Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lika med Hrr Nordenanckar och Akerman får jag derföre tillstyrka bifall å Utsk:s förslag.
Jag anhåller att fä fästa uppmärksamheten deruppå, att R.
St. redan hafva beslulit, att Bancofnllm. äga att uppköpa depositionsbevis emot 128 sk. i Hamburg.
Det synes mig då som det vore inconseqvent att besluta, att våra fordringar skulle betalas mera än våra deponerade medel.
Ofverläggningen om denna punkt ansågs nu fulländad, hvarefter H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. först till bifall å l!tsk:s förslag i denna del, sedermera till instämmande i BorgareSt:s i afseende på förevar, punkt fattade beslut, och slutligen till bifall å Frih.
Cederströms förslag lill instämmande i BorgareSt:s nyssnämnde beslut, med uteslutande af orden ”dragna pä Hamburg eller Altona;” men alla dessa proposcr besvarades med så blandade ja och nej, att H.
Ex. fann sig icke kunna bedomina hvilkendera bland dem R. o. Ad. ville bifalla.
Jag anhåller vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, behagade ännu en gång framställa propos. på instämmande i BorgareSt:s beslut.
Jag bade samma vördsamma anhållan att göra i afseende på Utsk:s förslag.
Jag är alldeles förekommen af Hr Bråkenhjelm och anhåller, all propos. på Utsk:s förslag måtte komma först.
Fjandlm. förklarade, det han ansåg sig böra förnya propos:rne i samma ordning, som förra gången blifvit följd, och hemställde derefter, om R. o. Ad. bifötle Utsk-.s förslag i förevar, punkt.
Ex. förklarade, det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande.
Friherrarne Stjernstedt och Cederström begärde votering.
I anledn. häraf och med afseende på bestämmandet af contra7 H. 29 154 Den 7 Februari. proposm, erinrade II.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, om olikheten af de yrkanden, som blifvit framställde af Frih-.ne Stjernstedt och Cederström, hvarefter Frih.
Cederström begärde ordet och yttrade:
Jag vill för närvar, afstå från mitt yrkande om uteslutande af orden ”Hamburg eller Allona”, emedan Ståndet, vid det generella betänk, om Banken, blir i tillfälle att utsträcka detta tillstånd, helst denna bestämmelse nu icke kan hindra att man i vexelväg bereder
Banken creditiv äfven på andra orter än de nyssnämnda.
Den som bifaller Usta punkten af BancoUtsk:s i dess utlåt.
N:o 39 framställda förslag lill reglementariska föreskrifter i och för vexelhandel, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, instämmer R. o. Ad. i BorgareStis beslut, alt berörde punkt må erhålla följande lydelse: ”För bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska cassa, bemyndigas Bancofullm. att af välkända och solida trassenter och endossenter uppköpa vexlar, dragna på Hamburg eller Altona.” ”För sådana vexlar må betalas högst 128 sk. per r:dr H:br b:co, om de äro till betalning förfallna inom 8:de dagen från den, då vexelslutet sker.
Vexlar pä aflägsnare förfallotid betalas så mycket mindre, som disconten derå till 5 proc. för året utgör.”
Efter voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit,som följer:
Vidare föredrogs 2:dra punkten af Utsk:s förslag till reglementariska föreskrifter och upplästes derjemte den af BorgareSt. antagna uti BancoUlsk:s mern.
N:o 22 föreslagna redaclion af denna punkt.
Sedan R. o. Ad. har fattat ett beslut, hvarigenom uppoffring göres åt
Hrr brukspatroner eller exportörer i allmänhet, så anser jag förgäfves att söka få någon lättelse i denna 2 punkt.
