Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då motionens idée är enkel och de skäl som till stöd derföre blifvit anförde, låta, ehuru med olika uttryck af olika talare, hänföra sig till ett enda kufvudsakligt, men deremot de anförde mer eller mindre vigtiga motskälen varit af ganska olikartad natur, har Utskottet ansett lämpligast classificera de afgifne yttranden efter de hufvudsakligaste motskälen.
Den 11 Marin', 675 Dessa kunna innefattas under följande rubriker: 1:0.
Närvaron af åhörare skulle afskräcka ovane talare, och salecies många nyttiga yttranden gå för Ståndet förlorade.
Man har emot detta inkast anfort, att den sorn talar inför 500 personer, till en stor del okände och vanligen utgörande det mest upplysta och vördnadsbjudande fäderneslandet äger, kan tala inför 100 till, då dessa i alla fall en gång kunna läsa hans tal tryckt.
Man har å ena sidan sagt, att talareskickligheten är i Sverige för litet uppöfvad; man har påmint om saknaden af undervisningsanstalter för talarekonst; att här ej, såsom i England, någon debattering af allmänna ärenden hör till det offentliga lifvets bruk; att således svårligen inom en menniskoålder klanderfrie improvisatör vore att förvänta.
Men deremot skulle å den andra kunna svaras, att det enda rätta sättet att tala, är, då sak och sanning framställas, och att det är just känslan deraf, sorn både hos Representanter och allmänhet bör utbildas, innan det constitutionella samhällslifvet kan visa hvad det förmår åstadkommaj att de ovane Talarne sjelfve icke äro ens duglige Representanter, om de tiga med en nyttig sakåsigt derföre, att de misstro sin talarekonst ; och dessutom kan, efter lemnadt tillträde af åhörare, så väl den vane som ovane Talaren, emellan tvenne särskildta debatter öfver samma ämne, inhämta vigtiga upplysningar 6j6 t)en II Martil, af medborgare utom Ståndet, som nu ofta forst lära känna hvad som förefallit, sedan beslut redan är fattadt, 2 .‘o.
Lemnadt tillträde ät åhörare skalle stå i strid med de talandes justerings-rätt. §» Riksdagsordningen förvarar Riksdagsmannen rätt, att vid Protocollets justering göra tillägg, hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer, samt stadgar, att med Ståndets bifall, och den talandes eget begifvande, må uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationer, som deraf följdt.
Man har sagt, att örn dagens debatt, för dagen intressant, före justeringen gjordes allmän, vore denna sedermera för sen, i synnerhet om yttrandet blifvit i Tidningar infört, och mart har på den anförda grund, att Riksdagsordningens 5§ §• härigenom skulle mista sin kraft och verkan, stödt det påstående, att Friherre Åkerhjelms hela motion bordt väckas i likhet med grundlagsfrågor.
Ehuru Riddarhusutskott, såsom enskildt förordnadt af Ridderskapet och Adeln, ej anser sig tillhörigt granska grundlagsenligheten af en motion, som genom Ridderskapets och Adelns formeiiga beslut blifvit till Utskottet remitterad, tror Utskottet likväl undersökningens fullständighet fordra ett upptagande af hvad flere värda talare sig yttrat om denna 3cn it Martil, motionens, af dem förmodade, egenskap utaf grundlagsfråga.
Härvid förekommer först hvad som äfven under debatten blifvit anfort, att grundlagen ingenstädes nekar en Siåndsledamot, att sjelf vara både snällskrifvare och tidningsutgifvare, och att således äfven, utan främmande åhörare, ett utdrag af debatterne kan lika fort blifva allmänheten meddeladt, med samma utvägar orh anspråk på fullständighet och förtroende, som nu, samt med samma ansvar för utgifvaren, i händelse af öfverbevisning om lögnaktiga uppgifter och vrängda framställningar till allmänhetens förvillande.
