Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äran, ambition drifver naturligen menniskan till ernående af det förra, interesset till det sednare: men man måste tillstå att för - Den 26 Februarii. 855 enandet af bägge dessa utsigter är åtminstone i vårt stånd mörk.
Staten har att fordra visserligen af alla medborgare i allmänhet, men synnerligen och först och främst af militaira Embetgmannen den ovilkorliga skyldigheten att alltid vara beredd, att uppoffra sitt blod för dess bestånd j men detta offer befallt af pligten, förtjenar det ej en utkomst som försäkrar existencen under tiden?
Hederskänslan är det lif som gör militairens pligter verksamme och gifva åt dess bemödanden den kraft och det mod som ära sä nödvändige för räddningen i farans stund j men kan den ock förändra behofven och förekomma att dess verkningar ej försvaga det hjerta, som trotsade ödets hot då det gälde pligter mot Konung och Fädernesland, men nu först måste göra bekantskap med fruktan vid åsynen af sin utsigt för lifvet.
Det är ej egennyttans språk jag förer, det förstås ej af mig.
Mitt stånds pligter hafva lärt mig, att det kan finnas ett slags bestånd äfven då man hai litet; men den ställning i lifvet, som genom förändringen af Westgötha Regementes löner, äfven så olyckligt blifvit förändrad för dess öfver- och under-befäl, hvilka snart sagt, endast i 6'n ära och tillfredsställelsen af uppfyllda skyldigheter, finna ersättning för sin möda, har bestämt mig att fästa Riksens Höglofl.
Ständers uppmärksamhet vid ett ärende, hvarigenom billigheten vinnes, utan att Staten förlorar annat, än en 856 Den 26 Febr Uarii, mindre vinst af lönernes indragning.
Jag begär inga medel att underhålla öfverflödet, eller fåfängan, jag talar för det verkeliga lidandet och det behof som ej kan mutas till tyst-^ nåd.
Jag begär inga nya fördelar; endast aH en del af desomen gång varit beviljade och åtnjutne, måtte bibehållas.
Nitet för tjernsten och bemödandet för dessa piigter är oförändradt, hvarföre ej de förmåner sorn skola uttrycka bifallet detföre ? • • ■ .* ■ --- ' \ « Jag anhåller ödmjukeligen att denna min motion mätte till vederbörligt Utskott remitteras och med öfrige Riks-Stånden commun!-, ceras.
N:0 Herr Bergman, Ambrosius Mognus i * jag räknar för en skyldighet emot Hög-», lofl.
Ridderskapet och Adeln samt en vänskapspligt emot Herr CanzliRådet och Ridd.
Schoerbing, att till Högloft.
Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet öfverlemna denne, för sine patriotiske skrifter kände mannens, till Riksens Höglofl.
Ständer adresserade memorial, angående en postvagns inrättning och det nya skog9-hushållningssättet, jemte hans i dessa ämnen författade athandlingar.
De vittna, efter mitt omdöme, om den grundelig» kännedom häfutinnan, som Herr Schoerbing förvirfvat sig, under ett mångårigt vistande i Den 26 Feliruarii. 857 de lander s hvarest dylik post-inrättning och skogshushållning med förmon länge varit införde. på Konungens Nådiga uppfordran, har Herr Schoerbing utgifvit desse afhandiingar, för att uppfylla förre Ständers underdånige önskningar, och lära desse ämnen blifva föremål för Kongl.
Maj:ts Nådiga propositioner till nu församlade Riksens Ständer.
Igenom den projecterade postvagns-inrättnlngen kan en lättare communication öppnas emellan Rikets Städer, och den för landet så tryckande och skadeliga Håll- och Reservskjutsen blifva afskaffad.
Med införandet af uppgifne skogs-hushållningssättet, skola vare hittills så illa vårdade skogar klokare använ-' das och igenom återplantering bibehållas för efterkommande.
