Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den förmögne, eller den som vill passera derför, må, såsom förr, tillfredsställa sitt begär eller sin fåfänga^ men ett genom denna förhöjda tullafgift äfven betydligen förhöjdt pris på utländska viner måste dock hos den mindre bemedlade, omtänksamme och klokt beräknande hushållaren verka till inskränkning af deras bruk på samma grund, som fördyradt brännvin förmodas leda till en mindre consumtion af denna vara.
Genom förhöjd tull ökas statsintraden; genom minskad införsel gynnas åter handelsvågen, och controll mot tullförsnillning bör vara lättare, hvad vin angår, än många andra varor.
Smakliga inhemska viner kunna ersätta de utländska och äfven i godhet öfverträffa många af dessa, hvilkas sura eller förfalskade beskaffenhet hvarken smakens eller helsans fordringar godkänna. K. LandtbruksAcademien har ock till uppmuntran af inhemska viners tillverkning utsatt pris, och patriotismen eller modet behöfva blott placera dem på de longifvandes bord, för att uttränga den utländska varan.
Jag föreslår derföre, att tull på importeradt vin må ansenligen höjas. Då Frankrike fortfar att belägga Svenska jernet med hög tull, skulle förhöjning af vintullen härstädes icke böra anses annorledes, än såsom ett reciprocitetssteg; och borde sistnämnde tullafgifts återförande till dess förra belopp, om sådant på statsoeconomiska eller politiska grunder framdeles lomme i fråga, icke medgifvas förr, än tullen på Svenskt jern i Frankrike nöjaktigt blifvit nedsatt. 6a
Den i Mars f. m. 2:0
För landtmannens välstånd är ett vilkor, att afsättning för öfverskottet af hans producter står honom öppen.
Beredandet af en hastig, jemn och säker afsättning grundlägger mera hans oeconomiska bestånd, än alla lånebilräden, de må vara så förmånliga som helst, och mera varaktigt, än äfven tillfälliga understöd.
De hufvudsakliga afsättningsorterna för landthandel äro städerna, sedan bergslagerna och bruken i sednare tider, genom uppodlingar å egen grund, blifvit mera oberoende af den egentliga jordbrukaren.
Men i hvad skick befinnas de flesta af Sveriges s. k. städer?
I andra länder skulle dessa, ofta endast med några hundra personer befolkade, städer benämnas byar, på sin höjd köpingar; och de Svenska småstäderna, äfven deribland de betydligare, i allmänhet försedda med vidsträckt åkeroch ängsbruk, långt ifrån att vara i behof af angränsande jordägares producter, äro i tillfälle att sjelfva sådana föryttra.
Det är endast hufvudstaden och städerna näst densamma i storlek, som fullkomligt uppfylla deras bestämmelse.
För landsbygden är således af vigt, att dessas välraagt och förkofran befordras.
Jag vill i detta hänseende inskränka R. o. Ad:s uppmärksamhet till Stockholms stad, såsom den vigtigaste af alla, hjertat af Riket, medelpunkten för den hufvudsakliga rörelsen, och dit producter af alla slag från skiljda provinser tillströmma.
Stockholms tillväxt och rikedom skola, i första hand eller ock medelbart, välgörande återverka på det öfriga af Riket i alla riktningar.
Är vår hufvudstad likväl i detta lyckliga och för Jandet lofvande tillstånd?
Jag fruktar, att ej så är.
Vi hafva blifvit upplyste, att under det sista quinquennium folkmängden derstädes icke blifvit ökad, oaktadt inflyttningar från landet efter vanligheten icke varit obetydliga.
Under samma tid har i andra hufvudstader folkökningen progressivt tilltagit.
Det må icke anföras för London och Paris, såsom dertill bidragande, Englands och Frankrikes constitutionelt-fria samhällsskick.
Vi hafva ju det ock; och i Petersburg och Berlin har folkmängden äfven otroligt ökat sig, ehuru Ryssland och Preussen sakna de politiska fördelarna af constitutionella former.
Inom 3o år lärer folkmängden i Petersburg blifvit fördubblad.
