Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och det vore i sanning för mycket hegardt, att man skall kunna vänta oväder, innan man ännu ser några moln pä himlen.
Jag har begärt ordet en dast för att fästa Hr
Dalmans upmärksamhet på att han i sitt sista yttrande glömde att bland de hus i Hamburg, på hvilka Fullm. drogo vexlar, upräkna jemväl huset Ullberg & Cramér.
Det var företrädesvis på detta hus som vexlar från Stockholm blifvit dragne och detta till ett belopp af många millioner rdr.
Huruvida denna firma äfven borde anses för solid, det lemnar jag till Hr Dalman sjelf att bedöma.
Hr Dalman glömde äfven bevisa, att dessa åtgärder verkligen blifvit vidtagna för det i 109 g uttryckta ändamål, eller för att förstärka Bankens metalliska kassa.
Om Bankens metalliska kassa kan anses förstärkas derigenom, att Fullin. använda de dem anförtrodda medel, för att hjelpa dem, Deu 11 Januari e. m. 117 som genom svindlande företag blifvit bragta derhän, att de stå pä branten af sitt fall, då medgifver jag gerna att jag baft orätt och begått ett stort misstag; mea om meningen verkligen är, att Fullm. skola med Bankens medel på det sättet bispringa cessionanter, så bör man ju söka lä detta uttryckt i regl.-ts 109 g, i stället för den der nu befintliga föreskriften.
Jag fortfar att yrka bifall å den af Utsk:t föreslagua déehargemeningen.
Utan att vilja vidare förlänga diskussionen, får jag endast fästa upmärksamheten vid att en högst ringa del af de utaf den sista värde talaren omförmälda många millionerna vexlar på Ullberg och Cramér voro köpta af Rikets Ständers Bank, och, efter hvad jag tror mig veta, dragna af dessa utan särskild garauti af en solid firma härstädes, äfvensom uprepa min öfvertygelse ej mindre att BankoFullmäktige, på grund af 109 § i reglementet, varit lagligen berättigade att köpa vexlar för att bibehålla och förstärka Bankens metalliska kassa, hvilket naturligtvis måste antagas^ hafva varit Fullmäktiges afsigt intill dess motsatsen bevisas.
Åtminstone är det en högst obehörig insinuation att Fullmäktige dervid åsyftat bispringa bankruttspelare.
Också är jag viss att, derest den oförväntade krisen icke inträffat, något klander af denna åtgärd, som dessutom vållat Banken en ganska obetydlig förlust, aldrig kommit ifråga hvarken från Hr Cederschölds eller någon annans sida.
Hr Åkerman har sagt att det vore en inconseqvens att ur décharge-meningen borttaga ordet »i allmänhet», emedan detta endast refererade sig till de i Utskottets Betänkande mot Fullmäktiges handlingssätt gjorda anmärkningar.
För min del har jag likväl icke funnit en enda puukt i Utslcts Betänkande innefatta något direkt sådant klander mot Fullmäktiges åtgärder, som motiverar att låta i décharge-meningen inflyta det evasiva och tvetydiga ordet »i allmänhet».
Jag yrkar således fortfarande dess utstrykande.
Jag beklagar, att Hr Dalman ej haft tillfälle, att här tillstädesvara, då det var fråga om vexelhandel före och efter krisen; då hade det för Hr Dalman varit lämpligaste tiden att framkomma med sina reflexioner, nu återigen är det icke fråga om annat, än Fullmäktiges décharge.
