Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. med den jund. anhållan, att K.
M. måtte med mera sparsamhet utdela adelig värdighet.
Det kon då ej heller nu göra något intrång på Konungens rutt alt, enligt 28 §:n Reg.Fin, utnämna till embeten, om Ständerne i önskningsväg anhålla, att Regeringen täcktes, i och för utöfningen af denna rättighet, sjelf stadga sådana föreskrifter, som Hr Ekholm föreslagit.
Det är ju icke fråga om att tvinga den på Regeringen till annat afseende än hon sjelf kan finna skäl att fasta vid ett uttryck af allmänna tänkesättet; och en regel, som Regeringen sjelf ålägger deni, hvilka söka befordran i Statens tjenst, är ingen inskränkning i prasrogativet, utan en utöfning af detsamma.
Antages en annan tydning, så kunde man äfven säga, att
Ständerne beginge ett sådant intrång genom önskningars framförande i alla sådana ämnen, i hvilka grundlagen tillerkänner Regeringen makt att allena besluta, såsom i alla organisalions-frågor, ja till och med i allt, som angår den ekonomiska lagstiftningen, såvida föreställningar, framförda i sådana ämnen, åsyftade “en förändring i sättet för begagnande af Regeringens lagstiftningsmakt, m. m.
Hvad hufvudsaken beträffar, så tyckes väl den enklaste och klaraste logik ligga deruti, att antingen böra samma kunskaper ägas af chefen för ett embetsverk som af ledamöterna, eller ock måste man antaga behofvet af chefsplatserna endast såsom ett bihang eller släp åt den monarkiska principen — en granulåts-reprcscntation, alltför dyr för ett fattigt land.
Jag 44 Den 20 Mars f. m. är likväl icke af denna tanke, utan anser chefer nödvändiga, men tillika, att dertill böra väljas de dugligaste.
Ämnet för denna motion är i min tanke ett af de vigtigaste, som vid denna riksdag blifvit väckta och kommit under pröfning.
En reform i den riktning, som Ht'
Ekholm föreslagit, skall verka fördelaktigt i flera hänseenden Först på de kuranta göromålens gång.
En chef, som sjelf kan blicka in i och bedömma detaljerna i ett embete, kan äfven bättre tillhålla de underordnade att göra sin skyldighet, — jag menar icke blott att göra updan målen, utan äfven alt tillse huru det sker, — än om han koinmer dit, utan kännedom om ärendenas behandling, äfven om han för öfrigt ägde det bästa hufvud; vidare i afseende på rättvisan af de befordringar, han äger bestämma eller förorda, och det på dubbelt sätt, dels derföre, alt han sjelf kan pröfva de sökandes insigter, och dels genom den sannolikhet, som öppnas för de underordnade , att nit och skicklighet möjligen kunde föra dem längre, än till halfva vägen på embetsmanna-hierarchiens trappa; och slutligen ur den högsta synpunkten, nemi. af behofvet att erhålla ett verkligt förråd af statsmän. R. o. Ad:s ledamöter forde något hvar hafva hört i sällskapskretsarna, då fråga uppstår om en förändring i den högsta styrelsepersonalen, huru man en och annän gång mötes med svaret: ”Ja, nog kan det behöfvas, men var så god och föreslå sjelf några bättre”; och jag erkänner, att denna invändning någon gång ledt till förlägenhet å andra sidan.
Men om en sådan brist verkligen förefinnes, hvari ligger felet, om ej i otillräcklig preliminär bildning hos deni, som komma i fråga lill chefer, eller deri, att de som hafva verklig bildning icke komma i fråga.
Härvid kan väl med rätta göras det inkastet, att den preliminära bildningen icke vinnes ensamt genom en cancelli- eller hofrätts-examen; ty för alt blifva statsman fordras att, genom ständigt fortsatta studier, öka den bildning, hvartill man lagt grunden vid universitetet, samt, hvad man kallar, följa med sin tid.
