Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är likviil klart, att, förr än jernvägarne hunnit få en någorlunda betydlig utsträckning och sammanbindning, man omöjligt af desamma får förvänta så hugnande resultater i pekuniärt hänseende, som de kunna blifva, sedan länkarne i denna kedja hunnit sammanslutas; men orättvist vore i alla Den 11 Februari f. m. 405 fall, att förbise den lifvande inflytelsen, den lättnad för trafik och näringar, de redan nu, med skicklighet och omsorg utförda, åt landet bereda.
Hamilton och med instämmande i hvad han deröfver yttrat, anser äfven jag, att man ej bör lägga något inskränkande vilkor till den framställning, StatsUtsk:t i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. härom afgifvit, utan yrkar jag bifall på besagde förslag i dess nu föredragna första punkt oförändradt.
Exc. Hr Gr. Lewenhaupt, Mauritz:
För att ej för länga diskussionen, ber jag blott att få instämma i de åsigter, som blifvit af Frihme Hamilton och Åkerhjelm uttalade, och anhåller jag om bifall till Statsötsk:ts gjorda förslag.
En värd talare, Hr Stjernsvärd, har vis serligen erkännt riktigheten af de skäl, jag hade äran anföra till bifall å StatsUtsk:ts framställning, men han har slutat med att afgifva den förklaring, att skilnaden mellan penningens och varans värde nu och år 1*23 ej är särdeles betydlig.
Jag medgifver visst, att, om Hr Stjernsvärd upställer jemförelse mellan 1 rdr och en enhet af ett varuvärde, t. ex. af ett skålp. kött eller något dylikt, skilnaden ej blir betydlig: men det är här ej fråga om en rdr; vi måste taga i betraktande, att 'vi hafva 030,000 rdr, sorn skola jemföras med de varor, som 1823 och nu för tiden kunde för samma belopp bekommas, och då tror jag, att en så betydlig skiljaktighet kommer att upstå, att t. o. m. differensen skall vida öiverskjuta den summa, som utgör skillnaden mellan Hr Stjernsvärds och StatsUtsk:ts förslag.
Jag anhåller fortfarande om bifall till Utsk:ts hemställan.
Frih. Bonde, Knut:
Jag var ännu icke kommen, då di skussionen i förev:de ämne tog sin början, men jag har af mina grannar blifvit underrättad om, att Gr.
Anckarsvärd gjort den hemställan, att i R. o. Ad:s beslut borde som tillägg till StatsUtslcts framställning uptagas dessa ord: »det " täcktes K.
M:t hädanefter som hittills med samma frikostiga omvårdnad, som Dess Höge Företrädare, understödja K. Theatern.»
Hvarför jag yttrar mig i denna fråga är derföre, att jag nära nog anser densamma röra min egen person, eller om jag så får säga vara »un fait personel», emedan jag i betydlig mån bidragit till K.
Theaterns skuldsättande.
En aktad talare, och för öfrigt min utmärkte företrädare i chefskapet för K.
Theatern, har redan vidrört detta ämne, men jag har ej haft tillfälle att höra mer än slutet af hans anförande; jag vet således ej, om den värde Frih:n ingått i någon speciel granskning om K.
Theaterns ekonomiska förvaltning under sednare tider, hvarföre jag vill med några ord vidröra denna omständighet.
Theatern erhöll under Carl XIV Johans regeringstid 36,0 00 Bdr Bko af Ofvil-listan, oberäknadt det anslag af 4000
Rdr, som Konung Oscar som Kronprins donerade, äfvensom den 406 Den lt Febr nar i f. m. ersättning för deficit, som flerläldiga gånger blifvit utgifven.
Äfvenledes erhöll K.
Theatern betydliga stirninor nf Barthelemy fonden, som då stod under Konungens egen disposition; t. ex. linder K.
Theaterns mest snillrike Chef, H.
Exe. Gr. Lagerbjélkes tid, erhöll Theatern för upsättande af »Ferdinand Cort.ez» 8000 Edr Bko.
