Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. om åtskilliga ändringar i Iv. förordn. d. 24 Augusti ?8i3 om fylleri och dryckenskap.
Jag anhåller att få framställa några anmärkningar mot formen af den nu till justering upplästa skrifvelsen.
St. beslöto vid sisth riksdag att till K.
M. ingå med förslag till ändringar i i8i3 års förordning om fylleri och dryckenskap. K.
M. svarade derpå, att då R.
St. så sent inkommit med nämnde förslag, att det ej kunde hinna undergå granskning i Högsta Domstolen, kunde det ej antagas, utan komme att förfalla.
Vid innevar. riksdag har åter ny motion blifvit väckt i samma ämne.
LagUtsk.
, som ytterligare tillstyrkt de förut beslutade förändringarna i samma förordning, har dertill fogat några tillägg, Jag hade trott, alt då Ständerna ingått med en skrifvelse, som Konungen ansett höra förfalla, Sländerna ej kunna åberopa denna skrifvelse, utan ordagrannt böra i den förnyade expeditionen intaga alla de beslutade förändringarna.
Hindrad af sammanträde i BaneoUtsk. att vara närvar, i Den io November.
Exped.Utsk., när detta mål der förevar, kunde jag ej der göra min åsigt gällande.
Jag anhåller om återremiss af detta förslag, på det att detsamma på ett mera formenligt sätt må varda uppstäldt.
Exped.Utsk:s förslag N:o 195 återremitterades.
Hrr Electorers lista till val af Utsk:sledaraöter uti afgångnas ställen; och befunnos hafva blifvit utsedde i StatsUtskottet: efter Hr Leyonflyckt, Carl Albr., JV:o 23o3 Hr Peyron, Gust.
Abrah.
BevillningsUtskottet: efter Hr af Petersens, Carl Herrman, N:o 2o85 Hr von Köhler, Christer Wilh. H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att nästk.
Lördag d. i5 dennes val komme att förrättas af R. o. Ad:s 6 revisorer vid 1835 års revision af Stats-Banco-och Riksg.- verken.
Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtskrs d. 6 dennes e. m. på bordet lagda memor. och utlåt:n: N:o 2g5. ang:de förhöjd beräkning af ehart* sigillatae— medlen; N:o 296. i fråga om Jemtlands läns invånares befriande från erläggande af öfverskotts-, röke- och provincialläkarelönetillskotts-medel; N:o 297. i anledn. af såväl K. M:s nåd. propos., angrde f. d. allm. magasinsfonden samt betalningsvilkoren för erhållna spannmålsunderstöd, som åtskilliga dervid afgifna yttranden samt i sistnämnde ämne väckta motioner; N:o 298. i anledn. af väckta motioner, rör:de förändring uti de vid sisth riksdag stadgade grunder för granskningen och approbntionen af förslitna smärre riksg.sedlar; N:o 2.99. i anledn. af Hr Rosenblads, B., afgifna motion, rör:de utdelning af R. o. Ad:s prot. för föregående och innevar. riksdagar.
Landtm, föredrar det betank., hvartill rubriken börjat uppläsas, anhåller jag få yttra några ord i afseende å K. M:s nåd. propos. om ett utländskt låns upptagande till hypotheksföreningar.
Denna propos. blef emot vanligheten remitterad utan förutgången bordläggning, och du jag ej vid tillfället var närvar.
, utber jag mig att nu i korthet få dervid framställa några anmärkningar.
Först måste jag uttrycka min förundran deröfver, att Regeringen låtsat sig ignorera, att Stats* Ilo Den io November. ig Utsk. tillförne under denna riksdag nfstyrkt och att R.
St, H afslagit 2:ne motioner om statslån för enahanda ändamål H som den K. proposrn, nemi. af Frihtna Ehrenborgh och Boye, B äfvensom, om jag ej minnes orätt, af en BorgareSt:s leda mot.
