Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapets och Adelns egna Cassör ”hafva i detta afseende fått vidkännas åtskilliga ”utgifter, och hemställning derom är af Riddar”husDirectionen gjord till Ridderskapet och A”deln, i anledning hvaraf ett yttrande från Rid”darhusUtskottet nu med första inkommer, i sant. ”sammanhang med dess Utlåtande öfver Directio”nens öfriga RiksdagsBerättelse; men då frågan är
Ben 11 October J< m. a6i> ”af allmän natur, och grunderna för helaPostupp”börden nu äro före, utber jag mig, att få fästa samt.' ”lige Riksens Ständers och deras BevillningsUt. ”skotts uppmärksamhet på frågan, och yrkar att e”mellan Cassör och enskiita i detta afseende ingen ”skillnad må äga rum, utan de med Fribrefsbok ”försedde Auctoriteter, som afsända bref under ”recommendation, antingen icke få begagna den, ”när afsändandet anses ske för ett icke allmänt ”ändamål, eller ock, då afsändandet å Embete* ”vägnar åligger dem, ingen skillnad göras emellan ”olika emottagare,” När RiddarhusUtskottet afgaf sitt Utlåtande, i anledning af RiddarhusDirectionens RiksdagSBerättelse, yttrade Utskottet i 13 §•; ”Sedan RiddarhusBirectionen uppå gjord förfrågan hos Öfver Post Directeurs Embetet inhäm”tat, att, till följd af de, angående Postverket i ”Riket gällande Författningar, nemligen Kongl. ”Brefven till CancellieCollegium af den 21 Ju”lii 1752, och den 27 November 1772, Rid”darhusDirectionen icke kunde undgå, att utbefala lösen för de till
Directionen ankommande ”fribref; har RiddarhusBirectionen, på den grund, ”att berörde Fribref endast innesluta antingen ”Genealogiska Förteckningar från Rikets Consi”storier, eller räkenskaper öfver RiddarhusCapi"tations-afgiften från Kongl.
Maj:ts Befallnings”hafvande, samt att lösen för sådane bref årli— ”gen uppgår till ett ganska betydligt och Rid”darhusCassan betungande belopp, uti 15 §. anil’*nält detta förhållande till den åtgärd , som Rid - 264 Dea II Octobtr f. m, ”derskapet och Adeln kunde finna lämplig, 1 ”anledning häraf bör Utskotlet upplysa, a't vid ”efterseende i Räkenskaperne, det funnits, att ”den sålunda af RiddarhusGassan utbetalte lösen ”för ankommande Fribref till RiddarhusDireciio”nen, årligen uppgått till omkring 80 R:dr Ban”co; och får Utskottet för egen del yttra, attén ”ändring i Författningarnes föreskrift, angående ”ifrågavarande lösens erläggande, synes så myc”ket mera vara af rättvisa och billighet påkallad, ”sorn, efter hvad dagliga erfarenheten visat, ”en slik debitering af Postporto icke drabbar en”skilta personer, som med publika Verk, hvilka ”tillgodonjuta fribrefsrättighet , hafva något att ”gora, och derföre måste med dem brefväxla; äfvensom det må hända i denna del olika förfa”res i afseende å andra Directioner, sorn med ”Riddarhusets kunna jemförasj men då denna ”fråga i och för sig sjelf är af Bevillnings egenskap, såsom ledande, ehuru obetydligt, till minsk”ning af Postverkets inkomster, och Riddarhus”Utskottet dessutom har sig bekant, att en dess ”Ledamot vid denna Riksdag serskildt väckt mo”tion om afskaffande i allmänhet af en slik betalning för ankommande fribref; hvilken motion ”blifvit till BevillningsUtskottet remitteradj an”ser RiddarbusUtskotter, vid ett sådant förhållande, sig nu endast böra inför Höglofl.
