Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De nemi. som nitälskade för samma idée, som arbetade för samma stora stats-intresse, de sammanträdde och så framträdde först R. o. Ad. sjelfskrifvet på riksmötena för alt dömma öfver huru rikets styrelse hade blifvit förd, huru rikets anseende hade blifvit vårdadt inför ntländningar, huru dess krigar-ära hade blifvit nprällhållen.
Sedermera, då ilo religiösa idéerna under medeltiden fått insteg i folkets tänkesätt och seder, upträdde PresteSt. för alt desamma representera.
Sist skickade det upslående BorgareSt. till riksmötena sina representanter för att föra de gryende näringarnas talan.
Det ursprungliga BondeSt., ur hvilket de andra utgått, qvarslod såsom representant för jordbruket, såsom yttersta värnet för den urgamla Svenska friheten.
Denna representation har sedermera i århundraden bestått och hvarje gång dess verkningskrets blifvit inskränkt eller uphäfven har för fosterlandet stora olyckor och förändringar deraf blifvit cn följd.
Så är det åtminstone mili öfvertygelse alt Carl XI:s envälde, ehuru Sonen spred Svenska krigare-äran kring Europa, att Carl XI:s envälde lade grunden till Estlands, Lifflands, Ingermanlands, Karelens förlust; att Gustaf den lilis Förenings- och Säkerhetsakt icke förenade utan skilde från Sonen kronan, frän moderlandet Finland till föga säkerhet för Gustaf IV Adolf och Sverige.
— Jag medger att under tidernas längd intressen i Staten upstått utom representationen, som hafva hilliga anspråk att äfven få sig tilldelad sin del i fosterlandets angelägenheter och jag är öfvertygad om att närvar, riksdags Const.Utsk. skall, utan att kullkasta representationens grundvalar, visa huru lätt, och lätt verkställbar! det är att tillfredsställa dessa deras anspråk.
På hvad grund hvilar det på bordet liggande representations-förslaget ? jag vet sannerligen icke på hvilken.
Hr Gripenstedt har visserligen sagt att del skall utgöra ett medlande emellan ytterligheter, att valprincipen icke kunde tillämpas i sin allmännelighet, att den derföre måste inskränkas genom bild— nings-grad och census, att för att närma sig det sanna måste man stundom haka sig fast vid det sannolika, att liksom allmänna lagen på sannolikhetens grunder utsätter en viss ålder för den borgerliga myndigheten, så måste äfven konstitutionen efter samma sannolikhets-grunder bestämma cn viss census; en viss bildning för den politiska myndigheten.
Hr Gripenstedt har i vissa fall rätt och det är icke förslagets census jag hufvudsakligen fördömmer, det är att förslaget sammanslumpat nationen i vissa flockar, utan samband inom sig sjelfva och sins emellan, det är att det ieke lemnat en bestämd borgen att alla de stora intressen, som egentligen utgöra Staten, måste hafva representanter, som föra deras talan på riksdagarna, Den 18 December. 09 det är att det totalt uphäfver ståndsprincipen.
Jag vill här förbigå hvilka vådor Bonde- och PresteSt:s försvinnande kan medföra, jag vill endast hvad B. o. Ad. angår nämna, alt jag icke tror sederna ännu vara så republikanskt rena, den politiska bildningen så spridd, tiderna så lugna att B. o. Ad. kan och bör nu nedstiga från sina bänkar för att icke mera stå upp på dem.
Ur dessa skäl anser jag min pligt vara alt mot det K. förslaget rösta nej och jag är öfvertygad att, om vi i dag förkasta detsamma, den efterverld, som skrifver vår historia, icke der skall kunna leckna att då vi inträdde i denna sal vi förgätit början af det tänkespråk, som står ofvan ingången till vårt Riddarhus: Consilio atque sapienlia, clarismajorum exemplis el animis.
Här har blifvit sagdt, att det vore ändamålslöst att ingå i någon vidare diskussion i detta ämne, sedan frågan redan af ett Stånd vore afgjord: jag medgifver alt man så tillvida har rätt deruti, att det numera vore, icke allenast ändamålslöst, utan äfven icke grannlaga att ingå i ytterligare detalj-granskning af det nu hvilande förslaget; men då sjelfva den vigtiga hufvudfrågan icke maru fean Jalla (alldeles icke derföre att en Konungens numera all. minister haft detta uttryck) utan derföre, att det nuvar. representations-sättet är behäftadt med så stora brister, att de ovilkoi ligen måste afhjelpas, så tror jag äfven det vara en pligt för hvarje representant, som någon gång yttrat sig uti förekommande frågor, att icke heller nu iakttaga tystnad uti denna, som otvifvelaktigt är den vigtigaste af alla.
