Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringen har visserligen funnit detta, och sökt befordra saken genom en proposition till Rikets Ständer, samt vidtagnc förberedande åtgärder af Collegier och Landshöfdingen
Det är likväl nu mera ganska betänkligt att tillstyrka några anslag till belåning för denna näringsgren, och jag vågar ej med min röst bidraga dertill, men öfverlemna!’ till dem, hvilka under denna Riksdag så gerna gå Regeringens önskningar lill mötes med deras uppfinningsgåfva, att anskaffa medel, om sådane nu mera slå att finna.
Genom möjligen inträffande händelser, föranledda af det vacklande i grundsatser, hvarå våra TullLagar byggas, kunde möjligen yllefabrikerna komma att nedläggas.
Jag fruktår det så mycket mera, som man sagt mig från gan - I?
Den 13 Januarii f. m. 43 ska säker hand, att dessa fabriker ej kunna vara lönande med sådane skyddslagar.
I sådant fall kunde möjligen den finare
Ullproductionen finna sig hämmad genom brist på afsättning, synnerligen så länge qvantiteten är för liten för att kunna utgå i verldshandeln.
Det skulle då hända att ullen behöfde magazineras; föga nytta kunde uträttas med de anviste fonderna, och jag finnér således, att Friherre Cederström och Prosten Astrand haft fulla anledningar till sine reservationer.
Emedlertid påyrkar jag hvad Utskotten äfven föreslagit, att Kongl.
Maj:t måtte erhålla rättighet att använda vinsten af ManufacturDisconlen på UllContoirets anläggande, hvarigenom näringen kunde vinna den vetenskapliga förkofran som åsyftas.
Det vore icke heller ur vägen , att man hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställde, att de på <):de HufvudTiteln anviste medel så mycket möjligt är måtte användas till upphjelpande af Ullproductionen; utom detta vågar jag ej lemna något annnat tillstyrkande, än att, om behofvet påfordrar, det mätte öfverlemnas åt RiksgäldsContoret att, genom upptagande pf lån, förstärka UUDiscontfonden.
I mångå delar förekommen af den sista Talaren, kan jag dock ej underlåta att korteligen yttra min tanka i ämnet.
Det skulle vara otacksamt af Representationen, att icke svara emot den omsorg för Ullproductionens förkofran, sorn denna nådiga proposition ådagalägger, Jag Dom ]3 Jami ani (. i». delar dock den öfvertygelse, att under så vacklande författningar i StatsEkoriomien, sora de närvarande, det är svårt att tillstyrka något större anslag för upphjelpandet af IJllproductionen.
Vi veta t. ex. att utländska kläden äro för.bjudne till införsel, men att de icke desto mindre nästan öfver allt slå att erhålla för ett pris, som icke öfverstiger det, hvarföre man påstår, att de säljas utomlands. 1823 års
Ständer vidtogo en ändamälsenligare organisation af Tullstyrelsen, de närvarande hafva ansenligen ökat löneanslaget för denna Styrelses tjenstemän; hvaruti ligger då felet, om ej i den del af våra ekonomiska författningar, som utgöres af bevakningslagarne, och måhända äfven deruti att Chefen för Tullstyrelsen icke är så obehindrad att lemna odelade omsorger åt tillsyn af deras efterlefnad, som om andra vigtiga functioner icke fästade honom vid och i lnifvudsladen.
Emedlertid, då det är fråga om anslags användande, torde det i första rummet vara nödvändigt att få en på sakkunskap grundad auctorilet, som kan bedomina , om den vara, hvars produetion är i fråga, är god eller icke.
Jag har af flere eljest skicklige Klädesfabrikörer hört, att utländska ullen företrädesvis begagnas endast derföre, att den är väl sorterad.
Våra Fabrikörer sakna sjelfva förmågan att sortera ullen, och äfven utomlands är ullsortering ett särskildt yrke, som efter de noggrannaste reglor bedrifves.
