Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven här gäller samma anmärkning som förut, nemligen att det hör heta brottet straffas efter allmän Uppå gjord framställning blef Herr Cederschjölds anmärkning såsom Ståndets gemensamma tanka af Ridderskapet och Adeln till ConstitutionsUtskottet hänvisad. § 10. g:o Smädliga och förgripliga yttranden om samtida Nationer eller Stater, med hvilka Riket är i fredligt förhållande , om deras varande Öfverhet, Regering, Sändebud eller Högre Embetsmän; Brottet straffes efter omständigheterna, med fängelse under högst tvänne år, eller ock med böter från Femtio till Etthundrade Piiksdaler.
I det mot - Den 31 Januarii e. m. 355 svarande g momentet af nu varande TryckfrihetsFörordning har Utskottet uteslutit slutperioden, som lyder: fr skriften ej smädlig eller förgriplig: men genom densamma missförstånd med Utländsk magt sig yppat , må detij utan Rättegång kunna confisceras.
Jag anser detta uteslutande stå i så nära sammanhang med § i momentet i detta förslag, svarande mot 5 §:n i3 momentet i gamla TryckfrihetsFörordningen, att jag nödgas anhålla, att frågan härom måtte hvila intill dess 14 § 2 momentet förekommer.
Friherre Rålamb:
Orsaken hvarföre ConstitutionsUtskottet uteslutit den ifrågavarande meningen var, att Utskottet ansåg olämpligt att införa tillåtelsen att åtala en skrift som är missfirmelig, ty i och med detsamma vore brottsligheten constaterad hos Författaren.
Det är således icke uteglömt, utan med flit uteslutet.
Jag förmo dar, att Lagstiftarnes afsigt med den ifrågavarande, nu till uteslutande föreslagna meningen, har varit, att bereda en möjlighet, att sjelfmant kunna gifva upprättelse för hvad som kunnat föranleda ett missförstånd, utan att derföre kunnat lagligen tilltalas.
Denna slutmening kan också mycket väl utgå, om 14 § 1 momentet antages, men 5q H. a3* 356
Den 31 Ja n u a r i i e. m. skulle detta moment deremot förkastas, så Liefve all möjlighet betagen Regeringen, att, utan påminnelse och sjelfmant, lemna fremmande magter någon slags upprättelse för sådana förolämpningar i allmänt tryck, som väl föränledt missförstånd, men som icke efter Lagens tydcliga bokstaf kunde åtalas.
Jag fortfar derföre i min anhållan, att öfverläggningen om detta moment måtte uppskjutas till dess att i4 § förekommer.
Jag- kan ej finna att öfverläggningen kan fortgå i någon annan ordning, än den paragrapherna i förslaget utvisar; om således Hr vonschulzenheim icke kan uppgifva något förslag till en annan redaction, hvarom vi kunna öfverlägga, lära vi få öfvergå till nästa moment.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, att då Herr von Schulzenheim, enligt hvad Hans Excellence uppfattat, yrkat antingen att pröfivingen af det förevarande momentet borde uppskjutas till dess i/j § förekomme, eller ock att den ur äldre redactionen här uteslutne slutmening borde qvarstå, men en annan ledamot yrkat, att det föredragne momentet nu borde till pröfning företagas, ansåg Hans Excellence något uppskof med pröfningen icke kunna äga rum.
Hans Excellence hemställde alltså, om Ridderskapet och Adeln Den 3i Januarii e. m. 357 ansåg den af Herr von Schulzenheim vid förevarande moment gjorde anmärkning höra, såsom Ståndets gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottet hänvisas.
Nej. Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg den gjorda anmärkningen höra förfalla.
Ropades Ja. § »o. 10:0 Kungörande i tryck, utan afficiclt tillstånd, af livad som angår å färda varande underhandlingar med främmnde magter, samt Konungens Ministrars och Sändebuds värf; Brottet straffes såsom i näst föregående Moment sägs.
