Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringens bemödanden att bidraga till nationalvälmågan, vilseledes allt för lätt, ty tanken fäster sig ofta uteslutande vid en eller annan näringsgren.
Men glömmom ej, att ett lands Den 1 Februari f. m. 251 välmåga ieke utgöres af en eller annan produkt, utan att nationalvälmågan bildas af landets alla produkter !
Frihandeln har äfven i dag varit utsatt för hårda anfall.
Med detta fältrop har man sökt samla hjelptrupper omkring sig för att nedergöra fienden.
Om denna taktik lyckats, kommer utgången vid frågans afgörande, att utvisa.
Jag protesterar blott emot, att hylla dessa frihandelsläror, som utan eftertanka rycka brödet ifrån den idoge arbetaren, hvarom Hr af Dalström ordat, eller att jag tillhörer dem, som lefva i dimmiga Ihcorier, efter en annan värd talares sätt att uttrycka sig.
Äfven jag tror mig förstå, med hvilken varsamhet man bör vidröra näringslagstiftningen.
För att kunna göra det, får man ej lefva i dimmiga l/teorier.
Man måste ega kännedom om det såväl inhemska som utländska näriilgslifvet; en öfversigt af detsamma och en beräkningsförmåga af alla våra näringsförhållanden.
Det är derför jag icke anser improviserade tullbestämmelser möjliga, eller kan gilla det ännu beqvämare sättet att utan vidare undersökning införa ett förbud.
Derför önskar jag alt R. o. Ad. icke antager den här föreslagna grundlagsförändringen.
En noggrann pröfning bör denna fråga erhålla, och erhåller den säkerligen vid innevarande riksmöte.
Jag anser det ej heller rigtigt att man nu i förväg binder händerna på Regering och Ständerna i en fråga som icke är oberoende af landets yttre förhållanden och äfven på dessa kommer att lia sitt inflytande.
Denna punkt torde under närvaride omständigheter icke böra lemnäs ur sigte.
Genom den ställning
Sverige vet att intaga i den stora Europeiska konflikten kunna tillfällen till stor förkofran för vår handel och sjöfart yppa sig.
Der ett ytterligare skäl att afslå den K.
Jag afstyrker denna propos. oaktadt
Hr Printzensköld förklarat ett dylikt handlingssätt icke bevisar ett erkännande af Konungens landsfaderliga afsigler.
Med dylika föga parlamentariska årgumenter låter jag icke afspisa mig, i medvetande att för mig, som troligtvis för hvarje Riddersman, den högsta lyckan alltid är att kunna få egna ät landets styrelse och framför allt åt Sveriges Konung en gärd af vördnad och tillgifvenhet!
Den tiphöjda ställning inom representationen, som Const.Utsk. innehar, att afväga Statsmakternas inbördes förhållanden, bör icke lemna något tvifvel, att ju icke Const.Utsk:s Betänk., i likhet med den K.
Proposm blifvit i bästa mening afgifvit, men jag måste dock förklara, att jag, genom min upfattning härutinnan, finnér mig befogad att framställa en anmärkning.
Utsk. har likasom i ett sista morn., som bestämt dess beslut, tillrådt
Regeringen att begagna sin rättighet att införa de fordna skyddsförbuden.
Jag vågar, då till Utsk:s ledamöter framställa den frågan: hvar finnes i grundlagen den rättigheten för Konungen bestämd, att återställa förbud? jag vet ganska väl att
Konungen är i den ekonomiska lagstiftningen enväldig, men frågan är här just den, huruvida det blott är ett 252 Den 1 Februari f. m. ekonomiskt lagstiftningsärende sorn här är å bane? sådana remitteras icke till Bevilln:sUtsk. och jag skulle således tro att frågan icke är så alldeles ostridig, likasom jag tvillar att Utsk. förmår npgifva §:n hvaruti denna rättighet för Konungen stadgas.