Härmed står i sammanhang Herr Schjperbings allmänt bekanta förslag, att till vinnande af skogs-besparing, bygga hus af obiändt tegel hvilka ej äro så underkastade eldsvådor som trädhus, kosta mindre och äro mera varagtige än desse.
För meddelandet af denna upptäckt, förtjenar Herr Schoerbing hvarje patriots erkänsla och högaktning.
Då jag har deo äran framlemna desse bevis och Herr Schcerbings nit och bemödande för allmänt väl, kan jag ej undgå, att hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vördsamligen understödja hans, i sitt memorial gjorde anhållan: att Riksens Höglofl.
Ständer måtte inlösa det deruti angifne antal exemplar af undervisningen om det nya och rätta skogs-huj.
858 Dan 26 Februarii, hållningssätfet; dedicerad till Riksens Högloft.
Igenom denne handling, skall på eo gång förtjensten erhålla belöning och upp. muntran samt kunskap i en af de vigtigaste hushållsgrenar i Riket kringspridas.
Detta sednare torde bäst kunna vinnas, om de inlöste exemplaren utdeltes till moder-kyrkorne och Presterskapet anmodades att derutur lemna sine Sockenboer de upplysningar, som för hvarje local kunde finnas behöfvelige och användbare.
En tredje Herr Schcerbings afhandling, om sättet och medlen till SedeDförbättring, eller realisation, hvilken jag ock får den äran öfverlemna, torde, jemte de 2me förstnämnde lämpeligast användas, om de få ligga i RiddarhusCanzliet, för att kunna läsas af dem som det åstundar.
Nso 17.
Friherre von Schultzenheim, Conrad Theodor:
Ehuruväl stadgandet af en väl beräknad och på goda grunder uppgjord bevillning, är ett ibland de hufvudsakeliga föremål som sysselsätta Riksens Högloft.
Ständer vid hvarje Riksmöte, har dock detta angelägna värf vid de fläste Riksdagar, blifvit ibland de sista och mäst påskyndade öfverläggningsämnen.
Opinionen, om jag så får säga,^ någon Den 26 Februarii, 859 gång ledd af enskildta interesset, har intill denna dag fästat sig vid ett bevillnings-systéme, som efter min vördsamma tanka, icke svarar emot ändamålet, nemligen den mäst möjeliga jämna fördelning af beskattningen, dess oföränderlighet i afseende till vahruvärdet , det lättaste beräkningssättet och sluteligen så afpassad, efter hvar och ens förmåga, att ingen må kunna undandraga sig att lemna sin gärd till Statens bestånd.
Synlig förmögenhet, Tull, öfverflöd, ChartaSigillata m. m. samt en låg personel afgift, hafva varit grundämnen till den nuvarande bevillningens utgörande; men äro alla dessa rubriker calculable, bestämma de till Statsverket en jämn, och i förhållande till vahru- eller penningevärdet oföränderlig intrad emellan hvarje Riksmöte?
Jag tror det icke, och då bevillningen vid ett annat Riksmöte behöfver ökas, eller och min. skås, kan det ske utan en omstöpning af nä, ra hela systemet?
Jag tviflar deruppå:
Önskeligt vore att allmänna viljan, med åsidosättande af enskildta interesset och tankan, huru drabbar det mig, eftersträfvade sådane grunder till bevillningens utgörande, som alstrade oförändetlighet i utskylder och i följe deraf Statsinkomster.
Rubriker till utskylders utgörande hafva varit flerfalldige, vid ett Riksmöte antagne, vid ett annat förkastade o. s. v., och kunna variera efter hvar och ens rikedom på nya idéer; man har beviljat för hvad man njutit och icke njutit.
Desse uppfinningar att skatt • 86o Den 25 Februarii. lägga folket, hafva må hända uti envä!diga Stater kunnat illustrera FinanceMinistrar; mea tillhöra mindre ett fritt folks representant rhvilka icke höra m d liknöjdhet se , den ena medborgaren betungas, vida utöfver den andra, sorn ty vätr nu sker.
