Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är troligt, att harmkänslan är ett af dessa retningsmedel, som äro ämnade att drifva den del af menskligheten närmare målet, som icke i sitt inre har ädlare krafter att uppkalla; Och jag går derföre rakt till mitt mål, som nu är, att söka vederlägga några yttranden i Betänkandet, som eljest kunde i framtiden lända till misstag eller öfverseende med verkliga missbruk.
Först synes det, som Utskottet yttrar om Regeringens synnerliga, allt hittills fortsatta, uppmärksamhet till Läroverkens förbättring, tåla inskränkning; ty, hvad angår de facta, som Utskottet till bevis derom föregifvit, så har den af Riksens Ständer 1810 begärta undersökning om Läroverkens tillstånd i det hela, endast stadnat vid Elementar-Läroverken, oagtadt det varit lika angeläget, att göra Universiteterna till föremål derföre, så att jemte Skol-lagens förbättring inan påtte kunnat påräkna gkiejdiga Den 18 December. 69 Lärare till verkställighet deraf.
Nu liar följden blifvit, att man haft allt mera och mera svårt att få skickliga Lärare vid de lägre Undervisnings-verkeri.
Hvad ater angår exemplet af det numera utarbetade Förslaget till Stadgar för Studentexamen, så utkom det först år 1822, således 12 år sedan Revisionen begärts.
Jag medgifver, att det i många delar kan vara väl uttänkt; men jag frugtar, att det kanhända är för ensidigt, just för det att omtankan vid dess uppgörande icke fick sträcka sig till betragtande af Universitets-författningen.
Om ett grundrigtigt Reglemente för Civil-examina och andra Lärdomsprof en gång blef utarbetadt, torde man kanske finna, att några föregående Examina, såsom nu är föreslagit att stadgas om Student-examen, äro öfverflödiga, samt att en riktigt, efter fulländad Lärocours, tagen Slut-examen, är tillräcklig och förekommer olägenheterna af en mängd Preliminär-examina, hvilka äro lappverk, och dela ansvarigheten på alltför mångå händer, under olika tidpunkter, der den eila Examinatorn liter på den andra, m. m. dylikt.
Jag tviflan derföre ej, att om de som utarbetat Studentexamens föreskrift, fått taga i betragtande hela det Academiska Examens-väsendet, skulle de, långt ifrån att som de föreslagit, öka Examinas antal, och derigenom minska deras vigt, hafva ökat deras värde genom afskaffandet af denna splittring, och inskränkt dem till några få, men alfvarliga och stränga.
70 * Den 18 December.
Slutligen hvad angår den äfven som bevis framdragna öfver academiska Jurisdictiolien förordnade Comitte, så tillförordnades den lika mycket med hänsigt till den allmänna Lagstiftsningsfrågan i nya Lagen, om upphäfvandet af fora privilegiata, som af något serskilt afseende på Universiteten.
Skriftvexlingen emellan Comitteen och Consistorium Academicum har likväl varit 2 år slutad, utan att Regeringen fattat något beslut, ej en gång, hvad Polismagten beträffar, hvilken fråga synes mig vara oberoende af den allmänna om forum privilegjatum; och man ser således äfven här senfärdigheten i allt, som rörer Academiens förbättring.
I afseende på min anmärkning om saknaden af behöflig Lärofrihet, yttrar Utskottet: ”Att det icke kan föreställa sig, huru Ungdo”mens offentliga Undervisning skulle kunna ”blifva andra tillåten, än dem, som med ofÖr”vitelig frejd förenade erforderlig skicklighet ”till detta kall,” samt, ”att
Det ej kan inse ”åt hvem Staten skulle anförtro pröfningen ”af dessa egenskaper, om icke åt Lärarne i ”vettenskapen, och den Auctoritet, som trädt ”i föräldrars och förmyndares ställe.”
