Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. förändringarnas mängd påkalla en ny författn. så äger K.
M. att utfärda en sådan.
Jag fortfar således i min anhållan om afslag å den af mig omnämnda mellanmeningen.
Den 6 Maj e. m. fiJl Jfrågavide förändring i 3 mom. af 1 §:n blef, sedan propos. till bifall derå först blifvit framställd och besvarad med Nej, af R. o. Ad. afslagen.
Slutligen framställde Hr Gr. o. Landtm, somt biföll R. o. Ad. den af Utskm i 31 §:n införda redaktionsförändring.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsLTtsl;:s d. 25 och 29 sistl.
April på bordet lagda Utlåt.
N:o 59, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. , i fråga om grunden för utgörandet af de till Båtsmans-indelningen i Blekinge län anslagne s. k. öfverskotts- och reservräntor.
Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 25 och 29 sistl.
N:o 81, i ani. af väckt motion om befrielse för svenska ångfartyg, som göra reguliera resor, från skyldigheten att taga lots då de komina från sjön.
Jag vågar tro att Hr Wallenbergs motion förtjenat ett bättre öde än det Utsk. boredt densamma, icke derföre att jag anser våra ångbåtar hvarken kunna eller böra gå utan lots, utan derföre att jag har svårt att förlika mig med undantags-lagstiftningar.
Det egna förhållande har nemi. i tidernas längd inträffat inom vår hafsgående Sngbfilsflotta, att en mängd fartyg, jag tror 21 af 29, genom enskild Kongl, nåd, redan befriats från skyldigheten att taga lots.
De öfriga hafva deremot förgäfves sökt en dylik befrielse.
Vår ångbåtsflotta kan således indelas i 2:ne klasser, en privilegierad och en oprivilegierad.
Detta kan icke vara annat än obilligt.
För den sökta befrielsen talar dessutom den kända omständigheten, att lotsarna alltid äro påpassliga och till hands då fartyg anlända som icke ovilkorligen äro skyldige att begagna dem; men deremot göra sig föga besvär för de ångare hvilka icke få gå dem förutan.
Helt vanligt är, att dylika fartyg nödgas upsöka lotsen vid lotsbryggan eller ock efter fruktlös väntan bryta mot Förordn:n och fortsätta resan honom förutan, till känbar tidsförlust för så väl fartyg som passagerare, men till tydlig vinst för lotsen, hvilken, antingen han begagnas eller ej, i alia fall upbär sin betalning.
Det enda skäl Utsk. behagat anföra, eller att lotsarne behöfva denna inkomst, förefaller mig nog underhaltigt.
Jag skulle tro, att man nu kommit så långt i statsekonomi, att man funnit det lotsarne äro till för trafiken ej trafiken för deras skull.
Två Stånd hafva redan bifallit Ilr Wallenbergs motion, jag anhåller vördsamt att R. o. Ad. måtte göra likaledes.
Hr Adelborg,' Henr.
Jag förenar mig med den sista talaren.
Eni. min åsigt har Utsk. betraktat frågan ur blott 2:ne synpunkter, båda med lika litet skäl.
Den ena synpunkten är, att förekomma den våda som skulle upstå om ångfartyg få gå 542 Den 6 Maj e. m. utan lots.
Denna våda är redan för handen derigenom att af de 30 ångfartyg, som gå utomskärs, hafva redan 21 blifvit befriade från skyldigheten att taga lots, och det är nu blott fråga om att befria äfven de återstående nio.
Hvarföre de skola vara uteslutne från en rättighet, som de öfriga äga, och som är till så stor lättnad och tidsvinst, synneriigast i svårt väder, kan jag icke inse.
I fråga om den andra synpunkten har Utsi;, sagt, att lotsverket är i behof af Jotspenningarne.
Kan lotsverket undvara dem för 21 fartyg så måtte det väl äfven kunna undvara dem för de öfriga 9, och jag tror att denna lilla del af lotspenningarne icke kan särdeles uträtta till lotsverkets bestånd.
Lika med den sista talaren tror jag att en lättad trafik är att föredraga framför en ringa penningförlust, som dessutom kan på annat sätt ersättas.
Vill man deremot icke bevilja de 9 fartygen ifrågav:de förmån, är jag öfvertygad att redarne för dessa fartyg gerna erlägga lotspenningarne endast de slippa den tidsförlust som vid särskilta tillfällen upstår just till följd af nödvändigheten att invänta lots.
Jag yrkar bifall till Hr Wallenbergs motion.
