Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag lämpar detta på Banken, som väl drager den största inkomst i landet, dock med den stora skillnad, att hvad som blott är mindre nyttigt hos den förra, blir en landsförderflig kräfta hos den senare, hvilken nemligen beständigt verkar och fortgår till samma mål, då den enskildtes samlade skatter snart fördelas, och i andra händer fä en annan bestämmelse; hos de sednare ser man hurti capitaler skola genom arbete, flitoch omtanka tillskapas, men sedan geaom måtteliga räntor endast bevaras och vidmagthållas-
Det är då som allt får lif och rörelse, som nemligen ett sträfvande kan upp stå att komma i bättre omständigheter.
Jag vill kalla detta en önskelig national-luxe j ty derigenom blifva rikedom-arne nyttiga och fattigdomen drägelig.
Banken skall således
J>å ett för det allmänna nyttigt sätt årligen låta utgå sin b hållna inkomst, och derigenom Den 2j[
Fehr tiar ii, förskaffa förtjenst, sysselsättning och lindring ät tusendetals medborgare.
Kan något bättre erbjuda sig till ett sådant ändamåls vinnande, än att ifrån fullkomlig undergång rädda ett capital af omkring 3 millioner R:dr, som är beloppet af de på Götha Canal använde summor P jag föreslår derföre att Riksens Ständer förklara hela Götha Canal-arbete för en verkelig National-egendom, hvilken anslås Banken, hvaremot Banken af sin årliga behållning evärdeligen utbetalar actie-innebafvarena en år. lig ränta af 5 eller minst 4 procent för deras gjorda bidrag, som då blifva en Nationalskuld, oell hvilka bidrag till capital aldrig kunna af actieiunehafvarena återfordras.
Denna ytterligare årliga utgift af Banken, skulle då utgöra högst omkring 150,000 R;dr beräknadt efter 5 procent.
Då man nu besinnar att genom denna obetydliga årliga summa af 150,000 R;dr, som ingalunda ökar Bankens sedelstock, efter den tages och utgöres endast af en ringa del af dess stora årliga behållning, som ej heller blir till tunga för Nationen genom ökade Statsbehof, sättes i rörelse och ©mlopp ett capital af nära 0 millioner, så kan man näppeligen föreställa sig ett nyttigare användande af en revenu som tillhör Nationen.
Det är nemligen tydligt, atti samma stund voro dessa pap-i per att anse såsom penningar.
Den 28 Februaru, 9 Si Hvad skulle mera befordra liflighet i rörelsen, credit och välmåga, än detta, hvarigenom tusende liqvidera hvarandra, hvarigenom tusende åtkomma ett dödt capital, hvarmed nyttig sysselsättning kunde vinnas.
Se där vidare ett tillfälle för capitalisten att säkert använda sina penningar, ja för det minsta capital af too R:dr att komma i rörelse, och huru mångå sådane små summor ligga ej gömde hos enskildt» utan nytta.
Dessutom blefvo capitaler då först samlade i smått, då tillfälle gifves att säkert använda dem, och att denna välförstådde sparsamhet och omtanka, är säkraste medlet till folkets sedlighet och välmåga lärer ej kunna betviflas.
Ja, de goda verkningarne af denna mesure äro oberäkneliga.
Dessutom anser jag ett sådant åtagande af Banken vara en skyldig gärd åt dem af Nationen, som på god tro öfverlemnat en del af sin förmögenhet åt en af de största anläggningar, Sverige och Europa har att uppvisa: att en anläggning, som skall verka i århundranden, både i afseende på landets välmåga och dess försvar; ty utom densamma hade den fäst-, ning på hvilken nu arbetas, icke kunnat grundas.
Hvarföre skall då blott en liten del af Nationen ensam vidkännas alla de utgifterna utan fördel, då likväl fördelarne af anläggningen tillhöra Nationen gemensamt.
Huru många finnas ej, hvars återstående lilla förmogenhet är några Götha Canals Actier.
