Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag beböfver icke göra R. o. Ad. uppmärksamt uppå, att länet i alla fall blir betydligt under ullens verkliga värde; ty då ullcontorels tjenstemän äro sina principaler ansvarige, alt de icke värdera ullen för högt, så är det naturligt, att de snarare värdera den för lågt, och det har alltid varit fallet.
Jag skulle derföre tro, att nu då belnnings-procrn varit utsatt till y5 proc., liar den nästan i alla fall icke uppgått till högre än omkring 5o proc. af ullens verkliga välde, i anseende hvartill jag också icke anser nyttigt att nedsätta belåningen under dessa y5 procent.
Den enda verkliga förlust, som deraf mig veterligen uppstått, uppkom genom sådana egna förhållanden, som jag vågar säga, ali man med sannolikhet, om icke med visshet, kan påstå aldrig skola komma igen.
Det var ett försök af en myndighet, alt söka upprätthålla prisen, som förorsakade en onaturlig stegring i prisen å ett visst slag af till, och alt en person koni att fastna för en stor qvantitet af denna ull för alltför höga priser.
Det kunna icke ens vi öfrige neka till, som för tillfället vunno på saken.
Men det gjorde, alt när tiden kom att han skulle belåna sin ull, så visade lian sina contracter, och de voro alltför höga.
Värderingsrnännen kunde icke neka att i förhållandet dertill uppskatta ullen; men då det blef fråga 0111 försäljning af delta betydliga lager, så uppstod den omförmälda förlusten. R. o. Ad. torde finna, alt ett sådant förhållande som var alldeles utom den vanliga marschen vid belåningen, och som säkerligen skall afskrämma från förnyande af dylika försök, aldrig kan åter uppkomma, och alt således någon verklig våda för förlust icke förekommer.
Jag skulle icke vilja skilja mig i något från de värde talare, som redan tillstyrkt ett frångående af TJtskts förslag i denna del, men jag ber R. o Ad. betänka, om man bör minska belåningsproctn, då den, efter alla probabiliteter, icke kan medföra förlust, och tillstyrker på sådan grund att den må förblifva vid hvad den varit, nemi. procent.
Jag är till större delen förekommen af den sista värda talaren i hvad han yttrat i afseende på beloppet, ej mindre af creditiv-summan, hvilken jag tror vara tillräcklig, om den bestämmes till 3oo,ooo r:dr, än äfven af belånings-proctn; ty jag tror också, att om någon proc. skall utsättas, är det nyttigast, att den blir -Jjdelar af varans värde.
Huruvida icke någon förlust derigenom skulle kunna inträffa, vågar jag icke så bestämdt säga, som han försäkrat; men jag tror, att del för de flesta blefve svårt alt begagna sig af belåningsrät ten, om den vore inskränkt till f:delar af värdet.
D c ii aG A ti g u s t i c. m. 3j3 Hr von Troil:
Jag vill visserligen icke jäfva det theoreliska skäl, om jag så får säga, som Frih.
Leijonhufvud anfört för beloppets bestämmande till 3oo,ooo r:dr; trien med det nit jag äger att befrämja en näringsgren, som jag ännu vågar hoppas skall blifva af stor vigt för vårt land, skulle jag likväl hafva bifallit de 5oo,ooo r:dr, som blifvit begärda, om Gr.
Horn, med deri sakkännedom jag tror honom äga, hade kunnat försäkra, att behofvel för närvar, verkligen påkallar ett sådant creditiv.
Att deremot bevilja anslag till 100,000 tal för behof, som man blott hoppas skola kunna uppkomma inom fem år, är att gå nästan för långt, särdeles då man icke har skäl förmoda, att tideryrnden intill nästa riksdag skall blifva så lång.
Jag får derföre förnya min anhållan om bifall till Utsk:s betänk, i hvad angår creditivets belopp, men med den ändring i afseende på belånings-proctn, som jag förut föreslagit.