Bevillningen tyckes mig böra utgöras af arbetsförmågan och verkelig förmögenhet; desse gemensamma krafter, äro de enda rika källor, som förmå, hvad inbdlade tillgångar icke kunna åstadkomma.
Den årliga markegångssättningen å dagsverken är den enda måttstock, som närmar sig emellan vahmvärdet och penningen; ett markegångsdagsverke torde nära innefatta dea tarfliga menniskans alla behof för dagen.
Då en uppoffring af hvarje mantals- för man och qvinna, måste ske till samhällsordnings upprätthållande, synes mig den lämpeligaste och oföränderligaste beräkningen till skattens erläggande vara, att bevillningen utgöres med beräkning i contant af vissa markegångs dagsverken, så för personalen, som för den enskildta förmögenheten.
TabellVerket och 1810 års bevillningslängder för behållen inkomst, den senare evalverad i dagsverksvärde, kunna ligga till grund för öfversigten och möjligheten af att antaga detta förslagna beskattningssätt, och hvarefter antalet af dagsverken kunde be. stämmas för personalen och behållen inkomst af enskildt förmögenhet, allt i förhållande till b;viliningens belopp och Statsbehofvet.
All annan taxering till utgörande af bevillning, under hvad rubrik sora hälst, med undantag af en Dvn 26 Fehruarii, lindrig utrikes tuilafgift, skulle upphärvas, och med dem d-n undergrä1 vande indirecta beskattningen försvinna.
StatsVerkets behof kunna härigenom bestämmas med tikökning, eller minskning af \, 5, 3, ett helt maikegångsdagsverke.
Fåfängt må invändas emot detta enkla systeme, ait den arbetande classen blifver för hardt skattlagd, och att denna gärd icke utgår, samt att C&p taIisten härigenom icke skattlägges för mera än personalen! svaret blir lika enkelt som grunderne till beskattningen: arbetskarlen kan lätteligen förstöra på 4 arbetsfrie dagar om året uti otillbörlig dryc-j kenskap, hvTad han troligen kommer att erlägga
Uti skatt, är således icke hardt beskattad; utom dess kan han m ra än någon annan bstinga sin daglön.
Husbonde och husfader borde då, sorn nu, ansvara för utskyldeme, och skulle den påräknade personella afgiften icke utgå till sitt fulla belopp, delar sättet samma öde, som de nu gällande b cskattningsmethoder.
Samma opinionen hos taxeringsmännen bestämde då som nu, värdet af den enskildta förmögenheten, och om änteligen capitalisten skall i skattberäkning råkas, hvilket torde vara svårt och föga att hoppas, så kan ingen annan utväg finnas, än att lagen bestämmer, det ingen revers med inteckning i fast egendom gäller vid utsökningsmål, än den hvarå bevillningsprocenten vöre erlagd, och allt det* ta, vid äfventyr att förlora capitalet, hvaraf följde att, så väl hedern, som eget interesse, skulle förbjuda alla andra än procentare, att äfventyra det ena eller det andra, önskeligt 802 Den 26 Februarii. vöre, att om detta bevillningssätt vinner stadga, Statens Embetsman kommo att njuta sine löner beräknade i Riksmarkegångsdagsverken, på enahanda sätt söm Statsverket sin intrad, hvarigenom mera oföränderlighet i deras inkomster äfven vunnes.
Till detta enkla beskattningssätt hörer ovilkorligen den så länge efterlängtade näringsfriheten , som tilldelar men* niskan de rättigheter i borgerliga samhället, dem naturen tyckes hafva gifvit henne, nemligen: frihet att försörja och försvara sig sjelf, då hon uppfyller sin pligt emot samhället, gör hon det icke, må hon då först som lösdrifvare anses och vara pligtig att arbeta hos dea som vill för henne erlägga dess årsskatt till staten.
