mera återhållande elementer, än som skulle förefmnas om man blott deruti förenade de nuvarande Borgare - Deli 13 Mars f. m. 1C3 Och BondeStin, och i den öfre några mera progressiva, än om den bildades blott af Adel oell Presterskap.
Således, för alt tala om den nedre kammaren, om i den dess hufvudsakligaste beståndsdelar väl skulle komma att utgöras af representanterna, dels för den nuvarande talrika jordbrukande classen, BondeSt.
, och dels för det industriidkande BorgarcSt., men båda dessa classer skulle uppspädas med andra nya clementer, på det sätt att alla öfriga lill representationsrätt qvalificerade medborgare på dessa tvenne hufvudclasser fördelades, så kunde man så mycket förr göra det, som dessa Stånd genom sina föregide beslut medgifvit rättigheten att så förfara.
Om man sålunda skulle låta den jordbrukande classen blifva uppblandad med alla andra fastighetsägare på landet, indelade i districter, der valrätten ulöfvades samfäldt, och man på samma sätt skulle uppspäda BorgareSt. med alla i släderne boende fastighetsägare, så skulle man redan derigenom föranleda, alt den alltför stora olikheten mellan hamrarne upphörde.
Dessutom skulle jag tro, för att göra denna olikhet dem emellan ännu mindre, alt man skulle kunna låta dessa särskilda valcretsar välja- ombud inom högre qvalificationer, hvilka ombud för de mindre kretsarne deremot sedermera i större kretsar för hela län skulle sammanträda för ali välja ombud i den nedre kammaren till ett visst, mindre antal.
Desse sednare blefvo sålunda genom dubbla val utvalde af personer, som, derigenom a-tt de blifvit valde af sine medborgare, med skäl- borde förutsättas innehafva högre bildnings- eller förmögcnhelsqvaliflcationcr än de röstägande i allmänhet, och deraf skulle somen säker följd inträffa, att äfven de ombud uti representationen, som af desse personer skulle blifva utsedde, skulle besitta högre egenskaper, och dymedelst i den nedre kammaren införa ett mera återhållande element.
Den öfre kammaren deremot skulle jag vilja bilda till hufvudsaklig del, t. ex. till hälften, af såväl det nuvarande PresteSt.
. som af R. o. Ad.; men för att förstärka och uppblanda densamma med nytt element, ville jag dessutom då först der införa ofrälse, högre embetsman och att dertill äfven den ofrälse större förmögenheten skulle erhålla sig valrätt försäkrad, äfvensom jag skulle önskat, att från de länskretsar, jag nyss omnämnt, utsedde deputerade skulle insätta et visst antal äfven i denna kammare.
På detta sätt tror jag att man skulle kunna bringa hamrarne till mera likhet med hvarandra, utan att dock göra denna likhet så slör, som Const.Utsk. föreslagit, hvilket, efter min öfvertygelse, är förderfligt och säkert för fäderneslandet skulle visa sig olycksbringande.
Jag har framställt dessa mina åsigter huru man skulle kunna åstadkomma denna representationsreform, utan att allt för mycket förändra det bestående, icke derföre som skulle det sätt jag nu föreslagit för reformens verkställande, vara det bästa, utan för att tillkännagifva, att i Hr Åkermans förslag många sådana särskilda sätt kunna innefattas, hvilka alla gå derpå ut att medla mellan de särskilda opinioner, som råda i afseende på representationsreformen, men dock med det uttryckliga förbehåll, att det skall bibehållas ett verkligt tvåkammarsystem, skyddande såväl det 164 Den 12 Mars f. m. progressiva sorn del återhållande elementet, hvilket icke låter sig göra, om man endast antager en enda kammare, ty i en sådan måste nödvändigt, huru man än afväger förhållandena, antingen det ena eller det andra af förberörde elementer få en bestämd öfversigt.
Det förhåller sig nemi. alldeles icke så som Frih. Cederström förmenat, att det blott är fördelningen på de olika rummen, som utgör kamrarnes karaktersskillnad.
Det är icke derföre alt Adeln sammanträder pä Riddarhuset, som vållar att Adeln vanligen stannar i helt andra beslut än BondeSt., utan det är derföre, att Adeln representerar, helt andra elementer än BondeSt.
