Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
KronPrinsen lemnades till Talmännen, och hvilket jag anser mig skyldig att vid detta tillfälle meddela R. o. Ad. H. Ex. uppläste derefter K.
M:s nyssnämnda nåd. svar, så lydande:
För omkring fem månader sedan framburo R.
St. till mig deras underd. anhållan att blifva hemförlofvade vid Julhelgen.
Det skulle hafva varit mig angenämt att dertill lemna mitt bifall; men min öfvertygelse, att deras arbeten på långt när ej kunde fullbordas inom den återstående tidsrymden , hindrade mig att gifva ett bestämdt svar.
Jag tillkännagaf dem likväl min önskan, att de mätte påskynda fattandet af de beslut, som skulle underställas mig.
För en månad tillbaka uppdrog jag åt Landtmarskalken, att meddela
Eder min afsigt att upplösa detta riksmöte under loppet af April månad.
Jag hoppades, att denna tid skulle vara tillräcklig; men då J nu framställen behofvet af ött uppskof till d. 20 Maj, så samtycker jagjjmed nöje dertill.
Det är tillfredsställande för mig att omfatta detta nya tillfälle att bevisa
Eder, hurusom mitt lifligaste och renaste syftemål alltid är att bidraga till befästandet af den öfverensstämmelse, som aldrig borde upphöra att råda emellan D e n 3 o
April f. rn. de bada Statsmagterne, hvilka äro skyldiga hvarandra ömsesidig aktning, välvilja och tillgifvenhet.
Deras rättigheter äro i lagen utstakade; men Vi böre, i Våra beslut, vägledas af något, som gäller högre än rättigheter.
Dessa beslut böra åsyfta att upprätthålla Nationens frihet, och att bereda henne all den verkliga lycka, som Vår inbördes ställning kan medgifva.
Hindrad att i tid infinna mig i sistl. måndags eftermiddagsplenum, ägde jag ej då tillfälle att anmäla min reservation emot det beslut, R. o. Ad. samma dag på f. m. fattat, utan anhåller derföre att nu fä yttra några ord derom.
Man torde få svårt att utur våra l iksdagars historia efter vårt nya statsskicks införande framleta något likartadt med, snart sagdt, allt hvad som tilldrog sig i sisth måndagsplenum under vår nuvar.
Landtm:s ordförandeskap.
Det var icke nog dermed, att en ledamot blef förvägrad att yttra sig, sedan han den ena gången efter den andra blifvit tillrättavisad, så snart han fått ordet, och en annan gynnad talare uppropad midt under det den förra talade, utan slutligen äfven hela den ena sidans mening blef undertryckt genom den ena vägrade propos:n efter den andra, utan något giltigt skäls anförande derför, hvarigenom den andra sidan fick dictera både ja- och nejproposlna, på det att det åsyftade resultatet så mycket säkrare skulle vinnas.
Men oaktadt alla dessa förutgående besynnerligheter kunde jag likväl ej föreställa mig, att R. o. Ad:s majoritet skulle visa sig så lydig för ministeren och dess förespråkares vilja, att den skulle fatta ett sådant beslut som det, att Frih.
Klingspor skulle, enl. 3o § Ridd.Ordn., varnas för de uttryck, han begagnat i R. o.
Ad:s plenum d. 3 Febr., hvilka uttryck, huru man än må vända dem, omöjligen, efter min tanka, utan misstydning kunna förklaras såsom personligen förolämpande, och som, hnru strängt de än må ljuda i vissa finkänsliga öron, ej äro annat än en svag återklang af hvad som flera gånger under förra riksdagen på detta rum yttrades.
Men, mina Hrr, efter min förmening var det icke för dessa uttryck, som J blifvit inledda att votera för varningen, utan det var derföre, att de blifvit fällda af en person i tjenst; det var för att gifva en hyllning åt den principen, att man skall votera för uniformen, och det är gillandet af denna princip, sorn jag anser i högsta grad vådligt hos oss, der halfva Representationen utgöres af tjenstemän, och hvaraf följden skulle blifva, att åtminstone tvenne
Stånd lätteligen kunde förvandlas till Regeringens organer i stället för folkets oberoende ombud.
