Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva exempel på en existerande bank, åtminstone en sådan, som utgaf räntebärande obligationer, utan att detta medförde någon annan olägenhet än den, alt
Bankens vinst blef något mindre än den eljest skulle hafva blifvit; hvarför äfven desse obligationer snart indrogos och ersattes genom sedlar, som icke buro någon ränta.
Att i § intaga ett medgifvande för en privatbank, att utgifva räntebärande obligationer, anser jag således för min del icke vara äfventyrlig!, såvida nemi. i den §, der man kommer att bestämma beloppet af de sedlar, som en bank bar rättighet att utgifva, äfven stadgas, att ifrågavar. obligationer skola inberäknas uti delta belopp.
Sedan må det bero på direclionen alt pröfva, huruvida det är med bankens fördel förenligt, att vid utgifvandet af sedlar, äfven utgifva sådane obligationer.
Hvad föröfrigt hufvudfrågan i denna § angår, eller minimivaleuren å de sedlar, som en bank får utgifva, så anser jag, lika med Hrr Nordenanckar och Aminoff, alt, om en banks rät - 496
Den 25 Januari e. ni. tighet att utgifva sedlar inskränkes till rättigheten att utgifva sådane å 6 r:dr 32 sk. h:co, såsom den minsta valeureu, så skall vinsten deraf blifva för samma bank så ringa, att icke någon af de delägare, hvilka deltagit i nuvarande privatbankers stiftande, skall ingå i någon af de nya banker, hvilka grunda sig på ifrågavarande lag.
Hr Gripenstedt har gifvil ett godt skäl för denna mening, då Hr Gripenstedt yttrat erfarenheten hafva ådagalagt, ali den allmänna rörelsen klöfver ett visst antal 500 r:drs, 100 r:drs, 10 r:drs och 2 r:drs sedlar.
Om nu så är, hvilket jag äfven vill antaga, så finnér man lätt, alt om en ort kräfver i sin vanliga rörelse 2 r:drs sedlar till ett belopp af 200.000 r:dr, 6 r:dr 32 sk. till ett lika belopp, samt för öfrigt 10 r:dr 50 r:dr ICO r:dr alltsammans till ett belopp af 700,000 r:dr, och en privatbank i denna ort icke mera får utgifva 2 r:drs sedlar, så skola desse ersättas af Riksbankens 2 r:dr sedlar.
Privatbanken, som då förut kunnat bestrida bela rörelsen med 700.000 r:dr af sina sedlar, är således inskränkt till 500,000 r:dr.
Möjligheten för privatbanken att kunna hålla sina sedlar i rörelsen blifver sålunda inskränkt, och vinsten således äfven i samma mån mindre, ehuru det just är probabiliteten af vinst, som gör, att sådane banker uppkomma.
När nu denna probabilitet försvinner, så är klart, all icke några banker mera uppslå.
Likväl beror detta i viss män på särskilda förhållanden inom orterne.
I en fattig ort, der arbetarens cassa icke uppgår lill 10 r:dr, utan håller sig till mindre summor, kanske 2, 3 eller 4 r:dr, der skall naturligtvis privatbankens sedlar icke kunna sprida sig till den mängd, som för närvarande är förhållandet, under det att å en annan mera förmögen ort åter, der rörelsen har en annan gång, och der allmogens cassör belöpa sig till 10, 20, ä 30 r:dr, en privatbank kan bålla större sedlar i rörelsen med nära lika förmån sorn mindre.
Ehuru således privatbanksröreisen skulle kunna slå sig ut å vissa förmögnare orter, så anser jag dock detta omöjligt inom de fleste prov inser af vårt fattiga laud.
Den minsta sedelvaleuren anser jag lämpligast kunna stadgas till likhet med 1 species, eller 2 r:dr 32 sk.
Visserligen kunde 3 r:dr vara ungefärligen lika; men då R.
