Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
19:de punkten, ang:de borttagande eller nedsättning af den bestämda termins-afgiften för lärjungar vid rikets elementar-läroverk.
Mörner, i fråga om denna punkt, vid Utsk:s utlåt, fogade reservation uplästes på begäran af Ilr von Hartmansdorff, som derefter anförde:
Af den uplästa reservationen har Ståndet förnummit, att
Utsk. saknat ledning för sitt omdöme vid anslagets bestämmande till 12,000 r:dr.
Hvarföre har man föreslagit denna summa och icke någon annan ?
Ar det gifvet, att nedsättning af 2 r:dr i terminsafgiften skall åstadkomma den brist, som med de föreslagne 12,000 ruhne bör ersättas.
Detta har Utsk. icke vetat, utan på höft antagit denna summa. R. o. Ad. torde erinra sig, att vid sista riksdagen föreslog Konungen, att afgiften borde vara 10 rulr, i st. f. 5 rulr.
Men genom omröstning i förstärkt StatsUtsk., gjordes sistnämnda belopp gällande.
Nu är man icke nöjd med denna minskning, utan vill ytterligare nedsätta afgiften till 3 r:dr.
Följden häraf är, såsom II. o. Ad. finner, alt 12,000 rulr, hvilka nu icke behöfvas, emedan lärjungarnes afgifler anskaffa dem, gå förlorade för andra Statens behof, hvilka icke blifvit tillfredsställde derföre, att StatsUtsk. dertill saknat medel.
Nedsättes afgiften, så inträffar ofelbart, hvad Gr.
Mölner förutsett, nemi. att de förmögnare befrias från de högre afgifterne, och att så många flere andra få betala 3 r:dr.
Jag beder R. o. Ad. derjemte öfverväga, att man icke med skäl kan fordra, det all undervisning i riket skall lemnäs kostnadsfritt.
Om den lägre undervisningen, som för hvarje medborgare erfordras till medborgerliga rättigheters utöfning, nemi. nattvardsläsningen är kostnadsfri; så torde det vara för mycket be - Den 26 April f. m. 153 gärdt, och intet land lärer väl framvisa exempel derpå, att ingen undervisning bekostas af lärjnngärne.
I sjelfva verket har kostnadsfri undervisning hitintills icke egt rum, utan på den tid, skolgången förklarades vara fri, funnos åtskilliga s. k. frivilliga afgifter till lärarne, hvilka föräldrar med någon tillgång icke kunde undandraga sig.
Sålunda har kostnadsfri undervisning funnits mera i föreställningen än i verkligheten.
Enl. nu gällande författning äro verkligen fattige föräldrar befriade från afgifter för deras barns skolgång.
Jag anhåller således, alt R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt.
Om, såsom Hr von Hartmansdorff sagt, det skulle vara sannt, att numera • icke något land erbjuder fri undervisning, har dock en tid funnits, då ett land lemnat fri undervisning och just det som är oss kärast, nemi. det gamla ärorika Sverige, deri sekler undervisningen varit 'fri.
Om än under slutet af dessa sekler missbruk insmugit sig, så att de s. k. frivillliga afgifterne upkommit, hvilka i sig sjelfva icke varit frivillige utan tvertom tvungna, om jag så må uttrycka mig, anser jag likväl dessa missbruk icke böra anföras såsom skäl, hvarföre man skall belägga undervisningen i skolorna med bestämda tvungna afgifter.
Bättre hade då varit alt tillse, det ej de olagliga prejerierne längre finge fortsättas.
Såsom en liten erinran, hvad en för undervisningen kan åstadkomma, böra vi ihågkomma att under det, det stora Tyskland, der undervisningen icke varit fri utan måst dyrt betalas, under sednare århundraden knappast haft ett enda exempel på en hyddans eller armodets son, som bragt sig derhän, att han intagit något högre rum vare sig i konst eller vetenskap eller Statsmannaverksamhet, har vårt land deremot ända från 1500-talet rika exempel derpå, att frän den fattigaste hydda utgått män, hvilka utgjort en ära för riket i kyrkans, vetenskapens och äfven Statens värf, och orsaken härtill har varit just den fria undervisningen, hvilken kostnadsfritt lemnats såväl den rikes som den fattiges söner.