Ett lands verkliga förmögenhet är ostridigt dess pioductionsförmåga och penningen blott en representant af produetionen, som blott underlättar varu bytet.
Är detta ett axiome, så följer äfven att arbetsförmågan är bufvudstyrkan i ett samhälle och i följe häraf bör den beskattas i likhet med all annan förmögenhet.
Finnes någon näring som icke uppskattas i värde och i förhållande till mängden af menniskor som användas på densamma.
Tunneland jord är ingen förmögenhet utan at betare ; mäng. den af armar som med fördel kunna användas, bestämmer rätta värdet deraf.
Handelsrörelse är den enda, som icke använder så många arbetare som de fleste af andra näringar till capital värdets reproduetion} Den 26 Februarii. må då opinionen beskatta denna speculationsrörelse i likhet med annan enskild förmögenhet.
Med nu gällande beskattningssätt, kunna inga bestämda calculer göras; hvem kan uträkna huru mycket som skall inflyta för Charta Sigillata, huru många sidenpälsar och sidenpersedlar i landet uppgifvas till beskattning; hvem kan bestämma frivilliga åtagandet af så kallad öfverflödsafgift, hvilken uppgift bevisligen aftagit år ifrån årj hvem kan bestämma beloppet at den summa, som af dessa och flere beskattningsrubriker kommer att inflyta till Statsverket; men behållen inkomst af enskild förmögenhet och skydds- eller capitations-afgift, kan beräknas pä en obetydlig summa nära, och blifver lättare att utbekomma, ju mera industrie och folkmängden tilltager.
Jag anhåller att detta mitt vördsamma och välmenta Memorial, grundadt på mine uti memorial af den iy April 18(5, redan på detta rum yttrade tankar , må med de öfrige respective Stånden communiceras och remitteras till Bevillningsutskottet.
N:0 i§- Friherre Skjöldebrand, Pehr Eric:
Då redan vid detta Riksmöte, hörts en allmän rättmätig klagan öfver den långsamhet, hvarmed Curatorer i concourser tillåta sig förfara med utredningen och realiserandet af till - 864 Den 26 Febni arilt gångarne, hvarigenom misstroende till säkerheten af inteckningar uppkommit, och tillstöt del vållat denna slags creditbrist; och då dagliga erfarenheten bevittnar, att det är lättare att erhålla penninglån på goda namn, än mot inteckning i fastighet på landet, har jag, under önskan att Rikets Ständer, till förekommande af en sådan tidsutdrägt och deraf, för långifvaren förknippad förlust, må gifva Concourslagen mera fullständighet, likväl nu ansett mig böra fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, vid en händelse, som inträffat inom Nyköpings län, och hvilken torde bevisa behofvet af en lagförändring af motsatt beskaffenhet.
En son hade, af en nära 70 årig far förskaffat sig dess proprie borgen på en skuldsedel, och utan att vid förfallotiden , af sin lort som tjensteman, af sine nära och förmögna anhöriga, eller medelst andra utvägar förskaf. fa medel till infriande af sin skuldsedel, tillät denne vanbördig, att hans gamla far blef lagsökt och, i brist af tillgångar i Nyköpings häckte bysatt, och med synbar liknöjdhet såg han, i mer än 2 år detta förhållande fortfara.
Det allmänna medlidandet yttrade väl sini ogillande harm öfver att se denna, af ålder och sorg aftynande far af en son så behandlas men, utan mitt alfvarliga bemödande att derifrån^frälsa honom, hade denna i sin van - Den 26 Feiruariit del oförvitlige man, troligen inönifsamma miirar, där brottslingar, blott tidtals kunna förvaras, fått tillbringa sin återstående lifstid, utan annat brott än lättrogenhet och hjelpsamhet mot en son Denua teckning af en behandling* för hvilken menskligheten ryser, är en följd af en hos oss existerande barbarisk lag, och då denna kunnat så användas emellan son och får, hvad kan man förvänta emellan^ obeslägtade personer?