I motsats till de föreg:de talarne anhåller jag om bifall lill Betänk.
Man måste ihågkomma att lotsarne äro till icke endast för ångfartyg utan äfven för seglande fartyg.
Jag hemställer, om det är möjligt att, i händelse man skall befria ångfartyg från skyldigheten att taga lots, bibehålla lotsarne på sina platser emot den ringa penning de öfriga fartygen lemna.
På flera ställen hafva ångfartyg öfvertagit hela kustfarten, och sannolikt kommer den framdeles att till större delen bedrifvas med seglande fartyg som hafva auxiliär kraft.
En talare har anmärkt, att då fartygen skola taga lots måste de lägga till vid lofsbryggan, men detta är ett misstag, ty lotspenningarne skola väl betalas, men deremot är ångfartyget icke skyldigt att göra längre uppehåll.
Det är redan svårt att emot den ringa aflöningen erhålla lotsar, och skall denna aflöning förminskas genom den ifrågasatta befrielsen för ångfartyg, skall denna svårighet ännu mera ökas till stort men för dem som behöfva lots.
Då trafiken med ångfartyg är långt mera lönande än den med seglande fartyg, synes också billigt att dessa fartyg åläggas att bidraga till lotsarnes underhåll.
På grund af hvad jag anfört anhåller jag om bifall till Utsk:s Betänk.
Hufvudsakligen instämmer jag i hvad redan blifvit yttradt för afslag å Utsk:s Betänk., mea icke destomindre anhåller jag att få fästa mig vid ett eller två af Utsk:s anförda skäl och äfven hvad den sista talaren yttrat.
Utsk. antyder, att det icke varit sällsynt att ångfartyg varit blottställde för olyckor derföre att de icke haft kronolots ombord.
Man kan lika väl säga, att i allmänhet olyckshändelser med ångfartyg äro sällsynta, och jag tror att det skulle vara ganska lätt att bevisa, att olyckor inträffat under det lots varit ombord som då sådan icke funnits der.
Den största olycks - Den 6 Mej e. m. 543 händelsen inträffade sistl. höst; men, om jag icke misstager mig, har detta icke att göra med ifrågavide ämne, ty, så vidt jag vet, var detta vid angörning af land och innan lots ännu kunnat tagas.
Den sista talaren har sökt visa nödvändigheten af att hålla lotsar för dem som angöra våra farvatten.
Äfven jag inser vigten deraf, men jag tror icke att de lämpligaste lotsarne erhållas derigenom, att man tillförsäkrar dem betalning antingen de upfylla sina skyldigheter i påpassning eller icke.
Jag tror att det förhåller sig med lotsar som med andra menniskor, att vinsten för dem har ganska mycket att betyda, och att således den upmuntran de erhålla genom upfyllandet af sina åligganden, äfven skall göra dem mera dugliga.
Jag måste äfven instämma i en annan talares yttrande, att lotsarne äro till för trafikens skull, men icke tvärtom.
Derföre tror jag det är nödvändigt att tillse, huru de dugligaste lotsarne kunna erhållas, hvilket lämpligast sker derigenom att vinsten, som de erhålla genom ett noggrannt fullgörande af deras skyldigheter, blifver retemedlet till denna duglighet och skicklighet.
Jag anhåller om bifall till motionen och afslag på Betänk.
Jag deremot anhåller vörd samt om bifall till Betänk.
Man kan icke förneka fördelen af en lätlad seglation, och denna fördel skattar jag icke ringare än hvad man här synes göra; — dock tror jag man ej bör fästa mindre vigt vid en tryggad seglation.
Det erkännes visserligen vara ett besynnerligt förhållande, att vissa ångfartyg blifvit berättigade att gå utan lots, då andra åter icke undfått sådan rättighet; men hvarföre hafva väl på sednare tider ansökningar om dylik frihet blifvit afslagne, om icke just derföre, att erfarenheten visat att ångfartyg förolyckats eller varit i fara att göra det, emedan de gått utan lots.
Exemplen må vara fåtaliga; jag påminner mig emellertid ganska väl, hurusom omkring ett år sedan, då jag företog en resa genom kanalen till vestra delen af Riket, jag såg ångfartyget Wenern balfsjunket i Slätbaken och ett annat ångfartyg, nemi.
Erik Nordevall, uti Wettern.
Dessa olyckor hade inträffat derigenom, att en mindre kunnig person styrde fartygen och lots icke fanns ombord då olyckshändelserna inträffade.