Sådan anmärkn. är redan framställd af en talare, hvars röst icke varit nog stark att han sjelf kunnat framföra sitt yttrande, hvaraf således åtskilligt torde undfallit upmärksamheten, då det uplästes från Landtmarskalks-bordet.
Platen instämmer jag deruti att det är mycket tvifvelaktigt, huruvida den rättighet Const.
Utsk. här har velat gifva Regeringen verkligen finnes, utan icke det fast heldre blott är ett sätt att försvara sig mot den K. Propos:n, hvilken jag för min del icke kan upfatta såsom ett försök att inkräkta på den andra Statsmaktens rättigheter.
Det torde synas af sjelfva ordalagen i den K.
Propos:n att en sådan tydning är oriktig; der står nemi.:
"Det må vara Ii.
St. obelagel att på 10 år fastställa tullsatser".
Af sjelfva ordet "obelaget" torde man kunna inse att ingen inskränkning, intet tvång ligger deruti, ehuru jag medgifver att R.
St. skulle derigenom få rättighet att på kommande Ständer inverka, men R.
St:r bibehålla dock samma rättighet de förut innehaft i lika mån utvidgad vid den ena Riksdagen, som den vid en kommande inskränkes.
Lika uphöjd soni Const.Utskrs ställning således bör vara, såsom en förmedling emellan begge Statsmakterna, lika uphöjd anser jag den äfven böra vara öfver dagens opinioner, om det inträffar, såsom Gr.
Gyldenstolpe sökt visa, att de lemna så olika resultater i afseende på hvad man anser rätt eller orätt i sådana.
Jag skulle derföre hafva önskat att Utsk. lika tydligt som det ådalagt sig icke hafva utgått från servila grunder, äfven visat sig fullkomligt om icke likgiltig, dock oberoende af önskningen att vinna opinionen för sig.
Så belåten jag för min del är med det slut, hvaruti Utsk. stannat, så obelåten måste jag förklara mig vara med det sista skälet, som i Betänk, blifvit anfördt, emedan jag anser, alt genom bifall till detsamma, R.
St:rs rättigheter skulle trädas alltför nära.
Derföre är min anhållan att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos:n, icke på att Utsk:s Betänk, måtte bifallas, utan derpå att R. o. Ad. måtte bifalla det slut, hvaruti Utsk. stannat.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att Plenum komme att fortsättas kl. 5 e. m.
Hr Cede dr sch i öld:
Jag har ej begärt ordet för att ytterligare bevisa riktigheten af den åsigt jag framställt, att grundlagen lägger hinder i vägen för antagandet af den K.
Propos:n; men då jag är en af dem, som talat för afslag å denna propos., anser jag det vara ett behof och en pligt för mig att protestera emot den åsigt Hr von Hartmansdorff framställt, den nemi. att ett sådant afslag skulle få uttydas såsom ett misstroende mot Regeringen.
Jag kan icke finna att det ifrågavainde ämnet utgör en s. k. kabinettsfråga, och när den icke så är, vore det ganska vådligt att ingå på en sådan åsigt, som den Hr von Hartmansdorff yttrat.
Deraf skulle blifva en följd att alla de propos.-r, som under under närvande politiska förhållande!’ af Konungen fram - Den 1 Februari f. m. 253 ställdes, skulle af Representationen obetingat antagas, och i och med detsamma hade representationen afsagt sig rättigheten att sjelf pröfva de från Konungen inkommande förslag.
Jag får således deremot nedlägga min protest och får tillika förklara, att jag icke varit i tillfälle att inhemta hvad i tidningarne om detta ämne varit skrifvit; men hvad ock framdeles der kan komma att /skrifvas, tror jag likväl icke att det bör i någon mån inverka på ; representationens beslut.
