Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med ledning af erfarenheten om hvad för Hypotheks-föreningar m. fl. varit vid medels uppnegotierande erforderligt att i besagde mån medgifva, föreställer jag mig, att detta maximum borde så bestämmas, att utgiften å det allmännas sida i sammanräknadt belopp af redan föreslagen räntesumma och här ifrågaställd kapitalrabatt, icke öfverstege 4V> eller, om så hellre nödigt anses, högst ä procent.» Af Herr Bildt, D. G.: »Utskottet har, med en rösts majoritet, föreslagit, att räntan å Stats-papperen skulle bestämmas till 4 procent, d. v. s. till lägre belopp, än hvad den uti penninge-rörelsen nu utgör, på samma gång som Utskottet ansett alt kapital-rabatt ej bör medgifvas för de lån, hvilka under tiden intill nästa Riks— Bih. lill R.
Prot. 1853 <3i 1854. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 47 Haft. 4 26 Ståts-Utskottets Betänkande, M 272. dag kunna komma ätt mot Stats-pappers utgifvande upptagas.
Det är emot denna sammanställning af bestämd ränta och förbud af kapital-rabatt, som jag anmäler min reservation.
Fond-papperen äro till sin natur, så som Utskottet äfven här ofvan föreslagit, ouppsägbara på långifvarens sida, hvaraf åter följer, att långifvaren å sin sida, såsom ersättning härför, måste kunna påräkna några fördelar vid räntefotens bestämmande.
Men är nu räntan å Stats-papperen förut bestämd och, som vid dylika tillfällen och äfven nu är fallet, till en siffra, som är lägre än den, hvartill räntan i allmänna rörelsen uppgår, så kan långifvaren ej erhålla några sådana räntefördelar med mindre än att
Stats-obligationerna kunna köpas för en lägre summa än den, hvarå de äro utgifna och gifva ränta, eller, med andra ord, erhållas mot kapital-rabatt.
Kapital-rabatt medför härigenom för långifvaren en ränte-fördel, fast under en annan form, än en högre ränta, och utgör följaktligen, liksom den sednare, ett af de vilkor, som måste komma i fråga vid låns upptagande.
Yid uppgörandet af grunderna för ett fond-system, kan och bör likväl aldrig komma i fråga huru stor kapital-rabatt, som bör medgifvas, eller till huru högt belopp räntan bör uppgå, emedan detta beror på Statens kredit och af sjelfva penninge-tiilgången vid låne-tillfället, hvilken i allmänhet ej kan vara känd; utan frågan bör då inskränka sig till att undersöka, hvilket för Staten kan vara fördelaktigast, antingen att sätta en låg, men bestämd ränta, och medgifva kapital-rabatt, eller att låta räntefoten vara obestämd.
Utgående från dessa åsigter, hvilka af Utskottet blifvit i motiveringen af dess utlåtande godkända, fastön af detsamma vid tillämpningen sedermera frånträdda, önskar jag fästa uppmärksamheten på de väsendtligaste fördelar, som den låga, men bestämda räntan med tillåten kapital-rabatt eger framför den högre, men obestämda räntan, eller: att Staten kan, när kursen är under »pari», utan förlust, ja! till och med mången gång med vinst uppköpa fond-papperen och således så småningom återbetala sin skuld, med undvikande eller åtminstone förminskande af de alltid mer eller mindre på penninge-rörelsen menligt inverkande uppsägnings- eller utlottningsoperationerna; att räntan å fond-papperen ej verkar störande på befintliga penningeförhållanden, hvilket skulle vara händelsen om denna ränta öfverstege den i allmänna rörelsen vanliga; samt att Staten erhåller penningarne för bättre pris.
På grund af hvad jag nu i största korthet haft äran anföra, såsom skäl hvarföre jag ej kunnat biträda ett beslut, hvarigenom ali upplåning efter det föreslagna fond-systernet blir omöjlig, vågar jag tillstyrka Rikets Ständer, att, med bestämmandet af räntan å Stats-obligationerna till 4 procent, öfverlemna åt dess Fullmäktige i Riksgälds-kontoret, att, med afseende å de vid lånetillfället befintliga penninge-förhållanden, pröfva och bestämma huruvida och i hvad mån kapital-rabatt bör medgifvas.