Det är visserligen sannt afl, både i våra seder och våra författningar den tiden, funnos förhållanden, som högligen understödde den fattiges fria skolgång, såsom t. ex. socknegången, der den fattige under sin vandring i socknarne rikligen understöddes af gåfvor, som gåfvo honom medel för hans bergning under terminerne, och tidens enkelhet i seder och välvilja, oaktadt mindre tillgångar, gjorde att dess källa ej uttorkade, och icke nedsatte dem, som begagnade den.
Socknegången förvandlades först till en viss skatt, kallad djeknepengar, som, under försämradt myntvärde blifven en obetydlighet, nu uphört.
Sedan man först tillåtet missbruket att införa d. s. k. frivilliga gåfvor till lärarne, som ingen gosse utan olägenhet gerna kunde undvika, har man nu äfven för skolkassan, d. v. s. till Staten infört en afgift för undervisningen.
Det är visserligen en sanning, att fri undervisning medgåfves för den fattige, men det är en förödmjukelse, han derigenom underkastas, ty icke endast för torparen utan äfven för den fattige Embetsmannen kan denna afgift vara ganska kännbar, och i alla fall är befrielsen från denna 154 Den 26 April f. nr. afgift beroende af omdömet hos dem, hvika skola tillämpa författningen.
Jag är således benägen att vilja bifalla de väckte motionerne om nphörandet af hela denna afgift, och jag anser Staten böra vidkännas ulgifvandet af de 30,000 r:dr, hvartill sammanräknade beloppet af hela denna afgift öfver hela riket lärer vara beräknad.
Om man äfven, mot min tanka skulle anse Statskassan icke hafva råd bära mer än de nu tillstyrkta 12,000 r:dr, anser jag de anslag, hvilka vid sista riksdagen beviljades elementarläroverken till 3-dubbia beloppet emot hvad K. M. begärt, serdeles som desse elementar-]äroverk sedan år 1828 i anslagsväg in alles undfått minst 160,000 r:dr, vara så väl tilltagna, att de återstående 18,000 r:dr utan allt för stor svårighet kunde insparas.
Cederström, anförde skriftligen*:
Då det är att förutse, att de, som tillförene medverkat till införande af ifråvavar. afgift, ej lära underlåta att vid detta tillfälle påyrka en återremiss, har jag på förhand sökt göra mig reda för de skäl, som i min tanka gifva stöd åt StalsUtsk:s i denna punkt afgifna hemställan.
I ett land, der af ålder de allmänna läroverken varit för hvarje af landets barn kostnadsfritt tillgänglige, har det kunnat inträffa, att jemväl de fattigaste folkklasser, när bland dem ett och annat ämne af lofvande anlag röjt håg för studier, egt tillfälle att åt dessa bereda utveckling deraf till båtnad för fäderneslandet, till gagn och prydnad för vetenskaperne, till heder för det skolsystem, som för denna utveckling banat vägen.
Den vid våra allmänna läroverk sålunda förr antagna grundsats, att den medellöse bör hafva samma lätthet i undervisnings erhållande som den förmögnare, undergick likväl vid förliden riksdag den förändring att en afgift af 5 r:dr b:co i terminen bestämdes för hvarje skolbesökande; hvarvid undantag visserligen skulle få göras för de fattigaste, men då i vårt land så måga föräldrar befinna sig, (äfven bland de bildade ldasserne, och så mycket mer bland de mera obildade), just på gränsen af egentligt armod och knapp bergning, då kan det förmodas att afgifterne drabba ganska många för hvilka de, serdeles der barnskaran är stor, blifva ganska kännbara.
Annu en omständighet af vigt förtjenar härvid att tagas i betraktande.
