Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarföre skall tjenaren hafva sådane konduit-listor, som gesällerna, och icke i enlighet med dem, som utfärdas för t. ex. tjenste- eller embetsmannen? blir svaret:
Derföre att de sistnämnde lyda under en förman eller ett embetsverk, der jag städse är i tillfälle att förskaffa mig nödiga upplysningar rörande deras konduit.
Med tjenare och gesäller åter är förhållandet helt annorlunda.
Mig veterligen finnes nemligen icke någon central-anstalt för dem, hvarest man kan inhemta några upplysningar om deras förhållanden.
De flytta från den ena husbonden till den andre och skola då prestera betyg.
Denna omständighet har föranledt orlofssedlarnes tillkomst; och nu är icke fråga om annat än att i en bok sammanföra dessa betyg, i)en 28 joli.
För att sålunda kunna hjelpa tjenaren att förvara de papper, sora han annars lätteligen kan förlora.
Vidkommande åter den fördel, som husbönder kunna hafva af den ifrågav:de förändringen, utgår jag från den synpunkten, att allt, som kan innebära en förbättring i de nuv:de orlofssedlarne, bör understödjas.
Det är kändt att innan gesällböckerna inlördes, förfalskades äfven deras betyg.
Sedan förändringen i berörde hänseende blifvit vidtagen, bar jag, för min del, aldrig försport att deras betyg brukats förfalskas; hvaremot förfalskningen af de så kallade orlofssedlarne fortgår hvarenda dag.
— Afven om dessa orlolssedlar äro oförfalskade, så och då en hvar, sora antager tjenare, otvilvelaktigt vet, huru litet tillförlitliga bevis om en person, dessa betyg i allmänhet innehålla, samt huru litet afseende man följaktligen i sjelfva vhrket kan fästa vid dessa orlofsedlar, blir resultatet, att man söker på andra vägar förskaffa sig erforderliga upplysningar om den ifrågav:de personen.
Skulle man dock hafva anledning att sätta lit till de presterade betygens värde och enlighet tin d verkliga förhållandet, så frågar jag
In ad som kan hindra en tjenare, i fall han icke vill förfalska sina betyg, att framvisa de goda betygen och behålla de dåliga i sin licka.
Då jag således finner klart och tydligt ådagalagdt att denna förändring så väl för tjenare som husbönder är nyttig, kan jag icke inse något antagligt skäl, hvarföre man skulle motsätta sig genomförandet af denna reform.
Jag röstar således för bilall till förslaget.
I likhet med honom anser jag, att det ifrågav:de förslaget skall leda till reda och ordning så väl för tjenstehjon som husbönder.
Att berörde förändring i något hänseende skulle för tjenstehjonen medlöra den menliga inverkan, som den förste talaren omnämnt, kan endast antagas under förutsättning att tjenstehjonen för närvarande ega rättighet att utöfva någon slags censur öfver sina orlofssedlar och att undanhålla dem, som de anse mindre förmånliga.
Företes nemligen alla orlofssedlarne ordentligt af tjenstehjonet, kan jag icke fatta, att de i någon mån kunna förändras deraf, att de finnas sammanhäftade i en bok, i stället för att, på sätt nu eger rum, bestå af lösa papper.
Allt hvad som kan uppmuntra till en sådan föreställning hos tjenstehjonet, som den, hvaruppå jag nyss tagit mig friheten häntyda, och deraf följande olaga förfaringssätt, tror jag, så vidt möjligt är, bör motarbetas.
I motsats till den talaren, som först yttrat sig i ämnet, hyser jag den öfvertygelse, att i allmänhet husbönder, långt ifrån att i orlofssedlarne pådikta tjenstehjonen fiel, som de icke hafva, snarare tvertom gerna gå med tystnad förbi olaier, som de verkligen ega.
Jag vågar påstå, att man icke sanningsenligt kan påbörda hnsbönderne att lie i allmänhet nedsätta tjenstehjonens goda egenskaper.
Skulle D en 28 J ul i.
365 dock någon gång sådant inträffa, så finnas alltid medel för tjenstelijonen att få rättelse uti ett sådant förfarande.