Det går troligen med den, som med den första; men dä jag föreslagit en rättelse i den, anhåller jag att åtminstone för framtidens skull få uppläsa huru jag ansett den 2 punkten hafva bort uppställas: ”Vid de tillfällen, då Bancostyrelsen finnér för godt att afgifva vexlar, hvilket hvarje gång på börsen anslås, erhåller den, som lill Banken inlemnar attest öfver insättning i Deposilions-afdelningen af bancosedlar, motsvarande minst 500 r:dr H:br b:co, vexel eller vexlar å samma myntsort 90 dagar ä dato, efter 129 sk. under den tid ångbåtsfart emellan Stockholm och Tyskland är i gång, samt 130 sk. under den lid sam - Den 7 Februari.
155 ma fart är afbruten, dock alltid med godlgörclse till Banken af 5 proc:s discont för den kortare lid, hvarpå vexlarne kunna vara utställde.
Så länge lagen för R.
Sits Bank icke är upphäfd, finner jag för min del mera än besynnerligt, alt Utsk. tillstyrker det Bancofullm. skulle berättigas alt sälja vexlar lill högre pris än pari curs.
Alt de köpa vexlar, då cursen faller under pari, är med Bankens intresse förenligt; men att Banken skall fä sälja vexlar för curs på bestämda månader utöfver pari för 129 sk. eller mera, det är detsamma som att säga, att emellan November oell Mars skall man vid vexling i Banken betala 130 sk. eller mera för en specie-rtdr och emellan April—Oelobcr skall man betala 129 sk. eller mera.
Jag har icke lika lätt som BancoUtsk. att dagtinga med min laglydnad, och derföre önskar jag att få denna punkt, såsom i rak strid med myntbestämningslagen, afslagen, sä att endast sednare mom. deraf bibehålles.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att då Banken efter myntbeslämningslagen icke kan vägra alt hålla mig silfver tillhanda för mina bancosedlar, sä finner jag icke något skäl, hvarför Banken ej skulle gifva sina vexlar för samma pris eller 128 sk., det må vara på hvilken lid på året som helst, eller måste Banken förlora all credit; och dertill torde privatbanks-intresseua syfta.
Så vidt jag uppfattat Hr von Hartmansdorffs förslag, skilde det sig från; Utsk:s endast deruti att i st. f. bestämda månader föreslog Hr von Hartmansdorff att vexlar skulle fä säljas till bättre pris under det att ångbåtsfarlen vore öppen, och för min del biträder jag gerna denna lilla ändring.
— Samma talare har äfven yrkat, att vexlar skulle försäljas till det af Utsk. bestämda pris, dragna på 90 dagar i st. f. på 67.
Jag skulle icke eller hafva någonting emot denna förändring såvida jag vore öfvertygad, att priset vore så lagom träffadt, alt icke silfver skulle företrädesvis exporteras.
Utsk. har i sin prisbestämmelse sökt att utfinna en siffra, jemnt så låg, att silfver icke skulle exporteras, men Banken ändå få det mesta möjliga för sina vexlar.
Skulle genom Hr von Hartraansdorffs förslag samma ändamål vinnas, nemi. att det kunde blifva köpmannens intresse att hellre köpa vexlar på 90 dagar än uttaga silfver, så biträder jag gerna denna förändring, och dä Hr von Hartmansdorff, såsom sjelf Bancofullra., måste känna under hvilka cursförhållanden silfverexport äger rum, så vill jag på denna auetoritet bifalla hans förslag.
Ehuru jag i allmänhet bekänner mig vara föga nöjd med denna lag, emedan den allt för mycket hinder händerna pä Bancofullra., sä erkänner jag likväl, att så länge Bancostyrelsen är så sammansatt, som den för närvarande är, later det väl knappast göra sig, att afstå från detta ändamålsvidriga reglementerande.
Likväl kan jag icke inse utsigten med hela denna åtgärd, såvida icke Banken äfven skulle 150
Den 7 Februari. hafva rättighet att utgifva vexlar.
Jag förslår egentligen icke meningen med Frill.
