Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber om ursäkt, att jag för4:degången upträder, dertill föranledd af Gr.
Gr:n har fästat upmärksamheten på, att RiksAkten bör efterlefva*.
Hr DalH. II. 20 3 «f> Den 10 December e. m. man har, sedan jag begärde ordet, redan svarat, att han icke hört någon bestrida detta.
För min del anser jag den böra efterlefvas i allt, hvari den ieke står i strid mot grundlagen.
Hvad åter beträffar den tillrättavisning, hvarmed Gr:n vändt sig till mig, nemi. att raan bör noga öfverväga en fråga, innan man yttrar sig deröfver, så får jag villigt erkänna, att jag iner än en gång gjort mig skyldig att mottaga en sådan, emedan det ofta händer, att jag under diskussionens lopp finner mig upmanad att tala, der jag måhända bordt tiga; men hvad denna fråga beträffar, får jag förklara den värde Grin, att jag noga begrundat den, innan jag derom yttrat mig.
Det är icke första gången, jag upträder i densamma, jag har gjort det äfven vid föregide Riksdag, och sedan dess hafva några år förflutit.
Jag har noga öfvertänka hvad jag sagt, och får endast beklaga, att den åsigt, hvartill jag kommit, står i strid med hvad Gnn finner vara det rätta.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att yrkanden å så väl förslagets antagande som dess förkastande blifvit gjorda, framstälde H. Exc. propos. först å antagande och sedermera å förkastande af ifrågavide förslag; och sedan svaren dervid utfallit med starka ja och nej i blandning, blef förnyad propos. å förslagets antagande framstäld och besvarad med starka både ja och nej, hvaruppå H.
Exc. förklarade, det han nu funnit ja hafva varit öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voter.propos.:
Den, som antager det uti Konst.Utskits Mern.
N:o 2 under punkten
N;o 8 framstälda förslag till grundlagsändringar, åsyftande dels förändring i föreskrifterne rörande Riksstyrelsens förande i vissa fall, dels utvidgad tjenstetillsättnings-rätt för sådan, Styrelse, som i Konungs ställe i vissa fall förer Regeringen, dels grundlagarnes bringande till närmare öfverensstämmelse med RiksAkten af d. 6 Augusti 1815, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder förenämnde förslag af R. o. Ad. förkastadt.
Nej — 81.
Sedan Riddarh.Utsk:ts Utlåt.
N:o 4, i ani. af Hr Brakels motion om utseende medelst omedelbara val af R. o. Ad:s Elektorer, blifvit anmäldt och hegardt på bordet, åtskiljdes R. o. Ad., enligt före voter:s börjau fattadt beslut, kl. omkr. 10 e. m.
Den 14 December f. m. 307 Onsdagen den 14 December 1859.
Plenum ki. 10 f. m. Just. 1 prot.utdrag för d. 10 dennes samt prot. för d. .26 sistl.
Nov. e. m.
Opnades Hrr Elektorers lista vid val af ytterligare 3 Suppleanter i StatsUtsk:t; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 2,282, Hr v. Printzencreutz, Bernhard Wilhelm; N:o 2.092, Hr Wrangel, Erik Fredrik; N:o 2.230, Hr Hagströmer, Johan Jacob. Opnades Hrr Elektorers lista vid val af en Ledamot oell en Suppleant uti Bev.Utsk:t; och befanns hafva blifvit utsedd till Ledamot: N:o 1,741, Hr Wolffelt, Mauritz Constantin; till Suppleant: N:o 380, Frih. v. Schultzenheim, David Theodor.
Hrr Elektorers lista vid val af en Suppleant i Lsg Utsk:t; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1,481, Pir König, Fullm.
Gr. Taube, Henning Edvard.
Hr Gr. o. Landtm, tillkiinuagaf, att, till följe af skedda afsägelser, en Biinkrnansplats inom hvardera af 3:dje och 11:te BänkmansAfd:ne blifvit ledig, och anmodade de Ledamöter af Ståndet, hvilka höra till nämnde BäukmansAfdcr, att, vid val, som komme att ega rum i början af nästa plenum, nämnde ledigheter återbesätta.
Vidare anmälte H. Exc., att Gr. von Rosen, Adolf Eugéne, som d. 1 dennes afgifvit en motion, ang:de riktningen af Statens vestra jernbana samt understöd af statsmedel till enskilda bolags jernvägs-anläggningar, tillika begärt motionens kommunicerande med de öfriga RiksStm; och som de dertill erforderliga exemplar af ifrågav:de motion numera blifvit till Kansliet aflemnade, hémstälde H. Exc., att den begärda kommunikationen finge ega rum; hvilket af R. «. Ad. bifölls. sos Den 14 December f. m.