Förmögenhetsvilkorens åtskillnad frambringade tillförene inom skolornas elever föga upmärksamhet.
Det ligger ej heller i en välförstådd upfostringsplans intresse, att göra någon genom offentligt uttalande märkbar särskiljning, på grund af föräldrarnes rikedom och fattigdom, gällande bland barnen och ynglingarne.
Man torde visserligen kunna hoppas att den oförderfvade barndoms- och ungdomskänslan ofta segrar öfver sådana intryck af mindre lycklig art, som eljest så lätt bland menniskor infinna sig när den mindre väl lottades underlägsenhet alltför bjert framhållas: — högmod och inbilskhet å ena sidan, afund eller ock en otillbörlig förödmjukelse å den andra.
Det är dock oförsigtigt att, mer än som ej kan undvikas, framkalla dessa oädla företeelser hos det upväxande slägtet.
För det tredje hade jag, föll. riksdag, och har ännu, den invändnin - Den 26 April f. m. 155 gen att göra, alt de enskilda tacksamhetsbevis, hvarmed föräldrar pläga, när de dertill hafva råd, önska betyga lärarne sin erkänsla för visad omvårdnad om skolbarnen, dessa frivilliga afgifter torde icke kunna med någon säkerhet anses nphöra med den nya, offentligen påbjudna afgiftens införande.
En så noggrann polisupgift torde nemi. skolstyrelserne svårligen magta utöfva, att man i den delen har någon trygghet.
Men om så någorstädes än vore, så är det likafullt troligt att tvungen gåfva, hälst när den ej tillfaller någon viss, gifves med mindre villigt hjerta, än en frivillig gärd åt en förtjent lärare hittills erbjudits : det tyckes ligga i sakens natur.
— Det gör ingenting, lära mina vedersakare invända; endast liqviden erlägges, så gör det Staten detsamma, om det sker mer eller mindre gerna.
Jag ber om förlåtelse: — föräldrarnes belåtenhet inverkar alltid i sin mån på barnens sinnesstämning och tänkesätt.
Jag skall nu i korthet anföra några för min åsigt talande omdömen, som d.
Maj 1848 på detta rum yttrades i detta ämne.
”De hittills utgående frivilliga afgifterne hafva varit högst obetydliga, stundom blott för ljus och städning, samt lära, vid åtskilliga läroverk, endast upgå till 1, 2 å 3 r:dr i terminen: — den föreslagna afgiften, en af nutidens upfinningar, blifver för mången tryckande, hvadan det torde blifva med motvilja man underkastar sig denna nyhet”.
Dess ord anfördes af min aktade vän, Hr Tersmeden, Nils.
Vidare: ”Det vackraste karaktersdrag hos våra läroverk har varit, att äfven den fattigaste kunnat erhålla undervisning; jag anser alt någon skilnad icke hör finnas inom skolan emellan den mer eller mindre bemedlade.”
Talaren tilläde att, om än afgifter funnits med fördel vara införde i ett af hufvudstadens elementarläroverk, ”det likväl syntes olämpligt, i detta som i manga andra hänseenden, att för hela landet vidtaga en lagstiftning, lämpad efter de förhållanden som kunna gälla för Stockholm.”
Samme talare förklarade likaledes sin öfvertygelse vara, att föräldrars benägenhet att till barnens lärare erlägga enskilde tacksamhetsgärder ej torde bortfalla äfven sedan de officiella afgifterne komma skolan till godo, — så vida icke vid alla lärosäten finnas så nitiska tillsyningsman som Ilr von Hartmansdorff och hans medbroder.
Dessa betraktelser framställdes af min högtärade ungdomsvän, Hr Gr. Sparre, Erik.
Slutligen och med vitsordande deraf att dittills gängse frivilliga afgifter icke plägat öfverskrida 2 å 3 r:dr i terminen, afstyrktes den då föreslagna ”tvångsafgiften”, såsom orden folie, på anförda goda skäl af min värderade frände Hr Gr. Lagerbjelke, Gustaf. Såsom af betänk, synes, är nu inom StatsUlsk. den åsigt gjord gällande att, medelst Statens mellankomst, en lindring i berörde afgifter kunde äga rum.