Då Konung Oscar I upsteg på thronen, utfästade han ett anslag, stort 40,000 Edr B:ko, oell utlofvade dessutom att betala de möjligen upkommande bristerna, hvilket också, om jag ej misstager mig, delgafs StatsUtslct vid Riksdagen år 1844; för öfrigt kati uplysningnr härom bäst meddelas af Chefen för FinansDept:t, som vid detta tillfälle var ledamqt af samma Utskott.
Konungen lofvade äfven att hela utgiftssumman för K.
Theaterns underhåll, samt äfven interimspensioner, gratifikationer till dramatiska o. lyriska artister, räntor och ainortisement på Theaterns skulder m. m. skulle få upgå till 00,000 Edr Bko pr år.
Samma år 1844 nämndes Frih. Hamilton till Chef för K. Theatern.
Det lyckades honom, dels genom hans personliga inflytande och dels genom den förmåga, han har att i en fördelaktig dager kunna framställa förhållanden, att få ett
Statsanslag af 6000 ltdr
Bko, hvilket äfven i fordna tider hade utgått, men blifvit indraget 1840.
Under min lörvaltningstid beviljades vid 1853 års Riksdag, till följe af en af mig vördsamt atgifven motion, en tillökning i nämnde anslag, hvilket sedermera skulle utgå med 20,0 00 Rdr Bko.
Ständerna ökade vid förra Riksdagen detta anslag till 75,000 Rdr Rmt, och beviljade denna tillökning, för att i någon man bespara Konungen de stora förluster, som han städse fått vidkännas för K.
Theaterns räkning; ty alltsedan år 1809 har det icke lyckats någon Chef, med undantag af Frih.
Hamilton, att lemna sin plats utan att på samma gång öfverlemna efter sig mer eller mindre betydliga skulder.
Hvad mig sjelf vidkommer, så gjorde jag betydliga skulder!
Men jag tror att egentliga orsaken dertill var, att jag egnade företrädesvis omsorg åt den lyriska seenen.
Jag upfattade nemi. syftemålet med K.
Theatern vara det, att densamma skulle, åstadkomma, hvad man på andra theatrar ej kunde komma i åtnjutande af, nemi. en lyrisk scen.
Den dramatiska scenen kan underhålla sig hvar som helst, blott den eger dramatiska artister med talang, och förnekas kan väl ej, att man på min tid på flera theatrar omsorgsfullt vårdade och skötte densamma; så t. ex. stod den s. k.
Theatern i detta hänseende ganska högt, då Hr Thorslow ännu var dess föreståndare.
Detta var egentliga orsaken hvarför jag gjort så stora upoffringar, synnerligast på den lyriska scenen; men jag kan icke underlåta, att vid detta tillfälle förklara att under de 4 år, jag förestod K.
Theaterns angelägenheter, jag aldrig af den milde, snillrike, älskvärde Konung, sora då satt på thronen, hörde ett enda uttryck, ej ens en tanke, som kunde tydas som missbelåtenhet, från hans mun uttalas, ehuru deficit, oberäknadt de upoffringar, lian gjorde, tipgick till omkr. 20,000 Rdr
Rmt om året.
Innan jag slutar, vill jag blott tillägga, att, om vi i vårt land, likasom öfverallt annorstädes, i stället för att splittra, ville Den 11 Februari f. ra.
407 förena vära krafter oell så äfven med de musikaliska talanger, som vi hafva, och således bilda något helt af vår Musikaliska Akademi ■och vår K.
Theater, så skulle vi deraf kunna åstadkomma ett musikaliskt Conservatorium, som vore värdigt Sverige och liela Norden.
Ehuru jag är förvissad om, att vår nuv:de Konung, i likhet med sina höga företrädare, kommer att understödja och beskydda K.
Theatern, sa inser jag dock icke, hvarföre icke det af Gr.