Fortsattes föredragningen af de i Konst.Utsk:ts Mera.
N:o 2 framstälda hvilanda grundlagsförslag, och förekom nu i ordningen 9:de punkten, innehållande förslag till ett tillagg i 59 § R.F. och 27 g 1 mom. R.O., rörande Propos:n om Statsverkets tillstånd och behof.
Detta förslag biet' af R. o. Ad. antaget.
10:de punkten, innefattande förslag till ändring i 72 g R.F., ang-.de inlösen af R.
Den förändring i 72 g R.F., som här åsyftas, går derpå ut, att i st. f'. att Bankens sedlar hittills inlösas med silfver, skulle de hädanefter kunna inlösas antingen med silfver eller guld, samt att R.
St:r derefter, i den ordning, som tor stiftande af civillag är gällande, sk tille bestämma, hvilkendera af nämnde metaller, eller om begge borde såsom inlösuingsmedel begagnas.
Meningen med ett dylikt stadgande har sannolikt varit, att införa en sådan förändring i vårt myntsystem, att det blefve två slags valutor, eller också att man skulle öfvergå till endast guld.
Det vore önskligt, att R.
St:r i afs:de å lagstiftningen i allmänhet ville, likasom jag lör några dagar sedan uttryckte mig rörande tull-lagstiftningen och den deraf följande stora importen, hvaröfver man fortfarande klagar, äfven från utlandet importera något af deras klokhet.
Man skulle då finna, att man i andra länder har en ganska sorglig erfarenhet af en dubbel standard, bestående i både guld och silfver. 1 England har man blott guld; men i några få länder, hvaribland Frankrike, har man både guld och silfver, och följden har der alltid varit, att det sämre myntet utträngt det bättre.
Jag har upgifter ang:de förhållandet med guld och silfver i nyssnämnde land ända till d. 1 Nov. d. å.
En miiugd föreg:de års erfarenhet har ådagalagt, att silfver alltid mer och mer exporterats från landet, under det att guld importerats.
Under år 1858 upstod emellertid någon stiltje härutinnan; men innev:de år har detta för silfret ofördelaktiga förhållande i högst betydlig mån stigit.
De upgifter, jag beträffande dessa omständigheter eger, visa nemi., att under de 10 första månaderna af detta år har exporten af silfver öfverstigit importen med 183,688,000 francs, under det guldimporten öfverstigit den af silfver med . . . francs.
Det visar sig således, att silfret försvinner, och att guldet intager dess ställe.
Enhvar, som tänker på detta förhållande, måste finna, att det gifver anledning till stora förluster för enskilde.
Något agio kan under vanliga förhållanden icke inträffa derföre, att ett mynt af guld är inom landet lika lagligt betalningsmedel, sorn af silfver; men agio visar sig, då en affär upgöres, derigenom, att den, sora gör sin liqvid med silfver, får en prsemie af nära 2l/t proc.
Banken har också varit nödsakad, att slå guldmynt på så små valörer som 5 francs., för att kunna tillhandahålla medel för den dagliga rörelsens bedrifvande.
I England deremot, der guld är standard, har man förråder i silfver endast för skiljemyn - D«n 14 December f. m. 30» tets pregling, och har t, o. ni. i banklagstiftningen föreskrifvet, att i Banken aldrig får finnas mer än en fjerdedel silfver emot guld, — detta oaktadt England ofta är besväradt af sina liqvider, icke i Europa, men i Ostindien och China, till hvilka länder exporten af silfver upgått till 5, 6 å 7 mill. pund st. årligen.
I Holland, der guld tillförene var standard, har numera silfver blifvit det.
En sådan förändring skedde, såsom hvar och en kan finna, icke utan betydliga förluster för enskilde, som då hade sin kassa till större delen i guld, och man ser ännu den anomalien, att ett guldstycke, sora är pregladt och på ena sidan visar Konungens bild samt på den andra, att det gäller 10 floriner, i handel och vandel endast emottages för 9 gulden och 50 å 60 centimer.
Jag kan för min del icke finna, hvilken fördel det för oss skulle medföra, att, då vi en gång hafva silfver till standard, göra den till både guld och silfver.
