Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att ensamt directa understöd från statsmedlen underhålla dessa inrättningar tror jag biefve i längden för dyrt, 12 II. 20 Ben 16 Augusti c. ra. och mig förefaller det, som skulle detta blifva en stående statsutgift, åtminstone för många år.
Det vore troligen lämpligare, att diligeucebolagen, på sätt IIr v.
Hohenhausen föreslagit, finge göra upp accord med skjutsskyldiga, hvilka önska vara befriade från skjutsning och deremot erlägga någon betalning; och 0111 derjemte något understöd borde erläggas af staten, torde denna utgift betydligen kunna nedsättas emot det, som skulle erfordras, om diligencerna skulle helt och hållet uppehållas genom statsbidrag.
Utsk. har slutligen i afseende på postförseln anfört, ”att ”Utsk. anser frågan, huruvida posthemman kunna befrias från ”deras skjutsskyldighet, bero af undersökning, om brefposten ”kan förenas med diligence- och forvagns-inrättningar eller ”fovtskaffas med gästgifvarskjuts efter den reglering deraf, ”sorn Utsk. föreslagit.
I Utskts tanke synes det vara nödigt, att en sådan reglering föregått och diligencefarten ”mera utbildat sig, innan postföringsskyldigheten kan förän”drus i öfverensstämmelse med det öfriga skjutsväsendet.”
Om Utsk. hade slutat med denna mening, skulle jag i detta fall ej hafva något att anmärka; men Utsk. fortsätter meningen och föreslår: ”att R.
St:s åtgärd i detta fall må inskränka sig till framställning af den und. önskan, att K.
M. läcktes låta undersöka i hvad mån posthemmanen kunna vinna befrielse från deras skjutsningsskyldighet emot erläggande af en motsvarande afgift i penningar eller spannmål, då brefposten antingen kan förenas med diligenceinrättningar eller fortskaffas med gästgifvareskjuts eller genom särskilda beting.”
Att nu anställa en undersökning, i hvad mån posthemmanen kunde befrias från sin skjutsningsskyldighet, skulle förmodligen åsyfta att utröna, hvad de för denna befrielse ville betala; men jag betviflar, att de posthemman, som ägas af allmogen, skulle derför vilja betala något, och tror, att de snarare skulle anse såsom en förlust att blifva af med postföringen.
Postförseln anser jag vara den skjutsningsskyldighet, som i sista rummet bör afskaffas, emedan den af de flesta hemmansägare gerna emottages, enär posten ankommer på bestämd tid, och således ingen väntning blifver nödig.
Om vintern händer väl, att posten ankommer senare, än på vanlig tid; men då kan sådant oftast af de skjutsskyldiga på förhand beräknas.
Att postförseln skulle bestridas genom diligencer tror jag vara overkställbar!.
I Sverige kunna icke diligencerna gå natt och dag, ty då skulle ej några resande vilja medfölja, och resande skulle ej heller vilja underkasta sig den olägenhet att vänta på afhemtandet af lösväskor.
Dessutom vill jag nämna en annan omständighet, nemi. att de poster, sora afgå pä de stora vägarna, der diligencer kunna bära sig, aro mycket tunga.
Dea södra posten väger mången gång 4° Lisp., utan att man beräknar poslillonens tyngd.
Detta förhållande har gjort, att man fått begagna 3:ne hästar till Linköping.
Den vestra posten är äfven gan - Den iG Augusti e. m. j.55 sia tung.
Jag frågar då, qrn dessa tunga poster kunna fortskaffas med diligencer; och på de vägar, på hvilka mindre tunga poster afgå, kunna icke diligencer inrättas.
Då posterna uppkomma till Stockholm, äro de väl mindre tunga, emedan så stort antal tidningar då icke medföljer; men dc äro dock fullt lass för arne hästar.
Jag har redan nämnt, hvad inflytande det skulle hafva på postverkets utgifter att låta posterna afgå med gästgifvarskjuts.