På dessa anförda skäl får jag mig reservera såväl emot Landtmrs förfarande som emot det af Ståndet fattade beslut i sista måndagens förmiddagsplenum, såsom båda delarna kunnande med - 3-26 Den 3o April f. ro. föra högst vådliga följder såväl för vår constitutionella frihet som för vår yttranderätt.
Hr af Geyerstam, Gust. Eman.:
Då jag var frånvar. vid den votering, som sista måndags förmiddag här föreföll, anser jag mig pligtig att mot dess utgång mig reservera.
Flera värda talare hafva redan fullständigt utvecklat skälen emot det beslut, R. o. Ad. fattade, så att för mig blott återstår att anhålla, det jag måtte få förena mig i de afgifna reservationerna. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att då det mål, sorn nu förekom i ordning till föredragning var af enahanda beskaffenhet som det, i anledn. hvaraf fl. Ex. i sista plenum anmodat de främmande åhörarne att aflägsna sig, fann H. Ex. sig, på samma grund som då, föranlåten anmoda Ridd.fiscalen tillsäga de nu på läktaren varande åhörare alt aflägsna sig.
I händelse det är af grannlagenhet mot mig, som åhörarne utvisas, så får jag förklara, det jag snarare skulle önska, att hela Svenska Folket inbjöds att afhöra den blifvande discussionen.
Sedan de främmande åhörarne aflägsnat sig, föredrogs Frih. af Nordins d. 27 dennes e. m. på bordet lagda hemställan om tillsättande af ett Utsk., i enlighet med 3o § Ridd.- Ordn., för att yttra sig rör:de uttryck af llr Crusenstolpe i plenum d. 27 dennes f. m.
Frih. af Nordin, Carl Joh.: Då R. o. Ad. nu gå att öfverlägga i anledn. af den af mig i sista plenum framställda anmärkn. emot Hr Crusenstolpes yttrande i samma plenum på f. m., får jag hemställa hos Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad., att, innan R. o. Ad. härutinnan vidare fortgår, Ridd.secret. måtte anmodas från prot. uppläsa, huru han uppfattat
Hr Grusenstolpes yttrande, så att, om Hr Crusenstolpe finner någon oriktighet i denna uppfattning, han må vara i tillfälle att deri göra den rättelse, han finner för godt.
Hr C rusenstolpe uppläste följande:
Försigtigheten bjuder, att jag yttrar mig ur skrift, i händelse Hr Gr. o.
Landtm, skulle finna sig böjd att lyssna till Gr.
Frölichs råd uti sista plenum att nedtysta mig med klubban, så ofta jag får ordet.
Ett afbrott med ett skriftligt anförande kan ej hindra ämnets klara och fullständiga utveckling, sedan stormen lågt sig och fortsättningen under åter inträdda vanliga förhållanden blir möjlig.
Ett muntligt yttrande deremot, som i mer eller mindre, men alltid i någon mån beror af ögonblickets ingifvelse, är tillintetgjordt helt och hållet och för alltid i samma stund, man afbryter kedjan af talarens tankegång.
Vid tvenne af de på sin höjd fem till sex tillfällen, då Pen 3o April f. ra. under loppet af innevar. långa riksmöte jag hår haft ordet, har riksdagsmannens yttranderätt i min person blifvit våldförd på ett så oerhördt sätt, att det föranledt protester t. o. m. af mina motståndare.
Första gången betvdde sådant mindre, emedan det var ett skriftligt anförande, hvars uppläsning till slut blef mig förbjuden och genom bullret af Landtmtsklubban materielt förhindrad.
Jag behöfde då blott låta trycka conceptet till mitt andragande, för att öfvertyga både allmänheten, Regeringen, R. o. Ad. och deras Landtm., att mitt yttrande verkligen, sora man säger, hängde ihop och var ostraflligt samt att de anförda facta hörde till sa ken, oaktadt Hr Gr. o. Landtm, jemte några ledamöter förskottsvis påstodo motsatsen.