Den bäst sorterade ullen Den i 3 J a r u a r i i f. rn.
45 är begärligast, emedan Fabrikanten med den icke risquerar, att inblandning af grofvare ullhår förderfvar känsel och finhet å de bättre klädena.
Således tror jag, att Utskotten böra, om saknad af tillgångar så bjuder, lemna en uteslutande uppmärksamhet åt anläggandet af ett ordentligt oell fullkomligt UllContoir, så organiseradt, att der verkligen finnas personer, som förstå värdera productionen, och som kunna tillse, att varan blir så ordentligt sorterad, att den, lika väl, som utländska ullen, kan användas af Fabrikörerna, på det att ullproducenten icke måtte sakna den billiga uppmuntran, att någon förstår värdera hans bemödanden.
Jag får, med anledning af de anmärkningar som här äro gjorde, och då jag känner, att ämnet är inom PresteStåndet fullständigare utredt af Chefen för CommerceCollegium, anhålla örn återremiss af detta Utlåtande, under förbehåll, att, sedan jag tagit närmare kännedom af Presidenten Poppii anmärkningar, omständligare få yttra mig, om så påfordras.
Med åberopande af min Utlåtandet åtföljande reservation yrkar jag återremiss, och att Utskotten, med bifall till Kongl. Majrts Proposition, måtte öfverlemna åt RiksgäldsContoret att upplåna högst 200,000
R:dr till UllDiscontens förstärkande, på det den må sättas i tillfälle att fullgöra de functioner Kongl. Maj:t föreslagit. 46
Den 13 J a n 11 a r i i f. m.
Herr Tham, JVollrath:
Grefve Horn har anfört att flera Klädesfabrikörer förklarat nu gällande TullLagar vara sådane, att deras Fabriker gå öfver ända.
Det fägnar mig, om de ville erkänna odugligheten af dessa TullLagar, emedan de för närvarande äro FörbudsLagar i afseende på Klädesfabrikerna.
Hvad sjelfva saken angår, förenar jag mig med Friherre Cederström och Herr Ribbing 0111 inrättandet af UllContoir.
Skall Får-afveln vinna framgång, får den icke vara beräknad på våra klena Klädesfabriker, utan på afsättning till utländska orter.
Detta matte skola lyckas för Sverige, så väl som för inre delarne af Tyskland och Preussen, hvilka föra sin ull till de Schlesiska marknaderna, för att der uppköpas af Engelska Handlande, som med en kostsam landtransport föra deni till Nordsjöhamnar och derifrån till England.
Afsättningen för Sverige måtte sålunda blifva vida förmånligare, men fordrar kännedom om sättet att sortera ullen, så att den blir lika användbar, som den utländska.
Jag ser ej något hinder för RiksgäldsContoret att genom upplåning af penningar skaffa tillgång till utlåning åt denna näring, Om Ridderskapet och Adeln återremitterar
Utlåtandet anhåller jag att dessa mina tankar må få åtfölja återremissen.
Herr Tham liar fästat sig vid ett uttryck af mig, att man sagt* det våra Yllefabriker gå Under, i fall de Den 13 J a n u a r i i f. m. 47 nu gällande Författningar fortfara.
Jag ber Herr Tham ihogkomma, att det är ej förbuds-systemet sorn är orsaken dertill, utan det orimliga stadgandet alt, då ett förbudssyslem existerar, visitationsrätten dock är borttagen.
Beslagsrätten måste ovilkorligen vara förenad med förbuds-systemet.
Herr Thams yrkande af den sats, att den fina
Ullp roductionen synnerligen befrämjas genom tillgång på lån ur en utvidgad TJllDiscont, godkänner jag icke, ehuru sjelf Skäferi-ägare af en förädlad ökningshjord.
Jag tror deremot, alt val organiserade UllContoir, hvarifrån ullen, vettenskapligt behandlad , kan utgå i handeln, äro af behofvet främst påkallade.