Man sade nyss, att man skulle få skickliga lotsar om man icke gåfve dem någon bestämd aflöning, utan öfverlemnade åt dem sjelfva att på grund af nit och duglighet förvärfva förtroende och bereda sig förtjenst.
Detta kan möjligen låta sig göra i ett land som Amerika, der seglationen är så långt updrifven, men mig förefaller det som det alldeles icke är lämpligt i Sverige under våra förhållanden, och derföre tror jag äfven, lika med Hr Lilljehöök, det vara ganska tjenligt att genom vissa på förhand betryggade inkomstkällor försäkra sig om att erhålla personer som egna sig åt detta hårda och ansträngande lefnadsyrke; i hvilket hänseende det hittills följda systemet säkerligen har sina fördelar med sig.
Man möter mig väl, såsom nyss, med det argument, att lotsarne äro till för trafikens skull, men icke trafiken för lotsarnes.
Det nekas icke, men väl den deraf dragna, som mig synes, förhastade .544 Den 6 Maj e. m. slutföljden.
Jag vill exempelvis anföra, huruledes Flottans och Arméens Officerare och manskap äro ju äfven anställde för att försvara fäderneslandet; men fäderneslandet nekar dem icke heller sin aflöning.
Ilr Wallenberg har visst på ett rörande sätt omnämnt onödigheten och svårigheterne deraf, att ångfartyg, gående i regelbundna turer emellan svenska orter, skola behandlas på samma sätt som om de kommo ifrån Indien.
Detta kan låta mycket qvickt och bevekande för mera Iättfångna granskare af ämnet, men mig synes det mer än sannolikt, ja säkert, att de inhemska passagerarne på våra ångfartyg i allmänhet torde vara vida mera belåtna om de behandlas såsom Indiefarande och finna säkerhet mot vådorna af mist, mörker, storm och oväder, än om de, obetryggade mot allt detta, röna någon förment företrädesrätt i befrielse från fartygets anlitande af lotsbiträde.
Jag vågar således anhålla att Utsk:s, af ingen reservation beledsagade, Betänk.
N:o 81 måtte af R. o. Ad. bifallas.
Sedan jag anmälde mig har Gr.
Platen på ett, såsom mig synes, fullt öfvertygande sätt ådagalagt behofvet af en återremiss å detta Betänk.
Jag underkänner ingalunda de skäl som å lotsverkets vägnar framställts för behöfligheten af lotsar, men dessa skäl, hvilka jag ämnade uptaga, hafva af Gr.
Platen blifvit besvarade.
Cederströms invändningar, grundade på det förmenta behofvet af säkerhet för trafiken, får jag fästa upmärksambeten derpå, att fartyg alldeles icke äro skyldige att taga lots så länge de gå inomskärs, såsom om de komma från Westervik, Norrköping eller Söderköping, men gå de utomskärs måste de taga lots från Landsort till Dalarö, ehuru farvattnet emellan dessa 2:ne stationer ingalunda är farligt.
För öfrigt är vinsten af ett bifall till Betänk, högst obetydlig då, såsom redan är anmärkt, ett stort antal ångfartyg blifvit af K.
M. befriade från skyldigheten att taga lots och endast nio återstå.
Slutligen får jag anmärka, att Hr Wallenbergs motion icke afser sådan befrielse för alla ångfartyg utan endast för dem som göra reguliera och på förhand annonserade resturer.
Det må likväl vara möjligt, att det visar sig rättvist vid en ytterligare utredning att man icke bör bestrida att det innefattar en billig medelväg, om ångfartyg förklaras skyldige att bidraga något till lotsverket, äfven om de befrias från att taga lots; dock bör naturligtvis en jemkad taxa för dem äga rum.
Jag anhåller om bifall till Hr Wallenbergs motion och afslag å Betänk.
Alströmer, Carl’ Jonas Oscar:
Då ifrågav:de Betänk., i hvars behandling jag deltagit, blifvit klandradt, anhåller jag att få yttra några ord.
Inom Utsk. var man så öfverens om att afstyrka motionen, att, om jag ej missminner mig, endast 2:ne ledamöter understödde densamma, och jagsom ville gå en medelväg, kunde derföre icke vinna något gehör.
Jag ansåg vådligt att göra en allmän eftergift uti förev:de fall, åtminstone borde man icke gå längre än att man Öfverlemnad# åt K. SI. att bevilja eller Den 6 Maj e. m. 545 eller afslå ansökningar om en sådan förmån; emedan det kan inträffa, att ett och annat rederi dr mer eller mindre upmärksamt, och det således kan vara anledn. förmoda att de icke skola skaffa sig fullt säkra lotsar.