Då i länder, sådana som Frankrike och England, oaktadt jorden der i allmänhet redan sedan längre tider hunnit högsta grad af odling, folkökningen med stora steg fortgått i hufvudstäderna, huru rjycket mera borde ej samma förhållande ägt rum i vårt land och gått i bredd med de betydliga odlingar, som i sednare tider blifvit verkställda, helst under njutning af en långvarig fred och då landet i allmänhet varit välsignadt af ymniga skördar.
Det måste således vara några särskilda, några locala orsaker, något tärande sjukdomsfrö, som, under dessa eljest gynnande omständigheter, Undergräfver Stockholms tillväxt och hotar med dess aftynande.
Jag skall för - Den i Mars f. in. 63 söka efterforska, hvaraf ett sådant olyckligt missförhållande kan härröra.
I första rummet torde böra upptagas, att från den stund Finland franrycktes det fordna moderlandet, förlorade Stockholm dess centrala läge och blef, till olägenhet i många afseenden, förvandladt till gränsstad.
Detta kan ej hjelpas.
En återgång till fordna förhållanden lärer knappt få hänföras till de fromma önskningarna.
Dernäst förekommer den stora och tilltagande mortaliteten hos den arbetande classen af Stockholms innevånare.
Brännvinets — och ett dåligt brännvins — omåttliga njutning, hvilket hos en del af denna folkclass nästan ersätter födan, men tillika förstör krafterna och tär på lifstråden, under det att genom dess inverkan tillskapas en svag afföda, sedermera uselt underhållen, kan med säkerhet tillskrifvas den större dödlighet, som herrskar i Stockholm framför utländska större städer.
Rikets nu församlade
Ständer, så vidt på förhand kan förmodas, synas intagna af öfvertygelsen om brännvinets förderflighet, och, mötande Regeringens framställda önskan, lära de, jag hoppas det, vid denna Riksdag utfinna medel till hämmande af ett ondt, som på längden skulle i roten förstöra Svenska Nationens både physiska och moraliska kraft.
Det är sannolikt, att mortalilelen i Stockholm derefter skulle blifva mindre.
Osunda boningsplatser för samma arbetande dass oell osnyggheten hos många af dess medlemmar torde ock vara ett dödJighetsfrö.
Man kan knappt föreställa sig ©trefligheten af de kylfen, hvari arbetare för nog dryg hyra, med ofta talrika hushåll, framsläpa sina lif, och den qväfvande luft der inandas, eller den kyla vintertid der råder.
Om de förslag, som blifvit gjorda i afseende å uppmuddring af vattencommunicationer och grunda gyttjiga stränders fyllning, skulle verkställas; om afloppscanaler gräfdes på trakter, der stillastående vatten eljest icke har affall; örn cloaker och osnygga upplag, som förpesta luften, förlädes utom staden, o. s. v., skulle sundheten i allmänhet befrämjas.
Inom hus skulle samma mål vinnas, om vederbörande husägare kunde tillhållas att bättre vårda och förse de rum, som åt arbetande och torftiga upplåtas, och om badstugor i åtskilliga delar af staden skulle anläggas, till begagnande isynnerhet af dem, hvilka under dagens arbete blifvit höljda af damm och orenlighet.
I fordna tider funnos i Sverige, liksom ännu i Finland, badstugor öfver allt; de fortfara alt i lag vara påbjudna, och bevis på deras förra tillvaro i Stockholm ligger i benämningen af flera gator.
Men i våra tider har den Svenske gemene man så afvikit frän böjelse för renlighet, att äfven i skärgården få finnas af allmogen, som äga den i öfrigt nyttiga färdigheten att simma.
I de band, som ännu fängsla näringsfriheten hos oss; uti de barbariska skråförfattningarnas fortfarande bestånd 4 64 Den i Mars f. m. lärer dock mer än annat kunna uppsökas källen till det stationära, att ej säga aftynande, tillstånd, hvari Stockholm befinnes; äfvensom med visshet kan uppgifvas, att främmande hufvudstäders stora tillväxt i rikedom och folkmängd hufvudsakligen får tillskrifva*, att närings- och skråtvånget helt och hållet, eller till större eller mindre del, blifvit brutet.
Preussens städer röja isynnerhet omisskänneligen den välgörande verkan af liberala principer i den vägen.