— Det är synnerligast kännedomen om ullens olika egenskaper, dess tvättning och sortering, som ännu saknas inom vårt land, och hvarförutan hvarken ullproduction eller ullhandel någonsin kan vinna den erforderliga höjd, som måste åsyftas, enär landet deraf borde tillegna sig de oberäkneliga fördelar, som på denna industriväg erbjuda sig.
Någon belåningsrätt å
Ull kan icke eller komma i fråga, förr än denna vara, öfverlemnad till UllGontoir och der värderad, kan såsom hypothek antagas.
Då äfven jag vill återremittera Utlåtandet, är det icke derföre att jag yrkar någon ökad lånerätt.
Jag förenar mig i detta afseende med Grefve Horn.
Jag anser mig dock skyldig tillkännagifva, 48 Den 13 J a n u a r i i f. m. att, enligt för 14 dagar sedan i Petersburgs Officiella Tidning meddelade underrättelser från Inrikes Ministern, man erhållit kunskap om det högst vigtiga inflytande, som inrättandet af 5 UllContoir utöfvat på Södra Piysslands ullproduktion.
Yerkningarne deraf äro så frappanta, att något mera öfvertygande icke kan framställas för den sanning, att det icke är genom förlag af Statens medel, utan genom ledningen af Nationens vettenskapliga bildning och konstfärdighet till Näringarne, som de väsendtligast befordras.
I händelse detta Utlåtande skulle återremitteras, anhåller jag få medsända en resumé af denna interessanta och öfvertyga hde berättelse.
Mig synes det vara tydligt, att vi, med mindre transport- och productionskostnad, lill alla delar kunna täfla i denna Näring.
Hvad beträffar Utskottens Utlåtande, har Prosten Åstrand i en reservation föreslagit inrättande af UllContoir i Stockholm, Norrköping och Skåne.
Vid denna reservation har pluraliteten afReservanterne fästat sig, och i fall Utskottens pluralitet vid återremissen skulle antaga den, önskar jag, att i anledning deraf få fästa uppmärksamheten derpå, att man äfven borde inrätta ett UllContoir i Götheborg, för att få ullhandeln rigtad till ett ställe som har lättaste communication med England.
Jag vill hoppas alt
Den 13 Jan ilar! i f'. ni. 49 att om Utlåtandet blir återremitteradt, StatsUtskottet till, Rikets Ständers afgörande öfvérlemnar, att RiksgäldsContoret må få upplåna 200,000
R:dr till förstärkande af UllDiscoutfonden; och om sådant sker, behöfver den siste Talaren ej vara rädd, att endast de nämnda UllContoiren blifva inrättade.
Jag vill endast fästa uppmärksamheten vid Herr Hjertås förslag om inrättandet af fyra UllContoir.
Jag li or det är tillräckligt, om vi hafva ett, så framt det icke skulle vara ambulatoriskt, eller sådant att det kunde förflyttas från en ort till annan under olika tider af året.
Jag fruktar ej, då södra Ryssland blott har fem UllContoir, att ett är för litet tilltaget för Sverige; inen jag fruktar, att om företaget med UllContoirs inrättande för vida utsträckes, skall det komma att likna de flesta andra inom vårt land, hvilka man med sorg och möda knappast mägtar afsluta; det är mycket bättre att börja med litet och göra väl, så att inrättningarne ej uppsluka näringarne.
Yi hafva dessutom ännu så ganska obetydligt ull, som lönar sortering, och heldre må vi gifva understöd för de längsta transporterne till UllContoiret af duglig fm ull, än inrätta flere kostsamma UllContoir.
Om vi få flere sådane, blifva de så mycket ofullkomligare, ty om icke annat, komma de alt sakna öfning, der ull ej är att sortera, .lag 57 II. 4 ' D c 11 i > Ja nu a r i i f’. m. anhåller, att dessa mina anmärkningar mot flere UllContoirs inrättande må få åtfölja återremissen.