Som BankoUtsk:t vid flera förefallande frågor funnit skäl, att i mer eller mindre mån klandra Fullmäktiges åtgärder, såsom i hvad rörer sedeltillverkningen, vexelköpen före krisen och de protesterade vexlarnes införande i den metalliska kassan, men dessa åtgärder ej varit af beskaffenhet att böra leda till någon direkt anmärkning mot Fullmäktige, så har Utsk:t funnit det öfverenstämmande med rättvisa och billighet att föreslå décharge-meningen i de ordalag, hvari den blifvit framställd, nemi.: »att Utsk:t funnit F^ullmäktiges örvaltning af Bankoverket under den tid, som är i fråga och hvar - 118 Ben 11 Januari e. in - under serdeles brydsamma financiela förhållanden in,träffat, hafva £ allmänhet vittnat om nit och omtanka* och Utsk:t anser sig således* utan afseende å de anmärkningar, som här ofvan förekommit, böra vördsamt tillstyrka, att Fullmäktige måtte meddelas full décharge för de från den 15 Oktober 185 0 till och med den 15 Oktober 185 9 vidtagna beslut och åtgärder..» Utsk:t har således tillstyrkt full decharge, fastän Utsk:t varit nödsakadt att inflika ordet »i allmänhet», till följe af de ofvan antydda anmärkningarne.
Det hair för öfrigt af en talare blifvit anmärkt, att vid en föregående, riksdag Fullmäktiges decharge blifvit föreslagen i vida strängare ordalag.
Man hade nemi. uttryckt sig så: »Att som Fullmäktige ej vidtagit någon åtgärd, som kan. föranleda till åtal, så hemställer Utskottet etc. etc.
Det är visserligen sannt, att man i allmänhet brukar utströ rosor, då man afgifver décharge åt vare sig den ena eller andra myndigheten, äfven om skäl till klander lörefunnits; men det vore väl önskligt, att en gång komma ifrån detta missbruk, sorn. för framtiden kan hafva vådliga följder.
Jag anhåller om proposition å bifall till décnargepunkten, sådan den nu är affattad.
Sedan öfverläggningen härmed förklarats fulländad samt II.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., på grund af 41 § Kiksd.Ordn., anmodat de till It. o.
Ad. hörande Hrr BankoFullmäktige, som måhända voro närvarande, att sig aflägsna, yttrade II.
Exc., att under öfverläggningen yrkats dels bifall till Utsk:ts framställning i dess helhet, och dels bifall till densamma med uteslutande af uttrycket »i allmänhet» uti Utsk:ts omdöme om Hrr BankoFullmäktiges förvaltning; hvarefter propås, framställdes först å bifall till Utsk:ts framställning och, sedan dertill svarats många ja och nej i blandning, å bifall till samma framställning med uteslutande af orden »i allmänhet», hvilken sednare propos.. besvarades med starka. j.a, blandade med ganska många nej; och förklarade H. Exc. sig nu. hafva funnit ja öfvervägande.
Hr Cederschiöld, Rob. Teofr., begärde votering.
Uplästes och godkändes följande voteringspropos: »Den, som bifaller BankoUtsköttets i slutet af dess Berättelse N:o 6 gjorda framställning, i afseende å décharge för Hrf BankoFullmäktige, röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, godkiinner R. o. Ad. ifrågav:de framställning med uteslutande af uttrycket »i allmänhet» uti Utsk;ts omdöme om Hrr BankoFullmäktiges förvaltning.
Ja — 32. ■; N.ej ■ —- 22.
Den 14 Januari. 119 Hr Hjärne, Harald:
Jag vill blott, till protokollet anmäla mig som reservant mot det beslut, som nu blifvit af R. o. Ad. fattad t.
Enligt före voteringen fattadt heslut åtskiljdes R. o. Ad. klockan */* 1 1 e. m.
Lördagen den 14 Januari 1860- Plenum kl. 10 f. m.
J usterades ett protokollsutdrag för den 11 dennes f. och e. m. samt protokollet för den 7 sisth Dec. XJplästes och godkändes Exped.Utsk:ts nedannämnde förslag till R.
St:rs underd. skrifvelser till K. M., nemi.