Anckarsvärd till StatsUtskits gjorda framställning yrkade tillägg till beslutet gerna kan lögas.
Jag yrkar lör öfrigt bifall till Utskits Betänkande.
Jag nödgas anmärka, att ett missför stånd, i afseende på det af mig gjorda yrkandet, här gjort sig gällande.
En talare har nemi. tolkat det af mig begärda tillägget så, som skulle det utgöra ett vilkor för bifall till Utskits förslag.
Detta är ingalunda händelsen.
Jag får inför Hr:ne öppet bekänna, att jag ej fattar, hvad man egentligen har emot ett så beskaffadt tillägg.
Ursprungliga orsaken, att tanken på ett sådant förslag hos mig uprunnit, har varit den, att det nemi. förefallit mig, som det för allmänheten kunde vara rätt tillfredsställande att se, att det, möjligen efter mångas förmenande ganska ansenligt tilltagna anslaget, ej helt och hållet går til! K. Mits hofhållning, utan att en betydlig del går till annat föremål, nemi. K. Theatern.
Jag hade verkligen väntat mig att StatsUtsk:t sjelft skulle hafva infört detta tillägg.
I fall mitt förslag derigenom vunne mera bifall, så skulle jag utbedja mig, att få göra en förändring i tillägget, så att det i stället komme att lyda som följer »— — — under förmodan, det täcktes K.
M:t med samma frikostiga omvårdnad sora
Dess höge företrädare understödja K. Theatern.»
Jag hoppas att mitt förslag, efter dessa gjorda förändringar, måtte vinna It. o. Adis bifall.
Om saken är här tillräckligt ordadt.
Jag vill endast inskränka mig till den anhållan, att R. o. Ad. måtte bifalla denna puukt utan något tillägg.
Hr v. Mentzer, Carl Fredrik:
Jag instämmer fullkom ligt i Utskits uttalade åsigter, men som jag gör detta af annat skäl, än hvad som här blifvit framstäldt, så vill jag för R. o.
Ad. ge tillkänna, att jag anser det på intet sätt vara ekonomiskt, att här söka nedpruta några millioner Rdr.
Man kan i detta fall med skäl tillämpa ordspråket att »vi sila myggor, under det vi svälja kameler.»
Jag för min del anser en nedprutning af anslaget vara aldeles obefogad och yrkar jag bifall till Utskits förslag oförändradt.
Jag hemställer till Hr Stjernsvärd, om icke Hr Stjernsvärd ville afstå från sitt förslag att nedsätta det Kongl, apa - 408 Den 11 Februari f. m. naget.
Skulle Hr Stjernsvärd i annat fall vilja inför R. o. Ad. förklara, hvarföre lian vid föreg:de Riksdagen hade en så utomordentlig ömhet för II. K. H.
Kronprinsen och hvarföre denna icke, vid innevtde Riksdag, för H. M. Konungen på minsta sätt gör sig gällande.
Jag har blott begärt ordet för att un derrätta Hr Brakel derom, att svar på hans förfrågan skall icke uteblifva, då längre fram en annan, med denna omständighet sammanhängande punkt kommer att föredragas.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt dels bifall tilt Utsk:ts förslag oförändradt, dels bifall dertill med tillägg af följide mening: »under förmodan, viet täcktes K.
M. hädanefter som hittills med samma frikostiga omvårdnad som Dess höge företrädare understödja den Kongl.
Theatern»; och dels slutligen, att hofhållningsanslaget skulle nedsättas till 530,000 Rdr Emit.
Den härefter å bifall till Utsk:ts förslag framställda proposm blef med starka och talrika ja besvarad.
Lika öppet, som jag i det föregående framstält mina åsigter ang. nedsättning af det Kongl, apanaget, lika öppet förklarar jag nu, att, äfven om ett för mig fördelaktigare resultat, än det som nu af Landtmms framställning utfallit, kunde vinnas, så har det aldrig varit min mening, att ställa frågan om Konungens apanage under votering.
