Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag samma vare, om Elector eller Utsk:s-ledamot, utan styrkt laga förfall, 2:ne veckor utöfver erhållen ledighet uteblifver, börande sådant af Electorernes eller Utsk:s-ordf. genast hos R. o. Ad. tillkännagifvas”.
J finnen således, mine
Hrr, att jag endast ur §:n uteslutit ordet Bänkman. 26 §:n. ”Med anslag till plenum och Utsk:s sammanträden fortares pä sätt 46 § Riksd.-Ordn. föreskrifver.
Anslag till Electorssammanträden skola ske sist kl. 8 om aftonen dagen förut.
Om, under varande f. m:s-plenum fortsättning pröfvas nödigt jiä e. m., bör anslag derom innan kl. 1 pä dagen vara gjordt”.
Afven här är endast ordet Bänkman uteslutet. 34 §:n. ”Sedan voterings- eller val-uppropet är slutadt, öppnas sedlarne af ordftn, samt granskas af honom och de ledamöter, som vid bordet sitta, då minst 3 af de sednare öfver förrättningen föra särskilda prot., hvilka, efter fulländad omröstning, kollationeras.
Derefter upprättas ett omröstnings- eller val-prot., hvilket underskrifves af alla dem, sorn vid hordet sitta, och genast uppläses”.
Nu hafva vi hört en talare föreslå, att, pä det att valen må kunna gå fortare, flera afd:r af valsedlarnes öppnare skulle bildas.
Denna dubbelhet synes mig kunna undvikas om man iakttoge det sätt, som jag tror hafva vid åtskilliga tillfällen varit brukligt, då flere listor bordt genomgås.
Det består deruti, att man söker till - 474 Den 12 Februari e- tn. sammans flera listor, hvilka äro lika.
Landtmarskalken och 3 utaf dem som sitta vid bordet läsa samtidigt hvar sin lista, och de 3 öfrige föra prot. eller först de valdes namn, samt derefter ett streck för hvarje röst, pä vanligt sätt.
Derigenom går valet så mycket fortare.
Då ifrågavar. motion remitterades till Ridd.-Utsk., uttalade jag redan då den åsigten, att förändringen icke vore nödig och, fortfarande i samma tänkesätt, anser jag mig pligtig, att försvara dem, oaktadt den hårda dom, Hr von Hartmansdorff uttalat öfver dem, som önska bibehållandet af Bänkm:s-indelningeu och hvilka han velat stämpla nära nog sorn förrädare emot R. o.
Ad:s sjelfständighet.
Jag är emellertid honom tack skyldig för den öppenhjertighet, hvarmed han gått tillväga uti sitt nyss afgifna yttrande; ty det underlättar den vederläggning af hans skäl, som jag nu går att företaga.
Han har till en början sagt, att de omedelbara valen vore de bästa, enär de väljande derigenom komma att direkte utse dem som skola utföra deras talan och valen såmedelst åstadkomma det största intresse hos de väljande.
Denna åsigt är onekligen riktig, och så beskaffade val äro ock enligt min tanke rekommendabla, sä ofta nemi. sådane kunna äga runi; men detta anser jag ej här vara förhållandet.
Att direkt val äger rum vid utseendet af förstärkt Stats-Utsk.
, af Ridd.-direktm och af fullmäktige i banken och riksg:s-kont. är visserligen saunt, men så beskaffade val förekomma först sedan R. o.
Ad. en längre lid varit samlad och således lärt att känna de personer, ät hvilka Ståndet kan skänka sitt förtroende.
I de öfrige Stånden ske väl Electors-valen direkte, och det vid riksdagens början, men då riksdagsmauna-valen alltid förut förkunnas i tidningarne, är en hit anländande riksdagsman icke obekant med hvilka personer, jemte honom, skola sitta i Ståndet; de särskildta Ståndens ledamöter äro dessutom jemförelsevis med Adelns få, och bekantskapen således i allt fall lättare gjord.