N:o 5,, angående Riksdagskostnadernas bestridande genom RiksgäldsKontoret; N:o 6, om ersättning till Kronofogden Anders Rhodin för kontanta medel, 1,971 rdr 71 öre
Rmt, som blifvit en kronobrefbärare genom rån fråntagna och derefter måst af Rhodin återgäldas; N:o 7, om användande af de pä anslagen för Nockeby- och Drottningholms-broarnes byggnad upkomua öfverskott; N:o 8, i anledning af under åren 1857 och 1858 verkställd revision af Statsverkets rn. fl. allmänna fonders förvaltning; N:o 9, angående befrielse från rotering för hemmanet Ansätt i Jemtlands Län ; N:o 10, angående försäljning af sex Länsmans-boställs-lägenheter i Malmöhus Län; N:o 11, angående utbyte af jord tillhörande Nyköpings Slott emot stadsjord, för anläggning af gasverk i staden Nykoping; N:o 12, angående öfverlåtande åt Strömsholms nya Kanalbolag af eganderätten till en jordrymd från Strömsholms Kungsladugård och Stuteri; N:o 13, i fråga om utbyte af Häradsskrifvarebostället Hagebohl, Vj mantal, emot 7/16 mantal Kolshult i Ostra Härad af Jönköpings Län; samt N:o 14, angående uplåtelse till Norrbottens Läns Hushållningssällskap af gamla Länsfängelse-byggnaden i Piteå.
UV I)en 14 Januari.
Med stöd af den rätt, Riddarh.Ordn. gifver, får jag afsäga mig min plats som Elektor, samt anhåller att vid min riksdagsmannarätt blifva bibehållen.
Med anledning häraf anmodade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm. K. o.
Ad:tis Hrr Bänkman att välja en Elektor efter Hr Braunerhjelm.
Landtm, tillkännagaf, att H. M. Konungen, i anledning af K.
St:rs underd. skrifvelse med begäran oro utsättande af dag för H.
Maj:ts och H. M. Drottningens kröning, behagat meddela RiksStåndens Talmän, att H.
M. bestämt den 3 nästk.
Maj för kröningsaktens försiggående.
Vidare tillkännagaf H. Exc., att som den i 109 § Reg.Form. och 80 § lliksd.Ordn. för riksdags hållande utsatta tid af 3 mån. fräs» den dag, K.
M:ts nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof meddelats, med denna månad komme att tilländagå, men största delen af riksdagsärendena ej kunde inom nämnde tid afgöras, hade Talmännen öfverenskommit att till RiksStånden göra hemställan att, medelst underd. skrifvelse, hos K.
M. äska att riksdagen måtte fortfara under den i nämnde §§ medgifna tid af ytterligare en månad; Och hemställde II. Exc., att R. o. Ad. för sin del behagade besluta en sådan skrifvelses aflåtande samt anmoda Exped.
Utskd att med förslag dertill inkomma.
Föredrogs och lades till handlingarne LagUtskottets den 4 och 7 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 9, i auledning af väckt motion dels om skärpta kontroller å kommunalmyndigheter, dels ock om förändring i brottraålslagstiftningen.
Besvärs- och Ekon.Utskottets den 4 och 7 dennes bordlagda Betänk.
N:o 7, i anleduing af väckt motion om ändringar i Instruktionen för Bibelkommissionen.
1:ila punkten, deri Utskottet hemställt, att förslaget rörande nämnde Instruktions omarbetning ej måtte till någon åtgärd föranled».
Deuna hemställan bifölls. 3:dra punkten, innefattande tillstyrkan om aflåtande utaf en underd. skrifvelse med anhållan, »att de personer, åt hvilka arbetet med bibelöfversättningen uppdrages, må, så vidt möjligt är, varda från andra göromål befriade och satta i tillfälle att åt detsamma
Den 14 Januari, odeladt, egna sin verksamhet i ändamål att derigenom arbetet -må så mycket snarare vinna fullbordan.» Gr.