Då jag i allmänhet ogerna ser ökade anslag, dem man kunde anse icke oundgängliga, ifrågasättes, måste jag dock i detta fall göra ett undantag, fastän man torde vilja påstå att det möjligtvis ännu för det närvarande kunnat upskjutas; 156
Dea 26 April f. m. ty det fägnar mig upriktigt att se en riktning till den åsigt jag ofvan hyllat i afs. å undervisningsverkens begagnande, helst då den derefter qvarstående påbjudne afgiften endast föga tyckes öfverstiga hvad förr frivilligt gifvits; och då jag ej vågar förvänta mer än en lindring, samt i det jag är öfvertygad att StatsUtsk. bäst kan bedöma i hvad mån Statsverkets tillgångar medgifva den goda sakens befrämjande, sä bör jag tacknämligt antaga hvad, som sålunda erbjudes, och tillstyrker på denna grund vördsamt, alt R. o. Ad. ville bifalla förevarande punkt; anhållandes jag lika vördsamt alt II.
,Ex. lii- Frill. o. Landtm, täcktes framställa propos. derå.
Efter lipläsningen häraf tilläde Frih.
Ederström:
Om jag icke irrar mig, har Hr Rosenblad måhända begått en miss-sägning i slutet af sitt anförande.
Han började med premisser, dem jag ville begagna för min åsigt, att Ulsk:s betänk, i denna punkt mätte bifallas: men den värde talaren slutade sitt tal med begäran om återremiss.
Vore det icke mera skäl alt den värde ledamoten förenade sig med mig i anhållan om bifall ?
Månne icke sådan var från början hans mening?
Då en annan värd talare har låtit upläsa en inom Utsk. angifven reservation, torde det tillåtas mig, alt få upläsa den motivering, som tillhörer Utsk:s utlåt., och hvilka motiver, vid npläsning till föredragning af i denna punkt, beklagligen helt och hållet med tystnad förbigingos.
De lyda sålunda: ”Onekligen är det en vacker tanka, att
Staten bör kostnadsfritt erbjuda undervisning åt hvem, som söker bildningens frukter: det kan ej eller bestridas att nu bestämda terminsafgift kan falla sig tryckande för mången familje-fader, som kämpar med knappa tillgångar, ulan att dock vara så medellös, att befrielse derifrån kan komma i fråga, likasom denna befrielse gör vederbönde ephorer, inspectorer och rectorer mycket bekymmer och svårligen kan aflöpa utan ojemnhet och missnöje å någon sida.
Till undanrödjande åtminstone i någon mån af dessa olägenheter samt, såvidl sådant låter sig verk ställas utan en alltför stor upoffring f. n. å Statens sida, hvilken för bestridande af devid sisth riksd. beviljade betydliga lönetillökningar för lärarne vid elementar-läroverken påräknat såsom bidrag dertill af inflytande skolafgift ett ej obetydligt belopp, som Utsk. anser kunna uptagas till omkring 30,000 r:dr, har Utsk. ansett sig böra i så måtto biträda motionärernes i ämnet gjorda framställningar, att Utsk. funnit berörde skolafgift lämpligen kunna nedsättas från 5 till 3 r:dr, samt att ett anslag beviljas till godtgörande af en del utgifter, sorn genom termins-afgiften hittills påräknats kunna fyllas, Utsk. tillstyrker således etc.” Hr von Hartmansdorff har frågat, hvilken visshet man kan hafva, att den föreslagna summan af 12,000 r:dr kan för ändamålet vara tillräcklig.
Man måste väl i detta hänseende förlita sig på SlatsUtsk:s omdöme.
Detta Utsk. har nemi. så mycket att göra med räkenskaper och kalkyler, och torde således vara i tillfälle att grundligare än hvarje annan ledamot bedöma de olika behofven.