Enär nu § Riksd.Ordn. stadgar: — — — — ”Skulle 2 Stånd stadna emot 2, förfalle frågan och förblifve vid S det, som tillförne stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upptagas;” E så synes det mig, som berörde grundlags-§ bort lägga B hinder i vägen för Konungens rådgifvare att tillstyrka den K. propostn.
Men då Hr Gr. o. Landtm, icke funnit sig deraf föranledd att vägra remiss, och anmärkningen således torde komma för sent, inskränker jag mig att blott begära den till prof., såsom min mening.
Besynnerligt förefaller det, att sedan R.
St. förklarat frågan om utländskt statslån böra förfalla, den K. propostn innehåller, att Regeringen ej kunde erkänna giltigheten af R.
Sits skäl, utan att något annat motiv för ogillandet anföres, än att dessa skäl ej öfverensstämde med sista riksdagens åsigter.
Jag vet ej någon auetoritet, som kan afgöra, att sista riksdagens åsigter voro ofelbara eller att de skola utgöra en typ för alla blifvande Ständers.
För min del skulle jag i slikt fall mycket beklaga det fattiga landet, och torde mången med mig anse denna riksdags åsigter långt riktigare och mera båtande för folket.
Regeringen yttrar vidare, att hon förväntar, det Ständerna, oansedt de för några veckor sedan beslutat, att frågan skulle förfalla, måtte frångå detta beslut.
Jag skulle tro, att det beslut, Ständerna lättat, är val betänkt och derföre ej af dem bör frånträdas, och jag finner inga nya skäl anförda, som dertill borde föranleda.
Man säger: än hypotheksföreningarna då?
I sådant fall förundrar det mig, att Regeringen, om hon haft för afsigt att lemna understöd åt de hypotheksföreningar, som kunna bilda sig, dröjt så länge med framställande af propos. derom, då deremot, om den i början af riksdagen blifvit framställd, den kunnat komma under pröfning i sammanhang med de motioner, som i samma ämne blifvit väckta.
Men jag lemnar detta å sido och vill betrakta den K. propos., sådan den är, och glömma de besynnerliga anomalier, som dervid förete sig; och sådan propos. är, utan afseende på andra förhållanden, är den, efter mitt begrepp, föga verkställbar och antaglig.
Regeringen utgår nemi. från den princip, att en alltid hög i ränta trycker jordbruket, att denna borde nedsättas till 4 proc. och den årliga capitalafbetalningen blifva 2 proc., hvadan, med en utgift af af 6 proc. årligen, skulden komme att försvinna på omkring 3o år.
Om denna förutsättning vore riktig, och ändamålet på detta sätt kunde vinnas, så hade propos. visserligen något för sig; men jag betviflar åtminstone dessa vackra resultatcr.
Det är nemi. knappt tänkbart, under Sveriges nuvar. förhållanden ^ att erhålla lån al
Den 10 Norember. m pari af utländningen mot 4 proc., och om det ej erhålles al pari, uppkommer ju cn rabatt, som måste drabba låntagarne eller hypotheksföreningarna till flera proe.
Det synes eljest vara veikligen ett karakteristiskt bidrag till regeringssytemet, att en propos. om utländska lån lill hypotheksföreningar blifvit framställd, innan sådana föreningar blifvit grundade och reglementen för desamma fastställda och innan några kraftiga bemödanden varit synbara för att ändamålsenligt ordna våra creditlagar.
Man vet nu ej ens, om några hypotheksföreningar uppkomma, än mindre, om deras organisation blir sådan, att de kunna prestera säkerhet för statens försträckningar.
Om nu detta icke inträffar, kunde det ju bända, att sedan man ändtligen lyckats få lånet, visste man måhända ej, hvar man skulle göra af penningarna.
Man säger: de skulle insättas i Banken.
Hvar oell en vet, att Banken på sin rörelse har knappt 3 proc., och till följd deraf skulle antingen Banken förlora 3 proc. årligen eller slaten vidkännas förlusten.