Men just detta är ett ytterligare skäl för den önskan motionen innehåller; ty hvilken håg skall väl den unge tjenstemannen hafva till ett sådant fortsatt studerande, om han ser, å ena sidan, att kunskaper och routine icke äro nödvändiga v i 11 k o r, för att komma till de högre platserna , och å den andra, att äfven de mest ådagalagda förtjenster i den vägen endast undantagsvis leda till samhällets höjder, om man ej äger tillträde dit jemväl på andra vägar.
Särskildt kan man se verkan af bristen på en sådan föreskrift, som blifvit föreslagen, deri, att jemförelsevis högst få af de förnämes och högste embetsmännens barn ingå i Statens tjenst på den civila vägen.
Likväl kan det tagas för gifvet, att de högst uppsatte, lika gerna som någon annan, vill hafva sina söner fram till lyckan.
Det utgör således ett bevis huru långt del kommit med öfverty gel - Den 20 Mars f. ra. gelsen om befordringssystemet, äfven bos deni närmast intill makten, då de anse att deras barn icke skola komma fram så fort genom kunskaper och civil tjenstgöring, som genom skicklighet uti militär-exercis och garnisonstjenstgöring, genom uppvaktning vid hofvet eller engagement vid utrikes beskickningar, hvilka sistnämnda väl kunna vara nyttiga, genom det begrepp, man der erhåller 0111 andra lunder, men icke för att lära känna landets egna institutioner och författningar.
Gåfves deremot några föreskrifter, som gjorde förutgående prof på skicklighet till villkor för befordringar, så skulle dock de förnämas barn utan tvifvel äfven mera gå den civila vägen, och lika mycket som andra vinlägga sig om kunskaper.
Den i flera andra afseen den så rättvist klandrade frihetstiden är ett bevis härpå: den företedde uti dé högsta cheferna en samling män af så utmärkta civilistiska kunskaper, ja verklig lärdom, alt de skulle utgjort en prydnad inom hvilken Europeisk embetsmannahierarchi som helst.
Jag får slutligen åberopa ännu ett yttrande af Hr von Hartmansdorff vid 1828 års riksdag: att det bästa och enda sättet att erhålla duglighet på de högsta platserna är att endast dugligheten befordras.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om återremiss af utlåtandet.
Jag tror visserligen, att denna motion bör handläggas af Ekon.Utsk., och det är således icke för att bestrida det, som jag begärt ordet, utan endast för att fästa Ilr Hjertås uppmärksamhet derpå, att, enligt min tanke, frågan nu är, huruvida motionen skall behandlas af Ekon.Utsk. eller af något annat Utsk., men ingalunda, huruvida motionen till sin syftning är ändamålsenlig.
Tredje morn. uti 44 §:n Riksd.Ordn. stadgar, att om Utsk. vill återlemna något från ett eller flera RiksSt. remitteradt mål, såsom till dess befattning ej hörande, åligger det Utsk. att sist inom åtta dagar afgifva sitt utlåt, med deruti anförda skäl till samtliga RiksStm, hvilka derefter böra skyndsamt yttra sig, under hvilket Utskott de anse målet höra.
Det är ett sådant yttrande oss nu tillkommer att afgifva, men ingalunda att ingå i pröfning af sjelfva saken, eller det i motionen afhandlade ämnet, hvilket följaktligen är oriktigt, särdeles af en talare, som ifrar för skyndsamhet med riksd.ärendenas behandling, men det oaktadt nu ingått i en lång discussion öfver ämnet, som motionen omfattar, hvilket icke hörer till den nu föredragna frågan.
Den siste värde talarens anmärkning torde jag få bemöta med det förklarande, att då Ekon.Utsk. ansett motionen constitutionsvidrig och stridande mot 28 §:n Reg.F:n; så har Utsk:s mening utan tvifvel varit, att frågan borde väckas hos Const.Utsk. och ej hos Ständerna.
Jag 4 H. 54 4aG Den ao Mars f. m. erinrar mig nu tillika, att Utsk. visat af motionen på den grund, att Hr Bagges tillägg innefattar ett särskildt ämne, som ej fått blandas dermed.