Ett sådant förslag väcktes redan vid sista riksdagen.
Det bestreds då af Frih. Carpelan, och hans yttrande vann sådant bifall, att II.
St. uti sitt derom fattade beslut nyttjade hans egna ord.
Vid dc nna riksdag har denna fråga blifvit vackt af Commercelådet Wijk, och jag hoppas, att den röner samina öde.
Förändringen skulle kosta minst 3o å XjOjOOO r:dr, dels derföre, att skjutslegan blefve förhöjd, och dels derföre, att postilion på alla vägar nödgades medfölja posten, oui den fortskaffades med gästgifvarskjuts.
Slutligen har Utsk. nämnt, att postförseln kunde besörjas genom enskilda beting.
Sådana beting existera visserligen nu; men jag hemställer, huruvida förhållandet blefve detsamma, om skjutslegan förhöjdes till 36 sk.
Då skulle naturligtvis den, sorn nu vill åtaga sig postföring emot vanlig skjutspenning, rätta sitt anbud efter betalningen för gästgifvarskjuts, väl vetande, alt Poststyrelsen icke hade annan utväg, än att
I egagna gästgifvarskjuts; och således skulle alla beting blifva mycket dyra.
Härvid förekommer dessutom äfven den omständighet, att då man har 58o posthemman, sorn äro skyldiga att skjutsa, skulle de entreprenörer, åt hvilka postens fortskaffände blefve uppdraget, så ofia nödgas ombytas, att K. M:s Bef:h:de blefve alldeles öfverhopade roed auetioner för detta ändamål; ty sådana beting kunna ej uppgöras på längre tid än 6 månader eller x år, med 3 måna ders uppsägningstid.
Hvad resereglemente! och dess öfverseende beträffar, har redan Hr Danckwardt omnämnt, alt det år 1827 blifvit öfversedt och att således svårligen någon nedsättning i häst antalet kan äga rum.
I händelse R. o. Ad. beslutar återremiss af detta betänk.
, anhåller jag, alt dessa anmärkningar måjfå återremissen åtfölja.
Det har varit med ett särdeles obehag, jag erfarit, att den af Konungens rådgifvare, som har sig ålagd t att föredraga de ärender, hvilka jemväl omfatta ifrågavar. ämne, synts misströsta att komma till någon bättre ordning med detta för landet tryckande besvär.
Det har äfven varit oväntadt, alt denne aktade embetsman icke fästat det verkligen magtpåliggande afseende på denna fråga, som jag trott mig kunna förmoda hos en person med hans yana vid alfärer och arbetsdrift, och det har förvånat mig »56 Den iG Augusti e. m. att af honom hora yttras, att frågan vore af den mindre vigt, att den ej borde angripas med så mycken kraft, sorn fordras för att åstadkomma en verklig reform.
Denne värde ledamot har bestridt, att målningen af de olyckor, som åtfölja skjutsningen, vore sann, eller sagt, att Utsk. afmålat dem med för starka färger.
Jag får försäkra honom, att Utsk. vid uppsättandet af detta ämne i ganska betydlig man mildrat de mörka färgerna, hvilka man icke önskade 5e i betänk.
De flesta motionärer hafva så bestämdt yttrat den åsigt, att skjutsningsskyldigheten vore förstörande för jordbruket och sedligheten, att Utsk. gjort sitt bästa för att mildra de starka färgerna.
Dessa motioner, som så mörkt afmålat skjutsväsendet, hafva egentligen kommit från BondeSt. eller den dass medborgare, som, enligt hvad man nu här yttrat, så gerna önskar få skjutsa.
Det har förvånat mig att höra personer, sorn dock såsom grundsats yrkat jordbrukets upphjelpande, påstå, att det vore en lycka för bonden att få skjutsa, och att det vore obetänksamt att fråntaga honom detta tillfälle lill vinst.