Härmed må vara huru som helst, jag kan dock icke undgå att bemöta det hufvudsakliga skäl som blifvit anfördt för motionen, nemi. att ett stort antal fartyg redan fått en sådan tillåtelse.
Detta är egentligen icke något skäl, och skall det kunna åberopas här, så skulle det kunna nu åberopas i många andra fall, t.
ex. krogrättigheter äro ett slags privilegium och den som icke erhållit sådana skulle då på denna grund kunna åberopa att så många andra erhållit en dylik förmån.
Emellertid hemställer jag, att om R. o. Ad. icke skulle vilja bifalla Betänk., detsamma måtte återremitteras, på det att Utsk. må blifva i tillfälle att föreslå några säkerhetsmått till undanrödjande af det missnöje, som möjligen kan upstå hos passagerare, om vederbörande rederier lemnäs fullkomlig frihet i detta hänseende.
I fråga om de s. k. privilegierade ång fartygen får jag uplysa, att de äldste ångfartyg som beforo våra kuster, erhöllo rättighet att gå utan lots, och detta endast och allenast till en upmuntran af ångbåtstrafiken.
I början afgjordes ansökningarne utan att lotsverket derom hördes.
Först i sednare tider har K.
M. infordrat yttrande i ämnet från Förvaltningen af Sjöärendena.
För att icke lotsarne måtte förlora de förmåner som varit dem tillförsäkrade, har denna embetsmyndighet äfven afstyrkt Nåd. bifall till vederbörande rederiers ansökningar om fullkomlig befrielse från lotspenningars erläggande.
Ansökningar hafva ock på grund häraf blifvit af K. M. afslagna.
Flåtens upmärksamhel på, att motionären ingalunda afser, att R.
St:r skola aflåta en underd. skrifvelse till K.
M. med underd. anhållan, att låta förändra lotsinrättningen till ett fritt lotseri, utan endast att ångfartyg skola befrias från skyldigheten att hafva lots, och det är just en sådan skrifvelse som jag önskar icke må afgå, hvarföre jag anhåller om bifall till Betänk.
Hr Lilljehöök förordar Utsk:s Belänk. derföre, att dugliga lotsar, enl. hans förmenande, komme att saknas om ifråga v: de rättigheter lemnäs ångfartygen, synnerligast då kustfarten sannolikt snart nog kommer att bedrifvas uteslutande med lastdragande ångare.
Jag får likväl fästa hans upmärksamhet derpå, att här icke är fråga om den sednare klassens fartyg, utan endast om de fartyg, hvilka göra reguliera turer med passagerare.
Dessa sednare utgöra summa 29, deraf 20 redan erhållit ifrågav:de rättighet.
Att nu utsträcka denna äfven till de återstående 9 kan väl icke inverka störande på vårt lotsverk.
Hr lilljehöök sjelf vitsordar, att fartyg med auxiliär kraft komma att öfvertaga den kustfart, som nu lill stor del bedrifves med öpna skutor, är nu också klart, att lotsarne deri erhålla full ersättning för den möjliga förlust de nio fartygens befrielse medför.
Frih. Ceder V H. 35 546 Den 6 Maj e. na. ström har trott, att orsaken, hvarföre Styrelsen afslagit de nyare ångfartygens ansökningar att slippa lots, bör sökas i de olyckshändelser, hvilka nyligen inträffat.
Hr Lilljehöök bar deremot uplyst, att intet dylikt föranledt utgången, utan endast får tillskrifvas begäret att bibehålla lotsarne vid den inkomst de nu äga.
Frib:n har äfven trott, att passagerare gerna underkasta sig tidsförluster blott de ej genom brist på lots utsättas för olyckshändelsen att stöta på grund.
Hvad tror väl Frihm då att passagerarna på tvåtredjedelarne af alla våra fartyg, eller de, hvika redan äro befriade från nämnde skyldighet, tänka om saken.
Jag har aldrig bort dem beklaga sig derföre att de kommit till bestämmelseorten 5 å 6 timmar förr än de i annat fall gjort.
Då man icke lärer kunna beröfva nämnde 20 fartyg en rättighet, som de redan undfått, synes det mig vara skäl att utsträcka denna rätt äfven till de få, hvilka ännu äro i saknad deraf.
