Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och jag påminner mig ganska väl, att, när fråga var om indragning af ljuspenningarne, för extra-ordinarier i embelsverken, så jttrade här en viss person bland ledamöterne af R. o. Ad. hurusom det icke vore skäl att förunna dessa tjenstemän de dem hittills tilldelade 13 r:dr 10 sk. b:co, alldenstund dessa medel förmodligen komme att kalasas bort.
Ex analogia skulle man också förmoda att nu ifrågasatta löneanslag kunde lika gerna tagas bort, enär det i annat fall torde kunna antagas alt de användas på samma sätt som ljuspenningarne förmenades åtgå.
Jag medgifver visst att ett löneanslag af 3,504 r:dr b:co mäste förslå bättre, till en rikligare traktering, än hvad fattiga 13 r:dr 16 sk. kunna mägta, men det förefaller mig, alt då man icke velat förunna Statens på dess nedersta trappstegg stående, tjenstemän att för sina i Statens tjenst sjelfförvärfvade ringa inkomster, de mycket omtalade 13 r:dr 16 sk. b:co, någon enda gång på året få äta sig rikligt mätte, så mäste konseqvensen så mycket mera fordra att icke några tusentals r:dr årligen upoffras lill berörde läckra ändamål.
Man har velat fråntaga extra-ordinarierne deras obetydliga förmån, på den grund, att de ej sägas göra skäl för densamma.
Jag tror mig hafva enahanda grund att åberopa i nu förekomne fall; och anhåller således äfven på grund af dessa jemförelser, om bifall till Utsk:s förslag.
Hr von Hartmansdorff har ytlrat att Berg-colhm borde förenas med Commerce-colhm under en President.
Det är möjligt att det med fördel läte sig göra; men äfven i sådant fall ser jag icke något hinder för R.
St. att antaga StatsUtsk:s förslag alt nemi. till K.
M. ingifva en sådan skrifvelse som StatsUtsk. i 2:a mom. af l:sta punkten i sitt utlåt, tillstyrkt.
Det är väl sannt att den idée, som Hr Den 24 April. 79 von Hartmansdorff yttrat, icke i berörde 2:a mom. uttryckligen är framställd; men mig synes att man kan öfverlåta påtinnandet deraf till K.
M:s visa bepröfvande.
Följaktligen återstår mig icke annat än att framhärda i mitt yrkande att begge momme, hvart för sig, mätte bifallas.
Säkerligen skulle det lända R. o. Ad. till stor heder om Ståndet, genom ett bifall till StatsUtsk:s hemställanden i dessa hänseenden, bevisar sig verkligen vara villigt alt iakttaga besparingar, der besparingar kunna göras.
Posse, Erik Arvedsson:
Ehuru jag fullkomligt instämmer uti den äsigten att Bergs-och Commerce-colbne lätteligen kunde förenas under en Chef, så anser jag dock StatsUtsk:s förslag vid detta tillfälle om indragning af anslaget vara alldeles för tidigt väckt.
Jag tror det vara R.
St:s egen skuld alt icke reorganisationen är gjord, den har varit i fråga nära 30 är.
Jag önskar att densamma må blifva verkställd, men icke att SlatsGlsk. pä förhand, genom indragning af anslagssumman, bestämmer att den mäste ske, hvilket skulle blifva en följd om Utsk:s förslag antogs; StatsUlsk. har icke sträckt sitt förslag till bestämmande af hvilka embeten, som böra indragas eller om det skall ske genom minskning af lönerna för de nuvar. embelsmännen.
Med den organisation Collnn nu har, anser jag oriktigt alt bestämma något minskadt belopp.
Lika med flere föregtde talare, anhåller jag om återremiss af hela punkten; ty jag tror att återremiss af den sednare delen är nödvändig, emedan den måste hafva en annan ordalydelse för att vara lämplig.