Dessutom, äfven om hypotheksföreningar uppstå, såsom man förmodar skola snarligen ske i Skåne och Elfsborgs
Ian, är det föga troligt, att dessa genast skola vara tillreds att upplåna 8 millioner r:dr.
För deras ordnande, för de gamla inteckningarnas uppsägning och lossande skulle troligen flera år åtgå.
Hvem skulle emedlertid betala räntan?
Hypotheksföreningarna, säger Konungens propos.
Men hvilken obillighet, att en låntagare skulle betala ränta för ett lån, hvilket han ej bekommit.
Detta skulle dessutom göra lånen så dryga, att de kostade kanske 8 proc. i stället för 6.
Förespeglingen om den nedsatta räntan ar således endast ett irrbloss.
Troligen blefve det dock Riksg.cont., som skulle bålla cassa och betala kostnaderna derför, i fall man ej ville vidtaga det maniementet, att annoncera om lån hos utländningen för hvarje gång hypotheksföreningarna behöfde penningeunderstöd.
Jag finner sålunda propos., från alla sidor betraktad, oantaglig och förklarar ytterligare min förundran, att sedan Regeringen sett
Ständernas ringa benägenhet alt ingå på skuldsältningsbanan, hon icke baft nog grannlagenhet att supprimera propos:n i detta ämne, der hon teinligen säkert kunde förutse ett afslag.
Jag anhåller, alt dessa anmärkningar få åtfölja den K. propos:n. Hr Gunther, Carl Gust.:
Det är ej ovanligt att från den siste talaren höra motstånd emot alla Regeringens förslag, äfven dem, som åsyfta att afhjelpa folkets betryckta ställning.
I likhet med hvad StatsUtsk. gjorde , har BancoXJtsk. skjutsat "ifrån sig de till nämnde Utsk. vid innevarande riksdag remitterade motioner om liypotheksinrättningar, utan att ens tänka derpå; ty om BancoUtk. hade ingått i ringaste pröfning af ämnet, hade Utsk. ofelbart skolat inse, att sakens beskaffenhet erfordrade att handläggas lis
Den io November. af Stats- och BancoUtskm gemensamt.
Men då nu både Stats- och BancoUtskm sålunda ådagalagt, att de ej äga hvarken vilja eller förmåga att handlägga, uppfatta och utreda detta ämne, har jag varit betänkt på att göra en ny motion, för att på en annan väg ernå målet.
Jag ämnade derföre ej i dag yttra mig om denna sak ; men jag kan ej med tystnad afhöra alla de orimligheter, den siste talaren framkastat ronde ett ämne, uti hvilket jag tager en liilig del, till följd af min på erfarenhet grundade öfvertygelse om dess stora vigt för hela Nationen.
Till inkast emot K. M:s nåd. propos. af d. 4 dennes har man sagt, att y5 § RiksdOrdn. skulle lägga hinder i vägen för dess grundlagsenliga upptagande till pröfning, likasom nämnde § skulle ålägga K.
M. att återtaga sin meddelade sanction å ett af Ständer fattadt beslut.
Ehuru stort envälde R.
St. utöfva öfver
Rikets penningeverk, må de likväl icke så kunna leka med beslut, hvarå de begärt och erhållit K.
M:s sanction; dock vill jag ej längre uppehålla mig vid detta inkast.
Sedan har man sagt, alt R.
St. ej skulle kunna ändra ett vid denna riksdag redan fattadt beslut.
Man förbiser då dea väsendtliga skillnaden emellan att verkställa förra Sländers beslut om ett silfverlåns upptagande, på sätt de föreskrifvit, och att antaga K.
M:s nu afgifna nåd. propostn.
Jag hoppas, att man ej underlåter pröfva densamma; och man skall då finna, att K.
M:s nåd. afsigt är att, utan äfventyrande af någon förslust för staten, understödja inrättandet af hypotheksföreningar till afhjelpande af den allmänt öfverklagade förlägenheten i penninge- och credilrörelsen och deraf förorsakade nöd.
