Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd till ledamöter i StatsUtsk. inväljer sådana personer, lill hvilka de sätta det största förtroende i Slats-reglerings-frågor, kan det ganska lätt hända, att samma personer hysa olika tankar emot deras Stånds majoritet i de bevillnings-frågor, som blifva dragne under det förstärkta StatsUtsk:s pröfning, och hvad man åtminstone torde kunna med säkerhet antaga, är att Ståndet i bevillnings-frågor hyser mera tillförsigt till sina delegerade i Bevilln.Utsk. än i StatsUtsk.; och hvad förstärkningen angår, så beror det naturligtvis på Ståndet att, om det så önskar, deruti insätta samma personer för båda Utsk:n, för den händelsen att tillräckligt antal ledamöter eljest skulle saknas.
Jag kan således icke annat än finna, att förslaget är nödigt och nyttigt, och får derföre äfven vördsamt anhålla om R. o. Ad:s bifall dertill.
Det ärmed anledn. af en föreg:de talares åberopande af hvad en annan Stånds-ledamot i denna fråga vid förra Riksdagen yttrat, som jag tagit mig friheten begära ordet.
Hr von Hartmansdorff har nemi. åberopat Frih.
Palmstjernas anförande då nu förevar:de grundlags-ändringsförslag hos R. o. Ad. under sistförflutne Riksmöte discuterades.
För frågans fullständiga upiysning ville äfven jag åberopa ett vid föregide Riksdag afgifvet yttrande, nemi. af Hr von Hartmansdorff sjelf.
Den 25 Januari 1851, då R. o. Ad. öfverlade om ett från den föregide Riksdagen hvilande förslag till ändring af 53, 69, 70 och 71 §§:ne Reg.Fm samt 31 § Riksd.Ordn., deruti icke var föreslaget, att bevillnings-frågorna skulle af förstärkt Bevilln.Utsk. slutligen afgöras, yttrade Hr von Hartmansdorff följande : ”Jag åberopar hvad jag vid sisth Riksdag yttrat emot delta förslag, nemi. att man icke vill tillåta att Bevilln.Utsk., såsom andra Utsk., förstärkes, utan öfverlemnar åt StatsUtsk. att med förstärkning afgöra hvad Bevilln.Utsk. föreslagit.
Då likväl vid sista Riksdagen något afseende härå icke fastades, men förslaget i sitt nuvaride skick dock innehåller åtskilliga förbättringar, tillstyrker jag
Ståndet att antaga7 förslaget sådant det är”.
Härutaf torde man finna, att Hr von Hartmansdorff vid 2:ne föreg:de Riksdagar i saken hyst en annan tanke än den han nu sednast framställt.
Lagerbjelke redan så fullständigt redogjort för de skäl, som tala för antagandet af ifrågavar:de förslag, alt jag icke har dervid något att tillägga, utan förenar mig i nämnde ledamots anhållan om R. o. Ädis bifall lill denna punkt.
Stjernstedt måtte icke hafva hört, att jag i mitt sista yttrande förklarade, det jag tillförene varit af samma mening, som Const.Utsk. i sitt förslag framställt, men att jag af skäl, dem jag äfven framlade, sedermera derifrån afstå».
När jag vidblifver en yttrad mening, he - 138 Den 8 Mars e. m. ter det: ”Hr von Hartmansdorff är odrägligt envis”; och ändrar jag någon gång tanke, så lägges det mig äfven till last.
Det är visserligen ett gammalt ordspråk, som säger, att man blifver visare för hvarje dag, men jag tror att R. o. Ad. i denna fråga bör sätta mera förtroende lill hvad Hr von Hartmansdorff tillförene deruti yttrat och således gilla det förevande förslaget.
Jag har visserligen icke förhanden det band af R. o. Ad:s Prot. vid sista Riksdag, uti hvilket mitt yttrande i denna fråga finnes intaget, men mitt minne sviker mig icke då jag säger, att jag var en af dem, som ogillade förslaget.
