Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Afven bland graduerade tror jag icke flertalet hafva läst många hundra sidor latin eller grekiska, se dan de lemnat universitetet.
Jag anser således, att det lämpligaste vore att inrätta språkundervisningen i skolorna såsom jag föreslagit, men då jag icke kan hoppas att göra mina åsigter gällande vid denna riksdag, får jag gifva min röst till Utsk:ts hemställan, såsom mest öfverensstämmande med dem.
För hvar och en, som i någon mån befattat sig med undervisning, är det klart att det knappast finnes något bättre medel än språkundervisningen för att bibringa barnet och ynglingen en lämplig utveckling.
För att åstadkomma en för barnet gagnande undervisning i språkets allmänna lagar, måste naturligtvis, jemte modersmålet, något annat språk användas; ty eljest kommer barnet att sakna begreppet om det konkreta, som uppstår genom jemförelsen mellan tvenne språk, och hvarigenom språkens allmänna lagar framstå tydligare.
Vid sådant förhållande, måste man tänka på hvilket annat språk bäst uppfyller dessa vilkor, och då torde man komma allmänt öfverens om, att intet språk dertill är lämpligare än det latinska, emedan dess prononciation icke är svår, emedan dess for - 134 Den 10 Juni f, m. mer äro klara och icke alli för mycket invecklade, samt af liera andra skäl, som månaa gånger blifvit framhållna.
Om dessa satser äro riktiga, måste det förefalla betänkligt alt ytterligare undanskjuta ett så viglist element i vår undervisning, när man tillika besinnar att vi här i Sverige redan hafva undanskjutet detta ämne nästan mera än i något annat land.
Det är blott i Danmark som latinundervisningen utgör en lika liten procent af den öfriga undervisningen, sorn här i Sverige.
Det är så mycket betänkligare, som i Tyskland, hvarest man en gång öfvergifvit latinet för de moderna språken, man funnit sig böra återtaga detta äfvan i realskolorna, derföre att latinet betydligt underlättar de öfriga språkens studium.
Man klagar här öfver ynglingarnes öfveransträngning i skolorna.
Hvarifrån kommer denna klagan?
Vi veta, att yngiingarne nu för tiden komma till universitetet vid senare ålder än förut, och likväl äro deras kunskaper ungefär desamma som lör tio år sedan.
Huru kan det då komma sig, att de öfveransträngas i skolorna.
Jo, det kommer sig till en del derutaf, såsom af Gr.
Sparre blifvit anlydt, att man börjar från galen ända.
Man låter yngiingarne läsa dera olika slags grammatikor, hvarigenom språkstudiet upptager mycket större tid än om de blott skulle läsa en, nemi. den latinska.
Detta bekräftas tillräckligt af erfarenheten.
Vi veta nemi., att de ynglingar, som äro på reallinien och icke läsa latin, använda den tid, som för de öfriga lärlingarne är anslagen till detta språks studerande, till att lära sig engelska, och det oaktadt äro latinläsarne, när de börjat läsa engelska, efter en termin lika långt avancerade i detta språk som de öfriga, och detta just derföre, att de känna till de allmänna språklagarne.
Jag vill endast uti förbigående bemöta dem, som ansett det vara olämpligt att låta latinskrifning åtfölja latinläsning.
Enligt min tanke är det omöjligt att lära sig ett språk, om man icke skrifver detsamma, ty det är just vid jemlörelsen mellan en fräse och en annan, som den konkreta formen tydligast framträder.
Man har här åberopat nya elementarskolans exempel, men jag tviflar på, att detta kan tillämpas på elementarläroverken i öfrigt, emedan den förra är mera att betrakta som ett privat läroverk.
Slutligen vill jag endast tillägga, att jag, såsom universitetslärare, ofta hört ynglingar, hvilka icke läst latin, beklaga sig öfver den nödvändighet, hvari de derigenom finna sig försatta, att välja en annan lefnadsbana än den, de eljest skulle hafva velat beträda.
Det är klart, att. ju längre man uppskjuter latinläsningen, desto färre blifva de, som studera detta språk, emedan det naturligtvis fordras mycket mera arbete, när det skall inhemtas på kortare tid.
Jag förenar mig med dem, som yrkat afslag på Utsk:ts hemställan.
Den 10 Juni f. m. 135 Gr. von Rosen:
Jag liar endast begärt ordet med anledning af Gr.