Hvad R. o. Ad. angår, är förhållandet annorlunda.
Här vet en riksdagsman ej förr än andra uppropet är försiggånget hvilka personer komma att utgöra Ståndet.
Antalet är stort, de fleste äro för honom obekanta och valet skall likväl ske genast.
Hr von Hartmansdorff har, som han uttryckte sig, fortsatt den historik, aug:de sättet för utseende af R. o. Ad:s Electorer, hvilken Hr Björnstjerna börjat.
Så vidt jag kunnat fatta, har han dock för hela tiden icke åberopat mera än ett exempel, att Electorerne blifvit direkte utsedde och det var under Konung Gustaf Hl, som denna ordning infördes; men jag hemställer till den värde talaren och till del H. Ståndet, huruvida denna Konungs åtgärder äro, i hvad som rörer R. o. Ad., en lämplig auktoritet att åberopa.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att det alltid vore bäst ställa så till med valen, att hvar och en kunde följa sin öfvertygelse, utan att behöfva yppa den, och att man derföre, likasom det nu går an för den, som ej vili annoncera huru han röstar, att vid en votering förse sig med både ett ja och ett nej, borde söka göra, såsom han uttryckte sig, valsedeln ogenomskinlig.
Jag medgifver della, men för sådant ändamål har Den 12 Februari e. m. 475 valet inom bänkm:s-afd:ne ett afgjordt företräde, enär vid dessa val listan blott upptager 2:ne namn; men jag kan åtminstone icke fatta, huru en lista, som upptager 25 namn, kan blifva mera ogenomskinlig än den, som upptager endast 2:ne.
Han har vidare sagt, att man icke kan uppgöra vallistor förr än riksdagen börjat och att han icke vet, alt sådant någonsin ägt rum.
Orsaken härtill är helt enkelt den, att förr än riksdagen börjat, känner man icke bänkfördelningen och det är först sedan denna, efter slutade upprop, blifvit gjord, som man kan vigilera, om man så önskar.
Blifva äter Electors-valen direkta af bela Ståndet, kan man deremot i god tid före riksdagens början operera för att bestämma dessa val, ty man vet hvilka af II. o. Ad:s i hufvudstaden vistande ledamöter som komma att intaga säte ä Riddarhuset.
Till ett stort antal utgöres
Ståndet af sådane ledamöter, för det mesta civile och militäre embetsmål!
, och det blefve icke svårt att med dem i god lid öfverenskomma om valen både af Electorer och af ledamöter i Utsk:n.
Den värde talaren har anfört exempel huru det tillgår med listors utdelande.
Jag betviflar icke, att lian härutinnan äger erfarenhet, men jag hemställer till honom sjelf lämpligheten af denna upplysning, dä man oupphörligen vädjar till R. o. Ad:s sjelfständighet.
Samme talare har vidare anfört, att vid 1844 års riksdag, då han och de med honom liktänkande tillsatte Electorer, Utsk:s ledamöter utsagos med den största moderation.
Jag hemställer lill honom, som vid sista Eleclors-tiHsättningen sannolikt icke ansåg sig sorn segrare, huruvida icke moderation ägt rum, ja till den grad, att man från flere häll hört yttras, att man tagit Hr von Hartmansdorffs egna listor.
Han har i öfrigt sjelf påpekat en olägenhet af sitt förslag, som jag måhända eljest förbisett, den nemi., att så snart en Elector behöfde permission, hvilket vanligen blir förhållandet med större delen af R. o. Ad:s från landsorten uppkomna ledamöter, hvilka under riksdagen, stundom 1 och stundom 2 gånger, nödgas för vårdande af enskilda angelägenheter företaga resor till hemorten, och vid sådane ofta inträffande förhållanden, skall Ståndet genast sysselsätta sig med eli val en corps.
Hvilken tid och hvilket besvär skulle det icke fordra.