Ridder”skapet och Adeln tillkännagifva sin tanka i detta ämne, utan att likväl deri meddela något ”serskildt tillstyrkande.” Ehuru BevillningsUtskottetsåsom jag förut nämnt, icke meddelat något yttrande öfver den Den ii OcLohcr j. m. 265 äf Grefve Spens gjorde ofvannämnda anmärkning, anhåller jag likväl, alt, enär Utskottets Betänkan— de nu för andra gången föredrages, Bidderskapet och Adeln täcktes fatta det beslut, som Grefve Spens åsyftat, att nemligen BiddarhusDirectionen Bia befrias frän att erlägga den ifrågavarande fribrefslösen.
Underteknad
RiddctrhiisSeCr eter are:
Den af Grefve Cronhjelm framställde fråga förtjenar all uppmärksamhet.
Det är gifvet, att, enär publika verk correspondera med hvarandra, det verket, som emottager skrifvelsen, ingalunda erlägger någon slags breflösen.
Det är äfvenså gifvit, att, när dylika Verk afskicka bref till enskilde personer, desse icke eller betala någon sådan lösen.
Endast i afseende å enskildte Verk , såsom Banken, Allmänna Brandförsäkringsverket, BiddarhusDirectionen m. fl. finnes ett gammalt stadgande, sorn innehåller , att de skola betala lösen för till dem ankommande fribref.
Hvad BiddarhusDireclionen beträffar, så innefatta de till densamma ankommande fribref icke annat, än genealogiska upplysningar från Consistorierne, samt räkenska_ per ifrån EandtBänterien, rörande Capitationsafgiften.
Då BiddarhusDirectionens postporto under dg senare åren vanligen uppgått till omkring 120 Bfdr, har deraf minst So B;dr åtgått till inlösen af ankomne fribref, hvilka innehållit dylike handlingar.
När ett publikt
Verk har rättighet att afsända fribref i Embetsärenden, synes det ock, som den Auctoritet, till hvilken de Btällas,, icke borde med någon portoafgift för degamma belastas: och med anledning häraf samt 266 Den Ii OctoberJ.m. med afseende å den dryga kostnad, som dymedelst tillskyndas RiddarhusCassan , får jag vördsamligen tillstyrka bifall å Grefve Cronhjelms i denna del gjorda framställning.
Afven jag instämmer i Grefve Cronhjelms förslag, men jag utber mig, att blifva upplyst, huruvida icke samtelige RiksStån. dens CanzliDirectioner skulle kunna tilläggas enahanda rättighet.
Ett Canzli finnes för hvarje RiksStånd , och jag tror , att RondeStändet är betänkt, att sätta sin CanzliDirection i bättre skick, samt att för ändamålet inköpa ett hus.
I fall dessa CanzliDirectioner hafva fonder om händer, såsom BondeStåndets bestämdt har, men förhållandet skulle vara, att de nu sakna förmånen att ej betala Fribrefslösen, skulle jag förmoda , att de äfven böra vara uti det ifrågavarande beslutet inbegripas, Herr von Hohenhausen, Michael, X det förslag den sist talande Ledamoten frarnstält förenar jag mig fullkomligen, att nemligen beslut må fattas, att sam» telig3 RiksStåndens CanzliDirectioner måtte frikallas ifrån erläggandet af frihetslösen; men jag ian icke tillstyrka, att sådant utsträckes till alla enskilda Corporstioner och Veik, ty detta skulle ofelbart förorsaka en betydlig minskning i Postbevillningsumman.
Deremot synas Rikens Ständers Canzlier böra vara ifrån afgiften fritagne, emedan de icke kunna räknas till enskilda Corporationer.
Herr von HartniansåorjJ; Jag får äfven för - Ven n October J. m. 267 ena mig i tillstyrkandet, att Ridderskapets och A-' delns beslut icke ml sträcka sig längre , än till StåndsCanzliernt; ty ibland de enskilda Verk , som äro omnämnde, finnes f, ex, Brandförsäkringsverket, sorn betalar ett ganska ansenligt porto.
