Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste värde talaren har, efter mitt förmenande, ganska rikligt fattat den frågan, all hancovinstens öfverlemnande till allmänt nyttiga företag gifver en tillräcklig anleda, till hvarje motion, som kan hafva ett sådant syfte.
Det kan icke efter min öfvertygelse vara rätt, alt på förhand något Stånds talman eller ett Stånd algor huruvida de ifrågaställa företagen äro allmänt nyttiga eller icke.
Derom torde behöfvas en föregående pröfning inom vederbörligt TJtsk.; och på denna grund kan jag icke anse rätt att, med åberopande af Riksd.Ordms 56 §, en vägrad propos. blir en följd af Gr.
Frölich* motion.
Frih. Cederström, Jacob: Gr.
Frölich har yttrat, alt det först varit vid denna riksdag, som någon bancovinst blifvit öfverlåten till statsverkets disposition.
Det har likväl varit fallet ända sedan år 180g, att bankens sednaste vinst vid riksdagarna blifvit, vare sig inom eller utom bankens område, af R.
St. disponerad.
Hvad åter angår den frågan, huruvida det beslut, som i förstärkt Stats- och BancoUtdt. blifvit faltadt öfver användande af bankens vinst, må utgöra en anledn. att väcka motion för allmänt nyttiga företag, och att man deraf kunde härleda sig till förslag om runtefria
Iåns meddelande; så vill jag lemna detta derhän.
Allmänna företag och enskildta ränlefria lån äro, efter min öfvertygelse, aine alldeles olika saker.
Om det enskildta lånet skulle användas till en skolinrättning, som visserligen kan blifva nyttig för samhället genom barnens uppfostran, så är det dock en enskild inrättning, emedan allmänna skolor för landets barn finnas inrättade.
Jag kan icke anse frågan annorlunda än såsom en enskild ansökning om lönebidrag utan ränta för ett enskildt bolags räkning, och på sådan grund kan jag icke annat än instämma med Hr Frih. o. Landtm, deruti, att frågan icke i den ordning grundlagen föreskrifver är föranledd af någon under riksdagen inträffad händelse; ty inga händelser kunna under riksdag inträffa, som gifva anledn. till motioner om lönebidrag för enskild mans rörelse.
Jag kan icke gifva en så vidsträckt tolkning åt 56 §:n Riksd.Ordn., som åtskillig?
talare har velat göra gällande; ty om en så vidsträckt tolkning kunde äga rum, skulle ock, såsom mig synes, ludö verkan af 56 §:n komma att förfalla.
Om det vore lagstiftningens mening, alt, i händelse några nya tillgångar under Den 6 Februari f. 11». en riksdag företedde sig, sorn förut ej varit kända, tnan deraf skulle erhålla rättighet att väcka en motion, sorn blott hade den gemenskap med händelsen att den kräfde penningar, ty någon annan gemenskap förekommer här icke; sä tyckes mig sorn lagstiftningen hade förlorat sitt ändamål ined den stadgade prsescriptionstiden för motioner, och alt en sådan föreskrift finnes synes dock vara rätt nödvändigt.
När dessutom lagstiftningen funnit en särskild § nödig, deri exceptioner från regeln äro stadgade och således äfven de former, under hvilka undantag få äga rum, så måste deraf följa, att det slag af gemenskap, som här är åberopadt, icke är gilltigt; hvarföre jag för min del icke anser skäl vara att yrka en sådan framställning till R. o. Ad., som blifvit begärd.
Såsom ledamot af StatsUtsk. har jag en för mig enskild anledn. att hoppas och önska, att R. o. Ad. måtte bevilja ifrågavar. remiss, emedan det är mig bekant, alt redan är till StatsUtsk:s handläggning öfverleronad en motion, som här blifvit nämnd af Gr.
Frölich, nemi. den i PiesleSt. af Professor Geyer väckta, hvilken hvilar på samma grund, som den nu af Gr.
Frölich åberopade.
