Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För (hessa afslag måste väl förutsättas någon slags grund och mening, om också Stats-Utskottets Utlåtande N.o 453. 5 ofta jcke annorlunda uttryckt än med allmänna talesätt samt i och med voteringssedel!!.
Erkännes icke delta, så nedsätter man i sanning allt för mycket den moraliska halten af sina egna eller andras handlingar.
Måste det deremot antagas, att det allmänna tänkesätt, hvilket genom
Representationens åtgärder blifvit de facto ådagalagdt, jemte annat, verkligen innebär och uttrycker den allmänna grund och mening, att ett mera ändamålsenligt och derigenom sparsammare hushållningssystem roed Statens medel, än som hitintills blifvit iakttaget, hädanefter är nödvändigt, derest lillgångarne skola motsvara de växande behofven, så följer deraf, att uti den sorts ordning, hvari sakerne för närvarande fortgå, dock verkligen måste vara tillfinnandes någon sådan anledning och orsak till obelåtenhet, sorn. förmått intränga och fästa sig uti mängdens sinnen, om äfven, hvilket icke skäligen kan annorlunda begäras, de fleste mäste befinna sig i saknad af det mått af skarpsynthet och insigt, så väl i det hela af Statsförvaltningen som i dess grenar, hvilket vore af nöden för att kunna med säkerhet upptäcka roten till det onda och uppgifva rätta botemedlet deremot.
Att helt och hållet förneka tillvaron af ett dylikt ondt, skulle vara att allt för mycket underkänna den sunda uppfattnings-förmåga, som tideböckerne utvisa såsom ett märkbart drag i Svenska folkets lynne.
Är å'er ett sådant ondt, ett sådant missförhållande verkligen till, så måste et vara Representantens skyldighet och rättighet, att, utan att derföre varda döröd såsom Jacobin, Demagog, Revolutionair, in. m., ingå, i mon af sin förmåga, uti kritik af det ämne, som frarnlägges till hans pröfning, för att efterse och utsäga, örn han deruti finner något spår af detta onda, hvilket bör vara allas gemensamma syfte att utrota.
Träffar hail dervid en ötn sida, såsom oftast plägar vara händelsen, då fråga är om försvarsverket, så må han bereda sig på att till en tid blifva misskänd, hatad, hånad, intilldess interessenas och passionernas svall hunnit sakta sig och lemna på stranden räddad dea skärf af sanning, som möjligen nti kritiken funnits.
Men då pligten förbjuder att sky undan ovädret, måste han med lugn gå sitt öde till mötes, mycket belåten roed äfven den ringaste gärd af rättvisa åt hans afsigters renhet.
Af sådane skäl och då raan i allmänhet har svårt att rätt skåda en detaljfråga utan alt något ingå uti hufvudsaken, åtminstone i hvad principerne angår, har jag ansett mig böra uttala någon del af den militairoeconomiska tankeledning, som legat till grund för mitt instämmande i Stats-Utskottets Betänkande N:o 429.
Nämnde Betänkande underkänner ingalunda angelägenheten, att full - G Stäls^UtskoUels Ullål ande iY.o ^51. borda Kungsholms befästning.
Det söker tvärtom i vissa delar upphäfva det band på delta arbetes fortsättande, hvilket möjligen skulle kunna finnas i Förstärkta Utskottets voleringsbeslut.
Men något nytt anslag, för ändamålet föreslås icke, emedan det just är ett sådant anslag, som Ständerne redan afslagit och emedan Utskottet förutsätter, alt Ki igsadministrationen, derest den finner Kungsholmens befästning vara af en synnerlig angelägenhet, bör vara oförhindrad att, genom indragning och besparing af andra, icke lika angelägna utgifter på 3:dje och 4;de Hufvud-Titlarne, fylla detta behof.
Att Utskottet handlade i enlighet med sin pligt, då det icke ansåg sig tillståndigt att å nyo, äfven under förtäckt form, föreslå en utgift, den Rikets Ständer en gång afslagit, lärer väl icke vara tvätydigt.
