Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men att entreprenören deremot skulle hugnas med en del af de skjutspenningar, som hans granne med sina hästar förtjent, är Den 10 J u 11 i c. ra. obilligt och skulle ofelbart leda till afundsjuka, förargelse oell möjligen våldsamheter emot blifvande entreprenörer.
Min önskan vore att skjutslega!) icke under något villkor höjes öfver 24 sk- per mil å landet samt 28 sk. per mil i staden; men i de fall, som Utsk förutsätter i g:de punkten, nemi. då af locala eller andra tillfälligheter vid något skjutslag det finnes bevislig!, alt entreprenad ej för den ofvannämnda skjntslegan kan tillvägabrigas, och då det dock vore billigt att för dessa skjutsskyldiga bereda någon lättnad, får jag föreslå, att Konungens Hef:h:de hos K.
M. göra underd. hemställan, alt skjutslega!) utan entreprenad å dessa ställen må höjas lill högst 20 sk. milen; härigenom erhåller den ene parten, den skjutsande, en lättnad, ulan att den andie parten, den resande, för mycket betungas.
Den föreslagna förhöjningen vid entreprenad till 24 sk. per häst är redan en nog dryg beskattning och kommer mången gång äfven att trycka allmogen vid rese-ersätlningar till riksdagsmän, landtmätare m. fl.; men isynnerhet vore obilligt att ännu iner förhöja den, om ock blott partielt, till men för de embetsman, som utan förhöjning af lön eller reseersättning äro tvungne till kostsamma och trägna embetsresor, såsom t. ex. landsböfdingar och äfven, såsom förut är nämndt, compagni-befälet vid indelta armén.
Denna skjutslega öfverensstämmer äfven med den i Norrige, hvilken, eliuru Norrska milen äro J längre än den Svenska, dock ej är högre än 24 sk.
Svenskt b:co per mil efter nuvarande kurs.
— Jag tviflar ej heller, att denna förhöjning skall vara tillräcklig att på de flesta ställen tillvägabringa entreprenader.
Ej heller biträder jag Utskts mening, att den skjutsande må köra den resandes åkdon utan dess medgifvande.
I allmänhet köra de skjutsande med sådan liknöjdhet om åkdonet, att dettas härigenom orsakade ständiga reparation skulle blifva en ökad beskattning för den resande, oberäknad den omständighet, att mången, som endast har råd att åka med i eller 2 hästar, ej gerna vill anförtro sitt lif i en ovan körsvens hand, örn han ock skulle våga att anförtro honom sitt åkdon.
I afseende på bestämmelserna för de åkdon, som entreprenörerne eller de skjutsskyldige böra hålla, får jag föreslå det tillägg uti författningen, att de, utom de vanliga bondåkdonen, böra vara berättigade, om ej ålagde, att hålla bättre åkdon på fjädrar samt med suflletter emot ersättning enligt särskildt derefter förhöjd tariff för de resande, som skulle önska begagna dem.
Bland de iakttagelser i detta ämne, till hvars bestämmande Utsk. föreslagit, att underd. anmälan skulle göras hos K- M., är ej heller nämndt en i min tanke vigtig omständighet, nemi. bestämmande huru fort man bör äga rättighet att färdas med skjuts.
Om skjutslegan nu blir förhöjd med IljO Den io Juni e. m. 5o proc., är det val hardt, att den resande t. ex. i godt väglag med lätt alldon af en kitslig entreprenör skulle kanna tvingas att komma 5o proc. långsammare, än nu i dylika fall vanligen sker.
Jag känner väl alt dagboken bestämmer i| timme på milen, men hvar och en har troligen lika med mig erfarit, att t. o. m. de skjutsande sjelfve i godt väglag ej äro angelägne om denna onödiga tidsutdrägt på landsvägen.
