Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag erkänner äfven, att det måhända är något kortsynt af mig att vilja bedöma statscrediten efter förhållandet med enskilda crediten; men icke af egenkärlek eller alltför stort sjelfförtroende till riktigheten af mitt omdöme önskar jag förblifva kortsynt i detta fall, utan af ren fruktan, emedan af den mängd stora financierer, jag under min korta lefnad lärt kanna, bar jag funnit, att icke en femtedel varit solid oell att de öfriga haft förstörda alfärer.
Det är af fruktan för denna motsats till kortsynthet, som jag önskar bibehålla min kortsynthet.
Jag tror, att man inledes på vingleribanan i samma ögonblick, som man följer de theoretiska åsigterna om statsskuldssystern och statshushållning.
Theorien bör nemi. lämpas efter locala förhållanden, efter nationens tillgångar och behof.
Det är i denna tillämpning, som svårigheten ligger, och vi böra ihågkomma, att våra förfäder kunnat under de svåraste tider uppehålla Sverige, utan att anlita statssskuldssystemet, oansedt Sverige då var vida mägtigare och inom sig ägde mindre tillgångar än nu.
Man har sagt, att det är en sä stor skillnad emellan förhållandet med dea enskilde och förhållandet med staten, att den enskilde handlar i följd af passioner, svaghet, ögonblickliga intryck m. m., och staten deremot efter väl öfverlagda beslut.
Jag tror, att man bör i detta fall antaga samma qvalilicationer lör staten som för den enskilde, oin man vill göra jemnförelsen riktig.
Man bör ej alltid antaga, att den enskilde är kortsynt och svag.
Antager man det, måste man antaga detsamma i afseende på staten.
Löwenhjelm, om det ej kan finnas statsmagler, som ledas af passioner, oin icke den ena statsmagKm kunde hafva passionen att å tout prix upptaga statslån, och om icke det sökta ändamålet kunde vinnas genom den passionerade statsmagtens inflytande och den andra statsmagtens svaghet.
Jag tror detta vara möjligt, och att man således ej bör uppgöra jemnförelsen på det sätt, att man säger, att staten alltid skall handla förståndigt, då man påstått, att den enskilde handlar af passion eller svaghet.
Jag tror jemväl, att staten, efter att hafva beträdt statsskuldsbanan, icke alltid kan stadna, der den bör göra det, för att icke öfverskrida den rätta punkten.
I detta fall hänvisar jag till England.
Jag är öfvertygad, att om England kunnat stadna på denna bana, hade sådant längesedan skett; och jag förmodar, att de flesta här närvarande skola upplefva en tidpunkt, då man genom en stor explosion i följd af dess statsskuldsystem, skall finna, att detta system är af stor våda för de nationer, som lättsinnigt eller uti stor scala anlita detsamma.
Man har sagt: för staten existera icke dessa uppsägningar, för hvilka den enskilde är så rädd.
Det är sannt, att om statspapperen äro goda, finnas en stor del af deras innehafvare, som u H. 31 Dea 6 Augusti f. m. icke önska dem uppsiigbara; men i allmänhet mäste det viii kunna antagas såsom en sanning, att den, som lnir ett löpande papper i sin bureåu, vore mera belåten med, att detta papper vore uppsägbar!, sä att han när som helst kunde disponera capilalet, än dermed, att han blott kan disponera räntan.
Den enskilde, då han är ordentlig, lånar endast med viss uppsägningstid; och jag skulle i sådant fall, fastän det kan härflyta af kortsynthet, vida hellre vilja hafva en fordran hos den enskilde, hvarigenom jag har säkerhet att, när jag vill, återfå mitt capital, än ett statspapper, som nödgar mig att blifva speculant eller spelare för att passa p.i den lid, då jag kan sauvera mitt capital.
En sådan vingleri- eller spelareåtgärd, som måste förutsättas hos innehafvaren af statspapper, är tillräcklig för att bos mig väcka den önskan att hellre i min vård äga sådana papper, med hvilka jag slapp sådana transaetioner.
Man har sagt, att det vore högst fördelaktigt att hörja med statslånesystemet ju förr dess hellre.
Våra förfäder hafva i detta fall varit kortsynta, dåde icke anlitat statslån, och derföre, tack vare deni! hafva vi icke några stora skuldmassor att bära.