Jag anser dessa tillagg i vissa delar så vigtiga, att jag anhåller att såsom mina särskilda motioner få upptaga tvänne delar af Hr Bagges, och föreslår på sådan grund: 1:0 att R.
St. måtte hos K. M. i und. anhålla, att den rang, som gäller för hofvets embetsman, icke måtte sträcka sig utom hofvet; och 3:0 att K.
M. täcktes hädanefter icke utdela några karaktersfullmakter, som lyda å annan värdighet eller tjenst, än den som in nelia Tvären bestrider.
Bland de olägenheter, hvaröfver här i landet kanske med mesta skäl klagas, är benägenheten att lefva öfver sina tillgångar.
Denna har till största delen sin rot i fåfängan att vilja höja sig öfver sin omgifning.
Det är ej skäl att nära denna fåfänga uppifrån genom utdelandet af karaktersfullmakter, öfver hvilkas verkliga värde tänkesättet nu för tiden tillräckligt uttalat sin dom, då det benämner dem tomma titlar.
Jag tror ej att följderna af dessa titel-utmärkelser äro af någon nytta hvarken för Regeringen, för folket, genom den riktning till flärd, som nationalkarakteren deraf erhåller, eller för innehafvarena sjelfva, om de rätt första sitt intresse.
Jag är äfven af deras mening, hvilka anse Ekon.Utsk. böra upptaga den delen af motionen, som icke afser klander å Regeringens åtgärder, och hvilken ej hörer hit, utan tillhör Const.Utsk. att behandla.
I afseende å förra delen anhåller jag att få yttra mina tankar.
Först får jag likväl till den af Hr Hjerta lemnade underrättelsen, angtde en af mig vid 182.3 års riksdag väckt motion, afseende underd. framställning till K. M., att mera sparsamhet måtte iakttagas med tilldelandet af adelig värdighet, foga den upplysning, att det var den första motion jag kan påminna mig hafva gjort såsom riksdagsman, och att denna lärospån icke hade bättre framgång, än att R. o. Ad., utan föregången remiss, densamma afslog.
Hvad den förevar, saken beträffar, så anser jag det vara vigtigt, att Ständerne, sedan en bättre fördelning af ärendena inom Statsrådet blifvit beslutad, medverka dertill, att äfven embetsmanna-bildningen får den riktning, som det förändrade förhållandet påkallar.
Enligt författningarna, sådana de hittills varit och ännu äro, förhåller det sig så, att t. ex. för inträde i K. M:s Cancelli, äro kunskaperna beräknade egentligen för inträde i det s. k.
Cabinettet, eller utrikes ärendenas förvaltningsgren.
Vill någon inträda i de öfriga fördelningarna af K. M:s Cancelli, så saknar han, derest han ej af egen drift förvärfva! nödiga kunskaper, just de särskildt behöfliga.
Sålunda började jag min tjenstgö - Dcii ao Mars f. m. 4*7 ring uti Krigs-expeditionen utan att vara examinerad lör:de indelningsverket.
Uti Ecclesiaslik-expeditionen kan man få inträde, utan att känna vårt kyrkoväsende, våra läroverks, fattigvårds eller rnedicinalförfattningar.
Uti Kammar- eller Finance-expeditionen kan man likaledes fä inträde, utan kännedom af våra närings- eller uppböidsförfattningar.
Ingen, han må inträda i hvilken afdelning af K. M:s Cancelli som helst, utom Just.revisionen, behöfver hafva någon underbyggnad i lagkunskapen.
Om Statsrådets ledamöter, hvilka ofta måste yttra sig öfver justärenden, skulle tagas inom Konungens Cancelli; hvar skulle de hafva inhemtat kännedom af lagfarenheten ?
Här borde likasom i Norrige finnas en gemensam embets-examen för alla, som inträda i Kikets tjenst, omfattande så väl den juridiska som den kamerala bildningen.