En sådan åtgärd kan icke ega rum utan stora olägenheter, här likasom annorstädes, och jag förmodar, att de, som önska denna förändring, — att köpmannen skola göra det, är gifvet, emedan de tå ett vidsträcktare fält för sina operationer, — föreställa sig måhända, att man derigeuom lättare skall fä in den allmännare tillgängliga varan guld; men detta hopp är utan tvifvel en illusion, ty kunna vi blott öka vår export, så att den öfverväger importen, så hittar man nog på att liqvidera oss i ett mynt, som galler.
Dessutom torde raan föreställa sig, att då silfret är begärligt inom Europa, så kommer det att uttagas, för att tillfredsställa spekulationsbegäret.
Jag ser dock deruti icke någon fara för Banken, derföre att vi skola komma ihåg, att hvad som går till utländningen af Bankens silfver, icke lemnäs för intet, utan kan betalas, och det med silfver, om våra fordringar i utlandet icke åtgå till liqvid af våra skulder.
Jag kan således icke finna, att Banken, genom en dylik spekulation, blir en skilling fattigare.
Dessutom fortgår, som vi veta, uptäckten af guldlager oaflåtligen.
Jag har nyligen sett en rapport af en M:r Collins, hvilken af NordAmerikanska regeringen var utsänd, för att, taga kännedom om Rysslands ofantliga besittningar i Nordöstra Asien, som gränsa till China och Japan.
Denna rapport är af det största intresse; den visar, att Rysslands besittningar i denna del af verlden upgå till den ofantliga arealen af sju mill.
Engelska qvadratmil, och på en åtföljande karta
Uro utprickade stora sträckor, som anses vara guldregioner, men som icke kunna tillgodogöras af brist på folk, hvars myckenhet naturligtvis icke med visshet kan beräknas, men dock enl. approximativ kalkyl icke torde öfverstiga 3 mill., således ej 1 person på hvarje 2 qvadratmil.
Det blifver derföre för närvrde för kostsamt, att bearbeta dessa rikedotns-källor; men au* visningarne å dem finnas, och skola säkert ej med tiden lemnäs obegagnade.
Om, såsom jag tror mig hafva visat, vi icke skulle hafva någon fördel af att förändra vår standard, när vi nu en gång hafva den gifven i silfver, samt att man i detta fall bör lära sig något af andra länders erfarenhet, så går jag ännu längre, då jag påstår, att en sådan förändring skulle för oss vara rent af skadlig.
Må 519 Den 14 December f. m. man ihågkomma, att vår utländska skuld, — om hvars belopp man nu är ense, åtminstone i afseende å den offentliga, nemi. omkring 100 mill., — är med ett enda litet undantag gjord i silfver, och att således liqviden skall ske i samma metall.
Göra vi nu guld till standard, hvilket skulle blifva en naturlig följd af det föreslagna stadgandet, emedan det är lättare att göra liqvider i guld, än i silfver, så kommer mycken svårighet att upstå vid betalningen af våra redan nu nog höga räntor till utlandet.
Jag tror mig således, genom hvad jag nu haft äran anföra, hafva ådagalagt, att den föreslagna förändringen hvarken är nyttig eller nödig, utan rent af skadlig, och får derföre yrka afslag af denna punkt.
Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman:
Om det skulle vara mig tillåtet, att af den nu föredragna punkten draga någon slutsats, skulle jag deraf finna, att föregående Konst.Utsk. hade rörande Sveriges resurser i ekonomiskt afseende, haft samma synvilla, som mångå andra.
Ty om det blir lag t. ex., att guld skall vara standard, skulle Banken nödgas hafva tvenne valutor, och först anskaffa guld, för att honorera de nya sedlarne, och sedan en stor mängd silfver, för att dermed inlösa de gamla, emedan man icke lärer kunna påtvinga deras innehafvare en annan valuta, än den, hvarå sedlarne lyda.
Denna inlösning skulle dröja minst !0 år, ja kanske 20 lill 30.
Men icke nog härmed; vi veta, att våra hvpotheksförenings-obligationer äro stiilda i specie; och om man således icke vill, att dessa obligationer äfven skola förlora det förtroende, de ega, så måste Banken i 40 år hafva ett silfverförråd i och för dessa obligationers inlösande.
Den ifrågastälda förändringen skulle vara ganska välkommen för dem, som äro vana att ockra på Bankens metalliska valuta.