(Se TryckfrihetsFörordningen $. 3. Morn. 12.)
Att denna möjlighet af debatters tidiga meddelande redan ofta blifvit begagnad opåtald, och sjelfva dess tillvarelse bevisar, att Grundlagen i 58 §■ Riksdagsordningen ej haft afseende häruppå.
Riksdagsmannen är såsom sådan underkastad sme olika arter af omdömen..
Två af dessa äro opinionens, samtidens och framtidens, det tredje är lagens, följdt af det juridik sk» ansvaret.
Man har vid debatten om detta mål, fäst sin uppmärksamhet endast vid samtidens opinions dom: trott, att det var derifrån som Grundlagen genom medgifvande af justeringsrätten ärnade undandraga allt, hvad den lugna öfverläggningen icke godkände.
Men månne icke då samma Grundlag hade förbudet hvarje Representant, att omtala och utsprida det, sorn inom Ståndet förefaller, samt Tryckfrihetslagen hvarje tidning6skrifvareÄ att; 673 Dan Ii Marlii, meddela hvad som ej ännu gerom Protocollsjusteringen vunnit häfd? men et t sådant Föri bud igenfinnes likväl cj i någon aF Grundlagarne.
Deremot stadgar 78 §•
Riksdagsord - ningen en bestämd Fonn, under hvilken juridiskt ansvar För Riksdagsmannens yttrande kan åläggas.
Vid fråga om detta ansvar äger blott Frotocollet vitsord, och enligt 58 § Riksdagsordningen, är Protocollet endast den justerade uppfattningen af hvad som förefallit.
Hvad framtidens dom angar, som är den tredje, så äger tydligen en officiel act mera vitsord inför den, än ett tidningsblad, som sällan uppnår framtiden. 1 två fall således njuter Riksdagsmannen, om motionen amages, lika skydd som förut af justeringsrätten; i det tredje har han aldrig njutit någon sådan ; det torde således icke kunna med skäl påstås, att 58 §•
Riksdagsordningen genom denna motion blir till sin kraft och verkan upphäfven.
Men icke blott frågan huruvida den i Grundlagen stadgade justeringsrätten, skulle, genom offentlighetens införande, förnärmas, tillhör Utskottets undersökning; Utskottet anser sig äfven böra upptaga frågan huruvida i samma justeringsrätt, sådan den nu begagnas, och bör begagnas, härigenom skulle ske nå* got intrång.
Frågor om förändringar i yttranden uppstår vid och för Protocollsjusteringen i tre fall > dictionens förändring till det som i Talarens tanka är mer vältaligt; uteslutandet af per-; Ben IX Martil.
«79 sonliga invectiver, och uttagandet af för stränga omdömen om sak; i båda sednare fallen äfven möjligen uteslutandet af en hel debatt, uppkommen i anledning af hvad sorn skulle ur Protocollet utgå.
Dictionens förändring till vältalighet har Grundlagen ganska visligen icke omnämnt.
Ej derföre, att den nu brukliga, förmodligen alltid fortfarande praxis, att Talaren om han så önskar, enskildt hos Secreteraren öfverser sitt yttrande, i sig sjelf skulle vara attfördömma; men emedan hela frågan om vältalighet, såsom något hufvudsakligt, är ett för litet ämne för en Grundlag, för hvilken det, som med sak äger sammanhang, är det enda vigtiga.
Och obestridligt kommer aldrig en snäilskrifvares flygtiga uppsättning, att äga vitsord inför någon allmänhet emot ett officielt Protocoll, innehållande samma sak, sagd med andra ord.
Att personliga invectiver ofta mer, ände borde, ådraga sig samtidens uppmärksamhet, är lika sant som, att, ehvad publicitet de erhålla, de sällan uppnå framtidens.
Personliga förolämpningar äro i Riksdagsordningen serskildt förbudne; de borde således aldrig förekomma.