En omständighet, som förut icke blifvit omnämnd, ehuru den, eldigt mitt förmenande, är af icke oväsendtlig vigt, är att man, för den händelse att tjenstehjonsböcker skulle komma att införas, egde mycket större lätthet än tilli örne att vid förekommande fattig värdsfrågor utreda, till hvilken kommun persona qvsestionis hörer.
Man kan nemligen, efter genomgående af den ifrågav:de boken, lätteligen se, på hvilken ort tjenstehjonet vid hvarje tid uppehållit sig och således leda sig tili den kommun, hvilken fattige vårdsansvaret rätteligen bör drabba.
Detta är en fråga, som man i närvarande tid har ganska svårt att utreda.
Att deremot i dessa tjenstehjonsböcker skulle behöfva intagas de serskildta aftal om aflönings-förmåner m. m., sorn emellan husbonden och tjenaren varit uppgjorda, anser jag vara alldeles onödigt, emedan dessa förhållanden blott röra de båda kontraherande personerna enskildt och följaktligen icke behöfva blifva föremål för andra personers nyfikenhet eller bedömande.
Hvad motionärerna i denna del föreslagit, anser jag således, på sätt jag förut nämnt, fullkomligt öfverflödigt.
Ett stadgande i sådan syftning har icke heller ingått uti det af Utsk:t framställde förslag, hvilket jag tror mig hafva allt skäl att förorda.
Då en värd ta.lare här midt emot mig framställt till mig nästan direkta frågor, nödgas jag ännu en gång upptaga R. o. Ad:ns tid.
Det har nemligen bland annat blifvit af honom yttradt, att mitt påstående att Utslct utgått från falska premisser saknar all befogenhet.
Med anledning deraf tillåter jag mig erinra, att jag icke yttrat, det Utsktt skulle hafva begagnat, expressis verbis, de af mig anförde ordalag.
Jag har endast ansett det beslut, hvari Utsk:t, stannat, vara grundadt pä de af mig citerade motiver, hvilka till en del återfinnas uti de i ämnet väckte motioner.
Så har en af motionärerne, Hr Kyrkoherden Ternström, bland andra skäl till den ifrågavtde förändringen, uppgifvit, »dels att priserna »på dagsverken stigit i en oskälig grad, dels att en mängd laster, »isynnerhet otukt och dryckenskap, tagit öfvqrhanden», samt att sålunda en försämring af tjenstehjonsklassen på senare tider egt rum.
* Hvad derefter beträffar den af mig uttalade tanke, att de ifrågav:de tjenstehjonsböckerna skola nedsätta ambitionen hos tjenarne, så medgifver jag, att det i afs:de å denna sak fattade omdöme hr för en hvar helt och hållet subjektivt.
Då vi tänka oss dessa personer, som resa omkring och synas gå på landet som trasiga, försupna tiggare, så tror jag, att vi med säkerhet kunna antaga, att tjenstehjonen skola finna sig nedsatta deraf, att anses behöfva samma kontroll som innehafvarne af gesällböckerna, samt att i allmänhet ställas i någon jemnförelse med dessa personer.
Vidkommande orlofssedlarnes öfverklagade opålitlighet, kan man väl icke bestrida, att detta är en omständighet, som helt Den 28 Juli. och hållet beror på utgifvarens karakter och känsla för det rätta.
Sparre, liar jag den erfarenhet att ijenarnes fel ofta nog funnits strängare bedömda i dessa orlofssedlar än de rätteligen bort vara.
Jag har verkligen sett orlofssedlar skrifna på så sätt, att, om jag skulle satt fullkomlig lit till dessa betygs innehåll, skulle jag aldrig hafva kunnat antaga den tjenaren i min tjenst; men sedermera har jag, på den af Gr.
Sparre jemväl omtalta enskilda väg, fått veta, att den ifrågav:de personen bort hafva en långt bättre orlofssedel; och hans efterföljande tjenste* förhållanden hos mig hafva besannat sistberörde upgift.
Fördelen för tjenaren att lättare kunna vårda och sammanhålla dessa betyg uti en bok än i lösa papper, vill jag icke förneka; men hvad jag deremot ovilkorligen måste bestrida är, att det är rätt att föra till boks allt det beröm eller klander, som en menniska under sin förflutna lifstid kunnat få på sin lott.