Vi veta, att guld är lika mycket värdt, som den 20-dubbla vigten i silfver, och förändringen skulle blifva desto farligare, som jag tror mig veta. att i Bankostyrelsen ofta nög uttagandet af den metalliska valutan ansetts som en fördel för Banken.
Man har visserligen haft den tillfredsställelsen, att, uti de revisions-berättelser, som följt på en verkligt stor spoliering af Bankens silfvervaluta, få lära, att sådant skett, för att förekomma stora olyckor i landet, och således äfven till Bankens fördel; roen jag hemställer till R. och Ad., om nöjet af en sådan romanlektyr kan upväga olägenheterna af den föreslagna förändringen.
Jag förenar mig med Hr Akerman och anhåller om afslag.
Lika med den första värde talaren, anser äfven jag, att en dubbel standard icke kan vara tjenlig.
Det faller nemi. af sig sjelft, likasom det äfven bekräftas af erfarenheten, att, då det lagliga myntet i ett land iir både guld och silfver, så måste det också inträffa, att det lagligen bestämda förhållandet mellan dessa båda mynt icke alltid öfverensstämmer med förhållandet i haudelsverlden, och då måste den metall, som fått sitt lagliga värde för lågt, gå ut ur landet.
Men här är icke Den 14 December f. m. 311 fråga om, att stadga någonting sådant; ty i det förevarande grundlagsförslaget är det alldeles icke tillåtet, att sedlarne skola få lyda både å guld oell silfver, utan meningen med stadgandet är, att man utan de omvägar, som erfordras för en grundlagsförändring, må kunna endast i civillagstiftningsväg bestämma, huruvida guld eller silfver skall vara standard, ruen icke båda på en gång.
I England är guld standard; i Frankrike och NordAmerika är dubbel standard, ehuru, till följd af flere orsaker, guld är det vanligast cirkulerande myntet.
Jemväl i Hamburg och norra Tyskland har fråga varit att öfvergå från silfver till guld.
Nu lärer det väl vara gifvet, att, om handelsverlden i allmänhet öfvergår till guld, så måste vi så småningom följa med, och detta är orsaken till Konst.Utsk:t.s förslag.
Visserligen har denna fråga för närvarande afstannat i Preussen och Hamburg, hvarföre den också icke nu är af någon praktisk betydelse.
Jag anser också derföre nu temligen likgiltigt hvilket beslut, som för närvarande fattas öfver det hvilande grundlagsförslaget.
Hr Wolffelt, Mauritz
Constantin:
Det har för mig varit uplysande att höra Gr.
Lagerbjelkes anförande, emedan det är det enda, som kunnat gifva mig någon kännedom om syftningen af den föreslagna förändringen.
Det Betänk., som vi erhållit, uplyser nemi. icke det ringaste i detta hänseende.
Det har af en föreg:de talare blifvit anfördt, att guldet har en tendens att falla; om nu så är, och då B. 8t:r hafva garanterat alla innehafvare af dess sedlar, eller dem hvilka äro Bankens fordringsegare, att mot silfver utfå sedlarnes belopp efter ordalydelsen, och den förändringen vidtoges att sedlarne skulle inlösas mot guld, så är det ju gifvet, att dessa sedlars värde skulle sänkas mot hvad de nu äro.
Då jag anser det vara af vigt, likasom jag förut, i öfverensstämmelse med en annan talare, yttrat, att värdemätaren bibehålies stabel, så följer deraf att jag icke önskar det någon förändring i myntet må vidtagas, hvarigenom den nämnda stabiliteten rubbas.
Vill man, såsom jag har skäl förmoda, etablera ett inhemskt fondsystem, så är det ju gifvet, att man bör grunda det på orubbligbet i myntvärdet.
Blir åter detta myntvärde beroende af en metall, hvars eget värde är variabelt, så blir och följden att myntvärdet icke kan hållas oföränderligt.
Dessa skäl äfvensom de, hvilka förut blifvit af en annan talare anförde, göra för mig nödvändigt att yrka afslag.
Hr Gripenstedt, Johan August:
Om frågan nu vore, att förändra den myntfot, som finnes i Sverige, skulle jag alldeles icke tveka att motsätta mig en sådan förändring.
Det kan visserligen vara tvifvel underkastadt, hvilken myntfot, som under närv:de tidsförhållanden är den lämpligaste, antingen guld eller silfver, och mångå utmärkta nationalekonomer hafva i detta fall varit af olika mening.