Jag för min del tror således, att hvar som önskar att en reform skall utföras, som tror att denna reform icke kan åstadkommas med mindre man är villig att göra eftergifter, under det att man bjuder lill att uppfatta hvilka särskilda intressen böra få göra sig gällande, och hvilka ideer äro de herrskande och förtjena att betraktas, skall ock snart inse, att, derest man ej först söker att åstadkomma en förmedling härutinnan, n hvarje annat försök till reform kommer att misslyckas; och Hr Åkermans förslag, det må nu äfven innehålla åtskilliga punkter, som af den ena eller andra ledamoten inom detta runi icke så fullkomligen gillas, har dock till hufvudtendens att uttrycka, det representationsreformen skall lösas genom förmedling, hvarföre jag, såsom öfvertygad om lämpligheten häraf, såsom det enda sätt, hvarpå ändamålet kan uppnås, vördsamt hemställer, att alla representationsreformens verklige vänner dertill måtte lemna sitt bifall.
Ehuru obetydlig den fråga synes vara, som Frih.
Cederström mot mig, som Const.Utsk:s ordförande väckt, anser jag mig dock böra upptaga densamma och endast besvara den med det förklarande, alt jag icke i någon grundlags-§ har funnit, att ett Const Ulskrs protocoll kan blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Cederstöm för sin framställning anfört 84 §, så har han dervid glömt den föregående 83, som säger, att grundlagen skall tolkas efter sin ordalydelse, och då ej i den 84 § upptages något formulär för det yttrande, som Const Utsk. skall afgifva till svar på ett inlemnadt, men icke godkändt förslag till ändring af grundlagarne, så finner jag icke, att Consl-Utsk. på något sätt brutit mot grundlagens föreskrift.
Obetydlig deremot är icke den fråga, som för närvarande utgör föremål för Adelns öfverläggning; den är vigtig till sina grunder, och bidrager genom sina följder till samhällets bestånd och till båtnad för kommande slägten.
Den har blifvit så afhandlad på alla dess sidor, att jag dervid icke kan något nytt anföra, ulan endast förklara, att jag för min del önskar en representationsreform, men icke en omstörtande, icke en sådan, som för vindkasten af dagens opinioner uppföres på en grundval, som utesluter det af ålder bestående.
Jag anser densamma vara af den vigt, att man icke kan uppoffra nog tid eller krafter på dess fullkomliga utredande.
Svenska representationssättet har sekel - Den 12 Mars f. m. 105 gammal häfd; hvad som är sekelgammalt förändrar man icke pä en eller par riksdagar.
Om nuvar.
Const.Utsk. icke har kunnat lösa denna fråga, så måste del kunna finna en ursäkt deruti, att sjelfva den grund, på hvilken vår nuvarande representation hvilar, är sammanväxt med Svenska folket; denna representation harmånga brister, men att afhjelpa dem häfver sig icke så lätt.
Const.Utsk. har sökt att, efter bästa öfvertygelse, begagna den grund, hvilken jag anser böra läggas lill alla dylika större förändringar, nemi. att utgå ifrån det bestående.
Const.Utsk. hade också, efter min tanka, ett så mycket större skäl att utgå ifrån denna grund, som den åsigt, hvilken mest gjort sig gällande och af trenne Stånds majoriteter uttalades vid sisth riksdag, är densamma, på hvilken Const.Utsk. nu byggt sitt förslag.
Stånd vid föregående riksdag hade nemi. stadgat, alt ståndsval skulle vara den grund, på hvilken den nya representationen borde byggas.
Jag tror således, alt Const.Utsk. gjort afseende på den herrskande meningen, åtminstone såvidt man kan anse en sådan uttalad, ty 3:ne
Stånd måtte väl också uttrycka en opinion.
Hvad dessutom de herrskande meningarne beträffar, sä vexla de liksom vindarne, och vi hafva under denna discussion hört, att det endast behöfls nattens 8 timmar för att förändra en opinion.
Den siste värde talaren har sjelf lemnat ett exempel huru man har svårt att uppfatta den rådande meningen; han afgaf nemi. förra riksdagen ett förslag, och nu ett annat.
