Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti denna 3:dje punkt stadgas, att, för att vinna delaktighet i hypotheksföreningar, skall man äga ett hemmansvärde af 4ooo r:dr.
Örn här vore fråga om sådana hvpotheksföreningar, uti hvilka staten icke deltager, så skulle jag ej hafva något emot antagande af nämnde summa; men då nu är fråga om statens biträde för dessa föreningars uppkomst, anser jag det vara en stor orättvisa att bestämma minimisumman så hög, att en stor del hemmansägare, särdeles af BondeSt., från delaktighet i inrättningen komme att uteslutas.
Detta vore en orättvisa, som Ständerna icke böra medgifva.
Jag föreslår altså härutinnan den ändring, att minimisumman bestämmes till 2000 r:dr.
Jag får fråga, om prot.utdr. i ämnet är från BondeSt. ankommet, och skulle så vara, får jag tillika anhålla, att detsamma, i hvad det angår hvar särskild punkt, i sammanhang med föredragningen deraf må uppläsas.
B011- Den ay April e. at. 3o5 BondeSt:s prot.utdr. upplästes i hvad det angick denna punkt, åt hvilken Ståndet gifvit följande lydelse: ”Föl- att kunna vinna delaktighet i en hypoteksförening erfordras att inom densammas district, under full äganderätt innehafva jord af frälse- eller skatte-natur, eller stadsjord, uppgående till ett värde af minst 5oo r:dr specie eller 2000 r:drriksg:s; äfvensom att, vid meddelandet af den hypoteksföreningen enligt nästföljande punkt tillkommande inteckning, ej vara förmyndare, eller stå i ansvar för barnarf, uppbörd eller andra förmånsrätt ägande medel.
Att efter vunnen delaktighet i hypoteksförening emottaga förmynderskap eller uppbörd är icke förbjudet.”
Då BondeSt:s beslut i denna punkt i hufvudsaken, eller beträffande minimisumman, öfverensstämmer med Frih. af Nordins förslag, får jag derå yrka bifall.
Ilr Oxehufvud, Göran Adolph:
Uppå de af Hr Frih. af Nordin anförda skäl tillstyrker jag bifall till BondeSt:s beslut i denna punkt.
Jag är icke nog lycklig att kunna instämma uti Frih. af Nordins åsigter i afseende på förevar, fråga.
I motsats med Hr Frih. anser jag sådana grunder, som erfarenheten visat vara riktiga och fördelaktiga för hypotheksföreningar i allmänhet, äfven böra stadgas för de hypotheksföreningar, hvilka kunna blifva berättigade till delaktighet uti den af Pv .St. för dessa föreningar beslutade garanti.
Såsom en grundsats vid organiserandet af berörde creditinrättningar måste kunna antagas, att det icke är förenligt hvarken med hypotheksforeningarnas ide' eller med deras säkerhet, att ägare af smärre hemmansdelar få deruti ingå, enär den solidariska ansvarigheten, hvarpå föreningarnas credit hufvudsakligen bör vara grundad, i allmänhet icke är tillämplig på eller kan utkräfvas af sådana delägare.
Det är visserligen en beklaglig, ehuru oundviklig följd af detta förhållande, att större delen af Sveriges jordägande allmoge måste vara utesluten från ifrågavar. inrättningar; men det hufvudsakliga syftemålet vid uppgörandet af grunderna för de af Riksg.cont. garanterade hypothcksföreningarna torde dock vara, icke att framlocka sådana föreningar genom medgifven tillåtelse för en hvar alt deruti inträda, utan att tillse, det staten ej varder blottställd för några förluster i foIjd af dess lemnade garanti.
Utgår man från en motsatt synpunkt, och vill man således endast afse dylika föreningars framkallande, medgifver jag, att åtskilliga modificalioner böra äga rum, ej mindre uti hvad StatsUtsk. uti 3:dje punkten föreslagit, än ock i de öfriga punkterna af Utsk;s förslag.