Men då man säger, att ett tidigare inträdande på denna bana medför hushållning, emedan i sådant fall lån kunna erhållas mot lägre ränta för att dermed anskaffa flotta och fästningar, och således lånen i behofvets stund blefve mindre stora, så ligger uti detta yttrande, då man dervid nämnt flottan, ett bevis, att man vill använda statslån till ändamål, som ej tillhöra deras bestämmelse.
Då man för lånade penningar vill bygga en flotta, som, enligt hvad Hr Lefrén sjelf sagt, ruttnär bort om några år, synes syftemålet vara att använda dessa medel till dylika företag, hvartill de aldrig böra användas.
Man har sagt, att medlens' rätta användande är säkert inom en constitulionel stat, och alt det ej vore värre att controllera användandet af de summor, sorn lånas, än af dem, som upptagas genom beskattning; men skatterna utgå till de ordinarie behofven efter fastställda stater, som vanligen äro så knappt beräknade, alt någon större misshushållning med dem icke skulle lemna möjlighet för statsmachineriets jemna gång.
Det är derföre, som styrelserna i de flesta länder begära extra ordinarie budgeter, och det är just med dessa extra anslag, som tillfälle lemnäs för stor misshushållning, hvarföre jag också är öfvertygad, att om ett land ej är belåtet med sin styrelses hushållningssätt med de ordinarie skatterna, skall missnöjet blifva ändå större öfver hushållningen med de extra inkomsterna.
Det är just de stora summorna, som lemna tillfälle till misshushållning i stort; och detta har väl äfven Gr. Löwenhjelm afsett, då han slutat med att säga: låtom oss låna och väl använda lånen.
Jag har icke, såsom en värd ledamot yttrat, bestridt principen af statslån.
Jag har deremot sagt, alt det kan uppstå en krisis, då det blir nödvändigt att be - D c 11 G A ti gu s ti f. m.
JÖ3 gagna dem; men jag måste på det yttersta bestrida deras upptagande, då man vill skafta sig statslån blott för att hafva ett statslån.
Jag tror, att Riksg.contrs skuld kan ordnas med de tillgångar, som nu finnas och intill nästa riksdag kunna inflyta; meia att låna för att låna oell under hopp, men utan någon säkerhet, att länet väl användes, är 2:ne saker, som jag måste motsätta mig.
Man bar framkommit med exemplet af Finlands eröfring och dermed sökt hänföra ett Stånd, som alltid varit nitiskt för sjelfständighet och ära.
Hr Cederschiöld har redan framställt, att med den Styrelse, som då fanns, hade vi förmodligen icke med aldrig så mänga fästningar och statslån kunnat berga oss, och på samma grund tror jag delta exempel icke här vara tillämpligt.
Man har yttrat, alt man ej från bevillningen borde taga ifråga var. amortering.
Jag anser dock, att den preferablcmcnt borde tagas från bevillningen just derföre, att man sålunda minst drager strå för Nationen.
Då vet Nationen hvad Styrelsen kostat; men i fall man erlägger en obetydlig ränta till en amorlissementsfond, kommer Styrelsen att använda stora summor, utan att de flesta af allmänheten hafva kännedom deraf.
Jag är icke rädd för skatteförhöjning, då dermed beredes någon stor nytta för framtiden, helst jag är öfvertygad, alt de Hrr, som tänka olika med mig, skola vid nästa riksdag åter kunna bevisa, att skatterna sedan år 180g ieke blifvit ökade; ty ehvad beskattning vid riksdagarna an må beslutas, blir det dock alltid för dessa
Hrr möjligt att vid följande riksdag klart och tydligt visa, det skatterna sedan 1809 ej blifvit förhöjda.
Men det fägnar mig, att Hr Tham, som vid alla tillfällen påstått, att skatterna ej äro för höga och att intet missnöje linnes ilandet, nu vitsordat det obehag, som finnes vid fördelningen af de redan existerande skatterna.
Uti detta yttrande af Hr Tham synes ligga ett medgifvande, att de nuvar. skatterna anses mycket tunga och att icke den belägenhet existerar, öfver hvilken han så ofta gifvit oss försäkran.
Hr Lefre'n har i anleda, af mitt yttrande, att han vore en ifrig försvarare af fondsystemet, fått tillfälle att framlägga' sin bekännelse i detta fall.
Jag erkänner, att på det sätt, han definierat statsskuldssystemet och ansett det böra användas, är jag nära af samma lanke med honom; det är blott skada, att han något för tidigt vill tillämpa en sats, som är theoretiskt riktig.
