Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta hänseende hade Herr Presidenten icke något att tillägga hvad i den skriftliga förklaringen blifvit anfördt, och öfverlemnade till RiksRätten att bedöma hvad afseende derå lagligen borde fästas. 3:dje frågan.
Då Herr Presidenten föregifvit, att hans och Herr ExpeditionsSekreteraren Bergii underskrifter å ifrågavarande handling tillkommit 217 för att bestyrka densamma, vore meningen dermed, att handlingens utfärdande af Hans Maj:t Konungen och Dess namnteckning derå skulle bekräftas af Herr Presidenten och Herr ExpeditionsSekreteraren såsom vittnen?
Enär handlingen icke utgått från StatsRådet, kunde Herr Presidenten ej se, att ändamålet med dess undertecknande af Herr Presidenten och Herr ExpeditionsSekreteraren Bergius vore annat, än att de såsom vittnen skulle bestyrka handlingens riktighet.
4-de frågan.
I sådant fall, huruledes eller hvarigenom vöre detta förhållande uti sjelfva handlingen antydt?
Herr Presidenten åberopade hvad förklaringen härutinnan innehåller, och öfverlemnade till RiksRätten att deraf draga den slutföljd, som vederborde. 5:te frågan.
Enligt hvilka grunder ansågo Herr Presidenten och Herr ExpeditionsSekreteraren sig kunna meddela ett sådant bestyrkande?
För de tankar och omdömen, Herr Presidenten vid tillfället hyst, ^odde han sig icke skyldig att redogöra.
Den framställda frågan, hvarigenom en sådan redogörelse blifvit Herr Presidenten affordrad, fann han följaktligen inqvisitorisk och undandrog sig att afgifva vidare svar derå.
Herr Justitieombudsmannen erinrade i anledning häraf, att han med den nu gjorda frågan haft för afsigt, icke att inqvirera Herr Presidentens uppsåt och tankar, men att erhålla redogörelse för Herr Presidentens åtgärd.
Denna fråga kunde emedlertid vidare utvecklas.
Herr Presidenten hade nemligen i förklaringen yttrat, att han, jemte Herr ExpeditionsSekreteraren Bergius, uppå anmodan af II. E. Herr Grefve af Wetterstedt i lifstiden, med sitt namn bestyrkt meranämnde handling, och Herr
Presidenten hade nu velat tillägga denna åtgärd egenskapen af ett vittnes betyg.
Sådana betyg borde grunda sig å hvad man sett eller hört.
Herr Justitieombudsmannen trodde, att Herr Presidenten sjelf måtte finna angeläget att upplysa, huruledes vid tillfälle af det föregifna bestyrkandet skulle hafva tillgått; och detta hade Herr Justitieombudsmannen åsyftat med sin"fråga: enligt hvilka grunder ett sådant bestyrkande kunnat meddelas?
Herr Justitieombudsmannen frågade således vidare, om Herr Presidenten och Herr ExpeditionsSekreteraren Bergius varit tillkallade och tillstädes, när handlingen uthändigades och med Hans Maj:t Konungens underskrift förseddes ?
218 Derå svarade Herr Presidenten, att han efter så lång tids förlopp icke kunde påminna sig förhållandet i nämnde hänseende, men att i allt fall Hans Maj:t Konungens namnteckning varit af Herr Presidenten så känd, att något tvifvel om dess egenhändighet icke kunnat hos Herr Presidenten uppstå. 6: te frågan.
Utan att å sin sida erkänna något afseende å hvad Herr Presidenten nu anfört elle» tillförne uppgifvit om anledningarne till Herr Presidentens underskrift å meranämnde handling, ansåg Herr Justitieombudsmannen det likväl för svai’amålets fullständighet vara af nöden, att Herr Presidenten må tillkännagifva, huruvida han är i tillfälle att på något sätt i bevis leda sine i förklaringen och vid detta förhör gjorda uppgifter?
