Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men alla synas icke vara ense, om den vinst de inbringa för lottägare, är billig; om del icke är en orättvisa emot Stalsbanken, att enskilda banker kunna till någon del disponera öfver lånerörelsen i landet, och äfven undantränga något af Riksbankens creditsedlar ur rörelsen; om möjligheten eller omöjligheten af provincialbankeus fallisement, med ihy åtföljande financiella oredor; och äfven har jag funnit dem, som tro, att dessa hanker kunna gifva anledn. till politiska assosialioner, hvilka arbeta för ett motsatt intresse med hela landels; och att de just skadat genom den lättnad lill penningar de i landsorlerne beredt, emedan kortsynta speculationer och lättsinnige depenser i enskilda lefnaden deraf fostrats. livad den stora vinsten beträffar, så synes den icke vara obillig, om man skådar in i djupet af sakförhållandet, dä man skall finna, att denna vinst stiger eller faller i förhållande till den nytta bankerna gjort, och en vinst, som icke är tillkommen genom nästans skadande, utan tvertom genom hans gagnande, hör väl icke anses för obilligt tillkommen.
Hvad skadan beträffar, som provincialbankerne skulle kunna fprorska Stalsbanken, så synes den så mycket mindre vara trolig eller möjlig, som Statsbanken väl sällan eller aldrig gifvit så stora vinster, som frän 1834 till närvarande stund, under hvilken tiderymd provincialbanksystemet här i landet utbildat sig.
Intet menniskoverk finnes som icke kan ramla, ty menniskan är blott en ofullkomlig varelse, och kan således icke, likt en Gud, skapa något fullkomligt.
Det vore derföre visst icke rätt påstå, att våra privincial - Den 16 April e. m. banker icke kunna komma uti en insolvent ställning; men jag frågar: om ej dessa bankbolag kunna anses för fullkomligt säkra, huru skall då här i landet någon allmän credit kunna äga rum?
Jag frågar, om Svenska provincialbankbolagens solidariska ansvarighet, i förening med flertalet af deras lottägare och offentligheten vid deras bolagsstämmor, icke innebär den största möjliga garanti emot förluster på dem.
Jag hemställer ytterligare, om det är ens tänkbart att under solidarisk ansvarighet emellan så många personer, som utgöra ett sådant bankbolag, desse icke skulle med så mycken uppmärksamhet följa administrationen af inrättningen, att icke allenast någon förlust på dem nära nog är omöjlig, utan äfven att samma förhållande äger rum i fråga om financiella oredor inom dem.
Hvad beträffar farhågorna för politiska associationer, uppkomne genom provincialbankbolagen till landets mehn, så synas de vara alldeles öfverflödiga, om man besinnar, att dessa bolags egna politiska intresse icke kan vara annat än gemensamt med hela den öfriga nationens.
Om man fullkomligt genomskådar förhållandet med provinciaibankssystemet, skall man finna, att då manga andra intressens natur är att stå i strid emot hvarandra, så är naturen af provincialbankbolagens tvertom, att dela samma intresse med alla andra näringar och bolag, emedan det är just utaf en allmännare välmåga och en derifrån oskiljaktig speculationsanda, som dessa bolag skola hemta näringar för sina vinster.
Ju större och allmännare Vcälmågan är, ju större omsättning med penningar, och derpå är det som provineialbanker skola vinna.
Och således kunna ju dessa bolagsmän aldrig komma att verka för något annat intresse, än det som är gemensamt nyttigt för hela landet.
Det är väl möjligt, att den tillgång på penningar, som provincialbankerna öppnat, inledt någon isolerad individ uti en kortsynt speculation, eller onödig depense, som mer eller mindre skadat honom; men icke är det efter sådane undantagsfall, som man bör bedomina en hel institution.
Icke kan samhället göra sig till detaljförmyndare för hvarje individ.
Icke förfelar en inrättning sin bestämmelse, derföre att en eller annan enskild man orätt bedömmer sin ställning och missbrukar det goda, sorn en nyttig inrättning erbjuder.
Icke vore det t. ex. rätt att alldeles aflysa begagnandet af krut, derföre att olyckshändelser deraf någon gång kan uppkomma.
Jag är dessutom temmeligen säker derpå, att mindre missbruk i låneväg skett genom provincialbankerne än andre låneinrättningar, hvarför ett talande bevis är det ringa antal lagsökningar, som vanligen behöfver utgå från provincialbankerne, och hvartill orsaken genast igenfinnes uti den större lätthet dessa lånecontor hafva att bedomina lånsökandernas halt, enär radierna för deras lånerörelse äro korta och derföre personerna pä den bättre kända och i sin ställning bedömde.