Frågan huruvida fritagandet ifrån postporto skall sträcka sig till detta, och likartade myndigheter förtjenar något närmare begrundande, emedan Postverkets inkomst derigenom skulle betydligen minskas.
Herr Grejven och Landt
Marskalken gjorde proposition till bifall å Side Punkten.
Nej, Hvarefter Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde punkt, samt i stället besluta dels att Riksens Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det afgiften för recommendation å Bref hädanefter icke må utan Riksens Ständers hörande förhöjas , dels ock att så väl RiddarhusCancelliet , som de öfrige RiksStandens Cancellie Expeditioner borde vara befriade från erläggande af Lösen för de till deta ankommande Fribref.
Herr von Hartmansdorff anhöll, att de öfrige RiksStånden måtte inbjudas, att uti detta beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena.
Och blef Herr von Hartmansdorffs berörde hem - s6S Den ii (Jetober ]. m. ställan, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. g;de Punkten:
Angående så kallad frankering af bref. Herr Hjerta; Dä Bevillningsutskottet ej gillat min åsigt i afseende på frankering af bref „ och således icke gjort något förslag till en sådan inrättning, skulle det nu vara förgäfves, att söka tillvägabringa den»
Man är vanligen aldeles isolerad, då ett Utskott afslagit hvad man hemställt.
Jag vill således ej nu begära, att Ridderskapet och Adeln skall besluta införandet af frankaring.
Men då jag anser förslaget rigtigt , och icke kan gilla BevillningsUtskottets åsigt, att det skulle åsyfta en rubbning af Regeringsformen , och derföre icke tillhöra Utskottets bedömrnande, så anhåller jag, att förevarande punkt måtte varda ogillad, på dst icke en sådan sats, lemrtad utan närmare uppmärksamhet, må blifva ett prse. judica! för framtida Bevillningsutskott, att icke handlägga samma fråga; ty lika väl kan detta Utskott besluta om frankering af bref, som om losen till Mantalsskrifvare för debetsedlar m. m.
Jag instämmer med Herr Hjerta i den mening han nu yttrat, men jag hemställer.om icke Ridderskapets och Adelns beslut, i stället för ogillande af Utskottets förslag, må blifva, att punkten förföl’ej ty i sådant fall hade man icke sagt .något, hvatken mot eller med.
Den 11 October /. m. *65 Herr Grefven och Landt
Mar/håthen gjorde proposition till bifall å 9ide punkten, Ropsdes Nej. Hvarefter Herr Grefven och Landt Mar sk olken hemställde, att Utkottet* i denna punkt öfver Herr Hjertås motion, angående frankering af bref, afgifne yttrande måtte läggas till Handlingarna.
Bifölls. io:de Punkten:
Angående uträttande af en belöning för ett fullständigt och säkert Förslag till en Jöibättrad organisation af P osiver kr Inrättningen.
Jag anser äfven denna punkt vara origtigt uppfattat af BevillningsUtekottet, ty alla sådane åtgärder och ärender, sorn ega afseende å organisation af Postväsendet, bora af Riksens Ständers Bevillningsutskott upptagas.
Jag talar visserligen icke af egennytta, ty jag skulle icke blifvit en af de (äflande; mea Born jag trott, att man härvid bordt följa de rät, tåste grunder, har jag ej kunnat gilla Bevillningsutskottets.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE stsiDa)im©ääÅ$ia ®©a jusia», VID lagtima lliköitrtflcn t ^tadUjolm ÅKE* 1856-1857.
HOjette Häftet.
STOCKHOLM, TYPOGRAFISK
A FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1857.
Onsdagen den 3 Juni 1857.
Plenum kl. 6 e. m. Just. 2:ne prot.-utdr. för d. 27 sistl.
Maj samt pleni-protd för den 25 sistl.
Uplästes till justering samt godkändes nedannämnde från Bxped.- Utsk. inkomne förslag till K.