De hafva ännu kunnat draga sig fram med knappa omständigheter i sin lilla rörelse; i hvilken S9 2 Den 28 Februarii. lycklig belägenhet skall detta nu sätta deni; dä de för sin omtanka kunna använda 500,000, r några 1000 R:dr sorn äro deras egna penningar, och ej kosta således hvarken räntor, douceurer, öfver-ränta, ej eller obligationer åt någon för caution m. m.
Hvad kunna de ej derigenom blifva för sig och de sina , och hvilken nystyrka för Staten • ty det är uti innevånarnes förmögenhet och välmåga som en Regering vid utomordenteliga tillfällen kan finna dess sanna resoursser, vare sig till försvar eller nyttiga företag.
Jag tror mig ej behöfva ingå i undersökning af den allmänna nyttan af Götha Canal , ty man är redan derom öfvertygad.
Men hvad jag kan påstå, är att detta stora företag ej haft annan skada, än den det förorsakat den enskifta förmögenheten och hvilken nu härigenom skulle upphöra att vara längre verkande.
Det är på grund härutaf och pl de omständigheter, som åtföljde början och fortgången af Götha Canal, som mig synes att opartiske National-Representanter böra göra rättvisa åt Nationens hafda förtroende och patriotisme för detta företag som bär stämpeln af ett allvarsamt och högsinnt folk.
N-o io, Deli 28 Februarii, N:o 10.
Herr Stjerncreutz, Per Niclas'.
Som för Staten fordras alla möjeliga besparingar, får jag vördsamt öfverlemna till Hög!oflige Ridderskapets och Adelns pröfning om icke de här och i Götheborg inrättade växel-controlleurs tjänster, hvilka årligen kosta Riket flere tusende Riksdaler, kunna så« som icke gagnande, helt och hållit indragas; ty att controllcra VexelCoursen är utan ändamål och nytta, likasom det är omöjligt att styra densamma, omi ock dervid uppoffrades millioner Riksdaler, hvilket erfarenheten ofta visat, och det är nied växelhandeln, sorn med all annan inhemsk handel, att den bör uti allt , varafri; Och är 1748 års växel-stadga och 1720 års mäklareordning uti detta hänseende till— räckeligt tjenande författningar att efterlefva.
Jag anhåller vördsamt att denna min motion måtte med de öfrige Rikets MedStänder varda communiceradt och till vederbörligt Utskott iremitterad.
Herr Hjerta, Gu fiaf:
Sora ej ännu från Bancofjtskottet ankommit något utlåtande, angående min väckte motion om framläggandet af Bankens tillstånd, Bil. till Ridd, o. Ad.
Pr, 1 Band, 63 994 Den 2S Februarii, borde jag oviss om detsamma, tveka vid att försöka genom en motion angående dess framtida förvaltning, återbringa säkerhet och credit i våra Financiella förhållanden.
Men som motionstiden nu andas, och det sedermera icke kan tillåtas mig att framlägga dessa mine åsigter, samt Konungens nådiga communication af FinanceComittéens förslag icke innehåller en bestämd proposition till Riksens Ständer} anser jag mig böra våga att föreslå följande, angående Bankens förvaltning intill nästa Riksdag: öfvertygad att i dylika saker som denna, tidens kraf och nödvändigheten böra förmildra theoriernes kalla fordringar. 1:0.
Wexel-Banken skiljes från LäneBanken. 2:0.
Till WexelBanken öfverlemnas hela Bankens fond af myntbara metaller samt all framtida utgifning af Wexel-BancoSedlar. 3:0.
Till Läne-Banken öfverlemnas ali Lane- och Creditif rörelse samt Riksgälden. 4:0.
WexelBanken invexlar och utvexlar myntbart silfver, efter ett nu för alltid, genom Ständers beslut och begärd Konungslig sanction stadgadt och fastställt värde, enligt med det hvartill myntbart silfver nu kan köpasInväxlingen sker af lo lod och derutöfver i jemna tiotal.