Provincialbankerne hafva deremot uti stor scala gagnat vårt fädernesland.
Jag är sjelf född Wermländning och har der varit bosatt snart sagdt hela min lefnad, och jag har der sett och öfver - Den 1C April c. m. 473 verlefvat tvenne stora penningekriser sedan Wermlandsbanken stiftades, och del finnes intet tvifvel att det just var provincialbanken som vid dessa tillfällen väckt de stora fosterländska intressen, som vårdas inom detta jernbärareland, den skyddande hand, som satt dem i tillfälle att kunna göra tete emot de ofördelaktigasle kastningar i jernconjuncturen, som på mångfaldiga år här i landet ägt rum, i thy att vid dessa tillfällen voro icke de gamla hjelpkällorna tillräckliga.
Lika gifvet som det är, att ett land, i och för rörelsen på den stora allmänna verldsmarknaden, behöfver ett pappersmynt, som grundar sig på den öfver hela verlden antagne varumätaren silfver eller guld, lika obestridligt torde det nu mera erkännas, att det land, som inom sig kati organisera ett pappersmynt, hvilket grundar sig blott på förmögenhet, utan afseende pä om denna består i silfver och guld, i fastigheter eller fabrikater, nödvändigt måste stiga i välmåga och pecuniärt oberoende i samma förhållande som rörelsecapitalet derigenom ökas, och en allmännare stadig credit derigenom uppkommer.
För att underhålla det System, vi i delta afseende inom vårt land grundlagt, och hvaraf sannerligen stora fördelar visat sig, utan att någon olägenhet deraf uppkommer, eller några skadande missbruk derigenom kunna uppgifvas, böra K. St., efter min tanka, med faderlig ömhet omhulda sig provincialhankerna, och sedan dessa nu, äfven under den mest hrydsamma tidepunkl för penningeoch creditrörelsen, och under fortfarande af en längre liderymd, ådagalagt sin lugna hällning, kloka beräkning och försinliga lefnad, behöfver R.
St. för utöfvandet af denna ömhet blott passivt låta provincialhankerna orubbade få forllefva den bana de börjat.
För att provincialbankerne må kunna framlefva på den bana de börjat och sprida sina nyttiga verkningar inom landsorterne, är det icke nog att medgifva
Anm rättighet att vara till; det år äfven nödigt att uti privilegierna lemna dem möjlighet härtill.
Man säger, att provincialbankerne må väl finnas, men de böra ej fä utgifva sina mindre sedlar; och likväl är det ett ganska gifvet factum, alt om de ej fä utgifva sina egna mindre sedlar, kunna de ej existera pä annat sätt, än att icke gifva vinst, och utan att de gifva vinster, lärer väl ingen der vilja fästa sina capitaler, hypotisera sin förmögenhet, och underkasta sig besvär och ansvar.
Jag kan icke finna något skäl, hvarför provincialbankerne skulle förmenas att utgifva småsedlar, enär ingen deraf har någon skada, men landsorterna derigenom tillskyndas en stor nytta, genom den grund denna emission af små sedlar lagt för provineialbankernes existence.
Det skäl man anför emot provincialbankens småsedlar, att de uttränga motsvarande valeurer af Riksbankens credilsedlar ur rörelsen och derigenom minska bancovinsteu, kan väl icke bestå emot en närmare granskning, dä, som jag förut fästat uppmärksamheten uppå, Riksbanken ju sedan provineialbankernes uppkomst lemnat ärligen betydliga vinster till Ständernas disposition, hvilket mätte bevisa, alt provincialhankerna icke 9 II- <>0 474 Den 16 April e. m. eller genom sine mindre sedlar gjort något intrång i Riksbankens rörelse.
Dessutom ligga alltid uti provincialbankernas cassakistor stora capitaler af riksmynt, som bela året om derigenom hållas från vexlingsluckan i R.
St:s Bank, och blott creditsedlarna hållas från luckan, så kan det för en bank just göra det samma om de äro stora eller små.
Af förevarande BancoUtsk:s betänk, finner jag, alt det riksmynt, som förvaras i provincialbankernas cassör, utgör ungefärligen 2,000,000 r:dr b:co.
Om provincialbankerne icke funnos till, skulle jag icke tro, att R.