Kunde de debatter, som genom afsteg härifrån uppstå, blifva lör framtiden dolda, endast genom uteslutande af främmande åhörare, sä föranledde visserligen den ifrågavarande motionen en förändring, om icke i det nu stadgade, likväl i det nu varande, förhållana Den i r Martut det.
Men erfarenheten visar oss mofsatfsen; Tvärtom då kännedomen af det vtrkeligm passerade genom offentligheten underlättas, skulle derigenom de representanter, hvars personlighet desse debatter serskildt rörde, vinna dets stora förmån, att förhållandet ej vidjträcktare[t eller annorlunda kom till allmänhetens kunskap, än sådant, som det verkligen förefallit.
Man bör äfven ihågkomma, att desse debatter nät; de ådraga sig den stora allmänhetens uppmärksamhet, ej eller undgå den mindre inom Ståndet, så vida ej detta skulle vara högst fåtaligt, och tillika mera ändamålsvidrigt organiseradt, än man af ett Svenskt Riksstånd kan förmoda.
Hos Ridderskapet och Adeln, hvars stora antal och mångartade sammansättning, säkrast förekommer all skråaktig anda, kan man åtminstone taga för afgjordt, att det begifvande på en gång af hela Ståndet, och tillika af hvarje talare särskildt, som enligt 5&
Riksdagsordningen fordras, för hela debattens uteslutande, sällan erhålles. Vanliga re, sultatet blir således endast, att den förste talaren får ändra uttryck, hvaraf man i alla falL lätt kan upptäcka spåren i sedermera afgifne yttranden, och hvarigenom Protocollet möjligen blifver halft obegripligt för den, som ej sjelf öfvervarit debatten.
Denna följd af ju^. steringsrätten var troligen ej den, som med denna rätt åsyftades, och det är just vid sådane tillfällen som samtiden alltid dömmer endast efter första ordalydelsen, hvarom den, med eller utan offentlighet, säkerligen blir på Dea J i Martiin 6%i ett siler annat sätt, och mer eller mindre fullständigt, upplyst.
Hvad angar de allt för stränga omdömen öfver sak, sorn någon gång fällas, och i afseende hvarå möjligen fråga kan uppsta om uteslutande ur protocollet, så väl af uttrycken, sorn af hela den deraf föranledde debatten j si» gäller härom egenteligen detsamma, sorn om de personliga invectiverne är sagdt, utom det, att elen sakrikhet, hvilken merendels utmärker detta slag af debatter, gör ännu mera osannolikt, att hela Ståndet och hvarje talare serskildt, ingå på deras uttagande ur Protocollet.
Det torde således i allmänhet vara tvifvelaktigt, om, åtminstone i ett talrikt Riks. stånd, skillnaden emellan ett justeradt och ojusteradt Protocoll kommer att sträckås till annat äo obetydeliga detailler, hvilka väl kunna intressera för dagen, men då också aldrig undgå samtiden, och gom inom en kortare tiderymd äro i det närmaste förgätna. 3:0.
Tillträdes lemnande åt allmänheten hinde, föranleda vanställda och stympade meddelanden i Tidningar, af, innom Ståndet ajgifne yttranden.
Flera varda Ledamöter hafva ansett TfryckfrihetsLagen ej innefattatta något lämpligt stadgande emot en sådan förbrytelse, samt sa* ledes hela motionen, såsom förärande ändring
Den l f Martti. i Tryckfrihets-Förordningen, vara en Grundlagsfråga; andra hafva deremot trott, att i det förut anförda 12 morn. af 3 § nämnde Förordning) finnes ett straff stadgadt på detta brott.
Ostadigt är ett vanstäldt och till sakinnehållet stympadt meddelande af en Representants yttrande en vrängd framställning till allmänhetens förvillande, och således är detta brott redan förutsett i TryckfrihetsLagen.