Envisheten eiler kortsyntheten hos våra näringsidkare och handtverkare i städerna, att vilja stå efter sin tid, motarbeta således i det hela icke allenast Statens, utan ock, emot hvad de föreställa sig, deras eget interesse.
Ingen taflan, ingen förkofran, ingen utvidgning kari, med vidhållande af föråldrade, återhållande och afundsjuka fördomar, äga rum, och industri, handel och rörelse kunna aldrig i ett Iand, der dessa fördomar råda, få ett kraftfullt lif; utan, då i detta afseende hos grannarna allt går fram, måste det der stå stilla, örn ej tillbakaskrida.
Det är dock ingen tvifvel, att förr eller sednare upplysningen äfven skall hinna oss, sanningen taga ut sin rätt, och obestridliga lyckliga verkningar vägleda till deras orsaker och förmå de tvekande att häfva dem.
Men om, genom Regeringens och Ständernas beslut och Stockholms Styrelses samt Sanitets- och Polisvårdens verksamma anstalter, ofvan anförde hinder till större eller mindre del kunna undanrödjas, och genom den såmedelst befordrade, isynnerhet de industriella och arbetande classernas tillväxt förökad rörelse och lif till det allmännas båtnad skulle uppkomma, hvar finna boningsrum för en sålunda ökad folkmassa?
Jag citerar åter andra hufvudstäder, der byggnader i en stor, knappt trolig scala uppföras.
Dessa städers omkrets utvidgas stundeligen genom eröfring af jord från nästgränsande landtegendoinar, hvilkas innehafvare till höga pris försälja tomter, och derigenom fä sin jord öfver dess verkliga värde betald.
Flera qvarter bebyggas från grunden hvarje år, och rader af präktiga hus uppväxa hastigt likasom svampar ur jorden.
Genast finna de innevånare af tärande och närande classer; consumtion, tillverkning, tillförsel af varor växa i samma mån, och ökad rörelse och kraft sprida lif och värme i Statskroppens alla ådror.
Behofvet af husrum mötes med dess tillfredsställande genast, och så bör det vara.
Utan utsigt att få tak öfver hufvudet lärer ingen vilja bosätta sig i stad, och ovissheten att kunna blifva herbergerad blir således ett nytt hinder för populationens tilltagande samt den deraf följande ökade handelsrörelsen.
Men under det andra hufvudstäders områden på anfördt sätt så betydligen utvidgas och bebyggas, se vi i Stockholm blott ett eller annat hus, ofta af föga storlek, uppföras.
Det bör ej heller väcka förundran; ty till större byggnadsföretag fordras betydliga förlag, hvilka län - Den i Mars f. m. 65 länge ligga ofruktbara, och hvarigenom vanligen den första husägaren förlorar.
Den sorn har ett öfverskott af capital, hvilket han kan undvara eller uppoffra, hör endast inlåta sig i sådana företag, hvilka ofta kommit den vågsarnma, sorn ej varit lika lyckligt lottad, på obestånd.
Men öfverfiödiga capitaler torde vara mera sällsynta i Stockholm, och andra hufvudstäders rika tillgångar saknas hos oss.
Jag har emedlertid varit vittne till städers hastiga bebyggande i ett land, med hvilket vi till det minsta kunna jemnföra vårt eget i afseende å capitaler och tillgångar.
Jag menar Finland, der 2:ne städer inom några få år uppstått ur sin aska, bättre byggda, vidsträcktare och folkrikare än förut.
Inom dessa samhällen finnas visserligen icke så stora förmögenheter som i Stockholm, och likväl har man funnit en mängd hus årligen der uppföras, hvaribland smakfulla stenhus på nära nog samma tid hunnit fullbordas, sorn det fordrats att reparera gamla i Stockholm.
Jag har sökt förskaffa mig underrättelse om orsakerna till detta olika förhållande; och man har uppgifvit, att det afscdda ändamålet vunnits, dels genom förunnande af räntefria lån på viss tid, dels genom befrielse från alla utskylder och onera till Kronan eller staden för. det nybyggda huset på tio år, dels genom rättigheten att, utan hinder af skråprivilegier, begagna murare, timmermän och snickare från landet och andra städer.
Detta förhållande, hvars verkningar äro obestridliga, har, på grund af den allmänna nytta jag visat utvidgning af våra egentliga handelsstäder och deras blomstrande tillstånd medföra, gifvit mig ledning till följande förslag: 1:0
Att i Sveriges större städer, förnämligast Stockholm, der verklig, allmän och mångfaldig handel existerar, och hvarest landtmannen kail påräkna jemn afsättning af sina varor, byggnader må på tjenligt sätt uppmuntras. 2:0
Att således, då räntefria lån härstädes icke äro att tillgå, och sedan sist församlade R.
St., som, emot den ide jag sökt göra gällande, vid fastighetslåns beviljande ur Banken mera afsett individuel nödhjelp, än inflytelsen på det stora hela, lill och med uteslutit
Stockholms stad från delaktighet i den lånefond, hvilken, mot pant af fastigheter i städer och på landet, till utlåning blifvit fastställd, någon särskild fond ur Banken kunde anslås, att såsom Jån mot både inteckningssäkerhet och borgen utgå till dem, hvilka visa sig i Stockholm till viss höjd eller under kall-tak hafva uppfört stenhus, och detta till lag ränta, men med återbetalningsskyldighet inom tio år från lyftningsdagen, på sådant sätt, att tjugo procent å capitalet jemte ränta hvarje af de sista fem åren skulle inbetalas, hvarvid de till en början torde böra äga företrädesrätt, som inredt sina nya hus till boningsrum åt handt3 H. 9 66
D c u i Mars f. ra. verkare och arbetare, isynnerhet sådana, hvilka vid nybyggnaderna äro användbara.
(Fastighetslån i Stockholm äro för Banco-admiuistrationen de beqvämaste att bevaka och hafva ännu aldrig, såsom i de öfriga städerna, kommit Banken på förlust; och Bankens säkerhet och förmån böra numera i första rummet komma i fråga.
Oin förändrade principer för Bankens lånerörelse dertill skulle föranleda, eller sådant skulle befinnas lämpligare, kunde ock det föreslagna lånebestyret öfverflyttas på Riksg.Cont.) 3:o Att, sorn ett capital, nedlagdt i husbyggnad, en längre tid icke gifver någon ränta, och nybygd fastighet i första hand aldrig lärer äga ett värde, motsvarande dess kostnad, och det således är billigt, att den, som bygger och derigenom medverkar till stadens förstoring, någon tid må befrias från onera å nybyggnad, en sådan befrielse från alla utskylder och afgifter till Staten eller staden, sorn hus i allmänhet påföras, på tio år må tilläggas hvar och en, som i Stockholm uppbygger godkändt stenhus. 4:o
Att, till beredande af tillräcklig arbetskraft och må t ti liga arbetslöner, rättighet må tilläggas hvarje välfrejdad person, utan afseende ä den ort, hvarifrån han kommer, att, efter anmälan hos vederbörande och, om man så vill, mot i möjligaste måtto låg contribution, såsom murare, timmerman eller snickare låta sig använda vid nybyggnad af stenhus i Stockholm, utan hinder af gällande skråordningar.
Jag har anledning tro, att
Hr ÖfverStåthållaren till K.
M. ingått med underd. hemställan i ämnet, måhända något när i den riktning jag gifvit denna motion; men jag föreställer mig, att ett tillstyrkande af li.
St., med afseende mindre å Stockholms enskilda fördel, än den allmänna nytta landet skulle tillskyndas genom befordran af hufvudstadens tillväxt och förkofran, skulle gifva förökad kraft åt denna hemställan, äfvensom R.
S:s medgifvande, hvad angår den ifrågasatta låneförsträckningen och den temporära befrielsen från kronoutskylder, i allt fall fordras.
Med de af mig i ofvananförde måtto föreslagna förmåner tror jag, att många skulle uppmuntras till byggnadsföretag, hvarigenom äfven, med förbigående af de anförda, städse bestående och påräknade verkningarna af Stockholms utvidgning till fördel för landsorten, ett nytt lif i rörelsen genast skulle väckas af den mängd menniskor, som blefvo sysselsatta, och emedan betydliga quantiteter af murtegel, byggnadsvirke och födoämnen derigenom skulle beredas till afsättning.
Arbetsfolk från spridda orter skulle ock få tillfälle till arbetsförtjenst, särdeles vigtigt, då missväxt öfvergått någon provins.