Men huruvida åter på 3;dje och 4;de Hulvud-Titlarne någon sådan besparing, eller, egentligare sagdt, förändring i de beviljade anslagssummornes distribution, som Utskottet förutsatt, verkligen är möjlig eller ej, derom är visserligen svårare att hysa ett omdöme, helst Regeringens anslags-propositioner för militair-behofven och dess organers bemödanden för deras beviljande, ingen gång upptagit eller framställt en så beskaffad allmän classification eller gradation af dessa behofs mer eller mindre angelägenhet, som i någon nion kunnat tjena Representanternes omdöme till ledning uti detta, för cle fleste Ledamöterne, åtminstone bland ofrälse Stånden, tyvärr alltför främmande ämne.
Icke utan förundran har man uti de flesta förslag och debatter om militaire-anslagen snarare varseblifvit en fast obegriplig frånvaro af en sådan allmän öfversigt och gradation, liksom hade alla anslag varit lika vigtiga, samt det under öfverläggning befintlige alltid det angelägnaste, och liksom hade man betraktat försvarsverket, icke såsom något helt, inom hvilket det kunde finnas mer och mindre oundgängliga behof, utan fasthellre såsom en blott congregation af individer och materiel, der hvarje individ bäst fyllde sitt kall då han kunde tillvinna sin detalj så mycket som möjligt af de knappa tillgångarne, äfven om sådant stundom måste ske med uppoffring och åsidosättande af hvad för det liela någon gång kunde ega ett vida högre värde.
Genom detta förhållande är Representationen intvingad på en för densamma främmande bana, den, att i motsatt i ig! ning småaktigt undanrycka och för en annan tid söka rädda hvad ske ka»; och på detta sätt är ock afsiaget för Kungsholmen tillkommet.
Den lösen man ger ut får man åter, och det torde finnas naturligt, att man plockvis erhåller bifall eller afslsg på hvad man plockvis framställer och försvarar.
En väl öfverlagd och bestämd classification af militaire-behofven, utgången från en osviklig försvarspian för hela lan - Stats-Utskottels Utlåtande N.o 453. 7 det, är likväl icke allenast nyttig, utan äfven ovilkorligen nödvändig, om det skall finnas tänkbart att iakttaga hushållning i det stora, och att de anslag landet förmår lemna någonsin skola blifva för ändamålet tillräcklige.
Finnes en försvarsplan till, det jag ej hör betvifla, så bör tillämpningen deraf till behofvens classification icke vara något svårt problem att lösa, för de många kunniga och aktade män, hvilka Svenska Krigsraagtea med skäl kan vara slolt öfver att ega.
Men blir en sådan allmän öfversigt och ordning i behofvens fyllande icke antagen, framställd och i försvaret för administrationens förslag noggrant vidhållen, så skall ovilkorligen följa, att Representationen, härom okunnig, vid hvarje Riksdag sönderrycker, splittrar och försvagar Styrelsens plan, samt derigenom, utan att veta eller vilja det, i betydlig laon bidrager alt vålla misshushållning och kraftlöshet.
Intet falt för misshushållning är så vidsträckt, sorn försvarsanstalternes och ingen gren af Statsförvaltningen är till sina verkningar så beroende af principernes rätta utstakning.
Splittring af krafter är den genaste vägen till förlust och underlägsenhet, så i militäriskt sorn ceconomiskt hänseende, och ingenstädes är vådligare att göra aliqvid in omnibus sed ni lii I in toto.
Under en sådan åsigt och i saknad af den ledning man bort' kunna hoppas att finna i uppställningen af Krigsadministrationens förslag, samt af en oblidkelig naturnödvändighet tvungen att jäfva en generel tillämpning af den princip Stats-Secreteraren för Krigsärendena framställt, då han yrkat, att ”matsäcken skulle rättas efter mun,” eller med andra ord, alt tillgångar borde skapas efter de behof som upptänkas, har jag, för min ringa del, känt mig förbunden, att så väl vid den här förevarande, som andra militairfrågor, i möjligaste målto göra mig reda för det sannolika sambandet emellan det för handen varande speciela ämnet och försvarsverkets behof i det heka, samt förhållandet af samma ämnes angelägenhet, relativt till d# tillgångar, hvilka för det hela nu kunde erhållas.