Ej eller lär kunna nekas, att falska uppgifter, rörande ett RiksStånds debatter, redan kunna inflyta i Tidningarne utan annan påföljd än den TryckfrihetsFörordningen i sitt nu varande skick utstakar.
Men emot sjelfva dessa förfalskningar skulle offentlighetens införande lemna en controll, sorn för det närvarande icke finnes.
En Tidningsskrifvare kan nu genom prefixerne: att den eller den yttrat sig «ä eiler så; den eller den laver hafva anfört följande, sedermera gifva sjelfva yttranderna hvilken vrängd framställning han behagar och likväl freda sig för det juridiska ansvaret genom den förklaringen, att han endast infört det åtalade såsom ett löst rygte, utan anspråk på trovärdighet och utan tillgång till att sjelf göra sig underrättad om verkliga förhållandet.
Om han nu meddelar isolerade anföranden, utan att uppgifva dem som föranledt eller besvarat desamma, så äger han inför allmänheten den ursägten att han ej kunnat erhålla kännedom om mer än hvad han anfört.
Deremot då en Tidningsskrifvare sjelf kunde bevista ett Stånds debatter, ägde allmänheten ostridigt anspråk på att han skulle sjelf öf - ’
Ben ii Martil.
683 vervara och efter eget åhörande meddela de debatter han införde.
Gjorde han sig då skyldig till någon vrängd framställning eller vigtig afstympning, så, utom det juridiska straffet, underkastade han sig det honom ännu vigtigare: förlusten af allmänhetens förtroende och intresset för hans Tidning. 4:0.
Främmande åhörares närvaro skulle genom oljud eller väld hinna störa Ståndets öjvsr: läggningar eller imponera uppå detsamma.
Åtskilliga Talare hafva framstält, såsom bevis härpå, flere i historien förvarade händelser, bland dem Franske Revolutions stormiga uppträden.
Deremot är anfördt Englands exempel, der publiciteten af Parlaments debatterne, under en lång kedja af decenier, småningom häfd vunnen, aldrig medfört några olägenheter, äfvensom Frankrike nu i en lugnare tid, oaktadt en häftig brytning af partiåsigter framställer samma skådespel af den högsta offent-, lighet i Lagstiftningen under ledning af ordning, och utan upptedt exempel af missbruk.
Manbar derföre förmodat orsakernetill de under Revolutionsyran öfverklagade offentlighetens missbruk varit andra än sjelfva offentlighet*.; principen, och man har trott sig igenfinna dem, visserligen ej utan skäl. i det inflytande, som en till alla menniskolifvets verkningskretsar utsträckt gäsning i tänkesätten utöfvade på det lättast upprörda af Europas folk.
Man har ansett användandet af en från dess historia abstraherad regel på Sveriges alfvarliga invå - 684 Ficn 11 Martil, narne vara olämplig.
Till stöd härföre har man anfört det olika förhållande, soni nödvändigt måste äga rinn, emellan ett folk, sorn, under secler ovandt vid alla offenteliga sammankomster, då det för första gången såsom Lagstiftande sammanträder, börjar med att under krossande af hvarje enskildt intresse, för 6Öka, att efter obepröfvade théorier omstöpa alla samhällsförhållandenj och ett annat folk,, som från urminnes tider vandt vid lagbunden frihet, visat sig förtjena offentlighet vid sina domstolar och möten, och som oagtadt de inskränkningar senaste århundraden medfört, ännu i lagskipningens nedre instancer bibehåller detta, både såsom rättighet och såsom plägsed, Den menighet sorn åhör våra närvarande ting, utgöres vanligtvis af de minst bildade medborgsclas&erj likväl åtlyda desamma några få personer, underlägsna dem i physisk Styrkaj hvad bör man då hafva att befara af en mera vald samling af Åhörare, som man med den minsta omtanka kan i hufvudstaden erhålla?