Utvexlingen i 100 lod och jemna rootal.
Härigenom undvikes myntning och dermed förenad kostnad. 5:0.
VexelBankens sedlar och Riksgälds sedlar blifva landets enda mynt.
Den 28 Februari i, 998 6:0.
Till Banco och RiksgäldsFulImagtige lemnäs fullmagt att upptaga ett lån af 3 millioner Hamburger Banco i silfver, emot 5 å 6 procents ränta och viss uppsägningstid, helst 5 år.
Detta lån bör negocieras när det skulle hända att Banken utvexlat 8 millioner lod silfver mera än den invexlat. 7:0.
LäneBanken må hädanefter aldrig utgifva andra sedlar, än obligationer med ränta, Desse äro; (a Fastighets-obligationer, hvilka löpa med 4 procents ränta och 1 års uppsägning, Samt hvari pantén finnes upptagen.
Dessa obligationer erhållas, emot första inteckning, till ett belopp af fasta pantens halfva värde, På 1000 R:dr och jemna tusendtal derutöfver, emot 5 procents ränta och 10 procents årlig afbetalning; allt i Vexel Bancosedlar. å) Statsobligationer, sorn löpa med 4 procents ränta och på vissa afbetalningstermihef.
Dessa Utgifvas vid alla de tillfällen, då Riksens Ständer anse sig böra anticipera på framtida kraft, i utbetalning för creditif m. m. och bör genast medlen anvisas till deras sug* cessiva inlösande» 8:0.
Lane-Bankens rörelse, enligt denna plan, söm icke lubbar det nu bestående, på annat satt, an att fastighetslånen utsträckas till halfva värdet, begynner den 1 Januarii 99® Den 23 Februarii. 1824- VexelBankens function börjar den i Januarii 1825. 9:0.
LäneBankens inkomst i vexelBancosedlar användas tili: a) betalning af uppsagde obligationer.
Detta lär sällan inträffa, e-: medan de blifva alltid beqvämare och säkrare för de enskildte, än enskilta inteckningar och räntan fastän lägre, vida bestämdare att påräkna. b) vanlig bevillnings procent af Statsverket. c) BancoVerkets aflöningsstat. ä) t00 R:drs lön åt Embetsman vid hvarje Sparbank i Rikets större städer samt 50 i de mindre. e) Insättning af öfverskotten, i vexelBanken intill dess metallfondens värde derstädes är till utsläppande vexel-sedelmassan som 2 till 3, 10:0.
Riksgäldssedlarne inlösas af vexelBanken så snart dess sedelmassa förhåller sig till reela fondens värde som 4 till 3.
Intill dess gå de i kronans uppbörd enligt nu vatande förhållande till vexelBancosedeln.
Deri 28 Februarii. 997 u:o. BancoDisconten fortfar på det sätt, 9tt dess förvaltning tillhör låneBanken, men den behåller en egen cassa, hvarmed ny utlåning underhålles intill nästa Riksdag.
Skulle fastighets obligationerne visa sig vara begärlige samt svarande till ändamålet: räntans nedsättande och allmän säkerhet, förenad med allmän lånelättnad: då må BancoDi sconten utsträcka sin rörelse med ända till 6 millioner
Discontobligationer på 1,000
R:dr hvardera, som löpa med 4 procents ränta och i års uppsägning, samt erhållas emot 5 procents ränta, på 9 månader emot vanlig säkerhet samt skyldighet att för 3 månader betala tre procents straffränta, ifall ej omsättning sker.
Omsättning borde tillåtas för dessa lån. med 33!
å 50 procent.
Dessa obligationer, likasom de förut nämn* de böra hvart ro-.de år förnyas. ia:o.'
Enskild assignering på VexelRanken tillåtes, emot insättning af silfver eller Vexel-Bancosedlar; men strängt ansvar för öfverassignering bestämmes.
All Bankens fordna lånerörelse bibehålles.
Ingen förändring sker med myntet.
VexelBankens skick kan allena genom 2:ne Riksdag gars samfälta beslut förändras.