Till bristerna i våra embets-examina kommer ytterligare den, att man kan inträda på den s. k. kammarsidan uti räkenskapsverken, utan att hafva undergått någon annan än den ringa kameral-examen.
Att utesluta dem, som ingått på kammarsidan, från rådsplatserna i collegiefna skulle mången gång skada verket.
A andra sidan måste man medgifva, att den brist på bildning, som vanligen visar sig hos dem, hvilka blott tagit kameral-examen, är ganska menlig för ärendenas behandling.
Jag är af den meningen, att icke blott rättelse borde äga rum i afseende på den examen, som fordras för första inträdet i Statens tjenst, utan äfven att, i civilen likasom i militären, det för befordran till vissa grader fordrades högre embets-examina.
Den som från linie-olficerare vill inträda i Generalstaben, eller i de vettenskapliga militär-corpserna, måste ådagalägga prof på högre insigt i militära kunskaper.
Så borde äfven för befordran på civila banan till vissa högre embeten erfordras att hafva undergått en högre embets-examen, tagen sedan man hunnit i verklig tjenstgöring inhemta formaliterna och att någorledes tillämpa sina theoretiska insigter.
Jag tror, att Styrelsen svårligen skulle kunna vidtaga: någon tjenligare åtgärd till erhållande af skickliga etubetsmän, än att följa Preussens föresyn, hvarest måhända finnas de dugligaste embetsmännen i hela Europa, och der de strängaste embets-examina, äfvensom förnyelse deraf, äro påbjudna.
It. o. Ad. återremitterade Allm.
Besvärs- och Ekon - Utskrs utlåt.
N:o i, samt ansåg, att målet tillhörde nämnda Utsk:s behandling.
Frånvarande i sista plenum, då åtskilliga af mina motioner remitterades, har jag hört, att anmärkning af en talare blifvit gjord mot en af dem, hvilken anmärkning torde böra besvaras.
Motionen afsåg det förslag, att R.
St. måtte hos K. M. i und. anhålla, att det först i sednare tider bekant vordna, men redan i8i5 utfärdade, polisförbudet, som tillintetgör den i Tryckfrihetslagen med - Den 20 Mars f. ni. gifna rättigheten att, utan några hinder, försälja böcker och skrifter afven utom hus, måtte upphäfvas.
Jag har hört, att Frih. von Schulzenheim emot denna motion anmärkt, att detta förbud skulle vara nödvändigt, derföre att den qvarstad, hvarmed en skrift kunde komma att beläggas, i annat fall vore onyttig.
Härtill får jag genmäla, att man bör ihågkomma, att en skrift kan med qvarstad beläggas, genast efter det den blifvit utgifven, emedan ett exemplar af skriften måste i samma stund den sprides inlemnas till Hofcancellers-embetet, och att så snart skriften är belagd med qvarstad, och kungörelse derom införd i tidningarna, hvilket kan ske redan dagen derpå, så får den icke af någon vid ansvar försäljas.
Genom detta lagbud torde således den anmärkta betänkligheten vara undanröjd, så vidt den kan hemta stöd från ifrågavar. förbud, helst om man å andra sidan besinnar, att ett sådant förbud icke är till något hinder att eludera qvarstaden, ifall man verkligen ville det, emedan en skrift, hvarå qvarstad kunde befaras, i samma stund den lemnäs till Hofcancelleren, kan äfven vara lemnad i hundrade särskilda salubodar, hvilkas innehafvare, om de vore vidtalde, lätt kunde sprida några exemplar hvardera.
Det är således egentligen för den ekonomiska sidan af saken eller lättnaden för böckers afsättning i allmänhet, särdeles gamla böckers, som jag önskade förbudets upphäfvande.
Men om också den gjorda anmärkningen, oansedt den upplysning jag nu lemnat, kunde anses än aldrig så grundadj så finner jag väl icke, att det rättfärdigar åtgärden att, annorlunda än i laglig ordning, upphäfva en i grundlag gifven rättighet.