» Af Kontrakts-Prosten Forssell: »Den omtanke, som sträcker sig derhän, att bereda vårt samhälle möjligheten af »medels upplånande genom fonderade stats-obli - Stats-Utskoltets Betänkande, JYs 272, gationer» kan jag så mycket mindre ogilla, som jag i allmänhet godkänner den grundsats, att den handlar klokt, som i tid är beredd på alla eventualiteter; och då jag medgifver att äfven Statens skuldsättning kan blifva dels nödvändig och oundviklig, dels ock, under vissa förhållanden, rådlig och nyttig, så vidgår jag att man äfven derpå bör vara beredd.
Blott ett enda förhållande kan dock erkännas vara så bindande, att en sådan skuldsättning måste ske, och detta förhållande inträffar, då samhällets sjelfbestånd hotas genom krig från främmande inkräktare.
Det torde likväl med skäl kunna betviflas, om det är möjligt, att på förhand och i fredstid med reglementarisk noggrannhet uppgöra vilkor, som skola i nödens stund kunna bereda Staten de lån, den då behöfver.
De bästa vilkoren för en förmånlig låne-operation torde, i ett sådant kritiskt ögonblick, den Stat kunna påräkna, som förut åtminstone icke obetänksamt ar skuldsatt, och hvars Styrelse och Folk derjemte lifvas af gemensamt nit mot allt, som kan störande inverka på dess rätt förstådda oberoende.
Om en sådan nödtvungen skuldsättning är dock här icke fråga, utan den, som Utskottet föreslår, anses betingad af nytta och rådlighet, och såsom dess ändamål anvisas »bekostande och understödjande af jernvägs-anläggningat »eller andra Rikets framtida gagn företrädesvis afseende större företag.»
Här måste således först pröfvas, om ändamålets nytta och vigt motsvarar det äfventyr, som med medlets tillgripande är förenadt.
För min del måste jag bestrida detta.
Nyttan för vårt land af jernvägar har jag redan visat mig erkänna och erkänner den fortfarande, men jag anser den ej på långt när ännu vara så tillräckligen ådagalagd, att jag ville inom en kortare tid se dem genom konstlade medel påbörjade och framdrifna på en gång uti flere delar af Riket, hvilket säkerligen skulle blifva en följd af den nogsamt kända ifver, som blott väntar på den lättade tillgången till anläggnings-kostnader, hvilka äro i fråga att, genom Statens skuldsättning, beredas.
Till ett klokt förfarande hörer, efter mitt förmenande, att afvakta resultaten af den jernvägs-anläggning, som redan är börjad och att, på sin höjd, nu vidtaga sådana åtgärder, att dels denna anläggnings fortsättning mot de ändpunkter, till hvilka den tydligen syftar, må kunna, så vidt med nu tillgängliga utvägar möjligt är, befrämjas, dels ock fullständig utredning må kunna vinnas om lämpligaste sträckningen för andra, möjligen särdeles behöfliga, jernvägar.
För dessa ändamål lärer någon stats— låne-operation icke behöfva vidtagas, åtminstone icke i den stora skala, som tydligen här är afsedd.
Vidare, och så vida Utskottets förslag åsyftar tillvägabringande af det Ständernas beslut såsom en allmän princip, att jernvägs-anläggningar i vårt land skola ske genom medel, som för Statens räkning upplånas, så måste jag äfven häremot mig reservera.
Jag anser denna frågas afgörande böra bero på noggrannare utredning och större erfarenhet.
Ett så stort företag, som Götha kanal, har redan kunnat åstadkommas i vårt land utan statslån, och det jernvägs-arbete, som nu pagår, har icke heller erfordrat Statens direkta skuldsättning.
Det tål ännu att tänka på, om ej med landets sanna fördel förenligast vore, att framgent tillvägagå 28 Stals-Utskottels Betänkande, M 272. på enahanda sätt.
Slutligen, och ehuru jag icke kan inse, att några »andra Rikets »framtida gagn företrädesvis afseende större företag» kunna inom den oss närmast belägna framlid komma i fråga med så framstående anspråk, att annan utväg för deras understödjande bör sökas, än dem som finnas i de vanliga, hitintills beträdda, hvarigenom ganska många och ansenliga företag redan kunnat hos oss befrämjas, måste jag dock, i händelse Utskottets förslag kommer att af Ständerna antagas, anmärka, att, såvida icke de »företag», som här afses, uttryckligen blifva angifne såsom industriela eller 'produktiva, Utskottet svårligen kan anses hafva konseqvent vidhållit den grundsats, hvarpå det synes hafva velat stödja hela sitt betänkande.» Af Herr C. F. Waern, j:r.