Fullt öfvertygad alt det creditiv, som nu är föreslaget till 3oo,ooo r:dr, för närvar, är tillräckligt, kan jag likväl icke anse det vara tillräckligt för all framtid, och hade jag önskat alt betänk, varit så uppstäldt, att, i händelse af förekommande behof R.
St. anvisat för Regertn medel alt dertill använda, sådant hade kunnat ske genom belåning från Riksg -contoret.
Vill man befordra ullculturen, mäste det naturligtvis ske på det sättet, att man bereder möjlighet för ullproducenten att kunna exportera sin vara till utländsk ort, i händelse afsättningen inom landet icke kan äga rum till ett pris, som motsvarar den kostnad, som ullens frambringande medför.
Det blir således nödvändigt att bestämma exporten deraf såsom villkor för creditivets begagnande, och att inrikes täflan i ullmarknaden blir beroende af priset i verldshandel^
Då först är det något hopp derom, att vår ullcultur skall kunna stiga i någon betydlig mån, och i den mån de betydljga betesmarkerna gifva tillfälle till, i Sverige framför andra länder, der jordodlingen kommit längre.
Jag kan deremot icke tro, att belåningsrätten bör vara så hög, som Frih.
Hamilton begärt, eller 75 proc.
Jag skulle tro, att 66-f proc. vore hvad som borde bestämmas, emedan det ej kan vara nyttigt för sjelfva ändamålet, att all ull blir qvarliggande i Sverige såsom belånad.
Den bör vara belånad endast för en öfvergående period, och då kan 66-J låneproe. vara nog för att afvakta den lid, då den kan till utrikes ort förås.
Deremot om ullen blir belånad till 75 proc. af värdet, så ligger den qvar i ulfoontoren i afvaktan på möjligheten att priserna kunna stiga inom landet, och det är icke för prisets stegring inom landel, som dessa prseniler egentligen böra vara anslagna.
Jag itererar således den begäran jag, förra gången frågan förevar, framstälJde, alt belåningsrätten må blifva nedsatt till 66f procent. 374 Den 26 Augusti e. m.
Hr Frih. o. Landtm, yltrade, att, då olika meningar emot Ulsk:s förslag i vissa delar blifvit framställda, det torde blifva nödvändigt att skilja punkterna vid beslutet; oell hemställde Hr Landtm. 1111 först, om It. o.
Ad. ansåg att, på sätt Utsk. föreslagit, creditivets belopp borde bestämmas till 3oo,ooo r:dr.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att, på sätt Utsk. föreslagit, belåningsbeloppet borde nedsättas till 5o proc. af värdet.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad., alt belåningsbeloppet skulle bestämmas till högst 66f proc. af ullens värde.
I öfrigt blef StatsUtskts förslag af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s den i5 sisth Aug. på bordet lagda utlåt.
JNT:o 272, i anledn. af ånyo väckt fråga om en mngazins-byggnads uppförande vid Mörbylånga köping på Öland.
Jag måste underkänna de af Utsk. anförda grunder för dess afstyrkande i detta betänk.
Utsk. nr icke okunnigt, eni. hvad betänk, visar, om räntégifvares rättighet att leverera spanmålen in natura.
Utsk. kan också icke vara okunnigt om den svårighet räntegifvare pä Öland hafva att föra sin spanmål till Calmar öfver Sundet.
Likväl mäste det ovillkorligt ske till den 25 Februari, som är afradsdagen.
Utsk. borde, skulle jag förmoda, hafva beräknat den fördel för Öländningarpe att få, då spanmålen levereras in natura, lemna den inom ön, och icke blottställa folk, dragare och fordon för vådan att färdas öfver sundet, för den obetydliga kostnad, sorn ett magaz. ins uppförande på Öland skulle komma att medföra, jemte nflöningen för en magazins-förvaltare.