Jag hyser fortfarande samma åsigt, som jag då yttrade, eller att någon ändring af grundlagarne ej bör ske, med mindre densamma, på sätt grundlagen tydligen säger, är både nödig och nyttig.
Det nu under öfverläggning varande förslaget eger, enl. min tanke, ingendera af nämnde egenskaper.
Det är icke nödigt, emedan erfarenheten ådagalagt, att det förstärkta StatsUtsk. hittills till landets belåtenhet afgjort de stridiga frågor, hvilka till detsamma hänskjutits.
Att förändringen icke heller är nyttig, vill jag bevisa derigenom, att om jag, i motsats till Gr.
Lagerbjelke, förutsätter, att Beviiln.
Utsk. händelsevis blifvit sammansatt af sådana ledamöter, till hvilkas åsigter i alla bevillningsfrågor Ständerna icke hafva fullt förtroende, t. ex. af s. k. frihandelsmän, vore det ganska skadligt, att Bevilln.Utsk. finge i sista hand afgöra tull-bevillningen, men deremot nyttigt att detta skedde i förstärkta StatsUtsk. der måhända motsatta åsigter vore herrskande.
Från grundsatsen, att alla bevillningsfrågor böra erhålla deras slutliga lösning i förstärkta StatsUtsk., har Frih.
Palmstjerna till en del afvikit, enär han vid sisth Riksdag förklarade, att han ej ansåge grundlags-förändringen betänklig i afseende å vissa bevillnings-frågor, t. ex. tullen, men deremot fann den mindre välbetänkt i hvad den allmänna bevillningen vidkomme.
Lagerbjelke har yttrat, att det nuvar:de förfaringssättet att åt det förstärkta StatsUtsk. updraga slutliga afgörandet af alla bevillnings-frågor, upkommit genom ett förbiseende af grundla gens stadganden.
I denna åsigt kan jag för ingen del instämma.
Jag har genomläst alla de §;r i grundlagarne, som röra bevillningen, utan att af deras innehåll kunna draga den slutsats, att, derest Stånden stadnade i olika beslut i någon bevillnings-fråga, som ej rörde den allmänna bevillningen, denna fråga borde enl. en riktig tillämpning af grundlagens bud hänvisas till förstärkt Bevilln.Utsk. Jag har tvertom i dessa stadganden funnit en bestämd föreskrift, att alla bevillnings-frågor skola vid upkommande stridighet emellan Stånden slutligen af förstärkt StatsUtsk afgöras.
Sålunda har äfven grundlagen i detta hänseende allt hitintills blifvit tillämpad och jag tror att en 40:årig häfd bör gälla mera än de tvifvelsmål, Gr.
Lagerbjelke upkaslat derom, att en sådan tolkning af grundlagen icke skulle vara riktig.
Jag yrkar afslag å ifrågavande punkt.
Den 8 Mars e. m. 139 Gr. Sparre, Erik: Gr.
Lagerbjelke har redan ådagalagt grunden till det i våra grundlagar befintliga stadgande, alt om 'Stånden ej kunna komma öfverens i bevillnings-frågor, böra de hänskjutas till förstärkt StatsUtsk.
Det var nemi. att hvarje Stånd i fordna tider serskildt åtog sig den bevillning, Ståndet fann sig böra Utgöra.
Dessa tider äro förbi och Stånden bestå numera icke uteslutande af sådana personer, hvilka alla träffas af samma slag utaf bevillning.
Inom vårt Stånd finna vi näringsidkare ibland embetsman och jordegare.
BorgareSt. utgöres icke uteslutande af personer, som idka handel; städernas embetsman och bruksegare hafva äfven der plats.