Blir nu, såsom föreslaget är, skjutsningen stalld på entreprenad, torde derföre en billig jemkning i denna föreskrift blifva nödig, och får jag då föreslå, att med godt väglag och lätt åkdon må den resande dock aldrig tillåtas alt färdas fortare än en timme på milen; i sämre väglag och med tyngre åkdon må tiden bestämmas till i^ timme på milen.
Skulle den resande och den skjutsande före afresan ej kunna komma öfverens om farten bör vara i timme eller 14, äger gästgifvaren häruti beslutande rätt, den resande eller den skjutsande dock förbehållet att i dagboken anmäla bes.vär, om de skulle tinna deras rätt förnärmad genom dess beslut.
Vid alla de tillfallen, då den resande eller dess betjening kör, vare den resande dock alltid ansvarig för den skada, som hästarne genom körningen bevisligen kunde lida.
— Jag anhåller om återremiss af betänk., och att detta mitt yttrande må åtfölja remissen.
Lewenhaupt tilläde derefter muntligen:
Jag får äfven anmärka en i min tanke otvdlig redaction i premisserna till Utsk:s betänk.
Utsk. yttrar sig:
"Härunder får dock icke inbegripas en särskild bestämmelse för entreprenaders åstadkommande, som Utsk. vid sista riksdagen föreslagit, nemi. den, att, sedan flertalet af skjutsskyldige vid en station bifallit föreslagna villkor för entreprenad, borde de öfrige af samma skjutslag deraf vara förbundne att i dessa villkor ingå. K. M. har genom dess nåd. propos. täckts framställa betänklighet vid denna bestämmelse och särskildt påkallat R.
St:s yttrande derom, äfvensom flere ledamöter af RiksSttn ansett den icke böra äga rum.” ”En sådan bestämmelse kan Utsk. icke heller, för sin del, tillstyrka.
Den skulle kunna leda till verkligt förtryck derigenom, att någon påbördades villkor, som enskildt för honom voro mera betungande, än sjelfva skjutsningsbesväret, hvaremot någon säkerhet icke är att påräkna uti flertalets bifall till villkoren, då ett sådant bifall kan framkallas af förhållanden, som icke för hela skjutslaget äro gemensamma, och man t. o. m. kan tänka sig möjligheten, att en majoritet af ett skjutslag kunde befordra enskild vinning genom stegring af entreprenad-villkoren på minoritetens bekostnad.
Grannlagenheten om hvars och ens enskilda rätt påkallar dessutom, att han, alldeles oberoende af andra, må sjelf bedomina, om utbytet af en honom ålagd skyldighet emot en annan lander honom till fördel eller icke.
Deremot anser Don 10 J u n i e. m. »9‘ Utsk. det, ulan all kränkning af sådan grannlagenhet, kunna anlagas, att den, som icke vill ingå i föreslagna entreprenadvillkor, bör bestämdt uttala sin vägran och icke hindra öfverläggningen och besluten om en så vigtig angelägenhet, genom egenvilligt uteblifvande från sammankomster, som för sådant ändamål blifvit behörigen kungjorda, oell Utsk, tillstyrker således, att de vid sådana sammankomster frånvar. böra åtnöjas med de närvarts beslut.”
Det Ur icke att förmoda, att de närvarandes beslut blir enstämmigt.
Jag tror att det blir tvänne beslut, nemi. det som fattas af dem, hvilka vilja, att något bidrag bör beviljas entreprenören och det andra deras, som Uro af motsatt tanke, Hvilketdera af desse närvarandes beslut skola då de frånvarande underkasta sig.
Det kan hända, att man är hindrad alt vara närvar, och således oskyldig utebiifver.
Jag skulle derföre vilja, att den som utebiifver får fortfara att skjutsa på gammalt sätt.
Så vidt jag liar mig bekant, är det en allmän önskan i landet, att skjutsskyldigheten måtte skiljas från jordbruket, och som jag icke kan uppgöra något bättre förslag i detta afseende, än Utsk. gjort, så tillstyrker jag antagande af delta betänk.; likvisst med det tillägg, att ej nuvar. skjutsskyldige under 5 års tid malte frångå d$ rättigheter, de nu äga, på det att, om entreprenaderna icke skulle äga bestånd, de resande likväl på något sätt måtte kunna komma fram.
