Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
(Lig- samt Al iij. LJeSv. oell Ekon. S. A. K. Hos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord om angelägenheten af ett stadgande, till förekommande af en allt för långt drifven styckning utaf till skatte försålde Krono-skogar; och då Rikets Ständer anse ett sådant stadgande vara af allmän och stor vigt, enär derigenom Kronan hör erhålla ökad säkerhet att utbekomma sin ränta samt del derjemte synes leda till en bättre hushållning med skogen, när egaren vet, att, om han uthugger och förstör densamma, han på samma gång förminskar sina utvägar att betala den fastställda räntan och tillika försvåra för sig möjligheten att, genom markens afyttra lide, kunna blifva denna ränta qvitt, äfvensom angeläget är, att icke, genom dessa markers ytterligare sönderstyckande, desamma kunna komma att upplåtas till personer, hvilka sakna erforderliga medel till sin försörjning, hvarigenom faltig-classen skulle ytterligare förökas; få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M., genom utfärdande af en allmän Författning, forordna: att sådane Krono-skogar och parker, hvilka, i enlighet med Rikets Ständers beslut vid 1818 års Riksdag, redan blifvit eller framdeles blifva under skattemanna-rätt upplålne, icke må få styckas i mindre lotter, än de blifvit af Kongl. Maj:l och Kronan försålde, utan skola dessa skogar och parker framgent förblifva efter den fördelning i lotter, som vid deras afytlrande från Kongl. Maj:t och Kronan egde rum.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1841. 774 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelsej IV.-o 355.
Uppläst och godkandt hos Ridd. och Adeln den 29 Maj 184r •
Preste-Ståndet den 1 Juni — Borgare-Ståndet den 1 — — Bonde-Slåndet den 2 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om upphörande j med vissa undantag, af dubbla års-besäkningen vid befordran till Ecclesiastika Embeten ech t jens ter.
N:ris 116 och 141 samt Mern.
N:o 160.) S. A. K.
Under åberopande af de, uti underdånig Skrifvelse den 29 September 1834, anförde skäl, få Rikets Ständer i underdånighet förnya deras i berörde skrifvelse gjorda anhållan, att dubbel eller förhöjd tjenstårs-beräkning rnå i allmänhet upphöra, men att Lärare vid Rikets äldre Lärdoms-Skolor tills vidare mätte för ett tjenst-år få räkna 1-|, nuvarande innehafvares rätt oförkränkt; och få Rikets Ständer derjemte i underdånighet anmäla, det Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad derå, att vissa presterliga befattningar finnas af den beskaffenhet, att, ehvad löne-förmoner som dermed än äro förenade, de omöjligen kunna under en längre tid af en och samma person bestridas, hvilket förhållande isynnerhet eger rum nied Missionärs-ljenster, jemte ett och annat med deni jemförligt Kyrkoherde-embele i orter, der den presterliga tjenstgöringen fordrar en ansträngning, som endast för en inskränkt tid och under den friskare manna-åldern kan uthärdas, hvadan dessa tjensters innehafvare, antingen genom ökad års-beräkning eller genom försäkran om befordran efter viss tids tjenstgöring, böra tryggas emot farhågan alt nödgas qvarstadna vid sådane ansträngande befattningar längre, än de förmå dem rätt handhafva; äfvensom att de åt Lärarne vid Rikets Elementar-Läroverk anslagne löne-förmoner, sådane de nu äro fastställde, icke kunna anses motsvara de skäliga anspråken på en tillräcklig utkomst, vid en mera framskriden ålder, under en mödosam och ansvarsfull tjenstgöring, hvarföre Lärarne, med Expcdilions-Utskotlels Förslag lill und.
Skrifvelse J IV;0 355. få undantag, alltid måste, äfven om den förhöjda års-beräkuingen upphörer, räkna på presterlig befordran för bergning på ålderdomen, men ett allt för långt dröjsmål med en sådan befordran medförer den dubbla olägenhet, att de, med minskad förmåga för Lärare-kallet, måste en längre tid qvarstadna dervid, och att de vid inträdet på den egentliga presterliga banan, till följd af en redan långt framskriden ålder, icke äro mägtige af den äfven för detta kall nödvändiga verksamhet.