Han har sagt, att han ej älskar statsskuldssystemet för skuldens skull samt alt han vill Spara statsskulden för nödvändiga behof, dertill cj medel genom andra utvägar kunna anskaffas.
Deruti är jag af alldeles samma tanke med den värde talaren.
Men lian vill nu börja anlita skuldsystemet i smått och bilda crediten, på det systemet i stort må kunna begagnas, och deruti kan jag ej instämma.
Jag vill äfven statsskuldssystemet, då det med - Den 6 Augusti f. m. för stor nytta för efterverlden oell bördan således med rättvisa kan fördelas på efterkommande, såsom då medel erfordras, till gränsens befästande och dylikt; men jag tror icke, alt det är nödvändigt att börja nu för att så mycket säkrare i framtiden komma in på statsskuldsbanan.
Jag är af den öfvertygelse, att sedan vår realisation gått för sig, våra creditlagar blifvit förbättrade och våra financer kommit i ordning, samt sedan verlden kan se, att vi vid hvarje riksdag hafva några millioner att disponera genom en laglig bancovinst, så skall det icke blifva svårt att mot pantsättning af en sådan tillgång erhålla den credit, man önskar.
Det finnes i min tanke icke mer än ett enda skäl, hvarföre vi nu borde ingå i statslån, och detta skäl, som jag icke hört någon talare åberopa, är, att vi så illa skött den credit, vi förut haft, att det kan vara nödigt att förändra den opinion, som i detta afseende utomlands måste existera.
Men jag tror, att äfven detta skäl upphör, då vårt läge och öfriga politiska omständigheter tyckas båda, att vi annu flera år skola få äga fred, hvarunder vi genom ett klokt ordnande af vårt myntväsende kunna visa, att vi inträdt på en bättre väg, i följd hvaraf vi icke behöfva uppoffra några summor för att återställa vårt renommée.
Slutligen bar Hr
Tham behagat bedöma afgifterna lios dem, som motsatt sig statsskuldssystemet.
Jag har vid flera tillfallen anhållit, att man ej måtte ingå i bedömande af afsigterna, utan blott hålla sig till de ord, som på ena eller andra sidan blifva yttrade.
Jag vill också nu suspendera allt omdöme om Hr Thams egna afsigter, och jag har ingen rätt att tro dem vara elaka; men jag hemställer, om icke, då man alltid återkommer till dessa förmenta afsigter att vilja verka missnöje mot Regeringen, man icke kunde tillskrif va talaren på den motsatta sidan äfvenså dåliga afsigter, hvilka jag dock icke vill relevera.
Jag tror, att den, som talar såsom jag, icke kan tillhöra dem, som vilja väcka missnöje mot Regeringen; ty om R.
St. åtskiljdes efter att hafva beviljat ett stort statslån, tror jag, att större anledning till missnöje med Regeringen skulle uppkomma, än genom förut varande förhållanden.
Silfverskjöld trott, att jag med ordet ograveradt menat, att staten icke skulle vara något skyldigt vid Ständernas åtskiljande, får jag påminna, alt mitt yttrande var, det jag hoppades, att, då Ständerna åtskiljas, landet måtte vara från statslånesystemet befriadt eller ograveradt.
Att den skuldsumma, som Riksg.cont. nu äger, tillkommit för tillfälliga behof och således bör betalas icke genom statslån, utan genom bevillning, är fortfarande min öfvertygelse.
Man har sagt, att spannmålsundsättningarna, som medtagit en million, vore en sak, som borde kastas på våra efterkommande.
Enligt min tanka tillhör det samtiden att undsätta de brödlösa; och skulle vid Den 4 Augusti e. m. 165 inträffande missväxter den sats göras gällande, att efterkommande borde bidraga att föda den del af nationen, som lidit af missväxter, kunde det hända, att elterverlden af oss iinge mottaga betydliga skuldsummor endast för att hafva gifvit bröd åt den nuvar. generationen.
Man måste dock i första rummet föda sig sjelf, hvarföre det alltid blir orimligt, att den närvar, generationen på efterverlden kastar utgifterna för sitt underhåll.
Jag anhåller om bifall till betänk., emedan jag tror, ait ingenting kan vinnas genom återremiss, då jag ej kan vinna det ändamål att få bevillningen något förökad, hvilket jag önskade just för att ådagalägga, huru sista Ständer handlade, och på det åtskilliga af de Hrr, sorn då talade för de stora anslagen, måtte få tillfälle att fördela den bevillning, soin i följd af deras då afgifna votum redan bort utgå, men hittills icke kunnat inflyta. II.
Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas i eftermiddag kl. 6.
Jag nämnde uti mitt förra anförande flottan bland föremålen för statslån.
För att skyndsamt komma förbi den olikhet i meningarna, som i detta afseende finnes, får jag endast påminna, att jag satte correctivet bredvid , emedan jag sade, att jag ej yrkade statslån för sådana föremål, i hvilkas natur det ligger att hastigt förstöras
Jag tror, att äfven för flottan sådana behof kunna inträffa, som böra fyllas genom statslån; men kanske uttryckes min mening bast genom utbytande af ordet flotta emot sjöförsvar, hvarigenom olikheten i meningarna om hvad som utgör föremål för statslån, torde vara afhulpen.
Cronhjelm har bestridt, att i mertalet af dem, som i en constitutionel stat skola deltaga i beslutet om statslån, ligger någon garanti.
Jag får anmärka, att det förhåller sig med garantier såsom med controller; de bestå deri, att genom nödvändigheten af fleras medvetande försvåra underslefven.
Längre kommer man icke; ty hvarken i fråga om controller eller garantier kunna vi finna något absolut.
Men likasom man bereder controll derigenom , att man förekommer, det underslef kan äga rum, utan att flera deri deltaga, likaså tror jag, att nödvändigheten af begge statsmagternes medgifvande bildar en större garanti mot misstag, än den, som hos individen kan finnas.
Hvad hushållningsprincipen beträffar, vill jag medgifva, att om man för mig framställer en person, hvars förmögenhet är så fullkomligen tryggad som staten, gälla för honom alla de husshållningsgrunder, som för staten äro gällande; men om jag antager en sådan individ, ägande 5o,ooo r:dr ärlig inkomst, som hvarken genom eld, jordbäfning eller andra olyckor kan gå förlorad, och jag föreställer mig, alt bland dessa 5o,ooo r:dr finnas 5ooo, som han icke behöfver till sina löpande utgif - >66
Den 6 Augusti f m. ler, och att lian har byggnader att göra på sina egendomar; da frågar jag, Iivari gör lian klokast, antingen att genom utpressningar hos sina bönder, arrendatorer etc. skaffa sig medel till dessa byggnader, eller att upptaga ett lån och till ränta samt amortering använda dessa 5ooo r:dr.
På detta sätt och under den supposition, jag gjort, tror jag, att samma principer gälla för statens och den enskildes hushållning.
Det har anförts, att Representationen icke har samma medel till controll, eller samma garanti för användandet af de capitaler, som erhallas genom lån, som i afseende på de capitaler, hvilka uppkomma genom skatterna.
Jag skall gerna medgifva, att jag haft orätt; men förut hörman bevisa, i hvad fall controllen icke är lika stor.
Det har blifvit sagdt, att innehafvarne af de fondpapper-, som blifvit utgifna för statslån, skulle önska att kunna uppsäga slaten och uppbära sitt capital.
Äfven häruti skulle jag gerna erkänna mitt misstag, om det vore mig möjligt, då detta påstående står i strid med den erfarenhet, som man förvärfva t i de länder, der ett sådant system finnes.
Jag kan bevisa min sats.
Norrige hade 2:ne statslån, det ena till 6 och det andra till 5 proc.
Det förra betalades genom utlottning 2.'ne gånger om året, det senare endast en gång.
Statslånet till 6 proc., som hade 2.:ne utlottningar, stod alltid lägre, än det till 5 proc., ty ingen ville blifva betald.
Det är börsen, som är rätta stället för dessa pappers remboursering.
På samma sätt har förhållandet varit i Frankrike.
Det är bekant hvilket motstånd väcktes, då Vi 1 leie ville remboursera 5 proctslånen, och att man sökte bevisa, att han ej hade rättighet dertill.
För öfrigt, och oansedt deras mening, som önska ett fondsystems antagande, icke inom detta hus är ny, Önskar jag erinra, att hvarken jag, eller någon af de talare, som delat min mening, påstått, att statsskuld är statsegendom; men utan tvifvel är statsskuld medel till rikedom, och den effecten har den åstadkommit i de länder, der den blifvit begagnad.
Man har sagt, att det icke stått i Englands magt att stadna pä statsskuldsbanan.