Vid det sednare, nu ifrågavar. tillfället har följden af hvad mig för nära skett, af det för fördelande mig vederfarits, blifvit något eftertal)kligare.
Det var nemi. ett muntligt anförande, som man redan vid dess början afbröt, och det beror således helt och hållet af hvars och ens individuella begrepp att föreställa sig, antingen Hr Gr. o. Landtm, har rätt i sin opinion, att mina framställningar äro oskickliga, skefva och haltande, mina uppgifter utom ämnet och ingenting bevisande, eller om mia förmätenhet ej är alltför stoj-, då jag dristar tro mig vara i stånd att någorlunda försvarligt genomföra ett ämne.
Men om Hr Gr. o. Landtm, visat mig en ogunst genom mitt nedtystande på ett sätt, som grundlagen ej medgifver, så kunna åtminstone mina värda
Hrr motståndare ej heller för den plan, de nu hafva å bane, hemta särdeles nytta af mitt omförmälda missöde.
Frih. af Nordin, hvilken, af mig okänd anledn., egentligen tog illa ett af mig begagnadt uttryck i afseende på till namnet icke uppgifna personer och till beskaffenheten då ännu ej ens antydda facta, anmärkte också ur sin åsigt ganska riktigt, att Hr Landtm, hade bort ånyo uppropa mig, med uttrycklig anmodan att fullfölja mitt yttrande till slut, på det att sedermera, efter tagen kännedom af innehållet, man måtte kunna beifra det uttryck, hvaraf Frih. funnit sig oroad.
I afvaktan, att Hr Gr. o. Landtm., efter närmare eftersinnande, skulle så förfära, ansåg jag ock min pligt vara att qvarstadna på Riddarhuset till öfverläggningens slut, ehuru jag, af skyldig grannlagenhet, ej deltog i en votering, hvilken, sedan Frituna af JNordin, Åkerhjelm och Cederström riktat talan mot mig, kunde såsom prejudicat på sätt och vis röra mig personligen.
En sådan uppmaning från Hr Gr. o. Landtm, afhördes likväl icke, oaktadt Frih. v. Stedingks anmärkning, att Hr Landtm, gifvit andra ledamöter ordet, hvilka också börjat sina tal, innan jag ännu slutat mitt och under det jag ännu qvarstod på bänken.
Det ligger derföre numera utom möjlighetens gräns både för mig och motsidan att bevisa, om och huru jag kunnat gå i land med en sådan utveckling af frågan, att uttrycken antingen nöjaktigt förklarats genom sjelfva framställningens 3a8 Den 3o April f. m. resultater, eller dessas vigt och bestämdhet kunnat utplana verkan af ett eller annat vågadt, oegentligt, flertydigt uttryck, sorn, ryckt ur sitt sammanhang och enstaka betraktadt, saknar både tillämplighet och lämplighet.
Jag är emedlertid hvarken obenägen eller oberedd att uppdraga grundlinierna till Regeringens handlingssätt under sednare årtionden och till de sednare riksmötenas tactik.
Ingen lärer dock förtänka mig, att jag ej äfventyrar ett sådant försök på ett rum, der riksdagsmannens yttranderätt bokstafligen trampas under fotterna.
Det är nu jag, mina Hrr, som är angripen och förföljd, och ur den förföljdes mun får sanningens språk fördubblad styrka.
Det vore ändamålslöst och kan ej vara min afsigt att här förklara det substantivum, som i dag utgör stridsropet, helst i tal hvarje uttryck är relativt och kan än riktigt, än orimligt begagnas.
När talet stadnar — vare sig genom talarens bristande förmåga eller i kraft af yttre våld —, innan tankan blifvit fullständigt utsagd, äro ej blott uttrycket, utan t. o. m. sjelfva det stympade yttrandet ett oting, lika litet bevisande för som mot.
