Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af föreskriften i 2:dra §:n 2:dra mom:t synes det också vara alldeles klart, alt om klagan föres hos K. M:s Befh:de öfver en verkställd obillig indelning, sä måste den uplagas, men om då icke i förfaltum finnes ett sådant stadgande, som jag föreslagit, eller något dermed likartad!, har K. M:s Beflnde icke någon anledn., att rälta de felaktigheter, som möjligen blifvit begångna.
Lagerbjelke har sagt, att en sådan jemkning, som jag föreslagit, endast kan ske första gången, som ett fattigvårds-samhälle indelas till kretsar eller rotar.
Sä är det visserligen och sä måste det vara, ty ändamålet med indelningen i rotar eller kretsar skulle ju helt och hållet förfelas om den icke skulle ega bestånd en längre tid.
Huru skulle eljest hvarje särskild rote ega något intresse att vårda sina fattiga på ett ändamålsenligt sätt?
De skulle snart kasta dem tillbaka på församlingens gemensamma fattigvård.
Rättast är derföre att jemkningen blott sker vid den första indelningen; sedermera får väl hvarje krets eller rote betrakta sig som ett fristående fattigvårds-samhälle och söka inom sig ordna sin fattigvård så godt sig göra låter.
Mot del nuvande stadgandet har inom Utsk:n, särdeles af BondeSt., ganska vigtiga anmärkmr blifvit framställda, enär man i allmänhet anser, åtminstone i vissa orter, att fattigvården bättre besörjes genom indelningen i smärre kretsar eller rotar,, än Den 30 A u gu st i. 169 om dessa äro stora, isynnerhet i sådana län, der socknarne äro mycket vidsträckta; och skulle det erfordras enhälligt bifall till roteindelningar, kunde det inträffa, såsom ofta sketi, alt en enda röstegande af kittslighet eller annan orsak sälte sig emot hela fördelningen, samt sålunda alldeles tillintetgjorde densamma.
Det mest rationella sättet vore visserligen det alternativ, som jag inom Hiskin sökt göra gällande, men hvilket der föll, emedan man fruktade, att någon rote-indelning icke skulle kunna tilIvägabringas om de fleste röslegande inom hvar och en af kretsarne eller rotarne finge bestämma om de ville på fördelningen ingå.
Man invände nemi. att en rote understundom kan bestå af en enda större egendomsägare, som samlat på sig en mängd stat-lorpare och andre fattige, och att det skulle ligga i dennes intresse att icke ingå på en sådan fördelning.
På grund af hvad jag sålunda haft äran yttra, hemställer jag om icke R. o. Ad. skulle som sitt beslut behaga antaga min reservation, men anser det i Lektor Sondéns reservation förekommande tillägg vara alldeles öfverflödigt, om man tager i betraktande innehållet af 2:dra §:n 2:dra momit.
Den oerhörda och förskräckliga till vext, som faltigvårds-besvärei erhållit, sedan första fatligvårdsförordmn utkom, manar att vidtaga alla möjliga åtgärder för att minska detta besvär.
Ty huru enorma utgifterna än hafva varit och huru ofantligt de för hvarje år tillvext, hafva likväl resnllalerne visat sig så föga tillfredsställande, alt liggarnes antal förökats och att det underhåll, som lemnäs de fattige, icke pä långt när kan anses vara tillräckligt för deras lifsuppehälle.
Vid sådant förhållande, och då, såsom sagt är, de fattige lill vexa i antal, är det af största vigt att något göres för att möjligen åstadkomma ett bättre sakernas skick, och såsom en utväg härtill har inom Utsk:n gjort sig gällande den mening, att indelningen i rotar skulle vara att föredraga framför fattigvårdens läggande på de stora kretsarne.
Det är nemi. naturligt, att om den rote, som har sig ålagdt att draga försorg om de fattige, blir mindre, så kan också den tillsyn, som lemnäs dessa fattige, blifva mera omsorgsfull och rote-intressenterna kunna genom sorgfällighet söka förebygga en alltför stor tillvext i de fattiges antal, hvarjemte de också, vid förefallande arbeten, möjligen kunna draga någon liten fördel af deras arbetsbiträde.
På detta sätt har, enl. hvad inom Ulsk:n blifvit visadt, och då skyldigheten är fördelad på manga, ingen något intresse att hvälfva ifrån sig pä den stora kommunen en pligt, som åtminstone icke i första rummet drabbar honom sjelf.