Cederslröms invändning och skulle nästan vara höjd att tro, att den hvilar på något missförstånd.
Hvartill skulle den vexeltillgång gagna, som Banken förskaffar sig i Hamburg, om icke att hindra silfrets uttagande in natura ur Banken?
Om detta kan ske dymedelst, att
Banken drager vexlar till olika pris under olika månader, i förhållande till den olika transportkostnaden, och jag föreställer mig, att Utsk:s beräkning i detta fall är riktig, så måste jag absolut yrka beviljande af tillstånd för Banken alt sälja vexlar, dä man medgifver honom att köpa sådana. o ..
Äfven i afseende på denna punkt, måste jag bestrida antagandet af BorgareShs inbjudning.
Jag har vid eli föreg:de tillfälle antydt olämpligheten att framställa motiver inom det korta utrymmet af en §, der man bör hälla sig lill klara och bestämda uttryck.
Om man stadgar, att Bancofullm. voro skyldiga att sälja vexlar, så snart cursen gaf anledn. att befara silfverexport. och sådant kunde hindras genom vexlars säljande; så tror jag, alt ett sådant stadgande kunde föranleda en votering inom Fullmäktige, huruvida silfverexport bestämdt kunde på sådant sätt iörekommas eller icke.
Öfverläggningarne härom skulle kunna draga så länge ut, att silfret under tiden ginge ut i stället för vexlarne.
Jag anser sannerligen nödvändigt att icke i § insätta detta tillägg, då man i alla fall i motiverna tillbetänkandet har uttryckt afsigten med dessa åtgärder.
Deremot skall den hårda beskyllning, som försvararne af Utsk:s betänk, fått uppbära af Hr von Hartmansdorff, nemi. att de afsell endast brukspatronernes och exportörernes intresse, icke hindra mig alt biträda samma talares förslag, att, i afseende på de olika prisen, i st. f. vissa månader, bestämma hvad man egentligen menar, nemi. den lid, dä exporten är lättad genom ångbåtsfarten.
I afseende på de pris, hvilka äro bestämda såsom minimum, får jag upplysa, att Utsk. dermed har gått tillväga med den aldrastörsta noggrannhet.
Ulsk. gjorde icke allenast sjelf beräkningar, utan erhöll också sådana från åtskilliga köpmanshus, och för att ytterligare öfvertyga sig om verkliga förhållandet, gjordes af secreteraren en tableau, som visade cursen vid de tillfällen, då större silfvernltagning ägt rum.
Sådana undersökningar hafva legat till grund för de siffror, Utsk. i denna § föreslagit, och jag får alltså lill dess betänkande i denna del tillstyrka bifall, med ändring i afseende på tiden, enligt Hr von Harlmansdorffs förslag, hvarpå äfven tvenne andra af Utsk:s ledamöter, som haft ordet före mig, gått in.
Afsigten med denna åtgärd måtte väl vara, att om en person kommer lill Banken och begär en större summa silfver, för att skicka till Hamburg eller någon annan utländsk handelsplats, så erbjuder man honom att i stället taga en vexel på samma ort.
Denna måste han naturligen få för samma pris, 128 sk., ty eljest kan det hända alt han ingen vexel vill taga.
Jag begriper derföre icke hvad detta plåstrande vill säga med en statsbank, der fråga icke bör vara om en lumpen vinst på Den 7 Februari.
157 cursens fluctua tioner, utan endast att sätta Banken i tillfälle att honorera sina förbindelser, utan alt behöfva lenina ut sitt silfver.
Banken kan på sådana vexlar emot pari icke förlora en enda skilling, emedan köparen har lemnat in full betalning för vexeln jemte taran, sorn år Bankens vinst; och när den kommer tillbaka för att lösas, så ligga penningarne i kistan, och den som presenterar vexeln kan få dem genast, örn han vill betala 5 proc. för de dagar vexelns sigt är ställd — der således ytterligare ett tillfälle till vinst för Banken.