Man säger äfven, att förslaget är overkställbar!; men jag beklagar, att då man ej uppfattar och begriper saken, man det oaktadt söker missleda opinionen endast för att tillfredsställa silt begär att motverka Regeringen.
Om man genomgår riksdagsförhandlingarna allt ifrån och med år 1818, finner man, att folkets representanter klagat öfver bristande rörelsemedel och deraf förorsakadt betryck i folkets belägenhet, äfvensom man finner Regeringens uppmaningar till R.
.St. att vidtaga åtgärder till det ondas botande, men att det lyckats dem, som i detta afseende hafva ett motsatt interesse, att hittills vinna uppskof och emedlertid lagga Piegeringen till last de olyckliga följderna deraf, i hvilka beskyllningar isynnerhet vissa publicister ärö rent af förhärdade.
Man har äfven sagt, att om 8 millioner på en gång upplånns, kunna de ej genast utlånas, oel. då uppstår förlust för staten Detta inkast förfaller, enär K.
M. såsom vilkor för lånets upptagande uttryckligen föreslagit, att någon förlust för staten ej får äfventyras, hvaraf man tydligen finner, att meningen ej kan vara att upptaga lån, förrän hypotheksföreningar bilda sig, och ej heller till större helopp, än i mån af deras behof.
Hu - Den io No rem her. n3 Hura stor summa dertill behöfves, kan ej nu bestämmas; men man bör sätta Regeringen i tillfälle att kunna understödja hypotheksföreningarna och derföre tilltaga summan så, att Regeringen ej saknar medel dertill.
Något hinder för ett så nyttigt och behöfligt biträde af staten bör ej kunna uppstå, dä man tillser, att staten derpå ej något äfventyra!'.
Jag anhåller, att detta anförande får. åtfölja Hr Dalmans.
Jag vill ej vidlyftigt upptaga till besvarande Hr Grinthers yttrande om verkställbarheten af den K. propos:n.
Jag vill endast här vädja till erfarenheten sedan sista riksdagen.
Detta torde visa, att oaktadt flera annoncer om lån till större och mindre belopp varit på alla Europas förnämsta börsplatser utfärdade, det likväl ej varit möjligt att af utländningen erhålla lån på de vilkor, som sista Ständer stadgade och sorn nu af Regeringen föreslås.
Jag tviflan uppå, att denna möjlighet blir större hädanefter, än hitintills.
I öfrigt vill jag erinra, att den K. propos:n föreslår obetingadt upptagande af 2 millioner r:drs lån, utan afbidan af någonting annat, än R.
Om således propos:n antages, skulle vi kunna låna upp bela summan, utan att vi ägde en enda hypotheksförening organiserad.
Frih. Rantzou, Joh. A 1 b.:
Jag hade val icke tänkt att yttra mig vid remissen af den ifrågavar.
K. proposm; men då discussion derom uppstått, torde jag icke böra dölja äfven min tanka.
Att jag icke särdeles tror på de hjelpkällor för jordbruket, sorn man förmenar sig framkalla genom lån, torde vara bekant af de anföranden, jag i detta afseende afgifvit vid sista riksdagen.
Min öfvertygelse qvarstår i detta fäll orubbad.
Men äfven om jag, i motsats härtill, trodde på den miraculösa förmågan af statslån, så betviflar jag ändock, att Regeringens propos. är antaglig.
En värd talare, Hr Dalman, har i detta hänseende, som mig tyckes, sett saken vida riktigare, än Hr Gunther.
Tror man väl, att något utländskt lån kan erhållas på de vilkor, sista Ständer stadgade?
Jag betviflar det; och om det erhålles, hvar vill man i ett ögonblick skalla utlåningssäkerhet — och hypotheksföreningar?