Skulle nu ett RiksSt. anse tillkomsten af en sådan motion vara grundlagsvidrig, så tillstår jag alt jag skulle anse mig, såsom ledamot af detta Stånd, på sätt och vis bunden att så tolka lagen och afslå anslag för det nyttiga föremål, som Professor Geyer åsyftat.
Skulle 56 §:n kunna så tolkas, som sist af Hr Lagerhjelm blifvit yrkadt, så vet jag sannerligen icke huru man skulle kunna medgifva, att någon händelse, timad under riksdagen, kunde gifva anledn till en motions väckande.
Vill man åter medgifva tolkning efter ordalydelsen, så kan den ganska vidt utsträckas, och vi hafva sett exempel derpå i dag, då en ledamot väckt och fått remiss lill StatsUtsk. på en motion om en gåfva till staden Falkenberg, derföre alt den brunnit.
Jag vet icke hvad som icke dagligen och stundligen kunde inträffa, som sålunda kunde gifva ståndsledamöter anledn. att begära ersättningar, gäfvor och låneunderstöd; ty värdet af den skada, som inträffat, måtte icke bär komma i öfvervägande.
Då det dessutom är gifvet, att ett beslut under riksdagen redan tillkommit, och det är sådana beslut, som 56 §:n omtalar, hvilket beslut stadgar att bancovinsten skall användas för allmänt nyttiga föremål; så tager jag mig ytterligare friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, att här bör pröfvas huruvida det är ett allmänt nyttigt föremål, som Gr. Frölich afsell.
Visserligen är det ett enskildt bolag, som bildat denna skola, men jag förmodar att få äro de, som vilja påstå att bolaget icke dermed afsett ett allmänt nyttigt föremål.
Ett bolag, som redan uppoffrat ett högst betydligt capital för den allmänna uppfostran i Riket, torde Den 6 Februari f. ra. också hafva skål att begära någon uppmärksamhet från det allmännas sida.
Är det nu sä som Gr.
Frölich uppgifvit, och jag tviflar icke derpå, alt denna allmänt nyttiga inrättning upphör, derest den icke vinner något allmänt högre intresse och allmänt understöd; så finner jag högsta anleda, att R.
St. åtminstone laga denna fråga under ompröfning, och afgöra, huruvida det är ett allmänt nyttigt föremål, som motionen afser.
Jag skulle visserligen icke behöfva tillägga något till hvad Gr.
Horn yttrat, 0111 jag icke fann det mahanda vara nödigt att litet relevera de skäl, hvarpå Frih.
Cederström, hvilken förra gången lade remissen på hordet, nu grundat sin mening.
Han har nemi. sagt alt här blifvit sedan 1809 någon bancovinst utdelad.
Jag vågar bestrida detta. 18J0 års
Ständer förklarade att all baucoviust skulle uppläggas för det bestämda ändamål, att formera en grundfond.
Denna grundfond fanns vid i834 års riksdag genom upplagd bancovinst samlad, och då beslöts Ytterligare tillökning af denna grundfond från 4,4°",000 till jemnt 5,000,000 r:dr.
Vid 1834 ocl* >835 årens riksdag beslöts vidare, att all blifvande bancovinst skulle upplaggas, på det alt R.
St. vid en påföljande riksdag skulle deröfver då få disponera.
Så stod frågan vid början af innevar. riksdag, och jag hemställer till en hvar, 0111 det var tänkbart alt då, innan motionstiden lopp till ända, kunna veta, att hvad som af Ständerna deraf skulle komma att disponeras skulle gå till statsverket.
Likväl inträffade äfven deri händelse, att statsverket ingenting behöfde från banken, emedan statsverkets cassör voro öfverfalla.
Det är endast i följd deraf, som Ständerne kunde länka på andra ändamål, än dem hvilka föregtde Ständer afsett med bancovinsten.