Af så enkel beskaffenhet är denna fråga, och det är icke annat än oklokhet att vilja sammanpara Banken med procenteri.
Jag ber om ursäkt, att jag åter upplager B. o. Ad:s tid; men jag anhåller att ånyo få fästa uppmärksamheten deruppå, att BancoUtsk. har sökt att bestämma ett lagom pris på 67 dagars vexlar, för att förekomma silfverexport.
Om samma pris kan bestämmas för vexlar med 90 dagars omloppstid, så äro Fullmäktige derifrån icke förhindrade.
Det står nemi. i Utsk:s betänk., alt vexeln skall dragas på minst 129 sk. eller minst 130 sk.
Skulle således Fullmäktige finna att priset kunde tåla någon höjning, så är något hinder deremot icke lagdt.
Skulle deremot R.
St. besluta, att vexlar icke få säljas lill detta pris, såvida de icke hafva en omloppstid af 90 dagar, så skulle det möjligen kunna hända, att köpmannen finge större vinst af alt uttaga silfver.
Jag anser den latitud, som Utsk. velat lemna, vara tillräckligt betryggande, och tillstyrker således bifall till betänk.
Då Hr Nordenanckar lika som Hr Åkerman, hvilka båda i hufvudsaken yrkat bifall till Utsk:s förslag, likväl bifallit milt förslag i afseende på tidsbeslämningarne för de olika cursprisen; sä torde åtminstone denna rättelse kunna vinnas.
Jag anhåller således, att Hr Gr. o. Landtm, ville derå framställa propos.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hamställde H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle Ulsk:s förslag i denna punkt.
Ropades nej. H. Ex. hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavar. punkt af Ulsk:s förslag, med den förändring, alt, i st. f. orden: ”April, till och med October månader” införas: ”den tid, då ångfarlen emellan Stockholm och Tyska otterne är i gång,” och i st. f. orden : ”November, till och med Mars månader” införas: den lid, då ångfarlygscommunicationen med nämde orter är afbruten”.
Ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarpå H. Ex. förklarade sig hafva funnit, att ja öfverröstat nej.
Jag får till protocollet reservera mig emot det fattade beslutet och protestera emot den, i strid med lagen för Bankens vexling, bestämda grund för vexclköps slutande. 158 Den 7 Februari. 3:dje punkten af Utsk:s förslag lill reglementariska föreskrifter, blef härefter föredragen.
Denna 3:dje punkt anser jag vara helt och hållet öfverflödig, och gerna kunna uteslutas.
När Ständerna hafva öfverlemnat ål Bancofullm. att köpa och sälja vexlar, så är det klart, att det måste finnas personer på hvilka de dragas. R. o. Ad. biföll 3:dje punkten af Utsk:s förslag.
Då nu 4:de punkten af Utsk:s förslag föredrogs, blef densamma af R. o. Ail. bifallen.
Vid föredragning af 5:te punkten, yttrade sig
Ehuru jag vet, att det är förgäfves att här göra anmärkmr, anser jag mig likväl för sammanhangets skull böra nämna, att jag i detta fall vidblifver den åsigt jag förut yttrat.
Utsk:s förslag i 5:te punkten blef af R. o.
De öfriga punkterne af Utslcs förslag till reglementariska föreskrifter, blefvo sedermera föredragna och af R. o.
Närmast i ordningen till föredragning är nu StatsUtslcs utlåt.
Då det likväl är temligen långt och innefattar många punkter, deruti Utsk. dets afstyrkt och dels tillstyrkt anslag till betydliga företag, men tiden nu är så långt framskriden, att R. o. Ad. icke kan hinna att i afton genomgå det, så vågar jag vördsamt föreslå, alt detta betänk, nu mätte förbigås, och att Hr Gr. o. Landtm, täcktes föredraga något af de öfriga målen, söm stå på listan.