Den drabbar honom visserligen genom de bidrag, som han måste lemna; men han har dock härigenom ett intresse att söka förebygga fattigdomens tillvext, hvilket han icke skulle hafva, om han i första hand drabbades af detta onus.
Dessutom om jag, såsom delegare af en rote, sökt indela fattigvården derstädes på ett lämpligt sått, så har jag sjelf omedelbart och i första liand förmånen deraf; hvaremot, om jag skulle befatta mig med fattigvården för hela kommu-! nen, så skulle jag afskräckas från den nödiga omtänksamheten att på eli ändamålsenligt sätt ordna densamma.
Jag hvälfver då ifrån 170 Den 30 Augusti. mig besväret på sockennämnden, hvilken också i allmänhet saknar både lid och lust att med detta ämne allvarligt befatta sig.
Just pä delta sätt har fattigvården så ofantligt tillvexl och visat så föga tillfredsställande resultater.
Det var med afseende härå och för alt underlätta möjligheten att lå en, om jag sä må säga, mera inskränkt omvårdnad om de fattige, som R.
St. vid sista Riksdagen begärde att få en sådan fördelning i rotar, hvilken K.
M. också i Sin år 1853 utfärdade forfattn. medgifvit.
Men dervid har tillkommit det stadgandet, att samtlige vid sockenstämman i beslutet deltagande röstegandes bifall skulle erfordras för en sådan indelnings åvägabringande.
Nu har, säger man, erfarenheten tillräckligt ådagalagt, att för åstadkommande af enighet i sådana frågor förulsätfes en så ovanlig öfverennsstämmelse i äsigter, att man i allmänhet icke torde kunna räkna derpå; och om äfven, såsom en talare npgifvit, en sådan öfverenskommelse på något ställe blifvit träffad, torde dock flere exempel derpå vara högst sällsynta.
Ty sällan lärer väl inom en kommun linnas någon, som icke så mycket inser sitt eget intresse, alt han icke begriper, att han på detta sätt sjelf drabbas af följderna utaf sina fel.
Få de många ställen, der, enl. den method, som man i jordbruket följt, de fria och sjelfständiga arbetarné blifvit borttagne och i stället stat-torpare införde, der skulle det naturligtvis alltid för en jordbrukare, som har en stor mängd sådana stat-torpare, vara menligt, att han sjelf roed detta statfolk skulle utgöra en rote, hvarigenom, såsom jag nämnt, följden af hans oriktiga förfarande omedelbart skulle drabba honom sjelf.
Det är sålunda klart, att alltid någon skall finnas, som motsätter sig införandet af en sådan indelning, och om blott en enda motsätter sig densamma, så kan den icke komma till stånd.
Inom Ulsk:n fanns fördenskull blott en mening om fördelarne af rote-fördelningen, och vill raan i allmänhet gynna den, tror jag att en förändring i nu gällande stadgande, ang:de det enhälliga bifallet, bör vidtagas.
Della om sjelfva saken.
I fråga åter om Frih.
Afströmers reservation, skulle jag för min del icke motsätta mig densamma, så framt det 'stadgande, som lian föreslagit, kunde anses behöfligt.
Men, så vidt jag förstår, erfordras det alldeles icke.
Irsta mom. af 2:dra §:n skulle enl.
Ulslcus förslag innehålla: ”Opstår fråga att i afseende på fattigvården fördela samhället i kretsar eller rotar, med åliggande för en hvar af dessa, att dithörande fallighjon försörja, vare sådant ock tillåtet.”
Nu är det naturligt, att ett i sådant afseende fattadl beslut, lika som alla andra, kan, på grund af anförda besvär, af Landshöfd.- Emhetet ändras.
Derom behöfver man således icke gifva vidare föreskrift; men skulle den behöfvas, så finnes den redan i 2:dra mom:tet, som talar om falligvårds-samhällets ordnande och att beslut derom skall i vissa fall tili K. M:s Beflnde öfverleronas.
Har ett sådant öfverlemnande icke skett, så förfaller frågan.
Således linnes i detta mom. ett alldeles tillräckligt antydande derom att ett sådant beslut kan dragas under Landshöfd -Embetets pröfning.
Att denna pröfning skall inskränkas dertill, ali Landshöfd.-Embetet endast skulle ega tillse, huruvida beslutet är enligt med gällande
Den 30 Augusti. 171 förtaltn:r, kan jag ingalunda inse.