Det ifrågavar. uttrycket har en allvarsam, en skämtsam bemärkelse.
Hvem berättigar mina motståndare att påtvinga uttrycket en syftning, som det beror af mig att förneka?
Jag älskar ej advocatur, mina Hrr, jag skulle mera tycka om alt öppet säga: jag menade allvarsamt, jag ämnade allvarsamt förfäkta min mening, ej för att såra någon personligen, mindre för att suddin någons enskilda rykte, men derföre, att en inre drift alltid ställer mig på den sidan, mot hvilken öfvermagten riktar sina vapen, men för att göra slut på dessa oändliga ordkrig, oändliga just derföre, att facta ej blifvit i ett sammanhang framställda i ljuset.
Jag skulle försökt, att genom det begrundansvärda i sak öfverskyla det mer eller mindre bristfälliga i form.
Men då man börjar med att kränka riksdagsmannens grundlagliga yttranderätt och sedermera vill begagna frukten af sjelfva denna kränkning såsom ett försåt mot riksdagsmannens personlighet, då måste R. o. Ad. ursägta, att jag, å min sida, använder ett lagligt vapdn till mitt försvar, det, att sjelf tyda mina ord.
Jag förklarar i kraft deraf, att jag med ordet "skälmstycken,” hvilket, såsom redan är anmärkt, har en dubbel betydelse, menar identiskt detsamma, som den för Frih. af Nordin måhända ej alldeles obekanta tidningen Svenska Minerva med sitt uttryck : ”de habilas habilitet," hvilket förekommer i N:o 47 d. uti innev. månad.
Samma tidnings redaetion har i N:o 18 den ii sisth Febr.
Öfversatt ordet ”nefas" ined "skurkstreck,” utan att, mig veterligen, hvarken aclion eller indragning blifvit i anledning deraf förordnad, oaktadt det, utan gensägelse, var mer än djerft (den bristande grannlagenheten oberäknadt) att så skymfligt tyda en riksdagsmans ord, hvars sann - Den 3o April f. m. 32g sannskyldiga betydelse just då befanns under omtvistande.
I mer än ett hänseende är det således karakteristikt, att sedan den ministeriella pressen s å öfversatt ordet nefas och Ministeren likväl ej tilltrott sig att i upprättelseväg sträcka anspråken längre än till en erinran, vill man rubricera den ojemn för lig t lindrigare öfversättning, hvilken jag lemnat af samma ord, nära nog såsom ett högmålsbrott mot de frejdade män, som i sednare tider med så mycken framgång, så stort och så odeladt bifall, styrt statens farkost till den lyckliga hamn, uti hvilken statsskeppet nu befinner sig.
Jag vet, att min person beror af majoriteten, och jag vet, att denna majoritet beror af Regeringen.
Kär saker afhandlas på detta rum, som ej ligga Regeringen om hjertat, består husets personal merändels från tre till högst trettio personer.
När åter Regeringen med någon huldhet omfattar föredragn:slistan, finnes knappt plats för ledamöternas antal, eller ock votera hundradetals, då kanske ej tjugu afhört öfverläggningen.
Den, som älskat Riddarhuset, sådant det Varit i tider af anseende och ära, måste redan vid inträdet på detta rum med obehag förnimma närvar, förhålländen % och jag, mina Hrr, som med uppoffringen af min timliga existens pliktat för mina illusioner om både offentliga och enskilda, både storas och smås karakterer, jag kan ej med lugn nalkas ett ställe, der mina käraste förhoppningar funnit sin graf.
En enda önskan återstår mig här: den, att lumpna, ovarsamma, illa beräknade, nyckfulla ministeriella intriger ej må missleda majoritetens begrepp så, att omsider sjelfva institutionen må råka i förakt; ty löraktet är hatats moder, och om detta hinner sin eulminationspunkt, så störta både institutionen och sakernas närvar, ordning.
Behöfver ministeren ännu ett försoningsoffer:
Välan! med glädje erbjuder jag mig till ett sådant.