Hamiltons yttrande, att det exempel, sorn jag åberopat i afseende på nya elementarskolan, icke skulle kunna tillämpas på elementarläroverken i öfrigt.
Gymnasium utgör, såsom vi veta, de tvenne öfversta klasserna till åtta skolor.
Dessa åtta skolor tillsammans med Gymnasium bilda sålunda ett fullständigt elementarläroverk.
Jemföras förhållandena emellan lärjungarnes bela antal och latinläsarnes från och med 5:te klassen inom detta fullständiga läroverk å ena sidan och inom nya elementarskolan å andra sidan, så få vi följande proportion:
Stockholms Gymnasium med sina åtta skolor har af 1,058 lärjungar 153 på den klassiska linien, och nya elementarskolan har af sina 208 lärjungar 34 på den klassiska linien.
Således är det ungefär samma förhållande i båda läroverken.
Hamilton för öfrigt har sagt angående latinsskrifningen, gillar jag fullkomligt, ty att läsa latin utan att skrifva det, anser jag vara detsamma, som att läsa geographie utan karta eller botanik ulan växter.
Jag anhåller endast att med ett par ord få uttala mitt gillande af Utsk:ts förslag, att framflytta latinet ett par klasser.
Flere talare hafva förespått, att en sådan framllyttning skulle föranleda latinets undanskjutande från hela elementarläroverket.
Derför tror jag icke är någon fara, ty, så länge det i elementarläroverken finnas tvenne olika bildningslinier, kommer ovilkorligen latinet att bibehållas på den ena af dem.
När skiljepunkten skall sättas mellan dessa båda vägar, anser jag det vara skäl, att den icke sättes för tidigt, så alt man kan hafva kommit underfund med en ynglings förmåga och fallenhet, innan han bestämmer sitt vilse genus, och jag tror, att det är till stor skada för den klassiska linien, om han för tidigt kastar sig in på den reala och öfvergifven en bana, der han kanhända kunnat gå långt.
Enligt Utsk:ts förslag skulle denna skiljepunkt framflyttas två år, och således en yngling, som inkommer i skolan vid 9 års ålder, vara 13 eller 14 år, innan han hade att bestämma sig lör att följa den klassiska eller den reala linien, och denna ålder tror jag äfven är den lämpligaste.
Hvad beträflär ämnenas fördelning enligt nuvarande läsordning, så börjar man i första klassen med Svenska, i andra med Tyska, i tredje med Latin, i fjerde med Franska och i femte med Engelska.
Således skall en fjortonårig yngling studera fem olika språk samtidigt, och jag undrar icke på om deraf blir ett sammelsurium af kunskaper.
Detta skulle mycket väl kunna hjelpas genom att framflytta Latinet, så att Tyskan bihehålles såsom grundspråk i flera klasser, hvilket jag tror skulle vara mycket fördelaktigt, ty Tyska språket, med sin utbildade grammatik, lämpar sig ganska väl såsom grundval för ett blif - 136 Den 10 Juni f. m. vande språkstudium.
Man sii "er, alt de, som läst latin, derigenom haft en sä god underbyggnad, att läsningen af andra språk blifvit i högst betydlig män underlättad.
Detta vill jag visst icke bestrida, men jag är öfvertvgad om, att, ifall man använder lika mycken tid på något lefvande språk, som man förut användt på latinet, detta språk skall blifva en lika god grundval som latinet, hvilket tyckes bevisas af den erfarenhet, man haft af nya elementarskolan.
Jag tror således, att grundligheten, såväl i afseende på latinet sorn i afseende på de öfriga språken, skulle vinna och icke förlora genom att framflytta latinet, i stället för att, såsom nu, sammanblanda en mängd olika språk, innan några grundliga kunskaper i något blifvit förvärfvade.
Detta skäl ensamt är tillräckligt alt förmå mig att anhålla om bifall till denna punkt af Utsk:ts Betänk.
Jag, för min del, kan icke dela den afgudadyrkan, som länge egnats det latinska språket.
Man må visserligen erkänna vigten af detsamma, men man bör icke gå till öfverdrift.
Orri man tänker på den långa tid, som förr åt detta studium egnades och på huru obetydligt resultat detta för mängden medförde, måste man erkänna att den inskränkning häruti, som redan skett och hvartill Utsk:ts förslag är en fortsättning, icke är så oriktig, som flere talare påstått.