Hr Björnstjerna har sagt, att slumpen kunde afgöra valen.
Jag för min del kan icke föreställa mig något valsätt, der det icke kan inträffa, att rösterne på 2 kandidater kunna blifva lika, och att man således måste lotta.
Utfaller lotten icke efter ens åsigter, är man naturligtvis missnöjd, men en dylik motgång måste man under alla förhållanden underkasta sig.
Ilan har äfven emot dem, som anse valsättet af R. o. Ad. en corps olämpligt, uppgjort ett förslag, om inrättande, derest jag fattade hans mening rätt, af en valbyrå bredvid Landtm:s-bordet och derjemte uppgifvit, att i allt fall Electors-valet skulle gå för sig lika hastigt som valen till förstärkta Utsk.
Men om en sådan skyndsamhet skulle kunna påräknas, så måste man förutsätta, såsom Hr von Hartmansdorff sjelf anfört, att listor skola vara utdelade förskottsvis, ty om den mycket omtalade sjelfständigheten skulle få råda, och således hvar och en valde den, som han ansåg bäst passande, men omdömet härom ibland 500 ledamöter måste vara högst skiljaktigt, så följde det af sig sjelft, att valet folie 47 e
Den 12 Februari e. m på en stor mängd personer; hvilket åter skulle föranleda en högst betydlig tidsutdrägt.
Uti denna fråga synes det mig, som man endast har 3:ne omständigheter att konsiderera, för att kunna bestämma hvilket valsätt är det bästa, antingen genom bänkman eller genom anställande af omedelbara Electors-val.
För del första mäste man tillse, hvilketdera valsättet bäst uttrycker majoritetens mening.
Jag tror för min del att man icke kan uppgifva något valsätt, hvarigenom man ovilkorligen kan förvissas derom, att den mening majoriteten hyllar, gör sig gällande vid valet.
Hr von Hartmansdorff har sjelf visat de olägenheter, som i detta afseende åtfölja valsättet genom bänkman.
Ehrensvärd, som i sin reservation föreslagit att indela Adeln i 10 afd:r och att inom dem välja Electorer, har ock medgifvit, att samma förhållande, hvad detta valsätt angår, kan inträffa.
Enahanda osäkerhet vidlåder ock det af motionären framställda förslag.
Då jag hade ordet vid motionens remitterande, uppgaf jag ett exempel med siffror, för att ådagalägga denna min åsigt; och jag skall för dem, som måhända icke fastat uppmärksamhet vid dä anförda exempel, nu upprepa det ånyo.
Jag föreställer mig nemi. att K. o. Ad. utgöres af 600 ledamöter, och att af dessa 400 voro af den åsigten, att jag icke skulle blifva Eleclor; men om nu desse 400, ehuru ense derom, att de icke ville hafva mig, ungefär lika fördelade sina röster på 3 andra kandidater, som sålunda erhöllo omkring 130 röster hvardera, under det att R. o. Ad:s återstående 200 ledamöter röstade pä mig, så finge ju jag pluralitet, oaktadt jag hade af huset, således en stor majoritet, emot mig.
Jag kan således icke tänka mig något valsätt så beskaffadt, att majoriteten ständigt kan påräkna framgång, dä fullkomlig frihet lemnäs vid valen; och något af de föreslagna valsätten är alltså i detta fall icke att företrädesvis rekommendera.
Det andra man bör konsiderera är nemi. genom hvilketdera valsättet, man sannolikast kan påräkna att de väljandes sjelfständighet lemnäs oantastad.
Att med säkerhet göra valen oberoende, är såsom en hvar torde finna omöjligt, med antagande af hvilket valsätt som helst; men i detta hänseende har onekligen det nuvar. företrädet, då de väljande inom bänkm:s-afd:ne, bestående vanligen af omkring 20 personer, utan svårighet kunna, om de vilja, äfven straxt vid riksdagens början, lära känna hvilka 2:ne ledamöter af de 20 som sitta på bänken äro mest förtjente af förtroende.