Det är den sista tjenst, jag kan göra R. o. Ad.
Måtte det ock blifva det sista offer, ministeren utkräfver från en besinningslös eftergifvenhet.
Ridd.Secret. uppläste det yttrande af Ilr Crusenstolpe i förmiddagsplenum d. 27 dennes, då Hr Crusenstolpe af Landtm, blef afbruten.
Frih. af Nordin: R. o. Ad. har nu hört uppläsas det yttrande, Hr Crusenstolpe sisth plenidag fällde.
Jag skulle förmoda, att Hr Crusenstolpe, då han emot redactionen, sådan den af Hr Ridd.secret. är Uppfattad, icke gjort någon anmärkn., måste erkänna, att hans yttrande blifvit till prof. rätteligen uppfattadt.
Om så är, kan jag, för min del, icke af det anförande, Hr Crusenstolpe nu uppläst, finna, att den förändring i ordställning af honom blifvit yrkad, som jag anser oundgänglig, såvida icke ett personligt anfall i hans yttrande skall anses framstäldt.
Jag får derjemte erinra R.
O. Ad., att jag i min framställning ej yrkat annat, än att ett 21 H. 4* 33o Dea 3o April f. m.
Utsk. må tillsättas, för att taga saken under pröfning.
Enligt 3o § Kidd.Orda. kan detta Utsk. afgifva 3:ne olika yttranden, nemi. antingen till befrielse eller att med saken skall förfaras enligt i Ista punkten af 110 § Preg.F., eller att den ifrågavar. personen skall uteslutas från säte oell stämma på Riddarhuset för innevar. riksdag.
Jag tillbakahålier allt yttrande om hvilket af dessa 3 alternativer här bör komma i fråga, sedan Hr Crusenstolpe afgifvit ett skriftligt yttrande, hvarutinnan han, efter sitt sätt att tolka det ifrågavar. ordet, öfversatt det med fransyska uttrycket: de habilas habilitet.
Jag tror, att saken efter denna förklaring ari samma skick som förut, oell att det tillhör Utsk., som har tillgång till handlingarna i detta ämne, att jemnföra uttrycken samt inkomma med sitt yttrande derom.
Ad. skulle handla orätt, om R. o. Ad. fattade något annat beslut, än att hänskjuta saken till denna föregående pröfning enligt Ridd.Ordn:s 3o §, och jag förnyar derföre min anhållan om propos. å ett sådant beslut.
För livar och en, som tillerkänner Nationen några anspråk på sina representanters öfverläggningar, måste det vara högst obehagligt att se dem så urarta, sorn de under dessa 2:ne sista plenidagar gjort.
Det måste vara obehagligt att se en reptesentan(kammare frånträda sitt kall, för att öfvergå till en compromissrätt öfver enskilda etikettsfrågor.
Det finnes ingen, sorn gillar en öfverträdelse af grannlagenhetens lagar, det linnes ingen, som gillar ett sårande uttryck af hvad art som helst; men jag tror, att om man handlar som hittills, att låta dem ogillas af den allm. opinionen, så handlar man bäst och rättast, och man sparar tiden för vigtigare och angelägnare göromål.
Jag har ej såsom representant deltagit i mer än 2:ne riksdagar; men jag har derunder hört uttryck fällas och syftningar framställas af lika svår och kanske svårare beskaffenhet än de, som nu varit i fråga.
Ingen af dem, som varit närvar, vid sista riksdag, då den märkvärdiga skeppsfrågan förevar, lärer det vara obekant hvilket uttryck och hvilken hänsyftning då af den talare, som i sista plenum förde Regeringens talan, yttrades mot en Riddarhusledamot, som då saknade Regeringens aktning, hvilken man nu måste tillerkänna honom.
Detta uttryck var af den svåra egenskap, att kanske intet annat af så förgriplig art varit fäldt inom detta hus; men den ledamot, mot hvilken det var riktadt, påfordrade dock icke lagens tillämpning, äfvensom ej heller någon annan derom väckte fråga, utan man öfvergick till dagordningen, för alt fortsätta vigtigare förhandlingar'.