Några föreg:de talare hafva ifrågasatt StatsUtsk:s behörighet att, ulan väckt motion eller framställning i K.
M:s nåd. propos., föranleda några besparingar å Riksslatens hufvudtitlar.
Jag får i anledn. häraf blott erinra om hvad som vid föreg:de hufvudtitlar sig tilldragit, nemi. att på 4:de hufvudliteln StalsUtsk. utan K. propos. föreslagit en indragning af 6000 r:dr årligen, hvilken bifallits af detta
Stånd utan att någon dervid gjorde aumärkn., ehuru vi hade både Depart.-chefen och andra, som intresserade sig för de militära angelägenheterne, här närvar, då beslutet fattades.
Således är förfarandet vid denna riksdag af detta Stånd godkändt.
Hvad den nu förevar, fråga angår, så förenar jag mig med dem, som yrka en återremiss; men icke derföre att icke någon inskränkning kan ske i anslaget, utan derföre att StalsUtsk. har för den summa, som der blifvit föreslagen, gifvit inga skäl.
Den är helt och hållet godtyckligt framställd, utan alt man kan på något sätt af Ulsk:s betänk, finna, af hvilka förhållanden en sådan minskning skulle vara föranledd.
Jag har uti min afgifna reservation sökt motiverat den minskning som förefallit mig verkställbar och skulle tro att en sådan minskning, som jag ifrågasatt, skulle utan äfventyr kunna göras.
Jag får härvid erinra att då man såsom af min reservation kan inhemtas, ser, att ett anslag stått obegagnat i 12—13 år och derutöfver, så torde det icke vara något riskeradt att indraga detsamma.
Då vidare den uplysning har till StalsUtsk. méddelats, att den lediga Bergsråds-lönen 80 Den 24 April. hvilken af mig blifvit till indragning föreslagen, är, på sätt jag i min reservation anfört, använd dels till serskilda arfvoden innefallande lönetillökningar åt de 2 qvarvarande Bergsråden och dels till besparingar åt Statsverket, så tror jag icke eller att man äfventyrar något med att tillstyrka indragning af denna lön.
Jag har sökt motivera min åsigt och anhåller nu om ålerremiss, på det att denna punkt mätte inom Utsk. tagas i förnyadt öfvervägande.
Min afsigt var endast alt erinra derom att H. o. Ad. i går, på sätt Gr.
Mörner redan anfört, godkände SlatsUtsk:s uti en föreg:de punkt äfven begagnade rättighet att föreslå indragningar af de summor, som å Riksstat äro upförde.
Afven torde R. o. Ad. erinra sig, alt R. o. Ad. i går godkände ett annat förslag af StatsUtsk., nemi. tillökade anslag för jungmänner vid K. M:s Flotta, fastän icke någon motion derom var väckt eller något i K.
M:s nåd propos. derom blifvit nämndt.
Således har R. o. Ad. derigenom utan tvist erkänt, att StatsUtsk., i öfverensstämmelse med 30 och 37 §§ Riksd.Ordn., eger alt föreslå R.
St. hvad, som till Statens reglerande anses nödigt.
Emedlertid kan jag icke finna, att en sådan rätt kan anses gränsa till någon maktfullkomlighet, enär det endast är en motionsrätt eller rätt alt väcka frågor lill afgörande i R.
St:s plena, och det således icke innefattar någon rätt alt fatta beslut, som få gällande kraft.
Cederströms erinran, att endast ett par reservanter finnas vid denna punkt antecknade, så anser jag mig böra uplysa, att minoriteten inom Utsk. för denna framställning i första punkten icke var så obetydlig och att pluralitelen på afd:n icke var så betydlig som i StatsUtsk:s plenum.
Således voro meningarne derom i Utsk. ganska delade.