Som jag likväl icke delar denna åsigt, anser jag de af Utsk. uppgjorda grunder, såsom 21 H. 39 3o6 Den 27 April e. m. troligen förekommande alla förluster å den utlofvade garantien, i allmänhet vara antagliga.
Då jag således icke finner något skäl till ändring uti den nu förevar, punkten, anhåller jag örn propos. på bifall tili densamma.
Orsaken, hvarföre jag instämde med Frih. af Nordin jemväl i dess distinction emellan sådana hypethekdm attningar, som uppkomma genom statens mellankomst, och de, som i enskild väg etableras, är den, att de förra äro till viss grad allmänna och afse jordbrukets understödjande i allmänhet samt fordra sådana garantier, som betrygga staten; och jag tror statens säkerhet vara bättre försedd, då man bestämmer minimivärdet till 2000 r:dr, ty de små egendomarna äro lättare att sälja än de stora.
De enskilda hypotheksfÖreningarna afse deremot förnämligast det större jordbrukets upphjelpande utur dess svåra belägenhet. R. o. Ad. antog samma redaction af 3:dje punkten, som BondeSt. beslutat. 4:de punkten.
BondeSt. hade åt denna punkt gifvit följande lydelse:
"Den, som söker delaktighet i en hypoteksförening, mäste, jemte fullständigt styrkande af sin behörighet enligt föregående punkt, till hypoteksföreningen lemna inteckning i sin egendom till ett belopp, som icke öfverskjuter hälften af egendomens värde, och i hvilket belopp inberäknas alla inteckningar, som äga förmånsrätt framför eller lika rätt med inteckningen till hypoteksföreningen; bÖrandes derjemte denna hälft af egendomen icke vara besvärad med inteckning af något arrende eller undantagscontract, som förminskar egendomens värde.” Frih. af Nordin:
Jag hemställer, om det icke är lämpligt att uppskjuta afgörandet af 4^de punkten, till dess déti 5:te blifvit afgjord; ty uti den sednare åberopas den förra.
Hr von Troil, Emil: Jag tror icke, att det går art att afgöra den 5:te punkten förr än den 4;de, ty uti den förra hänvisas till 4;de punkten; men deremot anser jag dem bora behandlas i ett sammanhang, ty de hafva ett så nära sådant, att om man antager den ena, har man ock dermed antagit den andra.
5:te punkten upplästes, äfvensom den redaction BondeSt. åt samma punkt gifvit, så lydande:
"Vid hvarje Utbetalning af fastighetslån åligger det den förvaltande directm att innehålla 5 proe. af till utbetalning anordnade summan samt att dessa 5 proc. genast till Riksg.cont. aflemna, emot Cont:s vilkorliga förbindelse att efter 8 år beloppet återgälda, såvida icke Cont. under tiden måst i och för föreningen Den 27 Apri 1 e. m. vidkännas någon utbetalning; och kommer, så lange sådant icke inträffat, innehafvuren att af Riksg.cont. ärligen uppbära 5 proc. å det sålunda insatta capitalet.
Denna Riksg.- contrs förbindelse bör förvaltande directrn, genast efter inhändigandet, fastjghetslåntagaren låta tillställas, såsom ersättning för de vid lånets utbetalning afdragna 5 proc.” Frih. af Nordin:
Jag anhåller om propos. å BondeSt:? beslut i denna del.
Jag anser det vara förmånligare, att 5 proc. af capitalet innehållas vid lånets utbekommande, än det sätt för reservfondens bildande, som Utsk. föreslagit; och då här icke lärer vara meningen att göra saken overkställbar genom bestämmande af vilkor, sorn icke kunna antagas, utan blott att bereda staten säkerhet, så kan jag icke annat än yrka propos. till antagande af BondeSl:s beslut.
För den, som behagar jemnföra Utsk:s förslag med BondeSt:s beslut, Ur det tydligt, att dessa båda utgått från alldeles skiljaktiga åsigter om ändamålet med hypotheksföreningar.
