Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber att få fästa upmärksambeten på att det utlåningssätt, sorn Hr Mannerskantz i sitt yttrande vidrört, är ganska vanligt i våra hypotheksföreningar.
Personer komma och Deri 12 September f. m. 119 begära län, men hafva icke alla handlingar i komplett skick; då kan naturligtvis något lån icke beviljas; men deremot kan man utan vidare omständigheter lemna ett så kalladt förskottslån.
I Smålands hypotbeksförening har det ofta tillgått på detta sätt.
1 öfrigt synes mig välbetänkt, att man föreskrifver, det lånen i främsta rummet skola gifvas på egendomar och sedan på obligationer.
Hr Åkermans förslag tror jag icke skulle vara förmånligt, emedan lånedirektionerna derigenom finge alltför fria händer.
För min del röstar jag för återremiss af denna §.
Det lärer vara tydligt, att då 10:de §:n blifvit återremitterad, böra äfven de §§, som dermed stå i omedelbart sammanhang, erhålla enahanda behandling.
Det är naturligt att reglorna för en lånerörelse måste rälta sig efter dennas beskaffenhet.
Blefve 10:de §:n bifallen, skulle otvifvelaktigt en lånerörelse i denna bank upstå, som blefve ganska vidsträckt; men detta har H. o. Ad. icke velat medgifva, och vid sådant förhållande kan någon annan utlåning från hypotheksbanken icke ifrågakomma, än då låntagare anmält sig till erhållande af lån från hypotheksföreningarne, men dervid icke försett sig med fullständiga handlingar.
Sådant kan inträffa under en tidrymd af en eller annan månad, hvarunder naturligtvis penningarne icke böra ligga oförräntade i kassan.
Då således hypotheksbanken icke kan uptaga några utländska lån, utan att tillfälle förefinnes för penningarnes användande, så tror jag, alt det icke bebölves så stränga föreskrifter, som i lfiide §:n stadgas, utan instämmer jag med Hr Åkerman i afseende å ordet »företrädesvis», emedan det ju är tydligt, att ingen tager ett sådant lån, utan att vilja hafva det på längre tid.
På denna grund instämmer jag verkligen i den redaktion, som Hr Åkerman föreslagit, anseende lika med honom nödvändigt, att §:n återremitteras, på det att den må komma att blifva fullt öfverensstämmande med 1 ö:de §:n.
Jag kan för min del icke inse nödvändigheten af att återremittera §:n, derföre att denna åtgärd vidtagits med lO:de §:n.
Sistnämnda § talar om bankens lånerätt, men den ifrågav:de om sättet att använda de medel, som banken för tillfället icke behöfver.
Den ena frågan är att uplåna penningar utan behof; men § 16 afser, huru de medel, som influtit och som icke behöfva omedelbart användas, skola disponeras.
Att så kan inträffa, är ganska sannolikt; ty när man uplager lån, så förekommer vanligen det stadgandet, att långifvaren har rätt att inbetala lånet förr än vid den föreskrifna tiden.
Äfven jag hyste någon betänklighet vid att lemna min röst inom Ctsktt till dessa, såsom mig tycktes, nog stränga bestämmelser; men just de skäl, som Hr Mannerskantz anförde, eller nödvändigheten att sätta en damm emot det vidt utsträckta borgenssystemet, hafva gjort att jag funnit mig böra instämma i Utsktts förslag.
För öfrigt anser jag föreskriften, att de odisponerade medlen skola mot ränta insättas i bankinrättning, vara nödvändig, hvarföre jag anhåller om bifall till §:n, 120 Den 12 September f. m. med bibehållande af denna föreskrift.
Hvad åter beträffar utbytandet af ordet »annorledes» mot »sålunda»; så anser jag det vara af föga vigt, och tror att man så mycket som möjligt bör undvika förändringar, som kunna föranleda voteringar i förstärkt Utskott.
Den af Hr Mannerskantz ifrågasatta förändringen är icke så utan all betydelse, som Hr Bildt tyckes anse.
Efter .den lydelse, §:n nu har, upräknas först åtskilliga sätt, hvarpå utlåningen bör ega rum; men om det icke kan ske på dessa sätt, eller annorledes, skola de insättas i bankinrättning mot ränta.
Om nu ordet »annorledes» utbytes mot »sålunda», så är bankdirektionen inskränkt till blott de utlåningssätt, som i §:n omnämnas.