Hans Excellence Herr Gref ven och LafidtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Stats- Bevillnihgs- och EkonorrtiUtskottens ifrågavarande Utlåtande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till UtskoLlen återremitteras.
Ånyo föredrogs Stats- Banko- och LagUtskottens den 28 sistlidne November under N:o 28 afgifne, och den 21 derpåföljde
December förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 16 förut meddeldte Betänkande, angående Förslag till Lag för Rikets Ständers Bank.
Herr Hjerta, GustafJag anhåller, att få veta, om tre eller blotL två Stånd beslutat, att denna Lag skall komma i fråga.
Från de öfriga Stånden har ännu icke ankommit någon officiel underrättelse i detta afseende.
Jag vågar nu, lika som sista gången, yrka, att Utskotten måtte afstå från sitt förslag om en Lag för Banken, och endast inskränka sig till den redan beviljade Lagen för Myntbestämningen.
Den 13 J a n u a r i i f. iri. 5t anförde då flere skäl för min mening; men Utskotten hafva icke gjort afseende derpå, utan sökt vederlägga dem och slutat med att, såsom förut, tillstyrka Lagen.
Jag vågar fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på vigten deraf, att, om vi inlåta oss i en Lagstiftning af denna natur, den måtte blifva så fullständig och innebära så tillräckliga och säkra garantier, att de i allo ersätta de förut gällande ordningar och stadgar; eller ock innehålla så få Lagbestämmelser, endast i rättsförhållanderne emellan Banken och enskildte, att de kunna tillämpas af de Domstolar, som skola dumma i dylika fall.
Jag är af den öfvertygelse, att hela lagen är oriktig, men om den skall finnas, bör den upplaga endast dessa fall.
Utskotten bestämma en mängd omständigheter, som ej höra till saken; men föreslå deremot en serskild Lagstiftning, om Banken ej kan fullgöra sina förbindelser.
Då jag bestrider nödvändigheten af denna lag, vill jag likväl nu icke uttrötta med återupprepandet af de skäl jag förra gången anförde, emedan det vore onödigt, då de dels finnas tryckta i Tidningarne, dels af andra värda Ledamöter äro framställde, dels äfven till en del i Utlåtandet upptagne.
Jag anhåller, att första propositionen måtte blifva, om Ridderskäpet och Adeln anser sig böra ingå i bestämmande af en serskild
Lag för Banken.
För min del anser jag det 5j H. 4* Den ii Ja lid ari i f. in. vara tillräckligt, med den Lag vi .stadgat för Mynlbcstämningen.
Garantierna ligga deruti att, sedan Rikets Ständer beslutat en Myntbeslämning, frånkänna de sig all dispositionsrätt öfver annat än Bankens vinst; och detta finnes redan i den ganda BancoOrdningen, ulan att man derom behöfver några nya föreskrifter, hvilka blott komma alt väcka rubbning uti enskilta förhållanden.
Vid Lagstiftningen inom Sverige måste de Lagar följas, som derföre äro stiftade, om vi ej vilja rubba den ordning, som finnes stadgad för vårt lagbundna samhälle.
Så länge 72 §.
RegeringsFormen ej är ändrad , är det icke eller öfverensstämmande med den lagbundna ordningen, att, annorlunda än genom instructioner för BancoFullmägtige, i delta afseende fastställa några Författningar rörande Bankens styrelse och förvaltning.
Denna §. lyder sålunda: Riksens Ständers Bank förblifver hädanefter, sorn den hittills varit, under Riksens Ständers egen garantie och vård, så att den ostörd må förvaltas af de Fullrnägtige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de Ordningar, Stadgar och Reglementen, hvilka redan gjorde äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna; ägande Riksens Ständer allena rätt alt genom Banken utgifva Sedlar, som för Mynt i Riket må erkännas.