2:dra punkten, inom. a, ang:de II.
M. EnkeDrottnirigen Desiderias hofliållningsanslag, och samma punkts mom. b, angide H. M. EnkeDrottningen Josefinas hofhållningssumma.
Utsk:ts förslag biföllos. 3:dje punkten, mom. a, angående H. K. H. Hertigens af Dalarne hofhållningsanslag.
Då jag nu kommer att yttra mig öfver denna punkt, vill jag med några ord förklara motivet, hvarför jag yrkar afslag å Utsk:ts Bet.
Vid sisth Riksdag, då det var fråga om förhöjning i anslaget till H. K. H.
Hertigen af Östergöthland, tog jag mig äfven friheten yrka, att ej någon sådan måtte af R.
St:r nämnde person beviljas.
Mitt begrepp om vårt monarkiska samhälle är nemi. det, att Staten ej behöfver underhålla flera medlemmar af den Kongl, familjen än Konung och Thronföljare; de öfriga anser jag kunna vara beroende af Stats-Chefen.
Af detta skäl motsatte jag mig anslagets beviljande till H. K. H.
Hertigen af Östergöthland och som nu Hertigen af Dalarne befinner sig i enahanda ställning, så yrkar jag äfven nu afslag å det för honom begärda anslag.
Den 11 Februari f. m. 409 Frih.
Jag yrkar bifall å den nu föredragna punkten af Utslcts Bet. på grund deraf, att, enär grundlagen verkeligen satt de Kongl, prinsarne i ett exceptionelt förhållande till Staten och samhället, det också deraf bör följa, att det är nationens pligt, att på ett densamma värdigt sätt sörja för deras underhåll.
Efter det att, på begäran af Gr.
Anckarsvärd, den emot Utsk:tstillstyrkan i denna punkt afgifne reservation blifvit uppläst, yttrade Gr.
I likhet med dessa 14 reservanter inom StatsUtsk:t, anser jag, för min del, att 25,000 R:dr är den högsta summa, som i detta hänseende bör beviljas.
Hvad beträffar den anmärkn , som af en värd talare å andra sidan blifvit gjord i afseende derpå, att de Kongl, prinsarne voro genom grundlagen sätta i en belägenhet, som påkallade stora anslagssummor, så får jag bekänna, att jag ej riktigt förstått, hvad han dermed menade.
Jag känner ej något annat band, som grundlagen deni pålägger, än att de ej, utan Kongl. Maj:ts tillstånd, få ingå äktenskap.
Men är det verkeligen så, att grundlagens föreskrifter i detta hänseende äro oegentliga, så är det verkeligen löjligt att ej någon förändring i desamma under tidernas lopp blifvit företagen.
Men att bär åt en prins, som tyckes vara temligen aflägsnad från thron följden, föreslå ett anslag, som vida öfverstiger det vi åt våra högsta embetsman afsett, anser jag vara obetänksamt och vill jag visst icke deruti instämma.
Men, mine Hrr! bär förekommer äfven en annan omständighet, som högeligen väcker min förundran, den nemi., att man aldrig efter en så lång tidföljd inora StatsUtsk:t kommit att eftersinna, att det Kongl, apanaget i allmänhet ej är så obetydligt, som det vill synas; tager man i betraktande, att, oberäknadt det ordinarie hofhållningsanslaget, det till dynastien årligen från Riksg:K' nt. utgår en summa af 300,000 Bdr rmt, så vill det synas mig, att dynasti-chefen med dessa, enligt mitt förmenande, alldeles icke obetydliga tillgångar möjligen kunde fylla de otillräckliga anslagen och på så sätt förskaffa en oberoende ställning åt medlemmarue af sin familj.
Jag anhåller om propos. å bifall till hvad reservanterne inom Utslct påyrkat, nemi. att anslaget åt H. K. H. Hertigen af Dalarne måtte bestämmas till 25,000 Rdr Rmt.