Af Herr C. C. Hörnstein.
Af Herr A. A. Berger.
Af Riksdags-fullmäktigen Matts Pehrsson från Stockholms län: »Emot Stats—Utskottets nu afgifna betänkande, i fråga om inrättande härstädes af ett såkalladt fondsystem, d. v. s., med andra ord, Statens skuldsättande, reserverar jag mig.
Gerna medgifver jag att sådana fall kunna inträffa, då skuldsättning för Staten blifver en nödvändighet.
När t. ex., i följd af förvecklingar med främmande makter, vår egen säkerhet hotas, och vi, inom oss sjelfva, sakna medel alt upprätthålla vårt oberoende, då, men också endast då, lärer skuldsättning få anses nödvändig.
Yi stå dock för närvarande icke på denna punkt.
Jag hoppas att vi aldrig skola komma dit, och denna grund har, så vidt jag kunnat fatta, Utskottet icke heller angifvit. såsom skäl för dess tillstyrkande af det föreslagna nya kredit-systemet.
Man säger i stället att de betydliga tillgångar, som man genom detta system vill framkalla, äro ämnade att användas endast till sådana, för Staten nyttiga ändamål, såsom anläggande af jernvägar, m. m. d., genom hvilka den allmänna national-välmågan skulle höjas och att, enär de medel, hvarmed så väl ränta å skulden, som dess amorterande borde besörjas, skulle tagas från den betydliga stats-inkomst, hvilken af en förhöjd bränvins-beskattning vore att påräkna, någon särskild bevillning för skuldens amorterande följaktligen icke ifråga— kommer; hvarjemte den i främmande länder, men särdeles uti England och Frankrike vunna erfarenhet om förträffligheten af dessa länders kredit-system, hvilka hufvudsakligen skulle hafva bidragit till civilisationen derstädes och framkallat den industriel verksamhet, som i dessa länder är rådande, jemväl skulle uppmana oss att härutinnan taga dessa länder till föredöme.
Må man dock besinna, hvilken omätlig skillnad förefinnes emellan dem och oss.
Hvem kan dessutom med bestämd het påstå, att just det skuldsättnings-system, som i dessa länder blifvit följdt, varit orsaken till dessa länders framåtskridande?
Jag vågar tro, att andra omständigheter, såsom de tillgångar och hjelpmedel, hvarmed en rik natur försett dessa länder, dertill förnämligast bidragit.
Redan uti begreppet skuldsättning, som är rätta benämningen på det system, man vill införa, ligger något nedslående.
Hvarje omtänksam enskild undviker den, om Slals-Ulskollels Betänkande, Jts 272.
29 om det är möjligt.
Bör då icke denna regel följas äfven af Staten, som skall vara uttrycket af högsta omtänksamhet?
Den tillgång, som genom skuldsättning framkallats, skapar nya behof, och en återgång på den en gång beträdda banan torde vara mycket svår.
Det är lättare att låna, än att återbetala.
Det sednare skall dock slutligen ske.
Få se då, om icke någon ny slags bevillning af folket erfordras?
Yåra efterlefvandes debetsedlar torde komma att derom bära vittnesbörd.
Öfvertygad, som jag är, om det djupa missnöje, hvilket i landet skulle spörjas, derest, utan trängande nödvändighet, det förordade skuldsättnings-systemet skulle vinna 'tillämpning, tvekar jag icke, under nuvarande förhållanden, att deremot nedlägga den kraftigaste protest.
Jag tvär således mig ifrån, att med min röst bidragit till detta systems antagande; mina motståndare få taga det på Sitt ansvar.
Om jag icke kan vara så lycklig att skaffa Staten skulder, får jag, jemte hela nationen, nog vara med och betala dem.
Det är ifrån detta framlida onus jag velat befria Svenska folket.»
Häruti instämde till alla delar Henrik Andersson från Orebro län, P. Matts son, L.
Rasmusson, 01.
Börjesson och Lars Magnus Knutsson.