Ty just vid sjelfva öfverlemnande! till Landshöfd. kunna ju besvär anföras, och då eger också, efler milt förmenande, Landshöfd. att tillse, det ieke något beslut fattas, som är stridande mot en eller annan rotes bästa.
Den fara, som en talare har antydl och som Frih.
Alströmer genom sitt förslag åsyftat att förekomma, förefinnes således icke.
Ett så beskaffadt tillägg, eller en så beskaffad anvisning för Landshöfdm, huru han i dette fall skulle göra, synes mig fördenskull öfverflödigt; ty om en rote, med anförande af besvär öfver sockenstämmans beslut, ådagalägger, att den genom ett dylikt beslut skulle mer än tillbörligt betungas, så kan det väl icke falla någon in att icke Landshöfd.- Embetet efter pröfning af förhållanderne skulle meddela rättelse.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, och då jag för min del anser indelningen i rotar kunna komma att verka synnerligt välgörande, vågar jag anhålla om bifall till Utsktns förslag i denna punkt.
För min del anser jag det här ifrågavar:de förslaget vara ganska välbetänkt.
Jag skulle blott vilja förändra det så, alt i första raden infördes: ”på hvart och ett faltigvårds-samhälle på landet ankommer” etc., emedan förhållandet på landet och i stad är helt olika.
Jag gillar belt och hållet Gr.
Lagerbjelkes anmärkn, rörtde förhållandet med städerna och de närmast dem liggande församlingar, der de fattiges fördelning är högst ojemn.
Deremot tror jag, alt mycken fördel skulle genom en sådan rotein delning, som af Utsk:o blifvit föreslagen, vinnas för landsbygden.
Man behöfver blott kasta en blick på förhållanderne inom socknarne på landet.
Då man der ser, huru de fattige äro fördelade på kommunens yta och huru dessa fattige tid efter annan dit inkommit samt efterforskar orsakerna dertill, skall man finna, att en del af socknen är jemförelsevis mera betungad än en annan, och att anledn:n lill detta hopande af fattige pä vissa fläckar ej åstadkommits af allmänna förhållanden inom kommunen, utan genom enskildtes hjertlöshet eller ekonomiska vårdslöshet.
Något undantag i denna väg kan visserligen finnas, dä t. ex. stora olyckor öfvergått partiella delar af en ort; men sådant hör till sällsyntheterna, och i allmänhet är förhållandet så som jag nyss nämnt.
Enl. förra fattigvårdsstadgan hade man rätt att frän en socken afvisa en person, sä framt han icke kunde bevisa sig ega förmåga att försörja sig med hustru och barn.
Detta, vid första påseendet, härda förhållande för de fattiga, som härigenom hindrades ifrån att huru de ville förflytta sig, hade dock så väl för dem som för församlingarne, i sin helhet, vida öfvervägande nytta.
En församling, som på della vis kunde hindra tillökningen i sin fallig-personal utifrån, fann naturligtvis eif. stort intresse vid att så få fattighjon som möjligt inom densamma skapades.
Häraf upstod ett helsosamt aklgifvande grannarne emellan ; ty den enas felsteg i denna väg drabbade den andra.
I de socknar, der en god anda på detta sätt inritat sig; bildade sig en opinion, som gjorde det lill egen fördel alt ej tillåta någon misshushållning med folket få existera.
Man hjelpte i tid, om ej alltid 172 D en 30 Augusti. tued penningar, så med arbete; inga stora faltigbaracker byggdes och den fattiges tillstånd var bättre än nu.
Sedermera kom en ny stadga, och vi veta alla, som äro bosatte på landet, hvad den hafi för följder.
Högtals inflyttningar af fattiga hafva nemi. inträffat inom församliugarne, och man har derigenom sett sig nrståndsalt att iakttaga en församlings enskilda bästa geuom öfverenskominelser inom kommunen.
Man iät derföre saken tiafva sin gång, och man sökte blott, på säll Gr.
Sparre nämnt, freda sig så godt raan kunde och vräka ifrån sig allt på det allmänna.
Det i Utskras Betänk, framstälda förslag alt fördela församlingen i rotar, har upkommit just till följd af sistnämnda förhållanden.
Man kan genom detta förslag förekomma, att en person, som väl sköter de sina, icke onödigtvis kan åläggas ali med understöd bidraga till en fattigvård, som endast upkommit genom andras vårdslöshet.
Ju bättre han sköter om sitt, ju mera tillfredsställelse har han deraf och ju mera vinner han derpå; ty om också icke någon annan känsla skulle leda honom på denna väg, så gör eeennyltan det.