Då en värd talare har anfört, hvad han vid en föreg:de Riksdag såsom skäl för afslag å den till Hertigens af Östergöthland hofhållning begärda tillökningen i anslagssumman åberopat, så vill jag äfven påminna om hvad som derpå svarades, och som blef grunden för R.
Man framstälde nemi. då, att de Kongl, prinsarne stå till Stat och samhälle 410 Den 11 Februari f. m. i ett mot de öfriga medlemmarne helt olika förhållande.
Hvar och en enskildt står det öppet att söka tjenst hos Staten, den enskildte och korporationer, att ingå sorn delegare i fabriker och andra vinstgifvande yrken, men en konungason är dels genom sin stallning såsom sådan och dels genom grundlagen förhindrad att sjelf förvärfva sig en oberoende ställning i lifvet.
Vidare anfördes, att som det är hvarje faders önskan, att se sina barn lefva lugnt och oberoende, och med ett ord hafva en sjelfständig försörjning, och när detta resultat, till följe af grundlagens föreskrifter, ej genom de Kongl, personernas egen verksamhet löv dem kan vinnas, så är det deraf en följd, att nationen måste tillse, att prinsarne få en anständig bergning, så att de utan bekymmer kunna framlefva sina dagar.
Dessa voro de skäl, som hufvudsakligast vid förra lliksdagen anfördes, och som då bestämde R. o. Ad:s beslut; enl. mitt förmenande, äro de för det närvarande fullt ut lika gällande, och hoppas jag att samma resultat nu, som då, skall vinnas.
Hvad sjelfva summan beträffar, så är det ganska lofvärdt att söka få utgiftssummorna så små som möjligt, och åvägabringa hus-, hållning med Statens medel; men man har i detta hänseende jemfört en prins apanage med Statens högste embetsmäns löner.
Jag går in på jemförelsen.
Men då, som vi alla veta, den mest lönade embetsman har 24,000 rdr rmt, sä kunna vi väl ej med fog påstå att den åt prins August begärda summan, som blott med 50 proc. öfverstiger sagde belopp, är för högt tilltagen, om något afs:de fästes på hans särskildta ställning.
Vid alla tillfällen, då man önskar och begär sammanskott till välgörande ändamål, så har hela nationen, ända ner till de lägsta klasserna, anspråk på att de Kongl, personerna med större bidrag än någon annan deruti skola deltaga.
En sådan person är dessutom föranledd till flere utgifter, som aldrig för den enskilde förekomma.
Med afs:de fästadt. på den ställning, en prins inom vårt samhälle innehafver, kommer jag slutligen till det resultat, att en anslagssumma, som blott med 50 proc. öfverstiger högste embetsmannens lön, ieke är på minsta sätt öfverdrifvet tilltagen.
Jag yrkar bifall till Utsk:ts Uti. i denna punkt.
Den siste värde talaren har påmint om ordspråket »när jag dricker, är det rätt»; lian har yttrat, att man ej borde sätta medlemmarne af det Kongl, huset i den belägenhet, att vara tvungna att af StatsChefen mottaga några bidrag till sitt underhåll.
I ani. häraf komtner jag att påminna mig ett förhållande vid förra Riksdagen.
Vi veta alla, att regentskapet, i följd af H. M, K.
Oscars sjukdom, updrogs åt H. K. H. Kronprinsen.
När fråga blef om anslagssummans bestämmande för honom, tog jag mig friheten yrka, att, i följd af det förökade arbetet, som regentskapet naturligtvis skulle medföra, det äfven vore billigt, att den för Kronprinsens underhåll primitivt anslagna summan af 150,000 rdr, måtte i proportion till hans arbete till högre belopp utgå.
Deruti fann jag fullkomlig konseqvens.
Hr Brakels yttrande, att jag vid förra Riksdagen haft så mycken örn - Den 11 Febraari f. m. 411 het för H. K. H.