Hendigen bra hardt, att de fel, som en person kan hafva begått vid t. ex 15'—16 års ålder, skola sedermera oaflåtligt. följa honom under hela hans lefnadslopp.
Detta kan dock blifva följden af en serie utaf orlofssedlar, utfärdade alltifrån de yngre åren.
Hvad mig sjelf beträffar, får jag tillkännagifva, att jag aldrig ansett mig behöfva taga kännedom om mer än de 2 sista orlofssedlarne.
Om dessa varit goda och jag egt visshet om deras riktighet, så har jag, för fattandet af mitt beslut i frågan, icke ansett det vara af -någon vigt, om den ifrågav:de personen möjligen vid 15 eller 20 års ålder kan hafva varit stursk eller mindre nykter.
Ett ytterligare skäl för min anhållan om afslag är, att jag icke funnit sjelfva motiverna för denna förändring eller sättet att begära densamma lämpligt.
Jag utgår härvid ifrån den åsigt att, om ock en förändring uti ett eller annat hänseende kan vara nyttig, så bör den dock icke genomföras, så vidt icke något bestämdt behof deraf sig företer.
Jag tillhör deras antal, som anse, att de ifrågav:de tjenstehjons-böckerua skulle medföra ganska stor nytta för landet.
Mitt hufvudsakliga skäl derför är, att icke, efter husagans afskaffande, något slags surrogat för nämnde korrektiv finnes.
Hiyaf har ock följden blifvit, att ofta på landet ett ganska svårt, nästan laglöshets-förhållande uppstår mellan husbonde och tjenare.
Så länge nemligen icke lagstiftningen gifver husbonde bestämdt vitsord, — ett förhållande, hvilket jag dock icke vill förorda, — finnes verkligen icke något, sorn kan gitva den af behofvet påkallade skärpa och efterföljd åt husbondens tillsägelser och befallningar.
Det beter visserligen i lagen att husbonden eger rättighet att klaga.
Har man rätt och får man rätt, så afdrager man under vissa omständigheter en del af tjenarens lön; men allt detta är förenadt med en sådan mängd svårigheter och obehag, att heldre lider man en tjenare, han må vara huru svår och upstudsig som helst, och låter saken passera.
Följden deraf har dock, åtminstone bland allmogen, blifvit, att ben 28 J ni i. man hör ett dayligt kif mellan husbönder och tjenare.
Det upkommer på så satt, att tjenaren, sorn man säger, oupphörligt »mukkar» mot husbonden.
Då t. ex. en husbonde tillsäger sin tjenare att uträtta någonting, så händer icke sällan att han, husbonden, erhåller till svar: »Det kan Ni uträtta sjelf.» Under husagans tid var densammas applicerande det naturliga svaret på ett slikt tredskande.
Nu åter finnes för dylika fall ingen mot svarande, ändamålsenlig, tillrättavisning.
Vid sådant förhållande tror jag dessa tjenstehjonsböcker vara lämpliga till åstadkommande deraf, att tjenarne måtte iakttaga mer noggranhet och hörsamhet mot sina husbönder än som f. n. sker.
Dessa tjenstehjonsböcker skola dock hafva mer, liksom laga kraft, än de nuvarande vanligtvis sönderrifna papperslapparne, hvilka derjemte oftast äro så nedsmutsade, att de icke utan stöista svårighet kunna läsas.
De i ämnet väckte förslag innehålla nemi. att dessa tjenstehjonsböcker skola vara stämplade och utlemnas af vederbörande myndigheter.
Hvad jag anser böra utgöra ett hufvudsakiigt skäl för tjenstehjousböckernas införande är, att man derigenom skulle kunna vinna någon skärpning i husbonde-rätten.
Denna rätt är dock en makt i måste tillägga husbonden.
Husbonden återfinner icke denna magt i de nuvarande orlofssedlarne.
Han erhåller endast ett, jag skulle kunna sägn, fång af sådana der sönderrifna och söndertrasade papperslappar, hvilka man nästan aldrig läser igenom.