Det fin nes således en icke ringa olikhet emellan detta förslag och §:ns ordalydelse, och, enl. min öfvertygelse, har Hr Mannerskantz’ förslag företräde framför Utsk;ts, hvarföre jag får förena mig med honom.
Ehuru jag gerna erkänner
Hr Mannerskantz’s stora förmåga att tillägga ordalagen en stor betydelse, så anser jag dock ännu -högre vigt ligga deruppå, att Utsk:ts förslag varder antaget.
Man skulle kunna tänka sig, att mångfaldiga slags obligationer kunna som hypotbek användas, utan att man derigenom kan sägas upmuntra borgens-systemet.
Det finnes t. ex. obligationer, utgifna af en förening af godsegare i Skåne, hvilka obligationer säljas på börsen här, likasom Jag kan icke föreställa mig, att dessa slags obligationer icke skulle vara antagliga som hypothek.
Jag yrkar bifall till g.-n. Hr Mannerskantz:
Jag ber, att Hr Bildt behagade noga fasthålla, att den ifrågasatta hypotheksbanken är afsedd för jordbruket, och att obligationerna innehålla, att lånen äro utgifna emot inteckning i fast egendom på landet; och dessa obligationer komma till utländningen.
Jag tror derföre, att §;n bör tolkas på det sätt, att endast de deruti omnämnda utlåningssätten finge användas.
Mon emedan detta är något otydligt uttryckt genom det i §:n förekommande ordet »annorledes», har jag föreslagit detta ords utbyte emot ordet »sålunda».
Exc. Hr Gr. och Landtm., att derunder yrkats dels bifall till den förevarande 16:de §:n utan förändring, dels bifall till densamma med den förändring, att det å 5:te raden nedifrån förekommande ordet »annorledes» utbyttes emot ordet »sålunda», och dels slutligen återremiss af §:n.
Exc. först propos, på bifall till den ifrågav:de §:n oförändrad, dervid svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på bifall till densamma, med utbytande af ordet »annorledes» emot ordet »sålunda», då svaren utföllo med många De ii 12 September f. m. ja tillika med några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. m .. § 17.
Bifölls. § 18.
Mörner: Sedan R. o. Ad. beslutat att hypotheksban ken skall understödjas med en grundfond af 8 millioner från Riksg.Kont., torde det väl äfven blifva en följd deraf, att i styrelsen för hypoteksbanken en representant af nämnde kontor äfven skall utses.
Men som jag för min del ansett en sådan grundfond öfverflödig och sammanblandningen af statens och hypotbeksbankens angelägenheter möjligen i framtiden vådlig, anser jag mig icke böra underlåta att i protokollet nedlägga min tanke, att Riksg.- Kont. icke bort inblandas i styrelsen af hypotbeksbanken.
Enligt min åsigt hade det rätta varit, att derest en grundfond skulle från Riksg.Kont. öfverlemnats till banken, den hade bordt ställas under bankens omedelbara förvaltning, så att Riksg.Kont. blott skulle hafva kommit att utöfva en kontrollerande upsigt öfver bankdirektörens åtgärder.
Nu deremot kommer Riksg.Kont. att genom sitt ombud deltaga i bankens förvaltning och att således äfven dela ansvaret för de möjligen misslyckade spekulationer, hvari hypotheksbanken kan komma att inlåta sig, hvaraf åter för Riksg.- Kont. kan följa en både moralisk och juridisk förbindelse att, i händelse af behof, understödja densamma.
Denna anordning kan således, efter mitt förmenande, föra Riksg.Kont. in på en ganska vådlig bana, som man icke bordt beträda.
Men R. o. Ad. har nu redan sådant beslutat, och mig återstår således intet annat, än att i protokollet nedlägga min från beslutet skiljaktiga mening.
Efter härmed slutad öfverläggning, blef propos. på bifall till den ifrågavide §:n framställd och med ja besvarad. § 19- Bifölls. S 20.
HrCederschiöld, Gustaf:
När fråga var om lista §:n i denna författning, instämde jag med Gr.
Mörner i hans begäran, att en skrifvelse måtte öfverlemnas till K.
M:t med begäran om hypotbeksföreningarnes hörande och aflåtande af Nåd.
Propos. i ämnet till nästa R.
Bland andra skäl, som jag anförde för denna mening, var äfven, att jag ansåg detta förslag till författning särdeles illa redigeradt, så att man har svårt att inse de följder, som vid tillämpningen deraf skulle upstå.