Jag anhåller alt till stöd för min åsigt få uppläsa några ord utaf ett yttrande, som vid en föregående riksdag blifvit afgifvet utaf en ledamot af detta Stånd: »Denna method att fördjupa sig i forntiden, innan man gjo~t sig hemmastadd med nutidens förhållanden, har frambragt ett fenomen, som var alldeles okändt för de gamle Greker och Romare, och som är helt och hållet den moderna tidens tillhörighet.
En ypperlig typ för satiren och skämtet har länge varit en förläst magistereller en s. k. skolfux.
Hvad är det som hos denne typ så häftigt verkar på skrattmusklerna?
Den omständigheten, att man känner allting bättre än alla andra, kan omöjligen förorsaka löje.
Orsaken måste vara någon annan; och, om man närmare betraktar saken, skallman finna att det icke är lärdomen, utan okunnigheten, som utgör det komiska elementet.
Kontrasten emellan det högvisa utseendet, som bär tydliga spår om nattvak och stora ansträngningar, för inhemtande af kunskaper, — kontrasten emellan delta utseende och okunnigheten om allt, som för en menniska är nödvändigt att känna, — är tvifvelaktigt det som väcker löjet.»
Om en dylik person säger en af våra skalder: »De gamla Grekers skor han känner, »Men sina jemnt han bakframt spänner.»
Samme talare erinrar äfven om, att både Linné och Berzelius kasserades i skolan, derföre att de i sin barndom icke kunde lära sig latin.
Hade skolan der fått sin vilja fram, skulle
Den 10 Juni f. m. 137 dessa vetenskapernas heroer blifvit förvisade till lästen eller något annat dylikt yrke.
Jag anser det vara tillräckligt att häntyda på denna omständighet, för att man skall finna, alt början med latinläsningen bör uppskjutas till den tid, då den, som skall undervisas deri, sjelf bar förmåga att inse och bedömma vigten och värdet af detta studium.
Hr Klingenstjerna har yttrat, att skiljepunkten emellan den klassiska linien och den reala lämpligast bör förläggas till den ålder, som Utsk:t föreslagit.
Det är just detta, som jag bestrider, dels derföre att denna ålder är för långt framskriden för alt börja med ett så svårt studium som latinets, och dels derföre alt, då i småstäderna, t. ex.
Norrköping, en stor del af lärjungarrie lemna skolan just vid denna ålder, det vore en stor orättvisa emot alla dessa, om de icke skulle få del af latinundervisningen.
Vidare sade Hr Klingenstjerna, att det skulle blifva ett sammelsurium af kunskaper, om ynglingarne få studera för många språk på e(n gång.
Häruti instämmer jag med honom, och det är just för att slippa ett sådant sammelsurium, som jag vill, att de skola börja med latinska grammatiken, ty man måste väl medgifva, att, åtminstone hvad formläran angår, denna grammatika vida öfverträflär alla lefvande språks.
Jag fortfar alt yrka afslag å denna punkt af Betänk:t.
Till hvad jag förut nämnt ber jag blott att få tillägga, att
Sverige bör väl i något afseende med sin uppmärksamhet följa hvad främmande länder hafva gjort.
Reservanterna hafva upplyst om, och äfven jag har mig bekant, att i de flesta andra länder, der man försökt att undanskjuta latinet, bar man åter afstålt derifrån.
Doktor Thyselius säger, att i England, Frankrike, Holland, Tyskland, Danmark och öfriga kulturländer bar öfvertvgelsen om de klassiska språkens, och särskildt latinets, vigt och betydelse, såsom det säkraste stödet för allt grammatikalisk! språkstudium och såsom det bästa bildningsmedel för ungdomen, allt mer och mer blifvit befästad, hvarföre ock i flera länder latinet, till och med i många realskolor, med allvar studeras.
Samme reservant har äfven gjort en jemförelse emellan den tid, som användes för de klassiska språken i flera olika länder, och derigenom har han visat, huru mycket mindre tid, som användes på dessa språk i Sverige än an norstädes.
I Danmark har man visserligen negligerat de klassiska språken, till och med litet mera än i Sverige, men i ett cirkulär af år 1801 har Cultus-ministern föreslagit en återgång från delta system.
Till och med i England — delta land, som anses vara det mest praktiska, — egnas barnens tid i de yngre åren nästan uteslutande till språkundervisning.