Hvem skall vidkännas räntan, innan de sednare komma till stånd, eller, om de ej komma till stånd (hvilket sednare är det sannolikaste med våra usla creditlagar), hvem skall betala räntan förde medel, som ej blifva utlånade?
Då länet ej kan erhållas från utländningen utan mot rabatt af fullt 8 proc. på capitalet, skola hypotheksföreningarna nödgas älnöjas med en lika rabatt vid länesummornas emottagande; och tror man väl, att dessa lån icke på sådant sätt skulle kosta jordbruket 8 16 II. i5 Den 10 November. proc. i still let för 6, och således förstöra det i stället för att hjelpa?
Mera penningar komma in i landet, det är sannt; men då det sker genom lån, är det icke på en naturlig väg.
Den ökade produetionen, ordnade creditlagar äro det, sorn skola bilda capitalerna, och i sådant fall är jag viss, att utJändningen, utan behof af R.
St:s och Regeringens mellankomst, skall här placera sina penningar.
Den K. propos. strider dessutom (hvilket Hr Dalman äfven anmärkt) emot R.
St:s vid denna riksdag flera gånger uttryckta åsigt, och det förefaller mig besynnerligt, att Regeringen ej tröttnar vid att få sina propos:r afslagna,— någonting som jag hoppas, åtminstone hvadden förevar, angår.
Jag vill ej ingå i undersökning af nyttan eller skadligheten af hypotheksinrättningar; hvar och en kan erhålla upplysning om deras nytta såväl af historien om förhållandet i Sverige under åren ifrån 1734 1756, då Banker? dref en sådan rörelse i stor scala, som ock af erfarenheten i åtskilliga andra länder, der sådana inrättningar nu fortgå, och jag anser derföre onödigt att derom strida med Frih. Rantzou.
1 afseende på reglerandet af hypotheksinrattningarnas rörelse hyser jag det förtroende till den Statsmagt, åt hvilken jag önskar att regleringen må öfverlemnas, att ändamålet skall vinnas, så att, om t. ex. låntagarne erlägga 6 proc., deraf beräknas 4 som ränta och 2 proc. till betäckande af omkostnader och till amortissement, och ehvad belopp omkostnaderna utgöra, hvarom här så mycket ordas, de skola kunna betäckas af dertill anslagna proc., och låntagarne ej betala ränta på annan summa, än de i nominalbelopp erhålla.
Större kunna ej omkostnaderna blifva, än att i alla fall proc. kan användas till amortissement.
Om Svenska nationen vore van att i rörelsen använda räntebärande creditpapper eller obligationer, skulle ej mycket contanta penningar behöfvas för hypotheksföreningarnas rörelse; men såsom förhållandet nu är, kunde de ej bildas och fortgå, utan att få Regeringens eller statens bistånd till anskaffande af contanta penningar, hvilka dock efter hand blifva umbärliga.
Jag anhåller, att äfven detta må åtfölja.
Jag anhåller att äfven få yttra några ord, hvarvid jag återkallar i minnet, hvad jag i början af riksdagen yttrade, att jag nemi. anser hypotheksföreningar nyttiga för befrämjande af gynnande resultater, som den enskilde ej kan åstadkomma.
Jag anser sådana inrättningar, väl grundade, såsom förträffliga medel att framlocka capitaler och välgörande genom den successiva amorteringen, som ger tillfälle till besparingar.
Men då jag af främmande länders erfarenhet sett nyttan af dessa inrättningar, har jag ej heller förbisett de vådor, som deraf kunna uppkomma.
Om de missbrukas och användas i förtid, blifva 1 Den 10 November. de deremot de mest förderfliga medel, och derföre önskar jag, att vi ej måtte åsidosätta de medel, som i den K. propos. innehållas för framkallandet af desamma.
Vi äro här för mycket obekanta med dessa inrättningar, och utländningen är för litet kunnig om våra institutioner för att låna oss sin credit, hvarföre jag finner det klart, att dessa inrättningar ej utan statens bistånd kunna uppstå.