Om deremot motionärens förslag antages, kunde man med temlig visshet om framgång, på sätt jag förut nämndt, med de ledamöter ibland R. o.
Ad., som antingen äro bosatte eller innehafva tjenst här i hufvudstaden och äga säte och stämma på Riddarhuset, i god tid före riksdagen öfverenskomma om en Electors-listas uppgörande; och jag hemställer, huruvida de till riksdagen ifrån landsorten uppkommande ledamöter af R. o. Ad. kunna vara beredde, att, straxt efter riksdagens början vid inträffande val, med någon framgång försvara sig mot en sådan förskottsvis gjord sammangaddning.
Ett ord med i saken böra väl dock dessa ledamöter af landt-adeln tillerkännas?
Det 3:dje, man bör konsiderera, är hvilketdera valsättet, som säkrast leder till det mål, man väl vid alla val mäste söka, — utse - Den 12 Februari e. m. 477 endet af de utmärktaste, de bästa ibland Ståndets ledamöter.
Det torde härvid böra antagas som gifvet, alt när riksdagsmännen hitkomma till riksdagen alldeles obekante med de personer eller de namn, som de finna i förteckningarne öfver lmsels ledamöter, de väl svårligen, vid ett val, då på en gång skall utses 25 personer, härvid kunna lyckas.
Man har då ingen annan utväg, om man ej vill alldeles förspilla sin röst, än att kasta sig i händerna på en rådgifvare, och då beror det på den så mycket fördömda slumpen, huruvida man får en rådgifvare, som lemnar ärliga råd, eller tvertom.
Vid val af 2:ne personer inom bänkm:s-afd:ne, bör det åter icke vara svårt att ganska snart utfinna de personer inom afd:n, som äro mest förtjente af kamraters förtroende.
Enligt min åsigt, har, utur hvilken synpunkt man än vill betrakta saken, det närvar, valsättet de minsta olägenheterne, jemförelsevis med det, jag kan säga äfventyrliga, söm Hr von Hartmansdorff föreslagit, ty der kommer ofelbart ledning eller slump att gifva utslaget.
En föreg:de talare, Frih. Bonde, har vädjat till de liberala och uppmanat dem att antaga detta förslag, såsom ett framåtskridande, men mig synes detta framåtskridande ingalunda rekommendabelt, och jag vänder mig derföre i stället till de konservative och uppmanar dem att bibehålla det gamla, såsom i delta fall både det nyttigaste och det lämpligaste.
Jag är så fullkomligt förekommen af Hr Akerman, att jag onödigt skulle upptaga R. o. Ad:s tid genom ett upprepande af hvad redan blifvit sagdt. lag skall derföre endast besvara några få anmärkn:r.
Bonde har sagt, att man skulle få en närmare kännedom om de personer, som vore lämplige till Utsk:s-ledamöter, om man genomläste R. o. Ad:s prot. för att erfara huru de vid föreg:de riksdagar tänkt och talat.
Jag hemställer lill den värde ledamoten, om, innan han reste till riksdagen, han sjelf försökt detta medel.
Jag tror emellertid att ganska fä följa hans råd.
Hr Brakel har sagt, att, om man vill göra sig förvissad om utgången af valen, det icke behöfves mera än att på sin sida värfva 6 eller 7 personer.
Jag förstår ej uträkningen, så vida ej den afser 6 ä 7 af Electorerne.
Men jag hemställer, om det ens får vara tänkbart, att 6 eller 7 ledamöter utaf dem som fått sig uppdraget det betydelsefulla förtroendet att vara R. o. Ad:s Electorev, skulle kunna öfvertalas.
Jag vill icke göra mig en sådan föreställning.
I öfrigt äro Hr von Hartmansdorffs skäl så fullständigt vederlagde, att jag icke har något att tillägga.