Den värde anmärkaren har ock, förunderligt nog, såsom stöd för sin åsigt citerat 12 mom. af i §:n Tryckfriliets-förordn.
, hvilken jag tvertom tror innefatta det fullständigaste stöd för min motion.
Det torde derföre tillåtas mig få uppläsa och något närmare analysera densamma.
Der står nemi:
"Intet hinder vare för bokhandelns idkande, "icke heller för utgifning till förytlrande af någon skrift, vare sig inländsk eller utländsk.
Hvarje förfaltare eller föreläggare stände fritt, alt en honom i följd af sådan egen"skap, tillhörig skrift, antingen sjelf eller genom a tindra föryttra; dock vare hvar och en, som antingen i öp"pen lod eller eljest, med rättighet att derom i all"manna tidningarna få kungörelse i nfö r a, bokhan"del idka eller böcker försälja vill, förbunden alt, på säll ,Jom boktryckeriers anläggning stadgadt är, och vid samma J’’ansvar, anmälan derom hos Hofcancelleren göra."
Såvida nu Tryckfrihets-Iagen skall sortera under samma förklaring af Svenska språkbruket, som andra lagar, så kunna dessa ordalag ej innebära annat, än att, när Tryckfrihetslagen säger, att intet hinder skall finnas för någon skrifts föryttrande, vare sig inländsk eller utländsk, och att hvarje Den 20 Mars f. m.
429 författare får sjelf eller genom andra föryttra en honom tillhörig skrift; så måste alla andra undantag från en sådan oinskränkt rättighet, än tryckfrihetslagen sjelf kan utstaka, anses lagslridiga och böl a upphäfvas.
Men nu stadgar
Tryckfrihets-logen blott ett villkor för ett enda fall, nemi. att örn man vill annoncera böcker i tidningarna, bör anmälan derom göras, på sätt för boktryckeriers anläggning är stadgadt, utan att dervid göres något undantag, antingen man vill försälja böckerna i öppen bod eller eljest, inom hus eller på öppna platser.
Vill jag deremot icke kungöra böckers försäljning i tidningarna, så gäller den allmänna satsen, att jag äger försälja desamma genom hvilken person jag behagar, afven utan anmälan hos Llofcancelleren.
Jag tager mig ock friheten fästa Utsk:s uppmärksamhet derpå, att praxis är fullkomligen öfverensstämmande med denna slutledning; ty aldrig har hvarken Hofcancellers-embetet eller polisen eller magistraten lagt hinder i vägen för böckers försäljning af hvem som helst, och hvar som helst, i bodar af alla slag, till och med klädstånd och fröbodar &c., ehuru anmälan derom bos Hofeancelleren icke ägt ruin.
Detta följer så tydligt af §:ns bokstaf, alt jag icke kan finna, huru den kan citeras i motsatt mening.
Jag anhåller, att detta yttrande mätte få åtfölja till Utsk., som säkerligen icke skall tveka att finna polisförbudet lagstridigt.
Remitterades till LagUtsk., i sammanhang med remissen af Hr Hjertås motion om upphäfvande af Öfverståth.-embetets kungörelse af år i8i5, angtde förbud mot tryckta skrifters försäljning på allmänna platser.
Till pröfning företogs StatsUtsk:s den 29 sisth Fehr. e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 11, i anledn. af K. M:s nåd. propos. om medels anvisande till gevärsfabrikationen.
Hr Peyron, Gustaf Abrah., uppläste följande:
Det resultat, hvartill Utsk. i detta utlåt, kommit, synes äga sin hufvudsak liga grund uti t vän ne omständigheter.
Den ena är deri, att StatsUtsk. antagit såsom gifvet, att, då R.
St. vid sista riksdag till gevärsfabrikationen anslogo endast 180,000 r:dr för 5 år, hvilken summa, fördelad pä hvarje år af statsregleringstiden, utgör för året 36,000 r:dr, ålgården i och för gevärsfabrikationen icke lämpligen hade bort sträcka sig derutöfver.