Sker sådant kungörande af den, åt hvilken Konungens och Statens hemligheter betrodda äro, straffes förbrytaren enligt 4 Cap. 5 §:n MissgerningsB diken.
Här gäller samma anmärkning som jag ofta gjort, nemligen om straffbestämmelsens hänvisning till allmän Lag.
Uppå gjord framställning hlef Herr Cederschjölds anmärkning, såsom Ståndets gemensamma tanka, af Ridd. och Adeln till CqnstitutionsUtskottet hänvisad. 358 Den 3i Januari i e. m. § 10. 11:0 Smädliga uttryck om Rikets Embets- och Tjenstemän i och för Embetet; gä de ä heder och ära, umgälles förbrytelsen med ärans förlust och böter från Femtio till Ett hundrade Riksdaler.
Aro de eljest för den förolämpades goda namn och rykte förklenligt straffes med böter till enahanda belopp.
Gore ock i båda fallen den brottslige offentlig afbön. 12:0 Angripelser mot enskild man, hvilka å heder och ära gä, eller för hans borgerliga namn och rykte förkl enliga är o; Brottet straffes enligt ofvanstående 11 moment, dock vare penningebot hälften mindre. i3:o
Lögnaktiga uppgifter och vrånga framställningar, till allmänhetens förvillande och förledande; Brottet umgälles, efter beskaffenheten, med böter från Trettiotre Riksdaler sexton skilJingar, till och med Ett hundrade Riksdaler. 14:0 Sedernas vanhelgd, genom offentliga läror till laster eller brott, eller genom sådana ohöljda och skändliga framställningar af deras utöfning, hvarigenom främjandet af ett förderfligt lefnadssätt åsyftas; Brottet umgälles med Femtio lill Ett hundrade Riksdalers böter.
Den 31 J a n u a r i i e. in. 35g Desse moment blefvo af Ridderskapet och Adeln lemnade utan anmärkning. § ii Uti alla de hestraffningsfall, hvarom 8 och 10 US handla, varde tillika skriften confiskerad.
Denna § blef likaledes af Ridderskapet och Adeln lemnad utan anmärkning.
Om bevakning, qvarstad och åtal i afseende på tryckta skrifter. § i2- i:o HofCantzlern tillkomne att, både inom hufvudstaden och i orterna, sjelf eller genom vederbörligen af honom förordnadt Ombud, vaka öfver skrifters allmcingörande, på det sätt och i de delar, som här nedanför stadgas. 2:0
För detta ändamåls befrämjande, skall, sednast dä en skrift till försäljning eller spridande utgifves, ett exemplar aflemnas, i Stockholm till HofCanzlern, och i hvarje annan ort till hans Ombud, hvaröfver Embetsbetyg, der så äskas, genast utfärdas bör.
Boktryckare, som denna föreskrift underlåter, bote hvarje gång Femtio Riksdaler.
Trycker han Periodisk skrift, för hvars ulgifvande ej iakttagits de i 5 $ 36o Den 3i Jan narr i e. m. 1 och a mom. innefattade bestämmelser, bote Ett hundrade Riksdaler; och skriftens ingifvande inställes, intill dess utgifvaren iakttagit hvad derom förordnas.
Dessa tvenne moment lemnades af RicD derskapet och Adeln utan anmärkning, § 12. 3:o
I afseende på försäljning eller spridande af utifrån inkomna skrifter pä Svenska språket^ äge HofCantzlern lika rättigheter och åligganden, som i fråga om inom Riket tryckta; och vare föryttrare af sådana skrifter underkastad enahanda skyldighet och ansvar, som i nästföregående moment för Boktryckare, och i öfrigt genom denna Lag för Författare bestämda finnas.
I anledning af detta förslag skall jag utbe mig få uppläsa mia reservation vid Utskottets Betänkande, så lydande:
Detta för Bokhandels-yrket så främmande Censors åliggande skulle nästan aldeles betaga oss möjligheten att kunna erhålla litteraira producter från Finland, ty förmodligen skulle knappt någon Bokhandlare vilja sysselsätta sig med genomläsning och pröfning af Commissions-skrifter, eller våga att lita på sitt eget omdöme i dylika mål, Dessutom skulle för en och Den 3i Januarii e. ra.