Jag hemställer på dessa skäl till Frih. af Nordin, om han ej ville återtaga sitt yrkande och låta sin motion förfalla med R. o. Ad:s begifvande.
Jag tror, att man ginge Nationens önskningar, i afseende på Representationens Den 3o April f. m. 33i förfarande, ocli sin egen ära och värdighet bäst till mötes genom ett sådant handlingssätt.
Redan omedelbart efter det Hr Crusenstolpe fällt de uttryck, hvilka nu utgöra föremål för Frih. af Nordins åtal emot honom, förklara de jag, alt jag ej gillade desamma.
Ilr Crusenstolpe har nu i ett anförande, som man säkerligen, från hvilken synpunkt man än må bedöma detsamma, ej lärer kunna neka vitsordet att vara alldeles mästerligt, förklarat, alt lian med sina ifrågavar. uttryck ej menat annat, än att Re geringen begagnat en tactik, som af bennes egna tidningar tillägges henne såsom en förtjenst, c!å den benämnes vara habil.
Jag hemställer, huruvida Frih. af Nordin ej kunde vara tillfredsställd med denna förklaring.
Jag har icke hört någon af ministörens nuvar. ledamöter, på hvilka uttrycket likväl tilläfventyrs åsyftar lika mycket, som på någon af de ur ministeren afgångna ledamöterna, yrka upprättelse af Ilr Crusenstolpe, och jag instämmer således desto hellre med den siste talaren i den anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, måtte tillåta oss alt öfvergå till dagordningen, samt att frågan om tillsättningen af ett Utsk. öfver Hr Crusenstolpe måtte förfalla, då han sjelf förklarat sitt förhållande så, att jag tror begge parterna höra vara nöjda att på sådant sätt komma från saken.
Jag bekänner, att jag bäfvade för denna dis— cussion, emedan jag fruktade, att Hr Crusenstolpe skulle gå en annan bana till sitt mål, hvarigenom denna debatt kunnat blifva ganska stormig; men då Hr Crusenstolpe haft den skickligheten alt, med den honom tillkommande rättighet, förklara sitt uttryck i en bättre mening, så hemställer jag, att all talan emot honom måtte nedläggas, och jag förnyar således min anhållan om Hr Gr. o. Landtnäs propos.
, att vi må fä öfvergå till dagordningen Frih. Rantzou, Joli. Alb., instämde med Hr Dalman.
Det är icke utan förundran jag hört några värda ledamöter uppstå för att försvara en sak, som är smältande för alla, hvilka R. o.
Ad:s ära och värdighet ligga om lijertat.
Yi hafva nyss förehaft ett ämne, som af ingen anses af så betänklig beskaffenhet som detta, och jag hemställer till R. o.
Ad., om consequens i opinion skulle yttra sig, i fall R. o. Ad. så hastigt skulle öfvergå till en annan tanke än den, som dervid gjorde sig gällande, enär jag ej kan föreställa mig, att den förklaring, Hr Crusenstolpe afgifvit, kan anses mera tillfredsställande, än den Frih.
Klingspor afgaf.
Orden qvarstå ännu i prot. i ali sin bitterhet, och jag kan således ej annat än yrka, att, på sätt Frih. af Nordin föreslagit, ett Utsk. må tillsättas, för att närmare pröfva saken.
Sedan jag nu hort 33i Den 3o April f. m. den delen af prot. för sista plenum justeras, som gifvit anledn. till denna öfverläggning, anser jag mig icke kunna underlåta att deröfver något närmare yttra mig.
Jag finner alltförväl, att anledn. kunnat vara för Konungens rådgifvare och äfven för Hr Gr. o. Landtm, att med någon särdeles ömhet upptaga det nyttjade ordet skälmstycken; men helt visst hafva dessa
Hrr icke gifvit akt på sammanhanget, och kanske just genom det skedda afbrottet i talarens yttrande hafva de gått miste om laglig rätt att emot honom anställa åtal.