Alt det närvar, sättet förvalen inom R. o. Ad. vid riksdagens början icke är lyckligt, derom äro alla öfverens och på detta förhållande har motionären äfven grundat sitt förslag, ehuru Utsk. detsamma icke tillstyrkt.
Härom är dock nu icke frågan, utanom sättet att förbättra.
Här gäller det att välja emellan Hr von Hartmansdorffs, Gr.
Ehrensvärds eller Utsk:s förslag.
De direkta valen äro till sine följder svåra att beräkna: men nog tyckas de medföra den fördelen, alt uttrycka majoritetens tanke och att flertalet der har ett säkrare och friare utrymme att verka.
478 Den 12 Februari e. rn.
Men denna följd är icke den enda som härflyter frän antagandet af det direkta valet.
Om man närmare betraktar förhällandet efter motionärens förslag, så finner man att hvar och en måste bestämma sig för den ena eller andra åsigten, för det ena eller andra partiet, i fall sådane antagas existera redan vid en riksdags början.
Ty Electorerna bestämma Ulsk:n, hvilka äter utöfva ett väsendtligt inflytande på riksdagens resultat.
Emot de medelbara valen åter förekommer visserligen, att mången icke känner alla de ledamöter som tillhöra hans bänk och han måste således fråga sig för, rör:de den person, hvilken han bör rösta på till bänkman.
Genom förtroende till en Bänkmans duglighet och karakter, kan man således undgå att vid riksdagens början genast tvingas in i parti-hvirfveln.
Ager nu förtroendet emellan ledamöter af ett RiksStänd något värde, så bör detta valsätt icke förkastas, såvida man icke har något bättre att i stället erbjuda.
I afseende åter pä den fördelen, som motionen erbjuder, att majoriteten genom dess antagande kunde alltid göra sin rätt gällande, må man besinna huruvida den opinion, som majoriteterna hysa inom rådslående församlingar, inom nationer, ja i vissa tidehvarf, alltid är den rätta!
Historien ger oss ett annat vittnesbörd.
Denna opinion är ofta nog opålitlig liksom ombytlig.
Förhållandet beror i allmänhet derpå, att alla de individer, som ingå i den stora massan och utgöra densamma, visst icke äga samma sakkunskap, samma skarpsinne, samma lugn, oeh detta inträffar äfven inom här ifrågavar. förhållanden.
Den ene, som är riksdagsman, känner en stor mängd ledamöter af Riddarhuset sedan förflutna riksdagar, en annan, som icke varit riksdagsman, känner återigen icke så många eller icke så väl och säkert.
Om nu flertalets opinion vid Electorsvalet ovillkorligen skall göra sig gällande, så följer häraf, att resultatet kan blifva mindre godt.
Den fördel motionen erbjuder, faller således bort, och olägenheterna stå ensamma qvar.
Hvarföre vore det icke bättre, alt den som sjelf saknar sakkunskap ersätter denna brist på egen kännedom med förtroende till en annan ?
Tager man nu bort det skälet från motionen, att flertalet skulle få uttala sin tanke, måste man erkänna, att det finnas andra förhållanden, som blifva en följd af denna motion och synas snarare tala mot än för densamma.
Jag måste bekänna, att vid början af de flesta riksdagar, jag bevistat, hafva funnits 3 särskilda tänkesätt, deraf 2 varit merendels i rak opposition mot hvarandra, och det 3:dje tänkesättet ännu icke bestämdt.
Visserligen kan det vara bestämdt i vissa fall, i vitala frågor, men i andra icke.
Man har kallat detta tänkesätt än medelvägsmännens, än åter de obeslutsammas och gerna velat debitera dessa personer brist pä omdöme, på hvarje sjelfständig öfvertygelse.
Men partimannen som gör så, borde ej vara okunnig derom att personer finnas, hvilka icke tillhöra något parti.
Om hos dem saknas den beslutsamhet, som ensidigheten, parti-åsigfen medför, så följer deremot af ärendenas handläggning med en fördomsfri blick, ett lugnare och mera allsidigt bedömande.