Under discussion öfver den flugan om oell hvart bancovinsten skulle utgå, torde herrarne erinra sig, att från flera Stånd var meningen att bestämdt förklara, det bancovinsten skulle användas till communicalioners öppnande.
Jin ledamot bär ville all bancovinsten skulle fördelas på länen.
Alla dessa olika meningar stannade likväl genom förstärkta Stats- och BancoUtsktns votering i det beslut, att den skulle helt simpelt användas till allmänt nyttiga ändamål, och då var motionstiden redan slut.
Att nu, på satt Frih.
Cederström gjort, ingå i sjelfva pröfningen af hufvudsaken, eller huruvida den skola, för hvilken jag begärt lån, är nyttig eller icke, anser jag icke mig tillständigt.
Jag anser 111 ig endast böra svara honom, fastän han redan fått delta svar, alt något så alldeles enskildt lån är det icke jag sökt, som Friherren synes vilja öfvertyga Ståndet om.
I öfrigt och hvad Hr Lagerhjelms yttrande angår, så synes han icke vara rätt ense med sig sjelf', luiru han skall tolka 56 §:n.
Han Den 6 Februari f. m. lo5 Ilan liar väl sagt, att det icke finnes annat sammanhang emellan min motion och bancovinsten, än alt jag för mitt uppgifna ändamål önskade en del af bancovinsten; men det vore likväl icke svårt, om jag ansåge det nödigt, att uppgifva verkliga händelser ronde ifrågavar. inrättning, sorn förorsakat att icke någon motion kunnat framkomma förrän i detta ögonblick.
Delta vore likväl att ingå på ett tolk— ningssätt, som val Hr Lagerhjelm ansett vara det rätta, men sorn jag ej kan medgifva och icke anser mig tillständigt alt ingå på.
Landtm, har börjat med att förklara, det han icke anser motionen böra remitteras, och jag har således ingen annan utväg öfrig, än att vördsamt anhålla om propos. till Ståndet, huruvida det ålägger Hr Landtm, att göra en sådan propos. eller icke.
Jag beklagar att jag icke kan se det formella af saken ur samma synpunkt, som den siste talaren.
Grundlags-§:n innehåller icke allenast bestämdt dessa ordalag: ”såvida icke sådana frågor af redan fattade beslut, eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, föranledas;” utan för att så mycket mer aflägsna en tolkning, som skulle multiplicera motionernes antal och således fördröja riksdagen, så har grundlagen tillagt ordet omedelbarligen.
Begge de egenskaper, som sålunda hos en motion erfordras, saknas här.
Huru kan man säga att Hillska skolans behof af penningeanslag är omedelbarligen föranledt af beslutet om bancovinstens användande?
Om händelsen varit att R.
St. fattat ett beslut om upphäfvande af de allmänna skolorna, hvaraf följden blifvit att andra skolor i hufvudstaden i deras ställe bort underhållas, då kunde man med skäl säga, att den fråga, som nu är väckt, vore omedelbarligen föranledd af R.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det Gr.
Frölich begärt att propos. mätte framställas, huruvida R. o. Ad. ålade Hr Landtm, att framställa propos. till remiss af motionen; måhända hade meningen varit, huruvida R. o. Ad. yrkade en sådan propos. af Hr Landtm.; i anledn. häraf hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. yrkade propos. till remiss af Gr.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverrösta! ja, begärde Gr.
Den som yrkar propos. lill remiss af Gr.
Frölichs motion om beviljande af ett räntcfritt lån ät Hillska skolinrättningen vid Barnängen, voterar ia> 20 H. l4 ,o6 Den 6 Februari f. m. den det ej vill, voterar nei» Vinner nej, yrkar R. o. Ad. icke ofvannämnda proposition.
Efter voteringens slut, och sedan i anseende lill lika röstetal den förseglade voteringssedeln blifvit öppnad, befunnos rösterna hafva utfallit som följer:
Nej — 28. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Lördagen den 6 Februari 1841 •
Justerades 9 prot.utdr. för denna dag f. m.