M. N:o 78, ang:de viss tid inom hvilken den i 13 Kap. 4 §:n GiftermålsBm omförmälda stämning eller lysning ej må utfärdas; och N.-o 79, ang:de ändring i 1 mom. 10 §:n af K. Förordmn d. 13 Juli 1853, angule fattigvården i Riket.
Oxenstjerna, Axel Thure Gabriel:
Hindrad af tjenstegöromål, sedan K.
M. behagat förordna mig till Aktuarie i RiksArkivet, får jag anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, varda befriad från förtroendet att vara Suppleant i BevillmsUtsk. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Uplästes ett af Hr Bogeman, Carl Adolf, inlemnadt så lydande Mern.:
I anseende till afresa från Riksdags-orten, anhåller jag vördsammast att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig förtroendet att vara ledamot af BankoUtsk.
Äfven härtill lemnade R. o. Ad. sitt bifall.
Uplästes jemväl följande af Hr Cederhaum, Pehr Fredrik, inlemnade Mern.:
I anseende till min snara afresa från hufvudstaden, nödgas jag afsäga mig updraget att vara Suppleant i BankoUtsk., under vördsam anhållan att varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen.
Efter äfven härtill af R. o. Ad. lemnadt bifall blefvo Hrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodade att sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Bogeman, en Suppleant i samma Utsk. efter Hr Cederbaum samt en Suppleant i BevillmsUtsk. efter Gr.
4 Den 3 Juni.
Som jag efter min ankomst hit hört, att prot:t för d. 55 April i dag blifvit ju steradt, begagnar jag nu tillfället att nedlägga min reservation mot det beslut som då fattades, oell hvarigenom remiss vägrades på min motion om undersökning af fullmäktiges i Riksg:sKont. förhållande, i anledn. af de utaf Hr Gripenstedt deremot framställde anmärkmr.
Hvad jag i afseende hiirå mest beklagar, är att en representant, för hvilken jag hyser den största högaktning, då förklarade, att han för yttranderättens helgd måste yrka afslag på min motion, ehuru denna afsåg att fä sanningen i dagen genom att anställa undersökning om ett förhållande, som i sitt nuvar:de outredda skick kastade en skugga på R.
St:rs Fullmäktige, hvilken jag önskade att se skingrad.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande LagUtsk:s d. 53 och 57 sisth Maj på bordet lagda Utlåt.
N:o 35, i anledn. af gjorda anmärkmr emot Utsk:s Betänk:n N:is 15 och 13, det förra öfver väckte förslag till dels uphäfvande eller inskränkning af bördsrätten, dels annan förändring af lagarne ang:de börd, dels ock uphörande af nabos och frälserätts-egares lösningsrätt och det sed nare öfver väckte motioner om förändring af lagstiftningen ang:de testamentsrätten samt gåfvor af fäst egendom.
Usta och 5:dra punkterne ansågos ej föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Då härefter förekom mom:t litt.
A af 3:dje punkten, yttrade sig Hr von Ehrenheim, Per Jakob:
LagUlsk. har i sitt Betänk, afstyrkt bördsrättens afskatfande på landet, och detta Betänk. har af R. o. Ad. saint BondeSt. redan blifvit godkändt.
Denna fråga är således för innevar:de
Riksdag förfallen; och det är från synpunkten af dess qvarblifvande i lagstiftningen som förev:de Betänk, skall bedömas.
Den förändring, som Utsk. förordat, går ut på att minska bördemännens antal.
Desse skola nemi. blifva endast barn och bröstarfvingar, föräldrar och syskon.
Vidare säger Utsk., att, der jord säljes till bönderna, får börd icke äga rum.
För min del kan jag icke fatta, huru Utsk. kunnat inskränka bördsrätteu till syskon, då en farbroder otvifvelaktig! är lika nära beslägtad.