K ronprinsen, så anser jag mig redan hafva au tydt'skalet derför, eller att det ej vore mer än billigt, att, då han skötte regentskapet och hans göromål till följe deraf blefvo mer ansträngande, äfven hans apanage skulle proportionsvis ökas.
Yi veta alla, huru denna fråga behandlades i StatsUtsk:t, oaktadt de tipmaningar, som utgingo från detta hus.
Sorn skäl för att ej anslaget skulle utgå, anfördes af Ordföranden i StatsUtsk:t, att, sedan K.
M. af sin enskildta hofhållning anslagit 180,000 rdr rmt om året, man dåmera kunde anse H. K. H. vara i de ekonomiska omständigheter, att ej något vidare anslag vore af behofvet påkalladt.
Detta var likväl ett bidrag af StatsChefen.
Jag inser verkligen icke. hvarföre man nu, som skäl för den ifrågav:de apanagesummas förhöjande, anför den omständighet, att det ej vore tillbörligt att sätta de Kongl, personerna i någon af StatsChefen beroende ställning.
Man har ytterligare som skäl för förhöjandet af npanagesumman anfört, att de Kongl, personerna ej kunna bekläda civilt ern. bete, samt att de äro understälda K.
M:ts förmynderskap vid fråga om äktenskaps ingående, det vill säga att Konungen är deras giftoman.
Men jag hemställer till Eder, M.
Hrr, om icke denna föreskrift i grundlagen är nödvändig, ty det vore ju tänkbart, att de Kongl. Prinsarne i annat fall inginge föreningar, hvarutaf stora obehagligheter kunde härröra.
Att bekläda civilt embete är dem visserligen förbjudet, men deremot är det dem tillåtet att inträda på den militära banan, och jag vet sannerligen ingenting, som hindrar dem att på denna väg söka befordran och likasom andra komma i åtnjutande af de, med deras innehafvande värdigheter förenade löneförmåner.
Men det finnes dessutom ett lefnadsyrke, som allt mer och mer eftersträfvas och från hvilket de Kongl, personerna ingalunda äro utestängda, det nemi. att blifva landtbrukare, hvilket är ett äfven fölen Kongl, person ganska hedrande yrke, på hvilket han alltid med huru stor familj sorn helst skall finna sin bergning och tillräckliga utkomst.
Och det skulle väl äfven för det allmänna vara bra mycket fördelaktigare, om de med något sysselsatte sig, än, som nu är förhållandet, förspilla tiden i sysslolöshet.
Hr Nordenfelt har nämnt, att de ej kunde som bolagsmän ingå i ett företag.
Jag känner intet stadgande i grundlagen, som derifrån förhindrar dem.
Som ett annat skäl för anslagssummans beviljande har man anfört den omständighet, attde Kgl. personerna ouphörligen anlitas, då det är fx-åga om tillskott till välgörande ändamål, och att man har större anspråk på dem, än på någon annan enskild medborgare.
Jag tror att detta mera blifvit ett talesätt, än hvad förhållandet i verkligheten är; för öfrigt är icke Staten på minsta sätt skyldig att bevilja högre anslag blott derföre att de Kongl, personerna i sin ordning skola använda dessa till utdelande af frikostiga gåfvor.
Jag fortfar i min anhållan, att Hr Gr. och Landtm, ville framställa propos. på afslag till allt anslag för Hertigen af Dalarne Gr. af Ugglas, Carl Ludvig:
Hr Stjernsvärd har som 412 Don TI Februari f. m. skäl för bibehållande af (leii hittills till Hertigen af Dalarne litanordnade aiislags-siiinman anfört, att ingen af det Kongl, huset, utom Konungen och Thronlöljaren, hade rättighet att af Ständerna göra anspråk på anslag.
Jag ber likväl få lasta Hr Stjernsvärds upmärksamhet. derpå, att det finnes ett särskildt skäl, hvarföre niedlenmiarne af den Kongl, familjen böra med underhållsmedel förses, och det är just derföre, att Ii.