Någon sådan bevisning vore svår att numera åstadkomma, destoheldre som den hufvudsakligen skulle angå förhållanden, hvilka egt rum emellan Herr Presidenten och nu aflidne personer, nemligen H. E. Herr Grefve af Wetterstedt, StatsRådet Herr Grefve Wirsén och Herr ExpeditionsSekreteraren Bergius.
Dessutom ansåg Herr Presidenten för sin del ej nödigt att för närvarande förebringa någon bevisning, utan åberopade endast sin förklaring.
Sedan Parterne å ömse sidor förklarat, att de nu ej hade något vidare att tillägga, dock att Herr Justitieombudsmannen begärde, det protokollet öfver hvad i dag förelupit måtte snart justeras, lät RiksRätten Parterne afträda och öfverlade till detta, för dem åter inkallade, afsagde Beslut.
RiksRätten bifaller, att det i dag förda protokollet må justeras
Måndagen den 28 af innevarande månad klockan XII på dagen, då för sådant ändamål RiksRätten å nyo sammanträder, samt Herr JustieOmbudsmannen och Herr Presidenten Skogman böra sig infinna; blifvande i öfrigt rättegången uppskjuten till Måndagen den 30 nästkommande Augusti klockan X förmiddagen, då det åligger Herr Justitieombudsmannen att sin talan vidare utföra, och Svaranderne alt sig inställa, för att af Herr JustitieOmbudsmannens ytterligare andragande erhålla del.
Härefter afträdde Parterne, och RiksRättens Herrar Ledamöter åtskiljdes klockan ~ till 2 e. m.
In fidem J. A. C. Quensel. 219 PROTOKOLL, hållet i RiksRätten i Stockholm den 28 Juni 1841.
Ordföranden, Herr Presidenten Friherre Cederström. samt Ledamöterne:
Chefen för Förvaltningen af Sjöärendena, Herr ralén Herrar JustitieRåden Herr Vice Amiralen Herr GeneralLöjtnanten Herr K ammar Rå det Herr KominersRådet Herr KammarRättsRådet Herr KrigsRådet Herr StatsKommissarien Herr AmiralitetsKammarRådet Herr BergsRådet Herrar Presidenten Wester strand, JustitieRådet Nordenstolpe och HofRättsRådet
Sköldberg voro denna dag icke tillstädes.
Sedan, till följd af beslutet den 21 innevarande månad, Protokollet för samma dag blifvit i förmaket uppläst för Herr Justitieombudsmannen Landin och Herr Presidenten Skogman, justerades nämnda Protokoll inför RiksRätten, deruppå bemälde Parter förekallades och, på fråga, förklarade, det de till alla delar godkände det upplästa Protokollet.
I öfrigt anförde Herr Justitieombudsmannen, att ehuru han vore öfvertygad, att RiksRätten vid en blifvande pröfning tog noggrann kännedom af den vid sista rättegångstillfället till RiksRätten aflemnade originalhandling, vore dock Herr Justitieombudsmannen föranlåten anhålla, att samma handling Yice Ami Nordenskjöld.
Stråle. och Isberg.
Branting. af Tuneld. Widin.
220 måtte i denna dagens Protokoll antingen ordagrannt intagas eller ock fullständigt beskrifvas.
Efter det Pierr Presidenten Skogman förmält, det han för sin del icke hade något att emot denna begäran erinra, helst Herr Presidenten förmodat, att handlingen skulle i Protokollet för den 21 i denna månad intagas, fmgo Parterne afträda, hvarefter RiksRätten öfverlade till och för dem, åter förekallade, afsade detta Beslut.
Med anledning af Pierr JustitieOmbudsmannens nu gjorda framställning, kommer ifrågavarande originalhandling att i Protokollet för denna dag ordagrannt inflyta.