Jag har väl foga att tillägga till hvad Herr Hammarskjöld deremot anfört, och behöfde kanske blott erxndra, att Friherre Adlerbeth, som sjelf är Ledamot af Uppfostrings-Comitteen, då frågan här förra gången förevar, vitsordat apmärkningens rigtighet; men jag Den 18 December.
71 kan ej återhålla mig ifrån att uttrycka min förundran öfver det språk, sorn Utskottet i detta f^ll fört.
Om män i ett närbelägit land, der Universitetets-Lärarne, i och för sina föreläsningar, för några år sedan blefvo ställde under Polis-uppsigt, och der en Polis-Agent residerar vid Universitetet, hade hört detta språk föras, vore det mindre underligt; men jag trodde åtminstone, att det ej skulle ske i mitt fädernesland, i Sverige, der Grundlag och Tryckfrihetslag tillåta enhvar att lära genom utgifvandet af tryckta Skrifter, i Sverige, der tili och med under den afsalte Konungen Gustaf IV Adolphs envälde, en nu afliden Lärare opåtalt fick utgifva en Handbok i Natur-Rätten, hvari läran om Samhällsfördrag, delegation af den offentliga makten, m. m. framställas vid samma Universitetet, der dessa läror nu åtalas som revolutionära; att här, nuy säger jag, dylika saker skulle kunna drifvas, finner jag i det minsta oförklarligt.
Eller vill man ej en gång innom Litteraturen medgifva så mycken näringsfrihet, som innom handel och handtverk?
Eiler skulle ej en Philosophiae Magister, som aflagt ed att i de vettenskaper, hvari han blifvit examinerad, ej underkasta sig ytterligare pröfning', kunna anses nog pröfvad, för att utan afseende på någons godtycke meddela undervisning till dem, som hafva fritt förtroende till hans skicklighet?
En frihet, som ej vore farlig för ungdomen; ty huru sällan misstager den sig om de ordinaire
Lärarnes skicklighet eller oduglighet?
Eiler äro Lärår ne su ofelbara, alt de 7a Den 18 December '. möjligtvis ej, till exempel af förkärlek för den feodalistiska principen, anse eller skulle vilja betragta Läraresysslan, som ett Feodum, för att lemna den i arf åt en slägtinge eller såsom ett lämpligt benificium till belöning åt sina söners Informator?
Och hvarföre önskar man förändring i sättet af Docenternes kallande, om ej för det, att erfarenheten visar, att ej heller det närvarande förebygger oduglighetens innästlande på Läro-skolorna?
Eller ser man ej, att de Skottska och Tyska Universiteten besanna Lärofrihetens fördelar; och vill man ännu rent af yttra: att den slutna Corporationsformen, eller Skrået, är den enda form, som är naturlig för Vettenskaps-Lärarnes förening, sorn hör qvarstå vid Universiteten, lik en ruin, midt emellan de yngre formationerna af den allt ädlare gestalter antagande Europeiska civilisationen?
Utskottet yttrar dessutom en sak, som synes mig oförklarlig, och som jag heder någon härvarande Utskotts Ledamot lemna upplysning om.
Utskottet säger: ”att hvar och en är berättigad att erhålla Docenter.” Hvarest har Utskottet inhämtat detta?
Oagtadt den möda jag gjort mig, att genomläsa de Universiteten rörande acter, har jag ej funnit detta.
Utskottet upprepar åter i detta Betänkande: ”att det ej är Examina eller deras ”mängd, som vållat ytligheten; utan deras ”Ungdom och otillräckliga Elementar-bildning, ”som vid Universiteten ämna sig till Rikets Den 18 December. 73 ”tjenste!’ och embeten.”
Detta är dock helt och hållit Lärarnes fel, som eftergifvit för Ungdomens böjelser.
De hafva ej allenast fullkomlig magt, att qvarhålla den, till dess den blifvit moget bildad, utan äfven förbindelse dertill.