Jag bar icke bifogat någon reservation vid denna punkt lika litet som vid många andra, ehuru min tanka varit mer eller mindre afvikande från pluralitelens, dels derföre att jag ansåg det obehöfligt, då jag hade tillfälle alt bär yttra mig öfver frågorna, och dels derföre att tiden icke tillåtit mig att afgifva så motiverade reservationer alt. de kunnat verka på de öfriga Stånden om de dervid fästat sin upmärksamhet.
Första frågan vid a fgörandet af förevar, ämne torde vara den, huruvida frågan är i behörig ordning väckt, d. v. s. huruvida StatsUtsk. har haft rätt att framställa delta förslag, eller icke.
I afseende härå instämmer jag med Ur von Hartmansdorff.
Visserligen är det stadgadt i den på motsidan åberopade 30 § i Riksd.Ordn. att StatsUtsk. skall vid sina förslag till nya utgifter iakttaga nödiga indragningar och besparingar.
Men den föreskriften att Utsk. skall pröfva hvad som erfordras sedan nödiga indragningar och besparingar blifvit iakttagna, kan efter min åsigt icke innefatta något annat än alt, vid bestämmande af de nya anslagen skola tagas i beräkning de besparingar, som äro att tillgå.
Deraf följer dock ingalunda all StatsUtsk. har någon makt att föreslå indragning af embeten, såvida icke fråga derom i behörig ordning blifvit väckt.
1 det fallet är 37 § Riksd.Ordn. alldeles tydlig - Den 24 April, g 81 lig och klar, da den innehåller, på sätt Hr von Hartmansdorff redan har tillkännagifvit, alt ”intet Utsk., Const. och BankoUlsk:n allena undantagne, vare berältigadt att väcka frågor till afgörande i R.
St:s plena, eller att uptaga andra ämnen, än de från plena remitterade; såvida ej, hvad StatsUlsk. serskildt angår, Konungens propos., enl. 27 §, till detsamma omedelbarligen öfverlemnas”.
Det är således endast och allenast i det fall alt K.
M:s propos. till StalsUtsk. direkt öfverlemnas, som StalsUtsk. har rättighet att väcka förslag, som icke blifvit från II.
St:s plena till Utsk. remitterade, så vida nemi. dessa förslag äro föranledda af den direkt till Utsk. öfverlemnade K. proposrn.
Nu är dock i detta fall ingen framställning gjord i K. M:s till StatsUtsk. öfverlemnade propos., och då tror jag alt grundlagen är tydlig och klar derutinnan att StatsUlsk. icke har haft någon rättighet att den väcka.
Det är visserligen sagdt att Ståndet har i går genom godkännande af framställningar ifrån StatsUtsk. redan tagit på hand i detta fall.
.lag får upriktigt bekänna alt jag icke förmärkte alt förhållandet var sådant.-
Det är rätt beklagligt om så skett, men jag tror icke att, för det man begått ett fel man deraf bör taga sig anledning alt begå flera.
Den principen kan jag åtminstone icke godkänna.
Hvad deremot sjelfva hufvndsaken beträffar eller minskning i anslaget för Bergs-colhm, och förändring i dess organisation, så anser jag den förra möjlig och den sednare af behofvet högeligen påkallad.
Det är allmänt bekant att Bergs-colhii göromål blifvit högst förminskade.
Session lärer der i allmänhet ega rum en gång i veckan och man har sagt mig att ledamöterne till och med då understundom äro i förlägenhet oin sysselsättning under de 2 eller 3 limmarne.
Det har handt mig sjelf, att då jag infunnit mig i Collegium för att träffa någon af dess ledamöter på den dagen, som man sagt mig att session skulle hållas, så har jag mötts af det svar, att session icke heller den dagen inträffade.
Afven jag anser det derföre vara af behofvet högeligen påkalladt, att en reorganisation af Bergs-colhm kommer att ske, men den bör ske i grundlagsenlig ordning; åtminstone önskar jag att den icke må ske på annat sätt.
Emedlertid är det af vigt att de tjenster, som f. n. äro vakanta, icke komma att till sättas innan R.