Hvad åter angår förändringen af 1827 års rese-reglemente, så finnér jag, att Staten här skulle göra en besparing på desse embetsmäns bekostnad, hvilket jag alldeles icke anser vara billigt.
Jag önskar derföre, att de, som äro skyldige att resa i Kronans ärenden, måtte få ersättning i förhållande till kostnaden.
Hamilton, Hugo, begärde att upplysning måtte meddelas, huru detta mål blifvit i de öfriga Stånden afgjordt.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att Bonde-Ståndtt bifallit Ekon.Utskts nu föredragna betänk., och att ingen underrättelse rör:de de öfriga Ståndens beslut i ämnet ännu ankommit.
Af denna upplysning torde det til låtas mig att hemta, åtminstone för min egen del, den öfvertygelse, att betänk, väl i detta fall icke varit så särdeles illa grundadt, då det gått det Stånds önskningar till mötes, hvars välstånd på denna fråga till en stor del beror.
Från detta Stånd hafva blifvit inlemnade en mängd motioner, hvaruti hela Ståndet instämt, hufvudsakligen afseende hvad detta betänk, tillstyrker; —alt förbigå, att betänk, ärstödtpå den särskilda underd. skrifvelse i ämnet, som BondeStåndet vid sista riksdagen till K. M. ingaf.
Då nu detta Stånd Den 10 Janl e. m. har antagit betänk, titan någon återretniss, torde det tillåtas mig att tro, att tle påståenden, som här aro gjorda, alt BondeStåndet, om detta hetänk. antoges, skulle blifva lidande, dei igenom äro tillräckligt vederlagda.
Man har sagt, att en betydlig inkomst skulle fråntagas BondeStåndet genom den föreslagna förändringen.
Jag tilltror dock Svenska BondeStåndet så mycken calculationsförmåga i delta afseende, att om de verkligen derigenom skulle blifva lidande, de icke bade antagit betänk, såsom de dock nu gjort.
För öfrigt har efter min tanke den hufvudsakligaste anmärkningen varit den af en talare gjorda framställningen, att, då det står att de frånvar. skola underkasta sig de närvarts beslut, så kunde man fråga: bvilketdera är de närvarts beslut, antingen den numerära majoritetens, som förkastar entreprenaden, eller minoritetens, som antager densamma.
Jag medgifver, att det kunnat behöfva tvdligare uttryckas i betänkandet.
Jag tror mig dock kunna förklara, att Ulskts mening var, att om deri minoritet, som antoge entreprenad, blott bestod af ^ utaf de närvar., så vore det bindande för de frånvar.
Det var blott detta, som jag nu upplysningsvis ville nämna.
Hvad angar den anmärkning, som här blifvit gjord, att detta skulle förorsaka en högre kostnad för embelsmän, som i Kronans tjenst mäste göra resor, så har TJtsk. sökt afhjelpa detta, hvad högre embetsman beträffar, genom en ytterligare nedsättning uti det i resereglemente! för hvarje dass anslagna hästantalet, hvilken nedsättning efter min öfvertygelse öfverensstämmer med billigheten oell det verkliga behofvet.
Hvad åter de lägre tjenstemännen beträffar, så vet jag icke, huru detta, i öfverensstämmelse med den lindring, som jordbruket, enligt hvad man allmänt erkänner, verkligen behöfver, och som svårligen lärer kunna åstadkommas annorlunda än genom mer eller mindre ökad skjutslega, skulle kunna afhjelpas.
Måhända blifva särskilda ersättningar för dessa embetsmän af nöden, då den lön, som nu är åt dem anslagen, nödvändigt måste blifva mindre, då deras resekostnader i och för tjenslen ökas, men i det fallet blir det efter min tanke då Styrelsens sak att derom afgifva förslag och kan icke komma att bero på Ekon.Utskts bestämmande.