St. innevarande riksdag hafva stannat i del beslut, att räkneenhelcn bör blifva lika med 1 r:dr r:gs och conseqvens i besluten är något, som, ehuru den icke alltid iakttages af R.
St., dock alltid är önskvärd, så skulle jag för min del snarast vara af den tanka, att beslutet i afseende på denna del af privatbauksrörelsen sattes i harmoni med det, sorn fattades i frågan om räkneenhetens bestämmande, hvadan jag äfven tillstyrker, det minimivaleuren må blifva en multipel af denna räkneeuhet, och svara emot jemnt 1 r:dr species.
Icke eller jag bar, hvarken af de skäl, som bär blifvit muntligen uppgifne, ej eller af Den 25 Januari e. m. 497 af (lern, som uli reservationerne blifvit skriftligen anförde, kunnat finna mig öfverlygad derom, att privatbankerne ovillkorligt skulle komma alt upphöra, så vida det blefve dem föreskrifvet, alt de icke skulle fa röra sig med sedefvaleurer under 6 r:dr 32 sk. b:co.
Jag anser nemi. den utredning vara riklig, som Hr Gripenstedt framställt, eller att den allmänna rörelsen behöfver ett visst belopp sedlar för hvardera af de särskilda valeurcrne, och alt privatbankerne, dä de utfärda sedlar, uttränga, lill motsvarande antal, sedlar, som Riksbanken utfärdat, hvadan frågan således endast mäste blifva den, hvilka valeurer af Riksbankens sedlar, sorn privatbankerne skola uttränga.
Om jag ieke blifvit oriktigt underrättad, sä tillgick vid privalbankernes första uppkomst pä så sätt, att de, för att draga ur rörelsen de smärre Riksbankssedlar, som i orlerne funnos, tillvexla de sig dessa smärre sedlar emot sina egna samt uppskickade deni till Stockholm, för alt för desamma erhålla Riksbankens större sedlar?
I sådant fall, sedan privatbankerne, i de orter, der de röra sig, genom sina egna lyckats helt och hållet borttränga Riksbankens smärre sedlar, är det tydligt, att näringsidkarue i dessa orter mäste känna behofvel af att ur privatbankerne kunna få smärre sedlar alt dermed aflöna sina arbetare.
Men om i dessa orter ännu funnos kringlöpande Riksbankssedlar af alla smärre valeurer, så ser jag icke något binder, hvarför ieke en sådan person, när han tager ut på sitt creditiv privalbankssedlar af 10 r:drs valeur, skulle kunna vexla denna 10 r:dr mot den mängd af Riksbankssedlar, som äro fästade vid rörelsen i samma provins; och dä det lätt låter bevisa sig, att i allmänna rörelsen behöfvas flere millioner 10 r:dr r:gsocli 10 r:dr b:co-sedlar, ser jag ej hvarföre privatbankerne icke skulle kunna hädanefter supplera Riksbankens sedlar af den högre valeuren, på samma sätt som de förut supplerade dess smärre.
Privatbankerne vexlade in Riksbankens lior emot sine egne, utan alt sedermera dem utvexla, och i den män som allmänna rörelsen dä vore i behof af tio r:drs sedlar, så, om den bade förtroende till privatbankerne, ser jag icke hvarför icke allmänheten skulle behålla dessa privatbankerucs 10-r:drs-sedlar, hvilka då pä detta sätt skulle komma alt supplera Riksbankens.
Jag tror således, alt om privatbankerne hilt i lis icke kunnat länge hålla 'deras större valeurer ute i rörelsen, så bar della möjligen kommit sig deraf, att privatbankerne rört sig på ett sätt, sorn gjort, alt förhållandet icke kunnat vara annorlunda.
Möjligen skola dessa theoriers grunder pä praktisk väg kunna vederläggas; men emot dem bar man, i min tanka, åtminstone icke ännu anfört något enda fullt gilltigt skäl.