Möjligen kan ett högre belopp än det anslagna vara för framtiden
Den 20 A pr il f. m. 157 erforderligt, men mahanda saknas f. n. medel; hvarföre skulle jag då påyrka ett högre belopp?
Jag anhåller alltså om bifall lill denna punkt. llr von Troil:
Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff och följaktligen instämmer jag i den reservation, af Gr.
Mörner, sorn linnes Utsk:s betänk, bifogad.
Man har här sagt, att Sverige varit ett bland de länder, hvilka lemnat fri undervisning i skolorna.
Jag hemställer likväl, om så varit förhållandet, då man ihågkommer de ganska betydliga afgifterne till lärarne, hvilka afgifter äfven ilen fattige varit i viss mån underkastad, ehuru till ringare belopp än den förmögna.
Då likväl under sista riksdag läroverken genom II.
Sl:s frikostighet erhöllo högst betydliga statsanslag, mäste man antaga, att dessa afgifter till lärarne numera uphört, och om än, såsom en talare yttrat, sådana afgifter fortfara att erläggas af en eller annan lärjunge äga dessa åtminstone icke någon förbindelse dertill.
En talare har yttrat, att hitintills äfven de fattigaste af Svenska bönders söner kunnat bringa sig upp derhän, att hedra fäderneslandet och öka dess ryktbarhet och medlet härtill har man ansett ligga i den kostnadsfria undervisningen i Statens skolor.
Sådant måste förhållandet blifva äfven hädanefter, ty det lärer väl icke vara obekant, att vederbör, skolstyrelser tillkommer att pröfva, huruvida en anmäld lärjunges målsman är i tillfälle eller icke, att för lärjungen erlägga den bestämda termins-afgiften, och min > åsigt är, att om Utsk:s betänk, bifalles, så att termins-afgiften nedsättes från 5 till 3 r:dr, sådant icke blir till förmån för den fattige, ty det är lättare att befria honom från 5 än från 3 r:dr.
Den nedsättning, som blifvit ifrågasatt, belöper sig till 2 r:dr i terminen eller 4 r:dr per år.
Jag skulle likväl tro, att då man får genomgå så fullständiga läroverk, som de vi inom Sverige äga: eller erhålla, en afgift af 10 r:dr per år icke kan anses för mycket.
Ytterligare har man sagt, att reglerandet af terminafgiften skulle åstadkomma en klass-skillnad emellan lärjungarne, hvilka komma deriigenom att indelas i fattiga och rika, hvaraf åter högfärd och afund skulle blifva följden.
Jag har ingen anledn. att befara sådant, men om en dylik klass-skillnad upstöde, skulle den väl i vida högre mån föranledas af de olika tillgångar hvaröfver de kunna förfoga i och för klädsel, uppehälle, nöje m. m.
Det hufvuclsakligaste skälet, hvarföre jag yrkar återremiss, är, att vi ännu hafva åtskilliga utgiftsposter, hvaribland Hofrätternes lönereglering, oafgjorda och då R. o. Ad. dessutom återremitterat en mängd punkter på de föreg:de hufvudtitlarne och sannolikt kommer att än vidare sä göra med en och annan af de återstående punkterna, då bör man väl ej, om man önskar, att StatsUtsk. skall fästa afseende på de olika fordringarne, förminska de tillgångar, sorn för sådant ändamål behöfvas.
Jag tror, att desse 12,000 r:dr, som StatsUtsk. föreslagit såsom tillökning i anslagen för elementarläroverken, skola, om beräkningen eljest är rigtig, på ett mera tillfredsställande sätt kunna användas.
Dessutom befarar jag, att sammanräknade beloppet, hvarmed man vill minska termins-afgiften, 158 Den 26 April f. m. kommer att öfverstiga de af Utsk. föreslagne 12,000 r:dr.