36i samma skrift flera särskilta personer kunna blifva straffade, hvilket tyckes vara stridande mot sakens natur.
Jag har derföre trott, att antingen hela påföljden borde stanna blott dervid, att skriften skulle återsändas eller confiskeras, eller ock Bokhandlaren åtminstone hafva samma rätt, som en Författare, att kunna få skrif teti granskad af TryckfrihelsComitteen; eller ock sluteligen, att någon viss kort tid, till esc. 14 dagar, borde utsättas, inom hvilken skriften, efter det HofCancelleren eller hans Ombud deraf erhållit del, ej finge, utan författareansvar, spridas; men hvilket ansvar, efter bemälte tid, upphörde, så framt qvarstad ej dessförinnan blifvit lagd.
Kunde Författaren inom Riket åtkommas, så borde han naturligtvis ensam till svars stånda.
Jag får hemställa, om ej, i anledning af dessa skäl, ändring i detta moment bör göras.
Jag kan ej inse någon möjlighet att handhafva ordning i afseende på utrikes på Svenska språket tryckte, hit införde Böcker, om ej ansvaret drabbar den, som införskrifver och föryttrar dessa böcker, enär hvarken Boktryckare eller Författare kunna straffas derföre.
Jag anser detta stadgande om ansvar för den, som föryttrar en sådan bok, ej böra förändras.
Jag fmner klart, att den Bokhandlare, som mottager dylika skrifter, icke bör föryttra dera 36a Den 3i Januarii e. m. förr, än lian genomläst dem, då lian ock ansvarar för att han icke fö ryt Ira r några, som ej äro öfverensstämmande med Lagens föreskrift.
Jag anhåller, att Herr Cederschjölds anmärkning måtte förfalla.
Herr Cederschjöld har visserligen inom Utskottet framkastat samma anmärkning, som han nu gjort, emot detta moment, såsom Underligt för Bokhandeln med Finland.
Utskottet, som insåg tvånget deri för Bokhandeln, kunde likväl ej göra afseende på anmärkningen, då större svårigheter äro pålagde Författare och Boktryckare inom vårt eget land.
Utskottet vidblef så mycket heldre sitt beslut, som Lagslridiga skrifter, tryckta i Finland och Norrige på Svenska språket, annars skulle här lätt kunna kringspridas.
Jag hemställer, att Herr Cederschjölds anmärkning måtte förfalla.
Jag finner visserligen, att lika mycken uppmärksamhet hör fästas på böcker tryckta utrikes på Svenska språket, som på dem, hvilka äro tryckta jnom landet.
En omständighet i detta moment anhåller jag dock få anmärka, att nemligen, om af de utrikes ifrån inkommande Svenska Böcker lika många exemplar skola aflemnas till HofCancelleren och Academierna, som om boken vore tryckt inom Landet, det skulle kunna hända, att
Den 3i Ja nu ar ii e. m. 363 i fall blott ett litet antal exemplar inkom, priset på de återstående fördubblades.
Jag hemställer derföre, om icke i förslaget måtte utsättas, att blott ett exemplar, nemligen det till HofCancelleren, behöfver aflemnas.
Till besvarande af den siste talarens anmärkning får jag blott hänvisa tili nästföljande punkt.
Der står att hvar och en, som är berättigad att idka bokhandel, skall till HofCancelleren eller bans Ombud aflemna förteckning på inkomna utländska skrifter.
Således är han ej skyldig att aflemna något exemplar.
I afseende på Herr von Troiis anmärkning, är jag redan förekommen af Friherre Rålamb.