St. vid nästa riksdag fattat beslut ronde en sådan reorganisation, och derföre tror jag att R.
St. böra i den afgående skrifvelsen uttrycka den underd. önskan att de lediga tjensterne icke mätte under tiden tillsättas, på det att derigenom hinder icke må upstå för vidtagande af den förändring, som befinnes vara lämplig.
Jag tillstyrker således återremiss på betänk.
Sedan Hr Cederschiöld yttrat sig, har jag föga att tillägga.
Jag vill blott erinra R. o. Ad. derom, ehuru jag icke nu har med mig det betänk., som afgjordes i går, att den besparing, som då beslöts af Ståndet, var, om jag rätt påminner mig, för ackordsförskott eller något dylikt.
Som icke det för dem afsedda anslag hade utgått, så ansåg StatsUtsk. vara skäl, att detsamma bespara.
En sådan rätt måste StatsUtsk. ega på grund af de ordalag i grundlagen, som här blifvit uplästa.
Alt jag icke 6 H. v 6 82 Den 24 April. bemärkte den öfverträdelse, som StatsUtsk. gjort i afseende på jungmannen var illa; men den måste väl komma på StatsUtsk:s samvete och icke på mitt.
I alla fall vidhåller jag hvad Hr Cederschiöld sagt, nemi. all ett begånget felsteg icke berättigar alt göra flera.
Hvad nu frågan beträffar att vid besluten skilja punkterna åt, på sätt Frih.
Cederström begärt, så bestrider jag visserligen icke, att så må ske, om han det yrkar; men deremot anser jag det vara gifvet, att R. o. Ad. icke kan begå den sjelfmotsägelsen att bifalla den ena och återremittera den andra punkten, enär båda måste följas åt till Utsk.
Det är klart, såsom Hr Fåhraeus sagt, att då frågan om reorganisation förekommer i den sednare, men frågan om besparingar i den första punkten, och reorganisation icke kan utan besparing ega rum, så måste Ståndet återremittera den andra punkten om det återremitterat den första.
Jag har inom StatsUtsk. icke deltagit i handläggningen hvarken af denna eller någon af de påföljande hufvudtitlarne och bade således icke ämnat upträda i denna fråga, så framt jag icke dertill funnit mig upmanad derutaf alt jag ansett mig böra fästa upmärksamlieten vid den tolkning af grundlagen, som af Hr Cederschiöld blifvit gjord.
Hr Cederschiöld bar utlydt 30 § af Riksd.Ordn. såsom skulle der stå, att StatsUtsk. icke egde rätt att i nya frågor föreslå R.
St. något.
Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att här slår endast: ”Vidare åligger detta Utsk. att utröna, pröfva och föreslå det, som till Stats- och Riksg:sverkens behof erfordras, sedan nödiga indragningar och besparingar blifvit iakttagna”.
Jag tror således alt Utsk. icke på något sätt öfverskridit den rättighet, som i detta hänseende blifvit detsamma uti grundlagen updragen.
Jag tror äfven att såväl vid denna som föreg:de riksdag har StatsUtsk. vidtagit dylika åtgärder, som blifvit af RiksSt:n sanktionerade.
Jag kan derföre icke förstå huru det skulle vara för StatsUtsk. möjligt att pröfva Statsverkets tillstånd och behof och dervid iakttaga nödiga besparingar, om icke.
StatsUtsk. egde denna rätt.
Jag anser likväl, att StatsUtsk. i detta hänseende har gått vida längre än det bort, och förenar mig således i de åsigter, som af Hr von Hartmansdorff blifvit framställda samt anhåller om återremiss af denna punkt, på det att StatsUtsk. må komma i tillfälle att föreslå en skrifvelse till K. M. i den syftning, som af en annan talare här nyss blifvit framstäldt.