Jag bar haft samma anmärkning att framställa mot de föreg:de §§:na, men jag har undertryckt den och valt den nu föredragna såsom ett bevis på 122 Den 12 September f. m. huru författningen är upställd.
Efter redogörelsen för hvad som på allmän ordinarie sammankomst bör förekomma, heter det: »Hvad i öfrigt på förvaltningen kan hafva afs:de, må likaledes vid ordinarie sammankomst under öfverläggning och beslut tagas», och slutligen tillägges: »men der fråga väckes om utverkande af ändring i denna förordning eller i förordningen ang:de vilkoren för hypotheksföreningars bildande, må beslut derom ej förr än på nästa allmänna sammankomst kunna fattas.»
Nu tycker man, att saken bunde härmed vara afgjord, men icke desto mindre förekommer ytterligare: »Bestämmande al arfvoden och aflöningar för leda möterna i hypotheksbankens styrelse, äfvensom för bankens tjenstemän, ankomme ock på beslut af delegarne vid allmän ordinarie sammankomst.»
Detta är således fyra eller fem gånger uprepadt, i stället för att i en vanlig redaktion det sista mom:t, som börjar med »men», hade utgjort ett särskildt mom.
I 22:dra §:n står: »Utom i de frågor, som angå décharge för styrelsen, val af revisorer samt arfvoden för styrelsens ledamöter, ega desse, äfvensom alltid revisorerne, i besluten vid allm. sammankomst taga del.» Hvad uttrycket »alltid revisorerna» skall i grammatikalisk! hänseende betyda, har jag svårt att säga.
Jag vill emellertid icke framställa något yrkande i afseende å dessa §§; men jag bar velat anföra anmärkningarna såsom ett supplement till hvad jag yttrade ang. l:a §:n.
Då den siste värde talaren icke gjort någon anmärkning i sak emot förev:de §, utan blott i afs:de å redaktionen, har jag egentligen ingenting att svara på hans anförande.
Den ene redigerar en § på ett sätt, den andre på ett annat, och jag har sällan sett någon författning antagas, utan att ganska många anmärkningar blifvit gjorda, icke blott mot innehållet, utan äfven mot sättet, hvarpå den blifvit skrifven.
Om man skrifver ordet »sammankomst» på ett, i stället för på flere ställen, torde sådant icke ega någon särdeles betydenhet.
Öfverläggningen ansågs härmed afslutad; hvarefter propos. på bifall till §:n framställdes och besvarades med ja. §§:na 21—25.
Utsk:ts å sid.
19 och 20 förekommande förslag till ett »öfvergående stadgande».
Förslaget till förordning ang:de de allmänna grunder, som vid hypolheksföreningars bildande och framtida verksamhet skola till efterrättelse gälla. §§:ne 1 och 2.
Den 12 September f. m. 123 8 3.
I denna § har man föreslagit 2 särskilda grunder för fastighetsupskattning.
Detta härleder sig sannolikt derifrån, att nu föredragna Betänk, blifvit upsatt af annat Utsk., än det sorn haft att göra med Bevilln.förordningens författande.
Bavilln.förordningen föreskrifver nemi., att all jordegendom å landet skall hädanefter upskattas till dess verkliga värde.
Genom de i denna § föreskrifna särskilda värderingar skulle man således möjligen få ett annat och från det verkliga skiljaktigt värde.
För min de! anser jag att det i Bevilln.förordningen stadgade värdet ganska val kan utgöra grund för belåningen, och att således allt hvad, som i denna § stadgas om den särskilda värderingen, kan derifrån uteslutas.
Jag tror att, antingen E. o. Ad. nu vill vidtaga denna förändring med §:n, eller i sådant ändamål återremittera densamma, så sker det i konseqvens med det beslut, som R. o. Ad. förut vid denna riksdag fattat i afs-.de å det nya förslaget till Bevilln.förordning.
Jag medgifver att den anmärkning, som Gr.
Mörner gjort, kan hafva skäl för sig, emedan R. o. Ad. redan beslutat en förändring i taxeringsvärdenas upgörande; men att derföre borttaga den särskilda värdering, som här är omnämnd, tror jag icke skulle vara riktigt, enär det måste vara hypotheksföreningarne medgifvet, att inom sig få upgöra de grunder, som anses vara de bästa för att upskatta egendomarnes verkliga värde.
Oin detta icke skulle alldeles öfverensstämma med hvad R.
St. beslutat, tyckes det dock icke böra hypotheksföreningarne förmenas att göra en sådan förändring.