Samma värde talare har äfven yttrat ( den åsigt, att, ehuru man icke kan bifalla förslaget — hvilket 1 han sagt sig icke kunna — man dock borde låta det blifva livi- \ lande till nästa Riksdag; en sådan åsigt anser jag vara fullkomligt stridande emot en representants pftigt, ty är man öfvertygad om att förslaget icke bör antagas, anser jag det äfven vara en ovilkorlig plikt att genast afslå detsamma.
Det mesta af hvad Gr.
Lagerbjelke yttrade, innefatta ett uprepande af de skäl, som i Utsk:s Utlåt, framställas, och då jag redan i mitt skriftliga anförande uptagit hvad deremot varit att erinra, vill jag icke trötta R. o. Ad. med ett återuprepande deraf.
Lagerbjelke har anmärkt, att i Engelska Parlamentet ingen ledamot skulle vilja framställa det yrkande, att Parlamentet skulle under en viss tidrymd afsäga sig rättigheten att ändra ett beslut.
Det finnes icke i Englands grundlag någon §, som säger att representationens beslut i sådane frågor icke är gällande längre än till slutet af det år då den nya bevillningen fastställd blifvit; och då någon sådan § icke finnes, behöfver man icke eller der ett sådant stadgande, som här blifvit föreslaget.
För att ett beslut skall kunna ändras, fordras enl.
Englands grundlag, att ett uttryckligt förbehåll derom i slutet af Parlaments-akten skall vara intaget; det hör till deras stilus curiae att i sjelfva akten införa denna rättighet, och om den värde talaren vill hafva bevis härpå, kan jag stå till tjenst med sjelfva urkunden, hvilken jag här har med mig.
Hvad en annan talare, Frih. Boude, yttrat, kan jag icke finna vara annat än ett försvar för den Kongl. Propos:n, enär densamma icke går ut på att försvara förbuden, utan att bereda en öfvergång till ett friare system, hvars nytta för landet ingalunda deruti bestrides utan tvertom medgifves.
Då den värde talaren framhöll de lyckliga resultater af ett sådant system der det i detta land blifvit tillämpadt, tycktes han tala för och icke emot den Kongl. Proposm, serdeles då han hemtade skäl dertill ifrån det förhållande att tullsatserne, oaktadt den rörlighet för hvilken de varit utsatte, dock blifvit bestående, och i denna omständighet fann ett skäl för det af honom gillade system.
Om en sådan effekt verkligen åstadkommits, torde den värde talaren, om han vill gå till handlingarne för sista Riksdag, finna, att sådant härledt sig derifrån, att voteringarne i det förstärkta StatsUtsk. icke utfallit i enlighet med deras åsigter, som påyrkat täta förändringar.
Hvad beträffar den värde talarens yttrande om de följder,| som den yttre ställningen kunde medföra, så hafva i detta hänseende åtskilliga förändringar inträffat sedan den Kongl. 254 D en 1 Februari f. ra Propos:n afgafs, men hvad dessa skola hafva för inverkan är ett förhållande, som, då beslut skall fattas, säkert icke kommer att lemnäs utan upmärksamhet.
Hvad åter ordandet om landtbruket angår, så är detta en sak, som med denna fråga icke står i något sammanhang, då det på denna förändring hvarken har något att vinna eller förlora.
Det är för att kunna sätta 11.
St:r i tillfälle att göra rättvisa, som det Kongl, förslaget blifvit afgif-\ vet, och att densamma äfven skulle blifva en följd deraf, det tror jag med den kännedom jag har om sättet att i dylika läll / gå till väga, dä piuraliteten nemi. såsom vanligen till slut blir händelsen, gör sig gällande.
Nyttan och ändamålsenligheten af detta förslag beror ickev&åsom Gr. Lagerbjelke sagt, derpå att man afsagt sig rättighet till hvarje förändring, utan derpå att tullsatserne under längre tid förblifva oförändrade.
Då ett sådant förhållande visat sig lyckligt i England, borde äfven hos oss kunna medföra samma resultat.