Meranämnda handling hlef härefter uppläst och lydde som följer: ”Nous CHARLES JEAN, Roi de Svede et de Norvége, savoir faisons, ”qu’ayant resolu, afin de couvrir les dépenses, dont la caisse de S:t Barthelemi ”a c te chargee, qu’un emprunt de Cinquante Mille Rixdales de Banque de Ham”bourg soit leve pour compte de la dite caisse, avec les garanties de ia caisse ”du Cabinet et
Pohligations de payer å da ter ,de 1’annee 1828 Cinq Mille Rix”dales par an, en remboursement du capital et les in terets, qui seront stipules, ”ainsi que les frais y apartenans, Nous avons ”M:r le Comte de Wirsen d’ouvrir cet emprunt: et Nous ordonnons par la ”présente å M:r le Comte de Wetterstedt, Notre Ministre d’Etat et des affaires ”etrangéres, Chef de Notre Departement Colonial d’expedier de la part des deux ”caisses de S:t Barthelemi et du Cabinet tous les documents et obligations, ”i’equis pour completer cet arrangement et de les reméttre å M:r le Comte de ”Wirsen.
Donne au Chateau de Stockholm le 7 Novembre 1826.
CHARLES JEAN. C. 1).
Skogman. O. iV.
”Autorisation pour un emprunt de 50,000 R:d. de Banque de Hambourg.” Parterne afträdde, och RiksRättens Herrar Ledamöter åtskiljdes kl. | 1 på dagen.
In fidem /.
A. C. Quensel. 221 JustitieOmbudsmanncns slutpåståenden, ingifna till RibsRätten dels den 30 Augusti och dels den 27 September 1841.
Lit. E.
Den Embetstalan, som inför Höga RiksRätten, enligt min derom gjorda ansökning Lit. E., blifvit uti redan afgifvet anmärkningsmemorial fullföljd och mig nu åligger att slutligen utföra emot de Herrar Ledamöter af Hans Maj:t Konungens StatsRåd, hvilka, antingen såsom Konungens Rådgifvare, eller ock i egenskap af Ledamöter och Föredragande uti den af Kongl. Maj:t, under Dess frånvaro, förordnade Regering, föranledt eller medverkat till åtskilliga af Kongl. Maj:t och Kongl.
Regeringen fattade beslut och anbefallda åtgärder, i afseende å anordnande eller anvisande af allmänna medel till aflöningar och andra uppgifna behof, angår hufvudsakligast en af de vigtigare frågor i vårt lagbundna samhälle, den nemligen, huruledes de uti 57, 62, 64 och 65 §§.
Regeringsformen meddelade föreskrifter, å ena sidan, rörande Rikets Ständers, jemte utöfning af Svenska folkets rätt att sig beskatta, lika ostridiga rättighet att pröfva och bestämma Statens eller Statsverkets behof och utgifter, så ock huru de i sådant hänseende anslagna och under Konungens disposition ställda medel böra användas, samt, å den andra, om Konungens ansvarige Rådgifvares skyldighet att tillse och, i hvad af dem beror, främja efterlefnad och verkställighet af Rikets Ständers härom fattade beslut, må behörigen iakttagas och, derest så icke sker, kunna i helgd återställas genom den för detta ändamål i Regeringsformens 106 §. förordnade lagskipande makt, hvars verksamhet derföre nu äfven är vorden i Grundlagenlig ordning uppkallad.
Hvad i denna sak, till följd af Rikets Höglofl.