Jag hänvisar till, hans yttrande till proh för tl. 24 Oet. 1840, och nu har han framställt ett, som ifrån det förra är nästan helt och hållet afvikande.
Jag öfvergår nu till det, som egentligen utgör ämnet för R. o. Ad:s öfverläggning, nemi. till det af Hr Akerman väckta förslag lill gemensam tanka.
Jag har trott, och jag yttrar, att grundlagen antyder det äfven, att, ehuru 56 § omtalar ordet gemensam tanka, så är det icke nog att framställa den i endast tankeform, ty en tanka kan utsträckas efter den individuella uppfattning, med hvilken den på hvar och en inverkar; hvadan jag således tror, att ett Stånd, då det afgifver en gemensam tanka, äfven bör uttrycka något positivt, någonting som blir ledande för det Utsk., hvilket skall sammanjemka de olika tankar, som ifrån de särskilda Stånden kunna afgifvas.
Detta Utsk. mäste hafva något bestämdt alt fästa sig vid, och ej endast något dunkelt och otydligt, liknande de Delphiska orakelsvaren, och sådant är det fel, som jag anser vidlåda det förslag till gemensam tanka, som Hr Akerman framställt.
Jag tror, och jag skall söka utveckla den öfvertygelsen jag hyser, att de grunder, som Hr Akerman uppgifvit, kunna inpassas på redan väckta förslager, som äro af motsatt syftning.
Uti 1 punkten nämner Hr Akerman, att ”det skall finnas 2:ue kamrar, en öfre och en nedre”, Derom är ingen tvist, Utsk. har redan föreslagit det, och således kan man ej säga, alt denna 1 punkt innebär någon anmärkn., helst den passar äfven in i alla andra förslager, såsom Reformvännernes m. 11. — 2:dra punkten: ”Ledamöternes antal må sammanlagdt ej öfverstiga 300detta är iakttaget af Const.Utsk.; dess förslag upptager eli - ICC Den tS Mars f. m. dast 250, således icke öfverstigande 300. — 3:dje punkten: ”Kam:- rarne böra genom sättet för deras bildande göras af hvarandra oberoende.
” Hvad vill det säga, hvad menas med oberoende?
Häruti ligger en tvistefråga, som icke leder till något bestämdt resultat.
Med oberoende menas, alt icke den ena skall kunna inverka på den andras tanke- och handlingssätt, — så har jag uppfattat saken.
Jag skulle icke tro, att i Const.Utskrs förslag något stadgande finnes, hvarigenom den ena kammaren kan positivt inverka på den andra.
Det står visserligen, att den nedre kammaren icke må fatta något beslut, förrän densamma deröfver inhemtat den öfre kammarens tanka; men ingalunda är det derföre sagdt, att den nedre skall följa dessa tankar, de äro endast upplysningsvis gifna, och ett sådant beroende af den ena och den andra måste vara nyttigt.
Jag tror, att ett sådant beroende i allmänna lifvet verkar nyttiga beslut, och att Const.Utsk. i sitt förslag iakttagit cn riktig grund, hvilken jag tror äfven igenfinnes i Reformvännernes förslag.
Jag kan ej finna, att jag är beroende af den person, som valt mig; jag är beroende af honom innan han väljer mig, om jag vill söka att få hans röst, men sedan jag blifvit vald, äger jag min sjelfständighet, då jag icke kan afsättas.
Domarecorpsen anses oberoende af Konungen, ehuru den af Konungen tillsättes, just derföre att dess ledamöter icke äro afsältlige.
I Reformvännernes förslag säges äfven, att en gång valde ledamöter kunna icke afsättas; således anser jag, alt man ganska väl kan säga, att äfven i desses förslag den ena kammaren icke blifvit gjord beroende af den andra, och således äro de oberoende af hvarandra.
Detta är en följd af att framställa sådane obestämda tankar!
Vidare i samma punkt: ”En hvar af dem äga veto i alla frågor, som kunna förfalla.”
Detta är något som af Const.Utsk. redan förut är iakttaget. — 4:de punkten: ”Nedre kammaren, egentligen ämnad ej blott att inrymma en rättvis andel åt de i samhället existerande mera materiella intressen, utan äfven att innefatta dess mera rörliga, framåtskridande elementer, bör ock med riktning åt detta mål sammansäitas”.