Jag skall likväl iakttaga den största möjliga fåordighet och hoppas, då jag icke ingår i några detaljer, vinna 11. o. Ad:s öfverseende för det jag, ehuru tiden redan är långt framskriden, under några ögonblick vågar taga upmärksamheten i anspråk.
Det finnes säkerligen ingen inom detta hus, sorn icke inser att det nuvar. representations-sättet är bristfälligt.
Vi hehöfva endast se på denna kammares sammansättning för alt öfvertyga oss derom.
I dag t. ex. äro vi här samlade ända till flere hundrade, för alf deltaga i det beslut, som innan kort skall fattas; vid andra tillfällen, då till afgörande företagas för samhället vigtiga lagar, på hvilkas beskaffenhet medborgares väl eller ve för kommande tider kan vara beroende, upgår de i besluten deltagande ledamöternas antal knappast till mer än 20 eller 30; och jag tror mig icke begå någon öfverdrift, om jag påstår, alt i allmänhet är det antal, som, ifrån början till slut, följer öfver]äggningame inom delta hus icke serdeles mycket större.
— Detta framställer jag dock ingalunda såsom någon anmärkn. mot ledamöterne af denna kammare, ty anmärkn:n skulle då äfven drabba mig sjelf.
Förhållandet kan nemi. icke vara annorlunda, så länge representanterne af delta hus till största delen bestå af embets- och tjenstemän, hvilkas pligt det är, ali, i första rummet sköta sina tjenstebefaltningar, och således mäste behandla riksdagsmanna-kallet såsom en bisak.
Säkerligen finnas ock flere ibland eder Mine Hrr, som öppet skolén tillslå, alt J håfven hvarken lust eller fallenhet för represenlalions-kallets utöfning, men att J likväl uttagen Eder pollet erne - 70 Den 1S Decemlie/. dan sådant är Eder rättighet pä det att J mätten kunna infinna
Eder iiär för att afhöra en eller annan diskussion, da tidell icke är af angenämare sysselsättningar uptägen.
Det lärer sålunda af ingen kunna bestridas, att ju denna kammares sammansättning är högst felaktig; jag är åtminstone fullt öfvertygad, alt knappt någon enda af Eder JVline
Hrr pä fullt allvar kan vilja försvara en motsatt åsigt.
Men utom della allmänt erkända fel uti vår nuvar. representation, har jag likväl icke hört lörsvararne till det hvilande förslaget och detsammas författare uptaga mer än tvenne andra.
Det ena nemi. att det finnes en stor och aktningsvärd samhällsklass, som för närvar, saknar del i representationen.
Detta är en sanning, och en stor orättvisa tillfogas derigenom ett talrikt antal medborgare.
Det andra felet är reprentationens fördeln. på 4 serskilda rum: lietta fel är efter min öfvertygelse det värsta af dem alla, emedan det just är detta fel, som gifvit anledning till all den oro, split och afund, som för närvar, är inom representationen rådande.
Hrr, J som håfven författat det förslag, hvarom vi nu tvista, om det icke finnes andra tel i ilen närvar, representationen, än dem, som J här omnämnt, och jag nu upräknar, hvarföre håfven J dä icke nöjt eder med alt framkomma med elt sådant förslag, som endast haft (ill föremål alt afhjelpa dessa fel?
Haden J det gjort, så skulle det hafva varit min lifligaste tillfredsställelse, att med min röst kunna bidraga till förslagets framgång, och min lillla öfvertygelse är, alt ilen stora majoritet, som nu strider emot del hvilande förslaget, skulle hafva med glädje omfattat tillfället att understödja framgången af ett förslag, sorn skolat bereda en allmänt efterlängtad förbättring uti vårt representationssätt ; och J, som varit uphofvet dertill, skulle då hafva förvärfvat rättvisa anspråk på så väl samtidens som efterkommandes uprikfiga tacksamhet och erkänsla.
Men ett är att förbättra, annat deremot att omstörta ■— och efter min (anka skulle det framlagda förslaget derest det gick igenom, inom kort leda til! en fullkomlig omslörtning af samhället.