Enär jag icke deltagit i Utsk:s öfverläggningar om denna punkt, är det mig obekant, på hvilka beräkningar Utsk. stödt sig, men enl. hvad man sagt mig, har på sednare tider termins-afgiften utgått till ett vida högre belopp än man föreställt sig, och den förlust, elementar-läroverken skulle tillskyndas, om de mot nedsättningen af termins-afgiften erhålla i ersättning 12,000 r:dr statsmedel, blir sannolikt icke obetydlig.
En sådan åtgärd skulle således troligen lända läroverken till bestämd skada, och jag förenar mig derföre 1 begäran om återremiss af denna punkt.
Hr Bildt: Sedan Hr von Troil besvarat de liufvudsakligaste af Frih.
Cederströms anmärk:r skall jag yttra mig ganska kort.
De skäl, man framställt för bifall till Utsk:s utlåt., bestå förnämligast deruti, att man derigenom anser sig förminska skillnaden emellan fattige och rike lärjungar.
Det är visserligen något vackert för känslan, att man icke vill inkasta afundsamhetens frö i barnahjertat, men jag hemställer till Eder Mine Hrr om, då vi gingo i skolan, vi kände någon skillnad emellan den rike och fattige skolkamraten.
Jag tror, att i detta fall Fru Lenngrens yttrande har sin fullkomliga tillämpning och sanning, ”att den, som slog den bästa lyran var Konungen i leken,” och jag tror äfven att ingen finnes, som kan säga att han den tiden fäste afseende derpå, att den ene eller andre hade att i framtiden vänta sig mer eller mindre penningar.
Såsom Hr v.
Troil nämnt kan visserligen den l ike ynglingen äga inflytande på sina kamrater med rikedomens tillhjelp d. v. s. om han har penningar i fickan, och åstadkomma afund genom de kläder, han bär, men på detta välde äger väl den omständigheten icke det ringaste inflytande, att ynglingens målsman för honom erlagt termins-afgiften eller icke.
Den talare, som ifrigast yrkat bifall till Utsk:s förslag, har upläst för Ståndet Utsk:s motiver, dem han funnit serdeles förträffliga, men hade samme talare läst Ulsk:s motiver å sidan 22 i Utsk:s betänk., skulle han hafva funnit, att Utsk. der uttryckt fullkomligt motsatta åsigter emot de å sidan 21.
På sistnämnde sida har Utsk. såsom ersättning för termins-afgiftens förminskning med 2 r:dr föreslagit en summa af 12,000 r:dr, och således ansett sig kunna beräkna termins-afgiftens belopp, men sidan 22 säger Utsk.:
”Men då denna fråga sammanhänger med de fullständiga läroverkens i allmänhet behof af anslag för materielen, om undervisningen, åtminstone i vissa kunskapsarter, skall kunna erhålla tillräcklig utsträckning och åskådlighet, samt nödig väckelse till vetenskapligt intresse gifvas, så och enär derjemte det vid sednaste riksdag beviljade anslag för elementarläroverken och den vid samma tillfälle beslutade termins-afgiften varit afsedde att bereda tillgång äfven för detta ändamål, men ännu icke är utrönt hvarken behofvets storlek eller termins-afgiftornes påräkneliga årliga totalsumma, anser Utsk. sig förhindradt att tillstyrka bifall till motionärernes förslag.”
Då det var fråga om att bevilja ett anslag för ett visst läroverks behof, då saknade Utsk. kännedom om termins - Den 26 April f. m. 159 afgiftens årliga belopp, men deremot ägde Utsk. denna kännedom, dä frågan rörde nedsättning i samma afgift.
Förträffligheten af motiver utaf denna konseqvens, torde med skäl kunna betviflas.
Jag anser mig derjemte böra uplysa, att man inom Utsk. sökte vinna kännedom om det belopp, hvartill termins-afgiften årligen upgått, men den tjensteman inom Stats-kont., hvilken fått sig updraget, att med uplysningar gå Utsk. tillhanda, förklarade, att beloppet omöjligen kunde upgifvas förr än längre fram på äret, och delta belopp är således, såsom Hr von Hartmansdorff ganska rigtigt förmodat, af Utsk. taget pä måfå.