Jag förblifver vid den meningen, att då en organisation skall ske, man bör tillse att produkten blifver ett organiskt helt; men det kan icke alltid låta sig göra, om man, i händelse kroppen är sjuk, företager sig att amputera en eller annan lem deraf, och än mindre, om, såsom StatsUtsk. med Presidentslönens indragning synes afse, man företager sig att amputera sjelfva liufvudet.
Jag återkommer för öfrigt till den fråga, som det skulle vara ganska lärorikt alt få besvarad af talarne på andra sidan, huru, om K.
M. skulle finna att detta, såsom andra embetsverk,' behöfde en Chef, han skulle kunna åstadkomma detta, i fall Presidentlönen in - Den 24 April. 83 dragés.
Jag befarar att K. M., satt i ett sådant trångmål, kunde blifva föranlåten alt genom fullmakt tillsätta Presidents-embetet innan R.
St:s beslut om indragningen komma K.
M. tillhanda och i sådant fall har man framskjutit den åslundade reorganisationen i st. f. att påskynda den.
En talare har hemställt, att den skrifvelse, som till K.
M. skulle afgå, måtte innehålla en begäran, att de vakanta tjensterna inom Bergs-colhm skulle lemnäs obesatta intilldess den slutliga regleringen af embetsverket kunde komma till verkställighet.
Jag ber, i anledn. deraf, att få uplysa att Collegium redan erhållit befallning att icke tillsätta någon ledig tjenst ulan att hos K.
M. derom göra anmälan, på det att K.
M. dervid må komma i tillfälle alt pröfva huruvida de ledigblifna tjensterna kunna blifva föremål för indragning vid blifvande reglering eller icke.
Beträffande frågan om återremiss, så yttrade jag i mitt förra anförande, alt jag önskade densamma hvad första mom. angick, men yrkade bifall till det andra.
Jag gjorde det i afsigt att söka förmedla de olika åsigterna.
Då jag nu hört att öfrige talare, som yrkat återremiss, utsträckt detta yrkande till punkten i sin helhet, så får jag förklara att jag återgår till mitt första yrkande och förenar mig med dem.
Att ingå i den medicinska undersökningen om angelägenheten af en amputation, hvarom en föreg:de talare sig yttrat, anser jag f. n. icke lämpligt.
Det är nogsamt bekant att sådana fall kunna i medicinskt hänseende förekomma då en dylik åtgärd måste vidtagas.
Jag anser likväl icke att den liknelsen har någon tillämpning på närvar, fråga och att således också dess anfö rande här kunnat utan skada uteblifva.
Hvad serskildt rörer den omständigheten huru det skall tillgå i fall betänk, bifalles, så anser jag mig icke uti bedömandet häraf behöfva ingå, då jag yrkat återremiss; men historiskt torde jag få meddela den uplysningen, att det varit en tid då, i saknad af annan ordf., äldste ledamoten i Bergs-colhm åtnjutit ett serskildt arfvode för det han bestridt ordf.-befattningen.
Jag har som sagt är, yrkat återremiss emedan jag anser Ulsk:s förslag omotiveradt och den summa, som blifvit föreslagen till indragning, vara alltför stor.
Jag förnyar denna min anhållan.
Då kärande parten fått tillfälle yttra sig tre gånger, så må R. o. Ad. icke finna obilligt att äfven svarande parten Irenne gånger sig yttrar.
Detta till ursäkt för det jag nu tredje gängen begärt ordet, som jag helst undvikit att göra.
Man har frågat huru K.
M. skulle förfara med organisationen af Bergs-colhm, i fall 3,504 r:dr årligen från dess anslag borttagas.
Då det, såsom jag förmodar, är R.
St:s öfvertygelse, grundad på hvad deras rådgifvare i dylika fall, som är StatsUtsk., efter skedd pröfning funnit sig böra tillstyrka, att nemi.
Bergs-colhm bör kunna skötas med det belopp som qvarstår, om dess nuvar. anslag, 16,893 r:dr, nedsättes med 3,504 r:dr, så lärer K.