Utsk. har nemi. ansett dessa föreningar i sig sjelfva vara af ceconojnisk nytta, samt altså kunna uppstå genom sig sjelfva, dervid dock statens mellankomst i början behöfdes såsom hjelp, men ingalunda såsom hufvudsak.
BondeSt. deremot tyckes vilja göra upptagandet af lån under statens garanti till hufvudsak och betrakta hypotheksföreningarna blott såsom medel dertill.
Annorlunda har åtminstone jag icke kunnat förstå 5:te punkten af BondeSt:s beslut, som säger, att af alla lån, som hypotheksföreningarna utgifva, skola 5 proc. innehållas.
Om t. ex. föreningarna på statens garanti få lån till £ million, men utlåna 10 millioner, så förstår jag i sanning icke, hvad staten har att göra med de 9^ millionerna.
Det vill häraf synas, att den, som dicterat BondeSt:s beslut, haft för afsigt, att föreningarna icke skola befatta sig med andra lån än dem, som upptagas mot statens garanti.
Delas denna åsigt af R. o. Ad., så är det riktigt att antaga BondeSt:s beslut; men i annat fall lärer Utsk:s äga företräde.
Man har sagt, att bifall till Utsk:s förslag skulle göra inrättningarnas uppkomst overkställbar.
Jag är af alldeles motsatt tanka; och BondeSt:s föreskrift om 5 proc:s innehållande af alla utgifvande lån synes mig vida mer betungande än Utsk:s förslag, som blott säger, att den, som vill ingå i delaktighet af hypoteksförening, skall lemna inteckning till | af egendomens värde, men får derigenom creditivrätt på inrättningen att draga till beloppet af hälften utaf nämnde värde.
Den olägenhet, som uppkommer af den föreslagna öfverinteckningen, att nemi. en sednare inteckning endast har säkerhet i de sednaste ■§• af egendomens värde, är visserligen sann; men om man erinrar sig, att säkerheten nu lemnäs för capital och 3 års ränta till 6 proc., d. v. s. för 118 proc., och 3o8 Den 27 A,[)ril e. tn. deremot att någon vidare säkerhet för räntan icke enligt Utsk:s förslag ifrågakommer, så utgör skillnaden i säkerheten 7 proc.; och jag hemställer, hvilket som är lättast för en skuldsatt jordbrukare, antingen att contant afstå 5 proc., eller lemna inteckning för 7.
Jag tror, att få skola under» kasta sig det förra BondeSt:s beslut leder i öfrigt till en större statens inblandning i företaget, än som behöfves Jag tror, att man i allmänhet bör undvika statens inblandning i enskilda affärer; och om äfven Riksg.contrs garanti är nödig, tror jag likväl, att den kan lemnäs utan inledande af ett onödigt trassel emellan Riksg cont. och föreningen.
Jag fortfar derföre att yrka bifall till Utskrs förslag.
Åtminstone anser jag Utsk:s grundsatser örn sättet att för hypotheksföreningqr bilda en reservfond ofelbart riktiga, samt att de altså omsider komma att göra sig gällande.
Beloppet är en särskild sak, hvarom tankarna äro delade; men då R o. Ad. nu nedsatt minimivärdet till 2000 r:dr, tror jag, att försigtigheten fordrar, att man icke i annan eftergift går längre än Utsk.
Hr Rosenblad; J)å jag nu skall yttra mig öfver förevar. punkt, får jag börja med att förklara, det, med ali aktning för StatsUtsk:s välvilja för hypotheksföreuingars uppkomst, jag likväl, då det är väl kändt, att Utsk. icke tillstyrkt den ifrågavar. garantien för inrättningarnas befrämjande, utan Ständerna, i trolts af Utsk:s afstyrkande, sjelfva måst fatta beslut derom; då man derjemte sett den glädje, motståndarne till hypotheksföreningarnä yttrat öfver dé grunder, Utsk. uppgjort, samt att häribland förekommit det yttrande, att, om grunderna biföllos, man hoppades, att ingen hypoteksförening kornme att uppstå och frågan om garantien altså förfalla, och då jag verkligen önskar, att ändamålet skall vinnas -—det, säger jag, jag måste bekänna, att jag med misstroende betraktat Utskrs åtgörande i denna del.