Ja derföre, att det under 20 års tid icke stod i dess magt att erhålla fred med Napoleon; men sedan England icke mera är i denna belägenhet, har det Stadnat på denna bana, och i annan afsigt, än att göra omsättningar, har, mig veterligen, England icke sedermera ökat sin statsskuld.
Men jag nämnde, att frågan om fondsystemets antagande icke är ny inom detta rum.
Jag vill blott i förbigående nämna Gr. Liljencrantz, som vi ännu anse' såsom en klok financier; men vi hafva haft cn samtida riddersman, hvilka många nu närvar, minnas och som på dessa bänkar yrkat fondsystemet; jag menar David v. Schulzenheim.
Honom inrymdes också i vårt land ett ljust förstånd; honom inrymdes i högsta potens rena och patriotiska afsigter; honom inrymdes i alla de ämnen, hvar - Dea G A ii g u s t i f. m. om lian yttrade sig, ett redigt och genomträngande förstånd.
Honom hafva vi hört här på det högsta, ja! på ett patetiskt sätt tillstyrka lånesystemet vid 180g års riksdag, och jag ber att fä hemställa, om det ej är högst beklagligt, att han ej hördes.
Jag ber att få fråga, om något fondsystems menliga följder möjligen kunnat göra vårt land den skada, som vi nu under 25 år lidit genom ett motsatt system.
Jag frågar , om någon ränta kunnat förarma individerna till den grad, som b:cosedlarnas innehafvare under dessa år blifvit förarmade genom det motsatta systemet, och jag tror, att många skola hålla med mig deruti, att det varit önskligt, att han blifvit hörd, och att detta system såsom princip icke kan vara så menligt, som nu påstås; hvarföre jag också förblifver vid den tanken, att det är högst önskansvärd t.
De af Ståndet, som erinra sig, huruledes jag vid sista riksdag bestred det lån, som då var i fråga, lära också ihågkomma, att jag icke är vän af lån utan behof.
Men nu är icke fråga om att göra något lån, vare sig med eller utan behof; frågan är blott om det sätt, man bör välja för att betala en redan gjord skuld.
Mig synes derföre, att de värda ledamöter, som här ifrat mot nya lån, alldeles bortblandat 2:ne särskilda frågor, eller ock användt sin ammunition på föremål, som nu icke äro skott-taflor.
Jag skall blott i korthet upptaga några af de anmärkningar, som blifvit gjorda mot yrkandet af återremiss.
Jag är för densamma af den enkla grund, att då man ådragit sig skuld oell måste betala den, bör man söka göra denna betalning så lindrig för landet som möjligt.
Ville man hellre än detta vidtaga kostsammare åtgärder, än som behöfdes, så skulle det synas mig vara tecken till den sjukdom, sorn kallas att äta sig sjelf.
Här påstås, att man bör lägga denna afbetalning på den allmänna bevillningen, i ändamål att folket vid hvarje betalning må förnimma, huru mycket Styrelsen kostat landet.
Jag anhåller att få genomgå de summor, som här äro i fråga.
Utsk:s betänk, upplyser, att på Riksg:cont. blifvit anvisad i creditivväg, utan någon gifven fond, en summa af 1,/(.oo,000 r:dr.
Deremot är Cont. skuldsatt blott för i,3oo,ooo r:dr.
Cont. har således med öfverskott på egna tillgångar betäckt en summa af 100,000 r:dr, hvilket bevisar, att förra Ständer ej lemnat Riksg.cont. i så dålig ställning, som ofta föregifves.
Hval till hafva då dessa i,4oo,ooo r:dr blifvit använda?
Jo! en million har åtgått till spann mål.sundsättningar.
Dessa voro redan förutsedda af R.
St., som gifvit Regeringen anvisning att begagna creditiv dertill.
Några anmärkningar öfver det sätt, hvarpå ereditivet blifvit begagnadt, har jag ej hört; således måtte utgiften blott innefatta en riktig verkställighet af R.
En annan summa, som uppgår till 400)0(jo r:dr och således ut - D u n 6 Augusti f. m. gör fyllnaden af hvad på creditivet blifvit lyftadt, har blifvit använd till Rikets skyddande mot cholera n. R.
St. hafva högtidligen tackat K.
M. för de åtgärder, som i detta fall äro vidtagna
De måste äfven således kunna gälla såsom R.
Stts beslut, och jag betviflar icke, att ju dessa åtgärder skulle fortsättas, om choleran hotade oss, under det Ständerna voro församlade.