M. i min tanka, med sin vidsträckta blick öfver sakernas sammanhang, sin vishet och väl 6* - 84 Den 24 April. vilja för landets behof af sparsamhet, der den låter sig utan skada för det allmänna iakttagas, säkerligen utfinna något lämpligt medel att sätta regleringen i verket.
Att ingå i detaljerne af denna organisationsfråga, har StatsUlsk. ansett sig icke tillkomma; jag finner mig böra, af enahanda grannlagenhetsskäl, likaledes från framställandet af sådane detaljerade förslag afstå.
Hr von Hartmansdorff har haft den godheten medgifva, alt om jag yrkade det de begge momme skulle serskildt föredragas, så ansåg han sig icke kunna bestrida det.
Derest Hr von Hartmansdorff ställt sina ord litet annorlunda, så hade han kommit sanningen litet närmare; han hade gerna kunnat säga: som Frih.
Cederström yrkat momenternes åtskiljande i propos., så lärer delta föredragningssätt ej kunna undvikas.
Men se här orsaken, hvarföre jag framställt yrkandet derom.
Om nemi. R. o. Ad. skulle, med afseende på hvad Gr.
Mörner i sin reservation yttrat, bevilja en återremiss på första punkten, så skulle det i min tanka icke binda R. o. Ad. till att jemväl återremittera den sednare punkten.
Mitt hopp är naturligtvis att R. o. Ad. bifaller såväl den ena som deh andra af dessa punkter.
Men i alla händelser bör en återremiss af den första icke hindra ett bifall lill den sednare.
För sådant ändamål är nödigt ställa saken så, att den ena punkten ej må anses nödvändigtvis draga den andra med sig.
Förvånande är i sanning att erfara, det Hr von Hartmansdorff i dag ställer sig så oskyldig, som hade han i går icke märkt att StatsUtsk. då ställde sig på samma punkt som nu, i afseende å rättigheten att framkomma med förslag utan föranledande af motion, ehuru det då var fråga om ett plus i stället för att det nu är fråga om ett minus.
Men då, på sätt nyss är upgifvet, elt förbiseende härvid hos den värde ledamoten egde rum, så lärer denna ursäkt för visso ej kunna åberopas i ett annat mål, jag menar i fråga om förfarandet med anslaget till Arffurstarne; Hr von Hartmansdorff gjorde just anmärkn. dervid; men huru kom del sig att Hr von Hartmansdorff, som är så sträng i formerna, icke då, i anledn. af detta s. k. formfel, föreslog någon återremiss, om icke sådant underläts derföre att han ansåg saken nyttig; och deruti instämde jag visserligen, likasom det stora flertalet af R. o. Ad., med honom.
Men är man, som den värde ledamoten nu låter förstå, fullt öfvertygad, alt formen i dylikt fall, ej är iakttagen, så synes mig hans förfarande mindre konsequent, och icke innebära elt fullföljande af den regeln att betrakta sakerne med afseende på innehållet och icke med afseende på personerne.
Frikostighet vid lämpliga tillfällen godkänner jag gerna, men i nu ifrågakomne fall finner jag den deremot icke vara serdeles lämplig, utan anser tvärtom det vara ganska väl om R. o.
Ad. visade, någon gång åtminstone, att det icke blott är i fråga om ökade anslag, som man är färdig att säga ja till hvad StatsUtsk. föreslagit, utan äfven i afseende på nedsättningar."
Det är just genom att undvika onödiga utgifter, som man kan finna utvägar att få anslag till de nödvändiga; och det är jemväl i sådant, ändamål som jag vördsamt yrkar bifall på den andra punkten, så väl som på den första.
Den 24 April. 85 Ilr Fåh r se lis:
En föreg:de talare har velat underkänna, hvad jag nyss anförde om sättet att omorganisera Bergs-colhm.