Beträffande åter Herr Cederschjölds inom Utskottet gjorda reservation, synes den mig ingalunda sakna en tlieoretisk rättsgrund; men då en på Svenska språket trjrckt skrift af smädeligt eller förgripeligt innehåll, onekeligen åstadkommer lika mycket ondt, om den är tryckt utom Sverige och hit införd, som om den vore härstädes tryckt; då således enahanda motvigt bör läggas mot utspridandet i det ena fallet, som i det andra; och då sluteligen ingen Författare eller Boktryckare finnes, som kan ställas till ansvar, synes intet annat återstå, än att lägga Författareansvaret på Bokhandlaren.
Som utifrån införda böcker på Svenska kunna öfverallt säljas^ 364 Den 31 J a n u a r i i e. m. mäste väl HofCanzlern eller dess Ombud få ett exemplar, hvarlaelst som försäljningen sker, om de eljest skola kunna utöfva den tillsyn som dem åligger.
Att möjligtvis flere exemplar af samma bok sålunda kunde komma HofCanzlersEmbetet tillhanda vore ett jemförelsevis ringa ondt.
Jag anser således, att momentet lämpligen kan bibehållas oförändradt, sådant det blifvit föreslaget.
Hvad som gifvit anledning till min anmärkning var sista raden af detta moment, der Bokhandlare, i afseende på utrikes ifrån inkommande Svenska böcker, åläggas samma skyldigheter som Författare af i Sverige tryckt skrift.
Jag afstår gerna från min anmärkning om ej något misstag kan ske.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten på den skillnad, som uppkommer i bestraffandet af brott mot delta moment.
Om en skrift kommit i 5o boklådor, så skulle 5o personer få pligta för ett och samma brott; då deremot, om boken vöre tryckt inom Riket, samma straff blott träffade en enda person.
Jag hemställer, om ej billigheten fordrade, alt antaga följande redaction: ”1 afseende på försäljning eller ”spridande af utifrån inkomna skrifter på ”Svenska språket, äge HofCanzleren lika ”rättigheter och åligganden, som i fråga om Den 3r Januarii e. m. 365 ”inom riket tryckta.”
Den som sådan skrift sprider inom 14 dagar, från det HofCancelleren deraf erhållit del, stände, i händelse af åtal, Författareansvar.
Då hade Bokhandlare en möilighet att göra sig fredad för ansvar, och då hade man derjemte tillräcklig säkerhet, att cj sådana brottsliga skrifter onäpst linge kringspridas.
Fullkomligen instämmande med Herr Hjerta, hemställer jag till Herr Cederschjöld, om ej större Controll är nödig på utrikes, än inom landet tryckta Böcker, äfvensom om det är för mycket begärdt, att den, som föryttrar sådane skrifter, förut har genomläst dem, enär det verkligen kunde hända, att någon främmande magt hade ett synnerligt interesse alt inom vårt land kringsprida skrifter af ganska vådlig beskaffenhet.
Genomläser Bokhandlare ej sådane skrifter, finner jag ej mera origtigt om 5o Bokhandlare blifva straffade derföre, än om en blir det.
Jag vet ej något skäl, hvarföre Bokhandeln skall vara mera fredad i detta afseende hädanefter, än hittills.
Hvarje lossadt band härutinnan kan leda till oberäkneliga följder.
Hvad Finland beträffar, så bör förhållandet vara någorlunda ömsesidigt, och hitintills har intet blifvit gjordt för våra böckers införande derstädes.
Jag tillstyrker, att Herr Cederschjölds anmärkning må förfalla. 366 Den 3i Ja nu ari i e. m.
Hufvudsakeligen förekommer af Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, vill jag blott tilltigga: att då momentet bestämdt innehåller, att HofCanzlern, i afseende på spridningen af utifrån inkomna skrifter på svenska språket, bar samma åligganden j som i fråga om inom Riket tryckta; och då Bokhandlare, i detta förstnämnda fall, äro att anse som Författare eller Bokhandlare, torde det falla af sig sjelf, att HofCantzlern mot de förstnämnda har alldeles enahanda åligganden, som mot de senare.