Detta antagande synes mig deremot icke riktigt. K. M. har både bort och kunnat förordna om en vida större gevärsfabrikation.
Rätta förhållandet är nemi. det, att K. M. vid i834—35 årens riksdag för delta ändamål äskade ett anslag af 3oo,ooo r:dr, på den grund, att af den del utaf anslaget, som R.
St. vid 1828—3o årens riksdag beviljade för försvarsverkets till lands iståndsättade, hvilken för 43o Den 20 Mars f. m. gevärstillverkningen blifvit afsedd; då återstod en behållning af omkring 200,000 r:dr, som, i anseende till gevärsfactoriernas bristande förmåga att tillverka åsyftadt antal gevär, under tiden å anslaget uppkommit; att sedan StatsUtsk. vid sista riksdagen först det begärda anslaget afstyrkl, Utsk, likväl sedermera tillstyrkte beviljandet af ofvanberörde 180,000 r:dr, icke för fem år, såsom Utsk. nu antagit, utan för en anskaffning af 9 000 gevär under loppet af tre år, emedan Utsk. hade sig bekant, att tillgångar funnos för gevärsfabrikationen under de två första åren af då ingående nya statsreglerings-period, och emedan Utsk. ansåg, att gevärsfactoriernas tillstånd icke medgåfve en större årlig tillverkning.
Häraf följer således, att, då dessa 180,000 r:dr läggas till förberörde behållning, 200,000 eller rättare 2i5,i38r:dr 17 sk., hvartill den uppgick, har K. M. kunnat, under de sist- , förflutna fem åren, i och för gevärsfabrikationens bedrifvande och befrämjande, disponera omkring 4oo,°00 r:dr på fem år, eller omkring 80,000 r;dr hvarje år, hvilket också i det närmaste skett.
Den andra omständigheten är den, att Utsk. skall hafva saknat nödiga upplysningar eller, såsom det antydes, icke sådana emottagit.
Likväl har Utsk. både äskat och erhållit upplysningar i detta afseende.
Det torde dessutom vara en känd sak, att K.
M. sedan år i835 nådigst beslutat, i afseende å så väl förbrukningen af de till arme'eti utdelade gevären, som nödigt upplag i förråden, uppdrifva gevärs-tillverkningen i Riket till 5,ooo gevär om året.
Det torde också vara lika kändt, att enskildta factorier finnas, hvilka, enligt contract af den 26 Oct. iy56 och i4 Febr. 1770, fotade på R.
St:s beslut, äga rättighet att till K. M. och Kronan göra årliga gevärs-leverancer till bestämda belopp.
Om dessa är det jemväl lätt att erhålla bestämd underrättelse, och att derigenom få veta, att Husqvarna gevärs-factori har sig tillförsäkrad en årlig gevärs-leverance af 2,000 gevär och Norrtelje factori likaledes af 5oo.
Det är således för 2,5oo, vid enskilda factorier enligt contracter tillverkade, gevär, som K. M. och Kronan årligen måste erlägga betalning.
Dessa gevär kosta, efter omkring 20 r:dr per stycke eller derutöfver, minst 5o,ooo r:dr.
Då Utsk. nu endast tillstyrkt för i år 36,ooo r:drs anslag för gevärs-fabrikationen, visar sig en brist af minst 14,000 r:dr, som factori-ägarne icke lära efterskänka, utan, efter all sannolikhet, hos Kronan lagligen utsöka.
Skilnaden emellan nämnda 5o,ooo r:dr och de af K.
M. för detta års tillverkning begärda 63,ooo r:dr, är afsedd att bestrida kostnaden för Carl Gustafs stads gevärsfactoris underhåll och dess arbetares sysselsättande.
Ett afbrott af arbetena derstädes skulle, å ena sidan, försätta flera fattiga hushåll i en bedröflig förlägenhet för sin bergning, och Den 20 Mars f. ra. 43i äfven, å andra sidan, för en lång framtid bereda Kronan betydliga förluster, derigenom att många bland dessa arbetare skulle nödsakas att, i brist af arbetsförtjenst, till vinnande af sådan, lemna fuctoriet, som derigenom kom >' mistning af lika många vanda och skickliga arbetare.