Från de der folkmarknaderna i Westerås, dit menniskor i massa, åtminstone från medlersta Sverige, strömma för alt låta lega sig, hör man oupphörliga klagomål öfver de öfverhandtagande förfalskningarne af orlofssedlar.
Vid tanken på de oordningar, såsom slagsmål m. m., hvilka blifva en följd af dessa samlingar utaf löst folk och, på sätt bekant är, städse vid dessa marknader existerat, kan jag, då detta ämne står uti nära sammanhang med den förevarande frågan, icke undgå att uttala miu förvåning deröfver, att ännu i ett så kalladt civiliseradt samhälle sådana menniskomarknader få oförhindradt fortfara.
Huru Hr Nordenfelt, med kännedom om och jemnförelse med dessa mennisko-, eller, rättare sagdt, kreatursmarknader, hvilka likväl af vederbörande tolereras, kan påstå, att det ligger något slafviskt uti de ifrågavarande tjenstehjonsböckerua, det Ur mig sannerligen icke möjligt att fatta.
Slutligen får jag, med anledning af Hr Nordtmfelts yttrande, att de fel, som en person vid yngre ålder begått, sålunda komma att sedermera under hela bans lifstid följa honom, medgifva, att sådant för honom måste vara minst sagdt ganska ledsamt; men samina följd blir ju ock af de nuv:de orlofsstdlarnes rigtiga företeende.
Att en del af dessa orlofssedlar må, elter behag och godtycke, af den tjenstsökande undanhållas, är nemi. ett förfaringssätt, som jag icke tror Hr Nordenfelt kan gilla.
Då jag på dessa skäl anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan, har jag endast att beklaga, det Utsk:t icke vid denna riksdag framställt något direkt förslag i ämnet.
Det blir nemi.
Den 28 Joli. en följd hiiraf att nian tills vidare måste afbida det förslag i frågan, som Kongl. Majit kan komma att Eikets nästsammanträdande Stander meddela.
Min afsigt är ingalunda att jäfva riktigheten af de förut under diskussionen meddelade uppgifter i ämnet, utan endast att omtala min egen erfarenhet.
Denna låter mig uttala samma åsigt som Hr Nordenfelt, eller att tjenstehjonen verkligen äro mycket bättre nu än i fordna tider.
Mången äldre person torde ännu erinra sig, huru man förr i verldeu var, snart sagdt, liflös lör allt det skoj, som de afflyttande tjena me höllö.
Något slikt ofog förspörjes, mig veterligen, numera icke.
Hvad jag äfvenledes har i friskt minne är, huru man, då hemfärder skulle företagas under sådana aftnar, som voro mörka, sade sig frukta »att tjenarue möjligen kunde blifva farliga.»
Hvad derefter angår den af en talare uttryckta åsigt, att tjenstehjonen, efter husa gans borttagande, blifvit mer svårhandterliga än tillförene, anser jag mig såsom egen erfarenhet böra yttra, att jag, som ändock har ett större antal tjenare, icke i berörda hänseende märkt någon den ringaste skillnad mot förhållandet i förra tider.
Jag kan, för min del, verkligen icke inse, hvaruti den af Utskit förväntade samt af åtskilliga talare framhållna fördel af dessa tjenstehjonsböcker skall komma att bestå.
Man har, för ådagaläggande deraf, anställt jernförelser mellan gesäller och tjenstehjon, samt förklarat , att de förre, efter gesällböckernas införande, blifvit bättre.
Härmed synes man dock icke hafva tagit i betraktande, att under sednare år långt flere tillfällen till arbetsförtjenst gifvits än tillförene, samt att följaktligen gesällerna nu för tiden icke behöfva stryka omkring laudet.
Hrr, huruvida icke detta är egentliga anledningen dertill, att man icke ständigt ser dessa kringvandrande, trasiga gesäller?
Man har ytterligare ordat om den ringa lit, som kan sättas till orlofs sedlarne.
Denna anmärkning drabbar dock ovilkorligen vederbide husbönder, som icke meddela fullt tillförlitliga orlolssedlar.
Till förekommande af den nu vanliga plägseden att skrifva orlofssedlarue, som man säger, »för vackra», har visserl.