Att jag dervid, under tillgångarnes nuvarande fördelningssätt, tyvärr alltför ofta anträffat den högst obehagliga stötestenen af deras otillräcklighet, för allt hvad man kunde önska och såsom nyttigt erkänna, lärer näppeligen behöfva sägas, än mindre bevisas; men då jag, i mon af min inskränkta förmåga, försökt granska sjelfva försvarets hufvudmoment och de grunder, hvarpå desamma, enligt krigshistoriens och den derur hemtade vetenskapens läror synas böra hvila, har jag trott mig finna, att ett och annat, som nu upptager en stor anpart al budgeten, skulle, åtminstone intilldess vigtigare behof vöre fyllda, lämpligen kunna i betydlig mon nedsättas, 8 Stots-Utskottets Utlåtande N.o 4“3. under det att andra åter verkligen borde höjas, så vida man åsyftar, att försvaret skall vara fullt pålitligt och icke blott på papperet beståndande.
Huruledes detta för mitt begrepp framstått, vill jag, till upplysande af min mening, med få drag framställa.
Första frågan torde härvid vara: hvad är försvarets föremål, eller hvad är det som skall försvaras?
Svaret ligger nära för handen, nemligen att det är: 1:0
Nationalsjelfständigheten; Statens egentliga lif såsom moralisk individ; Samhällets oberoende och frihet. 2:0 Statens förkofringsmedel; egendom; handel; fri communic3tion med andra nationer; dertill jag, efter min åsigt, skulle vilja lägga:
Statens plats ibland menskliga samfunden, med afseende på dess pligt, alt i sin mon bidraga till raensklighetens utbildning och förädling i allmänhet.
För en hvar faller det genast i ögonen, att det första af dessa föremål är, efter sin natur, alldeles absolut; att det icke tål någon vilkorlighet eller någon afprutning, eller något undvikande.
Sjelfva lifvet är blott ett; den första pligten är dess upprätthållande; ingen fyrk, ingen blodsdroppa får dervid sparas: de medel som dertill erfordras, måste vara osviklige, samt lika oeftergiflige som deras ändamål.
Det andra föremålet, förkofringsmedlen, är deremot redan till sin natur af en relativ beskaffenhet, och skyddet för detsamma måste således äfven blifva relativt, ej mindre till sjelfva föremålets större eller mindre värde, än ock till de medel den skyddade egendomen till sitt försvar förmår bekosta.
Om frågan hvad härmed är besvarad, så följer i ordningen frågan huru; och denna delar sig, i naturlig följd af den föregåendes beskaffenhet, uti tvänne nemi.
1:0 huru skall nationalsjelfständigheten osvikligt upprätthållas, och 2:0 huru skall egendom och communicationer med andra nationer betryggas.
En blick på krigskonstens enklaste grunddrag innehåller svaren härå.
All strid är en brytning emellan krafter, der den starkaste kraften behåller segren.
Visshet om seger kan ej vinnas annorlunda, än genom visshet om öfverlägsen kraft.
Då allt hvad konsten förmår verka poneras lika, så vill öfverlägsen kraft säga detsamma som öfverlägsen massa af stridbar personal, och vissheten om seger hvilar således ytterst derå, att kunna uppställa, på den local der striden skall afgöras, en större härsmagt än den fiende man har att bekämpa.
Härpå hvilar också ytterst den ofelbara visshet - Siats-Ulskottels Utlåtande N.-o 453. 9 het vi Svenskar ega, alt ingen fiende skall kunna underkufva oss, emedan ingen fiende finnes, som förmår, alt uti vårt eget land uppställa en så stor härsmagt som vi sjelfve, derest vi äro enige och beredde att i öfvad massa möta honom.
Är det klart, att en sådan öfverlägsenhet i massa, generelt taget, icke kan finnas annorstädes än uti eget land, så måste ock det ofelbara upprätthållandet af nationens sjelfständighet ytterst stödja sig på liationalbeväpning och på landlförsvar inom egna landamären.
Konsten, som frambringar artificiela hjelpmedel för försvaret, kan i sin mon bidraga att nedsätta behofvet af den numeraira öfverlägsenheten.
Dessa hjelpmedel kunna bättre beredas, högre uppbringas och fullständigare nyltjas då man strider i eget land, än i ett främmande.
Detta lägger ett vigtigt skäl till i vågskålen för det inre landtförsvaret, som alltså synes böra bli hufvudprincipen i vårt försvar, så vidt man vill bygga detsamma på en fullt osviklig grund.