' Räntespanmålen är betydlig på denna ö, och visserligen har, under den korta tid Öland utgjorde ett särskildt län, ett magazin blifvit för norra delen deraf i Borgholm på Statens bekostnad uppfördt, der norra Mötet har rättighet att aflemna sin spanmål; men jag frågar: är det billigt, är det ens i någon mån rättvist, att neka Ölands södra Mot en dylik rättighet?
Då norra Alotet får leverera sin spanmål i Borgholm, hvarföre skall då icke det södra Mötet få leverera sin i Mörbylånga?
Det torde måhända icke kunna nekas, att hvad den siste värde talaren anförde äger sin fullkomliga riktighet, under den förutsättning nemi., alt Statens sparimålsräntor fortfarande komma alt utgå in natura, eller rättare sagdt, att de åter komma att utgå in natura; Den 26 Augusti c. ra. 3^5 ty under de sednare åren hafva de endast lill en ganska ringa del gjörl det.
Men jag hemställer vördsamt till Ståndet, örn det skulle hafva varit riktigt af ett TJtsk., att på samma gång, som det tillstyrker upphäfvande af spaninålslevereringen in natura af Statens räntegifvare, föreslå en utgift till uppbyggande af ett magazin till sponmålens emottagande.
Om derföre E. o. Ad. nu skulle alsia betänk. eller återremittera det på de skäl Frih.
Cederström anfört, skulle det ej kunna ske annorlunda, än under lörulsältning deraf, att hvad Utsk. föreslår till dessa spanrnålsiäntors utgörande i contant skall komma att ogillas?
Jag skulle tro, alt det vore ej mindre i sjelfva saken ofördelaktigt, än äfven i detta ögonblick för tidigt får E. o. Ad. att gifva en sådan opinionsyttring.
Skulle det återgå till en allmän inbetalning af räntorna in natnia, hvilket jag hoppas aldrig måtte komma att äga rum, då först blefve, efter mitt förmenande, lid alt öfverväga om statsanslag till uppbyggande af elt magazinshus vid Mörbylånga.
I afseende på frågan om förslaget, att Kronans spanmålsräntor skola levereras i penningar efter markegång, så hör ihågkommas, att della förslag ännu icke är bifallet och således ej kan anses såsom gällande.
Det kan följaktligen ej inverka på beslutet i det ta mål.
Men jag anhåller att få göra en rättelse vid hvad jag nyss yttrade.
Det skulle tilläfventyrs medföra mindre kostnad och dock fullkomligt svara emot ändamålet, 0111 det Kronans magazin, som finnes i Borgholm, tillbyggdes med en våning för att emottaga sodia Mötets spantnål.
Då sålunda huset iir uppförd t förut, och endast murarne behöfde förhöjas, kunde kostnaden ej blifva annat än obetydlig.
Jag vill också göra eleana modification i hvad jag förra gången föreslog och förnyar min anhållan om återremiss.
Jag erkänner fullkomligt riktigheten af lii von Troils anmärkt)., alt som detta mål sammanhänger med StatsUtskis betänk.
N:o 170, så hör, förrän dess öde är afgjordt, icke något afgörande beslut fattas i nu förevar, fråga.
Det är i följd deraf jag anser nödigt, att återremittera delta betänk, på sätt E. o. Ad. gjort med alla frågor, som sammanhänga med betänk.
Klo 170, på det Ståndet må hafva fria händer att efter omständigheterna besluta, när förutnämnda betänk, är afgjordt.
Men jag bör, vid detta tillfälle, och under yrkande afåterreiuiss, instämma med Frih.
Cederström deruti, att om spanmålen in natura skall komma att fortfarande utgöras, sä vore det förmodligen det lättaste både för Kronan och äfven för Oläiidningarne, att ilian tillökade magazinet i Borgholm, hvarigenom spanmålen från hela ön skulle på ett ställe kunna förvaras.
Öländningarne söderut linge icke längre alt färdas till Borgholm än lill Calmar, men deremot hade de 3;6 Den 26 Augusti e. m. då inlet hafssund att öfverfara, och vägarna på Öland äro, sorn man vet, släta sorn golfvet, hvadan några mils längre transport ej hetyder mycket.