St:s Bank kunde beräkna att inom de orter, der nu provincialbankerne gömma dessa 2 millioner, fästa i allmänna rörelsen större summa af 2 och 3 r:dr, den valeur man vill förmena provincialbankerne att utgifva.
Om man nemligen delar dessa 2 millioner på 5 provincialbanker, så gör det 400,000 r:dr b:co på hvardera, och jag skulle icke tro, att, före provincialbankernes uppkomst, störresummor af Riksbankens 2 och 3 r:dr circulerade inom ett sådant privalbanksdistrict, åtminstone kan det icke vara så betydligt mera, att den lilla fördel, som för Riksbanken kunde uppslå af den säkerligen högst obetydligt högre summa, som genom småsedlar kunde hållas från luckan, än som nu sker genom 2 millioner, hvilka gömmas i provincialbankernes cassör, kan blifva ett gilltigt skäl för att rubba en stipulation, hvarigenom det göres möjligt för landsorterne att på nära håll hafva tillgång pä capitaler.
Landsorternas näringsidkare äro icke i samma goda ställning, som stapelstädernas grosshandlare.
De sednare kunna hafva, och äga äfven vanligen på utrikes orter crediter, grundade icke allenast på det mynt de möjligen äga i sina cassakislor, utan pä förtroendet till deras soliditet i allmänhet.
Dessa crediter anlitas, då de kunna göra fördelaktiga speculationer, hvartill deras cassa för momenten är otillräcklig, eller då de, under en ofördelaktig cqnjunctur för deras varulager, mäste ut med penningar, och icke vilja sälja till underpris.
I sakens natur ligger, alt landsorterne icke kunna äga sådane crediter.
I stapelstäderna kunna de väl någongång förskaffa sig dylika, men som dessa just äro de'bouche'en för deras effecter, kunna sådane crediter icke blifva annat än högst ofördelaktige.
Sedan nu landsorterne löst det ganska svåra problemet, att inom sig organisera en creditrörelse, som motsvarar behofvet, och som icke gör intrång i hvarken Statens eller någon medborgares rätt, men som deremot spridt både liflighet och trygghet i våra vigtigaste näringsgrenar, vore det väl mindre betänkt af den lagstiftande makten att motverka någonting så nyttigt för det allmänna.
Landsorterne mäste omhuldas; det är hufvudsakligast med de penningar, man der under flit och omtanka hopsparar, som statens alla utgifter bestridas.
Med anledn. utaf hvad jag nu anfört, tager jag mig vördsammast friheten föreslå, att R. o. Ad. ville bifalla BancoUtsk:s förevar, betänk., i hvad det rörer frågan om nu befintliga provincjalbankers bibehållande.
Den 16 April e. m. 475 H. Ex. Hr Gr.
Jag skall icke länge uppehålla R. o. Ad., utan endast med ett par ord genmäla de ledamöter, hvilka ansett, att privatbanker skulle komma att fortfara, äfven om den nya lagen skulle antagas.
Jag har en alldeles motsatt öfvertygelse, grundad på 2:ne skäl.
Det ena. att minimivaleuren på desse hankers sedlar blifvit bestämd lill 10 r:drr:gs, och det andra den solidariska ansvarighet, som för directionernes af desse banker ledamöter blifvit stadgad.
Hvad först denna minimivaleur beträffar, får jag, äran påminna om den calcul, Hr Skogman i sin reservation vid betänk.
N:o 29 uppgjort, hvaraf inhemtas, att hälften af privatbankernes hela utelöpande sedelstock består af sedlar under nämnde valeur, och hvilka följaktligen äro de, som längst äro i rörelsen utelöpande.
Hvad dernäst vidkommer den i lagen bestämda solidariska ansvarigheten, så vill jag hemställa hvilka personer väl skola vilja åtaga sig att vara directeurer i en sådan inrättning, och i och med detsamma ikläda sig ansvaret för hela den förlust, som möjligen kan äga rum.
Jag tillstyrker att R. o. Ad. täckes bifalla Utsk:s betänk, i denna del.
Frågan huruvida privatbanker skola kunna fortfara eller icke, sedan rättigheten att utgifva sedlar å 2 och 3 r:drs valeurer upphört, är så vigtig, då det gäller alt i sådant hänseende fatta ett beslut, att jag anser mig böra svara några ord på den siste talarens anförande, som var bygdt på den af Hr Skogman uppgjorda calculen.