Jag förnyar min anhållan att den Kongl.
Propos:s måtte blifva hvilande till nästa Riksdag.
Med förtroende till den sammanfattning af den Kongl. Propos:n, som uti Const.Utsk:s Betänk, finnes införd, erkänner jag mig hafva begått den oförsigtigheten att icke läsa sjelfva den Kongl. Proposm och utaf den sammanfattning, som i Betänk, finnes, har jag icke kunnat sluta till att detta grundlagsförändrings-förslag hade en så inskränkt syftning och betydelse, som det verkligen har och hvarom jag erhållit full visshet genom det skriftliga anförande Gr.
Mörner här afgifvit; men derföre att jag således erkänner, att grundlags-förändrings-förslaget har en inskränktare syftning än jag i början föreställde mig, vill jag dock icke medgifva att jag har orätt i mitt yrkande, att förslaget måtte blifva hvilande för att i grundlagsenlig ordning nästa Riksdag behandlas.
Jag tror att de skäl både jag och andra talare i denna fråga anfört, ingalunda hafva blifvit utaf dem, som satt sig emot förslaget, vederlagde.
De ledamöter utaf Const.Utsk., som försvarat Betänk, hafva, så vidt jag rätt upfattat deras yttranden, utgått ifrån den förutsättning, att genom antagande af detta förslag skulle jemnvigten emellan Konungens oqh Ständernas lagstiftningsrätt blifva rubbad, och en ledamot af Utsk. har, till ådagaläggande häraf, velat påpeka hvilka vådor för våra industri-idkare skulle derigenom upkomma, att R.
St:r icke egde rättighet att, såsom nu är förhållandet, den ena Riksdagen besluta så och den andra så.
Han sade nemi. att om IL St:r bestämde en tull af t. ex. 25 proc. på en rudi-materia, jag tror att han nämnde tackjern, och någon skulle på grund af denna tullsats, göra en anläggning under beräkning att samma upgift skulle ega bestånd, men R.
St:r under en annan Riksdag skulle bestämma en orimligt liög "tullafgift, t. ex. 75 proc., så vore industri-idkaren derigenom ruinerad.
Jag medgifver att örn ett sådant lt.
St:rs beslut skulle blifva bestående, så skulle äfven ett sådant resultat inträffa, men den värde talaren har glömt, att Konungen eger den rättighet
Sig förbe - Den 1 Februari f. m. f hållen att kunna nedsätta den tullafgift R.
St:r fastställt på hvilken artikel som helst, och att Konungen således kan undanrödja de olägenheter som ett utaf R.
St:r fattadt orättvist beslut kunna åstadkomma.
Då Konungen nu eger denna rättighet, synes mig all säkerhet derigenom vara. industri-idkaren tillförsäkrad, att R.
St:rs orimliga beslut i sådant afseende icke skola kunna skada I honom.
Sl:r ega likväl en rättighet, som kan i högsta grad j skada näringsidkaren, nemi. den att nedsätta tullafgifterna så ) lågt som helst, sä attdjhdeke-vidare innebära något skydd för j den inhemska näringsidkaren.
Om sådane lill sina följder högst ' skadliga beslut nial' R.
St:r skulle fattas, så finnes, så vidt jag kunnat upfatla grundlagen, icke för Konungen någon möjlighet att afböja den skadliga verkan deraf, emedan Konungen icke eger rättighet att höja tullafgiften, utan endast att nedsätta den.
Det, är äfven med afseende på det förhållande att StatfiHjakternas lagstiftningsrätt i sådana frågor icke har någon jemnvigt, som, åtminstone så vidt jag kunnat fatta, K. M. i Sin Nåd.'''-
Pröpos. föreslagit att R.
St:r skulle kunna besluta en tullafgift, sorn skulle ega bestånd i 10 år, under hvilken tid R.
St:r icke kunna densamma nedsätta.