Hvad Philosophiae Examen och Läxläsningen angå, har jag hört alltför många intyga, hvad jag derom yttrat, synnerligen yngre Studerande, för att kunna, på Utskottets ord, frångå det.
Angående de practiska Faculteternas förening och förflyttning till hufvudsta den, yttrar Utskottet sig deremot.
Jag åter finner tydligt, att derigenom skulle vinnas besparing, lättare practisk undervisning, och garanti för att få bättre Lärare och flera vetenskapsidkare.
Besparing skulle behöfvas, för att förbättra Biblioteker, Observatorier, Laboratorier och Museer, hvartill nu anslagen ej förslå; samt för att erhålla löner till nya professioner, som behöfvas; och jag tror mig i min Reservation hafva tillräckligen ådagalagt detta behof, t. ex. för den Organiska Fysiken; och dertill kommer, att Carolinska Institutet skulle kunna förenäs med Faculteten här, med flera förmåner i besparingsväg.
Angående practiska Undervisningen, skulle den naturligtvis blifva lättare här, hvarest finnas större Lazarett, Sjukhus, Dårhus, och Veterinär-Inrättningen till begagnande för studium af Anatomia Comparata; än i en småstad, der- sådana inrättningar dels ej finnas. 74 Den 18 Decemberl dels innehålla några få sjuklingar.
Detta hvad angår Medicinska Faculteten.
Men det finnes ett gammalt Svenskt ordspråk, som torde vara nog att bevisa nyttan för den Juridiska, af en sådan'förflyttning.
Det låter så:
En _ t- O god Domare bättre än en god Lag!
Och huru mycket mera försäkrad skall man ej kunna blifva att erhålla sådane, då redan från ynglingaåren de sig till Jurister ämnande studerande kunna bevista Domstolarnes Sessioner, och se, huru der tillgår, samt låta det practiska sålunda, så att säga, beständigt'följa deras framsteg i vettenskapen?
Lika tydligt är det, att deras Lagkunskap dä skall blifva säkrare, som dess erhållande skall derigenom forlskyndas!
Utskotten sluta med att förklara: ”att ”det ej är stora Revisioner, utan frihet för ”Vettenskaps-idkaren, som befrämja Vetten"skaps-odlingens framsteg.”
Men! det är just för att tillvägabringa den, som man begär Revisionen.
Detta är åtminstone mitt motiv.
Nu finnes den blott i ringa grad, för så väl Lärare, som Lärjungar.
J)et vöre ej svårt för mig, att beröra, att denna frihet nu är ansenligen kringskuren genom många flera förhållanden än dem, jag förut uppgifvit, och som jag hoppas tillräckligen bevisat, och som måste höfvas, innan allt blifver rätt fullkomligt vid våra högre Läroverk.
Men detta skulle nu leda mig för långt.
Nog af, att en allvarlig Revision är villkoret för just den frihet, Utskotten så lifligt synas önska.
Det å - Den 18 December.
T> ters tår mig allenast, att försäkra, att ej conjuncturens fordran varit hvad som motiverat mig, att yrka denna Revision, utan ett det aldra uppenbaras te behof deraf har satt mig i rörelse.
De forskningar jag gjort i såväl våra, som Norriges, Tysklands och Englands Universitets inrättningar, hafva visat för mig detta behof; äldres och yngres yttranden och samtal hafva stärkt mig deri..
Jag hade antecknat i flera år, hvad jag derom ämnade framlägga.
Ett ögonblick har vållat, att det af mig påkallades en Riksdag förr än jag ämnat; men jag skall söka, att vid nästa Riksdag fullständigare utreda förhållanderne.
Nu afstår jag gerna från att yrka antagandet af de punkter, som jag i reservationen föreslagit.
Jag yrkar endast proposition på den underdåniga skrifvelse Utskotten tillstyrkt.