Men då vi nu sedan äldre tider hafva en viss myntfot, anser jag det vara af yttersta vigt, att med försigtighet behandla dessa saker och icke annat än i trängande nöd göra någon ändring 312 Den 14 December t. m. dervid.
Jag ber emellertid att med ani. af ett föreg:de anförande få yttra några ord ronde de båda myntmetallernas större eller mindre lämplighet till myntfot.
Det är en känd sak, att det är vissa egenskaper, som erfordras hos ett ämne, för att med fördel kunna användas såsom mynt eller värdemätare.
Dessa egenskaper äro, att ämnet skall i och för sig vara nyttigt och användbart, och således hafva ett intrinsekt värde, hvarigenom det icke allenast blir en konventionell mätare af alla värden, utan äfven ett verkligt equivalent för dessa värden; vidare att det alltid skall vara af lika beskaffenhet, så att en bit guld, hemtad från Californien, har samma beskaffenhet som en dylik från Ural, äfvensom att enahanda förhållande eger rum med det guld, som hemtades för 100 år sedan, och det, som tages om 100 år härefter; ytterligare skall det vara lätt delbart äfvensom lätt kunna sammanföras till större stycken, samt slutligen och framför allt, att det icke skall undergå alltför stora förändringar i sitt värde.
Med hänsigt till denna sista egenskap, blir då frågan hvilket af dessa ämnen guld eller silfver, som är underkastadt de största fluktuationerna.
Sedan Amerikas uptiickf, hvilken man kan betrakta såsom ett nytt tidsskifte i detta fall, är det onekligt att silfver undergått större förändringar i värde, än guld.
De utmärktaste nationalekonomer hafva kommit till det resultat, att denna metall, i förhållande till spanraål, som med rätta kan antagas såsom utgångspunkt för jemförelse!), fallit till ‘/g af sitt primitiva värde, hvaremot guld fallit blott till l/4.
Af detta förhållande skulle således kunna dragas den slutsats, att guldet vore mera konstant i värde än silfret, men omständigheterna under sednaste tider hafva häruti åstadkommit en märklig förändring genom uptäckten af guldlasrven i Californien och Australien, och man har också af denna ani. fruktat och förutspått alt en ganska betydlig minskning i guldets värde innan kort skulle inträffa.
Besynnerligt nog hafva dock dessa spådomar ännu icke fullkomligt slagit in.
Jag vill särskildt nämna hvad Michel Chevalier i början af 1850:talet, då de nya guldtillgångarna uptäcktes, i detta alside yttrat.
Han ansåg nemi. att man kunde motse ett stort prisfall på guld, och om detta icke ännu då (1853) inträffat, så berodde detta enl. hans åsigt på den speciella omständigheten, att Frankrike egde en dubbel myntfot, och att i följd deraf nästan hela myntmassan i landet utbyttes från silfver till guld.
Så länge silfver var den relativt billigare metallen, men hade ett genom lag bestämdt fixt förhållande till guld, var det naturligt att man i allmänhet verkställde sina liqvider i denna metall, och att silfver sålunda också de facto var myntfot.
Detta förhållande är emellertid nu förändradt, på grund deraf att guld numera är den billigare metallen och guld utgör derföre också i sjelfva verket den närvide myntfoten.
Denna förändring skedde icke till följd af lag, utan såsom en följd af sakens egen beskaffenhet och medförde den verkan, att en ofantlig massa silfver utbyttes emot en lika ofantlig massa af guld.
Denna omständighet säger Michel Chevalier har verkat på ett dub - Den 14 December f. iu. 313 belt sätt till bibehållande af guldets relativa värde, it liv att dels priset å närande metall hållits uppe genom den stora efterfrågan på guld för den nya myutningen, dels priset på silfver hållits nere genom den stora tillgången på silfver, som i Frankrike blef öfverflödigt.
Men så snart denna omflyttning uphört. säger han, skal! man få se ett annat förhållande.
Då skall det hastigt visa sig, att den hittills gällande proportionen mellan, guld- oell silfvervärde icke kan bibehållas, utan mäste undergå en väsendtlig rubbning.
Det är emellertid ganska märkvärdigt att se huru ringa, oaktadt allt detta, priset pä silfver (jag talar här om denna metall såsom den variabla och guld som den konstanta qvantiteten) förändrat sig under de sednaste 10 åren.
Ar 1849 var priset på ett uns silfver i England 59 pence och ett bråk; 1850 59 och ett bråk, 1851 60 tili 61, 1852 60, 1853 61 och ett bråk.