Om den ene brodern dör, och hans arfvingar sälja jorden, så skulle icke den andre brodern vara berättigad att lösa densamma åter af den, som köpt af hans broders barn.
Detta är högst besynnerligt, helst då Utsk. sagt, att det är kärleken till fadrens jord, som ligger till grund för bördsrätten.
Jag kan åtminstone icke gilla sådana inkonseqvenser, som innebära ett afvikande från den grundsats man sjelf godkänt, utan anser sammanhang och öfverensstämmelse i lagstiftningen högst nödvändiga, hvarföre jag äfven anhåller om afslag på detta Betiink.
Då frågan om bördsrättens afskaffande förra gången förevar, hörde jag till deras antal, som önskade dess uphäfvande, emedan jag ansåg, att de förhållan - Deii 3 Juni. 5 den, som föranledt dess införande, numera undergått betydliga förändringar eller icke mera förefunnos, samt att den på sednare tiden hufvudsakligen begagnades endast för egennyttiga spekulationer.
Men då det ieke lyckades att få bördsrätten alldeles afskaffad, är jag tacksam mot Utsk., sorn tillstyrkt dess inskränkning till bröstarfvingar, föräldrar oell syskon.
Deremot kan jag ej instämma i det stadgande att börd ej skall vara tillåten, der jord säljes till bördeman.
I samma mån man är nära slägt med jordens säljare, bör man nemi. hafva rätt att börda.
Jag kan således ej finna någon konseqvens uti, att, om jag säljer jord till min broder, skulle mina barn vara uteslutna från rättigheten att börda samma jord.
Jag tillstyrker således att Utskis förslag till § 1 måtte antagas, med uteslutande af de sista orden, som innehålla nämnda stadgande, och att således liksom hittills en närmare slägting skall äga att börda af en fjermare.
Den 3:dje §:n kan jag icke heller godkänna.
Ty om flera äro ‘lika närskylda, om t. ex. 2 söner anmäla sig att börda, hvilken skall då hafva företrädet?
Derom är intet stadgadt.
Jag tillstyrker således, att äfven 3 §:n, 1 mom:t måtte förkastas, och att af det hela måtte antagas endast §:n 1, med uteslutande af de ord jag förut nämnt.
Att detta Betänk., som innehåller förslag till förändring af en högst vigtig punkt i vår lagstiftning, skulle möta motstånd, var icke oväntadt.
Det är mig till och med kärt, att det mött betänkligheter på detta rum. der de historiska minnena äga rätt att omsorgsfullt vårdas, osli der man bör iakttaga den varsamhet, som anstår de försigtige i samhället.
Då jag, som alltid och ifrigt bekant mig till den historiska skolan, eller — om detta uttryck skulle anses stötande — ansett mig som en af denna skolas lärjungar, då jag detta oaktadt med min röst inom Utsk. tillstyrkt detta Betänk., så ber jag att få inför B. o. Ad. redogöra för de grunder, som föranledt detta mitt åtgörande.
Bördsrätten är en urgammal institution: så långt tillbaka som lagar finnas i Sverge, spårar man densamma, men tiderna hafva nu väsendtligt förändrats. Utsk. har sagt, och jag delar denna dess mening, att den historiska grunden för bördsrätten numera uphört.
Den bestod deruti, att jordens innehafvande gaf röst på tinget, och således borde, på det slägtens representant ej skulle förlora denna sin röst, jorden ej kunna afhändas slägten, utan hade dess ledamöter vid försäljning rätt att återköpa densamma.
Denna grund har nu förfallit.
Det är numera icke blott innehafvande af jord, som ger en aktad plats i samhället; men det finnes äfven en annan grund att för bördsrätten åberopa, och det är med stöd häraf jag vill svara Hr Ehrenheim, som påstått Utsk:s sätt att gå tillväga vara besynnerligt derföre, att Utsk. först sagt att den historiska grunden försvunnit, men sedan likväl ansett bördsrätten icke böra helt och hållet uphäfvas.