Räntan bö^ lemnäs fri j men Förmyndare med flere ansygp. ra för 4 procent. 998 Ben 23 Fébruarii.
Herr Hjerta, Gusftaf*.
Att enskildta assignationer å mindre summa än 100 Riksdaler Banco åter måtte tillåtas, samt att alla enskildta assignationer matte blifva underkastade Vexel-lag och åtnjuta vexelrätt, vågar jag härigenom ödmjukeligen fö' resia.
Det skall visserligen bidraga till räddning af det återstående utaf enskildta crediten; och synes åtminstone den säkerhet af den enskilte mannen kunna fordras, att ej få återlösa en assignation, som gifven under en tid då den person på hvilken han assignerat var behållen, genom innehafvarens dröjsmål eller kanhända andra orsaker, blifver i följd af dess sedermera iråkade obestånd till intet gjord.
Nio 13.
Friherre Posse, Chriften Jag önskar att få fästa Höglofl.
Ridder-* skåpets och Adelns uppmärksamhet på edgån-i gars vigt i allmänhet, deras aftagande helgd och orsakerne dertill.
Dessa orsaker ligga dels i sjelfva edernes innehåll, dels i deras nötning, genom öfverflö - \
Dcn 23 Februarii.
999 digt och ofta vårdslöst användande; samt änteligen i det ringa straff lagen för mened utstakar.
I de bildade classerne är Student-eden den som först kommer i fråga.
Denna ed påböds i655, är författad på latin och ålägger lydnad för Academiens stadgar, hvilka, utom mycket annat, föreskrifva skyldighet, att inställa sig vid begrafningar, dit man kallas, att efter lag och i rättan tid betala sina skulder, att icke göra onödiga kostnader, städse bevista gudstjensten, ej dröja på källare efter klockan 9 cm aftnarne, icke lossa skott o. s. v. Hvilken student har någonsin hållit allt detta?
Emedlertid den, som lofvar utan uppsåt att hålla, föraktar sitt löfte, och det föraktade löftet bekräftas vid Gud och allt heligt med afsägelse af alimagtens nåd och evig vällärd.
Så börjar ynglingen sin bana med en mened , och framgent fortfar han likaledes, för hvarje ny grad vid Academien, vid hvarje befordran , ja, vid blotta inträdet i ett verk.
Han är icke allenast edbrytare ostraffadt, utan han imijle aflägga dessa eder, för att vinna befordran.
Eller hvad vittna dessa brutna löften, att icke uppenbara de rådslag
Rätten inom lyckta dörrar håller; dessa afsvurna men begångna olagligheter vid prestval.
Flera exempel kunde anföras, men de Iooo Den 28 Fehruarii, nämnda torde tillräckligen vitsorda behofvet. af en förändring.
För att få cn rigtig kännedom om alla dessa slags förpligtelse, blir del nödvändigt att Lagutskottet från vederbörande Collegier, Embets- och Tjenstemän, Skrän, m. fl offentliga auetoriteter genast infordrar alla nu brukliga edgångs-formulairer, vid hvilkas insändande vederbörande borde äga att utlåta sig, huruvida eden antingen kunde aldeles försvinna, eller undergå nödig förändring; och torde vid den derefter af Lagutskottet företagande granskningen, antagas såsom regel, att, uti edgångsformulairen , främmande språk undvikes, och att ingen åläggas svärja på sådant, hvarom han icke rimligen kan äga kunskap.
De i lagen beskrifna eder, såsom Vittnes-, Varjemåis-, Bördes-, Urtjufva-» Vita-, Vrångö-, Våda-, Bouptecknings-, Fattigdoms- och Concursederne, med flere, fordra äfven sträng granskning, sa i afseende på deias innehåll, sorn sättet för deras »däggande.
Vittnes-edens idkeliga upprepande vid de allmänna Häradstingen gör, att den erindrande
Domaren sluteiigen utan själs-närvaro mekaniskt förestafvar dess ordformer, under det ofta en mängd vittnen eftersäga dessa ij 11 d eller kanske stundom endast göra några rörelser med läpparna.