Denna princip sönderfaller sedermera i 2:ne hufvuddelar nemi.: 1:0 den, som innefattar Armeens organisation, d. v. s. dess erforderliga styrka och ändamålsenliga sammansättning af serskilda vapen, samt personalens bildning för ändamålet, jemte bestämmandet af huru stor del bör vara stående (värfvad, indeldt m. m.), huru stor delaf folkmassan behöfver vara speciell öfvad och rörlig, samt huru stor del kan vara på en mindre rörlig fot o. s. v.; 2:0 den som innefattar de artificiela hjelpmedel, hvilka böra eller kunna begagnas; såsom fästningar, i egenskap af depoter och manöverpunkter i stort, jemte hvad i öfrigt lill ett inre, uthållande försvar i eget land kan höra.
Här begränsar nu sakernas natur hvad som tillhör försvarsverkets ovilkorliga sida, inom hvilken likväl åtskilliga grader af större eller mindre angelägenhet serskildt äro alt finna.
Derefter inträder i betraktelsen en återgång till det andra hufvudföremålet för försvarsanstaltérne, det att skydda egendom m. m.
Dervid märkes, att nationens egodelar bättre skyddas om fienden icke får intränga i landet, utan kan vid gränserna emottagas och besegras.
Härtill fordras vida större tillgångar, större biträde af de artificiela hjelpmedlen, flere fästningar m. m., synnerligen för ett land af stor vidd och vidsträckta gränser.
Härtill fordras, att en större del af Arméen skall vara mera lättrörlig, mera på stående fot.
Härtill fordras, för ett kustland, Flottor, hvil Bih. till R.
Prot. 1834 cch 1835. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 3 yde Häftet. lo Stats-Utskoltets Utlåtande N:0 45)* ka kunna befordra communicatiouerne och understödja Aromens rörelser.
Behofvet äf Skärgårdsflotta i en utbildad scala inträder der och intager ett utmärkt vigtigt rum.
Går man än vidare och vill försöka att helt och hållet afhålla fienden från beträdandet af sina gränser, så uppstår, utöfver skärgårdsflottan och än flere fästningar, behofvet af en s. k. stor Flotta, till den storlek och styrka, att den kan med fienden mäta sig på alla punkter af de Imf, hvilka omgifva gränserne.
Denna slags Flotta utgör cck i och med detsamma ett medel att öfverflytta kriget till fiendens land, derest man dertill i öfrigt eger erforderlige resurser; äfvensom den ock i allmänhet är ett medel att skydda den fria communicationen med andra länder, således jemväl handeln m. m., hvadan den sålunda är att anse såsom försvarsanstalternes slutliga fulländning.
Det är under alla dessa förhållanden klart, att de krigs- och försvarsmedel, hvilka blott i ett fall äro oumbärlige_, likväl i alla kunna vara nytlige och önskvärde att ega, om tillgångarne så medgifva.
Men äro tillgångarne härtill otillräcklige, så måste man söka det oumbärliga först.
Nu frågas, kunna vi åstadkomma allt detta; är landets oeconomiska ställning och de
Statsanslag den förmår lemna till försvarsverket af sådan beskaffenhet, att kunna bära kostnaderna för en dylik fulländning; är, medL ett ord, den egendom, som skall skyddas, mägtig att bära en sådan skyddskostnad.
Svaras härtill nej, så följer derutaf, att de indragningar, hvilka nödvändigheten föreskrifver, företrädesvis måste ske inom den dass af behof, som är relativ, d. v. s. den, som blott afser skydd af egendom, på det att de absoluta behofven, hvilka erfordras för sjelfständighetens upprätthållande, måtte kunna fyllas, på sätt, alt i detta ojemförligt vigtigaste hänseende innebära fullkomlig trygghet.
Ingen lärer väl dessutom föreställa sig, alt man med flottor eller med gränsbefästningar kan alldeles utestänga en fiende från inträngande i ett land, minst ett sådant som Sverige.
Dylike försvarsanstalter hos oss kunna hufvudsakligen icke blifva annat, an secundaira hjelpmedel, hvilka väl kunna möta partiela sköflingar och i allmänhet jörsvåra fiendens operationer, serdeles vid qvarblifvandet efter skedd invasion, men aldrig innebära en ovilkorlig garantie för sjelfständigheten.
Delta mätte man kunna medgifva, utan att derföre behöfva afsäga sig hoppet, att i en framtid, i händelse landets oeconomiska tillstånd och industriela tillväxt förmår bära mera utvidgade försvarsanstalter än nu, kunna återupplifva det seglande försvaret och dermed hålla faran af anfall Stals-lJtskottets Utlåtande Pf-0 453. ii fjärmare från lifvet samt vinna en större betydenhet på den politiska vågskålen; en förhoppning, hvilken icke heller jag vill för fosterlandet afsäga, ehuru jag för närvarande tyvärr måste finna denna framtid temligen aflägsen.