Ola Jönsson uti 6:te punkten af dess i ämnet väckta motion föreslagit: »att den »husbonde, som, emot bättre vetande, gifver tjenstehjon ett för»delaktigt vitsord, hvarigenom tiedje person kan förlust tillskyndas, »vare skyldig att, efter omständigheterna, böta från 10 till 20 rdr;» men, så vid t någon straffbestämmelse skall för husbonden i ifrågavarande fall fixeras, är den nu citerade, enl. mitt förmenande, alltför liten.
En värd talare, Frih. Creutz, har omförmält, att ett dagligt kif skall i vissa orter ega rum mellan husbönder och tjenare.
Man kan icke annat äu beklaga att ett sådant förhållande dem emellan skall vara rådande; men jag är förvissad, att de ifrågavarande tjenstehjonsböckerna icke skola vara nog kraftigt medel att undanrödja det i berörde hänseende öfverklagade onda.
Den 28 Juli.
Till förekommande af slika misshälligheter vet jag ingen säkrare utväg, än att man bereder husbönder största möjliga lätthet att skilja sig från sådana der uppstudsiga tjenare.
I öfrigt måste jag tillstå att jag delar de af Hr Nordenfelt yttrade betänkligheter mot förevide förslag att i en bok inrista alla de felsteg, som en ung man eller qvinna möjligen kan hafva vid yngre år begått, och hvilka sålunda skola följa dem ända till grafven.
I sammanhang härmed erinrar jag mig, huru man i fråga om prestbevis ansåg att dessa icke borde få omfatta längre tid än de 5 eller 10 sista åren.
Skälet härtill var att man ville bereda möjlighet för en person att retablera ett förloradt anseende.
REGISTER ÖFVER HÖGLOFLIGE aiiDMMSä&sats ®®m åm&his PROTOCOLL VID frtötinw fttksiiagen i Åren 1856—1858.
STOCKHOLM. TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BOKTRYCKERI, 1859.
R. betyder Kemiss B. — lleUXnhande inkommit. U. — Utlåtande öfver återremiss inkommit. Å. — Återremiss. Å. — Afgjordt. E. — Expedition.
I A. ilecis, Salu- af Städerna, angående. VI. B. 487, 309. A. 357. XI. E. 462. — angående beräkningen af. XI. B. 356, 360, 395. A. 397, E. 462.
Acharius, E., Professor, angående pension åt lians döttrar.
Se Stafs-Utskottets Memorial N:o 167 (34:o).
Ackordsanbud, angående ett af förre Bruksegaren Otto Predrik Kalman gjordt.
V. B. 579. A. 616. — angående ett af vice Häradshöfding Carl Hessling gjordt. X. B. 386.
A. 393. — angående ett af Konduktören H. T. Lundh gjordt.
VIII. B. 198 A. 200. — angående ett af f. d.
Kronofogden Assessoren A. G. Morén gjordt. XI. B. 28S.
A. 304. — angående ett af förre Handlanderne Johan och Jonas Steinmetz gjordt.
VIII. B. 198.
A. 200. — angående ett af Bokbindaren Carl Widman gjordt. XI. B. 289. A. 304.
Adelborg, Anders Otto, yttranden: I. 190, 345, 503. II. 8, 12, 13, 16. 184, 528, 541. 556, 561, 602, 641.
IV. 28,31,168, 170, 417, 425, 426, 435, 518, 520 525.
V. 82 89, 392, 402, 410, 455, 460. 499, 501, 502, 509, 514, 619, 624, 625 VI. 32, 36, 88. 105, 114. 149, 153, 174, 306, 393, 395 VII. 49. 51, 54, 59, lil, 123. VIII. 98. Adelborg, Henrik Otto, yttranden: II. 303. IV. 117, 541. V. 8, 18, 21, 23, 541. VI. 41. Adlercreutz, Axel, yttranden: II. 236, 579, 713. III. 325, 332, 342, 512, 513, 557, 583. IV. 159. VI. 10, 361.
IX. 4, 393. X. 203. XI. 221.
Adlercreutz, Carl, yttrande: VI. 392- Adlercreutz, Fritz Carl Gustaf, yttranden: V. 374, 526.