N:o 272 återremitterades.
Vid förnyad föredragning lades till handlingarna StatsUtskcs den i5 dennes på hordet lagda mern.
N:o 273, i anledn. af 2:ne till Utsk. remitterade motioner om vexelcontroileurs-hefatillingarnes upphörande.
Ånyo föredrogs StalsUtskrs den i5 sisth Aug. på bordet lagda mern.
N:o 274, i anleda, af RiksSl:ns skiljaktiga beslut, ang:de uflöningen för deras secreterare och notarier.
Detta mål skulle punktvis pröfvas. A f 1 ö 11 i n g e n för Stå ndssecrete rame.
Jag vågar vördsamt hemställa, örn icke detta betänk, liunde få hvila, tills frågan blifvit afgjord i BondeSlåndet.
Det har varit egentligen för att icke lägga hinder i vägen för BondeStrs välvilja för sin secreterare, då det för honom beslutat en aflöning af 4oo r:dr, som jag, då frågan förra gången var före, yrkat, att den summa BondeSt. antagit, äfven här skulle antagas.
Ger sig nu BondeSt. sjelfvillig!, så ser jag intet hinder för R. o. Ad. att antaga inbjudningen; meri skulle BondeSt. deremot qvarblifva vid sitt beslut, så synes det innebära en ogenhet emot delta Stånd, om vi nu skulle svigta i vårt beslut. flr von Troil, Emil:
Jag tager mig friheten fästa Ståndets i allmänhet, och den siste talarens isynnerhet, uppmärksamhet derpå, att alldeles samma ändamål, som lian synes åsyfta, vinnes, om R. o. Ad. blott förklarar sig vidblifva sitt förra beslut, och derigenom vållas icke den tidsutdrägt, som hans förslag skulle förorsaka; ty om R. o. Ad. vidblifva!* sitt förra beslut, och BondeSt. likaså, så kommer votering i förstärkt StatsUtsk. att äga rum, och om återigen detta Stånd vidblifver sitt förra beslut, men deremot BondeSt. antager StatsUtsk:s inbjudning, så är saken likväl afgjord genom 3 Stånds sammanstämmande beslut, och någon votering behöfves då alldeles icke.
Hr Rose n bia d, Bernh.:
Jag som både vid votertn och den föreg:de discussionen deltog i den mening, som Frih.
Boye yttrade, då frågan förra gången förevar, instämmer i nilo i hvad Hr von Troil 1111 framställt, och anhåller att Hr Landtm, mätte i öfverensstämmelse dermed göra proposition.
Med mycken beredvillighet afstår jag i från - D « ii a6 Augusti e. m. 377 från min begäran, oell anhåller jag 0111 propos. i öfverensstämmelse nied livad Hr von Troil begärt. flr Frill, o Landtm hemställde, om R. n
Ad behagade antaga SlatsUlsk:s inbjudning rörjde aflöningen för Slåmls-secreterai ne.
Uppå derefter framställd propos. blef den föreslagna voter:«-propos:n godkänd Aflöt] ingen för notarier ne hosRiksSCn.
Frih. Cederström, Jacob: l öfverensstämmelse med hvad R. o.
Ad. i fråga om lörsta punkten beslutat, tillstyrker jag nu, att R. o. Ad. måtte jemväl här vidblifva sitt förut lättade beslut.
Hi- von Hartmansdorff, Äng., förklarade sig vara förekommen af Frill.
Hr Frih. o. Landtm, liemställde, örn R. o. Ad. behagade antaga StatsUtskts inbjudning rörtde aflöningen för RiksSl :ns notarier.
Jag tror rnig förra gången, då detta ämne bär förevar, hafva anfört så talande skäl derför , att R. o. Ad:s notarier borde vara betalde lika väl, om icke bättre än notarierne i något af de öfriga Stånden, att jag nu underställer det IJ.