Michel Chevaliers åsigt, var det nu som man skulle vänta sig den stora prisförändringen.
Men härmed har emellertid slagit så ut, att sedan 1854 till år 1859 har priset på silfver så litet förändrat sig, att det, från att år 1853 vara 61 och ett bråk, under de följande 6 åren höjt sig endast till 62 pence, hvartill det f. n. står.
För min del vågar jag visserligen icke ingå i någon fullständigare förklaring af detta fenomen — hvilket också icke vid detta tillfälle torde vara nödvändigt —, men såsom ett obestridligt faktum torde det upgifna förhållandet likväl bidraga att lugna farhågorna för en alltför stor och våldsam rubbning i myntmetallernas värde under den närmaste framtiden.
Tager man åter i betraktande de särskilda omständigheter, som förekomma vid frambringandet af de begge ädla metallerna, för att derefter bedömma sannolikheten af den enas eller andras större tillvext proportionsvis, så torde utsigterna i detta hänseende snarare luta till fördel för silfret än för guldet.
Detta sednare erhålles nemi. hufvudsakligen genom vaskning och dervid kunna icke några särdeles stora förbättringar i methoden åstadkommas, hvaremot sådana äro i alside å silfverproduktionen i hög grad möjliga.
Efter de sednaste upgifter från de länder, der synnerliga rika silfvergrufvor uptagas, har det blifvit uplyst, att methoderna undergått betydliga förändringar och förbättringar, och då dertill kommer inflytandet af allt mera fullkomnade kommunikations anstalter, torde man kunna förutse att det möjligen i en framtid knappt skall finnas någon gräns för qvantiteten af det silfver, som kan produceras och att således tillvexten af denna metall bör kunna antagas åtminstone komma att hålla jemna steg med tillvexten af guld.
Ehuru det således, på grund af hvad jag haft äran anföra, enl. min åsigt, icke är möjligt att med någon säkerhet förutse, hvilken af de ädla metallerna, som i framtiden kan komma att undergå den största förändringen, tror jag dock att äfven om dea 314 Den 14 December f. m. gissningen vore riktig, att guld liar en benägenhet att falla, (hvilket jag ej vill bestrida) man derföre ingalunda nu bör söka att göra någon ändring i den myntfot, vi f. n. ega.
Man kan visserligen säga att derom vid detta tillfälle icke egentligen är fråga, utan blott att söka bereda sig fria händer i detta hänseende, och att det vore någonting mindre liberalt att ej vilja medgifva detta.
Men jag mäste bekänna att t. o. in. en sådan endast eventuell frihet i detta läll enl. mitt omdöme icke skulle vara nyttig.
Ty troligen skulle man då vid hvarje Riksdag ständigt få se nya mo tioner och förslag om förändringar i detta hänseende framställas.
Det finnes likväl enl. min öfvertygelse fä .ämnen, som man med så stor försigtighet bör behandla, som ett lands myntförhållanden, och derföre tror jag också att R, o. Ad. icke bör bifalla det förevtde s förslaget.
Särskildt vill jag dock nämna, att detta i min tanka icke pä något sätt bör utgöra ett hinder för Banken att med mera frihet få röra sig med vexlar ställda i guld, och icke såsom nu blott med sådana, som representera silfvervaluta.
Att sålunda kcmma i en direkt affärsförbindelse med England, skulle otvifvelaktig! för Banken vara vida fördelaktigare än att såsom f. n. är fallet monopolisera hela vexelrörelsen på en enda punkt.
Efter de yttranden, sorn blifvit afgifna, vill jag blott med få ord nämna, att jag yrkar af slag på ifrågavide punkt.
Vid alla förändringar bör man blott afse, huruvida någon förbättring i hvad som förut varit, derigenom kan eshållas; men huruvida man kunde få någon fördel af den nu ifrågasatta, är minst sagdt tvetydigt.
Jag tror för min del att följden blott skulle blifva olägenheter, och anser i allmänhet att en af de olämpligaste förändringar, som kan göras, är i alside på den standard man har.
Eör öfrigt anser jag att redan så mycket är taladt i denna sak, att jag blott instämmer i begäran om af slag.
Exc. Hr Grin o.
Landtm., att förslagets förkastande blifvit af flere le damöter yrkadt och att endast en ledamot icke instämt i detta yrkande, utan att dock hafva framställt begäran om propos. å förslagets antagande; hvarefter H.