1 alla fall kunna hvarken missväxten eller farsoten skyllas på Styrelsen.
Hvad beträtfar de 420>00° r:dr, som Riksg.cont. erhållit mindre af bancovinsten, än som var påräknadt, så är det ännu oafgjordt, om icke Banken, i stället att öka sin behållning med r million, bort utbetala denna brist.
Men vare dermed huru som helst, så hafva dessa medel af R.
St. sjelfva blifvit anslagna åt Götha canal, och hafva Ständerna således att i detta hänseende hålla sig till deras eget beslut, hvilket de förmodligen icke ångra.
De 3oo,ooo r:dr, som åtgå till riksdagskostnader, lära väl bestämdt höra till hvad Ständerna och icke till det, sorn Styrelsen kostat Riket.
Då återstå icke mer än 900,000 r:dr, nemi den del af statsbrislsumman, som Statscont. icke uttagit, utan lemnat innestående i Riksg cont.
Hvar och en, som följt förhållandet med liqviderna mellan Statscont. och Riksg.cont., vet, att en dylik summa vanligen brukar i Riksg.- cont. innestå vid hvarje års liqvids uppgörande, och att man således icke bör i anseende till denna summa anse närvar, förhållande såsom ovanligt.
Jag kan således icke annat än för min del anse de skäl, som på andra sidan blifvit anförda, såsom grundade, och anhåller derföre om betänkts återremitterande under samma åsigt som de, hvilka förut yrkat återremiss.
Slutligen anhåller jag, att R. o. Ad. mätte i detta ämne afstå från förlängning af en discussion, hvilken redan varit nog vidlyftig och hvilken jag ej velat förlänga, om icke de af mig anmärkta misstagen fordrat ett svar.
Wto 193 återremitterades.
Ånyo föredrogs StatsUtskts d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda utlåt.
Nto ao5, i anledn. af de inom RiksSt. gjorda anmärkningar vid Utskts betänk.
Wto 54, angtde beräkningen af statsverkets inkomster. R. o. Ad. beslöt, att utlåt, skulle punktvis föredragas, och att hvart och ett af de uti detsamma åberopade särskilda utlåtm skulle näst före de punkter, i hvilka de omtalas, till pröfning företagas. itsta, 2 t d r a, 3 : d j e, 4tde, 5tte, 61 te, 71 d e och 8tde punkterna biföllos.
Föredrogs och lades till handlingarna StatsUtskts d. 3o sisth Juli e m. på bordet lagda utlåt.
Wto 206 i anledn af erhållen återremiss å bilagan Lit.
A. till betänk.
Wto 54, i hvad Den G Augusti f. m. hvad som angar sökt lindring uti tiondeafgiften för tackjernstillverkningen inom Carlskoga och Lerbecks bergslager. 9:de, loide och inte punkterna biföllos.
StatsUtskls d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda utlåt.
Nio 207, i anledn. af gjorda anmärkningar vid den till betänk.
Nio 54 hörande bilaga Lit. E., anglde befrielse för personer emellan i5—17 år från mantalspenningars erläggande, blef, vid nu skedd föredragning, lagdt till handlingarna.
I2ite punkten bifölls.
Då nu ånyo föredrogs StatsUtskls d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda utlåt.
Nio 208, i anledn. af erhållen återremiss å den vid betänk.
Nio 54 fogade bilaga Lit. F., anglde väckt fråga om upphörandet af mantalspenningarna samt lagmans- och liäradshöfdingeräntan, blef samma utlåt, lagdt till handlingarna. i3:de och i4lde punkterna biföllos.
Till pröfning företogs StatsUtskls d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda utlåt.
Nio 209, i anledn. af gjorda anmärkningar vid Utskis uti bilagan Lit.
G. till betänk.
Nio 54 gifna tillstyrkande, att sterbhusafgiften må i Stockholm och Götheborg utgöras efter samma grund som i Rikets öfriga städer. lista punkten af utlåt.
Nio 209 bifölls.
2ldra punkten af utlåt.
Nio 20g.
Landtm, förklarade, att, då denna 2ldra punkt innebar en fråga om tolkning af grundlagen; då H. Ex., till följd af 5g och 64 §§ Reg.F., ansåg, att alla förändringar i de ordinarie skatterna, vare sig till deras borttagande, minskning eller förhöjande, eller till nya ordinarie skatters åläggande, vore frågor, hvilka tillhöra K.
Mis och R.