Om en peison, ulan tanke på framtiden och blott för ögonblickets vinst, tager så mycket statfolk han kan komma öfver, skall han dock, när förslag väckes på sockenstämman om församlingens indelning i rotar, nogare betänka sig innan han vidare fortgår på den lättsinnigt började banan.
Han skall genom den materiella inverkan af saken nödgas alt låta eftertankan äfven på moralisk väg vakna, i fall han nemi. icke har någon sådan förut.
Inom den socken, der jag för närvande bor, har en del, i hvilken 2:ne egendomar äro belägne, försett nästan hela socknen med nära nog hvarenda fattig, och dessa egendomar hafva under loppet af tjugu år gått igenom flere händer samt sålunda icke haft någon stadigvande husbonde, som lågt sig vinning om att draga försorg 0111 sina underhafvande.
Derföre har de fattiges underhåll drabbat de andra delarne af församlingen, och ehuru fråga flere gånger upstått att skilja denna del från de andra, bar det lill följe af författningarnes föreskrifter dock varit omöjligt.
Skulle nu Utskms förslag gå igenom, kunde man åtminstone vinna denna fördel och följden skulle, efter min öfvertygelse, blifva en ganska berömvärd aktsamhet, dels i afseende pä tillåtelsen för personer att inflytta i församlingen, och dels i afseende på vården om de fattige, som der förut finnas.
Hvar och en, som har egendom på landel, vet all de, som draga god försorg om sina underhafvande, icke belasta socknen med några fattige, men det oaktadt gifva sin kontingent till församlingens gemensamma fattigvård.
Borde icke då den rättvisan vederfaras dem, alt de kunde fä skilja sig frän församlingen, när de icke belastade henne med underhållet af några fatlige?
Jag tycker ali deruti ligger en särdeles billighet, och jag tror, som jag nyss sagt, att fattigvården i sin helhet skulle vinna derpå.
Hvad deremot Frih.
Alströmers tillägg beträffar, så ser jag icke hvad dermed skulle vinnas.
Föi hållandet skulle derigenom blifva alldeles detsamma som för närvar:de eger rum, nemi. att hvarje församlingsmedlem måste, i proportion efter sin jordegendom, bidraga till fattigvården och det rätta härvidlag år väl, att, sä vidt möjligt är, ställa så, att hvar och en Den 30 Augusti. 173 endast behöfver lemna så stort bidrag till fal tigvården som i proportion af hvad han betungar densamma.
Jag ber för öfrigt att få uplysa Frih. derom, att i Södermanland och Nerike finnas redan socknar indelade i rotar, och att en rotemästare der, under kommunalstyrelsens tillsyn, bar upsigl öfver rotens fattige, och har upsigt öfver de förhållanden, som derstädes inträffa.
Det tillägg, sorn här är hegardt, och som Gr.
Sparre motsatt sig, nemi. att Laudshöfd. borde kunna träda emellan, i fall någon ansåge sin rätt genom sockenstämmans beslut förnärmad, anser jag äfvenledes vara obehöflig!.
Jag får slutt, nämna, att de Hrr, som tänkt sig in i dessa förhållanden, böra lägga märke till att det nu icke är påbjudet att hvarje församling skall indelas på rotar, nian att del blott är dem tillåtet och beror på de röstegandes antal inom sockenstämman.
Det är också naturligt att ingen lärer uteblifva från en sådan sockenstämma, emedan frågan rörer alla, och att majoriteten i dylik sak bör få fälla utslaget, anser jag _ vara ganska billigt och finner dervid ingen våda förknippad.
Ar man deremot icke nöjd med beslutet, eger man rätt alt deröfver besvära sig hos K. M:s Befthtde, som då kan meddela den rättelse, som anses erforderlig, och sålunda ligger härutinnan all den garanti man kan begära.
På grund af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsktns förslag
Hr Tham, Casper Wollrath:
Nyttan och fördelen af alt indela fattigvärdssamhällena i kretsar eller rotar, är så påfallande att derom icke något ytterligare torde vara att säga.
I alla faltigvårdssamhällen, hvarest en sådan fördelning lyckats göra sig gällande, har så rika frukter deraf uppstått, att nästgränsande församlingar skyndat sig göra på samma sätt.
Det har likväl härvid inträffat, att en och annan medlem af församlingen, i stöd af föreskriften uti 2:dra §. 1 morn.; motarbetat och förekommit en så beskaffad fördelning.
Alt något nu å R.
St:s sida företages för alt underlätta denna fördelnings införande i de särskilda fattigvärdssamhällena, anser jag helt naturligt, och jag skall deråt gerna skänka min röst.
Men jag kan dock icke bifalla Utsk.-ns förslag.
Jag tror deremot att om ur den nu gällande förfailmn det enkla ordet '"samfäldt''' borttoges, så skulle derigenom en betydlig fördel uppkomma, och jag tror alt delta ord ganska väl kan utgå utan att träda tydligheten för nära.
Visserligen är det sannt, som flere talare och företrädesvis Frih.
Alströmer uppgifvit, att vid indelning i rotar den ena roten kan blifva mera betungad än den andra; men detta torde dock enl. min öfvertygelse vara ganska lätt att förekomma derigenom, alt man gjorde lill en gällande lag, alt sockenstämmans beslut i berörde afseende ovilkorligen skulle underställas Landshöfd.-embel:s pröfning, som dervid egde tillse att icke indelningen blifvit obillig eller betungande.
Jag anser fördenskull både nyttigast och lämpligast alt R. o. Ad. förenar sig om en återremiss, hvarigenom det sammansatta Utsk. kunde komma i tillfälle att på ett enklare sätt uppställa sitt förslag. 174 Den 30 Augusti.
Hr Gripenstedt: Utsk:n hafva föreslagit den ändring i nu gällande faltigvårdsstadga att hvarje fattigvårdssamhälle, eller kommun, skall genom majoriteten af röslegande kunna besluta en fördelning af faltigwkclsbestyret i kretsar eller rotar.
Jag vill visst icke bestrida, utan jag vill tvärtom gerna erkänna nyttan af att i allmänhet fattigvården besörjes i så små kretsar som möjligt; ty visserligen är det påslåendet sannt, att en större kännedom derigenom vinnes om de fattigas behof och att en närmare tillsyn kan lemnäs dem; men dessa fördelar, som å ena sidan äro obestridliga, hafva dock å andra sidan med sig olägenheter, som äro af ganska stor betydenhet, och hvilka man icke, i sin ifver alt vinna dessa fördelar, får lemna ur sigte.
Den förnämsta af dessa olägenheter består deruti, alt om majoriteten alltid egde rätt att fördela fattigvårdssamhället efter som den lämpligast synes, sä kan deraf uppstå ett majoritetsförtryck, som i sin tillämpning kan blifva ganska vådligt.
Ja, jag påslår t. o. m. alt icke något förtryck kan vara mera tungt och olidligt än just ett sådant, som jag här nämnt, eller grannars förtryck; ty dervid kommer mindre än eljest i fråga att bedöma sakerna ur rättvisans och billighetens synpunkt, ulan den krassaste egennytta blir nästan alltid den enda norm, hvarefter saken afgöres, och resultatet blir, att hvad majoriteten anser sig kunna vinna och verkligen vinner, det kommer alltid att mångdubbelt drabba den minoritet, som mäste underkasta sig beslutet.
Utskms förslag vara alldeles olämpligt.
Någon regel mäste finnas för hvad som utgör enheten i fattigvården och den nu gällande författum uppställer såsom sådan församlingen, samt medgifver undantag derifrån endast när samtlige socknemännen kunna åsämjas om beslutet.
-Enligt 1847 års förordn. var denna regel så oeftergiflig, att äfven om de sjelfva på grund af gammalt bruk enhälligt önskade indela sin fattigvård i rotar, så var sådant förbjudet.
Mångfaldiga reglementen i denna syftning blefvo af Landshöfd.-embetena kasserade; mångfaldiga klagomål inkommo till K. M;t,' och K- M:t biföll visserligen församlingarnes begäran; men jag tror dock att detta var en tillämpning af författningen, som icke stod i absolut öfverensstämmelse med dess ordalydelse, ehuru måhända mera med dess anda och allramest med landets bästa.
För att emellertid göra sådana öfverenskommelse!- möjliga (och jag vill i parenthes nämna att fastän man a priori tror, att de med vilkor af enhällighet äro svåra att bringa lill stånd, är sådant likväl alldeles icke förhållandet), för alt, säger jag, göra dylika öfverenskommelser fullt lagliga och möjliga, skedde den omförmälta ändringen, såsom jag tror, till allmän belåtenhet.