Förra gången frågan förevar, anmärkte jag, att jag ej gillade hvarken Utsk:s grundsats eller den ändring, en talare här föreslagit och sorn hufvudsakligen instämmer nied hvad BondeSt. numera beslutat, utan jag trodde, alt den bästa grunden vore den, sorn är införd till tillämpning i det land, nemi.
Preussen, der ifrågavar. inrättningar lyckats bäst, dv. s. den solidariska ansvarigheten, utan några öfverloppsinteckningar, men understödd af en reservfond, bildad genom j procts tillsats om året; men jag förklarade derjemte, att om man likväl skulle vilja antaga sättet af öfverinteekning, borde den åtminstone rättas efter lånets storlek, och icke efter den belånade egendomens värde.
Denna min sednare anmärkn. upptager Utsk. väl i reciten, men icke till besvarande, utan förblifver i resultatet vid dess förra tillstyrkande.
Sedan jag sålunda uttryckt, hvad jag skulle hafva önskat komma att göra sig gällande i denna del, D c ii a; A ij r i I c. m. får jag resumera dertill,- att jag anser BondeSt:s beslut bättre, än .litskrs förslag, och begär propos. derå, måhända likväl nied den ändring, att, i händelse föreskriften skulle kunna förstås, såsom hafvande afseende på alla utgifvande lån, den då ina förklaras såsom endast åsyftande det belopp, soin är af staten garanterade Hr Stuart:
Enligt hvad Utsk:s förra betänk, i detta ämne utvisar, har Utsk. ansett det i 5:te punkten intagna stadgandet, ang:de bildandet af reservfonder, vara en bland de vigtigasle hufvudgrunderna för hypotheksföreningarnas organiserande, Jag delar, äfven i detta afseende helt och hållet Utsk:s åsigt, och tror likaledes, att sådana fonder äro oundgängligen nödvändiga, för att kunna bestrida de vid berörde inrättningar förefallande oförutsedda utgifter.
Delägarne uti de Svenska hypotheksföreningarna kan icke, derest man ej viii bestämdt motverka dessa föreningars uppkomst, åläggas enahanda stränga solidariska ansvarighet, som är förenad med delaktigheten uti dylika inrättningar i andra länder.
Denna solidariska ansvarighet är dessutom så mycket mindre tillämplig i afseende på de ifrågavar. hypotheksföreningarna, som K- o. Ad., i likhet med fiondeSt., nu medgifvjt, att fastighetsägare, hvilkas egendomars värde endast uppgår till hälften af det minimum, Utsk. föreslagit, få i dessa föreningar inträda.
Genom detta beslut har följaktligen berörde stadgande erhållit en ökad vigt.
Jag kail för öfrigt icke föreställa mig, att det föreslagna åliggandet för hypotheksföreningarna att bilda reservfonder skulle kunna utgöra något väsendtligt hinder för uppkomsten af sådana föreningar.
Jag är visserligen icke någon varm vän af de hvpotheksinrättningar, sorn kunna varda framkallade endast genom den af staten dem försäkrade garanti; tvärtom skulle jag högligen önska, att några hypotheksföreningar, under vilkor af denna garantis begagnande, icke måtte uppkomma: men dä ]t.
St, redan beslutat, att sådana hypotheksföreningar, sorn äro organiserade enligt stadgade hufvudgrunder, skola erhålla omförmälda garanti, vill jag, ställande mig detta beslut till efterrättelse, icke söka att få strängare hufvudgrunder för desamma fastställda, än dem Utsk. föreslagit.