Af Riksdags-fullmäktigen Mäns Mänsson från Kalmar län: »Emot Höglofliga Stats-Utskottets beslut, att upptaga lån för att bygga jernvägar m. m., får jag reservera mig.
Det kan icke annat än förvåna hvarje tänkande menniska, att man nu, efter 40 års fred, vill tillgripa den förtviflade utvägen att skuldsätta landet, med flera hun drade millioner för att bygga jernvägar, ett företag, hvaraf endast en 100:del af hela befolkningen kan komma att draga den minsta nytta; de öfriga 99 delarne lå endast hafva den äran att skatta till experimentet; ty hvar och en, som vill begagna sina sinnens rätta bruk, vet att jernvägar aldrig bära sig här i landet, så mycket mindre, då Staten skall bygga och underhålla dem.
Jag föreställer mig hvilken förskräckelse och oro det skall uppstå i landet, då de få vela, att Rikets Ständer, enligt Kongl. Maj:ts förslag, ämna till utländingar och judar pantsätta hela landet.
Ja! men — säger man — vi kunna ju låna af inrikes kapitaler.
Så enfaldig tanke kan på allvar aldrig tänkas, helst som hela vår sedelstock, samt den metalliska valutan hinner icke ens till %:del af hvad som kommer att erfordras.
Mången tror att statsskuld-systemet är tillskapadt för att, så fort ske kan, drifva de mindre jordegarne och de arbetande menigheterna utur landet.
Den idéen synes vara alldeles öfverflödig.
Af tidningarne hafva vi sett berättas, att icke mindre än 10,000 Svenska jordbrukare och arbetare inom 2:ne månader afrest till Nya verlden, och att ett flerdubbelt antal slår färdigt att afresa.
Detta bevisar endast hvad kärlek Svenska menigheten har till den öfverbeskattade skatte-jorden.
Med alla konstens reglor ställer man till, att stora och onaturliga skatter skola utprejas af skatte-jorden, så att det blir en omöjlighet att odla och förbättra denna jord.
Bih. lill li.
Prol. 1833 & 183*. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 47 Haft. 5 30 Slals-Utskollels Betänkande, M 272.
Det är en gamma! sanning, som aldrig kan vederläggas, att ju mera man lånar, ju mera är man skyldig, och ju mera man blir skyldig, ju fattigare måste man blifva till slut.
Att fattigdom och förtviflan skall inträffa, då man lånar till företag, som icke gifva den ringaste ersättning, är påtagligt.
Det tyckes icke heller vara klokt handladt, att skuldsätta landet för jernvägsanläggningar, då krigets förfärliga brandfackla kan taga den vändning, att vi måste försvara oss.
Våra tillgångar äro icke större, än att de böra sparas för att bereda oss härpå.
Jag vill tro, att Rikets
Ständer göra rättast att afstå med att skuldsätta landet.
Något giltigt skäl till skuldsättning förefinnes icke.
Bäst är att bygga jernvägar i den mån egna tillgångar det medgifva.» Bilaga.
Ett lån, å hvars ursprungliga belopp årligen inbetalas 4 procent, deraf 3 procent beräknas såsom ränta för det återstående kapital-beloppet och öfverskottet afgår å sjelfva kapitalet, amorteras under en tid af nära 47 ur.
Ett lån, å hvars ursprungliga belopp årligen inbetalas 5 procent, deraf 4 procent beräknas såsom ränta för det återstående kapital-beloppet och öfverskottet afgår å sjelfva kapitalet, amorteras under 42 år.
Ett lån, å hvars ursprungliga belopp årligen inbetalas 6 procent, deraf 5 procent beräknas såsom ränta för det återstående kapital-beloppet och öfverskottet afgår å sjelfva kapitalet, amorteras under 37 är.
Ett lån, å hvars ursprungliga belopp årligen inbetalas 6 procent, deraf 4 procent beräknas såsom ränta för det återstående kapital-beloppet och öfverskottet afgår å sjelfva kapitalet, amorteras under en tid af 28 '/> år.
Ett lån, å hvars ursprungliga belopp årligen inbetalas 7 procent, deraf 5 procent beräknas såsom ränta för det återstående kapital-beloppet och öfverskottet afgår å sjelfva kapitalet, amorteras under 26 är.