Det är otvifvelaktig^ att, ehuru vår nu vide Svenska bibelöfversättning må anses hafva varit ett mästerstycke, hvilket man hittills förgäfves sökt att ersätta, finnas likväl deri brister, hvilkas afhjelpande är af stor vigt och äfven af den allmänna önskan länge påkallad.
Det kan sålunda icke eller förundra att, då detta arbete redan så lång tid fortgått, någon otålighet i afs. på dess afslutande röjer sig och atti!.
St:r önska åtgärders vidtagande, hvarigenom detsamma något mera kunde påskyndas.
Jag anser mig dock pligtig att här anmärka de svårigheter, som vid sådant arbetes fortskyndande möta, och särdeles de olägenheter, som skulle upstå genom ett bifall till den framställning, som hiir af Ekon.Utsk:t blifvit gjord.
Det är klart att för en tillfredsställande bibelöfversättning är icke tillräckligt att den öfversättande är filolog, har tillräcklig speciel kunskap; han måste äfven vara teolog, vara så hemmastadd i bibeln, dess anda och dess olika delar, att arbetet blir som en kyrkobibel tillfredsställande.
Vi hafva derpå haft ett temligen märkvärdigt bevis genom den förklaring, en af våra största filologer och som äfven mycket sysselsatt sig med bibelöfversättningar, nyligen algifvit: att, om han skulle kunnat förmoda att någon del af hans bibelöversättningar skulle blifva begagnad såsom kyrkobibel, så hade han heldre aldrig skrifvit någon rad.
Det är således angeläget att detta arbete anförtros åt personer, som på en gång ega specialkunskap, äro tillräckligt hemmastadda i de gamla döda språken och dermed förena teologisk bildning.
Detta är förh:det med de personer, åt hvilka bibelöfversättningen f. n. är updragen, och deras arbete, ehuru det ännu icke är fullbordad t,, har dock framskridit så långt, att man bör kunna ega hopp, att utan rubbning af förhållandena, det nödvändigaste arbetet skall inom ej allt för lång tid vara fullbordadt.
Det torde vara bekant, att man nu är sysselsatt med revision utaf öfversättningen af nya Testamentet, hvaraf en ny uplaga är behöflig, hvarjemte en af Kommissionens ledamöter är sysselsatt med öfversättning af Esaias.
Genom de särdeles dyrbara bidrag till en bibelöfversättning, som af Prof.
Mellin blifvit lemnade, har äfven arbetet vunnit en tillökning, som otvifvelaktigt kommer att verka till dess fortskyndande.
F. n. sysselsättes med detta arbete hufvudsakligen professorerne i teologi vid Upsala universitet.
Jag vet sannerligen icke huru man skulle kunna befria dem från alla andra göromål för att öfverlemna sig uteslutande åt bibelöfversättnirigar.
Vi må lagstifta, vi må uphäfva gamla lagar och stifta nya huru som heldst., så blir dock icke inom kyrkan väl bestäldt utan en god prestbildning, och jag vågar äfven för min del uttrycka den öfvertygelse, att det icke blir väl bestäldt, utan att den prestbildning, som vid universiteten meddelas, blir fullständigare än den hittills varit.
I detta hänseende gifva de personer, som f. n. äro sysselsatte såsom ledamöter af bibelkommissionen, det bästa hopp, icke allenast genom deras insigt, utan genom det varma nit hvaraf de lifvas, och skulle R.
St:r bifalla den framställ - 122 Den 14 Januari. ning, K.
M. gjort om anslag till teologi® studiosi, hvarigenom det blefve möjligt för desse lärare att längre bibehålla dem vid universitetet, tviflar jag icke på att de mest välsignelserika frukter deraf skola inom en icke alltför lång framtid upstå.
Att rycka dem från sitt lärarekall för att uteslutande egna sig åt bibelöfversättningsarbeten, tror jag skulle lända till stor skada.