Jag bör icke förtiga att af fullmäktige frun Jönköpings län ur Hederv.
BondeSt. hafva inhemtat, att de äro sinnade frigöra en ökad gevärstillverkning vid Husqvarna, af skäl, att arbetarne der blott äga sysselsättning under 8 månaders tid, hvarföre de önska, att den årliga leverancen måtte med 5o proc. ökas, — således 3ooo gevär.
På alla dessa skäl får jag vördsammast anhålla, alt StatsUtskts utlåt, af II. R. o. Ad. återremitteras, anhållandes, att det H.
Utsk. täcktes behjerta saken, såsom verkligen af vigt.
Sedan Hr Peyron nu så fullständigt och sakrikt afhandlat denna fråga, skall jag icke upptaga R. o.
Ad:s tid med något vidlyftigt tillägg, utan förenar jag mig blott med honom uti anhållan om återremiss af betänk.; hemställande att StalsUtsk. ville fästa uppmärksamhet vid, huru förhållandet skulle blifva, om Utsk. fortfar att vägra det ifrågavar. anslaget.
Hr Peyron har upplyst, ej allenast alt Staten ej skulle kunna uppfylla ingångna förbindelser, om ej den ifrågavar. summan erhålles, utan äfven att Carl Gustafs stads gevärsfactori skulle afstanna, och att den personal af fabrikanter, som der nu finnes, och som är påräknad för Kronans behof, skulle, i brist af arbetsförtjenst, lemna factoriet, hvarigenom detsamma skulle försättas i sådant skick, att det nästan omöjligen skulle i en framtid kunna åter sättas i gång, i saknad af inöfvade arbetare.
Härpå har jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten, synnerligen då fråga är om något så maktpåliggande, som gevärsfabrikalion.
Jag instämmer derföre med Hr Peyron uti begäran om återremiss, och anhåller, alt StatsUtsk. ville fästa nödigt afseende på de olägenheter och verkliga bekymmer, hvartill en fortsatt nedsättning af det i den nåd. propos:n begärda anslag skulle föranleda.
Hr Silfverstolpe, David Wilh., hade inlemnat ett så lydande anförande:
Det begärda anslaget, 63,ooo r:dr b:co för gevärstillverkningen, är afsedt att användas på följande sätt:
För de privata gevärsfactorierna vid Husqvarna och Norrtelje, som tillsammans, enligt contracter och privilegier, årligen skola leverera 2,5oo gevär, enligt för året gällande gevärspris, omkring r:dr 5o,ooo. — För gevärstillverkning vid Kronans gevärsfactori vid Carl Gustafs stad 13,ooo.
— Summa r:dr 63,ooo. —•
Om nu icke mer än 3G,ooo r:dr för innevar. år skulle 432 Den 20 Mars f. ra. beviljas, kunde Kronan hvarken uppfylla sina förbindelser till de enskilda factori-ägarne, ej heller sysselsätta sina egna arbetare vid det henne tillhörande factori, hvadan så väl desse arbetare, efter alla anledningar, blefve fattighjon, som ock facloriet korome alt stå öde.
Alt det vid sista riksdagen beviljade anslag 180,000 r:dr unde]- de 5 förflutna åren varit tillräckligt, härrör deraf, att vid i835 års början fanns en äldre behållning af circa 215,ooo r:dr, som, tillsammans med de förra medlen, gåfvo en tillgång af 3g5,ooo r:dr, hvilken, fördelad på 5 år, sålunda lemnade ett årligt anslag af omkring 80,000 r:dr.
Då icke något öfverskott nu finnes, och för innevar. år endast 36,ooo r:dr skulle anslås, uppstår således i det oundvikliga behofvet en brist af icke mindre än 27,000 r:dr. Gr.