Och jag ingår gerna på den öfvertygelse, att om mina föreslagna punkter innehålla något nyttigt, kunna de ej undgå Regeringens uppmärksamhet.
Det må åtminstone vara, ännu några år, en välmenande Representants tröst.
Herr von Hartmansdorff'., August:
Då Herr Hjerta afstått ifrån yrkandet, att Riksens
Ständer måtte till sina egna göra de frågepunkter, angående Universiteten, hvilka i hans reservation innefattas: så borde ej vidare tal om förevarande ämne behöfvas.
Men våra Universitet hafva af honom och Herr Hammarskjöld nu, samt förut af andra Ledamöter blifvit, såsom mig synes, obilligt behandlade.
Näst föräldrar vet jag ingen, man är större 76
Den 18 December. erkänsla skyldig, än fiina lärare; och jag skulle anse mig ganska otacksam, om jag med stillatigande afhörde de oblida yttranden, som angående dem blifvit fällda.
Ridderskapet och Adeln torde derföre ursäkta, om jag upptager tiden med ett något vidlyftigt genmäle, och om jag icke heller är skonsam» Först må jag anmärka, att man gjorde bättre, om man ifrån sin academiska tid erliindrade sig det goda och förståndiga man af sina Lärare fått höra, än att hånligt blotta deras brister och svagheter; samt att jag anser den vara jäfvig, att tala om felen vid Universitelen, om Professorernas ringa kunskaper och oförmåga att pröfva andras, hvilken sjelf i sina examina varit olycklig, och deraf måhända bibehållit obehagliga minnen.
Herr Hjerta har sagt, att åtgärderna i afseende på frågan om den Academiska Jurisdictionen icke bevisade någon omsorg för Universiteten, utan snarare tvärtom; enär saken uppkommit endast i sammanhang med den allmänna frågan om serskildta domstolars upphäfvande, och förslaget sedermera icke blifvit utfördt till någon verkställighet.
Jag får dervid anmärka, att Regeringen efter mitt begrepp visat större omvårdnad för Universiteten derigenom, att bon icke verkställt detta förslag, än om lion gjort motsatsen.
Den värde Ledamoten bar äfven hos Regeringen velat finna en bristande uppmärksamhet på Läroverken i allmänhet; men jag tror att det som hörer till Ecclesiastikväsendet är
77 en af de vackrare delarne i vår statsförvaltning-; och får upprepa, hvadUjag redan vid ett annat tillfälle yttrat, att nemligen af de mångfaldiga Comite'er, som blifvit nedsatta sedan statshvälfningen 1809, för att bringa våra inrättningar i öfverensstämmelse med rikets nya samhällsskick, är det mig veterligen ingen, utom Uppfostrings-Comitén, hvars förslag till nya organisationer blifvit fullständigt utförda.
Herr Hjerta har instämt med Herr Hammarsköld i den mening, att det vore felagtigt af Regeringen, att hafva börjat Läroverkens reformerande med de lägre; och att man, så vida något väsendtligt skolat uträttas, bordt göra tvärtom, och begynna med Universiteten.
Det må vara; men Ridderskapet och Adeln torde dock påminna sig, att samme värde Talare, i fråga om organisationen af rikets styrelseverk lagt mig, och äfven Serskildta Utskottet till last, att vi företagit organisationen uppifrån nedåt, eller från Regeringen, statskroppens hufvud, till de lägre embetsverken; ty, säde han, man borde hafva gått nedifrån uppåt, eller med andra ord, börjat med fotterna, för att komma till hufvudet.
Då Talarens mening nu är alldeles motsatt, så mätte han antingen hafva haft 0- rätt förra gången, eller ock nu; eller tror hail måhända, att en annan regel ligger till grund för Styrelseverkens än för Läroverkens organisation, likasom den läkare, om hvilken berättas, att han ansåg samma botemedel, sorn hjelpte handtverkare, icke vara användbar* för krigare, 73 Den 18 December.