Konungen hade dock alltid rättighet att med afseende på förekommande omständigheter reglera derom, så att om Konungen under loppet af dessa år skulle finna afgiften för hög, sä kan han nedsätta densamma; men oni Konungen finnér den böra beslå, kunna icke R.
St:r tvertemot Konungens tillstyrkan, nedsätta den, kanske till den grad, att Konungen mäste se huru de inhemska näringarne derigenom alldeles förstöras, utan alt han kan sådant förhindra.
Från denna grundsats har jag utgått då jag yrkat bifall till den Nåd. Propos:n. Gr.
Lagerbjelke har ordat om jemnvigten emellan Konung och Ständer och talat om vigten af det gamla ordspråket: ”principiis obsla”.
Dan borde hafva dertill lagt det lika tänkvärda: ”secum medicina paratur", ty om R.
St:r vid grundlagens stiftande hade noga öfvervägt detta tänkespråk, sä hade de utan tvifvel funnit nödvändigheten deraf, att Konungen borde i fråga om tull-lagstiftningen i allmänhet ega samma rättighet, som den Han eger i fråga om spanmålstullen; ty huru stor R.
St:rs vishet ock må vara, så tror jag dock att Konungamaktens vishet är större, och att Konungen, pä den plats Ilan Sig befinner, halvida lättare att förskaffa
Sig säkra uplysningar om landets ställning och om de åtgärder, som för dess innevånare kunna befinnas nyttiga och nödvändiga, hvilkas industri understundom är af den beskaffenhet att den enskilda fördelen öfverväger den som för det allmänna borde göras gällande.
Lagerbjelke har talat, om orimligheten utaf att förbjuda R.
St:r att uti vissa frågor besluta; men hvar delta förbud finnes kan jag sannerligen icke inse, ty R.
St:r skulle endast afsäga sig rättigheten att under 10 år nedsätta eller afskaffa en tullafgift, men deras beslutande rätt vore efter denna lids förlopp dem ingalunda betagen.
Den jemförelse Frih.
Bonde anställt emellan jordbruksnä - 256
Den 1 Fcbruari f. ra. ringen och de öfriga näringar, hvilka nu inom Sverige blomstra under skydd utaf förbud samt det resultat, hvartill han genom denna jemförelse kommit, eller att jordbruket, hvilket är den vigtigaste ibland dem, icke åtnjuter något så beskaffadt skydd som de öfriga, synas mig båda vara fullkomligt oriktiga.
Bonde tyckes då icke hafva läst den § utaf Reg.F., som gifven Konungen rättighet att både höja och sänka tullafgiften på den vigtigaste af jordbrukets produkter, nemi. spannmålen.
Jordbrukaren är således till sin stora lycka endast ställd under Konungens beskydd och fullkomligt oberoende af R.
Strrs olika beslut vid olika Riksdagar, ty om R.
St:r nedsätta eller afskaffa tullen på spanmål, står det
Konungen öppet att säga nej till ett sådant" beslut, och om R.
St:r fastställa en allt för hög tull på spanmålen, så sätter Konungen ned densamma; med ett ord, Konungejr liar lika fri lagstiftningsrätt som uti administrativa arendorf, och den jemförelse Frih.
Bonde framställt är således icke ^ här lämplig.
Hr Frilen har vidare ifrån det förhållande att åtskilliga fabriksnäringar sedail en tid högst betydligt ökat sig här i landet oaktadt förbudet på alsterna af dessa näringar blifvit borttaget, velat hemta ett stöd för sin åsigt om angelägenheten af att borttaga skyddsförbudet för alla industriens alster; men jag skulle dock för min del föreställa mig att dessa arithmetiska bevis ingenting egentligen bevisa, utan jag skulle heldre vilja härleda den betydliga förkofran industrien i alla grenar här i landet vunnit, ifrån ett ökadt njutningsbegär hos Svenska nationen, ifrån en ökad folkmängd och ifrån den förökade välmåga en 40 års fred medfört.