Denna grund är slägtens kärlek till den jord, som längre tid tillhört densamma; och denna känsla är ädel, vi kunna icke bestrida det.
Man må säga hvad man vill derom, att kärleken till fäderneslandet icke är bunden vid kärleken till 6 Den 3 Juni. torfvan; men denna är åtminstone ledande till och medel för den förra.
Så länge en sådan känsla linnes hos de Stånd, som till största delen äga jorden, hyser jag betänkligheter vid att helt och hållet uphäfva denna rätt.
Men då densamma missbrukas, och då missbruken gått så långt, att, vid remiss af de i detta ämne väckta motioner, inom det företrädesvis jordägande eller BondeSt., nästan halfva antalet af dess representanter förordade åtminstone inskränkningar i denna rätt, så har jag ansett tiden vara inne att göra sådana, emedan ett envist bibehållande af institutioner, som förlorat sitt stöd i den allmänna opinionen, måste vara en dårskap, isynnerhet om denna opinion icke är blott beroende på ett tillfälligt vindkast, utan öfvermått till en allmän önskan.
Jag tror dock icke att denna önskan går ut på ett fullkomligt uphäfvande af bördsrätten, utan blott på missbrukens förekommande, och att man således vill inskränka bördsrätten till de fall, då man kan presumera en sådan kärlek till slägtjorden, hvarom jag förut nämnt.
Nu är det visserligen sannt, att vid bestämmande af gränsen i detta fall man icke kan gå godtyckligt tillväga, utan måste updraga densamma allt efter som man anser billigheten fordra.
Man bör då medgifva rättighetens åtnjutande åt den, som kan antagas hafva ett sådant motiv till anställande af talan; man bör utesluta den, hos hvilken man icke kan antaga detsamma, utan i stället vinstbegär och spekulationslusta.
Utsk, ansåg, att man kunde med mesta skäl, såsom grund för anställande af bördes-anspråk, förutsätta kärlek till slägtjorden hos barn och bröstarfvingar, hos föräldrar och syskon.
Det är naturligt och nästan nödvändigt, att jag skall älska den jord min fader ägt, den jord som sett mig födas.
Antag om min fader mig oåtspord säljer denna egendom, eller att den vid arfskifte efter min fader fallit på min broders lott, hvilken sedan säljer den.
— Det synes vara någon grund för lagens stadgande om rättigheten för mig att återköpa densamma.
Ju längre jorden gått ifrån dessa leder, ju mera blir, af helt naturliga skäl, denna känsla svagare, och ju mindre skäl för lösnings-rätten.
Det är sannt, på sätt en talare anmärkt, att äfven om den gått ett led längre, kan en dylik känsla förefinnas, men egendomen har då i alla fall varit länge skiljd från mig.
Utsk. har icke gjort mera än borttagit ,2:ne led af bördemän, i den förmodan, att kärleken till slägtjorden vore varmast hos de närmaste.
— Hr Ehrenheim har sagt, att orsaken hvarföre bördsrätten blifvit så förhatlig, vore den osäkerhet, som alltid vidlåder inköp af fastighet.
Ju större antalet af bördemän är, ju större blir också denna osäkerhet.
Om bördemännens antal inskränkes på föreslaget sätt, hvarigenom det i vanliga fall blir ganska ringa, kan jag utan stor svårighet göra mig på förhand underrättad, huruvida mitt köp skall blifva underkastadt bördstalan eller ej.
Utsträckes åter denna rätt till syskonbarn eller kusiner, så blir sannolikheten af sådana beräkningar mindre och den osäkerhet, som Hr Ehrenheim beklagat, långt större.
Jag fruktar att ett vidhållande af bördsrätten i dess nuvarule utsträckning skulle endast medföra det resultatet att öka missnöjet med sjelfva institutionen, och att denna folie förr än den annars skulle hafva gjort.
Efter do gamla lagarne, mine Hrr! var bördsrätten oinskränkt.