Man vill nu utsträcka rättigheten på ett sätt, som jag anser mycket vådligt, både för enskild rätt och för sjelfva saken, ty ehuru en fördelad fattigvård, som tillkommit genom frivillig och enhällig öfverenskommelse, visat sig i allmänhet välgörande, så kan man alldeles icke deraf hemta något stöd för det antagande, att en indelning i rotar, som lillvägabragtes tvångsmessigt, emot minoritetens bestridande, skulle hafva samma verkningar.
Den nya författningen medgifver rolefördelningen, så framt församliugsmedlemmarne derom Den 30 Augusti. 175 åsämjas, och, efter min öfvertygelse, bör man för närvar:de icke gå längre.
Dertill finnes dessutom ett vigligt skäl 1 det alldeles adaeqvata förhållande, som i nu gällande författning eger rum i afseende på medgifvande! för kommunen att vid afgifternas uttaxering frångå den allmänna regel, som i 10 §. är föreskrifven.
I denna §. finnes nemi. uppgifvet på hvad sätt dessa medel i allmänhet skola utgå, men der finnes också det medgifvande nedlagdt, att derest, på grund af öfverenskommelse, hvarom alla åsämjas, en annan regel skulle af kommunen önskas, så får en sådan fastställas.
Men härvid är det ganska visligen föreskrifvet att beslutet skall vara enhälligt, just på det att icke majoriteten skall kunna ålägga minoriteten obilliga vilkor, och samma bestämmelse tror jag af samma skäl bör gälla i afseende på den territoriala fördelningen, som eljest lika väl kan blifva ett medel ali utöfva förtryck och obillighet.
Man talar här om, att det understundom kunde vara ganska nyttigt alt kunna tvinga vissa stora egendomsegare, hvilka begagna mycket statfolk, att sjelfva underkasta sig den ökade fattigtunga, som de ådraga församlingen.
I den sednast utfärdade författnm har likväl i detta afseende bestämmelserna blifvit (så skärpta, att jag är öfvertygad att, i de flesta fall, de nämnda personerna ganska gerna frivilligt underkasta sig skyldigheten att draga försorg om sina egne fattiga.
Något utöfver hvad som nu är stadgadt i dessa hänseenden tror jag således icke böra medgifvas, enär ett sådant medgifvande så lätt skulle kunna missbrukas och kunde leda till svåra olägenheter; men om R. 0.
Ad. emellertid skulle anse att några ändringar böra ske i förevar:de fall, så måste jag dock pä det allra högsta lägga R. 0. Ad. på hjertat, att dessa icke mätte göras sä utan alla kontroller, som Utskrn föreslagit, utan alt åtminstone något af de alternativer, som här blifvit föreslagna eller som af Frih.
Alströmer i hans reservation blifvit uppgifne, jemväl mätte tagas i betraktande.
Gr. Posse, Gustaf Mauritz:
Rätta grunden för fattig vården skulle jag tro vara den, att den kommun, som dragit nytta af arbetaren, också är pligtig att försörja honom på hans ålderdom, då hans krafter icke längre tillåta honom att arbeta.
För att nu endast hålla mig till landet skulle jag tro, att de två källor, ur hvilka den största fattigdomen härflyter, äro dels att egendomarne skötas med statfolk, dels att, der hemmansklyfning eger runa, en mängd backstugor uppstå, der personer sätta sig ned mot en ringa penning och söka förtjenst, hos hvem de kunna få den.
När de då arbetat sin tid ut sä att de äro orkeslösa, hafva de ingen annan att hylla sig till än församlingen.
Dessa tvenne omständigheter tror jag vara de, som mest böra afses vid ordnandet af fattigvården på landet.
I ena fallet är det egendorasherrarne, som böra juridiskt åläggas att draga försorg örn sina fattfge, och i andra fallet församlingarne, som böra solidariskt ansvara för de fattigas vård, hvilka icke tillhöra någon viss person.
Om nu det gamla stadgandet stöde qvar, att det skulle fordras samtlige röslegandes bifall för införandet af en rote-indelning, så är det ju tydligt, att den som har 176
Den 30 Augusti. mångå stattorpare äfven skulle genom att säga nej kunna undandraga sig tvånget ali underhålla dem, sedan de blifvit fattige.
Det af Hr Gripenstedt framställda förslag att plurima vota inom roten skulle gälla, tjenar tilt ingenting, utan skulle genast kunna eluderas; ty då jag ensam eger hela församlingen, sä har jag ju i och med detsamma sjelf plurima vota, och då är det naturligt att en person, som åsamkat en församling en mängd fattiga, äfven skall kunna undandraga sig att, som sig bör, underhålla dem.