Mig synes att det redan är en stor ansvarighet, då den, sorn gifver sin borgen, katt förlora hela sin fasta och lösa egendom, innan gäldenärens tillgångar tillgripas, och att han, icke bör äfven kunna förlora sin personliga frihet, då ännu rätta gäldenären går fri; Och jag vågar såledesjvördsamt föreslå , att den lagförändring vidtages; att aldrig någon må för sin proprie borgen kunna bysättas, så länge sjelfva gäldenären är inom riket tillgänglig.
I händelse denna min motion vinner Ridderskapets och Adelns bifall, torde densamma* få med de öfrige RiksStånden cotnmuniceräs och till Lagutskottet retnUteras.
Bil. till Ridd. 0.
I Band. 55 866
Den 26 Februafiii N:o 19, Herr Efvenberg, Pehr:
Till förekommande af den allmänna oreda, som visat sig uti Rikets financiell3 förhållanden, genom FilialDisconternes hastiga fall, under samma tidpunct, som enskildta personers assignationer indrogos ur allmänna rörelfen, vågar jag vördsammast underställa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns upplysta bedömande, ett förslag, hvilket skulle at Banken utfö<j ras, utan att Banken dervid något risquerade.
Som Bankens tillstånd är Okändt för allmänheten, så hoppas jag Höglofl Riddcrskapets och Adelns öfverseende, i de fall der jag kan hafva misstagit mig på ziffran, och derest de påräknade summor ej skulle Vara enliga med rätta för hål landet.
Jag antager problematiskt att Bankens och RiksgäldsVerkets utelöpande sedelstock utgjorde år 1815 R;dr 27,725,638.
Sedermera utgifné odlingslån till »8 2o 600,000.
R:dr 28,325,638.
Hvarifrån aj dragés: 3 års afbetalning till Banken å statens skuld, a 750,000 R;dr om året _ 2,250,000.
Transport 2,250,000.
Den 26 Februarii, 867 Transport 2,250,000. 4 irs d:o d:o, a 500,000 R;dr 3,000,000. 5 års öfverskott af Bankens inkomster, sedan dess utgifter och ottikostnaderblifvit godtgjorde, a 233,000 om året 1,165,000.
Beloppet å de sedlar som genom olyckor, slitning, eller af förfäder blifvit undangömda, på ställen där desse sedlar sedan gådt för kiade, circe 6,615,63$:
,11 ..i.—.
Rester R:dr 21,710,000.
Om jag antager att Bankens fordringar och redbarheter öfverstiga dess skulder, med en summa af icke mindre än 4,993,049 R:dr, och härtill kommer 1,200,6,8 R:dr för sedlar, som säkert gått förlorade, sedan Bancoinrättningens början, så skulle verkliga behållningen derstädes med 6,193,687
R:dr öfverstiga dess skulder.
Utaf den utelöpande sedelstocken 6tor 21,710,000 R:dr, torde minst 5,710 000 R;dr finnas hos utlänningen; dels såsom gångbart mynt, dels såsom hypotheker; således skulle uti Sverige icke finnas större sedelstock, kringlöpande än 16 millioner R:dr; och då åter derifrån afgå 4 millioner
R:dr som säkert finnas förvarade uti de mångfalldjga alla verks Pen 26 Fehruanii, och corporationers, ja till och tued enskildfä personers cassör, så återstå blott 12 millioner
F.:dc rörelsecapital för 2§ million menniskor; V öfrigt om man antaget att Rikets taxerbara fastighetsvärden uppgå till 250 millioner R:dr, samt publika fastighetsvärden, sorn ej taxeras, tillika med näringarnes förlager uti skepp, inrättningar, tillverkade Varor och maföii^icr, samt allmänhetens husgeråd, till en summa af circa 350 millioner, eiler tillsammans 600 millioner R:dr‘> så tyckes mig att valeuren af de i omlopp varande sedlar, ej står 1 något slags förhållande emot behofvet, så vida den blott utgör ^del derafj då härtill komrher, att af detta sedelbelopp, årligen måste åsättas Rikets hela bevillning, så måste efter ali beräkning en sådan otillräcklig sedél-numeraire, ej annat än förorsaka bekymmersamma oredor uti allmänna rörelsen.