Jag tror visserligen, att på flera ställen ett sådant missförstånd kan äga rum och att provinser linnas i Sverige, der man gerna på sådant sätt vill arbeta sig till några sk:r, emedan de ej på annat sätt kunna erhållas; men jag ber, att man måtte se till, huru det j dessa provinser står till med jordbruket.
Har det icke gått framåt, så är det stationärt, och det betyder nästan detsamma; men öfverallt, der jordbruket går framåt, anser man skjutsningsskyldigheten med verklig fasa.
Jag har mig bekant, att allmogen i flera provinser skulle vilja betala en skatt för att blifva af med denna börda.
På många ställen betala liemmansägarne /jo ä 5o r;dr för att vara fria derifrån.
Reservskjutsskyldiga, som från barndomen äro vana vid detta besvär, göra sig icke begrepp om dess olägenheter; men om personer, som icke varit underkastade reservskjuts, komma till annan ort, der det blifver dem ålagdt, finna de sig deraf ännu mer besvärade, än af hållskjuts, emedan denna åtminstone för en viss tid lemnar ledighet, hvaremot den reservskjutsskyldiga ständigt måste vara till hands.
Huru det kan vara möjligt att på ett ändamålsenligt sätt sköta sitt jordbruk, då man hvarje minut är osäker, om man skall kallas äfven från det angelägnaste arbete, det förstår jag icke; och den verkliga nödpenning, som för skjutsningen erhålles, kan i en eller annan provins anses vara af något värde, men på de flesta ställen anses den såsom en drickspenning, hvarföre den också vanligen stadna!’ på krogen.
Man har i flera fall klandrat Utskts betänk,, och jag skulle vara frestad att uti flera delar instämma i delta klander.
Jag har förut yttrat, att jag icke gillar betänkts uppställning, Det är utan tvifvel ett stort fel, att man vill splittra dessa entreprenadcontract i de minsta möjliga delar, uttman Den 16 Augusti e. m. ioj inom hvarje särskildt skjutsdistrict vill åstadkomma entreprenader, och jag tviflar på, att man kan komma till något riktigt system på detta sätt.
Jag har i detta afseende inom Utsk. slädnät i minoriteten.
Jag har velat, att man måtte centralisera detta bestyr så mycket som möjligt.
Jag har önskat, att en centralstyrelse måtte finnas, som åtoge sig detsamma; men jag har jemväl förut nämnt, hvarföre man så mycket motsatt sig detta förslag inom Utsk.
Man har nemi. icke någon auctoritet, som man trott kunna verka till detta stora ändamål.
Man känner icke någon sådan, och man har förgäfves väntat på dylika auctoriteter, som kunna hafva tillsyn öfver ordningen.
Jag tror derföre också, att kan man icke genom något förslag framkalla sådana auctoriteter, blir det förgäfves man söker att i stort införa en nyttig förändring i skjutsväsendet.
.Sådana entreprenader i detail, som Utsk. föreslagit, skulle visserligen ej blifva långvariga; de skulle ingås endast för att åstadkomma förhöjning i skjutslega!), och man skulle snart finna, att ändamålet varit att på sämsta möjliga sätt tillvägabringa entreprenader.
Då jag sett, att min åsigt om en centralstyrelse ej vunnit bifall, har jag önskat, att åtminstone länsstyrelsen måtte få sig uppdraget att ordna dessa entreprenader; men ej heller detta har af Utsk. blifvit gilladt.
Jag har trott det vara möjligt för en nitfull länsstyrelse att, då de skjutsande vilja friköpa sig från detta besvär, åstadkomma entreprenader, och jag anser troligt, att dessa då kunde lyckas, emedan det i sådant fall tillkomme landshöfdingarna att hafva uppsigten öfver det hela; men att hvarje skjutslag inom sig skulle uppgöra en sådan entreprenad, tror jag skulle misslyckas.