Jag anser således att föreskrifterna böra bibehållas, men att belåningsrätten icke utsträckes utöfver hälften af hvad man anser vara egendomens verkliga värde.
Mörner väckt, kan man icke bestrida komma att leda till åtskilliga fördelar, i fall det antages.
För det första skulle deraf blifva en följd, alt om icke något annat än taxeringsvärdet klefve lagt till grund för lånen, skulle säkerheten blifva desto större.
Ty man kan väl icke neka till, att det är temligen allmänt kändt, att föreskrifterna ang.
taxering af egendomar äro upställda så, att de på många ställen föranledt ganska betänkliga följder.
Vid sådant förhållande är det som man förordnat att blott hälften af värdet finge belånas.
Den andra fördelen vore, att efter ali anledning en bättre egendomsupskattning skulle komma att ega rum, än för niirv:de.
Ty det är klart, att de som önska, att få sina egendomar belånade, skola draga noggrann försorg derom, att lemna sådana uplysningar till värderingskomitén, att deras egendomar blifva upskattade efter deras verkliga värde.
Men en annan fråga är om det vore lämpligt, att nu föreskrifva en så betydlig rubbning i bestående förhållanden.
Jag tror att det skulle föranleda mycket missnöje i 324 Den 12 September f. m. landet, och anser derföre, att man bör antaga §:n, sådan den i Utsk:ts förslag lyder.
I denna § förekomma tvenne olika saker till bepröfvande, nemi. först och främst på hvad sätt värderingen skall ske, antingen genom den vanliga taxeringen, eller genom särskild värdering, och för det andra till hvad belopp lånerätten bör utsträckas.
Hvad den första frågan beträffar, har Gr.
Mörner ansett, att, med afs:de på de nya föreskrifter, som blifvit gjorda i Be v i lin. förordningen, icke mer än en värdering bör ega rum.
För min del tror jag, att det är åtskilliga binder emot att vidtaga en sådan förändring, nemi. först det formella hindret, att R. o. Ad. nyligen vid afgörandet af § 20 i bankolagen beslutat, att vid allmän sammankomst skall bestämmas efter hvilka grunder den särskilda värderingen bör förrättas.
Jag tror, att detta är nyttigt, icke blott derföre, att de, som stå i ansvar för saken, få mera bestämdhet deruti, utan äfven derföre, att taxeringen icke blir blott en smakfråga, utan mera beroende på konkreta och objektiva förhållanden.
Det andra hindret anser jag ligga deruti, att för närv:de finnes denna method af särskild taxering, som också till det ojemförligt största beloppet användes, och att då med ens borttaga den, tror jag icke vore lämpligt.
Af dessa sammanlagda skäl anser jag att begge grunderna för värderingen böra bibehållas.
Deremot är jag i andra afs:n af något olika mening med Utsk:t. Utsk:t har nemi. ansett, att belåningen skulle få upgå till 2/3:delar, då taxeringsvärdet tages til! grund, men i annat fall till hälften.
Detta kunde vara riktigt, då taxeringsvärdet togs lågt; men just till följe af det beslut, R. o. Ad. förut fattat, hvarigenom grunden till den olikhet, som hittills varit medgifven i afs:de på belåningsrätten, bortfallit, synes skäl icke vara för handen att bestämma denna rätt högre i ena fallet, än i det andra, emedan enligt båda slagen af värderingar man väl ändå åsyftar att erhålla det verkliga värdet.
För min del tror jag således, med afseende å hvad som beslutats vid den nya Be v i lin. förordningens behandling, att det vore rådligast att i båda fallen inskränka lånerätten till blott hälften af värdet, vare sig att det bestämmes efter bev i lin. taxering eller efter särskild värdering.
Jag anhåller fördenskull om bifall till §:n, med den förändring, jag begärt, hvilken jag anser nödig, icke blott med afs:de å den säkerhet, sorn mod-delegarne böra hafva, utan äfven ur synpunkten af den kredit, som föreningarne böra ega både inom och utom landet.
Jag har begärt ordet för att uttrycka samma åsigter, som den siste värde talaren.
Jag skulle anse för bypotheksföreningarne och således äfven för hypoteksbanken högst vådligt och orättvist, om man skulle stadga, att blott bev i lin. taxeringsvärdet skulle läggas till grund för belåningsrätten.