Utom de skäl, som redan blif vit anförde emot nyttan af att tillstädja privatbankerne rättigheten all utgifva 3-procenls-sedlar, får jag äran ytterligare tillägga, alt en sådan rättighet vore i högsta grad för allmänheten (i H. 03 498 Den 25 Januari e. ra. farlig och kunde leda till stora missbruk, om den beviljades och begagnades afen bankdirection, som vore mindre ärlig i utvägar att öka sin sedelstock.
Att åter en sådan direclion kan i framliden uppstå, till en sådan förmodan berättigar exemplet med Malmö fördelia discont fullkomligt.
En bedräglig direclion skulle ju, i st. f. att mottaga depositioner och derföre erlägga tre procent ränta, directe kunna utlåna dessa 3 procenls sedlar, synnerligen om de ej äro ställda till inlösen å vista, i beräknad proportion af hvad rörelsen vidtålte för enskildas behof af cassareserver, af t. ex. 6 månaders äldre datum än utlåningsdagen, och således för det ena graverade papperet få genast afdraga 8 procent, under det att den för det andra blott finge afdraga 5.
Det folie sig sedan lätt alt öfvergå till icke antidaterade 3-procents-sedlar oell likafullt erhålla 8 procent af i betryck varande låntagare.
Frestelsen blefve stor, och erfarenheten har visat alt man bör undvika den.
Hvad speciell vidkommer frågan ang:de den minsta sedelvaleuren, så får jag erkänna, att jag delat Utsk:s tanka, att densamma icke bör understiga det belopp, som blifvit af Utskin föreslaget.
Någon omöjlighet för privalbankerne att dermed komma ut, kan jag ingalunda finna.
Till de skäl, som af Hr Mannerskantz blifvit anförde, anhåller jag få lägga det, att då viusterne i cn del privatbanker lära hafva uppgått ända till 25 proc., så synes det mig, som skulle desamma gerna kunna tåla den förminskning, som möjligen skulle uppkomma genom de små privatbankssedlarnes indragning och de större valeurernes kortare omlopp i allmänna rörelsen.
1 afseende på svårigheten alt bålla de stora sedlarne ute i allmänna rörelsen, anser jag mig böra i minnet återkalla, hurusom Fahlu bergslag tillförene utgaf sina sedlar ä 20 r:dr, hvilka, det oaktadt, circulerade i det fattiga Dalarne äfvensom i Westmanland och Upland, samt voro ute flere år innan de till invexling presenterades i 11.
Nu är likväl har endast fråga om 6 r:dr 32 sk. eller |:del af den förra summan.
I Skottland och Irland, der privatbanksrörelse drifves i stor scala, får icke den minsta valeuren vara under ett £ St.
Slutligen får jag ännu andraga ett hufvudsakligt skäl, sorn icke bör lemnäs oanmärkt, nemi. att R.
St., genom att tillstädja privalbaukssedlars lifgifvande å små valeurer, såsom 2 och 3 r:drs b:co-sedlar, ovillkorligen förbinda sig att, i händelse en af dessa banker skulle komma på obestånd, nämnde sedlar dä inlösa; ty den fattigare folkmängden, som icke kan hafva reda pä huru dessa banker förvaltas, äger dock cn moralisk rätt och fullgilltigt anspråk derpå, att icke blifva bedragna genom de anstalter, som af R.
St. med gångbart mynt blifvit vidtagna.
Såsom exempel härå vill jag anföra det upplopp, som i anledning af en dylik händelse med så kallade valuler uppkom i Carlskrona, och der man, för alt stilla detsamma, mäste från allmänna cassör tillfredsställa den arbetande classens anspråk.
Jag vidblifver således min mening, att det af Utskin föreslagna minimum är det rälta.
Den 25 Januari e m. 49(1 Frih. Raab, Adam Christian:
På f. m. tog jag mig friheten alt, då 1 § till pröfning förevar, framlägga förslag lill ett nytt reglemente för privatbankerne, hvilket förslag, om det, åtföljande äterremisseii, skulle inom Utsk:n vinna något afseende, naturligtvis kommer att hafva inflytande pä sedelvaleurerne.