Man skall måhända säga att det kan finnas andra prester med tillräcklig specialkunskap att äfven sysselsätta sig med bibelöfversättningsarbeten och som sål. kunde tagas från sitt närvtde kall, men i allmänhet förhåller det sig med alla prester sålunda, att det är rätt olyckligt om de för längre tid ryckas från sina göromål inom församlingarne, ryckas från det embete, som åt dem är updraget.
St:r hafva också uttryckt en sådan åsigt, då de förnyade gånger hos K.
M. framställt sin önskan, att alla prebendepastorat måtte försvinna, på det att hvar och en prest, så vidt möjligt är, måtte få egna sig åt den församling han tillhör och som blifvit ät hans vård uppdragen.
Det möter sålunda äfven i det hänseendet svårigheter.
Skulle man återigen för bibelöfversättniugsarbetet taga personer, som icke hade någon annan presterlig befattning, så vore det också klart, att man måste aflöna dem så att de kunde, oberoende af andra tjenste)', sköta denna befattning, och sedan detta arbete är fullbordadt, i någon måtto vara tryggade.
Ett sådant ordnande af arbetet möter följaktligen många hinder, äfven i de med detsamma förknippade kostnader.
Bibelkommissionen har visserligen några medel till sitt förfogande, men dock icke tillräckliga för att betacka de utgifter, som af ett bifall till E.
St:rs nu föreslagna framställning skulle blifva en följd; och lt.
St:r borde sålunda, i sammanhang med denna framställning, åtminstone hafva ställt till K.
Mits förfogande de medel, hvarmed arbetet kunde utföras.
Under dessa omständigheter, då bibelöfversättningsarbetet är på så god väg, att man i en icke aflägsen framtid kan se det fullbordadt, och då jag anser icke oväsentliga svårigheter möta i fullgörandet af den önskan, som uti Ekon.Utskits nu föredragne Bet. blifvit yttrad, så hemställer jag att Utskits förslag måtte afslås.
Bibelöfversättningen har nu varit under arbete i mer än 86 år, och ännu är den icke fullbordad.
Redan 1772 beslöts Kommissionens nedsättande och året derpå utfärdades instruktionen.
Man kan icke annat än förundra sig deröfver, att på så lang tid företaget ännu icke blifvit afslutadt.
Eör att kunna kalkylera huru mycket behöft årligen vidgöras, på det arbetet under denna tid skulle blifvit färdigt, har jag eftersett huru många sidor Bibeln innehåller.
Den edition jag har består af 1200 sidor.
Dividera detta tal med 86, så fås en qvot af icke fullt fjorton.
Hade man under arbetstiden endast öfversatt 14 sidor årligen, skulle det nu varit fullfärdigt, och i stället stå vi nu ungefärligen på samma punkt, som när BibelKommissionen bildades.
Man kan härvid icke undgå att fråga, hvad orsaken härtill kan vara.
Svaret på denna fråga tror jag likväl kan icke blifva blott ett.
Under en så lång tid förändra åsigterna sig så Den 14 Januari. 123 betydligen, att hvad som gäller för en del af denna tidrymd, ieke gäller för en annan.
Betraktar man den anda, som herrskade i Europa, då BibelKommissioneii bildades, finner man den vara full af en otro, som stundom slog öfver i vantro.
Att under tider, då man icke trodde på bibeln, öfversättningen deraf icke eller bedrefs särdeles nitiskt, kan icke väcka förundran.
Ehuru detta otrons tidehvarf icke kan sägas hafva helt och hållet upphört, har dock någon förändring inträdt.
Uti den herrskande iudifierentismen har inkommit ett nytt moment, som slagit öfver i ett slags öfvertro.
Sålunda har npkommit den ena sekten elter den andra, som satt någon rörelse uti det nära utslocknade religiösa lifvet.
Man har kallat denna rörelse för oro, och börjat frukta för Statskyrkans bestånd.
För att bibehålla denna, har man motsatt sig hvarje förändring af förhållanden, som med kyrkan egde samband.