Om ett motsatt förhållande i detta hänseende skulle inträffa, så torde erfarenheten snart bevisa, att den så mycket omtalade frihandeln ingalunda är den orsak, som verkat så mycket till uäringarnes förkofran.
Bonde har vidare sagt, att man borde vara rättvis uti all lagstiftning.
Jag hade önskat att han närmare hade utvecklat grunderna för en sådan rättvisa, än som nu skett.
Detta har Regeringen gjort, men Frih.
Bonde är ännu skyldig bevisningen af den åsigt han uttryckt.
Bonde, då han afslyrkte bifall till K. M:s Nåd.
Propos., pathetiskt försäkrat, att han skulle begagna hvarje tillfälle för att afgifva prof på sin varma tillgifvenhet och vördnad för Konungen.
Jag tror visserligen att denna försäkran är upriktig och jag vill med Hr Frih:n täfla i uttryckandet af denna tillgifvenhet, men jag anser det, i vissa perioder i synnerhet, kunna vara af vigt att låta denna tillgifvenhet yppa sig icke blott uti ord utan äfven i handling, och jag tror således att denna känsla vid detta tillfälle bäst uppenbarar sig genom att bifalla den Kongl. Propos:n. Frih.
Jag har begärt ordet för att uptaga hvad Gr.
Lagerbjelke och Frih. Bonde anfört, men efter Gr.
Mörners sista yttrande finner jag det vara öfverflödigt - Den 1 februari f. m. •257 flödigt odi skall derföre ej med onödiga ord uptaga R. o. Ad:s tid.
Här liar blifvit visadt att den Kongl. Propos:n icke medförer någon rubbning Statsmakterna emellan, och att den icke innebär något misstroende till det sätt att bestämma tnlisatserne, som af R.
St:r blifvit iakttaget, ulan att den endast åsyftar att ^ifva R.
St:r den i grundlagen f. n. dem förnekade makt att julsträcka sina beslut till längre lid än en Statsregieringspériod, (för att derigenom gifva näriugsidkaine en försäkran om bestånj det af dessa beslut, oberoende af de mångfaldiga förslag, som vid ' hvarje Riksdag väckas och hvilkas förkastande någon gång en dast beror på några få röster i förstärkta StatsUlsk.
Behöfligheten af en större stadga i dessa förhållanden torde af alla vara erkänd, men dét tvistas om huruvida det nu afgifna förslaget är för ändamålets vinnande fullt lämpligt; för min del är jag öfvertygad derom, att det skulle verka för ändamålet på ett ganska lyckligt sätt, och de fleste talare, som här yttrat sig, hafva de lat denna mening, ehuru en del andra hafva hestridt förslaget och hylla en motsatt åsigt.
För min del tillstyrker jag att R. o. Ad. behagade antaga den Kongl. Propos:n att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; så mycket heldre, som dermed ingenting äfventyrades, då de, som betvifla nyttan af förslaget, under denna tid finge tillräckligt utrymme att pröfva sina skäl derför och undginge faran att obetingadt eller alltför hastigt fatta sitt beslut, samt kunde, om deras nu fattade åsigt är riktig och under en längre tids betraktande mognad, vidblifva densamma och vid nästkommande Riksdag göra denna sin tanke gällande; dä deremot de, som ärö af motsatt mening och önska bifall till den Kongl. Proposin, äfven hade tillfälle att ytterligare utveckla sina skäl och grunder derför.
Således kan förslagets hvilande till nästa Riksdag icke medföra någon olägenhet, då man deremot vunne den förmån, att det förslag K. M. framställt, hvilket enl. grundlagens syftemål hör, så vida det icke befmnes vara allt för obetänkt, hvila till afgörande af härnäst församlade R.,St:r, då kunde, på sätt åsyftades, underkastas närmare pröfning.