Man har klandrat den af Utsk. yttrade åsigt, att diligence- och forvagns-inrättningar borde underhjelpas för att underlätta skjutsningsbesväret.
Jag nekar icke, att då Utsk. framställt denna fråga isolerad, har man fullkomlig anledning att betvifla, att sådant kunde åstadkomma någon lindring i skjutsningen, och det blefve högst kostsamt för staten.
Några ledamöter af Utsk. hafva åter varit af den tanka, att dessa diligence-inrättningar borde förenas med skjutsentreprenaderna , och detta har varit min åsigt; men Utsk. har ej delat den.
Man har anledning att tro, att sådant kunde gå för sig, emedan en diligencefart emellan Stockholm och Upsala äger bestånd just på grund af sådana accord, som med skjutsningsskyldiga blifvit uppgjorda; och jag tror, att den på ett ändamålsenligt sätt lindrar skjutsningen.
Det var på samma grund, som en annan diligeueeinrättning hos oss uppkom.
Innan den tillvägabragtes, var man icke nog lättsinnig för att ej stödja den på någon beräkning.
Anledningen dertill innefattades i R, Stis vid förra riksdagen till K, M, aflåtna und, skrifvelse N:o468, deri det heter; ”R.
St. hafva icke heller vid behandlandet af den - Den iG Augusti c. ra. ”na fråga förbisett det olämpliga i våra nuvar. skjutsnings”anstalter, eller de lyckliga följder, som i många fall skulle ”uppkomma, om skjutsningen kunde förändras från en ovilkorlig skyldighet för jordägarne till ett frivilligt åtagande ”för enskilda, af hvilken medborgareclass som helst, och då ”forvagnars inrättande torde vara det mest ändamålsenliga, ”kanske enda medlet, hvarigenom förberörde önskansvärda ”förändring må kunna beredas, hafva R.
St. ansett, att icke ”längre bör fördröjas med införandet af ett fortskafFnings”sätt, som i nästan alla Europeiska länder med stor fördel ”begagnas.”
Med anledn. af denna R.
St:s skrifvelse och med stöd af den erfarenhet, man hade om den redan gående diligencen, var det ett bolagets ändamål att'gå R.
St:s och äfven Regeringens önskan till mötes, då man erbjöd sig att i södra delen af Sverige etablera en diligenceinrättning på samma sätt som den emellan Stockholm och Upsala.
Alla auctoriteter, som hördes i denna sak, tillstyrkte den, och K. M. beviljade, att en diligencefart skulle börja på vägen till Jönköping, med det nådiga yttrande, alt det vore nödvändigt att bereda dylika inrättningar i landet, samt att det skulle bero på framdeles undersökning, huruvida ett sådant bolag skulle komma i åtnjutande af högre understöd.
Diligencen grundades derpå och började sina resor, men hade en medtäflare i paketposteu, som började på samma tid och afgick på samma väg.
Det blef omöjligt att täfla på denna väg, hvarföre diligencen gjorde försök att taga en annan väg, i hopp att skjutsaccord äfven på denna väg skulle få uppgöras; men detta bifölls icke af K. M. Jag nämner detta derföre, att flera ledamöter ansett, att ett sådant ingående i skjutsentreprenader vore det naturligaste understöd för dili— gencerna och att beviljandet deraf kunde antagas såsom gifvet, emedan ett sådant tillstånd för en diligenceinrättning redan blifvit meddeladt.
Men ett sådant skjutsaccord har af K.
M. blifvit afslaget på grund deraf, att det kunde anses innefatta någon orättvisa emot dem af skjutslaget, som icke finge begagna sig deraf.
Emedlertid och då det visat sig, att diligenceinrättningen kunde bära sig, har den fortfarit i hopp, att man kunde återvinna det förlorade privilegium.
Det kan ådagaläggas, att den emellan Stockholm och Götheborg gående diligencen, i anseende till det antal resande, sora åtföljt den, motsvarat ett antal af 600 hästar i veckan, d. v. s. att om samma antal resande, som färdats på diligencen, rest med gästgifvarskjuts, hade de nödgats begagna så många hästar.