Ett lån,, ä hvars ursprungliga belopp årligen inbetalas 5 procent, deraf 4 r/> procent beräknas såsom ränta för det återstående kapital-beloppet och öfverskottet afgår å sjelfva kapitalet, amorteras under 52xk är.
Ett lån, å hvars ursprungliga belopp årligen inbetalas 5 procent, deraf 3 procent beräknas såsom ränta för det återstående kapital-beloppet och öfverskottet afgår å sjelfva kapitalet, amorteras under nära 31 är. * STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN. 1854. Stals-Vtskotlets Utlåtande, N:o 273. 1 \:0 993.
Arik. till Exp.-Utsk. den 7 Sept. 18S4, kl. 1 e. m.
Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition ifråga om Statens medverkan för jernvägars anläggning, jemte väckta motioner, angående sättet för dylika anläggningars åstadkommande.
Enligt högstberörde, under N:o 4 i Irsta samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens protokoller införda, Proposition, har Kongl. Majit ansett den under sednaste tiden inom flera delar af riket allmänt väckta samt allt mer och mer lifvade hågen för jernvägars åstadkommande destomera förtjent, att af landets styrelse och representation tagas i betraktande, sorn näringarne obestridligen måste vinna ökadt lif och mångsidigare utveckling genom lätta och beqväma fortskaffnings-medel, samt Svenska industrien, i saknad af sådana fullkomligare kommunikations-anstalter, som numera finnas nästan öfver allt inom den öfriga civiliserade verlden, måste, så vidt denna industris alster och tillverkningar skola ingå i tällan med andra länders, hafva att bekämpa betydande svårigheter.
Jernvägs-anläggningar kunde dock ej utföras utan ansenliga kostnader, hvarföre Statens medverkan för beredande af dertill erforderliga medel, efter all anledning, komme att, i de flesta fall, på ett eller annat sätt anlitas.
Vid sådant förhållande, hade Kongl. Maj:t icke kunnat förbise vigten och angelägenheten af en föregående pröfning för bestämmandet, hvilka jernvägs-linier företrädesvis borde utgöra föremål för understöd från Statens sida, samt huru och under hvilka vilkor dess mellankomst härvid skulle för det allmänna medföra de största fördelarne i så väl administrativt gom finansielt hänseende.
Majrt hade alltså, redan för ett par år sedan, med afseende å hvad af den, för utredning af frågan om jernvägs-anläggningen mellan Mälaren och Wenern, i nåder förordnade Kommitté blifvit erinradt och yttradt, uppdragit åt Chefen för Topografiska korpsen, General-majoren C.
Akrell, att, efter anställda forskningar och undersökningar, afgifva underdånigt förslag till ett systematiskt bestämmande af hufvudeller stam-linier för jernvägs-kommunikationerna inom Sverige.
Till följd af detta uppdrag, var utaf bemälde General-major uppgjordt och Kongl.
Majrts Nådiga pröfning un Bih. till It.
Prot. 1833 & 1834. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 48 Haft. 1 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 273. derstäldt ett preliminärt utkast, antydande i allmänhet den rigtning, deruti stamlinierna, efter hans förmenande, borde sträcka sig vid bildandet af ett framtida jernvägssystem för rikets södra och mellersta delar.
Enligt de vid aflemnandet af sagde utkast yttrade åsigter, skulle de nuvarande, för den inre rörelsen länge godkända och efter landets beskaffenhet någorlunda afpassade, vägsträckningar, som vore att anse såsom hufvudvägar, hvartill de öfriga landsvägarne anslöto sig, utvisa den allmänna rigtning, i hvilken stamlinierna för ett jernvägsnät kunde och borde anläggas.
Dock måste antalet af sådana linier i möjligaste mån inskränkas, och syntes desamma företrädesvis böra uti, så vidt möjligt, raka sträckningar anläggas genom de inre delarne af landet, hvilka isynnerhet, och mer än kusterna, vore i behof af lättade kommunikations-anslalter, och hvarest dessa stamlinier kunde komma att å ömse sidor upptaga grenbanor från kringliggande orter.