Nu finnes en prasscriptionstid utsatt, då boken är tryckt i Sverige, och HofCanzlerns åliggande är således att iagttaga samma prasscriptionstid, äfven i afseende på Svenska Böcker, livilke äro tryckta utom Riket; hvarföre jag förmodar, att Herr Cederschjölds anmärkning äfven i denna del kan förfalla.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg den af Hr Cederschjöld gjorda anmärkning höra, såsom Ståndets gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottet hänvisas.
Den 3i Januarii e. m. § I3- 4:0 Hvar och cn, som, efter vederbörlig anmälan, är berättigad att Bokhandel idka, åligge att till HofCanzlern eller hans Ombud aflemna förteckning pä inkomna utländska skrifter, och sådant sist ätta dagar efter deras emottagande, vid bot af femtio Riksdaler.
I händelse vi skulle erhålla större Bokhandel än vi nu hafva, torde det måhända blifva svårt att inom åtta dagar afgifva Förteckning på utifrån inkommande Böcker; men jag vill dock icke yrka någon förändring i detta moment.
Detta moment lemnades utan anmärkning. § i2- 5:o Till Ordningsmål räknas, om, vid Boktryckeris eller Bokhandels inrättande, försummas hvad 3 $ 3 morn. och 6 § 2 mom. för hvarje fall stadga , eller om Boktryckare uraktlåter de honom i 3 § 4 oc^ 5 mom. samt i denna x§‘:s 2 mom. föreskrifna skyldigheter, eller om
Bokhandlare icke fullgör hvad honom likaledes jemlikt 3 och 4 mom. åligger.
Tid sådana förseelser äge HofCanzlern, i öfverensstämmelse med denna Lag, att till der utsatta penningeböter deti felaktige genast fälla; Denne likväl öppet att, der han sig så befogad finnér, 368 Den 3i Januarii e. fn. hos Konungen, i Dess JustiticeRevisionsEx* p edition, underdåniga besvär anföra, i Stockholm inom femtonde, och i Landsorterna inom trettionde dagen, sedan han af HofCanzlerns Utslag del undfått.
För öfrigt liro ordningsmål ej andra, än sådana ekonomiska, som, enligt något gällande Boktryckeri- och Bokhandels-Reglemente, till HofCanzlerns pröfning kunna höra, och till rubbning af något denna Grundlags bud icke licia. 6:0 JustiliceCanzlern skall äfven, genom vederbörande Ombud, öfver Tryckfrihetens lagliga bruk hålla behörig uppsigt.
Kare likaledes Justitice-Ombudsmannen pligtig att, i afseende på förbrytelser mot denna Lag, lemna sin Embets åtgärd enligt de, rörande hans befattning med andra mål, genom Instruktionen föreskrifna grunder.
Desse moment blefvo af Ridderskapet och Adeln lemnade utan anmärkning. § >3. 1:0
I alla de fall, som 8 och 10 ,§\$* utstaka, håfve HofCanzlern eller hans Ombud rättighet att, då han det nödigt pröfvar, låta en skrift med qvarstad belägga, sist inom älla dagar efter det skriften till HofCanzlern eller Ombudet ingafs; Bör andes inom en månad efter den dag, då i lands - Den 3t Ja nu ar i i e. m. 36y landsort q v ar staden lagd blifvit, tiof Canzler en meddela Ombudet sitt beslut om gillande eller upphäjvande af densamma, och tillika härom JustiticvCanzlern underrätta.
Är uti Hufvudstaden qvarstad ej lagd inom ätta dagars förlopp , eller har i landsorterna HofCanzlerns gillande svar ej morn ofvanberörde en månads tid ankommit, må qvarstad icke, utan efter laga Domstols och Tryckfrihets-Committeens yttrande, kunna läggas eller fortfara. 2:0 Anser HofCanzlern eller hans Ombud sig lagligen äga fog att förordna eller äska, det någon skrift med qvarstad beläggas ihåi, skall dertill skyndsam handräckning meddelas, i Stockholm genom ÖfverStåithållareEmbetet, och i öfriga Städer samt orterna, af ilen Magistrat, hvarunder Boktryckeriet eller Bokhandeln lyder.