Justerades pleni-prot. för den 16 sisth Januari e. m.
N:o 23i, ang:de ifrågaställd förlängning af det pantlåneinrättningen i Stockholm beviljade låneunderstöd af allmänna medel; N:o 232, i anledn. af väckt fråga om ett lagstadgande, som berättigar fordringsägare att hos K.
M:s Bef:h:de erhålla s. k. promotorial i lagsökningsmål; N:o 234, ang:de föreskrifter i afseende på gesällers kringvandrande; N:o 235, ang:de föreskrift i afseende på husesyner å klockare-bol.
Då nu äfven till justering föredrogs Exped.Utsk:s förslag till R.
N:o 229, i fråga om navigationsskolors inrättande; och N:o a33, ang:de förtydligande af 1 cap. 2 §:n Straff-b:n och K. brefvet den 25 Sept. 1777, blefvo dessa båda förslag begärda på bordet of Hr von Hartmansdorff, Aug., Frih.
Den 6 Februari c. m.
Hr Frifa. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Hamilton, Hugo, ledamot i Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk., anmält sig af sjukdom vara hindrad att deltaga i Utsk:s öfverläggningar och således anhållit få afsäga sig sin plats i Utsk.; hemställande Hr Landtm, att R. o.
Ad. måtte bifalla hans tillika gjorda begäran att blifva bibehållen vid sin riksdagsmannarätt.
Hr Landtm, anmodade Hrr Electorer att innan nästa plenum välja en ledamot i Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. efter Frih. Hamilton.
Under förmiddagens plenum bordlädes, för andra gången, ej mindre Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns betänk. ang:de folkundervisningen, än StatsUtsk:s betänk. ang:de handels- och sjöfartsfonden.
Det förstnämnda, som nu står främst på listan, är af den vidlyftiga beskaffenhet, att det åtminstone torde upplaga en dags plenum om icke mera.
Af sådan anledn. får jag vördsamt hemställa, det Ståndet behagade besluta att sätta frågan om handels- och sjöfartsfonden främst på föredragn.listan till nästa plenum, framför det förstnämnda betänkandet.
Denna hemställan blef af R. o.
Anya föredrogs
SlatsUtskts den 3o sisth Januari på bordet lagda utlåt.
JN:o 418, i anledn. af begärd utredning öfver de uti 1837 års rikshufvudbok utbalancerade liksgäldsinedel.
Då StatsUtsk. afgaf sitt betänk.
N:o 353, i anledn. af den motion, som var framställd, rör-.de statsverkets reservfond, så omförmälte Utsk. endast den tillgång af 000 r:dr, som tillhörde egentligen s. k. statsmedel, men förbigick med stillatigande den behållning, som fanns på riksgäldsmedlen af 2,58i,ooo.
I detta betänk, har SlatsUtsk. erkänt, att äfven dessa 2^ millioner finnas.
Med detsamma är äfven erkändt, att statsverket hade en behållning, då 1837 års bokslut uppgjordes, af något öfver 7 millioner.
Sedan detta sednare betänk, inkommit från StatsUtsk., äro således både redovisningen och bokslutet fullständiga, hvadan jag i detta hänseende icke har någon önskan öfrig. StatsUtsk:* utlåt.
N:o 4*8 blef af R. o.
Vidare föredrogs StatsUtsk:s den 3o sisth Januari på bordet lagda utlåt.
N:o 4*9 i anledn. af väckt fråga om ett räntefritt lån för Carlskrona stads pastorat.
Jag erkänner med io8 Den G Februari -e. m.
SlatsUtsk. att det utan tvifvel ur öfverflödigt för en stad med icke större folkmängd un Carlskrona att underhålla 3:ne kyrkor.
Jag har haft någon del i beredandet af reglering härutinnan, men år icke vållande dertill, att man fått de 3:ne kyrkorna.