Anlednm till grundlagens nu gällande stadgande i förevande fall, eller farhågan, att ett Stånd skulle kunna af de öfriga förtryckas, förefinnes således, enl. min tanke, icke mera, och vid sådant förhållande kan jag icke annat än instämma i den åsigt, som här blifvit yttrad, att i fall skiljaktighet emellan lliksShn upstår i afseende å en viss gren af bevillningen, frågans slutliga afgörande bör öfverlemnas ät personer, hvilka blifvit för sådant ändamål serskildt valde, men icke åt personer, hvilka i ett helt annat ändamål blifvit utsedde.
Den siste värde talaren har sagt, alt bevillnings-frågor hittills blifvit lill landets belåtenhet af förstärkta StatsUtsk. afgjorda.
Att förhållandet alltid varit sådant, vill jag lemna derhän, men jag hoppas, att dessa frågor hädanefter skola blifva till landets belåtenhet afgjorda, såvida deras afgörande öfverlemnas åt män, hvilka blifvit för sådant ändamål serskildt utvalde.
En föreg:de talare yttrade att, ifall förslaget antages, Presteoch BorgareSbn skulle få stor svårighet alt besätta 2:ne förstärkta Utskott med föreskrifvet antal ledamöter.
Detta inkast torde tjenligast vederläggas genom det numera kända förhållande, att de båda nyssnämnda Stånden för deras del antagit förslaget och således icke ansett det vara för dem omöjligt att tillsätta ledamöter äfven i ett förstärkt Bevilln.Utsk. Jag yrkar bifall till förslaget.
En talare i mitt närmaste grannskap bar yttrat, att den ifrågavande grundlagsändringen är hvarken nödig eller nyttig.
Hvarje förändring, som åsyftar, att en frågas slutliga afgörande blifver öfverlemnadt åt sådana personer, som deri ega sakkunskap, är i min tanke både nödig och nyttig.
I motsats till samme talare är jag öfvertygad derom, att RiksStm besätta Bevilln.
Ulsk. med sådana personer, till hvilkas åsigter i bevillningsfrågor de hafva förtroende, och StatsUtsk. med sådana, hvars tänkesätt i statsreglerings-frågor äro kända och gillade.
Huru kan man föreställa sig, att StatsUtsk:s ledamöter skola ega lika stor sakkännedom ronde bevillningarne, som Bevilln.Utsk:s medlemmar, hvilka sednare genom discussioner öfver dessa ämnen samt genom studerande af de stadgar och författningar, som röra desamma, o. s. v., måste anses hafva förskaffat sig sakkännedom och alla de uplysningar, som äro tillgängliga samt erforderliga 140 Den 8 Mars e. ni.
Tor pröfningen af dessa frågor.
Man kan icke med fog begära, att StatsUtsbs ledamöter skola hafva tid att åt dessa ärenden egna den pröfning de fordra, utan de få nöja sig med den kunskap deri, som erliålles genom att taga kännedom af Bevilln.
Utsk:s Betänkm.
Jag anser således det vara klart och obestridligt, att en person, som är och kanske under en mängd af Riksdagar varit ledamot af Bevilln.Utsk., måste, naturligtvis under förutsättning ätt han är i besittning af samma omdömesförmåga, som en StatsUtsk:s ledamot, bättre än denna sednare vara i tillfälle att taga kännedom och ingå i pröfning af bevillningsfrågorna, hvilkas behandling utgjort föremål för hans hufvudsakliga riksdagsmanna-verksamhet.
Med denna öfvertygelse hyser jag ingen betänklighet att med min röst bidraga till det nu under öfverläggning varande förslagets framgång.
Då redan så många talare yttrat sig i denna fråga, vill jag inskränka mig till att tillkännagifva, att jag tillstyrker förslagets antagande af det enkla skäl, att Bevilln.Utsk., hvars åliggande det är att bereda bevillnings-frågorna, måste deruti ega större sakkännedom och således bättre bedöma dessa frågor än StatsUtsk., hvars tid och verksamhet tages i anspråk af andra ärenden, hvilkas behandling måste med oafbruten och nästan odelad npmärksamhet följas.
Man har sagt att StatsUtsk. allt hitintills till landets belåtenhet afgjort bevillnings-frågorna.