Öfver qvarstads-förrättningens orsaker och förlopp, samt om huru många exemplar af den åklagade skriften då ännu befinnas i Boktryckares eller Försäljares värjo, bör anteckning tref allt författas, hvaraf den ena tillställes HofCanzlern eller hans Ombud, den andra ÖfverStåthällareEmbetet eller Magistraten, och den tredje Boktryckaren eller Försäljaren.
I Stockholm varde anteckningen genast, eller sist inom nästföljande dags utgång, till JustiliceCanzlern afiemnad.
1 orterne åligge Magistraten att, 5g H. 04 370 Den 3i Jannarii e. 111. 'vid ansvar såsom för Embetsförsummelse i med först afgående post, anteckningen i afskrift till JustiticeCanzlern insända. 3:o Justitice-Canzlern må ej i annor händelse j än då lian föranstaltar om åtalande, vid vederbörlig
Domstol, af någon hos honom i slikt ändamål omedelbarligen anmäld skrift, om qvarstad derå förordna, och sådant icke heller utan HofCanzlerns eller hans Ombuds föregångna hörande och tillstyrkande. f:o I följd af enskilt mans begäran må qvarstad å tryckt skrift icke läggas, med mindre han företer antingen HofCanzlerns eller hans Ombuds requisition, eller ock vederbörlig
Domstols beslut derom, med påtecknadt intyg att, för beslutets verkställighet intet hinder, efter denna Lag, möter; då, i begge fallen, Executor vid ansvar, lemne behörig handräckning. 5:o Ej må, hos Bokhandlare eller annan försäljare, qvarstad ä någon inom Riket utkommen Skrift begäras, så framt ej styrkas kari., att skriften är i tryckningsorten med qvarstad belagd, eller ock Skriften ej blifvit, enligt 12 §:n 2 momentet, till HofCanzlern eller hans Ombud inlemnad. 6:0
Qvarstad eller confiscation galle ej Den 31 J a n u a r i i e. m. 37i för större del af en Skrift , än det eller de band, häften eller tomér, hvaremot åtal göres; äfvensom något mer af confiskerad skrift ej må af trycket ånyo utgifvas, än det Domstolen , hvilken sist i målet dömt , för brottsligt icke ansett.
Desse mom. lemnades af Ridd. och Ad. utan anmärkning. § i3. y:o Ehn, som beträdes att hafva försålt eller utspridt en i laga ordning med qvarstad belagd eller confiskerad Skrift, vare , vid alla sådane tillfällen , der han örn qvarstaden ägt eller bordt äga kunskap , underkastad samma ansvar som Författaren.
Rubbning af qvarstad, hvaruppå försäljning eller utspridande icke följt, umgälles, efter 8 Cap. 8 ,f:n UtsökningsBalken, med böter af Tretton Riksdaler sexton skillingar.
Jag hemställer om éj äfven i detta mom. bör, i stället för straffbestämmelsen, införas ett stadgande, att bestraffningen blir efter allmänna lagen.
Uppå skedd framställning blef den af Herr Cederschjöld gjorda anmärkning såsom Ståndets gemensamma tanka lill ConstilutioncUtskottet hänvisad. 5g H. a4* 372 Den 3i Januavii f. tH; § *4- 1:0
Varder någon af trycket härstädes utkommen j eller pä svenska språket författadj utomlands tryckt och hit i Riket införd skrift hos Konungen af IlofCanzlern anmäldj såsom innefattande ämnen hvilka kunde föranleda missnöje från andra Magters sida j äge
Konungen att derom „ efter omständigheternaförordna j samt om Han så nödigt aktar låta genom HofCanzleni föranstalta om skriftens seqvestrerancle och indragning, både hos Boktryckare och försäljare eller andra utspridare på sätt om qvarstad här ofvan stadgas.