Det är således ej genom någon Lagstiftning af Ständer och Ko - D e m i i J ann a r i i f. ni. 55
Dung sorn en författning kan stiftas öfver BankoVerkets förvaltning, förr än denna §. i RegeringsFormen blifvit förändrad.
Nu underställer jag Ridderskapets och Adelns pröfning, om det kan anses nyttigt att stifta en sådan Lag, då sjelfva stiftelsen innebär en grundlagsvidrig handling.
Enligt mili öfvertygelse är BancoOrdningen, sådan den är, tillräcklig.
Instructionen för BancoFullmägtige skall vara öfverensstämmande med de fattade besluten om Myntbestämningen, ty Rikets Ständer kunna icke, genom särskilta Instructioner för sine Fullmägtige, upphäfva eli er förändra hvad de gemensamt med Konungen beslutat.
Men icke är det lämpligt att med Konungen ingå i bestämmanden om Bankens författning; och icke eiler var det Grundlagsstiftarens mening, emedan lian bade i för färskt minne de missbruk, sora deraf uppkommit.
Man glömde icke i8op, att man år t8o3 förändrade Riksgäldssedlarnes Realisationsgrund från i6f till 33|:s procent i anledning af Styrelsens yttrade vilja vid i8o3 års revision, och det derföre, alt Styrelsen ej i alla provinser uttagit den förmögenhelsafgift, som Svenska folket genom sina Representanter sig åtagit.
Om ändring skall ske i formen för Bankens lagstiftning, så måste sådant ske i Grundlagsenlig ordning.
Anse Rikets Ständer sig ej sjelfve såsom behörige förvaltare af Banken, eller anse de Nationens interesse fordra att åt Kongl. Maj:t öfverlemna deltagande der - 54 Den 13 J a n n a r i i f. m. uti, mäste först 72 §. förändras.
Men att nu i förväg, pä den lösa förutsättning att man derigenom skall ingifva allmänheten tillförsigt, att Ständernas heslut om Myntbestämningen ej kunna ändras utan Konungens sanction, stifta en lag sådan som den ifrågavarande, kommer helt och hållet att förfela ändamålet; ty detta förtroende vinnes visserligen icke genom att inblanda Kongl. Maj:t och Domstolarne i frågor rörande BancoVerkets förvaltning.
Ingen Svensk man lärer få mera förtroende för Rikets Ständer derföre att de afsäga sig sin makt, och öfverlemna den åt en liten Domstol, nemligen Svea HofRätt.
Det beror ju på Rikets Ständer, att i grundlagsenlig väg afskaffa denna Domstol genom införande af en möjligen ändrad Rättegångsordning, och då måtte den ej kunna döm ma öfver Rikets Ständers beslut eller vara Commissionair för Rikets Ständer, och underrätta Kongl. Majit om hvad sig i Banken, eller med Banken, tilldragit.
Rikets Ständer välja sjelfva sina Fullmägtige, och dessa kunna, till förekommande af en allmän stagnation i Rikets Myntväsende, åläggas att inför Kongl.
Majit i förväg inberätta dagen, då de ej längre kunna verkställa Bankens vexlingsfunctioner, det vill säga, då liqvid ej mera kan äga rum.
Då är Kongl.
Majit i tillfälle att sammankalla Rikets Ständer, eller vidtaga de beslut, som med Nationens fördel äro förenligast.
Skall man deremot, dröja dermed, tills BancoSed - I) c: n ! 3 J a 11 u a r i i f. m'.
55 larne ej mera i Banken mottagas, har man visat misstroende mot Styrelsen, och comprometterat Rikets Ständers värdighet.
Lagförslaget såsom otillbörligt, oriktigt och ej i ringaste måtto gagneligt.
Jag yrkar, att denna Lag måtte, i afseende på de bestämmelser sorn angå realisationen, införas i BancoFullmägtiges Instruction, och att det öfriga förkastas.
Jag anhåller om proposition derå, att inga serskilta lagar, iden ordning 87 §.