Man torde erinra sig att för bestämmandet af detta värde skola äfven qvarnar, belägenhet m. m. uptagas, hvilket allt kan göra att upskattningsvärdet blir större än sjelfva jordvärdet.
Det är möj - Den 12 September f. m. ligt och troligt, att vid en blifvande omtaxering egendomarna pä de flesta ställen taxeras under sitt värde; men det är också möjligt, att de blifva för högt värderade.
Jag tror således, att det vore vådligt att förmena hypotbeksfören ingarne rättigheten att genom särskild värdering utröna det verkliga värdet.
Äfvenledes tror jag, i fall Hrr:ne reflekterat öfver en tablå, som för någon tid sedan utkom, att man skall finna att egendomarnes värden icke blifvit för högt uptagna, i synnerhet i afs:de å Småländska hypotheksföreningen.
I likhet med Hr Gripenstedt, anser jag således att hypotheksföreningarne böra bibehållas vid sin förra rätt i nu förev:de häns:de.
Jag delar äfven den åsigt, som både Gr.
Mörner och Hr Gripenstedt uttryckt, eller att belåningsrätten hör inskränkas till hälften af värdet.
Jag afstår ifrån ordet och ber att lå förena mig med Hr Gripenstedt.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. H. Gr. o. Landtm., att, beträffande den nu förev:de 3:dje §:n, blifvit yrkadt, dels bifall tili densamma utan förändring, dels att §:n skulle erhålla följande förändrade lydelse: »Det värde, för hvilket jordegendom till delaktighet i hypotheksförening må antagas, kan antingen efter bevilln.taxering eller efter särskild värdering bestämmas; Och må delaktighet i föreningen för högst hälften af värdet kunna medgifvas; föreningens styrelse alltid obetaget att, efter sig företeende omständigheter, delaktighetens belopp, så i det ena som i det andra fallet, derunder nedsätta»; och dels slutligen, att §:n måtte varda till Utsk:t återremitterad.
Hjå rne:
Då jag i hufvudsaken yttrat samma åsigter som de talare, hvilka nu begärt en förändring i denna §, hvilken förändring jag äfven för min de! anser såsom en förbättring, emedan den ökar hypotheksbankens säkerhet, återtager jag mitt förut gjorda yrkande om bifall till <§-.n och instämmer i hvad som af Hr Gripenstedt blifvit föreslaget.
Exc. propos. derå, att <§:n skulle antagas, med ofvan omförmälde förändrade lydelse; och blef denna propos. med ja besvarad. § 4.
Bifölls. § 5.
Då R. o. Ad. nyss bestämt, att ingen skill nad i afs:de å lånerätten skall ega rum, vare sig att värdet bestämmes efter bevilln.taxering eller efter särskild värdering, synes också ingen af de i denna § föreslagna summor böra qvarstå.
Jag öfverlemnar dock framställandet af förslag om den summa, som 126 Den 12 September f. m. sålunda bör utsättas i stället för de uteslutna, åt de talare, hvilka förmodligen med afs:de häruppå redan begärt ordet.
Jag ämnade göra samma anmärkning som Gr.
Mörner, och hemställer att, sedan R. o. Ad. beslutat att belåningsrätten skall inskränkas till hälften af värdet, om icke minimivärdet bör bestämmas till 1000 rdr rmt.
Jag begärde äfvenledes ordet för att göra sam ma anmärkning som de föreg:de talarne; men jag skiljer mig ifrån Frih.
Tersmeden derutinnan, att jag anser, det värdet bör bestämmas till 800 rdr, emedan jag tror, att det är en siffra, som är, så att säga, mera begärlig inom de andra Stånden.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, hvad den nu förev:de g:n beträffade, hade yrkanden om förändring deri blifvit gjorda af Frihtne Tersmeden och Raab, af hvilka den förre uttryckt den åsigt, att det värde, för hvilket jordegendom skulle få antagas till delaktighet i bypotheksförening, beräkn.adt vare sig efter bevilin.taxering eller efter särskild värdering, borde uppgå till minst 1000 rdr; samt den sednare, som äfven ansett, alt, i stället för de uti §:n uptagna två särskilda minimivärden, endast ett sådant borde finnas, yrkat detsammas bestämmande till 800 rdr; och tilläde H.
Exc., att då något förslag till en med den sålunda uttryckta åsigten öfverensstämmande ny redaktion af den förev:de §:n icke blifvit af någondera utaf bemälde ledamöter framställdt, det måhända vöre lämpligast, att de, som hyllade denna mening, för sådant ändamål till Utsk:t återremitterade §:n.