I sådan händelse, eller om de sedlar, som privatbankerne skulle utgifva, endast konime alt bestå af invisningar å Riksbanken, sä är klart, alt dessa sedlar icke kunde blifva afsa små valeurer, som då privatbankerna utgifva sina egna sedlar.
Dock! R. o. Ad:s majoritet tycktes icke gilla dblla sätt för privatbankernas rörelse, ulan ansåg i allmänhet, alt det sätt för sedelutgifning, som privatbankerna hittills följt, vore det rälta och det bästa, hvaraf äfven följer, att det är i öfverensstämmelse härmed, som frågan nu är att yttra sig om privatbankernas sedelvaleurer.
Det är således under förutsättning deraf, att privatbankerna hädanefter, såsom hittills, komma all drifva sin sedelrörelse, som jag nu vördsammast tager mig friheten att yttra mig öfver sedelvaleuren.
Det gifves 2:ne still all förhindra privatbankernas tillvaro; det ena, att bestämdt förbjuda dera — detta är ärligt spel — och det andra, att stadga sådaue villkor, som göra deras existens omöjlig.
Denna sednare åtgärd anser jag hafva blifvit vidtagen, då minimivaleuren sattes så hög, att någon vinst på privalhankrörelsen för delägarne icke kan uppkomma.
Hr Gripenstedt har sökt alt försvara den sals, alt, då privatbankernes sedlar, de stora likasom de små, finna sitt omlopp derigenom, att de undantränga ett motsvarande belopp af Riksbankens sedlar; så skulle det derföre vara af nöden för Riksbankens säkerhet, att förbjuda privatbankerna utgifva mindre sedlar.
Delta har redan af flera föreg:de talare blifvit upplaget och i min tanka så fullkomligt vederlagdt, att jag icke länge vill uppehålla mig dervid.
Det torde vara en gifven sak, som Hr Gripenstedt icke eller har vederlagt, att om privatbankernas sedlar uttränga den ena eller andra sorlen af Riksbankens, kati detta för Riksbanken vara ungefärligen detsamma.
Frågan är blott om det belopp, som de undantränga, men hvilken sort, mäste för Riksbanken vara alldeles likgilltigt, Återstår således intet annat hufvudsaklig! skäl, än det vid första påseendet verkligen klingande, nemi. att den mindre bemedlade, torparen eller arbetaren, som icke hade mera än sin 3 r:dr af en privatbanks sedlar på fickan, skulle vara underkastad äfventyret att äfven förlora densamma, genom samma banks förvållande, hvarvid Staten skulle finna sig skyldig att inlösa sådana sedlar.
Det är ingen af eder, mine Hrr, som ens yttrat den farhågan, att en privatbank skulle verkligen komma i den belägenhet, att icke kunna inlösa sina egna sedlar; men jag vågar framställa en annan sida af saken.
Jag frågar Hrr:rne, om de fattigare classerne vore bättre betjente, om Hrr:rnes lagstiftning går derpå ut, alt göra privatbankerna omöjliga, och derigenom betaga producenten tillfälle ali lemna arbetaren utväg all förtjena, och således hvarken någon privatbankssedel eller någon Riksbanks - 500 Den 25 Januari e. m. sedel komme i deras hand.
Vore väl den fattiges belägenhet dä bättre, än om del möjligen nu skulle hända honom, hvilket dock saknar hvarje skymt af sannolikhet, att han vore tvungen att behålla sin sedel några veckor, innan han kunde blifva af med den?
Man har på f. m. talat om den slöra vinst, som privatbankerne hafva gjort.
Jag vill nu icke vidröra detta ämne, ehuru förljensten visserligen icke är på långt när så stor, som Hr von Hohenhausen uppgifvit; men då man jemväl ofia anspelat privatbanksintresset, vill jag förklara, att det är icke privatbankdelägarnes intresse, som jag försvarar, utan det är den stora allmänhetens.