Det mindre välbetänkta uti den föreslagna åtgärden, eller att R.
St., förr än afgiftens årliga belopp blir kändt, borde göra förändringar i hvad de vid sista riksdagen beslutat är väl obestridligt.
Ilr Rosenblad har likasom Frih.
Cederström, yttrat sig serdeles lofordande öfver de fordom existerande förhållanden, då fattige och rike lärjungar kostnadsfritt lemnades undervisning i skolorna, och Hr Rosenblad yttrade derjemte, att det icke kunde förnekas, att i sednare lider missbruk inom skolorna inrotats; och att de facto nu finnes en skillnad emellan de rike och fattige lärjungarne, hvarom forntiden saknade kännedom.
Jag känner icke, om Hr Rosenblad härutinnan har rätt, men det vet jag, att författningar tryckas och förvaras åt efterverlden, hvaremot det väl kan tagas för gifvet alt forntidens lärare icke varit angelägne om, att på något sätt förvara sin tids missbruk åt efterverlden.
Dessa missbruk trifvas och frodas bäst i skuggan och mörkret.
Det har blifvit en modesak, att berömma forntiden, och att klandra den närvar:de, men detta är falskt, ty menskligheten går ouphörligt framåt, om än framåtskridandet någon gång har en upp- och nedgående rigtning.
Att missbruken vunnit häfd och följaktligen varit gamla, synes deraf, att många skolelärare icke velat ingå på den nya Staten, oaktadt den förhöjda lönen, och att de för den förlorade frivilliga afgiften erhållit en ersättning just af termins-afgiften hvilken till beloppet varit större än den af Staten gifna förhöjningen.
Säkert är äfven, att om vi än bebehållit det gamla skolsystemet, hade äfven de frivilliga afgifterne varit i behåll, hvilka mången gång öfverstigit den nu bestämda termins-afgiften.
Innan jag Slutar, anser jag mig böra uttrycka den åsigt, att termins-afgiften snarare bör höjas än sänkas, ty det måste väl vara vida lättare att bedöma om en person kan betala 20 eller 10 r:dr än 5 eller 3 r:dr.
Ju större skillnaden i beloppet är, ju lättare kan förmågan att betala bedömas, hvarjemte man genom en sådan förhöjning just åstadkom hvad som man bör åsyfta, en lindring för de fattige; ty så sluppe de vida lättare ån nu att betala.
Man insåg då lättare deras oförmåga dertill.
Hr Rosenblad: 1 anledn. af Frih.
Cederströms yttrande får jag nämna, att jag begärt återremiss af det skäl, att jag anser den af Utsk. föreslagna nedsättningen till 3 r:dr äfven böra borttagas, sä att undervisningen i skolorna blir fullkomligt fri.
Naturligtvis 160
Den 20 April f. cn. ser jag heldre att afgiften minskas, än att den bibehålies, men på sätt jag redan nämnt önskar jag, att den må borttagas.
Det är alldeles orimligt, att, elmi n R.
St. sedan år 1830 intill denne dag beviljat Elementar-läroverken öfver 160,000 r:dr, man ändock vill behålla termins-afgiften hvarförutan de der gamla extra afgifterne, som icke äro tillåtne, dock torde vid sidan af de nya qvarstå.
Jag har icke längesedan än 14 dagar på mitt eget skrifbord sett en påsköresbok från en skola inom hufvudstaden, hvari hvarje församlingens ledamot ägde inskrifva en frivillig gåfva, ehuru sådane påsköringsböcker icke äro tillåtne.
Dä nu likväl sådane skickats till mig, som icke har någon son, är det sä mycket sannolikare, att de gossar, som begagna skolorna, icke slippa de frivilliga afgifterne och sålunda ser man, att oaktadt de högst betydliga anslag R.