RegeringsFormen stadgar, må stiftas för Banken, förr än 72 §.
RegeringsFormen i grundlagsenlig väg blifvit ändrad, samt att Rikets Ständer vid denna Riksdag, likasom vid de föregående, måtte enligt 72 §.
RegeringsFormen i Instructionen för BancoFullmägtige stadga de föreskrifter, som skola gälla i afseende på Rikets Ständers Bank.
Jag skall icke borttaga tiden med det så ofta vederlagda ämnet, att 72 §.
RegeringsFormen skulle gifva Rikets Ständer en makt, som upphöjer dem öfver ali lag.
Jag vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att just den värde Talaren, som velat på detta sätt tolka 72 §, mäst begagna ett ord, som der ej linnes, nemligen Lagar j, för att uttrycka den rätt, lian velat der finna.
Vill man af de i 72 §. använda orden, Stadgar j Ordningar oell Reglementen, äfven draga den slutsats, att dessa skulle kunna upphäfva den helgd, 87 §. gifver allmän af Korning och Ständer 56 Deri 13 Januari! f. m, stiftad lag, sa måste man medgifva samma tydning åt den i 47 §.
RegeringsFormen Konungen tillerkända räLt att gifva instruclioner åt Embetsverk och Collegier, och deraf skulle följa, att Kongl. Majit äfven ägde rättighet att egenmägtigt, genomför dessa Embetsverk och Collegier utfärdade instruetioner, tillintetgöra allmänna lagens stadganden.
Jag vill väl fråga, om icke behofvet är förhanden af en BankoLag, då inom ett lagbundet samhälle ett förhållande finnes, af hvilket mäktiga opinioner vilja draga slutsatser, som upphäfva all lagens kraft och tillintetgöra alla band mot den största godtycklighet?
Då detta likväl icke är öfverensstämmande med 72 §.
RegeringsFormen, och det cj eller kan vara med vårt samhällsskick förenligt att åt någondera Statsmakten gifva en sådan rättighet, tillstyrker jag bifall å den ifrågavarande Lagen, men förbehåller mig att, i afseende på de olika redactionerna af §§, få hafva min talan öppen, när de punktevis förekomma.
I afseende på hvad Friherre Cederström nu ånyo behagat framställa, om huru upphöjde Riksens Ständer äro öfver lag och rätt, anhåller jag få anföra följande.
Jag är dock till en stor del förekommen af den siste Talaren.
Först skall jag förklara, att jag med Friherre Cederström delar den öfvertygelse, att en lag verkeligen vore öfverflödig så till vida, att Den 13 J a n u a r i i f. m. 5?
en lag redan finnes; roen jag tror alt Riddcrskapet och Adeln, äfvensom Friherre Cederström, finner, att, om den skulle tillämpas, sådana svårigheter dervid uppstodo,att de gränsade till omöjligheter.
Lagrummet handlar om dem, som göra oriktigt mynti, och straffet önskar jag få förbigå att omnämna.
I 72 §.
RegeringsFormen står, att förvaltningen af Rikets Ständers Bank uppdrages åt Rikets Ständer, men der står alldeles icke någon rättighet att göra orätt.
När Grundlagen stiftades i denna, som i andra §§., var det under förutsättning af redan bestående Civil- och Criminal-lag.
Tillfället är ej nytt, utan lika med andra, då svårigheten är att tillämpa lagar, hvilka äro för stränga eller råkat 1 förgätenhet.
Den vanliga utvägen blir då, att antingen mildra eller återupplifva dem.
Den lag, sorn nu är i fråga, tror jag höra hänföras lill de försök jag först omnämnt, att nemligen göra lagen tillämplig genom mildrande.
Utskotten hafva försökt att i det framstälde förslaget göra de redan befintlige lagar, för dem som ej betala sin skuld, tillämplige till Banken; men det har skett med den mildring, att Banken fått ett längre anstånd, hvarunder de rätta gäldenärerne kunna sammanträda, om så behöfdes, och en reglering kan ske.