Sedermera äro här mot 2tne punkter särdeles muntrande anmärkntr gjorda, hvilka jag lemnar i sitt värde, men torde dock få taga mig friheten att redogöra för de motiver, som vid dessa frågor ledt Utskottet.
Den ena anmärkntn angick det förslaget, att den dräng, som följde med hästarna, skulle hafva rättighet alt köra dem, om de voro 2, men icke om de öfverskredo detta antal.
Detta förslag gäller blott de ställen, der entreprenader äro inrättade, och då Utsk. föreslår, att det skall åligga Konungens Befthtdc att årligen undersöka och hålla hand öfver att entreprenörerne skola vara försedde med säkra skjutsdrängar, som äro fullt på - Den 10 Junie. ra. pålitlige att köra för fiktion; så har IJtsk. trott, att det i de tirsta händelser är säkrare, om en bonde eller dräng, som är van vid sina hästar, får köra dem sjelf, så länge det är fråga om sådant anspann, som han är öfvad att köra, nemi. 2 hästar, än att lemna hästarna att köras af en person, som ieke kände dem; oell Utsk. har tillika ansett det såsom ett nödvändigt villkor för entreprenörers erhållande, alt man fråntoge de resande den dispositionsrätt öfver hästarna, hvilken de tills dato haft, och som ofta föranledt kreaturens misshandling.
Utsk. har trott, att sådant möjligen kunde tolereras af större skjutslag, der skadan delas till eller blott träffar hvar femtionde eller hundrade af de till skjutsens bestridande anslagna hästar; men det skulle hafva ett högst förderfligt inflytande på en entreprenörs bestånd, som skall hålla 10 eller 15. hästar, om han får någon af dem förstörd; det blefve då omöjligt för honom alt bestrida entreprenaden.
Alt åter vilja utsträcka samma villkor till våra större vagnar, försedda med större anspann än det vanligen brukliga, hafva vi ansett farligt, eftersom allmogen icke är van att sitta högt upp på en kuskbock och köra 4 eller 6 hästar.
Derför har Utsk. föreslagit, alt den resandes kusk då må få köra, men med fullt ansvar för hvad som hända kan.
Samma ansvar har Utsk. å andra sidan föreslagit äfven böra drabba entreprenören, om genom hans drängs förvållande någon olycka händer.
Man kan väl säga, alt den resande icke dermed är belåten, men längre tror jag icke att man uti lagstiftningen kan gå.
Hvad beträffar den andra anmärkn:n om en lämplig sitteplats för den, som kör, så, om någon kan föreslå ett mera lämpligt uttryck, må det gerna antagas.
Det var svårt att få ett passande ord för det, som Utsk. dermed afsåg, nemi. att det verkliga tyranni mätte upphöra, som de resande till dato utöfvat mot de skjutsande sjelfva eller deras drängar, då de ofta få sitta hoprullade som en kappsäck bakpå vagnen samt under dess nedslagna sufflett, och kunna de ej stå bakpå, så få de springa efter vagnen.
Detta måtte hos en civilicerad nation icke vara rätt.
Att det möjligen kunde leda lill en större veklighet hos allmogen än hittills, vill jag icke bestrida, men den veklighet, som derigenom skulle uppstå, vore ungefär att förlikna vid den, som hos negerslafven skulle uppstå, om han befrias från misshandling.
Jag kan icke gilla den åsigt, att man bör fortfarande äga rättighet att så behandla medmenniskor; detta är min uppriktiga öfvertygelse, och jag kan icke densamma frångå.