Detta förhållande har oafbrutet fortfarit, tills diligencen nu afstadnat i följd af cholerasmittan.
Jag skulle derföre tro, att det vore gagneligt, om på de stora vägarna diligenceinrättningar finge rättighet att uppgöra skjutsaccorder, hvarigenom skjutsningen underlättas; och det är endast derpå, som diligencerna hos oss sjro och Den 16 Augusti e. m. kunna blifva byggda, ty trafiken är i Sverige så ringa, att dessa inrättningar ej kunna bära sig utan understöd.
Detta kan lemnäs af staten såsom ett bidrag af postverket, emedan diligencerna anses motsvara paketposter; men detta är ett slags understöd, hvarpå jag ej ville, att de skulle byggas.
Möjligen kunde postverket komma i behof af alla sina medel, och diligenceinrättningarna böra således åtminstone icke grundas på dylikt understöd.
Statssecret. för inrikes ärenderna har sagt, att andra tillgångar dertill icke finnas.
Jag tror således icke, att man kan frambringa de önskade diligenceinrättningarna (jag säger önskade, emedan en mängd motioner derom blifvit väckta), »åvida det icke tillätes deni att ingå i de oftanämnda skjutsentrepreriaderna.
Det är mycket klandradt, att Utsk. sagt, att det kunde komma i fråga att förena posten med diligenceinrättningar.
Jag är dock af den tanken, att det kunde låta sig göra på de stora vägarna.
Det kan dock icke komma i fråga, förrän diligencer afgå hvarje dag; men då inträffade den stora fördelen, att posterna dagligen kunde afskickas.
Dervid skulle likväl erfordras flera andra förändringar.
Posteont. borde inrättas öfverallt, der hästombyten skedde, hvarigenom de kringboende ej linge så långt till sina postcontor; men till en sådan åtgärd fordrades visserligen en administration, sora ville skapa något, ty detta skapar sig icke sjelf.
Man har framställt ett klander, som jag ej godkänner, ehuru jag ej gillar Utskrs uppsats.
Man har nemi. sagt, att Utsk. velat förhöja skjutslegan, och man har trott, att entreprenader derförutan kunde åstadkommas.
Detta lärer dock vara omöjligt; ty hade sådant varit möjligt, skulle det längesedan hafva skett i följd af landshöfdingarnas afgifna ordres.
Men ett misstag har af Hr Statssecret.
Danckwardt blifvit begånget, då han trott, alt skjutslegan i alla händelser skulle komma att höjas tili 24 sk. b:co.
Detta har Utsk. velat förhindra och derföre gjort det förbehåll, att ingen förhöjning i skjutslegan skulle äga rum, der icke entreprenader ingingos.
Man har icke velat lägga hyende under vännerna af skjutsskyldighetens bibehållande; ty utan tvifvel skulle den vid skjuts vande allmogen anse sig lycklig att få skjutsa mot en med 5o proc. förhöjd lega, och den skulle icke på längre tid begära befrielse från detta besvär.
Jag tror, att lagstiftningen har ett åliggande i detta fall att träda fram och skilja emellan de skjutsande och allmänheten.
Om de skjutsande, till följd af en felaktig lagstiftning, från barndomen äro vanda vid detta bestyr och hafva förkärlek derför, anser jag det vara lagstiftarens pligt att söka afhjelpa detta och införa en bättre ordning.
Man säger, att i moraliskt afseende skulle intet vinnas [derigenom, att skjutsningsbestyret blefve concentreradt.
Detta kan jag ej förstå, i6o
Den 16 Augusti c. m. ty det synes mig vara vederlagdt genom den enklaste arithmetiska beräkning.
Om 5o hemman äro skyldiga att lemna dagsverkare till skjutsningar, så är det klart, att 10 gånger flera personer komme att hafva bestyr med skjutsningen, än om 5 hemman hade samma skyldighet.