I afseende på de yttranden, som här förut i motsats af Herr Hjertås mening blifvit framställda eller åberopade, i fråga om rigtigheten af Universitetens inrättning, bar lian anfört, att Autoriteter intet bevisa.
Med Åutoriteter menas förmodeligen ansedda mäns yttranden.
Gälla de ej för Universiteten, så måtte de ej heller gälla mot dem; och då står saken, som hade aldrig några tal derom ägt rum.
Anser man dem böra något gälla å ömse sidor, så torde det tillåtas mig att hålla Linnés och andra utmärkta Lärares omdöme, grundadt på långvarigt vistande och befattning vid Universiteten, för lika så godt som deras, hvilka icke der blifvit uppfostrade, och följagteligen ej af egen erfarenhet veta, huru der tillgår.
Herr Hjerta erkänner ej, att Universiteten möjligtvis kunna vara oskyldiga till den ytlighet, lian förmenar förefinnas i E mbets männens bildning.
Dervid bör jag först anmärka, att Universitetens egenteliga föremål icke .är att bilda Embetsman, utan att underhålla vettenskapernas ljus i stort och i allmänhet; samt att Embets-examina alldeles icke funnos på de tider, då Sveriges Statsförvaltning stod i sin högsta glans.
Hvad var orsaken till deras umbärlighet?
Jo, att Rikets förnämsta Embetsman voro tillika de kunnigaste män i landet, och att befordringarna för de ringare rättades derefter.
Nu deremot och så länge till de förnämsta Embetena ofta tagas nfän, som inga academiska Embets-examina undergått, så är det fåfängt att vilja genom Uni - Den 18 December•
79 versitetens åtgärd allena framtvinga kunnighet hos Embetsmännen.
Då Cheferna i Verken icke undergått den Examen, som fordras för att der blifva Extraordinarie eller Copist, huru skola de kunna pröfva de nykomnas kunskaper, eller särdeles uppöfva dem ?
Och hvartill skulle det för mängden, sorn ej älskar dem i och för sig sjelfva, tjena, att beflita sig om deras förvärfvande, enär man, dem förutan, kan blifva hvad sorn heldst?
Frågan om Embets-examina är, derigenom att Ridderskapet och Adeln antagit Serskildta Utskottets Betänkande, redan afgjord, och lärer för denna Riksdag ej mera kunna blifva öfverläggningsämne.
Men besynnerligt förekommer det, att man sätter deras afskaffande i fråga på samma gång, som man af Universiteten allena fordrar de okunnigas förhindrande, att i Kronans tjenst inträda; och huru skulle väl Universiteten kunna i ringaste mån ansvara för de afgående Studenternas kunskaper, utan att pröfva dem? —•
Herr Hjerta tror, att de flera föregående smärre Examina, som tagas innan den slutliga, borde afskaffas, och denna göras till ett gemensamt förhör i allt på en gång.
Jag kan oj instämma i denna mening.
Hvar och en, som undergått flera Examina, vet, huru angelägen man, som gosse eller yngling plägar vara, att bestå sig väl i hvarje förhör.
Ju oftare man examineras, ju mera anstränger man sig, ju mera lärer man.
Skulle allt läsas på en gång, så korarae det hos de flesta förmodeligen att öfverstiga höfvan, och föranled^ oreda.
Huru skulle man ock kunna
Den 18 Decemberi grundeligt förhöra i alla stycken på en gång, utan att dertill använda hela dagar, i stället för timmar, samt borttaga för mycken tid för Lärarne, och öfverdrifvet uttrötta både dessa och dem, som skulle examineras?
Herr Hjerta har satt i fråga att disputationer och stilöfningar borde vid Universiteten afskaffas.
Huru kan det förra förlikas med ifrandet för Talare-sällskap för fullmyndiga?
Ynglingarne böra väl också få tillfälle utveckla förmågan, att med reda och sammanhang uttala sina tankar; äfven för att med tiden blifva värdiga medlemmar af Talaresällskapen?