På grund häraf, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla, alt för de Ecclesiastika befattningar utom Läroverket, der den presterliga tjenstgörången, enligt vederbörande Stifts-Styrelses uppgift, fordrar sådan ansträngning, att, ehvad löneförmoner, som dermed förenas, de icke kunna under en längre tidsföljd af en och samma person behörigen bestridas, samma förhöjda års-beräkning, som åt Elementar-Läroverkens tjenstemän beviljas, måtte såsom undantag bibehållas, så framt icke dessa tjensters innehafvare, i dess ställe, erhålla Nådig försäkran om befordran efter viss tids tjenstgöring; samt att den i underdånighet föreslagna beräkningen af \\ tjenstår för 1 års tjenstgöring måtte sträckas till samtlige Lärarne, icke blott vid Rikets äldre Lärdoms-skolor, utan ock vid de äldre så väl högre som lägre Apologist-skolorne, samt lill Gymnasii-Lärare, som njuta presterlig befordrings-rätt och icke äro Lectorer.
Stockholm den 2 Juni 1841. Expeditions-Utskottets Förslag till und.
SkriJveise, ff-o 356.
N;o 356.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den rg Maj 184c.
Preste-Ståndet den 1 Juni — Borgare-Ståndet den 1 — — Bonde-Ståndet den a — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående prof ningen af tvister, i anledning af gjorde anmärkningar vid BeklädnadsDirectionernes räkenskaper.
(Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk.
N:ris 158 och 197.) S. A. K.
Som, i öfverenstämmelse med Kongl. Förordningen den 30 December 1819 och Instructionen för Beklädnads Direetionerne den 11 Juni 1822, det å ena sidan åligger E. K. M:s och Rikets Krigs-Collegium alt, rörande de för soldat-beklädnaden afsedde bidrag, iagttaga Kong!.
Majrts och Kronans bästa, liksom å andra sidan
Direetionerne ega vaka deröfver, alt rotehållarnes rätt icke trädes för nära, och då sålunda, när tvister uppstå, angående beklädnads-bidragen och deras användande, Krigs-Collegium och rotehållarne eller desse sistnämndes ombud äro att betragta såsom patter, hvaraf ingendera bör pröfva den andras anspråk, få Rikets Släuder hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att icke Krigs-Collegium, såsom hittills egt tuni, utan E. K. M:s och Rikets Katnmar-Rält hädanefter må pröfva de tvister, som uppkomma till följd af anmärkningar, gjorda vid Beklädnads-Directionernes räkenskaper af de valde Revisorerne, då desse anmärkningar ej kunnat fork lyras på ett sätt, att Revisorerne dermed åtnöjts.
Expr.dilions-Ut skottets Förslag till und.
Skrifvelsej TV.o 35 f 777 N:o 357.
Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den i Juni i84t.
Preste-Ståndet den i — — Borgare-Ståndet den i — — Bonde-Ståndet den 2 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse „ angående beskattningen ä stäng/erns-tillverkningen i Riket.
N:o 87 och Uti.
N:o 184.) S. A. K.
I sammanhang med den af Rikets Ständer vid senaste Riksdag, genom skrifvelse den 21 Februari 1835, hos E. K.
M. gjorda underdåniga framställning om ändringar af Författningarne, rörande bergs- och jernhandteringen i Riket, till beredande af en friare tackjernshandel och smides-tillverkning, samt a(skafTande af flere band, otjenliga och hinderliga för jernhandteringens utveckling och ändamålsenliga bedrifvande i stort, hafva Rikets Ständer anmält sin åsigt, att någon fullständig reglering af smidesrälten icke med framgång kunde verkställas, så vida ej en jemnare fördelning af smides-skatten tillika beredes, samt de vid vissa verk för en del af smidet, utan tillräcklig controll, utgående högst betungande recognitions-afgiflerne afskaffas; och hafva Rikets Ständer fästat E. K. M:s Nådiga uppmärksamhet derå, att likasom, å den ena sidan, någon minskning af Kronans dåvarande intrader af jernhandteringen icke genom den fria smides-rättens införande borde uppstå, det, å den andra, icke vore Rikets Ständers afsigt alt ålägga tillverkarne någon ny eller ökad beskattning i annan väg eller proportion, än så vidt sådant vore föranledt af en tillökning i smidesbeloppet, i och för erhållande af frihet inom verkstaden, hvilket åter vore hvarje smides-tillverkare Öppet lemnadt; äfvensom Rikets Ständer anhållit, att hvad af E. K. M., på dessa grunder, klefve, rörande beskattningen, i Nåder föreskrifvet, måtte, utan hinder för dess tillämpning under tiden, Rikets derefter sammanträdande Ständer till pröfning föreläggas.