Ständers Konstitutionsutskotts, under numera slutade Riksdag, aflåtna skrifvelser rörande de här afhandlade ämnen, tillförne blifvit å min sida uppgifvet och anmärkt, är sedermera å vederdelosidan med svaromål bemött; och deraf inhemtas, att då i mitt anmärkningsmemorial sökt visas, hurusom
Grundlagens ofvanåberopade föreskrifter blifvit vid alla uppgifna tillfällen åsidosatta eller öfverträdda, i det att de tilltalade Herrar StatsRådsLedamöter, i strid mot Rikets Ständers vid 1834 och 1835 årens Riksdag, angående StatsRegleringen i allmänhet eller i vissa delar deraf stadgade och i vanlig ordning tillkännagifna beslut, dels uti 222 StatsRådet tillstyrkt éller lemnat utan erinran, dels i Kongl. Regeringen biträdt de åtgärder och beslut, om hvilkas beskaffenhet samma memorial närmare förmäler; hafva deremot, uti den å svarande sidan afgifna förklaringen, sådana förhållanden blifvit framställda, hvilka skulle ådagalägga, att, i de fall, der Rikets Ständers serskilda beslut till stöd för anmärkningarne åberopas, dessa beslut voro oförenliga med eller sträckta utöfver Regeringsformen samt följaktligen ej behöfde tjena till efterrättelse, och att de anmärkta åtgärderna ej eller i öfrigt befunnos mot nämnde Grundlag i någon måtto stridande.
För att kunna behörigen öfverväga dessa i förklaringen, ej mindre i allmänhet än i afseende å hvarje punkt i anmärkningsmemorialet, framställda förhållanden, så vidt de angå lista och nästföljande anmärkningspunkter till och med den 9:de, hvilka hufvudsakligen äro af enahanda beskaffenhet, torde vara nödigt att i minnet återkalla åtskilliga redan anförda omständigheter.
Vid sistnämnda Riksdag hade Kongl. Majit, i Dess till Rikets Ständer aflåtna nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, med bifall till hvad Dess StatsRåd, på sätt medföljande Protokoll utvisade, tillstyrkt, föreslagit Rikets Ständer, att uppå RiksStatens andra och tredje hufvudtitlar måtte uppföras dels löner för nya embeten och tjenster, hvilka ansågos nödvändiga, dels förhöjda löner för redan varande, och hvilka lönanslag till större delen blifvit tid efter annan, sedan förutgångna Riksdagen, af Kongl. Majit anvisade att till deras innehafvarare tills vidare utgå af nämnde hufvudtitlars så kallade besparingar.
Sålunda äskades förökade aflöningsstater för Kongl. KammarRätten (lista anmärkningspunkten), för Kongl.
StatsKontoret (2:dra och 3:dje punkterna), för Kongl. Krigs Kollegium (4:de och 5:le punk terna) , för Vermlands FältJägareRegemente (6:te punkten), för Konungens LifGardesRegementen och KronPrinsens Hussar Regem ente ('7:de och 8:de punkterna) samt för Kongl.
LifbeväringsRegementet (9:de punkten).
Vid pröfning af dessa frågor i sammanhang med StatsRegleringen i det hela, förklarade Rikets Ständer, att, med undantag af beviljad lön för en ny tjensteman i StatsKontoret och det för vissa löners å KrigsKollegii Stat ökande äskade pcnningebelopp, som äfven godkändes, de öfriga till uppförande å Stat föreslagna löner och lönförhöjningar icke kunde bifallas; hvarjemte och med uppmärksamhet derå, hurusom tid efter annan besparingarna uppå andra och tredje lmfvudlitlarna blifvit disponerade till förhöjning af vissa EmbetsVerks och Korpsers ordinarie aflöningsstater, och huruledes detta gifvit anledning att begära ökade anslag å hufvudtitlarna och bifall härtill beredt möjligheten af nya besparingar, hvilka åter på lika sätt användts, Rikets Ständer, — under erkännande af Kongl. Majits höga rätt att till de med hufvudtitelns anslag åsyftade ändamål disponera 223 öfver sådana besparingar, sora inom titeln vid ordinarie anslagen kunde uppkomma, och hvilken fria dispositionsrätt vore oundgänglig, på det kostnader, ■viel Staternas reglering ej förutsedda, men under tiden emellan Riksdagarna prof vade af nöden, måtte kunna bestridas och hvartill borde räknas brister i titlarnes förslagsanslag samt tillfälliga arjvoden och traktamenten , men icke löner eller l än ing sj örman er, hvilka borde rätta sig efter den Statsreglering, sorn en gång blifvit fastställd och måste betraktas såsom gällande intill dess densamma i vederbörlig ordning förändrades — funno iakttagande af sådan ordning i afseende å löningsstaterna vara af stor vigt och derföre beslöto, att de under liiksSlalens hufvudtitlar uppkommande besparingar dädanefter icke finga användas till några bestämda lönanslag på Stat; dock ville Rikets Ständer medgifva, att de för vissa EmbetsVerk sedan förutgångna Riksdagar tillkomna högre aflöningar, än de af Rikets Ständer fastställda, måtte fortfarande, sä länge dåvarande innehafvare c/varstodo, få tillgodonjutas och skillnaden deremellan och den gamla staten, såsom dittills skett, utgå af de på hufvudtitlarne uppkommande besparingar.