Lika sjelfstridigt finner jag äfven yrkandet, att afskaffa stilöfningar för studenter, under det man vill att de skola deltaga i den practiska juridiken, hvartill fordras skrifters, elier handlingars uppsättande, der ordning och öfverensstämmelse i tankegång och slutsatser böra äga rum.
Man har sagt, att Professorernas antal borde ökas, på det att, om 2:ne i en Facultet voro oskickliga, en 3:dje duglig skulle vara att tillgå.
Vill man antaga, att oskickliga personer sättas till embetena, så finnes mera ingen gräns för suppleanters antal, i händelse odugliga äfven gåfves ibland dem.
Det är möjligt, att Professorerna vid Universiteten äro för få, men det är icke deras fel; utan man bör hålla sig till Riksens Ständer för att få anslag till deras ökande, om man finner A
Den 18 December* 81 det nödigt.
Man borde så mycket mera göra det, sorn vårt första Lärosäte föga kostat Staten.
Detta oell allt godt, dét uträttat, är hufvudsakligen en skänk af honom, hvars vapen sitter här, högst ibland alla, jag menar den store Gustaf Adolph, som —• jag säger det å nyo —• gaf sin egendom för Sveriges upplysning, liksom han gaf sitt lif för den protestantiska Christenhetens allmänna tankefrihet.
Då Upsala Universitet kostat Staten så litet, har det visserligen varit oförväntadt, att se till och med ett lånebiträde åt detsamma på detta rum bestridas; ty vili man klandra, så hör man ock anvisa några medel till förbättring.
Man har sagt att en profession i •
Physiologien och Naturalhistorien saknades i Upsala: det är möjligt; men att föreläsningar öfver den organiska Naturen, i dess åtskilliga delar, Zoologien inberäknad, icke fattats, det vet livar och en, som känner den berömde Thunbergs med flere Professorers nit, eller liört deras föredrag.
Herr Hjerta har yrkat en förändrad reglering af läroämnena innom Faculterna, och bland annat att den politiska oeconomien skulle föreläsas af Professor Skyttiarius.
Här är icke stället, att ingå i någon undersökning af ett sådant ämne; likväl hör jag anmärka, att den värde Ledamoten synes vara i någon strid, med' sig sjelf, då han eljest vanligen hort till dem, som bestridt Regeringens och hennes Embetsverks behörighet, att gifva förskrifter Ridd. 0. Ad.
Band. 3.
Afd. 6 82 Den 18 December. angående allmänna hushållningen, eliev såsom tlet heter, att utöfva förmynderskap öfver näringarne.
När man ihogkommer, att Herr Hjerta yrkar frihet för hvarje Magister, att få hålla föreläsningar för Ungdomen, följagteligen äfven uti Oeconomien, och således att gifva en viss allmän rigtning åt medborgares liushållsföretag: så synes det åtminstone för mig, vara någon motsägelse deri, att ej vilja medgifva Kongl. Maj:t och dess Embetsverk, något inflytande i samma afseende.
Herr Hjerta har anmärkt de långa Feriernas skadlighet.
Det är sannolikt, att Hösttermin borde ökas med 1 månad, eller taga sin början med September, om det, med afseende på folkets hushållsbestyr i landet, kan låta sig förena, hvilket jag ej är i stånd att bedömma.
Men alt Professorerna skulle hålla föreläsningar hela året igenom, anser jag alldeles otjenligt.
Man åberopar de Tyska och andra Universitet; men jag har sett, och måhända Herr Hjerta äfven, huru de Tyska Studenterna om somrarne vandra till märkvärdiga bergstrakter och andra orter, till Stutenkammer på Rugen för att se kritbergen och Östersjön, o. s. v. Det är ock mot sakens natur, att aldrig gifva ledighet hvarken åt Lärare eller Lärjungar, och att fordra läsande och stark tankansträgning under sommarens hetta och lockelser till förströelse.