Och hvem, om än med bästa vilia, kan höra eller märka detta under det allmänna sorlet.
Den 28 Februarii.
IOOi Domaren skall undersöka om vittnet har |pd fräjd, och när så sker, verkställes det of* tast, genom en till bifall framställd fråga, som af Nämnden eller någon annan i Tingssalen bejakas, hvarefter vittnet är färdigt, att med tu finger belägga en lagbok eller lagsamling, ty bibel ser man sällan på Dombordet.
Domaren är ålagdt att ej allenast varna, utan jämväl noga undervisa vittnet.
Detta sker gemenligen så, att, sedan ed är gången, Domaren yttrar, att vittnet noga skall påminna sig edens vigt och värde.
Och dermed är undervisning och förmaning all.
Om än man nu ursägtar Domaren, som tröttnar vid det myckna enahanda, så får man likväl icke dervid stadna.
I tvistemål, och mindre brottmål anser vår lag gifven ed så gild som gången, eller att vittnesmål får ske utan ed.
Genom ett sorgfälligt användande af denna tillåtelse, kan största delen af vittnes-eder undvikas, hvilket förhållande jag känner vara af erfarenheten bestyrkt.
Jag vågar öfverlemna till Ridderskapets och Adelns bepröfvande, om icke följande föreskrifter skulle vara användbare.
Sedan vittnets fräjd, på ett mera bestämdt sätt, till exempel, genom Präst-bevis, vöre uttönd, eller vitsordad af trovärdig man, hvilr 1002 Gen 2g Februarii, kens namn i Protocollet skulle intagas och varnande undervisning mot falskt vittnesbörd blifvit meddelad, efter ett gifvet formulaire, som väl kunde utsträckas, men ej utan ansvar inskränkas; så skulle vittnet utan ed afgifva sin berättelse.
Funnes edgång derefter nödig, finge den ske.
Mera än 2 gånger om dagen borde icke vittnes-eden få förestafvas, nemligen vid för- och efter nfiddags-sessionernes slut, då alla de, med hvilkas obesvurna berättelser parterna icke ville, eller icke fingo åtnöjas, på en gång skulle edfästa, och om det fordrades, rätta sina vittnesmål.
Härvid borde vittnena, med tu finger å den Heliga skrift, hvar i sin ordning, serskildt efterstafva den upplästa strophen ur edsformulairet.
Skulle vittnen vara så många att två omgångar för edens aftagande blefvo otillräcklige, kunde
Domaren omstafva eden så många gånger, sorn behofvet fordrade.
Vår nu gällande lag gör ingen skillnad i bestraffningen för falskt vittnesbörd, som blifvit besvuret eller icke besvuret; men denna bestraffning, bestående af 13 R:dr 16 sk. böter, och att icke mer vara vittnesbär, borde ökas med ärans förlust.
Värjemålsed och de flere dermed beslägtade eder, borde högst sällan om möjligt vore aldrig tillåtas.
Man har afskaffat pinliga förhör och sträckbänkar, men icke själstorturen.
Man tyckes förgäta eller illa beräkna den våda som är å färde, när en till hälften Den 23 Februarii.
1003 förvunnen, ettdera skall afstå från yrkade fördelar och blygas öfver en orättfärdig sak, eller, med bibehållande af gods och anseende, afsäga sig Guds hjelp till lif och själ.
Mig synes, att detta brott, så vida möjligheten af dess begående skall qvarstå, borde äfven med Fästningsarbete umgällas.
Om menedaren är brottslig, så är ej heller lagstiftaren utan förebråelse, om han fordrar eder, som ej kunna hållas, eller med ovarsamhet behandlar edgångssättet.
Dessa frågor äro af högsta vigt, ty hvartill tjena dessa fina bestämmelser mellan rätt och orätt, dessa noga afvägningar mellan brott och straff, när sjelfva grunden, hvarpå Domslutet hvilar, är falsk eller osäker.