Jag för min del är af en motsatt åsigt, hvilken äfven torde af många med mig delas.
Förhållandet härmed må nu vara huru som helst, så qvarstår dock alltid den sanningen, att en fråga bör afgöras af dem, som känna densamma, och icke af personer, för hvilka frågan är i större eller mindre mån främmande och detta utgör för mig ett fullt tillräckligt skäl att gifva förslaget min röst.
Ilr Adelborg, Anders Otto: Const.Utsk. har föreslagit, alt om samtlige R.
St:r icke kunna sig förena om grunderna för någon bevillning, sättet för deras tillämpning eller bevillningens fördelning till utgörande, skall saken öfverlemnas till förstärkt Bevilln.Utsk. i st. f. förstärkt StatsUtsk.
Detta synes mig äfven vara så klart och tydligt, att jag icke kan finna något skäl för det nuvande stadgandets bibehållande.
Jag anser nemi. det vara gifvet, att de personer, som befatta sig med bevillnings-frågornas behandling, äfven äro det mest behöriga att dessa frågor slutligen afgöra och jag är öfvertygad derom, att det icke finnes någon ledamot af Stats- och Bevilln.Utsk:n, som icke gjort sig reda för dessa Utsk:s verkningskrets och förhållande till hvarandra.
För att förklara orsaken, hvarföre det nuvande stadgandet tages i försvar, måste man gå tillbaka till vårt statsskicks första uprinnelse eller till år 1809, men ett stadgande, som kan hafva varit gagneligt under den första perioden af ett nytt statsskick, bör derföre icke ovilkorligen bibehållas, då förhållanderna genom statskickets utveckling sig förändrat.
Vid uprättandet af 1809 års statsform ville man inrätta sakerna så, att då en ny bevillning föreslogs, Den 8 Mars e. ni. 141 man skulle vara så mycket som möjligt förvissad, att den skulle komma att utgå, och derföre ställde man Stats- och Bevilln.Utsk. emot hvarandra, för alt alltid vara säker, alt då en ny bevillning behöfdes, den äfven skulle af det Utsk., som kände Statsverkets behof, bifallas.
Men då sakerna under tiden erhållit ett annat skick, då samhällets behof blifvit utvecklade samt hvarje representant inom de olika Stånden måste anses kunna inse nödvändigheten deraf, att
Statens billiga fordringar på dess medlemmars bidrag äfven bifallas, måste det vara klart, att det gamla stadgandet numera icke är beliöfligt, utan att samma personer, som föreslå bevillningarne, äfven böra i förstärkt Bevill.Utsk. bringa frågorna] derom till ett önskligt slut.
Jag finner således intet hinder upstå för ett bifall till detta förslag, hvarom jag äfven hos R. o. Ad. anhåller.
Det eger visserligen sin riktighet, att frågor bäst bedömmas af personer, som deri ega den största insigt, men härvid måste äfven en annan omständighet tagas i betraktande, nemi: den, att en fråga bör afgöras af sådana personer, som deri äro mest ojäfviga.
Huruvida detta sednare blifver förhållandet med de personer, som skulle komma att utgöra förstärkt Bevilln.Utsk., vare sig att dessa personer äro fri-handelsmän eller bränvinsbrännare, lcmnar jag derhän, men anser misstroendet till sådana personers oväld i beskattnings-frågor kunna vara ursäktlig.
Dessutom bör man icke förbise den omständigheten, att de personer, hvilka uti förstärkt Utsk. skola afgöra frågorna, icke uteslutande äro sådana, som i deras föreg:de behandling deltagit, utan att dessa sednare deremot utgöra minoriteten.
Det ursprungliga Utsk. förstärkes sålunda, att det kommer att bestå af 30 ledamöter från hvarje
Stånd eller så att de nyinvalde utgöra ett större antal än Utsk:s ordinarie ledamöter.