Adlersparre, Grefve Carl August, yttranden : I. 496. II. 186, 187- X. 146, 171, 361. XI. 131.
Administrativa oell ekonomiska författa ngar, angående utarbetande af, ett Sammandrag af. I. 337. B. 338. B. 343, 391. III.
B. 399. A. 412.
E 593.
Afgilter eller besvär, om bestämmande af hvilka må såsom kommunala anses. VII. B. 47, 310, 378. A. 379- 4 — A — Aflöning, presterskapets, angående nedsättande af en komité för reglering af. I. 376, 446. K. 450.
V. B. 633, 661. VI. 304. A. 335.
VII. E. 3. — presterskapets, angående vissa friheter och förmoner för hemman och lägenheter, i sednare tider anslagna till. VII. B. 519. A. 535.
VIII. E. 103. — det yngre presterskapets, angående ett allmänt nådigt bestämmande af. II. 251. 11. 253. V. B. 638, 661. VI. 304. A. 335.
VII. E. 3. — klockares och prestera, om tillhandahållande åt hvarje församling af ett sammandrag af lagrum och författningar rörande.
IV. B. 209. V. 62.
A. 90. — klockares, om förändrad reglering af. V. B. 373. A. 418- — fjerdingsmans, om skyldighet för boställsinnehafvare att deltaga i. III. B. 68. 108, 116. A. 1 19. E. 233. — för de under krigsåren 1806—1810 fångne ogifte officerare, underofficerare, med vederlikar, angående utbetalning af innehållen och till statsverket indragen.
V. 280 B. 330, 550- R. 552. VI. B. 476- A. 482.
VII. E. 3. •*— för Riks-Ståndens och Utskottens kansli, angående förskott å. I. B. 540. II. 46, 324. A. 395.
-— angående slutliga bestämmandet af. V. B. 247, 277. A. 283. — för en Sekreterare i Stats- samt Allmänna Besvärs- och Eko nomi-Utskottet, angående. III. B. 346.
A. 370. — för en Sekreterare i Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekono* mi-Utskottet. XI. B. 428, 436. A. 437.
Aflöningen för Civile Embets- och Tjenste-män, angående stadgan» den i afseende på. I. R. 279.
IV. B. 197, 204. A. 268. 277, 278. A. 303, 307. Å. 310, 311, 314. A. 321. VII. U. 447, 534, A. 535. XI. U. 87. A. 119- E. 150.
— Se för öfrigt Löneförhöjning.
Aflöningsspanmål, angående lösen för den åt Korporalerna vid Indelta Arméen och Soldaterna vid Södermanlands regemente anslagna. II. 693, 696. R. 697.
IX. B. 612, 789.
A. 809. X. E. 205, 206.
Afskedande af vissa embets- och tjenstemän.
Se Embets- och tjenstemän.
Afskedsdeputationer till de öfriga Stånden, angående XI. 468.
Afskedsuppvaktningar vid Riksdagens slut. XI. 475.
Afskrifning af ett i Bankens räkenskaper balanceradt belopp af 100 Rdr, angående. VIII. B. 198. A. 200. — af 3:ne från Banken utgifna Odlingslån, angående V. B. 176. A. 226. — af tre stycken af Lånekontoret i Malmö utgifna Diskontlån, angående. III. B. 412. 503. A. 514. — af åtskilliga från Lånekontoret i Göteborg utgifna diskontlån äfvensom af derstädes balancerade öfverräntor fl dylika lån. II. B. 689. A.
711. — af erhållet lån samt ålagda afgifter för sänkningen af sjöarne Bolmen och Drafven i Småland, angående föreslagen.
IX. B. 816. X, 77. A. 79.
— A — 5 Afskrifning utaf återstoden af lånet för ett utdiknings-arbete vid hemmanet Elmhult i Stenbrohults socken af Kronobergslän. XI. B. 230. A. 267. — af Statsverkets fordringar hos innevånarne inom Vesterbottens och Norrbottens län för meddelade undsättningar, i anledning af ånyo väckt fråga om. X. B. 329- A. 357- — af arrendeskilnad s-ersätt ning, ådömd landtbrukaren C.