Jag anser, att man icke bör bibringa barnet en mängd kunskaper, som det icke kan smälta, ty det tjenar till intet, utan åstadkommer blott de 138 Den 10 Juni f. m. fel i undervisningen, hvaröfver nian för närvarande klagar.
Man bör blott undervisa det i sådane ämnen, sorn bringa reda och ordning i dess idéer och stärka dess tankekraft, för hvilket ändamål intet ämne är lämpligare än latinet.
Vill man göra sig lustig på skolfuxarnes bekostnad, så kan man göra det på sådane personers, som studerat andra ämnen än latin.
Jag tror icke, att man skall hafva svårare att finna en pedant bland andra än bland dem, som studerat latin.
Skolfuxen finnes och kommer alltid att finnas, men det är icke latinet, som skapat honom, utan det är uraktlåtenheten hos honom sjelf att skaffa sig den yttre bildningen.
Jag afstyrker fortfarande, att R.
St:r skola ingå till K.
M:t med en skrifvelse i ett ämne, der de, enligt min tanke, icke äro kompetenta domare.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts lörevtde hemställan och förslag, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till desamma, hvartill svarades många nej jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sedan votering blifvit begärd, uppsattes och justerades följande voter:s-propos.: »Hen som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskrts å sidan 10 af Betänk:t N:o 118 gjorda hemställan, jemte den dertill hörande punkten litt. c; röstar Vinner nej, afslår R. o. Ad. ifrågav:de hemställan och punkt».
Den vidare behandlingen af förev:de Betänk, uppskjöts till e. m:s plenum. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. den det ej vill, röstar In fidem, O. Brakel.
Den 10 Juni e. m. 139 Onsdagen den 10 Juni 1863.
Justerades ett prot.-utdrag lör f. m:s plenum.
Upplästes och godkändes nedannämnde, från Kxped.-Utsk:t ankomna förslag till R.
N:o 92, ang. ifrågasatt bidrag från Handels- och Sjöfartsfonden till gäldande af den för Stade-tullens aflösning erforderliga utgiftssumma; N:o 93, äng. förändrade föreskrifter i afseende på vilkoren för mjöl- och sågqvarnars anläggande m. m.; N:o 94, äng. förändrade föreskrifter i fråga om byggande och underhållande af badstufvor och mälthus å kronohemman och boställen; samt N:o 95, ang. åtgärder för tillvägabringande af mera likställighet emellan stadskommunernas medlemmar i afseende å kommunala rättigheter och skyldigheter.
Fortsattes behandlingen af Allmänna Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 118, i anledning af väckta motioner rörande undervisningen i elementar-läroverken och dermed sammanhängande ämnen; och förekom nu.i ordningen 7:de punkten (sid. 11).
Mörner, Carl Göran':
Här har man nu ytterligare kommit med ett förslag att reglementera och lägga band på undervisningen, som jag, för min del, alldeles icke kan biträda. 1 1856 års skolstadga var medgifvet för lärjungarne i skolan att läsa grekiska eller slippa detsamma.
Då man nu talar så mycket om öfveransträngning i skolorna, hvarföre då göra ett ämne obligatoriskt, som ganska många, ja mängden icke behöfver för sin framtida lefnadsbana?
Utsk:t anser det vara förenadt med stora svårigheter alt ordna undervisningen i skolorna, om en sådan dispens skulle medgifvas, som den jag tagit mig friheten påyrka; men då denna 140 Den 10 Juni e. m. dispens blott innefattar befrielse för lärjungen i afseende på ett enda ämne, så måtte detta val vara en sak, som ganska val låter sig göra.
Den ena har en större förmåga alt inhemta kunskaper, och den andra en mindre.
Skall man då icke kunna tillåta den, som känner sig icke hafva förmåga tillräcklig för inhemtande af alla dessa språk, deruti det är löreskrifvet att undervisning skall meddelas, alt läsa något af dem och utlemna det, sorn i framtiden icke blir af minsta nytta för honom?
Och detta kommer säkert att ofta vara fallet med grekiskan; ty t. o. m. om skolgossen sedermera i framtiden kommer till Grekland, kan han icke hafva någon särdeles fördel af den inhemtade språkkunskapen, enär det språk, som bär läres, är väsendtligt olika det som derstädes talas.
För min del får jag således anhålla om återremiss af denna punkt.
Under den förutsättning att framdyltning af latinet till 5:te klassen skulle tillvunnit sig R.