Hvad beträffar den anmärka., som gjordes af den siste värde talaren, att en öfvergångsperiod af 5 års tid måtte lemnäs, hvarunder de nuvar. skjutslagens skyldigheter, — talaren begagnade visserligen ordet ”rättigheter,” men jag 8 H. *5 *94 Den 10 J u n i c. in. förmodar att lian menat ”skyldigheter” — måtte qvarstå, på det att, om entreprenaderna icke kunna tillvägabringa*, hemmansägarne matte äga qvar den skyldighet att skjutsa, som de hittills haft; så har Utsk. ansett, att samma skyldighet alltid kom me att qvarstå för hemmansägaren, då han, ifall entreprenad icke kan erhållas, eller om den af en eller annan orsak skulle upphöra, der ilen blifvit bragt å hane, alltid måste i sista rummet svara för att commnnicalionen icke blir afbruten.
Det är blott med dessa upplysningar jag velat besvara de anmärkn:r, som har mot Utsk:s betänk, blifvit gjorda, men vill i öfrigt visserligen icke motsätta mig en ålerremiss, ifall den skulle af Ståndet yrkas.
I afseende på detta betänk. instämmer jag med dem, som ansett det för närvar, icke vara antagligt.
Alt skjutsens bestridande i Sverige tillhör jordbruket och har tillhört detsamma ända från den tid, då allmogen och hemmansägarne skjutsade Konungen och dess följe, intill den lid då den blef indelad tili skjutslag, behöfver icke deduceras, ty det är redan tillräckligen kändt.
Jag tror således, att här egentligen är fråga 0111 ordnande af detta skjutsbesvär så, att det i minsta möjliga mån trycker jordbruket, och att jordbrukaren måtte för detta åliggande erhålla motsvarande ersättning.
Utsk. har uti sitt betänk. på visst sätt afsett delta ändamål, då det sökt alt skaffa jordbruket en lindring, men på en alldeles egen väg, sorn Hr Bergenstråle i åtskilliga fall ganska riktigt anmärkt icke skulle leda till målet ulan derifrån, och derjemte förorsaka en massa af tvister.
De s. k. entreprenaderna, ett ord som mail fästat sig vid, såsom en talisman, hvilken man skall trygga sig vid, ar intet annat än hvad som flera gånger har varit försökt, men alltid misslyckats.
I Södermanland äro på Jäders gästgifvaregård 3 eller 4 försök gjorda, men alla gångerna hafva entreprenörerne blifvit bankrut och måst upphöra dermed, samt skjutslaget ånyo inträda uti skyldigheten att fullgöra sitt skjutsbesvär.
Det är icke iner än några år, sedan B.
St. beslöto, alt jordbrukare, som bestrida ironoskjutsen, skulle få samma skjutslega, som de, hvilka bestrida gästgifvareskjutsen.
Desse hade förut mindre betalning, men hafva nu kommit till rättelse deruti.
Efter detta betänk, skulle de åter komma till det förhållande af olikhet, sorn R.
St. rättvisligen afskaffat; ty, mine herrar! det måste väl erkännas, att i all lagstiftningsväg är olikhet i medborgares skyldigheter och rättigheter hvad som af den lagstiftande makten i synnerhet bör undvikas, så framt man icke söker med flit att alstra strid och split, i stället att, som sig bör, motverka dem.
Jag kan således icke annat än på det högsta yrka att, sorn Utsk. finnér, att skjutslegan bör förhöjas till 24 sk. b:co milen, hvilket jag anser vara rättvist, så bör det ske allmänt och intet undantag göras för dem, som ej Deli 19 J ii ii i c. in. vilja ingå Uti entreprenaderna; ly alt de skola åtnöja sig med mindre lega, utan att missnöje och split deraf skulle uppstå, låter ej tänka sig, och ett sådant förhållande kan leda till besynnerliga förhållanden emellan de skjutsande och de s. k. entreprenörerna.
Är det för att skaffa förtjenst åt några speculanter, som skola slå sig ned på gästgifvaregårdarna, och för hvilka allmogen blir tvungen alt hygga bostäder, och hvilka tilläfventyrs hvarken till fräjd, seder eller ordning kunna jemföras med de hemmansagare, som nu äro gästgifvare oell ansvara för skjutsningen?—
Jag kan icke tro, alt entreprenaderna leda till någon nyttig följd för fäderneslandet.