Jag anhåller att den värde talaren ville emottaga den uplysning, att jag dermed afsåg en jemförelse emellan StatsUtskis förfarande i frågan och den behandling af densamma vid föreg:de riksdag, hvaruti jag deltagit såsom kontrasignant af den K. proposm örn Bergs-colhii organisation.
I öfrigt vill jag nämna alt det icke var mig obekant att under en föreg:de tid Presidents-embetet i Bergs-colhm varit förvaltadt af ett Bergsråd mot serskilt arfvode.
Men dervid är att märka den väsendlliga skillnad, att då funnos Irenne Bergsråd, hvaremot det numera icke finnes mera än tvenne.
Om nu en af dessa 2:iie skulle få updrag att förvalta Presidents-embetet, huru skulle det då tillgå med omröstningen i detta collegiala verk?
Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. med denna enkla fråga, utan yrkar fortfarande återremiss.
Icke heller jag har för afsigt alt längre uppehålla R. o. Ad. i denna fråga, men då talare upträda, som åberopa huru många gånger de såsom kärande och svarande hafva rättighet att yttra sig, så torde det vara tillåtet för den, som förut icke haft ordet, att så godt han kan söka slita tvisten.
Jag vill dermed ingalunda beträda den bana, som man så ofta beskyller dem beträda, hvilka hafva lagens tolkning till sitt åliggande, nemi. att genom advokatyr komma till det resultat, de önska.
Jag vill deremot endast hälla mig vid hufvudsaken, att det förslag, som blifvit framställdt af en ledamot ang:de Bergs-colhii sammanslående med Commercecolhm hvarken af den ena eller andra sidans talare blifvit motsagdt, utan tvertom, såvidt jag kunnat förstå, af alla tillstyrkt.
Jag medgifver väl att sednare mom. af StatsUlsk:s betänk, lemnar utrymme åt K.
M. att till detta förslag eller hvilket annat som helst skänka
Sin npmärksamhet, emedan der står att man skulle ”anhålla att K. M. täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nåd. propos. om den förändrade reglering af Bergsslags-slaterne, som af omständigheterna kan påkallas”.
Jag inskränker mig således till att vördsamt föreslå återremiss med tillkännagifvande af den önskan att StatsUtsk. ville vid förnyad pröfning af detta ärende, egna den serskilda npmärksamhet åt förslaget om Collegiernas sammanslående, som det förtjenar.
Jag vet sjelf att Bergs-colhii göromål måste vara högst betydligt minskade äfven genom den åtgärd, att domare på landet fått pä sig förflyttade de göromål, sorn förut tillhört Bergstingsrätterna.
Jag vill blott förklara mig öfver den tillvitelse, som mig blifvit gjord att hafva handlat olika i fråga om anslag åt Arffurstarne i går och i den fråga, som nu är under pröfning. R. o. Ad. torde erinra sig att om anslag åt Arffurstarne var motion väckt af Hr Rääf.
StatsUtsk. hade der icke öfverskrida det föreslagna beloppet, utan tvertom inskränkt detsamma.
Att StalsUtsk. då i den ena punkten afstyrkte Ilr Rääfs motion och i den nästföljande tillstyrkte den, icke såsom hans, utan såsom sin egen; det var en motsägelse i Utsk:ts förfaringssätt, hvilken ej kunde till - 86 Den 24 April. iutetgöra motionens verkan.
Hr von Knorring hade redan här, innan jag då yttrade mig, för Ståndet framdragit Utsk:s sjelfstridiga handlingssätt.
Att likväl uprepa det borde icke hafva behöfts hvarken för Frih.
Cederström eller andra, om de egnat upmärksamhet åt föredragningen.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, propos. till bifall å förra delen af Utsk» utlåt, i förevar, punkt, innefattande hemställan om anslaget för Bergscolhm, men denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja; hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna del af ifrågavar. punkt, gjorde anmärka- föranleda till återreraiss, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande.