Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, täcktes förklara, huruvida Hr Gr. o. Landtm, anser Hr Dalmans förslag, i händelse det antages, skola kringgå det redan vid 5:te punkten fattade beslutet.
Detta underställer jag Hr Gr. o. Landtnäs bedömande, under förkla - 33* Den 35 Juli f. m. rande på förhand, att jag förblifver vid hvad Hr Gr. o. Landtm, i detta fall täckes besluta.
Dä det beslut, som fattades vid 5:te punkten, afsäg förhållandet med silfverkop, när coursen står öfver pari, meli uti 6:te punkten deremot är fråga om slika köp, när coursen står vid eller tinder pari, kan jag icke tinna, att Hr Dalmans förslag innefattar någon stridighet mot det vid 5:te punkten fattade beslutet, och ser således icke heller hinder för framställande af propos. till detsammas antagande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att, sedan H. Ex. blifvit interpellerad att yttra sin enskilda tanka, rör:de Hr Dalmans förslag, ansåg H. Ex. sig böra nämna, det han fann detsamma i rak stridighet emot II. o. Ad:s nyss fattade beslut, men ville likväl underställa denna mening 11. o. Ad:s bedömande.
Då jag, emot Hr Gr, o. Landtnäs förklarande, och för att icke än längre upptaga R. o.
Ad:s tid icke vill påstå, att Hr Landtm, inhemtar Ståndets tanka, huruvida Ståndet icke yrkar framställandet af min propos. i detta fall; så, och ehuru jag anser prejudicatet af Hr Landtmrs vägran Vara ganska vådligt, får jag åtnöja mig med att till prot. anmäla min reservation mot det förklarande, Hr Gr. o. Landtm, afgifvit.
Frih. Rantzou anmälde äfven till prot. sin reservation emot Hr Landtnäs förklarande.
Uppå derefter förnyad propos. blef Gr.
Cronlijelms ofvan upptagna förslag bifallet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 e. m.
In fidem protocelli, F1 O. Silfverstolpe.
Fredagen den 25 Juli 1834- Plenum kl. 6 e. m.
Fortsattes pröfningen af BancoUtskrs utlåt.
7:de punkten: att Bancostyrelsen må kunna, äfven genom minskning af ett för rörelsens behof umbäriigt öfverskott i representativt mynt, bibehålla proportionen emellan metalliska cas - Den a5 Juli e. m. ■21 1 san och sedelstocken och för detta ändamål berättigas att — förpanta Bankens ägande inteckningar i fastighet, under vilkor, att den i skuldförbindelserna Banken särskildt förbehållna u p psägningsrätt för hela skuldbeloppet icke får af annan innehafvare begagnas; — försa 1 ja, till större eller mindre belopp, Bankens inne hafvande statsobligationer, — upptaga lån mot räntebärande obligationer, ställda på viss tid eller uppsägning, samt — derest sådant, emot förmodan, skulle af behof påkallas, minska eller inställa Bankens utlåningar.
Jag får först förklara, att ehuru jag hyser olika tankar med BancoUtsk. i flera afseenden, sorn röra grunderna för Bankens blifvande rörelse, måste jag dock erkänna, att Utsk. försökt och bemödat sig om att besvara de anmärkningar, som gjordes mot betänk.
N:o 6 före detsammas återremitterande, och hvarvid äfven jag sökte fasta uppmärksamheten å nödvändigheten att, i sammanhang med den beslutade utvexlingen, införa ett bättre och fördelaktigare creditväsende, än vi nu äga.
Jag skall likväl icke tillåta inig att nu ingå i dessa delar af betänk., utan uppskjuter dermed, till dess de punkter förekomma, som innefatta förslag till den blifvande lånerörelsen; och det torde då komma att visa sig, huru Utsk. uppfattat den vigtiga angelägenhet, hvarå jag tog mig friheten fasta uppmärksamhet, och on» icke Utsk. mera förvärrat, än afhulpit det onda.
Jag skall nu inskränka mig till förklarandet, att jag icke kan bifalla Utsk:s tillstyrkande i 7tde punkten, att
Bancostyrelsen må äga rätt förpanta ägande fastighets-lånehandlingar, emedan jag icke anser en sådan åtgärd kunna, med bibehållande af vederbörande gäldenärers rätt, äga rum.
Jag har yrkat och fortfar att yrka, det sådana handlingar må, i fall af behof, öfverlemnas till Riksg.cont., mot erhållande af dess obligationer, och detta anser jag så mycket angelägnare numera, som R. o. Ad. beslutat, att Bancostyrelsen skall berättigas begagna creditiv emot hypothek af statsobligationer; och man lärer väl icke kunna begära att erhålla sådana emot hypotheker till mindre belopp, än sjelfva creditsummorna.
I alla fall är det för rörelsen i landet nödigt att få statspapper i gång.
Jag betviflar, att Bancostyrelsen förmår bedöma, när för rörelsen umbärliga öfverskott af representativt mynt böra antagas förefinnas, då jag icke vet, hvarifrån Bancostyrelsen kunde hemta tillförlitlig ledning för ett sådant omdöme, och jag bestrider altså ett dylikt medgifvande åt styrelsen, likasom jag yrkar, att Utsk:s tillstyrkande i slutet af punkten, att Bancostyrelsen må äga rätt inskränka lånerörelsen, jemväl bör förfalla; ty då styrelsen får creditivrätt på i millioner, äger andra ressourcer till omkring io millioner samt dessutom får utgifva egna obliga - Å 322 Den 25 Juli c. m. tioner, tyckes styrelsen äga tillräckliga utvägar för att fullgöra sina functioner, utan att någonsin behöfva indraga lånerörelsen, så framt nemi. de förut omnämnda utvägar ordnas på ett sätt, hvarigenom de i verkligheten blifva för Bancostyreisen verkställbara.
Jag har uppträdt för att hemställa, om icke åtskilliga redactionsförändringar i denna punkt äro nödiga, sedan R. o. Ad. icke antagit förslaget om en viss proportion emellan reella fonden och sedelstocken.
Det står i punkten, att Bancostyreisen må vidtaga åtskilliga åtgärder för att bibehålla proportionen emellan metalliska cassan och sedelstocken.
Jag tillstyrker, att det i stället må heta, alt Bancostyreisen, då den anser nödigt förstärka den metalliska cassan, äger vidtaga det eller det.
Ehrenborgh instämmer jag deruti, att en redactionsförändring i denna punkt måste vidtagas till följd af förut fattade beslut; och jag får tillika fästa uppmärksamheten derpå, att motiverna stå i full contradiction lill den händelse, hvarför de äro lämpade.
Der står nemi , att ”Bancostyreisen må kunna äfven genom ”minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i ”representativt mynt bibehålla proportionen emellan metalli”ska cassan och sedelstocken <Stc.”
Det lärer väl falla af sig sjelf, att, om sedelstocken ingått i Banken till så stort belopp, att den metalliska cassan icke uppgår till 2 millioner, finnes icke af sedlar uti rörelsen någon summa, som kan benämnas såsom öfverskott af rörelsens behof.
Minskningen måste således äga rum för att kunna fortsätta vexlingen, och då bör man tala uppriktigt och rent språk, samt sålunda säga, att om Banken, för att kunna fullgöra dess utvexlingsskyldigheter, sådant behöfver, när insättningarna äro så starka och silfverköp icke kunna ske, då berättigas Bancostyreisen att förpanta Bankens inteckningar i fastigheter.
Men jag ser icke, hvartill förbehållet, att de nya innehafvarne af Bankens fordringsdocumenter icke få uppsäga lånen, skall tjena.
Ingen lär vilja köpa ett sådant document utan med samma rätt, sorn första fordringsägaren det innehaft.
Då dessutom Banken äger skulder, dem hon icke kan på annat sätt betala, måste hon dertill upplåta sina tillgångar med samma rätt, som hon dem sjelf innehaft.
För min del skulle jag tro, att, sedan Bancostyreisen, på grund af beslutet vid 3:dje punkten, är berättigad att använda Bankens obligationer för metalliska cassans bibehållande vid 2 millioner, är 7:de punkten helt och hållet öfverflödig.
Men skall den stå qvar, måste man icke tala om umbärliga öfverskott vid en tid, då de ifrågavär. åtgärderna skulle vidtagas (ty då är ganska säkert stor nöd i landet), utan säga, att Banken skall i första rummet upprätthålla vexlingen; och om D c 11 u5 Juli c. m. 22J för ett sådant ändamål det skulle erfordras, berättigas hon att afyttra sina fordrings- och tillhörande säkerhetshand1 ingar.
Den nu föredragna ?:de punkten afser fall, hvilka icke kunna uppkomma, så länge Banken är ensam sedelbank, men sorn lätt kunna inträffa, om Banken får flera rivaler.
Om t. ex. den nuvarande sedelstocken antages till 3a millioner, och a:ne privatbanker uppstode, som satte 8 millioner hvardera i rörelse, så torde det icke vara svårt att finna, det landets industri icke genast kunde utveckla sig till den höjd, att den sysselsatte ett 5o proc. större rörelsecapital, och att coursen sålunda skulle visa benägenhet att stiga, till dess myntmassan åter nedgått.
Uti andra länder, då någon bank uppstigit, som gjort intrång i de förras rörelse, har den första och enkla åtgärden varit, att lånerörelsen hos de öfriga minskats i mån som densamma af den nya ersattes; men denna utväg harafBancoUtsk. blifvit föreslagen att endast i sista hand tillitas, hvarföre det varit nödigt att uppgifva andra utvägar till det möjliga missförhållandets afhjelpande.
Jag nekar icke, att, i anledn. af R. o. Ad:s vid a:dra punkten fattade beslut, första perioden i förevar, punkt icke passar; och jag föreslår derföre densammas borttagande, samt att det i stället må heta:
Bancostyrelsen berättigas att vid inträffande behof <&c. livad Frih.
Cederström?
nu yttrade farhågor beträffar, tror jag, att han, då betänk, sista gången var under öfverläggning, framställde och fick desamma besvarade.
Hvad angår Ilr Frih:s påstående, alt Banken, vid inträffande förpantningar af dess ägande inteckningar, jemväl borde öfverlåta dess uppsägningsrätt, får jag erinra, att förbindelserna väl äro ställda på 6 månaders uppsägningsrätt, men att derjemte reglementet förbjuder Bancostyrelsen att deraf begagna sig; hvadan låntagarne ägt skälig anledning tro, det de skulle få behålla lånen qvar, så länge de iakttaga föreskrifna ränte- och amorterings-inbetalningar; och det skulle dessutom innebära en orättvisa , om somliga lån skulle uppsägas, för det Banken afhändt sig desamma, och andra, dem en sådan öfverlåtelse icke träffat, få stå qvar.
Af sådan anledning har stadgandet i denna del influtit.
Hr Gunther har yrkat, .att inteckningarna måtte deponeras i Riksg.cont., för att emot obligationer af detta verk utbytas.
Detta vore en ytterligare utväg, och jag har ingenting deremot, i fall svårigheter komnie att möta vid direct förpantning.
Riksg.cont. kunde derpå icke förlora, då det erhölle lika stor ränta som den, hvarmed de utgifvande obligationerna löpte.
Men anledningen, hvarföre Utsk. gifvit det ifrågavar. tillstyrkandet, arden, att Utsk. trodde inteckningshandlingarna låta lättare använda sig än obligationer.
Jag saknar erfarenhet i denna del, men skulle för min del vara benägen tro, att obligationerna lättare funné afnämare.
För närvar, har Banken Den a5 Juli e. m. af båda sorterna, så att den kan begagna den utvägen, som visar sig fördelaktigast.
Hr Gunther har vidare anmärkt, att Bankens nu ägande statsobligationer ej förslå som hypothek för hela det beslutade creditivet, och han har deruti rätt; likväl föreställde jag mig, att 4>4oo,ooo r:dr böra motsvara behofvet i denna del, åtminstone till nästa riksdag.
Jag erkänner, att jag blifvit lugnad af den siste talarens yttrande emot den farhåga jag liyste för den i början af ifrågavar. punkt uttryckta princip, att åt Bancostyrelsen skulle öfverlemnas rättigheten att sammandraga eller utvidga rörelsecapitalet.
Frölichs anförande afbröts genom ankomsten af en deputation från PresteSt., anförd af Vice Talmannen, Biskopen och Commend.
Doct. af Wingård, hvilken genom uppläsande af ett prot.utdr. af denna dag tillkännagaf PresteSt:s i anledn. af BancoUtskts utlåt.
N:o 17 fattade beslut, med undantag af utvexlingsdagen, hvilken PresteSt. bestämt till d. 1 instundande October, af liufvudsakliga enahanda innehåll som B., o. Ad:s. Gr. Frölich fortfor:
Då det icke är interessant att ensam höra sig sjelf tala, vill jag icke vara vidlyftig, utan inskränker mig till instämmande med Hr v.
Troil uti den redaction af y:de punkten, som han föreslagit, i hvad den angår ingressen till punkten t. o. m. berättigas.
Men jag tror icke, att det är enligt med R. o. Ad:s förut fattade beslut att här tala något om grundfonden; likaså tror jag, att det icke är en riktig sats, att
Bancostyrelsen skulle upptaga lån emot rän tebärande obligationer.
Det innefattar en absorbering af capitaler, som eljest kunde sprida sig i rörelsen; och jag vet icke, hvarföre man skall fullfölja denna praxis, då den icke behöfves för Bankens soliditet.
Det är principlöst, att R.
St. såsom bankägare anmoda sin bank att göra lån emot egna obligationer.
Helt annat vore det, om de Jemnade dem fonder att röra sig med.
Efter jag åter har ordet, vill jag fullfölja upptagandet af den princip, hvaremot jag ville uppställa några argumenter, då jag nyss blef afbruten.
Jag ville säga, att ingressen till 7:de punkten, sådan den der lyder, berättigar till misstroende om rätta meningen deraf.
Den innehåller för det första en dubbel sats, hvilket alltid föranleder till tvetydigheter och ovisshet hos tillämparen.
Der står nemligen, att ändamålet är, dels att rörelsen icke bör äga umbärliga öfverskott i representativt mynt, dels att proportionen emellan metalliska cassan och sedelstocken skall genom de föreslagna åtgärderna bibehållas.
Efter Ståndets beslut vid 2:dra punkten komrne detta sednare ändamål att såvida förändras, att det blefve att uppehålla d< " metalliska cassan vid det stad - Den i5 Juli e. ra. 225 gade minimibeloppet.
Hvad beträffar ändamälet att skaffa umbärliga capitaler ur yägen, är det ganska ovisst, när sådana böra anses befintliga.
Hr v. Troil har visserligen förklarat meningen vara den, att när myntmassan genom uppstigande enskilda penninge-inrättningar komme att befinnas öfverflödig för rörelsen, skulle minskning i Bankens sedelutgifningar äga rum.
Jag medgifver, att ett öfverflöd verkligen kan uppstå; oeh det var ett sådant, som jemte andra orsaker åstadkom den kris i Engelska penningeväsendet, som år 1825 ägde rum.
Sådana äro högst skadliga för hvarje land; och jag anser således, att den mening är riktig, att statsbanken bör retirera, då andra uppträda, sorn förminska behofvet af den förras anlitande.
Men jag kan icke tillåta Bancostyrelsen att döma, om rörelsecapitalet är för litet eller för stort, och att Bancostyrelsen altså icke hvarken bör fa minska eller öka rörelsecapitalet, utan den auetoritet, som vakar öfver både statsbanken och privatbankerna.
Jag vill visserligen icke frånkänna styrelsen det förtroende, den kan förtjena; men jag vill icke lemna henne en så vidsträckt magt sorn att, när hon behagar, rycka näringarna än hit och än dit.
Sedan emedlertid Hr v. Troil, som haft så betydlig del i utarbetandet af Utsk:s betänk., lemnat de upplysningar, jag här ofvan upptagit, så är jag för min del tranquiliserad; och jag önskar, att någon utaf de Hrr, som förut ledt redigerandet af propostna i denna fråga, jemväl må åtaga sig det bestyret i afseende på denna punkt.
Mig kan det icke tillhöra, enär jag velat hafva bort alla dessa punkter.
Det är förut anmärkt, att statsobligationer uti ett föregående beslut blifvit till hypothicering af Bancostyrelsen upplåtna.
Här äro de medgifna till försäljning.
Jag tycker skillnaden är obetydlig; men, som sagdt är, jag öfverlemnar redactionen till dem, som varit redactörer vid de föregående besluten.
Det har blifvit yttradt, att afsigten med de föreslagna stadgandena vore den, att, i händelse enskilda associationer uppstode, hvarigenom ett öfverflöd af representativt mynt inträffade, skulle Banken göra indragningar.
En annan ledamot har sagt, att sådant vore ganska riktigt.
För min del tror jag, att man bör så ställa till, att statsbanken står oberoende af alla enskilda inrättningar.
Så länge skatterna utgå i bancomynt är det angeläget att hafva dem och icke valuter, som undantränga det goda myntet.
Banken befinner sig under allmän lag, och det undantag, som uti förevar, punkt i afseende å Bankens inteckningar är föreslaget, står i strid med lag; ty i den stund, Banken öfverlåter sina tillgångar, kan hon icke lagligen göra någon inskränkning i rättigheten för den blifvande ägaren att använda dem lika vidsträckt, som Banken kunnat använda dem sjelf.
Det vore dessutom omöjligt att få för10 H. 29 Den »5 Juli c. w. sälja de ifrågavar. papperen utan förlust, om sådana restrictioner beslötes; men utan dem tror jag, att första inteckning i fastigheter af jord lätteligen skulle låta afyttra sig.
Det är nödvändigt, att då man vill stifta grunder för en lag, måste man antaga sådana, som blifva möjliga att följa vid tillämpningen; och jag anser det alldeles oantagligt, att Banken skall betaga de blifvande innehafvarne af inteckningarna att begagna sig af uppsägningsrättigheten.
Documentet bör endast med en simpel transport öfverlåtas, så att den kan gå från man till man.
Hvar finnes väl lag eller rättsgrund derför, att Banken skall mera få sätta sig på sidan om den allmänna lagen, än hvar och en enskild?
Slutligen yttras i betänk.: ”att Bancostyrelsen äger, derest sådant, emot förmodan, skulle af behof påkallas, minska eller inställa Bankens utlåningar.”
Det är gifvet, att om
Bancostyrelsen icke kan fortsätta att vexla och ser lån uttagas på förmiddagen för att på eftermiddagen utbytas emot silfver, beliöfver Banken icke fortfara att lemna sådana lån.
Detta är klart och beliöfver icke i några reglementen utsättas; ty det är ett vilkor för Bankens existens, och hon måste begagna den utvägen, om fullgörandet af hennes utvexlingsskyldighet sådant fordrar.
Jag anser i öfrigt lika med Hr v.
Troil, att i mom. af punkten bör utgå.
Det i mom. bör sålunda förändras: att styrelsen berättigas föryttra Bankens ägande inteckningar i fastighet; och dermed punkt. 3 morn., som innefattar rättighet att försälja statsobligationerna, är, såsom Gr.
Frölich anmärkt, redan i ett föregående beslut medgifvet. 4 morn., ang:de upptagandet af län, bör qvarstå; ty det faller af sig sjelf, att Banken icke kan betagas en sådan rättighet, om den deraf behöfver begagna sig.
Sista mom. bör utgå.
Hr Lefre'11, Joli.
Då jag begärde ordet, var det egentligen för att upptaga några anmärkningar af Gr.
Men då Hr Gr. slutade sitt anförande med att gilla åsyftningen uti den ifrågavar. punkten, finner jag icke skäl att ingå i något närmare svaromål i den delen.
Jag ber dock att få tillägga några ord.
Hr Gr. har sagt, att uti 3:dje punkten redan är taladt om statsobligationer, och förmenat, att något annoncerande här icke vore behöfligt.
Jag får harvid fästa uppmärksamheten å, att då Banken ager en mängd dylika obligationer, torde det icke vara oriktigt att, i händelse icke alla kunna användas enligt 3:dje punkten, en del må kunna begagnas enligt den y:de; likasom contanta penningar, då de icke kunna användas till inköp af en vara, kunna utgifvas för en annan.
Hr Gr. har gillat Hr v. Troils åsigt, att statsbanken omsider bör gifva vika för solida privatbanker.
Vi finna ock, om vi betrakta lagen för privatbanker af år 1824, uti premisserna uttryckt, att meningen var, att penningerörelsen småningom skulle öfverföras från statsbanken till privatbanker.
Jag lemnar derhän, hvad af - Den a5 Juli c. m. 327 seende Frih.
Cederströms i motsatt åsigt yttrade farhågor om uppkommande svårigheter för menigheten att anskalfa verkligt mynt till skatternas betalande må kunna förtjena.
Jag tror likväl icke mycket på grunden för en sådan farhåga, enär jag förmodar, att man aldrig skall komma till den oreda, att privatbankernas sedlar emottagas i Kronans uppbörd.
Om sådant icke sker, och derifrån må Gud bevara oss! tror jag, att vi af en gifven erfarenhet kunna sluta, att privatbanker icke kunna uppträda till den betydlighet, att de skulle förmå uttränga statsbanken.
Der de finnas, verka de endast inom provinsen, och de böra alltid omgärdas af correctiver såväl mot det ena sorn andra missbruket.
Det fägnar mig, att Frih.
Cederström medgifvit
Bankens rätt att inskränka och indraga sin rörelse, om behofvet sådant påkallar; men jag förstår icke, hvarföre det ej skall få uttalas, då det i alla fall är en häfdvunnen vana hos allmänheten att tro och veta, det Banken aldrig begagnar sin rätt i detta afseende.
Då denna åtgärd är ställd i sista rummet och så mångå säkerhetsmått skola passeras, innan den kan komma i fråga, vet jag icke, hvarföre man ej kan uttrycka den, såväl som hvarje annan grundsats.
Jag önskar icke sådana satser, som innehålla något, hvilket blott inses af de få, som deltaga i besluten, och icke af den stora allmänheten.
Låtom oss icke dråga strå för någon, icke vid våra beslut tillåta oss något: förstås inunder, som kunde anses såsom svek.
Cederström har opponerat sig mot den clausul i ett moment af punkten, att, vid förpantning af Bankens inteckningar i fastigheter, uppsägningsrätten icke, af den nya innehafvaren skulle få begagnas, och han har sagt att domaren icke skulle göra ett sådant förbehåll gällande, samt frågat, hvaruti rättgrunden för undantaget består.
Jag är icke lagkarl, men har dock ofta hört den regel, att uti civila frågor bryter förord lag.
Jag tror, att denna regel här är fullt tillämplig; och jag hemställer till Hr Frih. sjelf, om väl han, såsom f. d.
Landshöfding, ansett sig kunna ålägga betalning af en revers, hvarvid såsom förbehåll var fästadt, att den icke finge uppsägas.
Hr Frih. har yrkat, att öfverlåtelsen må ske genom en simpel transport.
Jag emotsätter mig detta på det högsta och tror, att Utsk. iakttagit en skyldig omtanka för låntagarne, som påräknat en betalningstid af 28 år och haft all probabilitet för sig, att deras lån icke skulle blifva uppsagda.
Jag yrkar således bifall till de grundsatser, som i y:de punkten uttryckas, under medgifvande endast af en sådan redactionsförändring utaf ingressen, som kän erfordras i anledning af R. o. Ad:s förut fattade beslut.
Jag är fullkomligt nöjd såväl med de i förevar. y:de punkt uttryckta grundsatser som de stadganden, hvilka derifrån blifvit härledda, och här uppgjort förslag till en sådan redaction, som innefattar de jemnkningar, hvilka äro nödiga lill följd af förut fattade Den 25 Juli e. m. beslut.
Denna redaction skulle lyda sålunda: ”Att Banco”styrelsen må kunna, till bibehållande af metalliska cassan ”öfver det fastställda minimibeloppet och till minskning af ”ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt ”mynt ékc. &c.” Jag tror icke, att det är likgiltigt att i sjelfva banklagen uttala de grundsatser, enligt hvilka stadgandena tillkommit.
Jag tror altså, att det är riktigt att antyda, att de uppräknade medlen må begagnas, icke blott för bibehållandet af metalliska cassans minimibelopp, utan jemväl, hvad rättigheten till sedelindragningen beträffar, då ett öfverflöd af representativt mynt visar sig i rörelsen.
Jag godkänner för min del fullkomligt de 4 särskilda momenterna af punkten.
Cederströms anmärkning emot det förslå, så är den redan tillräckligt besvarad.
I afseende å Gr.
Frölichs anmärkning emot 2 mom. får jag erinra, att uti R. o. Ad.'s beslut vid 3:dje punkten slår, att Bancostyrelsen må kunna för erhållande af creditiv använda äfven statsobligationer.
Kan styrelsen erhålla creditiv utan ett sådant användande, så skadar det ju icke, att dessa obligationer kunna på annat sätt employeras, så att behofvet att indraga lån må vara så mycket aflägsnare.
Hr Gr. synes således här hafva talat emot det interesse, han sjelf synts vilja försvara.
Vidkommande 3:dje morn., har Gr.
Frölich bestridt, att Bancostyrelsen skulle äga upptaga lån.
Jag tror, att om man betoge styrelsen en sådan utväg, skulle styrelsen så mycket lättare kunna komma i behof af att indraga lån.
Det hör dessutom till en sund bankförvaltning, att den icke blott kan äga bevilja lån, utan äfven sjelf upptaga sådana.
Ang:de 4:de mom. finner jag visserligen, att någon tillämpning deraf aldrig lärer komma i fråga; men rättigheten är fullkomligt principenlig och alltför vigtig för att uteslutas från grunderna för en banks rörelse.
Jag yrkar således bifall till hela punkten med en sådan förändring af ingressen, som jag i min uppgifna redaction dertill föreslagit.
Frih. Rantzou, Joh. Alb., förenade sig med Gr. Cronhjelm.
Då jag nu utber mig tillåtelse att få utveckla mina åsigter, rör:de denna yrde punkt, som är en bland de vigtigaste, får jag börja med den förklaring, att häri ligger ett bland skälen, hvarföre jag icke i går kunde ingå på Frih. Ehrenborghs och Gr.
Frölichs förslag att collectivt afgöra flera punkter på en gång, emedan jag då icke blifvit i tillfälle att uttala min opinion öfver yrde punkten.
Denna punkt börjar sålundar Att Bancostyrelsen må kunna, äfven genom minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representativt mynt, bibehålla proportionen &c. Men hvilken skulle väl här bedöma umbärligheten?