Härmed vill jag ingalunda hafva sagt, alt elt sådant resultat varit af förslagets författare åsyftadt.
Tvärtom är jag fast hellre förvissad ali både förslagets förfaltare och de fleste af dess anhängare likasom vi, som äro dess motståndare, upriktigt önska att i den blifvande representationen se endast insigtsfufla och redlige män.
Skillnaden är endast ilen, att, under det förfaltarne och anhängarne lill förslaget äro lifvade af allt för sangviuiska förhoppningar i afseende å det resultat, som skulle blifva en följd af förslagets antagande, så hysa de med mig liktänkande deremot, likasom jag sjelf, den öfvertygelsen, att, om förslaget antages, ränksmideriet och intrigerna skulle blifva de krafter som hufvudsakligen komme att användas för tillsättandet af nationens representanter — och då frågar jag om det är tänkbart, att de redliges antal bland dem skulle bli öfvervägande? men, äfven om jag kunde gilla hrifvudgrunden för detta förslag, har jag dock funnit det till sin sammansättning och innehåll vara sådant att jag aldrig med min röst skulle kunna biträda detsamma.
Jag har redan löfval alt ej ingå l)cii 18 December. 71 i någon detalj-granskning af förslaget.
Sadan! är ej heller nödigt emedan den redan är verkställd af Gr:ne Hamilton och Lagerbjelke, hvilka pä del mest öfvertygande siilt ådagalagt att förslaget är icke allenast fullkomligen omoliveradt, utan äfven i högsta grad illiberalt och orättvist.
Eller kan man väl tänka sig en större orättvisa än den att utesluta en medlem, som är vald till representant i öfre kammaren ifrån att iler inträda, derföre att hail eger blott 3 | hemman, under det alt man tillåter den andra att komma in, derföre att han eger 4 hemman mer, ehuru den sednare är den förre underlägsen i röst-antal, eller att, bland 2:ne till respresentantcr i första kammaren valde, den, som fått högsta röstantalet, och således mäste anses åtnjuta etet större allmänna förtroendet, likväl kan af den, som erhållit ett färre antal röster uteslutas endast derföre, att den förre icke har någon rang, eller är i rang den sednare underlägsen.
Jag vill, som sagdt är, icke ingå i detaljer, och anser ej heller nödigt att uptaga och vederlägga allt hvad Hr Gunther anfört, helst jag tror att ingen, som med upmärksamhet följt diskussionen, kan Itehöfva flere skäl än de af Gr:ne Hamilton och Lagerbjelke anförda, för att inse att förslaget är omoliveradt, illiberalt och orättvisst.
— Men rict finnes dessutom för mig ett annat skäl att icke biträda förslaget, hvilket jag anser mig nu böra framställa, emedan jag icke hört det framställas af någon annan och emedan det kan utgöra ett tillfylleslgörande motiv att icke bifalla hvarken detta förslag, eller något annat, som hvilar pä samma grund.
Jag bör dock på förhand säga, alt jag måhända blir den ende, som hyser denna åsigt, men som jag verkligen hyser den, så anser jag mig äfven böra uttala den, och må den sedan stå för min räkning i R. o. A:s protokoll.
Den åsigt, om hvilken jag 1111 talat, är den, att R.
St. icke cga rättighet att utan Svenska folkets bifall på annan öfverflytta den pligt de sig åtagit att vara Svenska folkets representanter. — R.
St. åro, jemlikt grundlagens tydliga innehåll, Svenska folkets ombud och hafva i sådan egenskap svurit att hålla grundlagen i helgd och att bevaka Svenska folkets rättigheter i öfverensstämmelse med denna lag.
Nu förbjuder
Sveriges lag att åtaget ombudsmannaskap på annan öfverflytta.
Detta öfverensstämmer ock 'med allmänt rättsbegrepp, och jag tviflar på att någorstädes en lag finnes, som tillåter att ombud må från sig på annan öfverflytta ett åtaget ombudsmannaskap, ulan att dertill begära och erhålla sin principals tillstånd.
Således, om vi vilja afsäga oss den pligt vi oss åtagit, att vara Svenska folkets representanter, så må vi icke göra det förr än vi dertill hafva erhållit våra principalers bifall.
Här är icke stället alt utreda huru ett sådant bifall skall erhållas, men min fullkomligaste öfvertygelse är emedlertid den, att, om man derom frågade det egentliga Svenska folket, då skulle det svara, att det icke ville att R.