Men stridigheterna och de oriktiga åsigterna inom de särskilda corporationernn i Carlskrona synas icke hafva hort föranleda SlatsUtsk. lill det hårda yttrande emot Carlskrona stads församling, som Utsk. afgifvit; ty om intet lån beviljas, så ur det fruktansvärd!, att stadskyrkorna icke kunn^i upprätthållas.
I en stad, sådan som Carlskrona, der så mångå ullundoingar infinna sig, klefve det oss en skam, om ej den kyrka, som redan finnes, skulle kunna underhållas.
Om derföre SlatsUtsk. tillstyrkt, alt lånet måtte beviljas, om icke runtefritt, dock mot låg ränta och på långa betalningsterminer, så att församlingen lättare kunnat sätta sina kyrkor i stånd och möjligen afbetala sin skuld, tror jag att SlatsUtsk. hade gjort väl.
I allmänhet lärer man ej behöfva befara alt, såvida någon ranta fordras, alltför många sådana corporationer som kyrkoråd skola infinna sig, ledda af beräkningen att låna af banken mot låg lunta, för att sedan emot en högre utlåna dem åt andra.
Etet är ingalunda troligt, alt, om det begärda lånet beviljas Carlskrona stad, andra församlingar i Piiket äfven skulle infinna sig med begäran om lån rinder åberopande af prsejudicatet.
Jag hemställer alltså, att II. o. Ad. ville medgifva återremiss, på det att SlatsUtsk. malte taga i närmare öfvervägande, om ej Carlskrona kunde, för sina kyrkors islåndsättande, få åtnjuta lån af allmänna medel, likaväl som andra stader fått tillgodonjuta sådana lån, vissel ligen icke för kyrkor som stålt färdiga, utan för dem som afbrunnit.
Skilnaden mellan en kyrka, som är förstörd, och en som äfventyrar att föifalia, är dock icke särdeles stor.
Gr. von Platen, Ballzar:
Jag kan visserligen icke å ena sidan jäfva riktigheten af åtskilliga den siste talarens satser, men jag måste afven å andra sidan bedja att It. o. Ad. ville fästa uppmärksamheten på det raisonnement som StatsUlsk. framställt.
Deruti kan visserligen icke upptäckas något sådant, sorn att 2 af dessa kyrkor skulle förfalla; tvertom tror jag Utsk. uttryckt sin önskan alt de må kunna underhållas och anvisat vägen hvarpå sådant kunde tillvägabringas, nemi. alt i stället för de nu var. 3:ne kyrkorna, 2:ne af sten och en Irädkyrka, skulle de 2:ne stenkyrkorna endast användas, hvarigenom trädkyrkan gjordes öfverflödig och de 2:ne förutnämnda så mycket bättre kunde underhållas.
Men delta förslag, eller utförbarhctch deraf, är ännu icke utrönt, nemi. huruvida, genom en tillbyggnad lill någondera af de omtalta stenkyrkorna, den af träd i stallet kunde blifva öfverflödig, i händelse de förra voro för små, efter instäkl.t begagnande af den sednare; det är, säger jag, på Den G F e b r u a r i e. in. 109 den grund att möjligheten af ett sådant arrangement icke är utrönt, som StatsUlsk. icke ansett sig böra bifalla den begäran om lån, som för ifrågavar. ändamål blifvit framställd.
Då det i öfrigt åligger hvarje församling alt underhålla sin kyrka, men ingalunda Staten, och då det skulle blifva ett alltför vådligt och farligt praejudicat om man skulle bifalla lån till en församling, då så mångå finnas, som deraf skulle vara i behof, kan jag ej annat un tillstyrka bifall lill CItsk:s betänkande.
Så* länge allmänna la gens bud är oförändradt, att de som i socknen bo skola kyrkan bygga och underhålla, ser jag ej huru nian kan hafva anspråk på att Staten skall mellankomma för att lemna bidrag dertill.
Det gifves visserligen undantag, då fråga är om större kyrkobyggnader, som skola göras, sådana sorn innefatta något monument för Staten; men annat är förhållandet med sådana kyrkor, som socknen sjelf skall underhålla.