Såsom ett ytterligare stöd mot all fraktan i detta fall har en värd talare anfört exemplet af det med oss i så många hänseenden samslägtade Norrige, som då det, efter 3:ne århundradens envälde, återfick en constitionel frihet, stadgade offentlighet vid lagstiftningens sammanträden, utan att de hittills förflutne
Storthing kunnat uppvisa någon olägenhet deraf.
Man kunde invända mot det från våla Tings offentlighetjör motionen hämtade stöd* Ben ii Martii. 6 85 btt de större och mera spända driffjädrar, sora
Vid politiska machinationer användas, kunde göra ytterligheter möjliga för en, vid lagstiftningens debatter närvarande, menighet, som icke kunna förekomma vid de lagskipare de domstolarnes.
Detta inkast besvaras af den genom histo-r rien bekräftade sanning, att der jäsningen äc sådan i begreppen och viljorne, att, vare sig den redan med makt beklädda regeringen, eller ett förtryckt Folk, som med skäl lösbryter eller ändtligen en yrande massa sorn vågar sätta sig mot grundlag och ordning; der är det sällan, utan för ett stort öppet våld, som, lag.} formernes physiskt svaga väktare duka underDen som velat angripa dem, har ej förr kunnat våga något, än han med hopp om framgång kunnat våga allt.
Så slutades just det revolutionaira Frankrikes representativa tid, ej genom Galleri-åhörarnes stoj eller anfall, utan genom Nepoleons Grenadierer, hvilka utdrefvo de 50o:des Råd.
Emot de krafter, sorn» der detta kan ske, äro i rörelse, hjelper ej att tillsluta Salen.
Så förvara Svenska Ridderskapets egna Profocoller, och dessutom ännu många lefvandes minne hugkomsten af en stormig månad, då tonen i hela Europa emot adel och inhemskt split uti sinnena, satte en Svensk Konung i stånd, att ur Rikssalen utvisa Sveriges första Riksstånd, att genom omotiveradt öppet våld beröfva dess utmärktaste Ledamöter yttrande rätten, och att med torget utanför, fullt af pöbel, påstå er. proposition vara bi-*- 686
Den 11 Martii, fallen, om hvilken Protocollernesedan förvarat att den blifvit besvarad med blandade ja och nej samt votering yrkad.
Visade sig då med dörren tillstängd, med, såsom nu, åtskilliga Soldater utanför, Ståndets physiska styrka och säkerhet större, än den skulle varit, om på Läktaren funnits åhörare?
Dess moraliska styrka var mindre och derföre måste det vika.
5to- Demagoger JJtulle, om motionen bifaller 2 lättare kunna verka pä sinnesrtdmmningen i landet; och derigenom verka farliga oordningar., I ett land såsom Sverige; der den constitutionella formen icke genom vulcaniska utbrott och på ruinerna af enskiltas dyrbaraste intressen, uppkommit, utan samtidig med nationen, fortgått i utvickling och utbildning fastän må hända med något långsammare steg, der har Nationen med Regeringen genom Grundlagen, bildat den starkaste ligitimitet; ömsesidigt behof och stöd af hvarandras kraft och intressen.
I ett sådant land måste i vaDliga tider
Demagogers stämplingar vara vanmägtiga, ty de revolutionaira gnistorne måste slockna der inga bränder finnas att antända.
Men äfven i detta land kunna tidepunkter inträffa, då en mer än vanligt stark jäsning i sinnena, och spänning af de enskilta passionerne måste uppkomma, och söka alla utvägar att verka på Lagstiftningens organer.
Sådane äro de i Riksdagsord - Den t1 Martil',- ningens 4 till och nied 7 §.
§. förutsedde händelser , och vår Grundlag har visligen för dem utstakat särskilta försigtighetsmått.
Deras inflytande på våra öfverläggningars offentlighet, i händelse af dess införande, torde Utskottet längre fram få tillfälle vidare omnämna.