Ehuru jag icke hade ämnat deltaga uti denna discussion, har jag dock af den siste värde talaren blifvit upkallad att yttra mig om huruvida jag anser förbudet på sidenvaror och väfnader i allmänhet böra fortfara.
För korthetens skull vill jag endast hänvisa den värde talaren till den utförliga motion jag i ämnet afgifvit och som nu är under behandling i BevillmsUtsk.
Ämnet har för öfrigt af Gr.
Bonde blifvit så fullständigt och väl utlagdt, att jag skulle göra mig en samvetssak af att uptaga R. o. Ad:s tid med ett och annat, som blott skulle innebära ett uprepande af hvad desse
Hrr redan sagt.
Jag skulle dock anhålla att få fästa mig vid en omständighet, som förekommit i en föreg:de talares yttrande, och som. ännu , icke har blifvit lill vederläggning uptagen.
Gr. Mörner sökte 3 H. ~ 17 255 Den 1 Februari f. m. nemi. bevisa vacklandet och föränderligheten af vår tull-Iagstiftning derigenom att han framhöll huruledes Tulltaxan vore beroende af voteringen uti förstärkta StatsUtsk.; men att så många förändringar varit i fråga och ändock så få gått igenom, synes mig snarare ett bevis emot än för Hr Gr:ns påstående.
För det andra anhåller jag att, då denna omständighet blifvit anförd såsom ett vigtigt argument för den Kongl. Proposm, få taga mig den friheten att fråga den värde talaren hvad som egentligen utgör anledningen till att så många nya förslag til) ändringar uti Tulltaxan ständigt förekomma vid hvarje Riksdag.
Ar det väl, Mine Hrr! R.
St:rs sammansättning?
Finnes inom RiksSt:n ett så stort antal personer, som vilja slå omkull våra näringar, eller är icke måhända verkliga orsaken snarare den, att tullsystemet emellan Riksdagarne har blifvit lemnadt alldeles handlöst till näst sammankommande Ständer?
Det vore orätt att för detta förhållande anklaga Regeringen och General-Tull-Styrelsen allena, emedan det är min öfvertygelse att näringsidkarne sjelfve försummat den utväg de haft öppen, att genom petitioner andraga sina önskningar, enär de icke sökt förbereda saken bättre, än nu blifvit gjordt, genom att hos Regeringen framställa sina önskningar i afseende på den ena eller andra serskildta artikeln, eller ock att få ett nytt system infördt i st. f. ett annat.
Verkliga förhållandet är, att om vi se tillbaka under en tid af 30 år, så skola vi icke finna någon enda fullständig undersökning om hvad som vore tjenligt att lägga till grund för ett beslut i tull-lagstiftningen vid våra Riksdagar, som likväl äro sammansatte af så heterogena elementer.
Vid 1839 års
Riksdag tillsattes visserligen en kommission, som bestod af ganska utmärkte män, hvilka dock icke så noga kunde känna till alla näringar ehuru de ibland sig räknade en och annan kramhandlare ifrån Stockholm, en och annan fabriksidkare från Norrköping o. s. v.; men om jag jemför de undersökningar, som då egde rum, med dem, som för att bestämma tullen å 2 å 3 artiklar i England och Frankrike företagits, så finnér jag huru ofullständiga uplysningar äfven vid denna, hittills fullständigaste undersökning, blifvit R.
St:r lemnade.
Med afseende på de beslut R.
St:r i detta afseende fattat, finner jag att de varit så stahla, att jag tror näringsidkarne kunna med fullt förtroende för framtiden lita på alt icke R.
St:r blifva så serdeles subversiva i detta hänseende.
Jag anhåller att blott för ett ögonblick få uppehålla det Högh Ståndet med att framställa min mening derom, att i händelse nu föreslagna grundlagsförändring infördes, sådant skulle möta många svårigheter genom den retning i allmänna tänkesättet, Som derigenom skulle åstadkommas.