Jag medgifver sanningen af denna calcul, men ber alt få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det är någonting ganska naturligt, emedan det ligger i privatbankernes egen fördel, att, så länge det tillätes dem att utgifva sedlar på de minsta valeurer, vid alla sedelemissioner ställa de flesta summor de möjligen kunna i dessa mindre sedlar, emedende hafva utsigter för sig att längst circulera i den dagliga rörelsen.
Men t af denna omständighet följer ingalunda såsom ett gifvet corolla rium, att privatbankerne skola upphöra att existera derföre att sådant icke vidare medgifves, ty mig förefaller det klart, att en stor del af de summor, hvilka nu som lån utgifvas i sedlar å 2 och 3 r:dr, skola i stället meddelas i sedlar å 6 r:dr 32 sk. b:co.
För öfrigt ber jag alt få erinra om en annan omständighet, som, efter mitt förmenande, gör det sannolikt, att dessa bant ker, oaktadt förändringen för sedelutgifningen, likväl skola fortfa ra.
Jag har nemi. talat vid många intressenter i dessa banker, äfven med sådane, som deruti hafva ganska små andelar, hvilka sagt mig, alt de ej ingått deri för den vinst de som actieägare kunde möjligen få njuta, utan fast mera för den fördel, som sådane banker tillskynda landet, och för den de sjelfve hafva att lättare kunna med bankerne öppna creditivrörelse.
Om nu denna nytta är så stor, synes mig åtminstone sannolikt vara, att en stor del personer i landsorterne skall vara angelägen att bibehålla en länge åtnjuten fördel af denna rörelse, fastän icke sedlar å de mindre valeurerne af 2 och 3 r:dr få utgifvas, och att, om 476 Den 16 April e. m. än vinsten till följd deraf blir några få proc. mindre, teckningar för dessa inrättningars upprätthållande icke skola uteblifva.
Det är derföre, och emedan dessutom det torde vara möjligt att förbättra och utvidga sjelfva provincialbankernes rörelse medelst andra credithruk, som jag i det föreslagna stadgandet icke finnér någon våda för privalbankernes bestånd, och att de sålunda skola komma alt fortfara.
I anledn. af hvad en värd ledamot nyss yttrat, får jag påminna, att i dessa dagar utkommit frän trycket en mycket intressant skrift öfver Skoltska bankväsendet, grundad på officiella handlingar, och deraf iuhemtar man huru läng tid man funnit de olika sedelvaleurerne utelöpa i rörelsen, innan de till banken för utvexling återkomma, nemi. en sedel på 10 pr medium i omlopp 236 dagar. — - 15 „ — — — 114 — — 20 „ — — — 209 ,. — — 50 „ — — — 124 „ — — 100 „ — - — 84 „ — — 500 „ — — — 24 „ En dylik calculation gjordes äfven 1818, då 1 £ noter ännu voro i omlopp.
Man fann att en sedel [iä 1 och på 2 £ var i omlopp 147 dagar, 99 5 £ 148 99 99 10 >5 130 99 99 20 99 „ 121 99 99 50 99 — 72 99 99 100 99 49 99 „ 500 99 14 99 och således erfar man, att de lägsta valeurerne hålla sig längst ute i rörelsen.
Vi böra dessutom ihågkomma, att röretsecapitalet i England består af guld och silfver, och att således sedlar derstädes icke äro så oundgängligt, nödige för allmänna rörelsen, och ändock ser man huru snart de större sedlarne inlöpa.
Jag upprepar derföre min öfvertygelse, att privatbankerne icke kunna bestå, om man sätter minimum för deras sedelvaleurer så högt som 10 r:dr.
Mitt andra inkast rörande det ansvar, som den nya lagen ålägger dessa bankdirecteurer, har icke ens af Hr Hjerta kunnat bestridas.
Jag är öfvertygad, att ingen vill åtaga sig detta ansvar, och äfven derigenom blir det omöjligt att åstadkomma nya privatbanker, i fall den nuvarande oelrojen icke förlänges.
Det enda sättet att förekomma en så vådlig brytning i rörelsen, är således alt bifalla Ctsk:s förslag, att de nuvarande octrojer må fortfara intill slutet af är 1849, hvarförinnan Sländerne ånyo äro samlade och kunna vara betänkte pä utvägar att ersätta ifrågavar. hanker.
Jag ber att, till hvad Gr.
Björnstjerna yttrat, få lägga ännu en anmärkn., i anledn. af Hr Hjertås yttrande.
Den värde ledamoten yttrade nemi., att orsaken, hvarför 'u mängd personer tecknade sig som actieägare i privatbanken Den 16 April e. m. 477 vore den, att de önskat med desse öppna creditivrörelse.