St. skulle frånträda sitt ombudsmannaskap, utan endast att detta hädanefter korame att utöfvas under en sådan förändrad form, att allas rätt blefve lika bevarad.
Mot den sats jag nu framställt skall man titan tvifvel invända, att grundlagen tillerkänner R.
St. rättighet, att med Konungens samtycke göra hvilka förändringar i grundlagen som helst, de dér 72 Den' 1$ December. kunna anses nyttige och nödige.
Men jag framställer då deremot en fråga, som måhända kan besvara denna invändning.
Om t. ex. i st. f. det nn hvilande förslaget till representations-förändring, enligt hvilket
Svenska folket endast skulle få andra ombud i st. f. dem de nu ega i K. St., Konungen hade framställt det förslag att ej allenast inga Ständer vidare skulle linnas, utan äfven att inga andra ombud i deras ställe skulle föra Svenska folkets talan och att énvåldsmakten således skulle lemnäs åt Konungen, månne J äfven dä skulle ansett
Eder, utan att frånträda Eder pligt såsom Svenska folkets representanter, hafva kunnat lemna bifall lill ett sådant förslag?
Jag vet väl icke hvad J ämnen svara härtill, men hvad jag vet, det är, att den ed jag svurit att hålla grundlagen i helgd, skulle hafva förbjudit mig att dertill lemna mitt samtycke.
J deremot, som ansett
Eder vara berättigade alt sätta andra ombud i Edert ställe, mäste för konseqvensen skull äfven anse
Eder berättigade att, om det äskas, helt och hållet afsäga Svenska folket rättigheten att vidare hafva några ombud; och dä torde det med skäl kunna frågas hvem det är, sorn bäst bevakar Svenska folkets rättigheter mot deni andra statsmaktens möjliga inkräktningsbegär, antingen den, sorn medelst bifall till det ifrågavar. förslaget beträder den vådliga bana, jag nu omnämnt, eller den, sorn lika med mig anser ett sådant bifall innefatta ett öfvcrträdande af representantens pligt?
Innan jag slutar, tillåter jag mig alt yttra några ord till de medlemmar af detta hus, som fått sig det ansvarsfulla kallet anförtrodt alt tillhöra det Utskott, hvars pligt det är att framställa förslag till grundlagarnes förändring och förbättring.
Edert kall är alltid ansvarsfullt, men det är det i denna stund vida mer än någonsin; ty samhällets kommande öden bero till stor del af del nya förslag till representations-ombildning som kommer ifrån Eder.
I mågen icke tro att J håfven fullgjort
Eiler pligt endast dermed att ett nytt förslag framslälles, — först då håfven ,1 rätteligen fullgjort
Eder pligt, då förslaget bl ifver sådant att det betryggar samhällets bestånd och på samma gång skänker rättvisa åt alla.
För att ett förslag skall kunna upfylla detta ändamål fordras, efter min åsigt, att det borttager sjelfskrifvenheten; att det lemnar representationsrätt åt en hvar, som nu icke är representerad; att de orepresenterade fördelas på de nuvar.
Stånden; att af dessa
Stånd bestämmes ett visst antal till medlemmar af den blifvande representationen; att valrätt lillerkännes åt hvar och en, som lemnar skattebidrag till Statens bestånd; samt alt representationens medlemmar icke delas i särskilda kamrar, utan förenas på ett rum, dock med bibehållande för hvarje
Stånd af dess nu egande absoluta veto uti grundlagsfrågor, hvilket jag anser vara nödvändigt såvida Svenska folkets rätt, att fortfarande få sin talan vid riksdagarne bevakad icke skall sättas på spel.
Jag har visserligen förut haft den åsigten, att tvåkammar-systemet vore det bästa; men vid noggrannare pröfning har jag dock kommit till elen slutsats, att det icke är möjligt alt sammansätta
73 2:ne kamrar så, att icke afvund och splittring mellan de särskilda kamrarne komma att fortfara.
Om ett så beskaffad! förslag som jag nu antydt, framkommer, så är det min innerliga öfvertygelse, att det skall tillfredställa alla sanna fosterlandsvänners billiga önskningar — och då skola vi ju hafva upnålt det mål dit vi alla sträfva.
Då skall den ärftliga monarkien för framtiden vara be tryggad, på samma gäng, som den sanna den fosterländska folkfriheten erhåller trygghet och värn inom laglighetens gränsor; — afunden skall försvinna och enigheten träda i dess ställe, sedan representationens alla medlemmar blifvit hvarandra jemnlika; och dä skole vi alle, — Adelsmän eller icke Adelsmän, samdrägtigt verka för det stora målet — fäderneslandets sanna lycka och välgång.