Jag anhåller ödmjukast att dessa motioner måtte med den skyndsamhet behandlas, att de vid denna Riksdag kunna afgöras och att detta memorial torde till Lagutskottet blifva remitteradt.
N:0 14.
Herr von Becker, Carl Johani Inom detta RiksStånd har fråga blifvit väckt om återställandet af TalmansTafflarne, för att bereda tillfälle åt de serskildte §tån - 1004 Den 28 Februari 1. dens medlemmar, att vid inbjudningar till des,» sa bord träffas och samtala öfver de allmänna ärender, hvilkas handläggning dem ge~ mensamt förestod.
Till vinnande af denna högst nyttiga sammanvaro, på ett mer ändamålsenligt, och mindre kostsamt sätt, dristar jag i stället vördsammast föreslå en allmän klubb, för alla 4 Stånden, på Statens bekostnad, försedd med tillräckligt utrymme, i en stor och nationalrepresentationen värdig våning, där de respstive Ståndens Ledamöter å lediga aftonstunder trädde tillsammans, icke för kräsliga måltider och långsam bordsittning, utan för att, ledigt och obesväradt blanda sig med hvaran, samtala än med en, än med en annan, än enskildt och förtroligt, än med flera på en gång, med ett ord: för att friare än vid en måltid, meddela sina idéer, åt hvem man behagar, under det man sjelf vöre för alla lika tillgänglig
För dem, som åstundade röka tobak, kunde ett par sidorum dertill anslås,- likasom andra för läsning af Tidningar och Protocoller.
Thé och svagdricka kunde serveras, och äfven om anslaget det medgaf, något kall mat vid små bord
Om de respective Stånden öfverenskommoj att icke inrätta någon annan enskildt klubb; om Ståndens Talmän beslöto, att hvar-i je ledig afton, åtminstome någon stund, be - De.n 28 Februarii. vista denna allmänna klubb, för att dymedelst uppmuntra ledamöterna af dess stånd, att dea besöka; så lärer väl ingen kunna neka, den oberäkneliga nyttan af en sådan sammanvaro, hvarigenom man upphörde att vara främling för stna medständer, hvarigenom man knöt den personliga bekantskapens närmare samband i ägde tillfälle att utveckla egna tankar, att höra andras, och att genom deras friction, pröfva bådas hallt.
Man skulle sålunda, under samqvämets stunder, göra ett jättesteg fram på discussionernes bana; och det skulle vara en skön syn, att åtminstone på denna klubb se Svenska Folkets representation samlad under ett tak, se ståndsskillnaden ramla, och medborgare broderligt blanda 6ig om hvaran.
Denna tafla af samdrägt skulle mägtigt inverka på hvarje ädelt bröst, då deremot söndring i umgänge fostrar och underhåller denna söndring i åsigter och tänkesätt, hvilken så ofta dragit ofärd öfver vårt Fädernesland.
Jag anhåller vördsamt, att denna mia framställning må de öfrige PiksStånden meddelas och till behörigt Utskott remitteras.
N;o 15.
Herr Gyllenheim, Eric Gurtaf:
Val hafva åtskillige värda och insigtsfulla ledamöter inora denna upplysta samling ioo6 Den 28 Februarii,'' redan kraftigt framställt olämplighetén ocK skadan af de inom vårt land ännu gällande lika felaktiga som förderfliga fängelse-anstalter och straff-lagar $ och i öfvertygelse att motioner härom, öppnade af dem hvilkas skicklighet och förtroende äga anspråk på en valviljande uppmärksamhet, utgjorde ett betydligt vilkor för framgången af det åsyftade bättre ändamålet, har, under kännedom af egen ringare förmåga jag hittills innehållit med antydandet af de begrepp och åsigter i samma ämnen, en längre forskning och erfarenhet vid Domarekallets utöfning mig bibragt, Ehuru således till det mästa förekommed genom de yttranden som, utom flere andra, Herrar Ehrenborg och Morath afgifvit, och hvari jag hufvudsakeligen får äran instämma, torde, sedan det otvifvelagteligen icke är utan nytta, att frågor af vigt betragtas från serskildte sidor, nu tillåtas mig att lemna ett bi* drag åt ofvannämnde förslag och de omständigheter, som dermed stå i omedelbart sammanhang.