Här träffar man genast på obestämdheter; hvad menas med en rättvis andel i samhällets existerande intressen?
hvilka äro de mera materiella intressena?
Om man kan säga, att menniskan har ett materiell och ett icke materiell intresse, så ligger likväl i menniskonaturen begäret att förkofra sig, och hvilket är då af materiella intressen det, som kallas mera materielt; är det endast dagakarlens, som egentligen lefver för dagen?
Hvad är en rättvis andel?
De s. k. Comunisterne påstå, att rättvis andel betyder, att hvar och en menniska skall hafva lika stor anpart af all befintlig egendom.
Huru skall ett Const.- Utsk., derinom det kan finnas en och annan person, som är ganska hemmastadd i de allmänna fraserna och vandrande på den bana, der dylika med fördel begagnas, huru, säger jag, skall ett Const.Utsk. reda sig vid en sådan fråga, huru skall det veta om det uppfattat den mening, hvarifrån denna gemensamma tanka utgår?
När man icke tillämpar sina grunder, eller visar huru de utfalla i verkligheten, så kan man egentligen icke domina om Den 12 Mars f. m. 167 någonting; det är detaljerne, som bevisa huru arbetet är verkstäldt.
Sedermera heter det: ”Deruti bör således icke ovillkorligen återfinnas de särskilda stånds- eller medborgare-classer, som utgör den nuvarande representationen.”
Således må de likväl förefinnas, och alltså samma obestämdhet om man skall hafva stånd eller icke stånd.
Jag är öfvertygad, att såväl Reformvännerne, som Bengt Gudmundsson anse, det de lemnat en rättvis andel åt de mera materiella intressena, ty alla, som uppgjort förslager, lära väl icke tillstå, att de utgått från principen att förneka rum åt de allmänna intressena.
Således kan en sådan fras tillämpas på många sätt.
På samma sätt förhåller sig med Reformvännerne; efter deras förslag återfinnas icke de särskilda stånds- eller medborgare-classerne, som utgöra den nuvarande representationen, och således kan man lika väl antaga dessas förslag, som man kan antaga Hr Åkermans.
Vidare: ”Valcollegier, valrätt och valsätt böra så inrättas och bestämmas, att alla medborgare, som äga, eller, efter hvad nu mera allmänt blifvit erkändt, böra äga rösträtt” etc.
Ja! här är just den stora fråga, som jag icke tror ännu vara utredd.
Hvilka äro de, som böra äga rösträtt?
der har man genast en latitud för sitt omdöme, som man kan inpassa på hvilket sorn helst af alla kända förslager.
De böra äga rösträtt, säger Hr Akerman, för att ”sättas i tillfälle att utöfva densamma sålunda, att de välberättigade i ett valcollegium eller valkrets icke i deras val bindas inom någon bestämd medborgareclass, det vare sig till benämning eller yrke; men att härvid dock tillses att icke blott förmögenheten, i den mån densamma för samhället i sin helhet är af vigt, utan äfven bildningen må kunna tillfredsställas i sina rättmätiga anspråk.” Gr.
Anckarsvärd yttrade i ett föreg:de plenum, det han ansåge, att ehuru
Adeln icke bade fått sig någon bestämd andel i representationen tillerkänd, kunde likväl Adeln, till följd af ägande bildning och andra capaciteter, icke undgå att blifva vald.
Således efter hans förslag och alla andras, som icke utgå ifrån ståndsval, förutsätta författarena alltid, att de som äga capacitet och bildning de komma att blifva valde till representanter, följaktligen att bildningen blifver tillräckligen representerad, likaså förmögenheten.
Men detta allt är ju ej annat än en individuel åsigt, som blifvit uttryckt?
Jag anhåller att få återgå till något, som jag glömt i afseende på sättet för kamrarnes bildande, att nemi. de skola vara oberoende af hvarandra.
Man har påstått, att den sammansättning, som Const.Utsk. gifvit åt de olika kamrarne, icke skulle lemna den oberoende egenskap, som fordras när man vill hafva ett tvåkammarsystem, och grundat detta påstående derpå, att samma valmän utsågo ledamöterne såväl till den ena kammaren som till den andra.