Men då jag önskar att se sådana inrättningar uppstå, vill jag dervid fästa det vilkor, att de blifva så solida inrättade, att ej någon risk uppstår för återbetalningen af de upplånade medlen eller för missbruk.
Jag önskar derföre, att Ulsk. måtte få sig ålagdt utarbeta sådana reglementen för inrättningarna, som blifva vilkorliga.
Jag bekänner, att af de i:n& reglementen, jag sett, bar jag funnit det ena, nemi. det för Westgötbska hypoteksföreningen, alldeles odugligt.
Efter den princip, der finnes uttalad, skulle jag till den ej vilja låna en skilling.
Den Skånska är bättre; men obekantskapen med ämnet visar, att äfven den tarfvar betydliga förbättringar i plan och redaction.
I detta afseende vill jag blott nämna den gemensamma ansvarigheten, som är ganska obestämd, och, hvad som äfven ar farligt för dylika inrättningar, att lånen upptagas på kortare tid.
Detta sednare är just rätta sättet att vid minsta krisis hafva bankrutten färdig.
Om deremot säkra inrättningar kunna uppstå, kan jag ej annat än med min röst bidraga till låns upptagande för detta ändamål, och i sådant afseende är jag af olika tanka med den siste talaren, att man dervid ej bör fästa några onödiga vilkor.
Man bör nemi. ej stadga sådana onödiga hand, att man hindrade Riksg.cont. att upptaga lån på fördelaktiga vilkor.
Ehuru jag tror, att man nu kunde få lån till fulla nominalbeloppet för 4 proc., men detta likväl ej är säkert, och det alltid blir förmånligt för jordbrukaren att få lån för 5 proc., kan jag ej godkänna, att man afsäger sig denna förmån derföre, att man ej kan vinna en ännu större fördel.
Jag önskar derföre, att man för upplåningen fäster som det första vilkoret, att ingen förlust deraf uppkommer, och för det andra, att, om ett anbud göres till 96 proc., man då må äga rättighet afsluta detsamma, om man finner sin fördel dervid.
Jag vill anföra, hvad som inträffade efter sista riksdagen.
Då jag väckte motion, att Banken måtte upptaga ett lån på 2 millioner 1 silfver för att utlåna åt fastighetsägare, hade jag, som vistats utrikes, uppgjort förslag derom utan annat band, än att det skulle ske utan förlust, och hade bestämd visshet af 2 bankiershus i Norra Tyskland, att de ville afsluta ett sådant lån.
Detta vann ej bifall.
Frågan uppskjöts och man lemnade åt Riksg.cont. att verkställa upplåningen.
Det drog ut på tiden till Febr. månad, och man fixerade 92 såsom minimum för 4 proc., och sedan alla onödiga band blifvit färdiga, hann man så långt, att conjuncturerna försämrades 116 Deri io November. neli nian fick anbud på 91 proc.
Men detta kunde åter icke antagas, och allt gick 0111 intet.
Jag anhåller, att detta yttrande äfven må få till Utsk. medfölja, Hr Dalman:
Jag anhåller att få instämma med Hr Rosenblad i så måtto, att om Utsk., i strid mot dess förut uttalade åsigt, skulle finna för godt tillstyrka det ifrågavar.
Janet, Utsk. jemväl matté utarbeta och R.
St. fastställa förslag till reglemente för de hypotheksföreningar, som skulle få begagna statens credit; hvartill jag fogar det tillägg, att pågot lån ej må upptagas, förrän sådana hypotheksföreningar blifvit grundade, och ej till högre belopp, än hvartill de anmäla sig behöfva af låncreditiv sig begagna.
Hr Gunther vill jag lemna det svar, att den K. proposjn förutsätter en årlig capitalafbetalning af 2 proc.
Om nu, såsom Hr Gunther förmenar, alla omkostnader skulle drabba dessa 2 proc., torde ingenting återstå till amortissement; och hvad hade man då vunnit?