De af General-majoren Akrell, föreslagna stamlinier, med hvilka erforderliga grenbanor borde förenas, skulle alltså utgå från Stockholm norrut, genom Upsala, till Gefle, vesterut, genom Westerås, Köping och Orebro, till Svartå bruk, samt vidare dels i sydvestlig rigtning, genom mellersta delen af Skaraborgs län, till Alingsås och Götheborg, dels i nordvestlig rigtning till Christinehamn samt förbi Carlstad, genom Arvika, till Norrige, och söderut från Stockholm till Södertelje och Linköping, derifrån en östlig bana skulle, efter att hafva närmat sig Wimmerby, gå till Wexiö och Carlshamn, samt en vestlig, genom Jönköping, Wernamo, Ljungby, Hörby och Lund, fortsättas till Malmö.
Efter det Styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader förklarat sig instämma i hvad sålunda blifvit yttradt och föreslaget, under förbehåll likväl af sådana rättelsers eller afvikelsers iakttagande, som utaf noggrannare undersökningar och beräkningar kunde föranledas, och sedan Kongl. Maj:t, under den 13 November 1852, utfärdat privilegium samt fastställt bolags-reglor för det aktie-bolag, som erbjudit sig att, emot derför af Rikets sednast församlade
Ständer medgifha förmåner och stadgade förbehåll, utföra jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult, hade Kongl. Maj:t, i slutet af Mars månad sistlidet år, till pröfning företagit vederbörandes yttranden och förslag rörande de öfriga stamlinierna; dervid Kongl. Maj:t, för utarbetande af en, på föregångna topografiska och statistiska undersökningar grundad, fullständig plan till anläggningen af en från lämplig punkt å Köping-Hult-banan utgående jernväg, genom Skaraborgs län, i sträckning åt Götheborg, anvisat ett särskildt Stats-bidrag af 4,000
R:dr, med vilkor, att hvad derutöfver kunde härtill erfordras, borde af de inom orten för detta företag intresserade personer tillskjutas; men beträffande för öfrigt de jernvägs-stamlinier, som i det af General-majoren Akrell uppgjorda utkast voro föreslagna, förklarade Kongl. Maj:t, att enär allmänna medel, tili bekostande af de för dessa Iiniers deflnitiva bestämmande erforderliga topografiska undersökningar, icke i vidsträcktare mån vore att tillgå, borde, undantagandes fortsättningen af jernbanan mellan Stockholm och Götheborg, några med mera betydliga Stats-utgifter förenade lokal-undersökningar för det dåvarande icke vidtagas.
Vid påkallandet af Rikets Ständers uppmärksamhet å ifrågavarande vigtiga ärende, har Kongl.
Maj:t yttrat, att följande 2:ne hufvudfrågor mäste tagas i öfvervägande, nemligen: i hvilken mån och på hvad sätt bör Staten befrämja anläggningar af större eller mindre jernvägar, och hvilka så beskaffade väganläggningar böra i främsta rummet till verkställighet befordras.
Vidkommande åter anskaffningen af nödiga medel för stambanornas utförande, har Kongl. Maj:t upplyst, att sådant inom främmande länder hufvudsakligen skett på 3:ne olika sätt: a) inom flera länder, såsom t. ex. i Relgien, der Staten öfvertagit anläggningen af stamlinierna, hade Regeringen bemyndigats för sagde ändamål utfärda Stats-obligationer, till hvilkas ränta och amortering netto-inkom - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 273. 3 sten af jernvägarne, så långt den förslår, skall användas, samt det bristande beloppet betackas med allmänna medel; b~) inom andra länder på den Europeiska kontinenten balva de större jernvägs-anläggningarne deremot öfverlålits åt bolag, uti hvilka Staten ingått för ett visst antal aktier, hvarjemte Staten garanterat bolagen, under en bestämd tiderymd, utdelning med vissa procent å det tecknade eller verkligen utbetalda kapitalet, efter hvilken tids förlopp banorna, antingen utan eller emot lösen, skulle tillfalla Staten; och c) i några länder, dock egentligen i England, hade åter anläggandet af jernvägar, utan tillskott eller understöd af allmänna medel, öfverlcmnats åt derför bildade bolag eller kompanier, med rättighet för dem att uppbära väg-afgifter enligt taxor, fastställda af Regeringen.
Med hänsigt till dessa skiljaktiga förfaringssätt och den i åtskilliga länder jernvägs-bölagen af Staten lemnade garanti för vissa bestämda procent å anläggnings-kapitalet, har Kongl.