I anledning häraf har E. K. M., genom skrifvelse den 4 April nästli det år, i Nåder täckts meddela Rikets Ständer de åtgärder och författningar, Bill. till B.
Prot. l84t. to Sami. 1 Afd. gg •ijS Expeditions-U t skottets Fö/slag till und.
Skrifvelse, N.o sorn blifvit vidtagne i det syftemål, sorn Rikets Ständer i underdånighet anmält, och, serskildt i afseende på beskattningen, att, i sammanhang med åtskillige föreskrifter om iernhåndteringen, E. K.
M. genom Kungörelse af den 26 October 1838 täckts förordna, dels om upphörande af den så kallade recognitions-afgiffcen, dels att för nya verk, eller tillökadt smide vid redan inrättade, hammarskatten tillsvidare, och intilldess annorlunda stadgadt varder, erlägges med l-J Skeppund för 100, i stället för 2 Skeppund, hvartill denna skatt alltsedan år 1803, vid beviljandet af nya smiden, blifvit bestämd; hvarjemte E. K. M. i Nåder gifvit tillkänna, det E. K.
M. förväntar att af Rikets Ständer få inhemta, hvad de, för deras del, anse ytterligare böra i detta ämne tillgöras.
Genom den hos Rikets Ständer förehafda undersökning af detta ärende är vordet npplyst, att för det intill 1839 års slut privilegierade smides-beloppet, 596,280 Skeppund, tillämpas de nu gällande olika beskattniugs-grunderna sålunda, att 17,388 Skepp, äro under frälse-rätt befriade från all beskattning, för 322,770 „ erlägges enkel hammarskatt, 1 proc 3,227 Skepp. 14 Lisp. „ 165,140 „ dubbel hammarskatt, 2 proc 3,302 „ 16 „ „ 90,982 „ erlägges \\ proc. . . . 1,363 „ 4 „ 12 Skålp. 596,280 Skepp. 7,893 Skepp. 14 Lisp. 12 Skälp. hvilken skiljagtighet i beskattningen icke lärer kunna anses annorlunda än så som godtycklig eiler tillfällig, emedan den är helt och hållet beroende af de olika tider, då smidesrätten blifvit medgifven och af de skatte-bestämmelser, man vid hvarje period funnit för godt att stadga såsom vilkor för detta medgifvande.
Då .Bergs-Collegium, i afgifvet och uti högstberörde Nådiga Kungörelse äberopadt förslag till ny Förordning om stångjernssmidet och jernförädlingen i Riket, i underdånighet gjordt hemställan om classificalion af tillverkningsorterne, jemte stadgande derom, att för nya stångjernshamrar, som hädanefter privilegieras, skulle, för hvarje tillåten härd, enviss ständig grundskatt, utan afseende på Skeppundstalet af det ena eller andra årets tillverkning, till Kronan årligen utgöras, har väl berörde classificatiou åsyftats en mera rättsenlig skatteberäkning, under den antagna förutsättningen, att tillverkningen gifver större vinst, i mon af den närmare tillgången å tackjern eller jernmalm; dock inträffar delta sistnämnde förhållande ingalunda så allmänt, alt det synes kunna antagas såsom grund för beskattningen.
De, till Expedilions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse 3 N.o 357.
779 följd af kol-åtgången för tackjernsblAsningen, stegrade kolprisen inom Bergslagen, de inom dessa orter vanligen högre prisen å födoämnen, serdeles spanmål, samt de ofta långväga och besvärliga transporterne af stångjernet från Banken till vågarne utgöra olägenheter, som merendels äro förenade med fördelen af den närmare tillgången å tackjern eller jernmalm, och ofta fullt motsvara denna fördel, eller till och med öfverväga den; men å den andra sidan, beror svårigheten af tackjerns- eller malmtranspoiterne ingalunda helt och hållet af Bergslagens aflägsenhet från Bruken, utan mera af de tillfällen, som localen erbjuder att verkställa dessa transporter sjöledes.
Dessutom, om också, detta allt oagtadt, det kunde medgifvas, att den af Bergs-Collegium antagna skillnaden emellan fördelen af rörelsen inom olika orter eger rum, blefve det dock icke möjligt att för hvarje district uppdraga gränsorne med den grannlagenhet, att en districtvis bestämd beskattning kunde blifva fullkomligt rättvis.