Då äfven jag inom Utsk. deltagit i behandlingen af denna fråga torde jag få yttra några ord.
Man har fästat sig vid att 21 ångfartyg skulle vara berättigade att gå utan lots och endast 9 sakna denna rättighet.
Enl. de uplysningar jag erhållit har befrielsen från skyldigheten att taga lots blifvit från längre tider tillbaka beviljad, hvaremot ansökningar härom blifvit af K. M. i sednare tider efter inhämtande af utlåtande från Förvaltningen af Sjöärenderne, ufslagne.
Om så är förhållandet och en grundsats hos K.
M. gjort sig gällande, att ångfartyg icke böra befrias från skyldigheten att taga lots, synes mig tydligt att antalet af de ångfartyg som nu äga denna rättighet, småningom kommer att aftaga, under det att antalet af dem, som äro skyldige att taga lots, kommer att ökas, och att således orättvisan omsider uphör, enär alla fartyg måste taga lots.
Detta argument gäller endast det inkonseqventa i det närv:de förhållandet, men i afseende på grundsatsen delar jag äfven Utsk:s åsigt.
Jag tror nemi., att då ångfartyg under många förhållanden nödgas taga lots, är det äfven skäl att de till lotsarnes aflöning bidraga.
Hr Adelborg har också medgifvit, att fartygen böra betala lotsafgiften äfven om de befrias från skyldigheten att taga lots.
Att ett sådant stadgande blifver gällande, dertill må förefinnas skäl, men Hr Wallenberg har alldeles icke åsyftat något sådant, utan motionen innehåller endast att R.
M. anhålla, att svenska ångfartyg, som, enl. på förhand uprättade reseturer, göra reguliera resor, måtte befrias från skyldigheten att, kommande från sjön, taga lots.
Någon inskränkning deri, kan enl. min åsigt, R. o. Ad. nu icke besluta utan förfång för lotsverket.
Björnstjerna har sagt, att lastdragare icke skulle tillerkännas den ifrågav:de rättigheten, men jag får härvid erinra, att motionären alldeles icke undantager dessa, utan motionen talar utan åtskillnad om ångfartyg som göra reguliera resor, och till dessa höra äfven lastdragare.
Af dessa skäl, och då lotsarne utan tvifvel skola i betydlig mån genom bifall till motionen förlora i inkomster, tillstyrker jag bifall till Betänk.
Deu (i Maj e. m. 547
Man har sagt, att lotsarne icke hafva tillräcklig sporre alt upfylla sina åligganden, men jag får fästa upmärksamheten på, att enl. nu gällande LotsReglemenle äro de underkastade antingen extra judiciel bestraffning eller också böter af 25 Rdr
Bko om de underlåta att vara påpasslige.
Jag anhåller få fästa upmärksamheten på, att f. n. upstå åtskilliga svårigheter för ångfartyg att ingå till sådana städer, som ligga vid öppen redd, derföre att de måste taga lots.
Sålunda t. ex. har jag hört berättas, att i Cimbrishamn innevånarne måst förena sig om att skicka ut en båt till ankommande ångfartyg för att mottaga de varor detsamma medför, emedan frakten för godset dit vanligen icke upgår till beloppet af lotspenningarne.
Lotsar hafva tillkommit på det skeppare, som icke känna farvattnen, alltid må äga personer boende på orten att anlita, för att hitta vägen till den hamn desöka; men om man antager, att fartygen hafva personer ombord, som känna farleden, torde det vara skäl att sådana fartyg befrias från skyldigheten att taga lots, såvida nemi. icke dessa fartygs trafik skulle så tillintetgöra den öfriga segelfarten, att det blefve omöjligt att underhålla några lotsar, eller att man måste till hög grad öka afgif terna till lotsarnes underhåll för dem som betala.
Da måste det medgifvas, att ett privilegium, som en klass ångfartyg redan undfått är orättvist; men nu förekommer l:o) att det ännu icke är bevisadt, att antalet af de seglande fartyg, som besöka svenska kusten förminskats sedan ångfartygen tillkommit, och 2:o) att, såsom andra talare omnämnt, ångfartygsrederierna kunna betala lotsafgifterne utan att vara skyldige att taga lots, ehuru jag tror, att det icke vore välbetänkt att ålägga fartygen en sådan skyldighet, ty det är väl temligen hårdt att nödgas draga en sådan beskattning, utan att de, som afgifterne tillkomma, hafva något besvär.