Sä vida HofCanzlern ej öfverlemnar skriften till JustiticeCanzlern för åtalande vid laga
Domstol j skall han genast ovägerligen inhämta TryckfrihetsCommiteens utlåtande.
Finner Committéen j söm icke må ingå i Politiska considerationer, att skriften enligt Lagens bokstaf ej åtalas kanj då börj efter Konungens ompröfningj skälig ersättning af Statsmedlen anordnas åt Boktryckare eller Försäljare. i och för deras omkostnader och förluster.
Jag erkänner att ConstitutionsUtskottet med obetydlig förändring bibehållit detta stadgande från vår nu gällande Tryckfrihetslag.
Jag hemställer dock, att det ur den nya TryckfrihetsFörordningen må alldeles utgå, eller åtminstone att Den 31 J a n u a r i i e. m.
Ridderskapet och Adeln ville såsom sin ger mensamma tanka antaga denna princip.
Den sak jag nu yrkar talar tillräckligt
För sig sjelf.
Anständigheten förbjuder ett fritt folk att i sin Grundlag bibehålla ett sådant stadgande.
Vid första påseende skulle synas, såsom detta stadgande i det nya förslaget blifvit mildradt, men det förhåller sig verkligen tvärtom, ty enligt den gamla Tryck t frihetslagen kunde skriften endast indragas då främmande Makter, eller deras Sändebud , sådant begärde.
Nu deremot är det HofCantzlerens skyldighet att till indragning anmäla en skrift, som han anser kunna föranleda till missnöje hos främmande Makter, Det är således nu gifvet, att HofCanzlern, utan någon anmälan från främmande Makter, kan indraga en skrift, blott på sitt eget godtycke.
Den andra omständigheten är, att det beror på Konungens pröfning om ersättning för en sålunda indragen skrift skall erhållas, och till huru stort belopp.
Det är sålunda en möjlighet att ersättningen blir så liten, att den kan räknas för ingen, Då man söker omgärda sig med garantier mot Domaremaktens och Regeringens missbruk, är det märkvärdigt att man tillåter främmande Makter fordra, det en enskilt författares skrift skall undanryckas så väl författaren, som hela Svenska allmänheten.
Jag tror, att ett folk, som stiftar sådana lagar, ej är särdeles mant om aktningen för sig sjelf hos efterverlden, samt om inre och 374 D« n 3i J a n u-a r ii e. ra. yltre frihet.
Det är skadligt att under så-: dana omvägar söka inbilla nationen, att den har Tryckfrihet, då Regeringen de facto, när den behagar, kan upphäfva densamma.
Äfven den garanti, som synes innehållas i vår nuvarande Tryckfrihetslags stadgande, alt indragning ej kan ske utan på anmälan af främmande Makter, kan med mycken lätthet tillintetgöras, ty en HofCanzler, som skulle vilja indraga en utkommen skrift, skaffar sig alltid med lätthet någon af de utländske Makternas Sändebud, som förklarar, att den utkoinne skriften gifvit anledning till missnöje.
Sjelfständigheten hvilar ej på lejda skaror, som täfla mot andra skaror, utan på medborgares kärlek till friheten, och på lagar sorn stadga menniskors rätt; och i första rummet böra lagarna äga aktning för friheten och äganderätten.
Det förundrar mig huru 1812 års Lagstiftare kunnat stifta en sådan lag; men de voro ej kända för särdeles omvårdnad om folkets rättigheter, hvilket också sjelfva lagen utvisar.
Dessutom finnes det ögonblick, då man måste gifva vika för tvingande omständigheter, eller uppoffra framtiden för ögonblickets fordringar.
Detta kan tjena dessa Lagstiftare till ursäkt; men huru ett sådant Lagbud sedermera kunnat quarstå, lemnar jag derhän; det tillkommer ej mig att bedömma.
Jag har dock hört talare upphöja statens framskridande sedan år 1814* Förhållandet blir likväl olika nu, Den 3i Januarii e. m. 375 då en helt ny Tryckfrihetslag af oss skall stiftas.