Börjar man bara alt öfverflytta ett sådant bestyr på Staten, så är det i sanning icke svårt att emotse den tid, då Staten får underhålla samtliga kyrkorna i Riket.
Jag torde först få besvara den sista talaren.
Skyldigheten för hvarje församling alt underhålla sin kyrka blir icke underkänd derigenom, att R. o.
Ad. särskildt, eller R.
St. i allmänhet bevilja understöd åt den ifrågavar. församlingen, ty sådant har inträffa! flera gånger och ännu qvarstå bankens fordringar för lån, meddelade åtskilliga församlingar till reparation af deras kyrkor, såsom t. ex, Uddevalla stadskyrka, Calmar domkyrka, Landskrona och St.
Petri stadskyrkor.
För Carlskrona särskildt skulle jag icke tala, utan instämma med Gr. von Platen, 0111 den hårdhet, man derigenom visade Carlskrona, verkligen drabbade dem som vedel borde, om jag så får uttrycka mig.
Svårigheten uppkommer egentligen deraf, att man icke velat göra hvad jag anser hafva varit det lätta, nemi. att Amiralitetet antagit den s. k.
Tyska kyrkan lill sin, hvilket varit så mycket mera passande, som General-amiralen Gr. lians Wuchtmeisters graf sig der befinner, och som den andra kyrkan då blifvit gemensam för stadens öfriga innevånare.
Men nu tycker flottan mera örn att behålla sin trädkyrka, hvarigenom hela tyngden faller på stadsförsamlingen, som ej mäktar underhålla två kyrkor.
Om R. o. Ad. fattar ett sådant beslut, som StatsUlsk. föreslagit; så förblifver Amiralitets-kyrkao qvar i ett lius, som vore vida tjenligare lill magazin än lill kyrka, då deremot den byggnad, som förtjena!' att vara och nu är kyrka, kommer alt förfalla.
Det är derföre jag vördsamt anhåller om återremiss, på det alt Utsk. måtte laga saken i närmare öfvervägande. D e ii 6 Februari c. m. Gr. von Platen:
Jag kan icke fullkomligen instäm ma i den siste talarens conclusion, eller att, om ett sådant beslut, som blifvit ifrågasatt, skulle fattas, Amiralitetet skulle komma alt behålla den ena stenkyrkan för sig: jag tror att det måtte komma att bero på Konungen att förändra den saken.
För öfrigt får jag blott nämna att dessa begge kyrkor, hvarom fråga är, icke synas behöfvas för Carlskrona ensam, och då måste jag anse det vara så mycket mera orätt att Staten skulle lemna bidrag åt 2 kyrkor, då dessa två icke behöfvas, och hvartill jag hemtar ett skal deraf, att t. ex. St.
Clarse församling här i Stockholm med circa i i ,ooo innevånare blott har en kyrka, inrymmande 2000 personer utan att klagomål förspörjes öfver bristande utrymme.
1 Carlskrona finnas omkring io,5oo innevånare oell stadskyrkan derstädes inrymmer 1600 personer.
Således kan man antaga, att, med någon tillbyggnad deraf, densamma skulle kunna inrymma ytterligare 4 a 5oo menniskor, hvilket torde vara allt som behöfves, utan alt derföre underhålla 2:ne kyrkor, både stads- och den s. k.
Alt nu Staten, endast för att bibehålla ett par — jag medgifver det — ganska vackra kyrkor endast som prydnader, skulle dertill lemna lånebidrag, det kan jag ej tillstyrka.
Deremot, om det skulle kunna ställas så lill, alt flottan öfvertog den ena kyrkan och Carlskrona stad den andra, då vore det skäl att Staten lemnade bidrag till flottans kyrka.
Båda de vackra kyrkorna blefvo då underhållna, och den mindre vackra kunde då, som Ilr von Hartmansdorff nämnt, begagnas till magazin.
Jag anhåller om bifall till Utsk:s utlåtande.