Det af Hr Rosenblad nu yttrade misstroende till StatsUtskfs i detta afseende afgifna förslag och förtroende till tidningarnas deröfver meddelade utlåtande båticke kunnat undgå att väcka min förundran, enär jag erinrar mig, hurusom samme värde talare, vid flera tillfällen, förklarat sig fasta föga afseende vid den periodiska pressens opinionsyttringar.
Ehuru jag i allmänhet icke hyser så ofördelaktiga tankar om våra tidningar sorn Hr R-osenblad, måste jag, hvad förevar, fråga beträffar, dock förklara, att jag verkligen anser StatsUtskts utlåt, förtjena mera förtroende än den åberopade tidningsartikeln.
För öfrigt får jag til - 3io Den jj A p r il c. ra. lägga, att genom ogillandet af Utsk:s förslag i denna punkt och instämmande uti BondeSt:s beslut skulle, enligt min åsigt, den princip, som legat till grund för hela det ronde förevar, ämne af Utsk. afgifna förslag komma alt rubbas.
I sådant fall kan jag icke heller inse, hvartill detta ärendes remitterande till StatsUtsk. och det af Utsk. på detsammas utredande nedlagda arbete egentligen tjenat.
Jag tillstyrker, alt R. o. Ad., i likhet med PresleSt., mätte bifalla 5:te och 6:te punkterna i Utsk:s utlåt.
Att det bidrag, Riksg.cont. skall lemna, icke är det hufvudsakliga, visar sig deraf, att i en följande punkt säges, att detta bidrag icke får öfverstiga T’5; men jag erkänner riktigheten af den anmärka., Hr v.
Troil gjort, att nemi. de ifrågavar. 5 proc:n icke böra erläggas för större summa, än som motsvarar den af Riksg.cont. försträckta, Att någon ytterligare statens inblandning skulle komma att äga rum^ kan jag icke fatta, vidare än att en utväg härigenom bereddes Riksg.cont. att få de medel , detsamma sjelf behöfver.
Den calcul, Hr v. Troil gjort, att den ifrågavar. proc.skillnaden utgör 7 proc., är sann; men han hat' då fråndragit 18 proc., emedan icke någon ränta beräknas.
Om man iakttager samma förhållande vid EondeSt:s beslut, så uppkomma endast 5 proc. i det sednare fallet, emot i5 i det förra.
Jag tror altså, att, om man stadnar vidUtsk:s förslag, stora svårigheter skola uppkomma, Då man utlånar penningar mot 5 proc:s ränta och 1 proc:s afbetalning, är det ej underligt, om man tager säkerhet både för capital och ränta.
Jag vidhåller BondeSt:s beslut med den af Hr Rosenblad deri föreslagna förändring.
Den siste värde talaren har fastat min uppmärksamhet på ett förhållande, som undfallit mig.
Han har nemi. sagt, att skillnaden emellan de båda omtvistade förhållandena kommer att utgöra 20 proq., såvida ränta icke i någotdera fallet förskrifves.
Jag får tacka för upplysningen, samt derifrån hemta ung anledn. att ytterligare erinra R. o. Ad. om vådan af att antaga BondeSt:s beslut, enär derigenom ingen säkerhet komme att äga rum för möjliga ränteförluster.
Hr Rosenblad har talat om hvad sorn icke hörer till saken.
Att Utsk. från början afstyrkt allt lån, är sannt; men sedan Utsk. fått del af RiksStms motsätta beslut, har Utsk. sökt göra reda för sättet att få dessa beslut så litet vådliga sorn möjligt.
Utsk. har dervid funnit det vara hufvudsak att göra föreningarna solida, samt ansett frågan om lånets upptagande för underordnad.
Skulle nu BondeStts beslut antagas, så, och med förutsättning af jemväl räntans inteckning, medgifver jag, att Riksg.cont, vore betryggadt; men någon trygghet för öfriga borgenärer funnes deremot icke.