Skårman, i egenskap af arrendator utaf indragna profoss-bostället Bryntesgården Lindärfva. V. B. 415. A. 576.
E 638. — af f. d. kronofogden Chr.
Ohboms uppbörds-ballaus, angående. III. B. 504. A. 613. — af en i vedförrådet å Tumba bruk uppkommen brist och beviljande af vissa afskrifningsprocent af ved som från nämnde förråd hädanefter ntlemnas, angående. X. B. 249- B. 322.
Afsägelser att vara Bänkman. I. 497 lil. 41. V. 496. VI. 23, 201, 477. VII. 4. VIII.
220. — att vara Elektor II. 688- V. 280, 344. 415. VI. 178. VII. 383. VIII. 126. 197, 219, 283.
IX. 28. — att vara Ledamöter och Supp'eanter i Utskotten. I. 39 54, 85, 113, 182, 497. II. 591. III. 41, 317 400.
IV. 38, 199, 211. V. 64. 65, 211, 231. 247, 278, 280, 373. 374. 414, 420, 421, 422. 496. 529. 552. 580, 637. 638, 649, 658. VI. 3, 23, 107, 201, 233. 234, 302, 303, 371, 465, 466. 485.
VII 4, 29, 47. 223, 352. 383, 385, 443.
VIII. 60, 93. 94, 95, 98. 101, 125, 126. 127. 143. 144, 176, 197, 198, 219, 220, 258, 279, 414, 449.
IX. 28, 69, 223, 450- X. 3, 72, 260. XI. 121. — att vara Ledamot i 1857 års Statsrevision. VII. 3, 535.
VIII. 59. — att vara Suppleant i Direktionen för Göteborgs Lånekontor. VII. 312 — att vara Ordförande i lliddarhus-Direktionen, och dess Suppleant.
IX. 255, 450. — att vara Ledamöter till deltagande i Talmans-öfverläggningarne.
IX. 792.
Afsöndring af jord från f. d.
Hautboist-bostället Ingeshult vid Elfsborgs Regemente, till plats för en folkskola i Seglora församling af Elfsborgs län, angående.
VIII. 80. R. 81.
IX. B. 67. A 99- E. 249. — af jord från kronolägenheterna Hushagen, Köpingsön och Byslätten i Köpings socken af Westmanlands' län, för utvidgning och rätning af Köpings Å, angående. III.
43 R. 5-5.
V. B. 372. A. 416. E. 638. — af jord från f. d. Sergeant-bostället vid Westgöta-Dahls regemente Lerdals Stom, för utvidgande af Lerdals församlings kyrkogård, i Elfsborgs län, angående.
V, 280- R. 330- VI. B. 40, 336. A. 391- VII, E. 3. — af jord från Ryttmästare-bostället vid Skånska Ilussar-regementet, kungsgården Sandby, för att till ny kyrkogård för Sandby 8 — A — församling i Vestra Göinge härad af Christianstads län användas. V. 280.
E. 830.
B. 40, 336. A. 391. VII. E. 3.
Afvittring af åtskilliga på Ockelbo allmänning varande lägenheter, angående. III.
B. 347. A. 371. U. 556, 615- Agrikultur-Kemist, angående statsanslag till.
Se Stats-Utskottets Memorial N:o 122, (47m).
Agrikultur.Statistik, om samlande af uppgifter rörande denna genom folkskole-lärare, mot en förhöjning i deras löner. I. 518 II. K. 43.
Se vidare Stats-, Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 19.
Agronomer, om ytterligare anslag för Statens. III.
B. 670 IV. 76. A. 89. E. 198.
Ahlberg, N. L., Doktor, Provincialläkare, angående dess uppförande å Allmänna Indragningsstaten till åtnjutande af en mot hans innehafvande provincial-läkare-lön svarande pension af -666 E:dr 32 sk.
Banco eller 1000 Iidr Ernt årligen.
VIII. 80. E. 81. X. B. 79, 117, 134 A. 151. XI. E. 401.
Akademien för de fria konsterna, om anslag för, till inköp af utmärkta Svenska konstnärers arbeten I. E. 495.
Se vidare EiksStatens Åttonde Hufvud Titel.