Man har omtalat skyldigheten för hvarje församling att underhålla sin kyrka; jag får dervid erinra, alt bär icke blott är fråga om att underhålla en utan tvänne kyrkor, hvilket torde böra verka till någon modification i det gjorda påståendet.
Man har talat om ett project att flottan skulle öfvertaga den ena kyrkan, och att staden skulle behålla den andra, hvaremot
Amiralitetets trädkyrka skulle till något annat ändamål användas.
Det är just för att få detta ärende närmare utredl, som jag önskar att betänk, måtte återremitteras, och finner mig hafva så mycket mera skäl till en sådan begäran, som jag tror att en motion inom ett annat
Stånd blifvit vackt i denna syftning, och alt det derföre vore mindre lämpligt alt afgöra detta ärende särskildt från den motion, som dermed står i ett oskiljaktigt sammanhang.
Jag vet icke huruvida någon mo tion kan i något af de öfriga Stånden vara väckt i samma sak; åtminstone har ingen annan, än den af Hr Christierson inom BorgareSt. framställda, kommit StatsUlsk. till handa, hvarvid han tillika afgifvit alla de upplysningar lian troli - Den 6 Febr■ ari c. ra. in gen kunnat lemna, efter desamma förut varit till Konungen öfverlåtna i ansök ningsväg.
Den enda som fattas är den, huruvida Konungen skulle finna skäl att flottan öfverlog den s. k.
Tyska kyrkan, och en sådan kan vinnas genom und. framställning fran Ständerna; ty StatsUtsk. torde svårligen kunna vända sig directe till K. M.
På sådan grund kan jag ej se hvartill en aterremiss skulle kunna gagna, och yrkar således fortfarande propos. till bifall å Utsk:s utlåtande.
Lika med Gr. von Platen är jag af den öfvertygelse, att det missförhållande, som äger rum inom Carlskrona med underhållet af 2:ne kyrkor för en församling och denna stads innevånares fördelning i ecclesiastikt hänseende, icke kan afhjelpas på ett ändamålsenligt sätt genom den utväg, som föreslagits att lemna Carlskrona stads församling ett lån för att underhålla sina tvänne kyrkor.
Skulle något i den vägen ske, så befarar jag att det blefve nödvändigt att återgå och granska de administrativa åtgärder, som i detta afseende ägt rum.
Huruvida detta kan ske eller icke lemnar jag derhän, men tror, då ett verkligt missförhållande äger rum, alt StatsUtsk. icke saknat all rätt och ali förmåga alt härom göra en framställning till Konungen, hvarigenom endast det kan låta sig göra att återföra reda och ordning i de förhållanden, som förefinnas i Carskrona, ronde dess innevånares skyldighet att underhålla 2:ne kyrkor.
Sker icke något sådant, så blir det icke heller möjligt att i denna administrativa åtgärd kunna öfvergå till enkla grundsatser, och ändamålslöst om
Ständerne endast anslå medel för underhållet af de ifrågavar. kyrkorna; ty om de än skulle repareras och Carlskrona stads innevånare lyckas att få sin nuvar. skuld omsatt hos Staten, i hopp att framdeles få den alldeles afskrifven, så är till följe deraf dock ingen anledn. att för framtiden kunna förmoda det församlingen, så constituerad som den nu är, skall mera hädanefter än hittills kunna underhålla de begge kyrkorna, isynnerhet som Carlskrona stad gått miste om vissa fördelar, då staden öfverlåtit de praebende-pastorater, som förut varit med stadsförsamlingen förenade.
Af sådan anledn. förenar jag mig med dem, som begärt aterremiss af delta utlåtande.
För min del begär jag att få tillägga till hvad jag förut yttrat, att jag icke anser det för Carlskrona stad vara för mycket att underhålla 2:ne kyrkor, då städer i Sverige finnas, som i proportion icke hafva så stor folkmängd som Carlskrona, och likväl underhålla två kyrkor.