På de vägar i landet, der skjutsningen är ringa, der blifva de omöjliga, och der inycken skjutsning är, blifva de otillräckliga, så att reserven måste anlitas, hvarförutan de resande finge vara qvar på gästgifvaregården ett dygn, innan de kommo derifrån eller sjelfve accordera med allmogen för att få hästar.
Man har hört påstås af en anmärkare, Hr Bergenstråle, att hållskjutsen skulle kunna allmänt afskaffas.
Jag delar icke denna öfvertygelse, utan tror, att hållskjutsen är vida mindre tryckande för allmogen än reservskjutsen, och ganska tydligt är att på de mest befarna vägarna, der reservlagen måste vara talrika, är det omöjligt att få ett tillräckligt reservlag inom ^ mils omkrets; och om således hållskjutsen skulle borttagas, som ligger på längre afstånd från gästgifvaregården, så blir det brist på hästar vid skjutsombytena och skjutsen kan icke utgöras till det belopp, sorn de resandes foråskådning fordrar.
Af sådan anledning skulle, enligt talarens yttrande, öfverenskommelse af landshöfdingarna beredas; men jag frågar: hvari kunde väl dessa öfverenskommelse!- komma alt bestå?—
Ej uti en öfverenskommelse mellan de reservskjutsskyIdige att utgöra tätare oell större skjuts för sina hemman, såsom att komma i gånger i stället för en, och om sådant medgåfves, kunde derföre ej vinnas af de från hållskjutsen befriade någon motsvarande ersättning.
Då inträder man således på det gebitet, att en medborgare befrias från besvär, hvarmed en annan belägges, utan alt denne sistnämnde af den förra skall erhålla full ersättning, och sorn möjligen blefve underkasladt ständiga förändringar, hvilket otvifvelaktig! skulle komma att utgöra ett trätofrö emellan länsstyrelserna och hemmansägarne, alla instanserna igenom, och slutligen emellan K. M. och folket.
Det finnes få saker, som uppväcka så mycken split och oenighet, sorn då den ene individen i samhället tror sig vara för nära trädd i jemförelse med sin granne, hvars hemman i öfrigt är af samma jordnatur och består af samma hemmantal som hans, synnerligen då de sättas i dessa olika förhållanden till hvarandra genom en lagstiftning, som till sin princip vore oriktig.
Anledntn undfaller hemmansägarens uppmärksamhet, men han ser, att Paul har fått Den 10 J u 11 i c. m. bättre vilkor än lian, Pehr, sorn sitter på ett hemman, hvilket är alldeles lika stort och af samma jordnatur med den förres.
Sådana förhållanden böra vi, mine herrar! i möjligaste måtto undvika att åstadkomma.
Jag skulle tro, alt våra skjutsanstalter kunna med mycket enklare föreskrifter komma att i betydlig mån förbättras, så alt allmän belåtenhet derigenom uppkommer.
Skjutslegan år 1809 var 8 sk. i silfver, svarande emot 3a sk. riksgälds och höjdes då.
Nu är det tillstyrkt af Utsk., att den för en del skulle blifva 24 sk. b:co i stället för de förut bestämda 16 sk. b:co, således en mindre förhöjning nn 1840 än då den höjdes från 8 sk. lill 12 sk., sedan till 16 sk. i silfver, svarande emot 1 r:dr 16 sk. rtgs, ehuru nu 2.4 sk. b:co icke svara emot mera än 36 sk. r:gs.
Jag skulle tro, att icke vid någon af de föregående förhöjningarna fråga uppstått om ersättning för dem, som äro nödsakade att resa i tjensten; det har icke med denna fråga något oskiljaktigt sammanhang, utan detta blir en särskild fråga, som icke tillhör Ekon.Ulskts handläggning; ty i händelse någon reglering i och för resor till syner på boställen kommer att medföra någon större kostnad för befälet, än det med dess närvar. löner kan bära, så blir det tillfälle för K.