Uti denna framställning, hördes R. o. Ad., uppå derom af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., instämma.
Företogs till pröfning StatsUtsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 160, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., angrde åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår.
Efter uppläsning af l:sta punkten, ang:de undsättningscredilivets belopp, anmälde och yttrade sig Hr Silfverstolpe, Fredr.
StatsUtsk. har i sitt nu föredragna betänk, tillstyrkt K.
M:s nåd. propos. i ämnet, med undantag af det, som angar ett crediliv för den händelse att missväxt skulle uppkomma.
Detta creditiv har Utsk. afstyrkt af den orsak, såsom det vill synas af utlät., att genom den tull på inkommande spanmål, som influtit sedan sisth riksdag, K.
M. skulle hafva att använda under missväxtår en summa, som fullt motsvarade det belopp, som R.
St. vid sista riksdag för sådant ändamål anvisade.
De gamla spanmålscreditivsmedlen utgjorde nemi. då omkring 300,000 r:dr och dessutom anvisades ett .creditiv på 100,000 r:dr.
Den beräkning, som StatsUtsk. nu har gjort, tror jag icke vara på siffran alldeles riktig, men jag vill dervid min - Den 7 Februari.
159 dre fästa mig, emedan äfven med den nedsättning, som jag tror deruti borde göras, summan i alla fall skulle komma att öfverstiga 400,000 r:dr.
Men äfven denna summa af 465,000 r:dr, som Utsk. upptagit, måsle hvar och en linna obetydlig för sådana åtgärder, som undsättningar under missväxtår.
Det är visserligen ett ganska riktigt skäl, hvarföre icke så betydliga summor behöfva anvisas, att tullen på den inkommande spanmålen blir till K.
M:s disposition, och då under missväxtår naturligtvis mycken spanmål kommer att införas, blir den summa så mycket större, som då kan disponeras; men innan spanmål hinner inkomma, och möjligen äfven sedan, lill dess, tullen blifvit erlagd, behöfver undsättning lemnäs, ju tidigare ju bättre.
Derföre är det angeläget, att något creditiv lemnäs till Konungens disposition vid sådana tillfällen, på de villkor, som i den K. propos:n äro föreslagna, nemi. att ersättning skall lemnäs af den först inflytande tull för spanmål, som införes.
Dessa medel kunDa då icke länge blifva obetalta, utan kunna fortfarande disponeras till andra behof.
Pä de skäl jag nu haft äran anföra, hemställer jag vördsamt, alt R. o. Ad., med bifall i öfrigt till Utsk:s förslag, ville, i öfverensstämmelse med K. M:s propos., besluta anslående af någon summa till creditiv, att af Konungen vid inträffande missväxt disponeras.
Den siste talarens yttrande visar nogsamt, såsom mig synes, alt delta betänk, är af beskaffenhet, att böra i sin helhet föredragas och öfverläggningen jemväl föras på samma sätt.
Jag anhåller derföre, att Hr Gr. o. Landtm, ville göra framställning derom till Ståndet, och att jag derefter måtte återfå ordet.
Uppå H. Ex. Hr Gr. o.
Landtnäs, i anledn. häraf framställde propos. biföll R. o. Ad., att, i sammanhang med den redan upplästa första punkten, de öfrige punkterne af förevarande utlåt, finge föredragas, hvadan desamma nu upplästes.
Sedermera blef äfven den vid Utsk:s utlåt, fogade, af Frih.
Palmstjerna afgifna reservation uppläst, på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade:
Palmstjernas reservation vara så fullständig, att jag icke skulle tro det vara behöfligt att återremittera betänk., utan anhåller vördsamt, att R. o. Ad., med ogillande af Ulsk:s förslag, mätte, såsom sitt beslut, antaga bemälde Frih-.s reservation. R. o.
Ad. beslöt, i öfverensstämmelse med härefter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., att, med ogillande af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 160, antaga Frih.