Om privatbankerne icke skulle kunna äga bestånd, då frågar jag Hrr:ne, hvilka skulle derigenom komma att förlora mest, antingen delägarne, som vid sådant förhållande blefve i tillfälle att genom de utdelningar, som de i banken på sina adier erhöllo, qvitta sina skulder, eller den stora allmänheten, som då skulle se sig tvungen alt lill privatbankerne inbetala de utelöpande (i millionerne.
Hr Mannerskantz har framställt en uppgift, som jag belviflar blifvit riktigt Hr Mannerskantz föreställd, nemi. att privatbankerne skulle i början af sin tillvaro först hafva lillvexlat sig Riksbankens små sedlar, uppsändt dem till Banken samt derför erhållit större.
INågon sådan operation bar jag alldeles icke bort omtalas, och jag bestrider helt och hållet alt någon sådan ägt rum; ty privatbankerne hafva i allmänhet förhållit sig klokt, men det skulle hafva varit oklokt alt bekosta sådane onyttiga utgifter i post-arfvoden.
Tvertom hafva de fleste incasseringar skett i stora riksbankssedlar, som blifvit inlemnade till privatbankerne till utvexling.
Jag slutar med det tillkännagifvande, alt jag instämmer med Hr Aminoff deruti, att den minsta valeur, som privatbankernes sedlar böra innehålla, mätte bestämmas lill 4 r:dr r:gs, men icke derutöfver; sä vida nemi. det system för privalbanksrörelsen antages, som R. o. Ad:s majoritet tyckes gilla.
Jag bar begärt ordet, för att siika bemöta några skäl för antagandet af den högre sedelvalour, som Utsk:n föreslagit.
Här bar blifvit sagdt, ali om privalbankcrne fortfarande fä bibehålla rättigheten att utgifva småsedlar, sä skola dessa framdeles, såsom hittills, uttränga alla Riksbankens smärre sedlar.
Jag hemställer då, huruvida det dr så alldeles uppgjord!, att det är privatbankernes sedlar, som utträngt eller minskat Riksbankens utelöpande sedelstock?
Den riktning till indragning af Bankens sedelstock, som nu öfverklagas, var redan börjad genast efter realisationens fastställande, och således innan privatbanker funnos, och har sedermera år efter år ständigt fortgått.
Privatbankernes sedlar hafva således icke utträngt Riksbankens, ulan de hafva sökt alt fylla den brist af nödvändiga rörelsemedel, som uppkom i landet genom den riktning, som realisationen i allmänhet tog.
Att vid sådant Den 25 Januari e. m. 501 förhållande dessa sedlar blefvo begärliga i rörelsen, när de andre försvunno, det är en naturlig sak.
Dernäst är det sagdt, att det för en värd talare icke vore klart, det ju icke privalbankerne skulle kunna fortfarande bära sig med den inskränkning i afseende på rättigheten alt utgifva sedlar, som nu af Utsk:n blifvit föreslagen.
Det är likväl säkerligen ganska klart för den värde talaren, att mindre sedelvaleurer behöfvas för den allmänna rörelsen?
Om nu den allmänna rörelsen icke får privalbankernes sedlar, utan måste skaffa sig Riksbankens sedlar, sä frågar jag: på hvad sätt skall den allmänna rörelsen kunna skalla sig dessa sedlar i landsorterna?
Något sätt alt directe från Stockholm förskrifva dem, har icke den mindre rörelsen.
Det är naturligt, att, dä det finnes vexelcontor i landsorterna, såsom privalbankerne, så söker äfven allmänheten der dess dagliga rörelscmcdel, eller 2 r:dr.
Allmänheten mäste hafva ett större antal sedlar å 2 r:dr, än den skulle baft ä 10 r:dr; för att kunna få dem, måste den således naturligtvis, sä silert en 10 r:drs-sedel kommit ut, skynda sig alt för den få ut 2 r:drs sedlar, som äro dess egentliga rörelsemedel.