Det går visserligen an, atti theori framställa stränga principer, men dermed har man sett, huru illa belåtne de äro, som deraf skolat åtnjuta fördelar ne.
Följden har 58 Den i3 Ja nu a lii I. m. Llifvit ilen, alt de erhållit, i stället forsin rätt, | af densamma.
Då 72 §. såsom jag nämnt, inskränker sig till förvaltningen, tillåter Friherren mig hemställa, om icke embetsman, t. ex. SlatsContoirets, voro underkastade lag, i fall de till följe af andra ordningar, som innehålla instrnctioner för förvaltningen, icke utbetalade hvad de äro skyldige, till ex. lill löntagare.
Samma förhållande är nu här, om Rikets Ständers Fullmägtige ej betala ut hvad Rikets Ständer förbundit dem att betala till en hvar, som uppvisar skuldsedlar.
Herr Friherren har framställt Svea HofRätt, i jemförelse roed Rikets Ständers magt och myndighet, såsom en liten domstol, hvars upphäfvande berodde på dessa Ständer.
Antingen domstolen är liten eller stor, är han grundad på annat än magt, ty han är grundad på rätt.
Då äger ingen magt att upphäfva den.
Herr Friherren borde närmare taga i betraktande hvad man så väl hört yttras, att ett domaresäte var den första och den sista thron.
Om än Rikets Ständer sutto på thronell, kunde de ej upphäfva hvad som är grundadt på rätt.
Jag anhåller, att få reservera mig emot sådana tänkesätt.
Herr Hjerta: Friherre
Cederström har, under det han framställt samma sats som jag, så förskräckt mig, att jag vore färdig anse en lag nödig.
Han har ingått uti en sådan bevisning om riktigheten af åtgärden 1809 och 1810, då han var bland deni, som Den i3 Januarii f. m. % deltogo uti uttagandet af i3 millioner ur Banken, att jag häpnar dervid, och han har gjort det, ehuru han sett alla de lidanden denna olyckliga åtgärd förberedde.
Oaktadt ålit detta kan jag dock icke öfvertygas om vigten af lagen.
Vöre det en opinion inom landet, att Rikets Ständer kunde fatta något sådant beslut, att ingen domstol i rättsfrågor derom kunde dömma, skulle jag underskrifva lagen.
Jag tror likväl icke, att allmänna tänkesättet är så förvilladt, eller våra institutioner så svaga, att man kan komma fram med sådana meningar.
Man ser alla år processer med Banken, hvilka visa att Svea HofRätt kan dömma Rikets Ständers Bank.
Rikets Ständer göra bäst att nöja sig med att vara en tredje magt, utmed de båda andra, på det icke den juridiska makten må få thronväldet.
För min del anser jag allt, som behöfves, vara bestämdt genom Mynlbestämningslagen.
Jag önskar derföre, att vi må komma till afgörande, huruvida en lag behöfves eller icke.
Sedan skall jag söka få bort en §., hvilken ej är passande, den sorn talar om grundfonden, ty denna kan ej vara föremål för en allmän lag.
Jag förnyar min anhållan om proposition, till bestämmande, huruvida Ridderskapet och Adeln anser sig böra ingå i pröfning af en ny lag för Banken, sedan man stiftat myntbestämningslagen.
Jag instämmer i den af Herr Hjerta framställ - D f ii 13 J u u u a r i i I. in. dc mening.
Jag liar för öfrigt yttrat mig i denna fråga, och tror att man vid detta tillfälle vill för ett ändamål, som man anser godt, förvandla en Grundlagsfråga till en allmän Civ il-lags fråga, eller tillintetgöra ett stadgande i Grundlagen genom en ny Civil-lag.
Jag skall ej upptaga tiden med att gå in i undersökning, orri den föreslagne lagen är nyttig.