Dessutom, i fall entreprenader komma att äga rum, blir det entreprenörernas största vinning att skaffa sig dugligt tjenstefolk, ty derförutan skulle de snart gå under.
Det är således icke troligt, att entreprenörerna ville underhålla folk af dålig conduite, hvaremot nu motsatsen inträffar, du gästgifvare, såsom kroghållare, hafva interesse af alt uppmuntra supandet.
Jag tror derföre icke, att, om man ser saken från den synpunkt, hvarifrån jag önskade, att en administrativ myndighet måtte se densamma, det yttrande kunde få gälla, att skjutsningsskyldigheten ar ohjelpligen fastad vid jorden.
Hjelpe n står, efter min tanke, nu till huds, om man vill hafva den; men om man vill understödja oordningen derföre, att man anser alltför svårt att åstadkomma en rättelse, ser jag icke, huru Ständerna genom något förslag kunna suppleera, hvad som brister från Styrelsens sida.
Ett bland de allvarligaste klander, man kari framställa mot Styrelsen, är det, att den icke lemnar R.
St. biträde i dylika fall.
Huru kan man begära, att R.
St. skola kunna utarbeta sådana förslag, att de helt och hållet blifva antagliga?
De kunna på sin höjd framställa några grundsatser; men att åstadkomma förslag och detaillerade förslag anser jag vara något, som icke borde väntas af personer inom Representationen, Deremot torde
Representationen med något skäl kunna begära förslag, utarbetade af personer, som hafva tillgång till alla nödiga handlingar samt erforderligt biträde att påräkna.
Landshöfdingarna kunde dervid vara behjelpliga, och möjligtvis skulle sålunda med en administration, som nitälskade för sakeu, något kunna göras.
Att detta nu alldeles uteblir, är mig en borgen, att en sådan förbättring i skjutsväsendet icke står att vinna, som leder till verklig reform.
När återremissen ankommer till Utsk., skall jag visserligen, i allt hvad pä mig ankommer, söka åstadkomma ett annat betänk, i öfverensstämmelse med hvad här blifvit anmärkt; men jag skall uppriktigt säga, att med en sådan Öfvertygelse, som »Statssecret. för inrikes ärenderna tilIkari— nagifvit sig äga, tror jag försök tili förbättringar i detta afseende göras förgäfves» Frih» Boye; Jag anhåller att få göra några anmärkningar, sorn jag under mitt förra anförande glömde att framställa.
Jag kan icke förstå, ehuru jag bemödar mig derom, ött det kan länkas något sätt att vinna det ifrågavar. hufyudsakliga ändamålet, d. v. s. sedligheten, i den män den ingår i skjutsväsendet, mer än ett enda, och detta är afskaf - Den 16 Augusti e. m. sl<a(Tandct af hållskjutsen, hvilket också är den enda förändring, jag önskade att Utsk. malle tillstyrka.
Vi hafva sett, att den i flera provinser blifvit afskaffad, och detta kan äfven ske i de öfriga; men då den tillhör de onera, som åligga jorden och således tagits i betraktande vid hemmanens inköpande, ser jag icke någon billighet eller skyldighet för staten att efterskänka delta onus.
Jag begär, att bållskjulsen må afskaffas på det sätt, att staten afstår till diligenceinrättningar att begagna den hemmanen åliggande skjutsningsskyldigheten, antingen in natura eller medelst accord.
Jag tror knappast, att ifrågavar. onus på något stalie är svårare än omkring Stockholm.
Jag har haft egendom nära Rotebro, och hade der fyra hemman, för hvilka jag aecorderade bort skjutsningen emot 8 r:drs lega.
Skjutsningen mäste således ej vara så öfverdrifvet betungande, som man påstått.
Jag vill öfvergå till några anmärkningar af speciel egenskap.