St:rs bifall, bar jag inom Utsk:t med inin röst biträdt den åsigten, att läsning af grekiska språket skulle vara obligatorisk i den nästföljande, eller öde klassen.
Men sedan jag numera har mig bekant, att Preste-St., i likhet med R. o. Ad., afslagit Utsk:ts förslag i förstnämnda hänseende och beslutat, att latinet skall qvarstå i 3:dje klassen, måste jag frånträda den mening jag hyste inom Utsk:f, att grekiska språkets läsning skulle vara obligatorisk.
Ty jag anser nemi. att de fördelar, som grekiska språkets inhemtande medföra, icke under sådana förhållanden uppväga de olägenheter, som af dess ovilkorliga studerande vid en tidigare ålder blifva en följd.
Det synes mig nemi. klart, att om latinet blifvit framflyt tadt till öde klassen, skulle det varit af nytta att inhemta någon kännedom af grekiskan i och för åtskilliga vetenskapers terminologi o. s. v. Men nu, sedan R.
St:r beslutat, alt grekiskan fortfarande skall qvarstå i 4:de klassen, biträder jag Gr.
Mörners åsigt och anhåller om återremiss af Utsk:ts Betänk, i denna punkt.
Afven jag ber att få yrka på återremiss, och hemställer, om det icke skulle vara lämpligast att på den klassiska linien låta latin ingå i den 3:dje, fransyska i 4:de och grekiska i öde klassen, dock med frihet för dem, som ej vilja läsa grekiska, att derifrån erhålla dispens.
Jag får således äfven anhålla om återremiss, men i den syftning, jag nu haft äran framställa.
Jag instämmer till alla delar i de åsigter, som de förre värde talarne uttryckt; men jag hemställer, om icke R. o. Ad., i stället för att återremittera punkten, ville bifalla Gr. Wachtmeister motion och antaga det stadgande, som innehålles i 12:te §:n af 1856 års läroverks-stadga.
Den 10 Juni e. m. 141 Gr. Wachtmeister hemställer nemi. »att R.
St:r måtte uttrycka elen önskan, att det stadgande, som innehölls i 12:te §:n af 18515 års läroverks-stadga, åter måtte erhålla gällande kraft, nemi. att lärjunge, som begagnar sig af undervisningen i latin, vore på målsmans anhållan frikallad från grekiska språkets läsning och må i stället under de lärotimmar, sådan befrielse eger rum, på sätt rektor och lärare, med billigt afseende på målsmans uttryckta önskan, finna för honom lämpligt, undervisas inom den afdelning, der latinska språket icke läses, eller ock utom skolan njuta sådan undervisning som af rektor godkännes.» Gr.
I hufvudsaken delar jag samma åsigt som af föreg:de talare blifvit yttrad, men då det torde vara lämpligast att skrifvelsen formuleras inom Exped.-Utsk:t, och då beslut icke ännu är fattadt i denna fråga inom de öfrige Stånden, så instämmer jag med Gr.
Mörner i yrkande på återremiss, på det frågan måtte blifva tagen i nytt öfvervägande af Utsk:t.
Jag vill instämma i yrkandet om återremiss, dock icke i den syftning, att Utsk:t skulle uppsätta ett skrifvelseförslag, som afsåge att läroverken skulle bereda annan undervisning åt de elever, som erhålla fritimmar till följd deraf att de icke läsa grekiska.
Mörner deruti, att då till många examina för inträde i statens tjenst fordras latin, men icke grekiska, bör det vara fritt för eleven att läsa eller icke läsa detsamma, men deremot bör icke skolan vara skyldig att meddela särskild undervisning åt de få elever, som icke läsa grekiska.
Det kunde då komma att gå till som vid många af våra gymnasier i fordna dagar, då man fick dispens från grekiskan, men måste enskildt lära detsamma af lärarne.
Jag tror det skulle medföra ganska betydliga svårigheter att iordningställa en sådan undervisning, och derföre anhåller jag alt någon sådan icke i skrifvelseförslaget måtte ifrågasättas.
Jemte det jag instämmer med Hr von Ehrenheim i afseende å sjelfva saken, och i afseende å Gr.
Sparres anmärkning mäste medgifva, att man i allmänhet icke så här på stående fot bör formulrra beslut, så förekommer här det särskildta förhållandet alt Gr.
Wachtmeister motion, å hvilken llr von Ehrenheim yrkat bifall, blott innefattar ett äldre stadgande eller en enda § af 1856 års stadga, som åter skulle införas.