Om det för statsmagten ock må anses likgiltigt, om föreningar, som uppstå af egna krafter, Den a?
April e. m. 3n äro möjliga eller icke, så måste dock icke samma förhållande äga rum med sådana, som staten sjelf uppammar.
Hr Rosenblad har fästat sig dervid, att skyldigheten af delaktighet i reservfonden icke blifvit rättad efter beloppet af innehafvande lån, utan elter den pantsatta egendomens värde.
Anledn. härtill är den, att Utsk. ansett det vara redigast, att delägare i föreningen på en gång lemna inteckning i den största lånesumma, som kan erhållas.
Man kan då, i män af behof, assignera derpå Någon olägenhet härutaf kan jag icke inse; ty antingen behöfver jag icke låna, och då är det mig likgiltigt, om egendomen är intecknad eller ej — inteckningskostnadcn är det enda, som härvid förloras —, eller ock behöfver jag låna, och då undfår jag lån i föreningen på hilliga vilkor förr än hos någon annan.
Dessutom medför alltid hvarje nytt lån nya kostnader.
Jag fortfar, af alla dessa skäl, att yrka bifall till Utskts förslag.
Jag är af den siste talarens anförande ytterligare öfvertygad, att Utsk. hellre vidblifver sina grundsatser, än rättar sig efter R.
Hos dessa har nemi. den sats gjort sig gällande, att vid de tillfällen, då staten lnellankommer, äger den att fordra garanti för möjliga för-* luster, men intet vidare.
Utsk., som inom sig ansett, att hypolheksföreningar hellre borde genom egen kraft uppkomma, hafva fortsatt rättat sina åtgöranden derefter.
Men jag frågar, om man väl behöfver större säkerhet, än jag föreslagit?
Åtminstone behöfver den icke för Riksg.eontts fullkomliga betryggande.
Man har talat om svårigheten att ingå på de vilkor, som Uti förevar, fall blifvit af BondeSt. beslutade, och Hr v. Troil har förutsatt, att inga andra komma att ingå i föreningen än de, som kunna inteckna sin egendom till hvad belopp som helst.
Snarare torde endast sådana inträda, som redan hafva sina egendomar intecknade
;■ och för deni måste det alltid blifva olägligt att, utan erhållna motsvarande lån, hafva den femte åttondedelen af egendomens värde graverad.
Hvad säkerheten för räntan beträffar, så lemnar vår lag inteckningshafvare samma rätt för tre års ränta som för capitalet.
Således motsvarar en inteckning mot 5 proc. ti5 proc., då Utsk. deremot beräknat 118; och enligt förslaget att ställa säkerhet för högsta lånet, som kan erhållas, kommer öfverloppsinleckning att äga rum, icke blott för capitalet, utan äfven för räntan, samt sålunda uppgå ända till 4° proc., hvilket måste vara mer, än som behöfves.
Då jag icke vill splittra meningarna och derföre ej vill påyrka min mening, hvilken jag anser bättre än BondeStts beslut, men detta dock är bättre än Utsk:s förslag, så förenar jag mig i anhållan om propos. på BondeSt:s beslut, med den ändring i redactionen jag föreslagit.
Det är isynnerhet den förevar, punkten, som föranledt våra motståndares glädje öfver Utsk:s förslag.
Den 27 April e. ia.
Jag vågar hysa den öfvertygelse, att IIr Rosenblad misstagit sig, då han tror, att man åger förmånsrätt för ränta, som icke är förskrifven.
Man äger icke någon förmånsrätt för en sådan rantefordran.
Beträffande svårigheten för relaxerande af en äldre inteckning, sä har Utsk. redan i sitt förra betänk, upplyst, att detta på ett hemmansvärde af booo r:dr gör 280; oell jag känner flera cassör, som äro mycket eftersökta, hvilka likväl hafva inteckning, oberäknadt räntan, för s. k. låneomkostnader.
De anförda skälen finner jag altså icke utgöra några sådana.