M. alt derom göra framställning i sammanhang med frågan om reglering af befälets löner.
Om man således pröfvar skäligt, att skjutslegnn nu förhöjes, så bör det ske ulan* afseende på nyssnämnda fråga.
Derefter uppstår den särskilda frågan, huru på hvarje gästgifvaregård skjutslaget inom sig kan öfenskomma om fördelning emellan reserv och håll, ty den till gästgifvareskjutsens utgörande indelta hemmansdel måste alltid anses tillhöra samma station, ända till dess flera blifvit inrättade och hvardera blir mindre, och då måste under landshöfdingarnes uppsigt öfverenskommelse!' uppgöras, hvarmed hvar och en måste linna sig belåten: men 0111 vid ett sådant tillfälle personer säga sig vilja åtaga sig skjutsningsbestyret på entreprenad, men skjutslaget begär att få den med 8 sk. förhöjda skjulslegan och vidblifva skyldigheten att hålla hästar och kuskar, — kan det väl bestridas skjutslaget företrädesrätten emot en främmande speculant, och hvart tager det då vägen?
— Månne eljest någon skulle vara belåten?
— Wisserligen icke; utan rättegångarne skulle ökas till den grad alt embetsverken omöjligen skulle medhinna deras upptagande och afgörande.
Hr Edenhjelm: Frih.
Hamilton trodde, alt min mening var skyldighet i stället för rättighet, då jag för en stund sedan begagnade delta sednare ord.
Min mening var likväl verkligen rättighet, emedan skjutsbesväret nu medför många rättigheter, som derifrån befriade hemman sakna.
De skjutsskyldige äro befriade från kronoskjuts, från D e 11 10 Jun i c. m.
•97 brefbäring och kanske ännu flera besvär.
Jag ber att de måtte få bibehålla alla dessa rättigheter, till dess tiden är sä långt avancerad, att man med visshet kan bedomina, om företaget bär sig eller ej, hvarom man ännu ej kan vara fullt säker.
Gr Horn, Claes Fredr.:
Hufvudsakligen instäm mer jag i Utskts förslag, emedan jag anser det vara bygdt på de säkraste grunder, som här kunna tagas, för att komma till det sökta målet.
Jag delar således icke den af den förste välde talaren här yttrade åsigt om olämpligheten deraf alt vilja införa entreprenader, emedan de skulle frånrycka jordbruket en efter hans tanke stor förtjenst på skjutsen.
Delta har redan af en värd talare blifvit motsagdt med ett skäl, som ej bör kunna jufvas, nemi. att BondeStåndets ledamöter enhälligt förenat sig härom uti alla de från Ståndet afgifna motionerna i ämnet, på hvilka betänk, stödjer sig.
Det var äfven vid förra riksdagen samma händelse.
BondeStåndet yttrade då nästan enhälligt samma önskan om skjutsbeslyrets upphörande och dess öfverflyIlande på frivillig entreprenad.
Jag yttrade då samma tanke som nu, alt om man ville hafva en sådan entreprenad i stort ordnad och efter eli verkligt systeåne genomförd, så borde uppsigten deröfver utgå från en central-auctoritet; bäst och rättast från Öfvcr-poslstyrelscn, då hela sk ju lss äsendet i allmänhet skulle stå i sammanhang med postväsendet; men denna tanke mötte då och möter ännu så mycket motstånd, alt den ovillkorligen måste vika.
Man önskar icke att i allmänhet uppdraga ät centi al-styrelser sådana bestyr, sorn tillhöra communerna , och detta kan vara rätt i många , i de flesta fall, emedan man icke har förstått att skilja sådana stalsbestyr från den reglering, som otvifvelaktig! måste utgå från en enda styrelse.