Öfver en ovanligt ökad personal i fängelserne och öfver den excessiva progression af grofva missdåd som å de fleste orter i riket dessa senare åren ägt rum, hafva allas sinnen, med skäl, blifvit intagna af häpnad och förskräckelse, Man har trodt detta onda härröra från olika anledningar, såsom:
Från en mindre vårdad uppfostran, från uppkommen brist på lofliga förtjenster och näringsgrenar, och Ben 28 Februarii' än mer, från ett omättligt bruk af bränvia bland lägre folk-classerne, derigenom en mängd beröfvar sig både förnuft, hälsa och välstånd.
Visserligen kunna dessa med flera orsaker i sin mohn och på fjermare eller närmare afstånd vara medverkande till brottens talrikhet och svårare art.
Men sjelfva hufvudgrunden ligger påtageligen i lagarnes närvarande egna förvända skick, i deras af menskligheten, den stigande bildningen och ett mildare tidslynne länge ogillade stadgande om häcktande, äfven för ringare eller ganska obetydliga förbrytelser med förblandande af alla graders brottslingar och oftast utan åtskilnad emellan de oförvundne och lagdömdej samt än vidare, i bestämmelse af de mäst grymma och afskyvärda straff.
Hvad kan väl väntas af den, som för en lättsinnig, mindre försee-lse, kanske innan hans begrepp och anlag ännu hunnit taga någon bestämd rigtning, invräkes och likasom uppammas i bofvars sköte samt ålägges ett straff, hvarigenom, med förlust på en gång af all egen och andras agtning, honom betages hopp och utsigt för dess återställande på dygdens väg?
I denna rysliga belägenhet tvingas han sedermera ovilkorligen af behof och omständigheter, att blifva en fiende tili samhällsordningen och en farlig våldsverkare.
Teck^ ningen är ty värr af dageliga exempel alltför mycket bestyrkt, att ej erfordra någon starkare skuggrikhet} och örn ej tjenliga botemedel härföre snart erhållas, hvad borgen äga io«S Den 28 Februarii. vi för det skydd StatsFörfattningen erbjuder j och står icke säkerheten at hvarje medborgares lif och egendom i högsta äfventyr?
Det hade derföre, pä sätt Herr vice Landshöfding Ehrenborg anmärkt, varit ganska önskelig*, om tillförordnade Lag-Comittéen först sysselsatt sig med utarbetandet af brottsmåls]agen, eller blifvit så organiserad, att förslaget dertill nu funnits färdigt.
Fönnodeltgen hafva dock gällande hinder härvid legat i vägen.
Om åter nämnde Comitté än skulle på sätt man yrkat, medhinna samma project inom nästa års slut, som dock torde vara att betvifla, kan, så vida granskningen af eriminal-Iagen i hela dess vidd skall verkställas i faststäld ordning, den nödiga reformen dock icke vara att hoppas förr än 10 år härefter, eller inom tidloppet af tvenne påföljande lagtima Riksdagar, ja kanske icke ens då, derest Riksens Höglofl
Ständer icke förut gifva uppdrag åt några sina medlemmar, till en förberedande intermediaire behandling af detta grannlaga arbete, kan väl lagstiftande magten istan förebråelse och yttersta våda lemna ett sådant uppskof med ifrågavarande stora angelägenhet?
Verkningarne af lagarnes ofvanbeskrifne ofog och grymhet äro redan kände; och hvarje dags dröjsmål med lämpelig rättelse häri, drager Skade blodsskulder och olyckor öfver samhället af de vilseförda, sorn i stället att försonas med detsamma och med s'g