Man bör icke heller förgäta, att bevillnings-ffågorna, likasom alla andra allmänna frågor, behandlas och afgöras af alla 4 Stånden och att således alla representanterna ega tillfälle alt öfvervara och deltaga i öfverläggningar ronde dessa frågor och deruti stadga deras omdömen.
Alt just det Utsk. hvars i en fråga afgifna förslag möjligen blifvit af ett eller 2:ne Riks-Stånd ogilladt, företrädesvis skall vara detsamma som med Ständernas rätt frågan slutligen afgör, deruti kan jag icke finna någon serdeles konseqvens.
Mig synes deremot, att då Stånden ej kunna förena sig i att gilla ett af Bevilln.Utsk. afgifvet förslag, bör frågan öfverlemnas till afgörande af opartiska domare och såsom sådana betraktar jag StatsUtsk:s ledamöter, hvilka äfven kunna, åtminstone till en del, anses vara initierade i bevillnings-frågorna genom behandlingen af de dermed besläglade Statsreglerings-frågorna.
Jag kan för den skull icke finna annat än att det förevar:de förslaget hvarken är nödigt eller nyttigt och yrkar derföre afslag derå.
Jag vill blott fästa up märksamheten på ett förhållande, som flere gånger inträffat, eller 142 Den 8 Mars e. m. att, sedan 3:ne
Stånd i en bevillnings-fråga fattat ett gemensamt beslut, men det 4:de ett annat, detta sednare
Stånds mening likväl gjort sig gällande vid voteringen i förstärkta StatsUtsk.
Orsaken härtill kan icke vara någon annan, än att Stånden valt deras respresentanter i det förstärkta StatsUtsk. för helt andra ändamål än afgörande af bevillnings-frågor.
Om det deremot hade varit
Stånden medgifvet att vid valet af de personer, hvilka skola med R.
St:rs rätt afgöra bevillnings-frågor, fästa liufvudsakligt afseende å personernas tänkesätt i dessa frågor, så är det intet tvifvel underkastadt att ju icke 3:ne
Stånds förutgående sammanstämmande beslut blifvit respekteradt.
Jag anser således den föreslagna förändringen vara högeligen af behofvet påkallad och kan ingalunda betrakta saken ur samma synpunkt, som Hr Cederschiöld, eller såsom en rättsfråga, den der bör af opartiska domare slitas, enär det måtte vara en stor skillnad emellan en dylik fråga och frågan om grunden för en bevillning och sättet för densammas fördelning.
Hr Cederschiöld har åter uptagit ett af Hr Printzensköld förut begagnadt argument, eller att det skulle kunna hända, att i Revilln.Utsk. funnes en mängd bränvinsbrännare och frihandelsmän, hvilka, derest bevillnings-frågorna öfverlemnades till deras afgörande, skulle deröfver emot Ståndens önskan besluta.
Jag anser mig böra fästa dessa Hrr:s upmärksamhet derå, att om så skulle hända, att en hop bränvinsbrännare och frihandelsmän finge plats i ett Bevilln.Utsk., så vore orsaken naturligtvis den, att dessa personer ansågos representera de åsigter, som i afseende ä bränvinsbränningen och tull-lagstiftningen lierrskade inom det Stånd, sorn elern till ledamöter i Bevilln.Utsk. utvalt, vid hvilket förhållande just motsatsen af hvad nämnde
Hrr förutsatt, skulle inträffa, eller att hvarje Stånds ledamöter inom Bevilln.Utsk. beslutade öfver dessa bevillnings-ärendeh i enlighet med sitt Stånds önskan.
Deremot och då StatsUtsk:s ledamöter äro utsedda för helt andra ändamål än afgörandet af bevillningsfrågor, skulle det mycket lätt kunna hända, att de åsigter, som Stånden velat uttrycka genom valen af ledamöterna i Bevilln.- Utsk., icke delades af StatsUtsk:s medlemmar och att dessa således komma att afgöra bevillnings-frågorna rakt emot Ståndens mening.