Ståndet, om icke, när frågan är öppen till inbjudning, Ståndet ville förena sig om en sådan till de öfriga Stånden, att sig med R. o. Ad. förena 0111 den högre aflöningen af 5 r:dr b:co för notarierne.
Uppå framställd propos. blef den föreslagna voler:sproposm af R. o. Ad. godkänd.
Då Hr Frih. o. Landtm, härefter började framställa propos. å Hr von Hartmansdorlfs sed naste begäran, anmälde sig Hr von Troil och yttrade:
Jag vill alldeles icke yttra mig om sjelfva saken, hvilket jag tror nu vara för sent; men jag tror det vara stridande emot riktiga former, att sedan saken kommit så långt, att Statslllsk. föreslagit voter:s-propos:r, och dessa redan af ett eller annat Stånd blifvit antagna, vilja afgöra frågan genom en från ett Stånd till ett annat skickad inbjudning
Jag tror alt målet numera tillhör förstärkta StatsUtsk., och att det icke grundlagsenlig! kan ryckas derifrån.
Hade StatsUtsk i sitt betänk, om jemkning af Ständernes skiljaktiga beslut icke fästat sig vid det mindre alternativet i hvarje fall, utan inbjudit RiksStrn .a H. 4» 373 Deli aG Augusti e. m. att sig förena, med uppgift 0111 de skiljaktiga besluten, eller föreslagit voter:s-propos:r; så hade Hr von Troils nu framställda yttrande varit fullkomligt öfverensstämmande med hvad som borde äga rum; men då Utsk. ensamt inbjudit
RiksStm att frånträda beslutet i afseende på den högre aflöningen, så måste det vara R. o. Ad. öppet att inbjuda Preste- och BorgareStm, att i frågan förena sig med BondeSt. och R. o. Ad. 0111 den högre aflöning, som af dessa Stånd blifvit beslutad, och för min del instämmer jag med Hr von Hartmansdorff om nyttan och beliofvet af en sådan inbjudning.
Della hindrar naturligtvis icke, att, om inbjudningen icke antages, den godkända volerts-propostn blir gällande och kommer att af förstärkta StatsUtsk. afgöras.
Ad. att, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit och Frih. Gederström tillstyrkt, inbjudning borde afgå lill Preste- och BorgareStm att förena sig med R. o. Äd. i dess beslut rörtde aflöningen för RiksStms notarier.
Föredrogs ånyo StatsUtskts den i5 sisth Aug. e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 275, angrde yrkad ersättning för forsJingen af presterskapets i Lappmarkerna lönings-spanmål.
Jag erkänner rik tigheten af StatsUtsk:s förslag, att ersättning må gifvas åt de ifrågavar. tiondegifvarne för forslingen; men jag kan deremot icke anse riktigt, alt man föreslår denna ersättnings utgående af Lappmarks ecclesiaslik-fond.
Det är visserligen sannt, att den är egnad till aflöning åt ecelesiastik-stalen i Lappmarken; men en sådan anvisning derå innebär detsamma, som en minskning af anslaget.
Det lärer ej kunna hafva varit StatsUtsk:s afsigt, när man vet att undervisningen för Lapparne ej ännu velat lyckas, ehuru hon varit försökt på fiel a särskildta sätt.
Svårigheten att bibringa undervisningen fullständigt och väl härrör af deras nomadiska lefnadssätt.
Skickar man lärare att åtfölja dem på deras vandringar, så är der aldrig utrymme nog i kåtan, utan alltför mycket buller och trängsel, för att der kunna gifva barnen någon undervisning.
Vill man åter inrätta fasta skolor, hvilket man äfven försökt, så har man att öfvervinna svårigheten för Lapparne att medsända barnen lifsmedel, och i alla fall att så länge skiljas vid dem.
Dessa omständigheter hafva föranledl motsatta försök, som ytterligare måste fortsättas.