Här har Utsk. föreslagit, att entreprenörerna ej må få såsom skjutsande begagna öfvermage öller qvinsperson.
De skola således skaffa sig drängar.
Jag frågar, blir jordbruket bättre betjent derigenom, att tjenstbara drängar dragas derifrån för att skjutsa i stället för de gossar, man hittills dervid begagnat?
Hvad skjutslegan angår, har jag hört flera nämna, att den blefve 24 sk.; men jag ser i t morn., att den får höjas till 36 sk., och det är sagdt i så obestämda ordalag, att jag ej ser på hvilken väg den kunde blifva lägre än 36 sk., d. v. s. icke 5o, utan 126 procts förhöjning; och detta anser jag orimligt.
Hvad jag likväl mest fäster mig vid är det nya sätt att beskatta Svenska folket, som i 4 mora. föreslås.
Svenska folket äger i Reg.F. det heliga förbund med sin Konung, att det endast af R.
St. skall kunna beskattas.
]\Tu har likväl
Utsk. uppgifvit ett nytt beskattningssätt.
Man '.ammankallar districter , later dem välja committerade, ocih dessa skola få beskatta folket.
Är detta förenligt med det beskattningssätt, hvarom Svenska folket genom Reg.F. blifvit försäkradt?
Jag slutar med den anhållan, att Utsk. ville komma till den öfvertygelse, att det är klokare att låta allt vara som det ar, än att antaga, hvad nu blifvit föreslaget.
Hr Danckwardt; Det är i anledn. af några af Hr Gr.
Horns yttranden, som jag begärt ordet.
Han tyckes hafva lagt mig till last, att jag i mitt anförande ej fristat särdeles vigt vid frågan om skjutsanstalternas förbättrande i landet, äfvensom att jag yttrat, att skjutsningsskyldigheten för närvar. ännu måste fortfarande anses vara fästad vid jorden.
Hvad det förra angår, tror jag, att man i mitt anförande förgäfves skall uppsöka anledning dertill att anse mig icke hafva fästat tillbörlig uppmärksamhet på detta ämne; men 12 H. 2t
Den i6 Augusti c. m. den värde ledamoten får ursägta, att jag funnit den målning, Utsk. gjort af skjutsningsbesväret, vara öfverdrifven.
De öfriga ledamöter, som här derom yttrat sig, hafva i detta fall haft samma opinion som jag, och detta torde utgöra något bevis, att min framställning icke varit så ogrundad, som Hr Gr. ansett den.
Beträffande det sednare, hänvisar jag till de skäl och grunder, jag anfört för min åsigt derom.
Man hyser ofta olika meningar i förekommande frågor; men jag tror, att hvars och ens opinion bör respecte ras.
Den jag yttrat, har jag framställt såsom enskild riks dagsman.
I fall Utskts nu afgifna förslag blir B.
St:s beslut, skall jag, om jag såsom embetsman dermed kommer att taga befattning, deråt lemna all nödig handläggning, ehuru jag icke tror, att förslaget i sitt närvar, skick är antagligt, och i hvilket omdöme jag äfven styrkes deraf, att Hr Gr. sjelf sagt sig icke kunna gilla ULskts betänk, i sin helhet, ehuru jag ej i detta af Hr Gr. så ifrigt omfattade ämne har sett någon särskild tanke af Hr Gr. såsom ledamot af Utsk. yttrad, innehållande ett annat förslag, än det TJtsk. afgifvit.
Hr Gr. har i sitt yttrande gifvit mig ett lämpligt tillfälle att här få besvara en anmärkning mot Styrelsen, som jag flera gånger såväl här hört, som i allmänna tidningarna sett framställas, att nemi.
Styrelsen icke skulle lemna behörig uppmärksamhet åt detta ämne och söka bereda förbättring i skjutsanstalterna i landet.
Jag skulle kunna besvara denna anmärkning endast med den erinran, att Styrelsen i denna af R.