Således har man älven skyggat tillbaka för en ny bibelöfversättniug, emedan man kände alt, om den med omsorg och samvetsgrannhet upgjordes, bomme den ätt blifva den nuvarande i mångå stycken^ och icke oväsentliga, ganska olika.
Dä nu en sådan skiljaktighet icke gerna k,unde undgå att ådiaga sig allmänhetens uppmärksamhet, har man hyst farhågor för den oro. som förmenades deraf kunna upstå.
För närvarande fruktar man en ny bibelöfversiittning och vill således icke eller se den fullbordad.
Svaret på frågen, hvarföre bibelöfversätl ningen ännu icke är färdig, torde således blifva det, att under en tidsperiod var man likgiltig derför, men nu motvillig.
Nu är likväl bibeln den bok, hvarpå vi grunda hela vår religion och anse den vara en Guds uppenbarelse; men denna egenskap kan naturligtvis icke tilläggas mer än originalet, och öfver sättningar endast i den mån, de med originalet öfverensstämma.
Då nu af språkforskare erkännes, att vår Svenska bibel, särdeles de profetiska böckerna, afviker i hög grad från originalet, sä följer ju deraf, att egenskapen af Guds ord icke kan tilläggas de delar, sorn oriktigt tolka originalet, och komma derigenom saker, som ära menniskofunder, att göra anspråk på Gudomlighet.
Den, som icke är hemmastadd i Hebreiskan och Grekiskan, är således urståndsatt att bedöma hvad uti bibeln han skall anse vara Guds ord eller icke.
Ett sådant osäkerhets-tillstånd borde väl icke få fortfara.
(b efve Hamilton Ivar anfört, att de personer, som ii ro ledamöter i BibelKoinmissionen, jemväl äro lärare vid Upsala Universitet och kunna icke utan mehn för Universitetet skiljas från utöfningen af sin tjenst.
Afven om riktigheten häraf medgilves, följer deraf icke att bibelöfversättniugsarbetet bör alldeles öfvergifvas.
Om Upsala-professorerne icke dertill hafva tid, torde audre personer inom presteståndet finnas, som äro vuxne arbetet, och sådana kunde ju förordnas att dermed uteslutande sig sysselsätta.
Och i fall man 1 afseende på dessa skulle göra samma invändning, som den om Upsala professorerna, eller att de icke kunna dragas från sina ordinarie befattningar, så får jag hänvisa till den stund, som är.
Ehuru under Riksdagarna så många af Presterskapet uppehålla sig här, har man dock icke hört att prestembetet af denna orsak kommit att å något ställe ligga neder.
Att Utskottets förslag icke 124 Den 14 Januari. skulle kunna bifallas, emedan inga medel för ändamålet blifvit anvisade, tror jag vara en invändning, som förfaller, nar man besinnar det otroliga deri, att R.
St:r, om de begärde saken, skulle vägra dertill nödiga medel.
Jag anhåller om bifall till Utskottets förslag.
Hr Tham, Caspar Wollrath:
Riksdag yttrade en älsklig personlighet och lärd theolog, då denna fråga föredrogs, att han för sin del önskade, att den dag aldrig måtte komma, då BibelKommissionen uplöstes, utan att densamma måtte under århundraden fortvara, dels för att erinra Svenska allmänheten derom att Bibeln till sitt innehåll icke kan af minuten tolkas, utan är ett evighetsarbete, dels också derföre, att svårigheten att öfversätta den H.
Skrift är så stor, att det fordras lika många dagars vaka i bön och strid, som det fordras minuter, för att nedskrifva till en fullkomlig sanning en öfversatt rad ur denna samma bok.
Jag för min enskilda del kan icke annat än högligen bifalla denna vackra tanke, och jag tror, att denna tanke hedrar honom och så småningom skall erkännas såsom varande den enda rätta.
A andra sidan, då Ekon.Utsk:t härstädes har föreslagit R.