Dessa oredor torde upphöra om den förminskning, af rörclsecapitalet, som genom indragningen af FilialDD sconterne och enskildtas assignationer uppkom, ersättes genom sedelstockens ökande med 8 millioner R:dr, så att det inom Sverige circuförande rörelsecapital uppgick till 20 millioner R:dr, eller 3%:del af förenämnde fasta och lösa egendomsvärden.
Till Bankens säkerhet för dessa 8 milliOuers utlånande föreslås hypotheker af Jern och koppartillverkningar, eller inteckningar uti fast egendom inom Riket; lånet må dock icke öfverstiga halfva värdet, sådant det år i8?3 uppskattades i landtegendom?
och ej halfva Den 26 Februariit brandförsäkringsvärdet i städerne, Assecurance* Contoirens gifne premielån deruti inbegripne.
För dessa Bancolån skulle årligen ränta och afbetalning tillsammans utgöras med 3 pro: cent, då exportabla effecter derföre vore hypothicerade, men med 6 procent för alla öfriga lån, hvaraf 1 procent vore att anse såsom afbetalning på capitalet.
Låntagaren och egendomen med sin inteckning, skulle ansvara Banken för ersättning vid räntors och inbetalningars liqviderande, att de ej erläggas under det värde efter cours, mot hvad de gällde i Hamburger Banco, då lånet erhölls; dock utan att låntagaren blir godtgjord af Banken i händelse af motsatt förhållande.
Lånetagaren skulle dock alltid vara ©betagit, att göra större afbetalningar å erhållit lån; då de summor som sålunda inflyta, bord* genast till allmänhetens tjenst åter Utlånas»
För att facilitera desse låneoperationer för landets innebyggare och till undvikande af det arfvode som eljest kunde komma i fråga till comissionairrer i Stockholm, torde Herrar Landshöfdingar dermed gå i författning, hvar Och en inom sitt Län.
Af årliga mbetalningeö skulle Banken använda r procent till sedelstockens förminskning, intill dess alla utlånte capitaler, till tlet belopp åter i Banken ingått, som biifvaa - gr-g Den 2S Februarii. de Ständer finna nödigt, och sedan Bänken godtgjordt sina utgifter och omkostnader, skulle öfverskottet af Bankens alla inkomster för året inflyta i R.kets allmänna bevillning, på det dessa medel icke må minska utelöpande capitalet, utan återgå till sin bestämmelse i allmänna rörelsen.
Tullafgifterna som inflyta i Banken med klingande mynt eller vtxlar, samt så stor del af den så kallade hammarskatten, som äfven i silfver erlägges, borde användas till ökande af Bankens silfverfond, hvaremot Banken skulle utlemna efter gångbar cours, ett motsvarande belopp i Bancosedlar till bevillningen; skulle en lifligare handel, öka tullafgifterne, till den grad, att Bankens sålunda utgående behållning gjorde sedelstocken större, än bestämdt var för rörelsecapitalet, så kunde så mycket deraf 1 Banken innehålla* sorn behöfdes för numerairens bibehållande inom sin fastställda gräns.
På detta sätt skulle låntagande Bruksägare icke komma att betala fullt 2, och de öfrige låntagarne icke fullt 5 procents ränta, emedan hvar och en i sin mån genom Bankens tillskott, fick tillgodo njuta lindring i den bevillning, han i annat fall till hela sitt belopp borde erlägga.