Rikets Ständer anse således den af B'rgs-Collegium i underdånighet föreslagna classificationen af tillverkningsorterne icke stå i öfverensstämmelse med den för beskattning i allmänhet gällande grundsatsen: att samtlige skattdragande böra, uti skatternes utgörande, deltaga i ett afmätt förhållande till dan relativa inkomst, de hvar for sig kunna påräkna af den egendom eller handtering och rörelse, som utgör beskattningens föremål.
Denna grundsats kan icke med fullkomlig grannlagenhet tillämpas på Bruksrörelsen annorlunda, än genom uppskattning af hvarje verk serskildt, och detma uppskattning inåste äfven ske årligen, emedan tillverkningen sällan kan vara lika stor alla år, och dessutom vinsten icke kan beräknas ensamt efter tillverkningens belopp, utan väsendtlig en beror af de för yrket mer eller mindre gynsamma förhållanden, som merendels årligen omvexla.
Sådant iagttages ock genom den årliga taxeringen till allmän bevillning, och derigenom jernnäs de missförhållanden, som vid en grundskatts bestämmande aldrig kunna helt och hållet undvikas.
Hvad grundskatten beträffar, måste hufvudsakligen tillses, att den må motsvara det belopp, hvartill den bland Statens ordinarie inkomster är beräknad, men deremot icke bestämmas högre, än som för detta ändamål oundvikligen erfordras, helst en på förhand bestämd hög beskattning alltid måste verka menligt på yrkets förkofran, och svårigheten att genom den årliga beviilningen jemna olikheterne blifver större i samma mon, som den stående skatten är hög.
Denna beskattning torde böra utgå med en viss andel af tillverkningen, i enlighet med hvad hittills varit iagttaget, dock gifvas intet skäl, hvarföre denna andel må, på sätt nu sker, bestämmas olika för serskildta Bruk, Ej eller kunna de olika tillverkningsmethoderna dervid ta - Expeditions-ZJtskottets Förslag till und.
Skrifvelsej N.o 35j'. gas i beräkning enär den större eller mindre fördelen deraf icke med säkerhet kan på förhand bedömas och denna fördel således lämpligast bör utgöra föremål för Bevillnings-taxeringen, hvarvid den högre beskattningen icke kommer i fråga vidare, än i den mon, vinsten är gifven.
Om deremot grundskatten lämpades efter tiliverkningsmetboden, skulle tilläfventyrs mången afhållas från bemödandet om förbättringar deruti af farhåga för den genom skatten ökade förlusten, i händelse försöket misslyckades.
Då nu, för alla Bruk, som äro privilegierade före år 1803, hammarskatten är bestämd till endast en procent af tillverkningen, och en stegring af skatten för dessa Bruk skulle leda till rubbning af de dem meddelda privilegier, lärer redan deri linnas en anledning, att hammarskatten i allmänhet hör inskränkas tili det sålunda bestämda beloppet, då den af rättvisan påkallade likheten i beskattningen icke derförutan kan åstadkommas.
Efter en sådan beräkning, skulle hammarskatten för intill sistlidne års slut heviljadt smide, med afdrag för frälsefriheten , utgöra omkring 5,950
Skeppund och således med full säkerhet kunna antagas uppgå till det belopp af 6000 Skeppund, hvartill Rikets Ständer beräknat denna inkomst-titel; helst det är otvifvelagtigt, alt ju den verkliga tillverkningen betydligt öfverstigit, hvad här är beräknadt till beskattning, då, till följd af hittills gällande lagstiftning om smidesrätten, sällan annat smide kommit i fråga att beskattas, än det, sorn blifvit vågfördt och exporteradt, så att anledning är, att åtminstone största delen af det inom Riket förbrukade stångjernet varit fritt från skatt.
Efter den frihet i tillverkningen, som till en del redan är medgifven och än ytterligare torde vara att förvänta, i anledning af Rikets Ständers derom serskildt framställda underdåniga förslag, lärer det sällan komma att inträffa, att densamma undgår att blifva efter sitt rätta belopp beskattad, och om tillverkningsuppgifterne underkastas granskning af hvarje orts Taxerings-Comite, kan derå beredas en controll, som åtminstone är tillräcklig att förekomma underslef af någon betydande inverkan på beskattningens belopp.
Under sådan förutsättning hafva Rikets Ständer antagit såsom fullkomligt säkert, att af de redan befintlige Bruken skall, efter den ifrågavarande beräkningen, i hammarskatt ingå ett belopp, som fullt motsvarar och troligen öfverstiger, hvad i Stats-regleringen är påräknadt, och i en föga aflägsen framlid torde en betydligt ökad iukomst vara alt förvänta, i den mon rörelsen utvidgas, till följd af deråt gifven ännu vidsträcktare frihet.