Om det är tillåtet att nu framställa förslag till redaktion, så är den snart gjord.
Jag ber att i detta hän seende få upläsa §:n, sådan den skulle komma att lyda: »Enhvar, som, efter hvad ofvan är sagdt, eger eller innehar jordegendom, hvars värde, beräknadt. efter förestående grund, upgår till minst 800 rdr rmt, vare till inträde i hypotheksförening berättigad, der ej andra omständigheter dit inträde skulle hindra.» Sedan H.
Exc. förklarat, att under öfverläggningen rörande den ifrågav:de §:n icke afgifvits några andra yrkanden än dem, hvilka H.
Exc. redan omförmält, framställde H.
Exc. först propos. på bifall till §:n oförändrad, dervid svarades nej, och sedermera propos, derå, att §:n skulle undergå den förändring, som Frih.
Tersmeden föreslagit, hvilken sednare propos. med ja besvarades. §§ 6-19.
Bi föl los. § 20.
Emedan jag icke rätt förstår denna §, bär Pen 12 September f. m. 127 jag begärt ordet, för att deröfver erhålla en förklaring.
Del står nemligen i sednare momrt: »De medel, som till hypoteksförening af dess delegare i och för erhållna lån eller såsom insättningar inbetalas, skola till allmänna hypotheksbanken insändas, att ber i räkning föreningen tillgodoföras och, så vidt omständigheterna det medgifva, förräntas.»
Det vill således säga, att allt hvad en delegare inbetalar på sitt lån, skall användas till förräntning.
Jag bade trott, att det skulle användas till att betala skulderna med.
Mörner gjorda anmärkning förfaller, om man tager i betraktande, huru föreningarne hittills varit organiserade, nemi. så att delegarne vid anteckningen göra en kapitalafbetalning.
Det är således följdriktigt att §:n har den lydelse, Utsk:t föreslagit.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed afslutad samt H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke afgifvits något annat bestämdt yrkande än å bifall till den förev:de §:n, blef propos. derå framställd och med ja besvarad. §§ 21—23.
Bi föl los.
Utslcts å sid. 30 gjorda hemställan, »det R.
St. måtte besluta att ändring i förordningarne ang. hypotheksbanken samt de allmänna grunderne för hypotheksföreningars bildande och verksamhet, ej må kunna ske, utan att äfven R.
St. sitt bifall dertill meddela.» Gr.
Vår grundlag känner egentligen blott tre slags lagar, nemi. grundlagar, för hvilkas antagande och ändrande särskilda bestämmelser äro gifna, och hvarom frågor skola handläggas af Konst.Utsk:t; vidare allm. civila, kriminella och kyrko-lagar, hvilka skola behandlas af Lagötslct och för förändringar hvaruti K.
M:ts och U
Sl:rs gemensamma samtycke erfordras; samt slutligen ekonomiska stadgar och författningar, rörande hvilka R.
St. framställa underd. önskningar, hvarå K.
M:t fäster det afs:de, han finner rikets väl kräfva.
Jag vet icke, till hvilken kategori jag skall hänföra nu ifrågav:de författningar.
Ärendet är handlagdt af Stats- och BankofJtslcn, men dessa Utsk. kunna icke behandla frågor rörande stiftande eller ändring af civila eller andra allmänna lagar.
Ekon.Utsk:t har icke heller haft att göra med detta ärende, k v i 1 k et således icke är af rent ekonomisk art.
Frågan är icke behandlad såsom en, den der rör R.
Sl:rs bank, emedan i sådant fall härtill icke hade erfordrats K.
M:ls sanktion.
I denna svårighet att bestämma formen för publicerandet af dessa två författningar, hvilka röra ordnandet af vissa rättsförhållanden inom landet, beder jag att få till H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida nu förev:de punkt kan blifva föremål för något annat beslut, än afslag.
Jag tror ej att i den ordning, hvaruti frågan 128 Den 12 September f. m. är underställd R.
St:rs pröfning, den kan bifallas.
Skulle ifrågav:de författningar uphöjas till civil-lag, måste, enl. min tanke, LagUtskit sättas i tillfälle att öfver förslagen sig yttra.
Detta kan nu icke ske, enär R. o. Ad., istället för att ålerremittera förslagen, fattat difinitiva beslut.
Till stöd för min nu uttalade åsigt, får jag åberopa, att. då vid föregide riksdag, StatsOtskit. inkom till K.