Palmstjernas vid detsamma fogade reservation.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 1 och 5 dennes på 160 Den 8 Februari f. m. bordet lagda utlåt.
N:o 161, i anledn. af ifrågastäldt understöd för Enke- och Pupillcassan vid Riksg.cont. H. R. o. Ad. åtskildes kl. f till 10 om aftonen.
Lördagen den 8 Februari 1845.
Justerades 5 prot.utdr. för gårdagen.
Justerades pleniprotin för e. m. den 14 och för den 15 sist).
Företogs till pröfning LagUtsk:s d. 29 sisth Jan. och 5 dennes på bordet lagda mern.
N:o 68, i anledn. af återremiss af en punkt i Ulsk:s betänk.
N:o 31, ang:de förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt och arfsrätt m. m.; hvarjemte nu äfven föredrogs det af Hr von Hartmansdorff, Aug., afgifna, sistnämnde dag pä bordet lagda förslag tili und. skrifvelse i samma ämne från R. o. Ad. till K. M., hvilket förslag väl valunder särskild nummer på föredragningslistan upptaget, men dock, enligt H. Ex. Hr Gr. o. Landtm:s derom gjorda framställning, ansågs böra förekomma i sammanhang med förenämnde betänk.
, enär öfverläggningen i det ena af detta mål förutsågs komma att omfatta äfven det andra, och målens föredragning i ett sammanhang icke hindrade att efter discussionens slut, särskilde propos:r, om så fordrades, kunde framställas.
Hr Rergvon Linde, Joli.
Albrecht, anförde skriftligen: Sedan R. o.
Ad. förkastat, men de tre andre RiksSt:n godkänt LagUtsk:s i betänk.
N:o 31 framställda förslag till ändringar i 9, 10 och 11 cap. Gifterm.b:n, samt 2, 3, 9 och 12 cap.
Ärfdab:n, lärer någon annan grundlagsenlig behandling af förevarande betänk, i anledn. af återremissen af Riksdagsm.
Petter Pehrssons motion icke böra äga rum, än att lägga detsamma till handlingarne, utan något tillägg eller förklarande, enär ett sådant tillägg eller förklarande icke blifvit gjordt vid hufvudfrågans afgörande, och det utaf Hr von Hartmansdorff föreslagna, om det skall äga någon betydelse, måste anses åsyfta att tillintetgöra förstnämnde, af de tre RiksSt:n fattade beslut.
Jag finnér mig således till bevarande af grundlagens helgd föranlåten bestrida det föreslagna för - Den 8 Februari f. m. 161 förklarandet.
Betraktas ämnet såsom en fråga af civilrätts natur, kan det ej nu blifva föremål för öfverläggning inom R. o. Ad.
Dess beslut derom är.redan en gång under riksdagen fattadt, och medgifver lika litet frågans vidare behandling af R. o. Ad., sorn det kan berättiga detta Stånd till något slags försök alt tillintetgöra hvad de öfrige RiksStm i motsatt riktning beslutit.
Grundlagen bade förgäfves stadgat, att tre Stånds beslut i en så beskaffad fråga skulle äga samma kraft, som vore det af R.
St. enhälligt fattadt, om det kunde tillkomma det fjerde Ståndet alt taga ett sådant beslut under pröfning, att granska de skäl, på hvilka det grundas, eller att, genom ytterligare framdragande af skälen för sin egen mening, söka göra denna gällande sedan den inom RiksStånden blifvit öfverröstad.
I sjelfva lagfrågan om lika arfs- och giftorätt må R. o. Ad. icke sälta sig till doms öfver sina Medständer, eller i det ända mål, att på ensidig väg motverka dess i grundlagsenlig ordning fattade beslut, upphäfva sig till rådgifvare, i afseende på den slutliga åtgärd i lagfrågan, som numera tillhörer Konungamakten allena.