Ehuru Rikets Ständer, enligt hvad redan är i underdånighet yttradt, icke kunna instämma i Bergs-Celiegii förslag, att hammarskatten bestämmes till visst ständigt belopp för hvarje härd, utan afseende på Skeppundlalet af Expeditions-Utskottels Förslag till lind.
Skrifvelse, N.-o 357. jSi det ena eller andra årets tillverkning, hafva Rikets Ständer dock trott det blifva nödvändigt, att, då beskattningen har egenskap af grundskatt, ett visst miuimi-belopp bestämmes för att gifva nödig säkerhet åt beräkningen af Statens ordinarie inkomster; och under förutsättning, att vid hvarje härd bör kunna afverkas minst 400 Skeppund, så vida verket skall drifvas med någon fördel, torde berörde bestämmande böra derefter lämpas; dock att för de bruk, som redan äro privilegierade för inskränktare smide, privilegii beloppet må gälla såsom grund för minimi-beskattningen, så vida brukets egare vill fortfarande underkasta sig inskränkningen af smides-friheten.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underdånighet hemställa, att i Nåder mätte förordnas: l:o att hammarskatten utgöres med en viss andel af den årliga tillverkningen, utan afseende å tillverknings-orten och de olika melhoder, sorn begagnas; dock att bruk, med frälsefrihet, tillgodonjuta hittills fastställdt afdrag och att den tillverkning, som åstadkommes, med begagnande af undersmide, hvarföre hammarskatt, enligt hittills gällande Författningar, är erlagd, icke vidare med sådan skatt belägges; 2:o att skatle-andelen bestämmes till en procent af tillverkningen och utgöres med minst fyra Skeppund för hvarje härd, utom för de verk, hvilka redan äro priviligieräde för mindre smide än 400 Skeppund per härd, der minimi-beskattningen bestämmes till en procent af privilegii-beloppet, så vida brukets egare vill underkasta sig hittills gällande inskränkning af smidesfriheten ; 3:o att, till rättelse för beräkningen af skatten, skall hvarje bruksegare årligen, inom den 15.
December, till vederbörande uppbördsman aflemna skriftlig uppgift å det då tilländalupna smides-årets tillverkning, bestyrkt af uppbördsmaunen vid vågen, i afseende på det belopp, som är vågförd t; samt 4:o att hammarskatten, beräknad efter dessa uppgifter, erlägges vid vanlig tid, hvarefter uppgifterne af uppbördsmaunen aflemnas till påföljande årets Bevillnings-Taxerings-Comité för orten, som bruken tillhöra, för att granskas; och om Comiteen, pä grund af den kännedom, dess ledamöter kunna ega, eller de upplysningar, sorn annars kunna erhållas om tillverkningens belopp, anser detta, så vidt det icke är med våg-attest bestyrkt, vara för lågt uppgifvet, eger Comiteen att pröfva och bestämma det högre belopp, hvarföre skatten skall beräknas, med bruksegaren öppen lernnad rätt att deri söka ändring, på sätt om bevillningsmål i allmänhet är stadgadt.
Den sålunda Expeditions-ZJtskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 358. tillkomna ökade skatten skall i serskild uppbördslängd upptagas och behörigen redovisas.
I alla fall skola uppgifterne förses med bevis om den anställda granskningen och, sålunda bestyrkte, bifogas räkenskaperne.
Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 2 Juni 1841.
Nso 358, Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den i Juni 1841.
Preste-Ståndet den i — — Borgare-Ståndet den i — — Bonde-Ståndet den 2 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , med öfverlemnande af förslag till
Lag för enskilde Banker.
(Banco- och Lag-Ulsk.
N:o 1, Uti.
N:o 5 och Mern.
IS:o 8 och 9, samt Först, Banco-Utsk.
N:o 186.) S. A. K.
Då Rikets Ständer anse de föreskrifter, som innefattas uti Kongl.
Kungörelsen den 24 Januari 1824, angående inrättande af enskilde Banker och Disconter, jemförd med allmänna Lagen uti 15 Cap.