Detta beslut anmälte Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t genom
Deras underdåniga skrifvelse af den 6 Oktober 1834, jemte den anhållan, att Kongl. Maj:t ville vara i nåder betänkt på en förändrad organisation af ofvannämnda Yerk och Stater, hvarigenom de förut varande tillgångarne måtte finnas tillräckliga, eller, om någon förhöjning deri blefve nödig, uppskjuta regleringens definitiva fastställande till dess Rikets näst derefter sammanträdande
Ständer blefvo i tillfälle att af förslaget taga kännedom och yttra sig om anvisande af den i anslaget erforderliga tillökning.
Sedan denna skrifvelse blifvit Kongl. Maj:t i underdånighet föredragen på sätt StatsRådsProtokollet för den den 28 i samnpi månad utvisar, då, äfvensom vid ett sednare tillfälle, enligt StatsRådsProtokollet för den 13 December nämnde år, Konungens Rådgifvare erkände olämpligheten att på tillfälliga besparingar inom hufvudtitlarna anvisa bestämdaJortfärande lönanslag, men tillstyrkte, ibland annat, det nådiga förklarande, att Kongl. Maj:t ville, vid förekommande frågor om dispositioner å hufvud titlarnes besparingar, derom besluta i öfverensstämmelse med den rätt, som enligt Grundlagen Kongl. Maj:t tillhörde; hvilka rådslag dock lika litet utgöra föremål för anmärkning, som ett förutgånget af den 18 Oktober (hvarvid, angående tillsättning af ett ledigt Embete i KammarRätten, Rikets Ständers i ofvauberörde skrifvelse tillkännagifna beslut syntes iakttaget); så enär sedermera, vid flerfalldiga tillfällen, frågor om lönreglering för ofvannämnda Stater och Korpser inför Kongl. Maj:t i StatsRådet förekommit, såsom i anmärkningsmemorialet omständligare visas, ansågo Konungens Rådgifvare sig kunna tillstyrka, jemte några temporära arf - 224 voden, för öfrigt och i dc flesta fall, oförändradt bibehållande af de redan tills vidare antagna högre löningsstaterna äfven i afseende å de under tiden utnämnde eller befordrade embets- och tjenstemän, eller ock fastställande af så kallade interimsstater, med iakttagande endast deraf, att den del af lönerna, som öfverstego de af Rikets Ständer fastställda löningsstater, skulle anvisas eller beräknas till utgående af de på hufvudtitlarne tillbefinnande besparingar, hvilket likväl äfven blifvit åsidosatt vid ett tillfälle, nemligen då ordinarie President i KammarRätten utnämndes.
I anledning af hvad emot dessa rådslag blifvit anmärkt, äro nu i förklaringen först anförda dc grunder, hvilka, sedan antagande af 1809 års Regeringsform, skola varit följda vid utöfningen af den, jemlikt 64 §. i samma Grundlag, Kongl. Maj:t tillkommande dispositionsrätt öfver de till Statsverket anslagna medel.