Om så förhåller sig, bör man icke förkasta tillvaron af ett sådant tänkesätt och icke qväfva dess inflytelse.
Det synes mig som, genom antagande af motionärens förslag, det tänkesätt hvarom jag nu talat, och som t I) e n IV Fe 1) r u a r i e. m. 479 constitutionela monarkier vanligen kallas centern, ovillkorligen skulle sprängas.
Anser man tillvaron och inflytelsen af ett sådant, från sido-inflytelsers parti-åsigter fritt och derigenom allsidigare, lugnare tänkesätt vara en lycka; sä bör man väl söka att bibehålla det och ej spränga det.
Dessa åsigter har hos mig åstadkommit tvekan att antaga motionärens förslag, ehuru jag långt ifrån är nöjd med den nuvar. ordningen: men som detta icke utgör föremål för vår närvar, öfverläggning, måste jag inskränka milt yttrande till endast motionen, och kommer, till följd af hvad jag anfört, att rösta antingen för bifall lill Utsk:s förslag eller för återremiss af betänk., i hvilket sednare fall jag icke önskar någon föreskrift, hvarefter Utsk. bör förfara, utan önskar att Utsk. må i detta afseende hafva fria händer och jag grundar denna åsigt derpå, alt jag anser ämnet erfordra utredning.
Stedingk, Styrbjörn:
Jag hade egentligen icke ämnat yttra mig uti förevar, fråga, då jag sjelf väckt en motion ang:de Bänkm:s-valen, men hvilken motion Utsk. afstyrkl.
Då denna min motion frän Utsk. förekom till öfverläggning på delta rum, yttrade jag, alt sedan Hr von Hartmansdorff inkommit med en motion, jemväl ang:de bänkmans-valen, jag vore den första, som skulle bidraga lill dessa vals afskaffande, dä man åt dem lemnade sä iinga uppmärksamhet.
Af sådan anledn. önskar jag framgång ät Hr von Hartmansdorffs motion och, om den i dess nuvar. skick icke kan af K. o. Ad. bifallas, anhåller jag om återremiss, på det att ämnet må vinna vederbörlig utredning.
Man har yttrat, att del skulle vara svårt att välja Electorer på detta rum, då man valde dem samfäldt och att, som Hr Akerman nyss yttrade, slumpen skulle fä ett större spelrum än under nuvar. förhållande.
Jag har förut yttrat, att jag häller mig vid Hr von Hartmansdorffs motion, men skulle vara färdig att hellre antaga Gr.
Ehrensvärds förslag, än det nuvar. valsättet, der, enligt min åsigt såsom det nu tillgår, slumpen har friare spelrum än annorstädes.
Jag vill uppvakta med ett exempel: jag minnes icke om det var vid sisth riksdag eller vid riksdagen förut, dä bänkm:s-val anställdes, dervid endast 3 personer voro närvar, inom afd:n och deltogo i valet.
I följd häraf anställdes lottning och vid kollationeringen befanns att den som var olycklig nog att blifva bänkman, hade röstat pä sig sjelf.
Enligt min åsigt är ett sådant tillstånd oefterrättligt, och jag är derföre färdig att rösta för Hr von Hartmansdorffs förslag.
Redan vid 1823 års riksdag förevar frågan om sättet ali välja Electorer inom detta Stånd.
En ledamot, Hr Riben, instämde då tili eli af Gr. von Schwerin framställt förslag.
Under diskussionen yttrade då Hr von Hartmansdorff, Aug.: ‘'Den modifikation Hr Riben föreslagit, är enlig med den framställning Gr. von Sehwerin gjorde den dag, ämnet första gången förevar.
De skäl, sorn då anfördes, synas mig talande.