Är föregående raisonement grundadt, så lärer det finnas tydligt, att det är på Hufvud-Titeln, som de väsendtligaste indragningar och förändringar, utan fara för sjelfständigheten, kunna verkställas.
Men sorn. dervid förekommer, i afseende på Skärgårdsflottan, att en sådan flotta är, för Sverige naturlig, att vi dertill kunna anskaffa åtminstone de flesta materialierne inom landet, att den icke erfordrar underhållandet af synnerligen stora och kostsamma förråd, att den kan till ej obetydlig del vid påkommande behof organiseras och således ej behöfver så stora permanenta Statsanslag; att den kan, i händelse af behof, på ett temligen betydande sätt från Brödrariket förstärkas o. s. v., hvarigenom allt den kan vid krigstillfälle bringas till en sådan betydenhet, att dess åtgärder blifva i hög grad verksamma och inflytelserika på krigshändelsernas lyckliga utgång; så synes denna slags flotta endast i högsta nödfall böra blifva föremål för nedsättning.
Hvad deremot Örlogsflottan beträffar, torde förhållandet dermed i de flesta delar finnas alldeles omvändt, emot hvad nyss angående Skärgårdsflottan är anfördt; jag har derföre omöjligen förmått inse annat, än att de haft rätt, hvilka yrkat nedsättning i stora Flottan till fördel för angelägnare behof.
Det vill ock för mina ögon. synas, sora skulle nödvändigheten sjelf snart nog afkunna utslag i detta så länge och så mycket omtvistade ämne.
Får man således förutsätta, hvilket jag på grund af länge mognad öfvertygelse måste göra, att en hufvudsaklig förändring med stora Flottan föreslår, så förefaller det lika naturligt, alt medel dervid böra blifva tillgänglige, som att dessa i första hand kunna användas till det qvarblifvande marin-etablissementets betryggande, förmedelst fullbordandet af Kungsholms och Droltningskärs befästning.
Har det derjemte visat sig, att besparingar icke helt och hållet saknas på 3:dje Hufvud-Titeln, på sätt i Riks-Stånden blifvit anmärkt och i Utskottets Betänkande finnes relateradt, och kan det dessutom icke bestridas, alt ett serskildt anslag af 5o tusen R:dr äfven är beviljadt för oförutsedda militaire-behof; så synes det mig, att StatsUtskottet uti det Betänkande, hvarom denna reservation handlar, alldeles opåkalladt frångått så väl Rikets Ständers genom Förstärkta StatsUlskotlet afgjorda beslut, som ock sitt eget på goda skäl och grunder fotade Utlåtande uti Betänkandet N:o 429, hvars antagande jag alltså för min del vördsamt vågar tillstyrka.” Stats-Utskottens Utlåtande N.-o 453.
Uti denna reservation liafva instämt; Prosten Svedelius, Herrar Hulling och Ekstrand samt Riksdagsfullmägtigen Anders Andersson från Skaraborgs Län; samt af Herr Petreé Th.: ”Till Rikets Höglofl.
Ständer öfverlemnas härjemte ett med pluralitet af en röst inom Stats-Utskottet, under en af Påskferierna uppkommen fåtalighet, resolveradt Utlåtande, hvaraf inhemtas, alt det, som mången, under förutsättning af Grundlagars helgd, ansett otänkbart, nu mera är en verkliggjord möjlighet.
För att komma till delta mål, har Utskottet tagit jättesteg på discussionernas bana.
Från arbets-inrättningen i Carlskrona har man med ett enda luftsprång svingat sig upp till Fältherre-talangerna i Europa och för att öfvertyga derom, att man i Riksdagens femtonde månad ”ingenting glömt och ingenting lärt” har man nu inom Utskottet hört upprepas den, vid Riksdagens början, så ofta plaidojerade sats, att i frågor om vissa proponerade Stats anslag, gäller ingen annan regel, än den att tiga och bevilja.
Om Stats-Utskottet förut hyllat denna absolutistiska sats, hade åtminstone den fördel vunnits, alt Riksdagen blifvit betydligen förkortad och alt en ringa ersättning sålunda erhållits uti besparade flera hundrade tusen Riksdaler, allmänna och enskilda Riksdags-kostnader, — den agrement oberäknad, att Stats-Utskottet, i sådant fall, fått tilläfventyrs någon gång skåda ett mildt solsken på den himmel, som länge varit skymd af dystra moln!