Sålunda innehöll Rikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 10 April 1810, om den vid dåvarande Riksdag fastställda StatsReglering: ”att Rikets Ständer, med afseende ej mindre på RiksStyrelsens befriande från olämpliga inskränkningar i Dess dispositionsrätt öfver Statsmedlen, än äfven till försäkrande åt Nationen af dessa medels användande till bestämda ändamål, enhälligt fastställt vissa hufvudtitlar och för hvarje af dem anslagit serskilda summor, att inom sjelfva titeln af Kongl. Maj.t fritt och obehindradt disponeras.”
Detta Rikets Ständers, med 62 och 64 Regeringsformen öfverensstämmande, beslut hade allt sedan oförändradt tjenat till rättelse för så väl Statsmedlens användande, som granskningen deraf, så att de, enligt 62 §., af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag, efter beräkning och öfverslag af specialsummorna för de serskilda hufvudtitlarne bestämda slutsummor blifvit af Kongl. Maj:t fritt disponerade, utan annan inskränkning, än att föremålen för anvisningarne tillhört den hufvudtitel, hvarå de skett. 64 §. omtalade, i fråga om Statsmedlens anordnande och disposition, den upprättade Staten> sorn ville säga RiksStaten för hufvudtitlarnes slutsummor, icke Stater för specialutgifterna, hörande till hvarje titel, och hade fortfarande varit så förstådd och tillämpad, att Kongl.
Maj:t egt förordna icke allenast om fördelningen af hvarje titels hufvudsumma emellan de föremål, som tillhörde titeln, utan ock om användande på samma sätt af de på anslagen uppkommande tillfälliga besparingar, som, ingenstädes i Regeringsformen omnämnda, icke kunnat af Rikets Ständer lör pröfvade behof anvisas, helst deras blifvande både tillkomst och belopp voro vid Riksdngarne okände.
Rikets Ständers, i Deras skrifvelse af den 6 Oktober 1834, tillkännagifna beslut skulle deremot vara sträckt utöfver nyssåberopade grundlagsbud och syntes destomindre med deni förenligt, som Rikets Ständers deri bestämda rätt att utmärka ändamålen, 225 hvartill de till RiksStaten anslagna Statsmedel få användas, afsåge endast sådana föremål, som Rikets Ständer tili behofvet pröfvat och hvartill de på grund deraf anslagit serskilda summor; hvarförutan samma beslut skulle stå i strid med Rikets Ständers förrberörde skrifvelse af år 1810 och äfven med premisserna i den ifrågavarande, enär brist å besparingarna jemväl kunde uppstå genom anvisningar af tillfälliga arfvoden.
Det torde härvid först höra erinras, att, om än Rikets Ständers skrifvelse af år 1810 i mening och uttryck skiljer sig ifrån Deras skrifvelse af år 1834, så väl den ena som den andra icke destomindre kan öfverensstämma med Regeringsformen, och att anledningen till denna befunna skiljaktighet förklaras genom olika tidsförhållanden.
Ragge angingo
Statsregleringen och hvad dermed eger gemenskap, hvarom pröfningsrätten af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag utöfvas, oberoende af hvad ett förutgånget Riksdagsbeslut i detta hänseende innehåller, och med påföljd, att det sist fattade beslutet träder i verkställighet i stället för det äldre.
1810 års beslut oaktadt och om än någon förändring i samma beslut eller någon deråt gifven förklaring icke vid flera derpåföljda Riksmöten blitvit gjord, kunde således Rikets Ständer år 1834, vid förehafvande af Statsregleringen, besluta en sådan förändring eller förklaring, utan att derföre detta sednare beslut må anses sträckt utöfver eller oförenligt med Regeringsformen.