Den värde ledamoten trodde då, att, om man valde Electorer bland hela Ståndet, ett allt för starkt inflytande skulle derigenom lemnäs öppet åt dem, som vanligen bo i hufvudstaden eller åt dem, som innehafva de främsta och 4 SO Den 12 Februari e. m. sista bänkarne på Riddarhuset, samt att de, der komme ifrån landet, skulle hafva mindre inflytande än som vederborde.
För min del är jag af samma mening.
Jag tror nemi. att om ett parti vid början af en riksdag hade öfverhanden bland R. o. Ad., i allmänhet räknadt, så blir för detsamma lättare att bestämma Electors-valet, i händelse det finge ske obehindradt inom hela antalet, än om detta vore fördeladt i 25 delar och hvarje sådan afd. valde en Elector inom sig.
Dä skulle det troligen hända, att pluralileten på någon afd. vore af annan mening än den rådande, och följaktligen insatte en Elector, som ej eller hörde till densammas anhängare, hvarigenom Electorerne blefvo mera blandade och i det hela mera oväldige, än om de rådande allena tillsatte dem de önskade.
Jag anser det dessutom vara lättare för hvarje person särskildt, att göra bekantskap med de ledamöter, som höra till hans 25 afd. och deraf utsöka en, än att bland hela mängden utsöka 25, (y det är, såsom en följd af Utsk:s förslag, nödigt att desse 25 på förhand äro bestämde åtminstone för de sista afdrne, emedan det eljest kunde hända, att de föreg:de borttagit dem, som dessa ämnat välja och att de under pågående val icke fmgo nog rådrum till att betänka sig”.
Till stöd för den åsigt jag uttalat, har jag således att åberopa Hr von Hartmansdorffs egna tankar om saken den tiden.
Jag anser intet farligare för sociala institutioners utveckling än liknöjdhet, den är ett förderf för stats-kroppens utveckling och tror jag derföre det vara af stor vigt, att man lifvar intresset hos R. o. Ad:s ledamöter, att här infinna sig sä talrikt som möjligt och icke genom en invecklad lagstiftning förqväfva deras håg att deltaga i allmänna angelägenheterna.
Talare före mig hafva så fullständigt och fört jenst fullt bevisat obehöttigheten utaf det gjorda förslaget, att jag nu inskränker mig att endast begära bifall till Utsk:s betänk.
Hvilket högst betydligt inflytande Utsk:n utöfva på riksdagens förhandlingar, är för hvar och en väl bekant.
Det lämpligaste sättet för deras tillsättning är också derföre, enligt min åsigt, en fråga af den vigt, att allt hvad som möjligen kan bidraga till dess utredning och till en sjelfständig öfvertygelse derom, bör vid delta tillfälle framläggas.
På denna grund torde det ursäktas att äfven jag uppträder, fastän tiden redan är långt framskriden, för att taga något närmare i skärskådande, om verkeligen allt det, som blifvit anfört till förmån för Hr von Hartmansdorffs förslag, håller profvet inför en oväldig granskning.
Jag förmodar, åtminstone för min del, att motsatsen snart skall visa sig.
Man har först och främst sagt, att förslaget är rationelt; men jag vågar alldeles bestrida detta påstående.
Så framt man med rationell, vid detta tillfälle, menar att Ståndets gemensamma vilja bör afgöra Utsk:s-sättningen, så är blott en utväg rationell — den nemi. att omedelbarligen inom Ståndet utse ledamöterne i Utskrn.
Omöjligheten, eller åtminstone den stora svårigheten, af ett sådant valsätt inom ett Stånd af 5 å 600 ledamöter, är emellertid uppenbar för Den 12 Februari e. m. •481 för hvar och en.
Men för att närma sig det rationella så mycket som möjligt, borde man dä åtminstone välja särskilta delegerade, eller electorer, för tillsättandet af hvarje Utsk., ty dä först skulle det inträffa att så framt man lyckades riktigt bedöma sina electorer, skulle öfver alla Utsk:n blifva ett sanni uttryck af Ståndets vilja och anda.