St:r i sin grundlag på dessa personer lagt vissa band, hvilka ej för andra samhällets medlemmar äro gällande.
Enl. vår grundlag eger ej prins rättighet att bekläda civilt embete.
Den militära banan står honom visserligen öppen, dock tiligodonjuter han ingen med sådan tjenst förenad lön, åtminstone har delta alltsedan år 1809 aldrig varit bruket, utan har densamma alltid åt andra personer blifvit uianordnad.
Afven om lian kunde upbiira en sådan lön, så hemställer jag, huruvida våra löner äro af beskaffenhet att kunna anses tillräckliga för att pä ett. värdigt sätt bestrida underhållskostnaderna för en prins af (leii Svenska nationen.
Hvad åter beträffar den af samma talare vidrörda omständighet, att det ingalunda är för eu Kongl, person förbjudet att kasta sig in i industriella företag eller att som delegare ingå i något bolag eller att genom striifvan och arbete söka vinna en sjelfständig samhällsställning, så tror jag. att det vore föga öfverensstämmande med Svenska folkets tänkesätt, att se medlemmar af sitt konungahus nödsakade att på så siitt förvärfva sig medel till sitt uppehälle.
Då det sålunda, dels genom grundlagens stadgande!!, dels till följe af landets seder, är för dem omöjligt att genom egen verksamhet förskaffa sig medel till sitt uppehälle, så anser jag det vara II.
Stms skyldighet att bereda dem en oberoende samhällsställning.
Anckarsvärd har förmenat att en sådan skulle kunna beredas (lein genom II.
Kotiuugens hofhållningsanslag, isynnerhet som utom detsamma en summa af 300,000 rdr rint årligen från Kiksg.Kont. såsom ränta till Konungen utgår.
Grannlagenheten torde i detta hänseende nu mera ej hindra mig, att till Hr Grins kännedom meddela, hvad jag, efter några års närmare beröring med Högstsalig H. M. Konung Oscar I, har mig särskildt bekant i alside på denna summa.
Jag tager mig således friheten underrätta Hr Grm, att dessa 300,000 rdr var ungefär den summa, som under Konung Oscars regeringstid användes af honom, dels till understöd åt behöfvande dels till betäckande af de utgifter, som i och för de af hans läder honom i arf lemnade pensionerna erfordrades.
Jag skulle icke tro, att Svenska nationen kan hysa sådane tänkesätt, att det varit bättre, att dessa 300,000 rdr, hvilka kapitaliserade visserligen kunde hafva skänkt en mill. åt hvar och en af hans barn, i st. f. att användas i och för välgörande och gagnande ändamål, nu hade varit i behåll för alt skaffa bröd åt hans efterlefvande barn.
På grund af hvad jag här haft äran anföra, önskar jag att 11. o. Ad. måtte bifalla StatsUtskits i denna punkt gjorda förslag.
Den II Februari f. m. 413 Frill.
En värd talare här midt emot mig yt trade deu förmodan, då jag i mitt, sista yttrande påpekade det exceptionella förhållande, hvari de Kongl. Priiisarne enligt grundlagens föreskrifter åro försatte, att jag dermed endast afsa g 44 § li.F.; trien jäg ber få uplysa, att jag äfven åsyftade det stadgande, sorn i 15 § förefinnes, nemligen: »Hvarken Svea Rikes Kronprins och Arffurste eller Prinsar af det Kongl, huset skola hafva något LifGeding eller civilt embete etc. etc.»; jag trodde att detta förhållande var så allmänt kändt, att det genom hänvisande till någon viss § i grundlagen ej behölde påpekas.
Hvad åter vidkommer den af llr Stjernsvärd gjorda antydan, att de Kongl, Priiisarne skulle utnämnas till de högsta militära befattningar oell upbära lönerna af desamma, så tror jag att ett sådant, förfaringssätt ej skulle ses med godkännande hvarken inom arméen eller af Svenska folket..