Jag delar denna tanka, anseende äfven creditivrörelsen vara en af de förnämsta förmåner, som privatbanker bereda ät samhället; men då Hr Hjerta säger, att just denna önskan skulle hos aclieägarne fortfara, och att den skulle gifva anleda, till att dessa banker icke skulle upphöra, så ber jag att fä nämna, att om icke privatbankerne få utgifva de smärre sedelvaleurerne, hvilket den nya lagen förbjuder, sä kunna de icke eller lemna cassacreditiver, ty fördelen för dem, som hafva sådane, består just deruti, att de kunna utfå sedlar å smärre valeurer, hvilka de för den dagliga rörelsen behöfva.
När nu privatbankerne förmenas att utgifva smärre sedlar, så försvinner äfven den fördel jag nyss nämnt, hvaraf åter följer, alt privatbankerne icke skola komma att fortfara.
Björnstjerna i den mening, att desammas octroj bör fortgå till 1849 års slut.
Jag bör be H. Ex. Hr Gr.
Björnstjerna om ursäkt för det jag vid mitt förra yttrande glömde att besvara det ena af Hr Grefvens argumenter.
Utsk. bar föreslagit, alt privatbanksdirecteurerne skulle vara solidariskt ansvarige; från början har väl meningen varit vid dessa bankers stiftande, alt alla actieägarne skulle vara solidariskt ansvarige, eller att den, som icke genast finge i bancoluckan invexla sina sedlar, skulle få med seqvester belägga hvilken af actieägarnes egendom han behagade.
Om Utsk. föreslagit, att directionen för en sådan bank skall i första rummet vara ansvarig, så har ju Utsk. yrkat någonting mindre än hvad den ursprungliga lagen förut afselt.
Ar meningen att helt och hållet borttaga den solidariska ansvarigheten, huru skall det då slutligen gå med säkerheten?
Sparre yttrat, att det ej skulle blifva förmånligt att hafva creditiver på privatbankerne, när desse ej mera fingo utgifva sedlar ä 2 och 3 r.dr, ber jag fä påminna, att jag redan en gång vid denna riksdag haft äran yttra, det denna svårighet läll vore afhjelpa om
Riksbanken holle cassacontor lill vexling af småsedlar i alla städer, der privatbanker finnas.
Då nu öfverläggningen om 56 § förklarades vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla mom. a) af denna §.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. tillkännagaf, det han funnit ja hafva öfverrösta! nej.
Då jag tycker mig förnimma så stor öfver vigt i röstantalet emot min mening i det svar, som Ståndet afgifvit pä Hr Gr. o. Landtmis framställning, vill jag ej besvära med begäran om votering, ulan inskränker mig till anhållan alt i prot. få min reservation emot beslutet antecknad.
Hr von Hohenhausen tillkännagaf, att han i anseende till frågans vigt ej kunde underlåta att begära votering.
Upplästes lill justering samt godkändes följande voter.propos.: ■178 Den 10 April e. m.
Den sorn bifaller mom. litt. a) af den i BancoUtsk:s utlåt.
N:o 44 tillstyrkta 56 §, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. mom. litt. a) af förenämnde §.
Nej — 2S.
Sedan härefter H. Ex. 11 r Gr. o. Landtm, erinrat derom, att, i fråga om mom. litt. b) af 56 §, Hr Skogman tillstyrkt bifall der till, utan någon förändring, samt Frih.
Palmstjerna yrkat bifall med tillägg af orden ”creditlagar och” efter ordet ”befintliga,” så att början af momentet blefve så lydande: ”att K.
M. täcktes i nåder utse en comité', som får sig uppdraget att undersöka och utreda den allmänna penningeställningen och creditförhållanderne inom Riket samt huru de nu befintliga creditlagar och allmänna låneinrättningar derpå verka” etc.; och deremot Hr von Hohenhausen ansett mom. böra erhålla följande lydelse: ”att K.
M. täcktes i nåder utse en comité, som får sig uppdraget att undersöka och utreda den allmänna penningeställningen och creditförhållanderne samt capitalbildningen inom Riket, äfvensom huru nu bebefintliga allmänna låneinrättningar derpå verka; börande comitéen, på grund af en sådan undersökning och utredning, före R.
St:s nästa sammankomst hafva upprättat förslag till de förbättringar härutinnan, hvilka anses lämplige och ändamålsenlige samt kunna åstadkommas;” hemställde H. Ex. om R. o. Ad. bifölle ifrågavarande moment litt. b).