För öfrigt vill jag icke envist hålla mig vid afslag på Betänk, och bifall till Hr Wallenbergs motion om
Hrr ledamöter af Ekon.Utsk. äro mera belåtna med en återremiss.
Jag anhåller endast få nämna, att jag alldeles icke lider af det bekymmer en ledamot i Ekon.Utsk. uttalat, nemi. att ångfartygen skola förlora i förtroende, om de befrias från skyldigheten att taga lots.
Skulle händelsen likväl så vara, så anser jag just detta vara ett skäl för min åsigt, ty allmänheten skulle naturligtvis blifva så upskrämd, att hon icke begagnade ångfartyg som icke hade lots, hvilket naturligtvis måste tvinga rederierna att förständiga sina skeppare att taga lots, hvarigenom den befarade oron kommer att uphöra.
En annan talare har fästat min upmärksamhet på, att här icke vore fråga om någon reglering ef lotsväsendet.
Jag tackar honom för denna uplysning, men jag har emellertid icke gifvit honom anledning dertill och tror det icke vara nyttigt att man borttager täflan emellan lotsarne.
Jag anser denna täflan nödig för sjöfarten, som är hufvud - 548 Den 8 Maj e. m. saken, och tror det vara nyttigt att lotsarnes inkomster ställas så, att det må bero på deras upförande om de skola komma i åtnjutande deraf eller icke.
För öfrigt förenar jag mig med den siste talaren.
Ostridigt är det af vigt att alla försigtighetsmått vidtagas, som vid ångfartygs begagnande befrämja personal-trafikens säkerhet.
Om således denna säkerhet stärkes derigenom, att ångfartygen hafva skyldigheten att taga lots, bör denna skyldighet åligga alla.
M. medgifvit undantag för flertalet af ångfartyg, men det är klart, att ett sådant undantag icke är lemnadt för längre tid än det kan begagnas utan osäkerhet för personal-trafiken.
Således om säkerheten verkligen äfventyras derigenom, att fartygen icke taga lots, förefaller det mig också klart, att K.
M skulle hafva påbjudet att alla ångfartyg skola taga lots.
Då likväl detta icke skett, så synes det mig vara en orättvisa om några ångfartyg som göra reguliera turer hafva ett åliggande som icke tillkommer de andra, och beträffande lotspenningarne, så är det äfven en orättvisa att dessa lotspenningar skola erläggas endast af ett ringa antal fartyg.
Jag kan således på dessa skäl tillstyrka bifall till motionen, dock med det vilkor att den medgifna befrielsen kommer alt gälla intilldess K.
M. förordnar att alla ångfartyg, som. enl. på förhand uprättade reseturer, göra reguliera resor, äro skyldige att taga lots.
Då blir det rättvisa; men så länge pluraliteten är från denna skyldighet befriad, föreställer jag mig att K.
M. anser detta försigtighetsmått öfverflödigt, och derföre anser jag att de nu ifrågav:de ångfartygen böra befrias derifrån, intilldess alla ångfartyg förklaras skyldige att taga lots.
Då nu likväl flera talare yrkat återremiss förenar jag mig med dem.
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o
Landtm, framställde hurusom i afseende på förev:de Betänk. blifvit yrkadt, dels bifall dertill, dels bifall till Hr Wallenbergs i Betänk, omnämnda motion, dels ock återremiss; och blefvo de först till bifall å Utsk:s Betänk, samt derefter till bifall å Hr Wallenbergs motion framställda propostne besvarade med blandade
Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkn:ne föranleda till återremiss, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg
Jag anhåller att bifall måtte blifva kontra propos.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan votering blifvit begärd af både Gr.
Björnstjerna, som yrkat bifall till Hr Wallenbergs motion, och Hr Lilljehöök, som yrkat bifall till Utsk:s Betänk., först borde afgöras hvilketdera af dessa yrkanden borde intagas i Den 9 Maj. 549 kontrapropos:n, samt hemställde fördenskull först om bifall till
Hr Wallenbergs motion och sedermera om bifall till Utsk:s Betänk, af R. o. Ad. antoges till kontrapropos.; hvilka propos:r begge besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. till kontrapropos. vid den äskade voteringen behagade antaga bifall till Hr Wallenbergs motion, samt sedan svaren härvid blifvit afgifne med starka Ja, jemte åtskilliga
Upiästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.:
Den som anser de emot Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s Betänk.
N:o 81 gjorda anmärkn:r föranleda till återremiss, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifaller R. o. Ad.
Hr Wallenbergs i nämnde Betänk, omförmälda motion.