Det synes således af nöden, att man från den föreslagna und. skrifvelsen borttager allt, som innefattar kritik på hvad Medstånden beslutit, eller sorn går ut på att åt R. o. Ad:s eget redan fattade beslut gifva en öfvervigt, som ej är förenlig med grundlagen.
Allt sjdant är nemi. icke lämpligt.
Återstår således af den föreslagna und. skrifvelsen ej annat, än frågan, huruvida R. o. Ad:s arfs- och giftorätt utgör ett Stånds privilegium.
Sveriges arfs-och giflorättslagar hafva aldrig grundlagt någon ståndsskilnad, men väl stadgat en local åtskillnad emellan lands- och stadsrätt.
Landsrätten är i sjelfva sin ursprungliga natur hvarken mer eller mindre, än Sveriges urgamla odalmannarätt.
Den har från Hedenhös varit Rikets allmänna lag.
Allt hvad som derifrån skiljer sig, är undantag.
När frälsemannen lyder under landsrätt, lyder han således under allmänna lagen, och tillgodonjuter alldeles icke något privilegium.
Han inbegreps i det fordna lagspråket under namnet bonde.
Han har under tidernas lopp fått sitt eget namn, men ej sin egen lag.
Han slår nu i allmänna lagen bredvid bonden, sedan han upphört alt såsom fordom förstås under denna benämning; då qvinnan efter den äldsta landsrätten ej lick taga någon del i arf, gälde detta lika för frälse och ofrälse; då qvinna fick half arfsrätt mot man, blef också detta landets allmänna lag för frälse och ofrälse.
Stiftas nu en ny lag, som bjuder lika arfs- och giftorätt för man och qvinna, så måste denna lag med enahanda kraft, som de tvenne föreg:de, blifva Sveriges landsrätt, d. v. s. Rikets allmänna lag.
Om någonting hörande till den civila lagstiftningen skulle kunna kallas undantagslag (lex priva), så vore det stadsrätten.
Denna är hos oss vida yngre, än landsrätten, och af en annan härkomst än den nordiska; den är egentligen af Romerskt ursprung, och blef, såsom en qvarlefva af Romerska rättssystemet i södra Europas städer, derifrån införd i de särskilda lagar eller 7 H. 21 162 Den 8 Februari f. m. privilegier, sorn beviljades städerna i alla länder, der sådane, tid efter annan uppkommo.
Sådant var förhållandet äfven i Sverige.
Hvar helst städer bildades, förde deras grundläggare med sig utifrån den vedertagna stadsrätten; denna blef således i början särskildt privilegium, och sedermera i män af städernas tillvexande antal, allmän stadslag.
Det är en känd sak, alt presterskapet under catholska tiden ej kunde ärfvas efter allmän lag.
När catholicismen här i landet upphörde och en ny lag om arfs- och giftorätt i presthus följaktligen skulle stiftas, var det naturligt, alt presterna betingade sig förmånen att få njuta stadsrätt till godo, dels derföre, att denna rätt var den Romerska, under hvilken presterskapet vant sig alt lyda, och dels derföre, att den i sjelfva verket var den rättvisaste.
Stadsrätten beviljades alltså preslerksapet, såsom ett undantag från den allmänna landslagen.
Af hvad nu är sagdt, torde det finnas klart, att det icke var landsrätten, som utgjorde privilegium eller undantagslag före 1734.
Låtom oss vidare tillse, om denna förut allmänna rätt antog privilegii natur genom 1734 års lag.
Stadfäslelsen på denna lag af den 23 Jan. 1736 innehåller i andra punkten, "att allt hvad genom särskilda privilegier är faststäldt, hår i denna allmänna lagen ej kunnat inflyta”; och i tredje punkten, ”att de förra lands- och stadslagar häruti äro sammandragne, dock så, att alla mål tydeliga blifvit utsatte, hvaruti någon skillnad bör vara emellan lands- och stadsrätt.”