Mauritz, upläste följande:
Den fråga hvilken nu af R. o. Ad. behandlas är af den vigt icke allenast för det närvar., utan äfven för det tillkommande, att jag anser hvarje riksdagsmans pligt vara, att deröfver gifva sin åsigt tillkänna innan han afgifver sin voter:s-sedel.
Det är i öfverensstämmelse härmed, som jag uther mig att få yttra några ord.
Det nu till afgörande företagna K. förslaget till ny val-lag och Riksd.-Ordn. gillar jag icke i flera delar; detta oaktadt kommer jag likväl alt votera f ör dess antagande.
Ett dylikt förfarande å min sida mäste vid första påseendet synas innebära en motsägelse; jag tror mig dock kunna ådagalägga att så icke är fallet.
Af 2:ne skäl gillar jag icke det K. förslaget.
För det första anser jag nemi. personlighetsprincipen, utsträckt till hvar och en som är man för sig i förening med medelbar valrätt, för den enda rätta grundvalen för representations-rättens utöfvande i vårt fria samhälle.
Utförandet deraf innebär äfven det tillförlitligaste värnet mot alla våldsamma sociala omstörlningar.
Gifven lika rösträtt åt alla, och J förqväfven derigenom uproret ända ned uti dess frö.
Massan slåss icke när den har rätt att votera, och revolutioner medelst votens-lappar såsom vapen, äro icke vådliga.
För det andra gillar jag icke den princip som i det K. förslaget gjort sig gällande, den att taga penningen till gradmätarc för menniskovärde och politiska rättigheters tilldelande, eftersom denna princip uteslutande hvilar på en fiction.
Varén upriktige, Mine Hrr, och J skolén medgifva att jag har rätt.
Huru många af
Eder skulle icke efter valvationen i det K. förslaget blifva förklarade för hela menniskor, antingen sjelfmyndiga d. v. s. de omedelbart väljande, eller omyndiga d. v. s. de medelbart väljande — allt på grund af Eder presummerade förmögenhet — oaktadt Ni vid det bokslut, då kassabokens innehåll demaskeras, befmnes, hvad förmögenheten angår, äga mindre behållning än denna T'ff menniska, hvilkens röst är dömd att bortdö i följd af sin obetydlighet.
Men bredvid denna oriktiga princip finnes andra uti del K. förslaget, sora hvarje rättsinnig och ej af fixa idéer eller partisinnets delirium hänförd person måste anse för rikliga, dem nemi., som lemna det allmänna förtroendet ett öppet 74 Den 18 December. fält vid valet af ombud för bevakandet af ett fri 11 folks heligaste rättigheter; som aflysa den onaturliga och icke mer med tidsandan förenliga sjelfskrifvenhet, som till en stor del födseln och ieke egna förljenster förläna detta Ständ; som aflysa det både billighet och rättsgrund saknande förhållande, att en särskild till antalet högst inskränkt, uteslutande af löntagare sammansatt del af befolkningen skall ega [ i hvarje votum som rörer Statens angelägenheter; som lossa de band hvilka under det närvar, representationssättet tungt och menligt inskränkande hvila på det 3:dje och 4:de Ståndets valrätt och valsätt; som gifva hittills saknade politiska rättigheter åt 100,OOO-tals personer, hvilka, oaktadt deras bildning, samhällsställning, moraliska lyftning, fosterlandskärlek, ja till och med förmögenhet utgöra parias i samhället; som slutligen aflysa den Hinduiska kastskillnad som i representations-väg, beklagligen hos oss ännu qvarstår.
Det K. förslaget innehåller äfven en förändrad af behofvet påkallad, men under värt närvar, representations-sätt omöjlig arbetsordning, hvarförutan man icke kan emotse en förnuftsenlig behandling af en enda fråga, och hvarigenom alla hälsosamma regeringsåtgärder blifva omöjliga.
Dessa äro de direkta fördelar som det K. förslaget innebära.
Men det innebär äfven enl. min upfattning en mera indirekt fördel, som i betydlig män bidragit att bestämma wig för dess antagande.
Det utgör nemi. eli medlingsförslag emellan 2:ne lill strid rustade partier, och gifvet- hopp att på lugnets och ordningens väg upnä det af mig önskade målet.