Genom privalbanks-sedlarnes så hastiga återkomst skulle all vinst för privalbankerne gå förlorad, och desse dessutom blifva tvungne att upprätthålla en bancosedelstock, vida öfversligande den nuvarande, och så stor, att eiK privatbanks rörelse derigenom hiefvc lill det aldrayltersta försvårad.
Huruvida delta är ändamålet, del är en annan sak; då må man öppet uttala det.
Man gore sig dock förut fullt reda för, huru landet skulle komma att må, om på en gång, likasom genom ett maktspråk, det egentliga rörelsecapilalet, som landet nu äger, ur den dagliga rörelsen bortrycktes, ulan att något annat sattes i stället.
Ty att säga, alt Riksbanken skulle öka sin rörelse, är falskt, emedan del är bevisadt, att detta icke kan ske, utan att
Riksbanken erhåller en motsvarande metallisk valuta, på hvilken den kan gifva ut ett större belopp sedlar.
När nu metallisk valuta icke finnes för de sedlar ens, som redan äro i allmänna rörelsen och som äro alldeles otillräckliga; pä hvad grund kan man dä tro, att Fullmäktige skola våga att släppa ut ännu mera sedlar ur Ranken, för hvilka icke alls någon grundfond finnes?
Ett vacuum skulle således uppstå; och hvad inflytande det skulle hafva pä landet, om, midt under allt detta, privalbankernes fordringar skulle inbetalas, det torde hvar oell en, som något känner förhållandena, lätt kunna bedömma.
Här är sagdt, att privatbankernas 10 r:drs sedlar skulle bära sig lika bra, som obligationerne å 20 r:dr, ställde lill inlösen på R.
Till en början har det gått med dem, som det nu troligen går med det andra rörelsemedlet, som Sveriges allmänhet ännu fält behålla; de finnas nemi. icke mer.
Man rörde sig i början ganska mycket med dessa obligationer; men som man här i landet tyckes tro, att Staten förlorar allt hvad den enskilde vinner, så pålade man dem en så stor folio-afgift, att de icke mera med fördel kunde ulgilVas.
Hvad den uppgift beträffar, att de mindre 502 Den 25 Januari e. m.
Riksbankssedlarne skulle af privatbankerne hafva blifvit invexlade samt till Stockholm uppskickade, så får jag upplysa, åtminstone från den landsort, hvarifrån jag är, att något sådant der så mycket mindre ägt runi, sorn privatbanken nästan uteslutande sökt tillvexla sig de stora bancosedlarne, som kosta minst i portoafgift och som alltförväl behöfvas för de dagliga remisserne på Stockholm.
Jag måste således instämma med de Hrr, som tro, att vilkoret för privalbankernes fortfarande rörelse är, att icke allt för mycket höja minimum af sedelvaleuren, och får jag jemväl i delta afseeude förena mig med Hr Aminoff, som ansett alt 1 speciendr borde tagas till grund derför.
Det är svårt att framställa posi tiva bevis i en fråga, som måste bero endast på hvars och ens individuella öfvertvgelse.
Jag har redan uttalat min åsigt, att privatbankerne icke kunna bära sig med så höga valeurer, sora deni Ulsk. föreslagit, och jag hänvisar derom vidare till min reservation.
Jag vill dock upplysa derom, att egentliga anledningen till stillandet af Wermlands provincialbank verkligen var behofvet af småsedlar i orten.
Wermlands rörelse var sådan, alt då största delen af dess penningar inkom i större remisser från aflägsna håll t. ex. Götheborg, så stadnade man i förlägenhet att få dessa vexlade och, då liqvider vid större marknader etc. skulle ske, så måste man ofta förena 10 å 12 personer om samma sedel.
Detta behof af vexelmynt var första auledn. till bankens stiftande, och samma hellof qvarstår ännu.
Man har, såsom skäl mot småsedlarne, anfört olägenheterne för den fattigare allmogen, i fall någon förlust skulle, genom privatbankens förvållande, uppstå.