I anseende till de betydliga summor som dragas till Stockholm, genom der varande stora antal Embetsmäns aflöning, och på det landets mera behöfvande innebyggare uti aflägsnare orter icke skulle komma i saknad af Den 26 Februarii, 871 denna förman, borde Hufvudstadens fastigheter icke beviljas de<^a Bancolän, förr än ett år efter, sedan underrätielsen blifvit första gången i tidningarne införd, och lånens utgifvande icke taga sin början förr än 6 månader efter kungörandet, på det låneansökningarne äfven må hinna inkomma från Rikets ytterst belägna orter:
Styrel«en inom Banken skulle åläggas ett upprätta sådane tabeller på låntagarnes vistelseorter, att Riksens Ständers Revisorer, nied lärthet kunde märka, om lånen blifvit, till ändamålets rätta vinnande , fördelte kring hela riket, efter den anledning man inhämtat ani lånens mer eller mindre behof af ökadt röielsecapital.
Alla Banco- och Riksgäldssedlar, sorn Utgifva® efter den tid dessa lån taga sin början borde förses med nya eller förändrade stämplar, olika med de nu varande, för att från dem med lätthet kunna åtskiljas, och hvarå ordet specie, å Bancosedlarne borde förändras till sin rätta benämning Banco Sedelmynt, samt att alla utgående Banco- och Riksgäldssedlar, böra inom 3 år från det Bancolånen taga sin början, vara inlemnade till Banken och Riksgäldsverket, för att utbytas mot nya sedlar; efter hvilken tids förlopp alla sedermera utelöpande gamla sedlar skulle förlora sitt värde och sin inlösningsrätt, på det Rikets blifvande Ständer icke må sakna säker kunskap om, till hvad summa förlorade 873 Den 26 F elmar ii. sedlar minskat rörelsecapitaleit, för att derefter bestämma dess belopp.
Ali afbetalning som
Statsverket lemnads på sin nuvarande skuld till Banken, skulle genast på förenämnde satt utlånas till allmänheten, på det ej rörelseCapitalet må hastigare förminskas, ära på sätt hår blifvit föreslagit.
BancoStyrelsen skulle uppdragas., att genom växeloperationer tillse, det icke genom coursens olika förhållande, Bancosedlarne förlorade eller ökade deras nit gällande värde och förhållande till Hamburger Banco.
Till ofhålländé åf skiljomynt skulle Bär.-, ken fortfara med utgifvande af kopparmynt , på sätt hittills skedt, och silfvermynt till 6, jo och 14 skillingars valeur; hvilka mynt ej skulle innehålla större värden i silfver, än närvarande cours bestämmer fqr dylika summor i banöosedlar; dock skulle Baocostyrelsen äga rätt att förminska denna silfverväxling’, eller låta den vissa tider upphöra, då ett för a esk rifvi t silfvervärde utgått ur Banken, intill dess, att genom tuUafgiften och hafnmärskatten, elier genom silfveruppköp af utlänningen, Banken åter hunnit, enligt lemnad instruction, stärka sin silfverfopd till förnyad ptväxling.
Qenon?
Backens växeloperatione?, i siffi Den 2S Feiniar ii, tf’3 Vermynfs utgifvände och låntagariies ersättning till Banken, i händelse räntan och aföetalningar voro af coursen försämrade vid deras erläggande, mot hvad de voro då lånen erhöllos, skulle coursen hindras både ätt stiga pch falla, hvarigenom försko nimes att icke den ena medborgaren må genom coursförändring rigta sig på den andras bekostnad, och den håglöshet derigenom försvinna, hvilken pppkomfnit hos många näringsidkare, sorn ej kunnat bestämma vinsten för sin möda och säkerheten för de capitaler de nedlägga i sina rörelser.
Då Banken pä detta saft jag haft äran föreslå lemnar allmänheten det ökade rörelsekapital, sorn penningeförlägenhefen påkallat