I politiskt hänseende finnes för närv. i hela Europa 2:ne elementor, 2:ne principer, som strida om öfvervälde!: den aristokratiska, med traditionerne lill rättsgrund, som ej allenast vill göra rättigheterna ulan äfven uplysningen lill ett privilegium, och den demokratiska, med religion, rätt och sanning till rättsgrund, som yrkar lika rättigheter, lika nplysning.
Förfäktarne af den förra utgöra visserligen en liten hop, men den skyr inga medel för att lyckas, följer en hittills lyckad taktik, har enväldet, det lagliga och olagliga till bundsförvandt, och har hittills kunnat disponera bajonetterna.
Den erbjuder således ett segt motstånd, bos oss förstärkt genom vår oefterrättliga fyrdelning.
Förfäktarne åter af den sednare principen utgöra deremot ett vida talrikare antal och tillväxa dagligen, men de äro splittrade genom deras olika åsigter att upnå målet, handla derföre utan sammanhang, hvaraf den vanliga följden också inträffar att de i viss mån ännu ligga under.
Tiderna komma dock otvifvelaktigt att förändra sig och en strid framkallas, så framt den icke pä förband genom försonande åtgärder, genom billiga eftergifter omintetgöres.
Det är denna strid jag anser hvarje sann fosterlandsväns första och oeftergifligaste pligt vara att söka förekomma.
Icke derföre alt den ej slutligen skall gifva seger åt den allmänna uplysningens, åt de lika rättigheternas förfäktare, och i handling framkalla det rälta och det sanna, men derföre att innan dessa stridens följder hos oss inträffa, så komma de att föregås antingen af pöbelvälde eller envälde: båda lika litet att eftertrakta.
Den 18 December. 75 Da enl. min vedan yttrade åsigt, det af den ena Statsmakten naturligtvis upriktigt menade, och lill den andra Statsmaktens antagande framlagda (således sanktionerade) grundlagsförslaget, förebygger allt utbrott af den förenämnda vådliga striden, så har det hos mig framkallat det votum jag öfver detsamma kommer att afgifva.
Efter all anledn. komma dock icke de skäl jag för förslagets antagande anfört alt inom detta Ständ göra sig gällande, utan förslaget i stället att förkastas.
Håfven J dock, .Mine FIrr, nogsamt betänkt hvad förslagets begrafning medför?
Håfven J betänkt: att efter jordfästningen qvarstår Svenska folkets 40-åriga önskningar stegrade i st. f. förminskade, och J ulan förmåga att dem upfylla?
Att äsigterna i st. f. att härigenom nännas, blifva mera åtskiljde?
Att parlistridernes brandfackla härigenom utkastas utan förmåga att den vidare släcka?
Alt Hatlarnes och Mössornes tid åter inträder, och parliförbittringén blifver större än hittills?
Alt split och oenighet skola utveckla sig i alla, både allmänna och enskildta förhållanden, samt sträcka sina olyckliga, all trefnad förstörande verkningar ända in i familjelifvet?
Alt partisöndringar inom vår Nation utgöra ett säkert medel att för fienden och det utländska inflytandet öpna våra» genom ett bristfälligt landt- och sjöförsvar allt förmycket obevakade porlar?
Alt hvavje vidare medlande mellankomst af Regeringen blifver omöjligt?
Att all förmodan, det Const-Utsk. skulle kunna framlägga elt representationsförslag sorn af St:ne skulle komma alt antagas, kan liknas vid en bedräglig drömbild?
Alt slutligen pöbelpressen, denna uteslutande af vinningsbegär ledda press, som vid förevar, tillfälle räckt handen åt det hvilande förslagets störtande, skall vara den första att göra fordringar, framställa läror, sorn J icke letinnen gilla?
Hafva de, som eftersträfva de föga afvnndsvärda befattningarne som reaktionens, Iradilionernes och de föråldrade privilegiernes chefer — som eftersträfva chefskapet för dem som ”ingenting vilja lära, ingenting glömma” — hafva de nogsamt betänkt deras öde, hvilkas fotspår de beträda? hafva de betänkt de förbannelser, dessa enkors och faderlösas tårar, sorn beledsagade en Metternich, en Polignac, en Guizot, då de, jemte sina flyende monarker lemnade sitt fädernesland, sedan deras oförsländiga hallsstarrighet hade försatt det flytande i blod?
— Hafva de betänkt det ansvar de ikläda sig?