Hvad finner man väl Hr Crusenstolpe hafva gjort, då man läst hans yttrande?
Han har först öfversatt ordet nefas med skälmstycken eller sagt, att det kan öfversättas så, och derefter har han, utan något sammanhang med denna öfversättning, utbedt sig att få göra en framställning af Regeringens förhållande.
Jag kan således ej se det ringaste skäl att deraf draga den conclusion, att han velat bevisa, det Regeringens förhållande varit en kedja af skälmstycken.
Detta vore åtminstone en tydning, som, om man subjectivt inom sig kan göra den, man icke har laglig anledn. att antaga såsom talarens mening.
Jag får derföre hemställa, huruvida icke billighet och rättvisa äfvensom hvars och ens värdighet fordrar, att denna sak stadnar vid hvad hittills skett.
Man har uppmanat Frih. af Nordin att återtaga sin motion, och jag skulle önska, att han ville göra det; men jag anser det icke absolut nödvändigt, enär Ståndets majoritet har rätt att vägra motionens remitterande till Utsk. och låta saken förfalla, emedan det, enligt 3o (j Ridd.Ordn., beror på Ståndet att förvisa saken till Utsk.
Der står nemi.?
"Uppstår fråga, om någon tillåtit sig personligen förolämpande uttryck, pröfve R. o. Ad., om han derför af Landtm, varnas bör, eller saken af ett Utsk. skall närmare pröfvas eller ock alldeles förfalla.” R. o. Ad. äger således att pröfva, huruvida frågan skall remitteras till Utsk., och jag vågar derföre hemställa och anhålla, att icke någon närmare pröfning af Utsk. må beslutas, utan att saken må få förfalla.
Om Hr Crusenstolpe vill och får tillfälle att framställa den tableau, han i förra plenum velat göra, så kan saken förändra sig och anledn. uppstå till åtal emot honom; men för närvar, inser jag ej anledn. dertill.
Det är hufvudsakligen i afseende på hvad den siste värde talaren yttrat, som jag begärt ordet, för att framställa min öfvertygelse, att det visserligen helt och hållet beror på R. o, Ad. att bifalla eller afslå remiss.
Om pluraliteten af R. o. Ad. finner den förklaring, Hr Crusenstolpe afgifvit, vara tillfyllestgörande, så kan remissen visserligen afslås; men jag kan också icke dölja min enskilda öfvertygelse, att den förklaring, Hr Crusenstolpe gifvit, icke är tillfyllestgörande, så länge våra prot. skola vara nedsuddlade med det ord, han i förra plenum begagnat.
Den 3o April f. m. 333 är förhållandet, om Hr Crusenstolpe begär, att hans då fällda yttrande må utgå ur prot.
Då skall jag ej yrka någon vidare påföljd, ty då har han sjelf medgifvit, att han haft orätt i dess begagnande; men så länge han det icke gjort, utan blott vill gifva sitt yttrande en annan tydning, kan jag ej finna honom hafva tillfyllest upprättat saken.
Detta är min enskilda öfvertygelse, och jag underställer den R. o. Ad:s pröfning.
Jag tog mig friheten att i förra plenum yttra den förmodan, att Frih. af .Nordins då väckta yrkande emot Hr Crusenstolpe kunde vara en följd af en genom den då var. diseussionen till passion stegrad känsla, och jag styrkes nu ytterligare i denna förmodan.
Jag erinrar mig nemi., likasom troligtvis de flesta af R. o. Ad:s nu närvar. ledamöter, att Hr Cederschjöld, Gr.
Horn m. fl. värda ledamöter jemte mig yrkade, att hela den dagens deliberation samt följaktligen äfven det nu omtvistade yttrandet af Hr Crusenstolpe skulle utgå ur prot., och att Hr Crusenstolpe ingalunda för sin del bestred detta, utan att det just var Frih. af Nordin, som jemte Frih.