Läsandet är mera än något annat en fri, på hogen beroende handling, och bör ej tvärdrifvas.
Det oafbrutna trälagtiga arbetandet jned under - Den 18 December. 83 visningen, eller det så kallade inpluggandet, tjenar till ingenting.
Jag har sett ett märkeligt exempel på denna Öfverdrift, i den Campiska (pnn minnet ej felar) uppfostrings-anstalten i Halle, hvarest de arma barnen ej en gång under måltidstimman lemnades i ro för undervisning.
Någon lärorik berättelse förelästes dem då, på det att de måtte insupa visdom, med sjelfva maten. —•
Ändring af de långa mellanterminerna har Herr Hjerta ansett vara påkallad af ett billigt afseende å bemedlade ynglingars tillgångar, att i längre skiften på en gång vistas vid Universiteten.
Men skulle allmänna anstalter inrättas efter de rikares beqvämlighet, så befarar jag, att samhället i allmänhet blefve nog trångt för de fattigare; Och hvad denna omständighet serskildt beträffar, så pläga förmögna föräldrars barn vanligtvis ej vara så begärliga på studier, att läster minerna för deras skuld behöfva förlängas.
Åtminstone har min erfarenhet varit den, att endast de mindre bemedlade plägat qvarstadna vid Universiteten, under mellanterminerna, då rikare ynglingar deremot tillbringat sin tid på föraldrarnes landtegendomar, på resor eller vid helsobrunnar, der nöjen varit att tillgå.
Herr Hjerta har ansett de practiska Fdculteterna, eller den Juridiska och Medicinska, böra förflyttas från Universiteten till hufvudstaden.
Ridderskapet och Adeln torde påminna sig, att jag, i frågan om näringsfriheten, påstod, att de serskildta handt - 84 Den 18
December: verkerierna utgjorde delar af ett större sammanhängande helt, hvilka för hvarannan, till åstadkommande af en förädlad och fulländad vara, äro lika oumbärliga, som de serskildta Faculteterna äro det vid ett Lärosäte, om en högre och fullständig hddniiig skall kunna vinnas.
Det torde nu tillåtas mig återgå till denna jemnförelse, för att visa, huru origtigt det vore att stycka, hvad som, enligt sakens natur, griper in i hvartannat, såsom lemmarne i samma kropp.
Lika fåviskt sorn det skulle vara, att i närirrgsväg vilja påbjuda, det alla Smeder skulle bo i Stockholm, under det att Yagnmakarne bodde i Upsala och Lund, lika olämpligt i lärdomsväg synes clet mig vara att vilja till bufvudstaden förlägga Universitetens practiska Faculteter, under det de öfriga i province-städerna förblefve. —•
Till styrka för sixr sats om practikens inmängande i studierna, har den värde Ledamoten anfört, att Mathematik ej kan läras utan limér, ej Botanik, utan lierbarier, ej Mineralogie, utan mineral-samlingar och laboratorier, ej Anatomie utan clissectioner 0. s. v. och anser dessa meningar oomkullstötliga, så länge menskliga förnuftet är ett och ‘ detsamma.
Men det är olyckan, att denna bevisning just börjar utom den krets, för hvilken hon skulle gälla, nemligen den juridiska.
Man kan med streck afrita -en triangel, en fyrkant, en cirkel, en ört, en sten eller; en sena, och man kan äfven med händerna fatta de sednare.
Men huru vill man få en åskådlig eller handgriplig figur af begreppen uppsåt, handling, Den 18 December. 8? sanning, lögn, dygd, brott, ägande rätt, våld och andra ämnen för rättslärans stadium.
De kunna ej portraiteras, eller tagas med händerna, utan blott af tankan fattas, eller sorn man säger begripas.
Till och med acterna i juridiken äro så beskaffade.