Men äfven under förutsättande, att Demagoger skulle kunna verka farliga oordningar inom landet, hvilka kraftigare medel dertill lemnar dem den föreslagne publiciteten?
Må hän-, da det inflytande en förförande vältalighet kunde äga på åhörarneg sinnen?
Detta inflytande måste likväl vara af en vida farligare egenskap på 500 beslutande representanter, än på 100 åhörare; och det förra inflytandet kan äfven nu finnas.
Må hända upptagandet i någon tidning af de nämnde förförande talen, skulle kunna lemna tillfälen att missleda allmänheten?
Men är icke detta nu också öppet och med så mycket mera fara, som den tidning, hvilken införde nämnde tal, och som genom det sken af Folkintressenas försvarare, hvarunder alltid
Demagogen i början döljer sine stämplingar, troligen iörvärfvat en höggrad af popularitet kunde isoleradt meddela de förförande talen, då deremot, när debbafterna äro offenteliga, han måste för att undgå Publis quens misstroende, äfven meddela hvad som emot dessa tal blifvit yttradt, och som om det än skulle sakna deras vältalighet, likväl agde den för det lugna bepröfvandet mera verkande kraften af sanning och rätt. €58 Den ii Martil, 6:0.
Ofenieliga sammankomster skutte icke hunna införas, utan af alla 4 Stånden i öfveremflämmelse, och Publicitetens införande hos ett Ständ, .fkulle gifva de andre Ståndens Protocollsutdrag en offentlighet, desse Stånd icke medgijvit.
Den enda föreskrift
Grundlagatne innehålla hvad vid Ståndens sammanträden iagttagas bör, eller om de så kallade StåndsOrdningarne, är stadgandet i 12 §.
Riksdagsordningen, att dessa böra vara i öfverensstämmelse med Grundlagen författade.
På intet ställe t Riksdagsordningen, hvarken tillåtes eller för* bjudes denna offentlighet vid öfverläggningar* ne.
Detta beror således af Ståndets eget stadgande.
Dessutom har Vallofl.
BorgareSfåndetä redan i detta ämne fattade beslut de facto usi$ danröjt denna invändning.
Hvad ProtocollsUtdragen beträffar, så meddelas de MedStånden först sedan de blifvit justerade, och i samma form som de enligt 59 §.
Riksdagsordningen ovilkorligen skola genom trycket meddelas allmänheten.
Öm genom åhörares tillträde vid ett Stånds sammankomster en skyndsammare publicitet gafs åt MedStåndens Protocollsutdrag, så vore ju följden deraf endast en hastigare verkställighet af hvad Grundlagen uttryckligen befaller , och kunde således ej anses stå i Strid med denMmma. 7:0, ä - Den 11 Martil. 689 7:0.
Bestraffandet af maj liga oordningar, begangne af främmande åhörare vid ett Ståndt sammanträde fulle fordra en ny hgtliftning i detta Jally och en förändrad Rättegångs ordning.
Häremot kan snföras hvad äfven flere värde Talare till en del yttrat, att uo och lii §.
Regeringsformen i förening med 77
Riksdagsordningen innefatta ett nog tydligt stadgande, rörande beifrande och bestraffning af hvarje sådant företag, sorn på närmare eller fjärmare håll knnde anses störa ett RiksStånds öfverläggningar, eller ofreda enskild Riksdagsman. 8:0.