Detta är dessutom ett önskningsmål, och på det Utsk:t må veta hvad R. o. Ad. önskar, anhåller jag om bifall till Gr.
Wachtmeisters motion, som återfinnes på pag. 8 i Betänk:t.
Jemte det jag till alla delar instämmer i sak med de talare, som före mig yttrat sig, får jag i afseende å den formella delen af frågan nämna, att då Ekon.- 142 Den 10 Juni e. m.
Utsk:ts förslå" i punkten litt. c innehåller, att grekiska språket, som nu på den klassiska linien förekommer redan i 4:de klassen, bör framflyttas till den 6:te, så torde det vara lämpligare att, i stället för alt bär inskjuta en ny littera, öfverlemna åt Utsk:t att ordna denna fråga, hvilket äfven ganska lätt bör kunna ske.
Jag förenar mig således med de ledamöter, sorn anhållit om punktens återremitterande.
Jag får fästa uppmärksamheten på den omständigheten, att ingen talare yttrat sig i annan syftning än att dispens från grekiska språket skulle beviljas, samt att vid sådant förhållande någon tvekan hos Utsk:t om K. o.
Ad:s åsigt i frågan icke gerna kan uppstå.
1 afseende å den siste talarens yttrande, alt det skulle vara ganska lätt lör Utsk:t att inflicka deri nya littera, skrilvelsen skulle innehålla, så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att ännu ingen enda littera blifvit bifallen, utan alla afslagna, och vid sådant förhållande torde det vara lämpligare att återremittera punkten, än att i frågan nu fatta ett bestämdt beslut.
Jag föreställer mig, att om R. o. Ad. besluter bifall till Gr. Wacbtmeisters motion, så tillkommer det vä!
Utsk:t alt undersöka hvad som är K.
St:rs beslut, och sedermera gifva detta en form.
Men en återremiss — betyder den bifall till motionen eller icke?
I alla händelser kan man val icke neka, alt Ståndets bifall till ett väckt förslag bar ofantligt mycket mera att betyda än en återremiss deraf.
En sådan skulle jag dock icke motsätta mig, om man icke redan hade en redigerad lagparagraf alt hålla sig till.
På grund häraf fortfar jag att yrka bifall till Gr. Wachtmeisters motion.
För min del skulle jag visserligen icke hafva något emot att bifalla Gr. Wacbtmeisters förslag; men jag har trott alt någon svårighet skulle kunna uppstå i afseende å den gamla §:ns stadgande, att läraren skall bereda lärjungen undervisning under den tid, han är fri k allarl från att läsa grekiska, och just derföre anser jag det vara rättast att återförvisa frågan till Utsk:t, som, sedan det får kännedom om de andra Ståndens beslut, lätt kan afgöra, om det bör föreslå dispens med eller utan sagde skyldighet för lärarne.
Jag anhåller blott få fästa uppmärksamheten derpå, att lärjungen icke skall undervisas i den afdelning, der grekiska och latin icke läses, utan njuta sådan undervisning utom skolan, som af rektor godkännes.
Jag vill icke längre upptaga tiden, utan hänvisar endast till Hr von Köchs yttrande, och yrkar fortfarande återremiss.
Den 10 Juni e. m. 143 Fril).
Min ställning till den nu föredragna punkten är densamma som till den näst föreg:de.
Af egna angelägenheter hindrad, har jag icke kunnat deltaga i Utsk:ts beslut.
Jag har dock icke vid Betänk:t fogat något tillkännagivande härom, emedan jag ansett frågan vara af underordnad betydenhet.
Jag hade för öfrigt trott de af Utsk:t anförda skälen i viss man icke sakna sin giltighet, ty erfarenheten har visat, att grekiskan är ett begärlist studium, hvarifrån dispens sällan sökes af dem som läsa latin.
Jag skulle således stillatigande åhört diskussionen, derest icke under densamma åtskilliga betänkligheter yppat sig mot förslaget.
Jag har emellertid fattat den åsigt, att om R. o. Ad., på grund af hvad här blifvit anfördt, skulle (inna för godt med sitt votum biträda Gr. Wachtmeister förslag, så vinnes derigenom den stora fördelen, att frågan komme att intaga en fastare ståndpunkt, samt att det vore lättare för Utsk:t att komma till ett resultat, som mera öfverensstämde med R.