Det var först genom 17.20 års bördsordning den fick det inskränktare omfång den nu liar.
Det kan icke vara för mycket, om vi nu 130 år derefter vidtaga ifrågavar.de inskränkning.
Jag kan vitsorda att inom Utsk. ingen ledamot af BondeSt. påyrkade bördsrättens bibehållande i större mån än Utsk:s förslag innehåller.
En och annan föreslog till och med att inskränka den ännu mera, blott till barn och bröstarfvingar.
Till följd af allt detta tror jag det är klokast och försigtigast af den, som vill bibehålla bördsrätten, att icke gå längre än Utsk. föreslagit; för dem åter, som klagar öfver den af bördsrätten följande osäkerheten, måste det vara tillfredsställande att den inskränkes och olägenheterna således till en del undanrödjas.
Jag kan således icke förmoda att hvad Utsk. föreslagit, icke skulle vinna B. o. Ad:s bifall.
Denna lag sammanhänger, på sätt Utsk. äfven visat, på det närmaste med testamentsrätten.
Utsk. har tillstyrkt ett utsträckande af denna, och jag hör äfven till deras antal som anse, att det bör tillhöra innehafvare af jordegendom att disponera öfver densamma; men om detta medgifves, så måste också bördsrätten inskränkas: då får man icke tillåta börd, när egendomen lemnäs åt en bördeman, emedan ändamålet med testamentsrätten i sådant fall förfelades.
Mot denna princip hafva emellertid 2:ne talare upträdt.
Om jag antager kärlek till slägtjorden såsom grund för bördsrätten, så bör ju denna känsla vara tillfredsställd derigenom, att egendomen blir qvar inom slägten; och det är icke afunden som bör tillfredsställas, — den är icke någon ädel känsla.
Jag tror således att, såsom Utsk. föreslagit, återköpande af arfvejord bör tillåtas endast då, när den är såld utom börden, men att, om den öfverlåtes till en slägting, en annan dylik icke bör äga rätt att anställa bördstalan.
Det kan icke
Stå tillsammans med institutionens grund, och skulle endast leda till ytterligare splittring af jorden, hvarföre ändå tillräckliga bemödanden göras.
Många röster påkalla nemi. obegränsad styckning af jorden; men medgifves detta, så bör å andra sidan äfven medgifvas någon möjlighet af sammanhållning.
Hr Cederschiöld har sagt, att grunden för bördsrätten vore arfsrätten.
Bördsrätten följer ett helt annat system än arfsrätten.
I fråga om börd fästes afseende på hvarifrån jorden är Utgången, hvilket icke är fallet med arfsrätten.
Vi veta dessutom att bördsrätten redan är inskränkt till vissa led: arfsrätten deremot är oinskränkt.
Den tvetydighet, som Hr Cederschiöld sagt skola förefinnas, tror jag icke äger rum.
Han har förmodligen icke observerat, att det är blott Esta mom:t af § 3 som är förändradt, men de sednare mom. af samma § stå oförändrade qvar, och således förefinnas icke de olägenheter han i detta afseende anmärkt.
Jag vågar således, både ur synpunkten af bördsrättens bibehållande, men isynnerhet med afseende å den utvidgade testaments-ratten, vördsamt anhålla om bifall till Utsk:s Betänk.
Om testamentsrättens utvidgning, på sätt Utsk. föreslagit, redan blifvit s
Den 3 Juni. af E. St:r bifallen och af K. M. i lag fastställd, så skulle måhända äfven jag instämma i Gr.
Sparres yttrande.
Så är emellertid icke nu förhållandet, och osäkert kan vara, huru dermed går.
Utsk. har icke satt dessa båda frågor i något oskiljaktigt sammanhang.
Det låter således ganska väl tänka sig, att den ena går igenom och den andra blir afslagen; hvarföre jag anhåller att få yttra de betänkligheter, som jag anser möta för att nu obetingadt antaga Utsk:s förslag.