Skillnaden emellan bägge dessa beslut består deri, att det äldre medgifver, att de för hvarje hufvudtitel anslagna serskilda summor kunde inom sjelfva titeln fritt och obehindradt disponerasj och det sednare, efter inhämtad erfarenhet, huruledes besparingar på hufvudtitlarne uppstått och blifvit disponerade, i anledning deraf närmare urskiljer de föremål, hvartill sådana eventuela tillgångar, om de förefunnos, kunde påräknas och anvisas; ett förklarande, hvars behörighet synes naturligen stå tillsammans med Rikets Ständers i Regeringsformen förvararade rätt, att Statsregleringen i allo uppgöra, samt följaktligen ej lärer kunna med fog ifrågasättas, utan att nämnde Grundlag genom något uttryckligt stadgande skulle dertill föranleda.
Och då i det föregående är visadt, att angående Statsregleringen med hvad dermed eger gemenskap ett äldre Riksdagsbeslut icke må åberopas, än mindre tjena till efterrättelse längre än till dess ett sednare, af annat eller förändradt innehåll, tillkommer och bör gå i verkställighet, återstår nu att utreda, hvad Regeringsformen härutinnan till iakttagande för ej mindre den ena än den andra Statsmakten stadgar.
Konungen eger nemligen att låta, enligt 58 §., vid hvarje Riksdag för Rikets Ständers Statsutskott uppvisa Statsverkets tillstånd i alla dess delar och, enligt 59 §., efter Rikets och Statsverkets tillstånd och behof till Utskot - 226 tets öfverläggning framställa hvad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster.
Konungens Proposition härom till Rikets Ständer eller Deras Statsutskott innefattar ibland annat RiksStaten, med uppgift af dess hufvudtitlar och serskilda Stater å hvarje titel, jemte de förändringar eller tillökningar i desamma, hvilka Konungen finner skäligt att till Rikets Ständers bifall föreslå.
Rikets Ständer åter tillhör det, enligt 62 §., att, i anledning af Konungens Proposition och andra tillbefinnande omständigheter, pröfva Statsverkets behof och, jemte åtagande af en deremot svarande bevillning, fastställa, huru serskilda summor deraf skola till serskilda ändamål användas, samt att tillika anslå dessa summor under bestämda hufvudtitlar i RiksStaten; hvarefter slutligen, i afseende å förvaltningen af alla Statsmedel, ordinarie så väl som extra ordinarie, 64 §. förmår, att de skola vara under Konungens disposition, att till de af Rikets Ständer prof vade behof och efter den upprättade Staten användas.
Dessa grundlagsstadganden tillkännagifva nogsamt, att uti alla de med beskattningsrätten på det närmaste förbundna frågor, som röra Statens medel och deras användande, lagstiftande makten af Rikets Ständer allena utöfvas, och den verkställande, i enlighet med, men icke i strid emot Rikets Ständers beslut, är öfverlemnad åt Konungen, sorn tillika eger alt till Rikets Ständer framställa Rikets och Statsverkets tillstånd och behof samt uppgifva och föreslå hvad dertill anses behöfligt; rättigheten att pröfva behof ven dock alltid Rikets Ständer förbehållen; så att om Konungens förslag upptager nya eller tillökade utgifter för åtskilliga Stater eller inrättningar, Rikets Ständer ingå i pröfning af hvarje del, bifalla eller vägra de äskade nya eller tillökade anslagen, allt efter som de finnas behöfliga eller icke.
I förra fallet beräknas och uppföras de å speciela anslagssumman för hvarje Stat; i det sednare deremot mäste förslagen derom anses förfallna.
Vid Statsregleringens uppgörande i det hela fastställa Rikets Ständer, efter öfvervägande af behof ven i hvarje del, serskilda summor till användande för serskilda ändamål, vare sig för Stater och Korpser eller för andra inrättningar, och enligt dessa specialsurnmor uppkomma de slutsummor, som för RiksStateus serskilda hufvudtitlar bestämmas.
Det måtte alltså bero, icke af Konungen, utan af Rikets