Jo, statslån, och detta var förmodligen, hvad man egentligen ville vinna.
Äfven jag är försatt i nödvändighet att motsätta mig den K. propos:n, emedan jag anser den overkställbar.
Man lärer svårligen få lån till 4 proo.
Hvarje handelshus, som har credit utomlands, kosta capitalen 5, 6 till 8 proc., och det lärer då ej vara tänkbart att få ouppsägbara lån för 4 proc.
Det torde således först vara nödigt höra sig om, huruvida sådana lån kunna erhållas.
För öfrigt tror jag, att statslån äro helt och hållet emot Nationens opinion.
Jag var sjelf närvarande vid sammankomsten i Wenersborg under öfverläggningarna, rörtde hypoteksföreningen i Elfsborgs och Skaraborgs län, dessa mest skuldsatta provinser, och der var opinionen mot statslån så bestämd, att en stor del af der församlade personer förklarade, att om ej ändamålet kunde vinnas utan statslån, voro de färdiga undanbedja sig allt understöd, på det man ej skulle öppna vägen för principen af statslån och gifva Ständerna tillfälle att begagna detta medel för administrationen, oell ej deraf nya beskattningar måtte uppkomma.
Jag anhåller blott få tillägga i anleda, af Hr Rosenblads yttrande, deruti Hr Dalman har instämt, att ehuru jag lika med dem önskar, att sådana grunder fastställas för lånets upptagande, att staten derpå ej skall kunna förlora ett öre, kan jag likväl ej instämma i Hr Rosenblads förslag, att
Utsk. må uppgöra reglemente för liypotheksföreningarna, ty det anser jag vara rätta sättet att förfela hela ändamålet, då vi hafva tillräcklig erfarenhet om såväl Utskms som R.
St:s oförmåga i denna del, isynnerhet sedan riksdagen så långt framskridit.
Dessutom får jag derom vidare yttra mig i den motion , jag tillkännagifva mig ämna framställa.
Äfven detta anhåller jag må få medfölja.
Den 10 November. 117 Remitterades till StatsUtsk. i sammanhang med den i sista plenum beslutade remissen af K.
M:s nåd. skrifvelse ang:de upptagande af ett lån till befrämjande af hypotfaeksföreningar.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs d. 6 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 3oo, i anledn. af erhållen återremiss å memor.
N:o 282 i frågan om slutligt bestämmande af aflöningeti till RiksStms och Utskms cancellier, blef memor.
N:o 282 bifallet med de förändringar och tillägg, hvilka i utlåt.
N:o 3oo blifvit föreslagna.
Stats- och Oecon.Utsk:ns d. 6 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 34 i anledn. af väckta frågor om folkskolors inrättande.
Det är med ledsnad, som jag finnér, att Utsk:n med så myckén karghet utminuterat upplysningen för menige man genom de folkskolor, de tillstyrkt.
Utsk:n säga: ”1 ett land, sådant som Sverige, ”hvarest jordbrukaren, bergsmannen och handtverkaren hofsva en närmare andel i statens offentliga värf, der få de ”till allm. folkundervisningen utöfver religionen hörande ”ämnen en större vigt genom sjelfva samhällsförfattningen, ”hvadan det ock för den, som skall deltaga i lagstiftning, ”lagskipning och beskattning, är ovedersägligen behöfligt att ”kunna räkna och skrifva, samt att någorlunda vara ”bekant med Fäderneslandets och Brödrafolkets ”läge och alster, historia och samhällsförfattning.
” Jag anser det ej blott derföre, att allmogen deltager i Representationen, såsom ganska nyttigt, att den äger dessa insigter, utan just i egenskap af jordbrukare, bergsman och handtverkare är den deraf i behof.
Men den kunskap, Utsk:n velat medgifva, är alltför inskränkt.
Att kunna skrifva och räkna är så nödvändigt, att man knappt kan förstå, huru det någonsin kunnat umbäras.
Ordet läge är ganska obestämdt.