Farhågan synes mig egentligen härleda sig derifrån, att förslaget är uppgjord t af ett Utsk., som varit emot sjelfva grundsatsen , samt att en tidning ropat victoria deråt.
Men jag tror icke, att man hör bedöma förslaget efter sådana motiver, utan lugnt pröfva detsamma.
Att pröfningen varit å min sida och misstagen å Hr v. Troils visar sig häst deraf, att han trott, att lånen skulle komma att utlemnas utan förskrifven ränta.
Det är gifvet, att så icke kan ske, och då lemna inteckningarna förmånsrätt jemväl för tre års ränta.
Jag torde icke behöfva tillägga något vidare.
Jag vill ytterligare försöka att blifva förstådd af den shte talaren.
Jag har redan sagt, att Utsk:s mening är, att särskild inteckning ej må behöfvas för hvarje nytt lån, utan då någon ingår i föreningen, lemnar han inteckning på engång för så stort lånebelopp, han möjligen kan erhålla.
Det är gifvet, att då lånet erhållas, skall särskild förskrifning lemnäs jemväl å räntan; men denna kommer icke att intecknas, ty säkerheten är redan förut gifven och bestämd.
Enligt Hr v.
Troils förmenande skulle förskrifningar först komma att utgifvas utan ränta på -§• af egendomens värde, och derefter nya sedlar förskrifna med ränta.
Jag hemställer, om väl detta är vanligt och om det icke är betungande.
Det synes mig vara en klar följd, att, då man aflemnar inteckningar pä de af egendomens värde och har skuld till öfver hälften af samma värde, man icke kan ingå i hypotheksforeningen.
Om deremot BondeSt:s beslut antages, inlöser jag med det lån, jag får, all min skuld inom första hälften af egendomens värde.
Jag tror, att Ständerna icke böra gå längre än tillse, att Riksg.cont:s säkerhet blir betryggad.
Allt det öfriga tillhör den administrativa magten.
Hr v. Troil har yttrat sig medgifva, att säkerheten, enligt BondeSt:s beslut, är tillräcklig i afseende på Riksg.cont.; och då hafva vi ju allt, hvad vi behöfva.
Det öfriga tillhör K. M. alt bestämma.
Jag fortfar i mitt tillstyrkande.
Hr Den 27 April c. m. 313 Hr von Troil:
Tag har redan tillkännagifva, alt jag anser Ständerna böra afse något annat än erhållande af lån under statens garanti, och jag har väl sagt, att Riksg.cont.
S är betäckt för sannolika förluster, i händelse man utsträcker säkerheten jemväl till 3 års ränta; men då BondeStrs beslut icke innefattar denna utsträckning, linner jag häri ett ytterligare skäl att motsätta mig detsamma. II.
Ex. Hr Gr, o. Landtm, framställde propos. till antagande af 4:de och 5:te punkterna, sådana de i utlåt.
Ropades starka ndj, blandade med ja.
Frih. af Nordin anhöll, att BondeStls beslut i dessa delar med det af Hr Rosenblad och af Frih. yrkade tillägg mätte blifva contruproposm»
Upplästes lill justering och gödkändes följande voter:sproposm:
Den, som bifaller 4:dö och 5:te punkterna af hufvudgrunderna för liypotheksföreningar, sådana dessa punkter blifvit föreslagna i StatsUtskrs utlåt.
N:o 447? voterar ■ ia; den det ej vill, voterar ne)’ .
, Vinner nej? instämmer R. o. Ad. i det beslut, som BondeSt. rörde ofvannämnda punkter fattat, med den förändring, att vid 5:te punktens slut tilläggas följande ord: ”dock må ”ej liypotheksförening åläggas betalning af 5 proc. för större ”summa, än Riksg.cont. till föreningen förskjutit.”
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer t * Ja —■ i3.
Nej — 28» 6:te punkten.
BondeSt. hade åt denna punkt gifvit följande lydelse!