Hr Cederschiöld har påstått, alt den sakkännedom i beviilnings-frågor, hvaraf Bevilln.Utsk:s ledamöter i allmänhet måste anses vara i besittning, icke är oundvikligen behöflig vid dessa frågors slutliga afgörande, enär desamma förut varit under samtliga RiksStms pröfning och hvarje representant således hunnit stadga sitt omdöme deruti, hvarefter frågan endast skulle blifva att i det förstärkta StatsUtsk. afgifva det votum, hvartill man på förhand sig bestämt.
Till följd att den kännedom jag eger om bevillnings-frågornas natur, måste jag betvifla att, om än Bevilln.- Utsk. med största noggrannhet nagelfarit med frågorna, öfvervägt alla dervid förekommande omständigheter samt betraktat dem Den 8 Mars e. m. 143 ur alla möjliga synpunkter, alla ledamöterna af detta Utsk. kunna komma till en fullständig insigt uti och till en klar öfversigt af dessa vidlyftiga ämnen, som utgöra föremål för Utsk:s pröfning, och ännu mindre tror jag att den erforderliga sakkunskapen skulle kunna inhämtas genom frågornas diskuterande i Stånden, enär öfverläggningarne derstädes mäste inskränkas inom en vida kortare tid än uti ett Utsk.
Då det således icke torde kunna bestridas, att ju icke Bevilln.Utsk:s ledamöter i högre grad än hvarje annat Utsk:s medlemmar och de öfriga representanterna böra hafva förvärfvat sig den sakkännedom, som, enl. min åsigt, är oundvikligen nödvändig för bevillnings-frågornas riktiga bedömande, samt att. ett beslut, som icke grundar sig på en fullständig kännedom af det ämne, hvaröfver beslutas, icke är något önskans värdt, tillstyrker jag R. o. Ad. att antaga ifrågavande förslag.
Det är ganska ledsamt att sådana ord som bränvinsbrännare och fri-handelsmän inblandats i discussionen öfver en föreslagen grundlagsändring, som är af ganska grannlaga beskaffenhet.
Utgående frän grundsatsen, att Svenska folket eger att sig sjelft beskatta samt att ett Stånd icke bör kunna af de öfriga förtryckas, har grundlagen föreskrifvit, att afgörandet af bevillnings-frågor skall i sista hand ankomma på en slags kompromiss, bestående af de i saken mest oväldiga personer.
Sådan är grundlagens mening med det stadgande, hvars förändring nu ifrågasattes.
Bien om man äfven afser från denna, enl. min åsigt, riktiga upfattning af saken, så möter en annan omständighet, som gör förslaget oantagligt, eller att till besättande af 2:ne förstärkta Utsk. erfordras 60 personer, ehuru Ständ finnas, der ledamöternas antal ej är större än omkring 50.
Jag kan således ej annat än förena mig med dem, som yrkat afslag å denna punkt.
/ Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga det nu förevande förslaget, ropades starka
Ja jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Nej. 8:de punkten, innehållande förslag lill ändring i 68 § Riksd.Ordn., ang:de tiden för revisionerne af Statsverkets, Bankens och Riksg:s-konl:s tillstånd, styrelse och förvaltning.
9:de punkten innehållande förslag till ändring i ti § Riksd.Ordn., angulc rcpresenlations-r ätlig helen för Slockholm.
Raab yttrade för en stund sedan, att R. o. Ad. kunde förlita sig på rigtighelcn af de åsigter jag tillförene framställt.
Jag hoppas att han vidblifver samma tanke äfven i denna punkt, och skulle önska att det Höglofl.
Ståndet gjorde likaså.
För 10 år sedan bestridde jag det ifrågavande förslaget, hyser ännu samma åsigt och ber att få upgifva mina skäl dertill. 144 Den 8 Mars e. m.