Jag skulle erkänna detta skäl, såvida jag icke vore fullt öfvertygad derom, alt någon möjlighet lill förlust icke finnes under privatbaukernes nuvarande organisation.
Der finnes säkerheter icke allenast till dubbla summan af bankernes tillgångar, utan dessutom liela den personella ansvarigheten.
Vid stiftandet af Smålands privatbank, sammanträdde några personer, deribland jag var en, och vi försökte att ungefärligen beräkna bolagets tillgångar.
Endast de delägare, som vi personligen kände, uppskattades af oss till en förmögenhet af emellan 9 och 10 millioner.
Sådan, mine Hrr, är privatbankernes organisation.
Den saknar sin like i andra länder, och jag är fullkomligt öfvertygad, att någon förlust icke kan på dessa inrättningar uppstå, hvadan äfven det skäl för mindre valeurernes borttagande, som man vill hemta från omsorgen om den mindre bemedlades säkerhet, för mig förlorar sin kraft.
Jag har vid ett föreg:de till fälle, vid återremissen af BancoUlsk:s stora financebelänk., tagit mig friheten yttra den åsigt, att, enligt mitt förmenande, privalbankerne inom landet åstadkommit ganska mycken nytta, Den 25 Januari e. m. 503 och ntt desse banker, såvida nemi. de väl organiseras, äfven borde framdeles få fortfara.
Men om nu privatbankernc skola fortfara, så är gifvet, att de äfven måste äga rätt att utgifva egna creditsedlar; det lärer ej kunna bestridas.
En annan fråga är likväl, huruvida desse banker böra äga rättighet att utgifva creditsedlar till så små valeurer, som hittills varit fallet, och i detta hänseende får jag förklara, att jag för min del ingalunda kunnat finna mig öfvertygad af de talares skäl, sorn här velat åt bankerne bibehålla denna rättighet.
Tvertom synes det mig, på de grunder, som Hrr Gripenstedt, Mannerskantz och Hohenhausen anfört, att privatbankerne framdeles kunna existera och med tillräcklig vinst sköta sin rörelse, derest ett högre minimum för sedelvaleuren af R.
St. bestämdes.
Huruvida detta minimum bör bestämmas till 6 r:dr 32 sk. eller, hvad jag för min del skulle tro vara kanske rättare, i enlighet med Hr Lagergrens reservation, lill 5 r:dr 16 sk., är en sak, sorn jag icke vågar bestämdt yttra mig öfver.
Jag skulle likväl tro, att den sednare valeuren, eller 5 r:dr 16 sk., skulle i det hänseendet hafva ett obestridligt företräde, att derigenom ett slags sedelmynt kom i rörelsen, som vore af olika valeur med de sedlar, som af Riksbankeu utgifvas, äfvensom jag tror, att just derigenom, alt detta nya sedelmynt kom i rörelsen, en icke ringa ersättning skulle beredas privatbankerne för den minskade sedelstock, som skulle blifva en följd af de smärre sedlarnes indragning.
Man har framlagt så många skäl för möjligheten att privatbankerne ändock skulle kunna bära sig, att jag icke vill upprepa dem.
Jag vill blott, med afseende på den talares yttrande, som påstått, alt rättigheten för enskilda personer, alt å Ranken utgifva assignationer å 20 r:dr icke lönade sig, nämna, det jag kanner enskilda personer, som, det oaktadt, ännu i icke ringa scala drifva denna rörelse, och som deraf hafva en icke obetydlig vinst.
Då enskilde personer kunna finna sin uträkning vid ulgifvandet af 20 r:dr b:co obligationer, helt och hållet grundade på deras enskilda credit, skulle jag tro, alt privatbankerne, om man berättigar dem att utgifva sedlar å 6 r:dr 32 sk. eller 5 r:dr 16 sk., ingalunda skola komma i en så svår belägenhet, alt de skola se sig nödsakade att inställa sin bankrörelse.