Om hvarje af de 1296 åtter, som för det närvarande äga rätt till säte och stämma på Riddarehuset, derflädes inträday lemnar Ridder (hopet och Adelns närvarande
Sessionsrtim ingen plåts öfrig får främmande åhörare, Härpå kan svaras, hvad som äfven till en del af en värd Talare blifvit anfört, att sällan flere Ledamöter af Ridderskapet och Adeln torde hafva blifvit antecknade, än sorn kunnat inrymmas på de 52 neder i RiddarhusSalen varaode Bänkar; att äfven i händelse af bifall till motionen, nödvändigt förbehåll måste göras af inskränkning till den händelse, då rummet sådant tillåter, och slutligen att, derest alla lefvande atter skulle begagna de - lfri. till Ridd. 0. Ad, Pt. 11 Band. 44 Den 11 Marini ras rätt till inträde å Riddarhuset, de nu varande platserne i allt fall äro otillräckliga, hvadan RiddarhusUtskottet torde blifva föranlåtit, att framdeles inkomma med Förslag till vinnande af ett större utrymme, vid hvilket förslags uppgörande utan olägenhet afseende kan fästas äfven på utrymme för främmande åhörare.
Sedan Utskottet nu fulländat framställningen och undersökningen af de hufvudsakliga§te skäl, som blifvit anförde mot motionen, äfvensom af hvad till stöd för densamma blifvit yttrat, fortgår Utskottet till afgifvaode af sitt utlåtande i hufvudsaken eller huruvida Friherre Akerhjelms motion bör bifallas eller ej.
Hvarje StatsFÖrfattning hämtar sitt starkaste stöd från det samband, som vid den fäster nationens Interessen och deltagande-
Ju närmare det offentliga är införlifvadt med det enskildta. ju lifiigare folket omfattar dess allmänna förhållanders lefvande fortfarande handling och verksamhet, desto starkare är Statsbyggnaden; den hvilar på en grundval, sammanfogad af hvarje enskild skraft och Interesse inom Samhället.
Deremot ju mindre deltagande de enskildta äga för det allmänna, ju mindre interesse detta äger för det förra, desto svaw gare är Staten: den stödjes då endast af toma, kraftlösa former.
Det är också detta det allmänna interessets införlifvande i det enskildta, som skapat Fosterlandskärleken, samt alla de medborgerliga dygderne, och hvars närvaro, Den u Martiin 69 r trottsande alla faror, bibehållit, hvars frånvaro tillintetgjort Stater.
Men olika tide— hvarfs och folks bildning, politiska och economiska förhållanden m. m. hafva fordrat olika viigar till ernående af detta införlifvande — gifvit olika uttryck åt dess yttringar.
Der en mindre vidd och folkmängd, eller en mindre grad af odling, och således af politiska behof tillåtit ett Folk 1 massa deltaga i sina lagstiftande rådplägningar, der uttrycker hvarje allmän handling ett resultat, af alla enskildtas, der sker beröringen af det offenteliga och det enskildta omedelbart.
Men i ett land, der en fortgående odling utvecklat det representativa Systemet, detta i politiskt hänseende* kanske närvarande tidens högsta företräde för den förflutna, der fordras andra samband emellan det offentliga och det enskildta lifvet; och dessa igenfinnas i representationens föreställande af alla slag utaf enskildta interessen och i den lifligaste återverkan af Lagstiftxiingen på Folket, samt af detta tillbaka pä denna.
Det förra ligger nu utom Utskottets bedömande:
I det senare igenkänner det en i IS09 års Grundlag öfver allt uttryckt princip.
Men denna vexelverkan af stöd och inflytande fordrar
Folkets kännedom af lagstiftningens handlingar, fordrar offentlighet j också anbefaller 1809 års Regeringsform i dess 59
Mea har det åsyftande af offentlighet 692 Den it Martil, Grundligen lälunda öppet uttalat, genom des: sa hittills varande medel vunnit sitt syftemål? eller fordras nya utvägar för detta mål, och igenfinnes^ 6ådane kraftfulle och verksamme i Friherre Åkerhjelms motion?
På den i;stt af dessa frågor lärer erfarenheten svara nej.
Långsamheten af Protocollernes utgifvande, ögonblickliga interesset för de handlingar, de innehålla, är längesedan försvunnit innan de utkomma och deras voluminösa innehåll, göra dem hufvudsakeligen användbare såsom källor för framtida forskning.