St:r, att de skulle förena sig i en skrifvelse till K. M., att de personer, som skulle öfver sätta Bibeln, borde frikallas från alla andra embeten, så ber jag att få erinra R. o. Ad. om en värd talares yttrande, den der i många år har arbetat just inom Bibelkommis-ionen.
Han säger nemi.: att när han med arbetet i sitt kall förenade öfversättningen af Bibeln, då gick det lätt, ty då tvingades han att i sitt hjerta genomlefva och på sig tillämpa de ord, han nedskref, men att åter, då han frikailades från sysselstnttningenai sitt kall och stängdes inom studiekammaren för att endast egn tiden åt Bibelns öfversättande, så hände deremot att arbetet biet' mer och mer ett vetenskapligt arbete och icke ett arbete till trons genomdrifvande och trons förklaring.
Afven detta yttrande tror jag vara fullkomligt sannt.
Jag tror icke, att det ligger någon makt derpå, att Bibelöfversättningen går så skyndsamt fram, som icke mera derpå, att den öfversättning, som en gång kommer att blifva Svenska Kyrkans, är fullkomligt trogen, icke blott till bokstafven, utan äfven i andan.
Deraf följer äfven, att jag för min del icke kan tillstyrka R. o. Ad:s bifall till den skrifvelse, som Ekon.Utsk. här framstält
Man får derlöre icke på något sätt tro, att de arbeten, som af BibelKommissionen förehafts, äro onyttiga; tvertom, de äro högst nyttiga.
Hvar enda en af dess skrifter drar liksom ett litet strå till den stora byggnaden och underlättar den tidpunkt, då en enda man framstår, som öfversätter Bibeln i sin helhet, ty min enskilda tanke är den, att aldrig någon Komité kan fullkomligt öfversätta Bibeln, utan det måste vara en enda mans arbete, hvilken anstränger sig, än på studerkammare, än på predikstolen, ty den endast blir arbetet vuxen.
En värd talare på detta rum har citerat en lärd mans uttryck, att det vore skadligt för folktron att företaga en trogen öfversättning, i synnerhet af Gamla Testamentet och dess profetior.
Jag förstår icke ett sådant uttryck.
Sanningen är aldrig skadlig, Den 14 Jamia ri. sanningen tvertom är nyttig och verksam, och jag trotsar den man, som kan troget läsa Gamla Testamentets profetior under vaka och bön och finna en enda gnista, som kan förstöra eller förvilla allmänheten.
Deras tro är ett menande, ett rykte, hvilket de gripa fatt i och lika lätt kasta bort, för att komma lill något annat.
Hyste jag den öfvertygelse, att öfversättningen skulle blifva förvillande, skulle jag lika gerna säga, att ordet är icke Guds ord, utan menniskors, och jag skulle bedja dem lägga Bibeln under bordet i st. f. på detsamma.
Men nu fordrar jag fastmer, att den skall ligga på bordet.
En annan tänkare har sagt, att Bibeln är illa öfversatt, och att den behöfver en ny öfversättning, men icke blott i bokstaf, utan med andans stift och på hjertats taflor, och då den så öfversättes, varder hvar och en färuimmandes, att den H. Skrift är Guds ord.
Det är med stor tillfredsställelse jag sett, att Utsk:t upfattat och bifallit hufvudinnehållet af den motion, hvilken jag haft äran till R.
Jag kan icke på något sätt misstycka, att, i den form sorn Utsk:t stalt frågan, lista punkten blifvit afslagen; ty sedan den sednare punkten blifvit affattad såsom ett förslag till skrifvelse till K. M., att
Han måtte befrämja hufvudsyftemålet af motionen, anser jag fastmer, att Utsk:t gått ett steg längre, än jag vågat, och jag anser således att Utsk:t med en utsträckning öfver förmodan bifallit densamma.
Jag har icke eller deremot funnit en enda reservation, ens af presterna i Utsk:t.