Uppå sedermera framställd proposition, blefmom. litt. b) af 56 § med den af Frih.
Palmstjerna föreslagua förändring af R. o.
Ad. bifallen. § 57.
Jag får vördsamt anhålla, att Preste och BondeSt-.ns beslut måtte uppläsas.
Ridd.secret. tillkännagaf, alt BondeSl. gillat 57 §, och att PresteSt., enligt i dess cancelli meddelad uppgift, bade förändrat mom. litt. a) af denna § till följande lydelse: ”att för den händelse, innan nästa riksdag, en eller flere privatbanker skulle upphöra, Bancofullm. åläggas att antingen på den ort, der sådan privatbank finnes, inrätta en afdelning af R.
St:s Bank, för att från och med den tid minskning i lånerörelsen med privatbanken börjas, under den förvaltning, Fullmäktige finna godt förordna, och enligt af dem meddelad instruction, bedrifva di - Den IG April e. ra. 479 scont- och hufvudsakligen creditivrörelse, samt hälla upp- och afskrifningsräkning pä ungefärligen enahanda villkor, som den ifrågavar. privatbanken, hvarvid iakttages, att sedelemissionen från en sådan bankafdelning fortgår i behörig proportion mot privatbankens sedelindragning; eller ock, om sådant anses mer lämpligt, för berörde ändamål anvisa nödiga medel åt Bankens vederbörliga lånefonder och contor;” samt derjemte ansett den i momentet litt. b) föreslagna summa af 4 millioner böra höjas till 5 millioner; äfvensom att redactionen af mom. litt. c) borde lyda sålunda: ”att afdelningen eller lånecontoret inom det anvisade belop pet äger att afgifva assignalioncr m. m.
Jag hoppas visserligen att, med den opi nion, som ligger i 2:ne Stånds godkännande af föregående §, ett våldsamt upphörande af privatbankerne icke kommer att äga rum, men för den händelse att så inträffa skulle, och hvilket kommer att bero på nuvar. delägare sjelfve i nämnde banker, blir det nödvändigt att vara betänkt på hvad som skall sättas i deras ställe.
Om jag ej irrar mig, så har PresteSt. särskildt beslutat, att, i förutnämnde händelse, de utgifvande bancosedlarne icke skola inheräknas i den nuvarande sedelstocken, utan tilläggas denna som en ytterligare tillökning deruti.
Ar förhållandet sådant, så, och fastän jag ej tillstyrker instämmande i PresteSl:s beslut, har jag dock ingenting emot att ett sådant stadgande tillägges, dä de utgifvande sedlarne komma att gå i afräkning på Riksg.cont:s, inom linien förda skuld till R.
Hvad mom. litt. a) an går, anser jag visserligen PresteSt:s redaction fullständig, sä vidt jag den kunde fatta vid ett flygtigt åhörande, och vore sålunda färdig att deruti instämma; men anhåller dock om en förnyad uppläsning deraf, med tillstånd att derefter få ordet.
Sedan denna uppläsning nu skott, yttrade Frih.
Jag instämmer för min del i Presle St:s beslut i afseende på mom. litt. a); men detta öfverensstämmer ej med beslutet i mom. b).
Det förstnämnda mom. innehåller nemi., att rörelsen skall af R.
St:s Bank öfvertagas i den män privatbankerne upphöra; men derjemte anvisas härtill ej mer än 5 millioner, och som privatbankernes rörelse bedrifves med 7 millioner, kan detta öfvertagande cj äga rum å Bankens sida, om mom. litt. b) skall iakttagas.
St:s Bank skall öfvertaga privatbanksrörelsen, sä bör det ske på ett lämpligt, för orterne nyttigt sätt, och Banken sålunda berättigas att i denna lånerörelse nedlägga en maximisumma af 7,000,000, eljest kan ej Banken sägas supplera privatbankerne, hvaremot jag också anser, att den summa af nya sedlar, som Riksbanken skall utgifva för denna nya lånerörelse, icke bör uppgå till mera än 4,650,000 r:dr.
Riksbanken beräknar sin i lånerörelsen nedlagda summa på det sätt, att om creditiver äro anvisade, så betraktas hela creditivbeloppet såsom varande anslaget för denna Den 16 April e. m. lånerörelse, sålunda att, om Riksbanken öfvertager privatbankslånerörelsen, så beräknas beloppet af samtlige creditiven inom de 7 millioner, som jag föreslagit.