Ått Stats-Utskottet nu vid Riksdagens snart förväntade slut sökt alt medelst beredande ej blott af Riksgälds-Contorets borgensansvar för enskild gäld, utan ock af en ny utväg till kullkastande af Förstärkta Stats-Utskottets beslut, tillvinna sig ett förut, under Riksdagen, från Kronans sida saknadt bifall, skall utan tvifvel ådraga Utskottet mångå af dess Committenters rättvisa förebråelser, ulan att förmå läka de djupa sår, som Utskottet genom sitt föregående helt olika beskaffade handlingssätt annorstädes förorsakat.
För min del kan jag icke annat än beklaga, att Stats-Utskottet numera intagit en för Representationens dyrbara bestämmelse så främmande position; med betygande hvaraf, jag instämmer i Herr TYoerns reservation och vördsamt yrkar, att Rikets Höglofl.
Ständer måtte, med antagande af hvad Stats-Utskottet förut i ämnet tillstyrkt, ogilla Stats-Utskottets ifrågavarande grundlagsvidriga beslut.” STOCKHOLM, tryckt i Ecksteiuska Boktryckeriet i S35. Siats-Utskottets Memorial N.-ris 4^4 och 4^5. t N:o 454.
Ankom till Exp.-Utsk. den 39 April.
Memorial, i anledning aj erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande JV:o Ifrån Preste-Ståndet har Utskottet erhållit återremiss å dess, under N:o 43a, afgifna Utlåtande, i anledning af Kongl.
Majrts Nådiga Remiss å handlingarne, i fråga om ersättning till Protocolls-Secreteraren Roman, för de löne-inkomster, hvaraf han gått i mistning, genom Lappmarks Ecclesiastik-Verks-fondens öfverlemnande till Riksgälds-Contorel; men som, enligt Utskottet tillhandakomne Protocolls-Utdrag, berörde Utlåtande blifvit bifallet af Borgare-Ståndet den 6 och af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet den 9 innevarande månad; så anser Utskottet, till följd af 75 §.
Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord, och kan således dermed icke taga någon vidare befattning.
Stockholm den 28 April i835.
Ankom till Exp.-Ulsk. den 29 April.
Memorial, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande JY;o 4-35.
Ifrån Presle-Slåndet har Utskottet erhållit återremiss å dess, under N:o435, afgifna Betänkande, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse, angående afsöndring af Barnarps PrEebende-Pastorat från Rectors-beställningen vid Jönköpings Skola och flere till löne-regleringen vid Rikets E!ementar-Läroverk hörande frågor; men som, enligt ankomne ProtocollsUtdrag , berörde Utlåtande blifvit bifallet af Bonde- och Borgare-Stånden den 9 samt af Ridderskapet och Adeln den i3 innevarande månad, anser Utskottet, till följd af ^5 §.
Stockholm den 28 April »835.
Prot. i834 och i835. 4 Sami. 1 Afd. 4 Band. 8:de Häftet.
1 Stats-Utskottcts Memorial N.-ris 456 och^5j. N:o 456.
Ankom till Exp-Utsk. den 2g April.
Memorial, i anledning af erhållen åt er remiss å Stats-Utskottcts Memorial J\:o 441- Ifrån Borgare-Ståndet liar Utskottet erhållit återremiss å dess, under N:o 441. afgifna Memorial, med anmälan, att Kongl.
Majit till StatsUlskottet aflåtit Nådig Skrifvelse med uppgifter å Clerecie- samt Läroverkens anslag och löne-inkomster; men som, enligt till Utskottet ankomne Protocolls-Utdrag, berörde Memorial blifvit lagdt till handlingarne hos Preste-Slåndet den i3 och hos Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet den 21 innevarande månad; så anser Utskottet sig, vid sådant förhållande, i anledning af den erhållna återremissen, icke kunna med denna fråga taga någon vidare befattning.
Stockholm den 2S April 1835.
Nio 457.
Ankom till Exp.-Utsk. den ?g April.
Memoriali anledning af Riks-Ståndens olika beslut i frågan om grunderna för markegängs-prisens bestämmande, räntepersedlarnes omsättning och förenkling, m. m.