Man har dervid icke gjort afseende på, att det fordras olika qvalificationer för att komma till den öfre kammaren mot dem, som erfordras för att komma in i den nedre; man har icke eller nämnt, att sättet för att få den öfre kammaren mera långsamt framåtskridande, vore, att de, som skulle insättas i den, borde innehafva en högre lefnadsålder.
Detta har äfven Const.- 168 Den 12 Mars f. m.
Utsk. sökt att iakttaga; men oaktadt Utsk. begagnat sig af alla utvägar, hvarigenom IJtsk. trott det man skulle återfinna den önskade, återhållande kraften, har man likväl förkastat allt sådant, endast på den grund, att hegge kamrarne valdes afo samme valmän.
Jag hemställer, om icke det förslag, som Hr Akerman ingifvit till Const.Utsk., har en alldeles enahanda kammarbildning, då han i 32 § föreslår, att öfre kammaren skall väljas af personer, som äga faslighet öfverstigande 8 mantal, och att de endast skola beräkna sin rösträttighet för hvad som öfverstege de 8 mantalen, emedan de redan för de första 8 mantalen utöfvat sin valrätt till den nedre kammaren.
Således efter det förslaget, som jag förmodar att Ilr Akerman anser skulle kunna inrymmas i 4:de punkten af hans förslag till gemensam tanka, förekommer, alt samme valmän utse ledamöter bådeolill den nedre och öfre kammaren.
Jag föreställer mig, att Hr Akerman icke anser, att hans öfre kammare skulle sakna den återhållande kraften, fastän den är bildad på samma sätt som Const.Utsk. föreslagit.
Den 5:te punkten, som innehåller sättet huru den öfre kammaren skall bildas, äger samma spänstighet, som alla de öfrige; den kan utdragas åt den ena sidan eller åt den oandra, alltefter som det passar sig.
”Öfre kammaren”, säger Hr Akerman, ”hvilken vården om det bestående i främsta rummet tillkommer.”
Det måtte icke vara Hr Åkermans mening, att vården om det bestående icke alls skall tillhöra den nedre kammaren.
Jag anser, att båda kamrarne böra vårda det bestående, och delta icke ensamt åligga den öfre i främsta rummet.
Denna kammare bildas med rättighet att kunna moderera och återhålla följderna af den nedre kammarens möjliga begifvenhet för ett antingen för tidigt eller brådskande framåtgående.
Det är icke alltid sagdt, att den nedre kammaren skall vara framåtgående, den kan äfven vara bakåtgående, eller för att begagna ett kändt uttryck, stående i stigande tillhaka.
Det kan också vara nyttigt, att den öfre kammaren är progressiv och icke endast framdrifves af den nedre, ty denna kan vara understundom vida mera återhållande än den öfre.
När fråga t. ex. blir om beviljande af anslag, så är det troligt, att alldenstund de mera materiella intressena blifva representerade i den nedre kammaren, densamma icke blifver framåtskridande.
Vidare heter det i Hr Åkermans förslag: ”För vinnande af detta ändamål böra valcollegier, valrätt och valsätt så inrättas och bestämmas, att den högre bildningen, den större förmögenheten och den under deltagande i allmänna värf samlade större erfarenheten må företrädesvis i denna kammare hafva sina representanter.”
Detta har Const.Utsk., så vidt möjligt varit, sökt att iakttaga.
Då den skulle utgå ifrån ståndsval, har detta icke varit möjligt att bestämma för BondeSt., som i allmänhet icke äger någon större bildning eller förmögenhet; men så vidt det låtit sig göra, har Const.Utsk. sökt att äfven för delta Stånds inträde i denna öfre kammare fordra ökade qvalificationer af bildning och förmögenhet.
Denna fras passar förträffligt på Reformvännernes förslag; deras öf - Den 12 Mars f. m. 109 öfre kammare sammansättes, som af Hr Ekholms reservation pag. 15 synes, af 5 högre lagfarne, 5 högre militärer, 5 högre civile, 20 högre lärdomsidkare.
Den s. k. högre bildningen passar fullkomligt in på de 20 lärdomsidkarne.
Tjugu högre beskattade passar fullkomligen in på den större förmögenheten.