Förhållandet år, på sätt R. o. Ad. har sig bekant, att alla städer i riket, utom Stockholm, ega vid deras Riksdags-fullmäktiges utkörande följa de allmänna valens grundsats: så att de kunna välja en magistratsperson, en köpman, en handtverkare eller hvilken annan borgare som helst.
I hufvudstaden, der borgerskapet är mycket talrikare, har man ansett en viss klassifikation af de valberättigade och valbara vara ändamålsenlig samt derföre stadgat, att vissa klasser skola inom sig välja ombud.
Detta är, enl. min tanke, rätta sättet att tillvägagå och det, som mest öfverensstämmer med vår Ståndsförfattning samt med alla de konservativa förslag till förändring af representationssättet, hvilka blifvit framställda.
Förevar:de punkt åsyftar att i afseende på Riksdagsmanna-valen i Stockholm, införa de allmänna valens grundsats, som i rikets öfriga städer gäller.
För min del kan jag icke finna, att någon fördel skulle deraf härflyta utan tror att skada skulle snarare än gagn deraf följa.
I st. f. att, såsom nu är fallet, idkarne af hvarje serskildt yrke välja riksdagman inom sig, hvarigenom val-ränker i möjligaste måtto undvikas och man får dugliga riksdagsmän, derföre att hvarje yrke för sitt eget bästa och för sin egen heders skull måste vara betänkt uppå att göra goda val, så skulle följden af de samfäldta valens införande naturligtvis blifva den, att då valkretsen utsträcktes till omfattande af hela stadens talrika borgerskap, val-ränkerna finge friare spelrum.
En.hvar som önskade väljas, hade då en möjlighet att nå detta mål.
Vid sådant förhållande vore det fruktansvärdt, att det parti, som för ögonblicket beherrskade tidningarne, blefve det som tillsatte Riksdagsmännen och att man finge dem alla af en och samma färg.
Det kunde äfven hända att med detsamma man finge folkombuden allt för partiska åt ena sidan, man äfven erhölle dem af ett enda stånd eller yrke, så att man t. ex. den ena Riksdagen finge idel handtverkare och vid en annan idel handlande o. s. v. Sådant kan icke vara riktigt, ty det strider emot liela Stånds-författningens grundsats, att hvarje yrke skall inom representationen hafva sina målsmän för att iakttaga dess bästa.
Då valen, såvidt jag kunnat fatta, skulle förrättas af elektorer, kunde det hända att om dessa af den borgareklass, som är den talrikaste, eller handtverkarnes, hvilken utser 20 af hufvudstadens elektorer, förenade sig med fabrikörernas, hvilka till antalet äro 6, skulle dessa 26 personer, som utgöra flertalet af 50, tillsätta Riksdagsmän efter behag.
Om grosshandlare och minuthandlare slå sig tillsammans, få de väl icke öfvervigten i antal, men komma henne mycket nära.
Som jag icke kan finna giltigt skäl för en sådan ojemnhets och grundvidrighets införande, så får jag vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att ogilla ifrågavande förslag och låta den nuvar:de författningen fortfarande gälla för hufvudstaden, så mycket mera som han i st. f. att nedsättas till likhet med de öfriga städerna, borde utgöra ett mönster för dessa sednare.
Hr Den 8 Mars e. m.' 145 Hr Adelborg:
För att dömma efter den siste värde talarens yttrande, skulle alla inom samhället existerande yrkens rätt att blifva representerade vara dem genom det nya förslaget beröfvad.
Se vi efter i 14 §:n Riksd.Ordn. så finna vi, att Stockholms Riksdagsmän utgöras af tre Magistratspersoner, två Grosshandlare, en Fabrikör, en Minuthandlare och tre af Embeten och Handtverkerier, summa 10 personer inom hela landet, de der skola representera klasserna.
Kunna dessa personer representera de klasser inom hela samhället, som de tillhöra, så har jag orätt; kunna de det icke, så tror jag att Stockholms Riksdagsfullmäktige böra utses i likhet med rikets öfriga städers, eller genom allmänna val.