För möjligheten att förbättra undervisningen fordras medel, och 0111 de .dertill redan anslagna förskingras på detta eller annat sätt, så skadar man med detsamma Lapparnes undervisning.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad., med behjertande af de omständigheter jag nu omnämnt, ville återremittera betänk., på det StatsUtsk. måtte taga dessa omständigheter i närmare öfvervägande.
Den 26 Augusti e. .m Frih. Cederström, Ja c o b:
Detta betänk, är äter ett bevis på huru man, på begäran af allmogen eller riksdagsmän i orien, utan någon föreg:de undersökning, framställer und. önskningar till K. M., hvilka äro föga grundade på verkliga behof och förhållanden.
Den ifrågavar. forslingssky Idigheten ar långt ifrån att vara ett främmande onus för räntegifvarne i Vesterbotten och de öfriga norra länen.
Den är egentligen en lindring uti deras forslingsbesvär; ty derigenom alt de få upplägga sin räntespanmå! i socknarnes kronoboda!-, för att sedermera med vinterföre forsla den till Lappska presterskapet, slippa de den vida svårare transporten till Kronans spanmålslnagazin.
Kronomagazinernes aflägsenhet ålder så stor, att, ifall de, likasom andra läns innevånare, ' nödgades forsla sin säd till dessa magazin, räntegifvarne säkert kommo att mer besvära sig deröfver, än öfver nu var. förhållande.
Med Hr von Hartmansdorff instämmer jag för öfrigt deruti, att om 11.
St. skulle bifalla ersättning för forslingen från kronobbden inom socknen till Lappska gränsen, emot hvilken lindring i hemmansägarnes åligganden jag visserligen ej vill göra någon framställning, mäste jag bestrida ersättningens utbetalande från Lappmarks eeclesiastikfond, hvaremot StatsUlsk. i sådant fall måste dertill anvisa ett förslags-nnslag lill K.
Den siste värde talaren tyckes mig icke vara synnerligen bekant med local-förhållandena i Vesterbotten, då han yttrat, alt det vore en fördel för allmogen derstädes att få lägga in den för Lappska presterskapet bestämda spanmälen i kronobodarna, för att sedan nied vinterföre transportera den till Lappska gränsen.
Jag får då underrätta Frihtn, att det högst sällan inträffar, att det ej är vinterföre, då spanmålen lemnäs, och att det således vanligen vore mycket gennie att genast föra den till Lappmarken.
Jag ser dock icke hvad den snken egentligen hörer bit, och lika litet inverkande på frågan är den af Frihtn uppgifna omständighet, att man inom dessa nordliga provinser får aflemna spanmålen inom hvarje socken, i stället för att den i de södra orterna skall afleinnas på ett ställe för hvarje län, enär förhållandet ej sällan är, ali ett pastorat i dessa nordliga orter innehar samma utsträckning till sin yta, som ett län i södra delarne af landet.
Det lärer likväl stå fast, alt det är ett onus för denna allmoge, sorn icke är vanligt för andra orter, att, sedan spanmålen är aflemnad på vederbörlig ort och ställe, hafva skyldigheten att skjutsa en del af denna spantnål 10 ä 12 till och med i5 mil.
Ilvad åter af Hr von Hartmansdorff blifvit uppgifvet, ang:de de svårigheter, som möta för en fullständig folkundervisning i Lappmarkerna, tror jag äger sin riktighet; men jag betvifla!-, att dessa hinder kunna öfvervinnas genom ökadp 38o Den 26 Augusti e. m.
Kostnader, om icke dessa tilltagas synnerligen betydliga.
T alla fall förmodar jag, då den värde talaren trott att Utskts förslag skulle innebära en inskränkning i dessa tillgångar, att lian vid detta tillfälle icke varit betjent af sitt i allmänhet utmärkta detaljminne.
Förmodligen bar han glömt bort 2:ne omständigheter, den ena, att under de sednare åren har en icke obetydlig del af anslaget för Lappmarks ecclesiastikverket varit obegagnad, och den andra, som är af ännu större vigt, att detta anslag är ett förslags-anslag, och således icke någon brist kan uppkomma, derigenom att forslingsbesväret dermed ersättes.