Handels-Balken, sakna, i afseende både på vilkoren för enskilda Bankers tillkomst och grunderne för utöfvande af deras för landet inflytelserika verksamhet, den fullständighet, som påkallas ej mindre af sjelfva ämnets vigt, än af den numera äfven inom Riket, genom flere sådane Inrättningars uppkomst, vunna erfarenhet och det i samma mon insedda behofvet af en bestämdare lagstiftning härutinnan; så hafva, i likhet med hvad jemväl vid senaste Riksdag blifvit af Rikets då församlade Ständer hos E. K. M. i underdånighet anmäldt, Rikets Ständer, för deras del, beslutat en fullständigare lagstiftning i detta ämne, hvarvid Rikets Ständer funnit, att den inskränktare ansvarighet, till följd hvaraf hvarje delegare i Actie-Bank ansvarar endast med sitt insatta capital, innebär ett undantag från den allmänna princip om Bolagsmäns solidariska ansvarighet, Expcditions-Vtskottets
Skrifvelse j N.-o 358. 783 som i 15 Cap. Handels-Balken är grundlagd, hvarifrån undanlag minst bör ega rum till fördel för Bolag, hvilka, i anseende till beskaffenheten af deras verksamhet, genom utgifvande af Credit-sedlar, böra, till betryggande af allmänhetens säkerhet, företrädesvis vara underkastade stränga controller, och då allmänheten, som ofta icke kan undvika att i den dagliga rörelsen emottaga enskilde Bankers Creditsedlar, bör vara i tillfälle att, utan svårighet, kunna med säkerhet och bestämdhet bedöma de rättigheter, som, i händelse af uteblifven inlösen, kunna göras gällande, hvilket bedömande bör blifva lätt, örn allenast en slags ansvarighet finnes för alla Banker utan undantag, emedan i sådant fall dertill endast erfordras kunskap om den i allmänhet gällande lagen, hvaremot, så vida det får bero på hvarje Bolag att vid dess stiftande välja emellan tvänne serskilda i lagen godkända ansvarighets-former, innehafvaren af en Creditsedel, för fullständigt bedömande af densammas i alla händelser gällande kraft, måste, utom förenämnde kunskap, äfven ega kändom om hvarje Bolags serskilde stiftelsegrunder.
Af dessa skäl, och då deri omständigheten, att de fleste under senare åren inrättade Banker grunda sig på delegarnes solidariska ansvarighet, synes undanrödja ali betänklighet, att en ovilkorlig föreskrift i denna del skulle motverka enskilde Bankers uppkomst, hafva Rikets Ständer ansett Actie-Banker med sedelutgifniugs-rätt hädanefter icke böra få bildas och, på sådan grund, upptagit endast Banker med solidariskt ansvarige
Bolagsmän uti det förslag tili lag för enskilde Banker, Rikets Ständer härmed i underdånighet öfverlemna; och få Rikets Ständer, jemte underdånig anhållan om E. K..
M:s Nådiga stadfästelse derå, hemställa, det genom serskild kungörelse måtte förklaras, att hvad Kongl. Kungörelsen den 14 Januari 1824 stadgar, angående enskilde Banker och Disconter hädanefter skall gälla endast, i afseende på sådane Banker, som redan äro inrättade, hvilka vid deras privilegier, under den derföre återstående tiden, må orubbade bibehållas, derest de ej sjelfva önska att före samma tids utgång få deras statuter förändrade till öfverensstämmelse med ofvanberörde Lag.
Rikets Ständer framhärda &c. Slockholm den 2 Juni 1841. ■784 Expedilions-Utskottets Förslag till und.
SkriJvelsej N.o 353, Forslag till
Lag för enskilda Batiker. 1 §'
Bank-rörelse, med rättighet att utfärda tryckta eller graverade Credilsedlar, må utaf enskilde personer, endast i förening till Bolag, bedrifvas, efter dertill af Kongl. Majit meddeladt tillstånd, vid ansökning hvarom böra till granskning och stadfästelse bifogas ej mindre de för Bank-Bolaget uppgjorda grundreglor och utlånings-reglemente, än äfven profblankelter till Creditsedlar, och ankommer på Kongl. Maj:t att, efter pröfning, huruvida Bankinrättningen kan vara för landet fördelagtig eller menlig, det sökta tillståndet bevilja på högst
Tio år, eller ock förvägra.
Vid sådan tids utgång, och så vida ansökning derom blifvit af Bolaget gjord 18 månader dessförinnan, kan tillståndet förnyas till Bankrörelsens fortsättande, dock aldrig utöfver
Tio år för hvarje gång. 2 §•
Till Bank-Bolags stiftande erfordras minst Femtio namngifue delegare, under den ansvarighet, som i denna lag bestämmes, med en teckningssumma af minst 1,000,000 R:dr Banco, motsvarande 375,000 R:dr silfver specie.