I afseende på de af Frih.
Cederström gjorda anmärkntr, instämmer jag alldeles i hvad Hr von Troil yttrat.
Jag skulle anse, att det icke kan göras någon art af jemförelse emellan en allmogens i södra delen af Sverige skyldighet att forsla kronospanmålen till ett kronomagazin, beläget i en stad, derifrån han alltid hemförer de varor, som uro honom behöfiiga, emot skyldigheten att transportera denna spanmål till en ödemark, der han ej kan hemta något.
Jag anser det således vara billigt, att befria allmogen från ifråga var. dubbla forslings-sky Idighet.
Deremot instämmer jag helt och hållet med Hr von Hartmansdorff deruti, att den kostnad, som derigenom kan uppkomma, icke bör ersättas af Lappmarks ecclesiastik-verk, ulan af Kronan.
Utan att här ingå i någon undersökning, huruvida Lappmarks ecclesiastik-verk äger öfverskott eller icke, — och jag skulle tro, att 0111 öfverskott finnas, så finnas äfven tillräckliga utvägar att nyttigt använda dem — vill jag erinra, alt Lappmarks ecclesiastik-verk äger en enskild fond, tillkommen dels genom enskilda, dels genom allmänna gåfvor, joen hvilka allmänna gåfvor, sedin de en gång blifvit lemnade, nio delta verks enskilda tillhörighet.
Detta verks tillgångar, hvaribland äfven denna spanmål var, hafva blifvit pi eli sätt, som jag ej kan gilla, och emot hvilket jag också förut vid denna riksdag protesterat, införlifvade med Statens medel och tillgångar; men rättvisan och billigheten fordra /åtminstone, att de inkomster, sorn nu under namn af anslag tillflyta della verk, icke förspillas på föremål, som för detta veik varit främmande, eller genom ulgifvande af förbindelser, som detsamma aldrig ingått.
Jag skulle således tro, att om man vill tillerkänna allmogen i Vesterbotten denna lindring, som jag tror vara billig, hör det ske på Kronans och icke på Lappmarks ecclesiastik-verks bekostnad.
På dessa grunder tillstyrker j.ig ålcrremiss af Ut$k:s betänkande Hr von Troil:
Jag skulle vördsamt tro, att det ej kan vara fullt lämpligt, att R. o. Ad. skulle återremittera betänk, rent af för ro skull, eller för omständigheter, som sakna all möjlig vigt.
Jag måste säga, alt jag ej kan finna alt det ligger ringaste vigt på, huruvida denna ersättning utgår af D e u 26 A u g u s t i e. ra Lappmarks ecclesiaslik-verk eliel' icke, när Ständerne icke allenast vid föregide riksdag, utan äfven vid denna, beslutat alt anslaget för Lappmarks ecclesiastik-verk skall vara ett förslags-anslag, d. v. s. utgå i mån af behof.
Således kunna Lappmarkernes ccclesiastika behof hvarken blifva bättre eller sämre fyllda, derföre att detta mindre betydliga ersättningsbelopp påföres ecclesiastikfonden, än 0111 del skulle särskildt uppföras på liksstaten.
Hr von Troil har yttrat, att det vore onödigt gifva eli särskildt anslag för detta ändamål, emedan Lappmarks ecclesiastik-fond varit till en del obegagnad under de sednare åren.
Om så förhåller sig, så är föi modligen skiilet dertill det, ali organisationen af undervisningen för Lapparnes barn ännu icke blifvit af K. M. stadfä.tad.
Då jag lemnade stalsseereierare-embetet, befann sig detla mål på remiss hos landshöfdingarne, som skulle yttra sig öfver det förslag, som Kyrkoherden Laestadius uppgjort för denna undervisning i framtiden
Ett annat skal, hvarför obegagnade tillgångar alltid böra finnas å denna fond, är, alt kyrkor och skolor i Lappmarkerna byggas och repareras med dessa medel.