Det torde mig tillåtas upprepa, att utan vexelverkan till inbördes fördel emellan städer, hvilka förtjena detta namn, och producenterna af landtmanna-varor kan ett land Den i Mars f. ra. icke stiga i cultur, industri och välmåga.
Vissa städers behöriga storlek är i sådant afseende ett nödvändigt vilkor.
Men sjelfva Stockholm är ännu nog småstad.
Hvem har ej erfarit, huru en föga betydligt ökad eller fördröjd tillförsel hastigt stegrat eller fällt priset på en vara, en icke likgiltig omständighet såväl för en försäljares, som en köpares beräkningar; och på vår börs har en obetydlig tillgång eller brist på vexlar, hvilka på andra handelsplatser ej skulle varit märkbara, starkt inverkat på cursen.
Jag minnes, att då jag, under förvaltning af GeneralConsulatet i Finland, en gång gaf ordres om vexelköp å en summa, icke större än 5o,ooo R:dr, min commissionär nödgades på flera börsdagar fördela köpet, för att ej uppjaga coursell.
Också noteras ej på Europas handelsplatser, mig veterligen, någon cours på Stockholm.
Låt deremot, i förhållande till Sveriges folkmängd och afsättningsbehof, dess hufvudstad blifva en verkligt stor stad, med deraf framkallad lifligare och vidsträcktare rörelse, och både varupris och coursförhållanden skola blifva jemnare och mera stadgade, samt industri och cultur mer och mer utvecklas så i stad som påland.
Jag anhåller om remiss till vederbörande Utskott.
Dessa 2:ne anföranden lades på bordet.
Gr. von Fersen, Hans, anförde skriftligen: 1:0
Då till näringarnas och industriens befordrande och framsteg till lika höjd med andra länders, eller åtminstone til! den grad af utveckling, att productionernas värde och beskaffenhet öppna möjlighet och tillfälle till concurrens uti verldshandel, utgör ett angeläget ämne att taga i betraktande, torde mig tillåtas att, innan motionstiden til lända I u— pit, vördsammast fästa Bevilln.Utsk:s uppmärksamhet derpå., att uti nu gällande Tulltaxa, med afseende å utförseltullen, åtskilliga missförhållanden äga rum, hvilka, enligt min öfvertygelse, icke allenast icke underlätta och befordra, utan synas ligga i vägen för inhemska arbetsflitens vinstgifvande utveckling.
Med anledning häraf får jag föreslå, att Bevilln.Utsk., vid uppgörandet af Tulltaxan, måtte så lämpa utförseltullen, att exporten af inhemsk production och tillverkning mätte befordras, samt i vissa fall exportpremier uti Tulltaxan uppföras å de varuartiklar, hvilka tillverkas eller produceras inom landet till den mängd och beskaffenhet, att landets behof deraf kan anses vara fyldt. 2:0
Då jag äger anledning förmoda, alt det förslag till ett förändrad t utgörande af Grundräntorna och Kronobonden, sorn R.
St. vid sisth Riksdag uti und. skrifvelse till K.
M. afgifvit, ej erhållit den med förslaget åsyftade förändring till följd, tager jag mig friheten framställa följande motion: 68 Den i Mars f. m. 1) Såsom grund vid utgörande af såväl Kronotiondeoch Afradsspannmål, som äfven alla andra å hemman och lägenheter indelta räntor, då de icke in natura utgå, antages, att lösningen sker efter det medium af sednaste fem arens markegångspris, sålunda uträknadt, att, sedan årets markegång blifvit satt, hopsummeras samma års markegångspris i Länet med de nästföregående fyra årens markegångspris i samma
Län, blifvande femtedelen af denna summa det pris, hvarefter liqviden emellan räntegifvare och räntetagare bör ske. 2) Vid de tillfällen, då löpande årets markegång inom Länet uppgår lill lika belopp eller öfverstiger det sålunda uträknade medium af de sednaste fem årens markegångspris i samma
Län, får ingen uppsägning till leverering in natura äga rum, utan skola räntorna ovilkorligen lösas med contant, efter den i irsta punkten stadgade grund. 3)
Då den händelse inträffar, att löpande årets markegångspris i Länet understiger medium af sednaste feni årens markegångspris inom samma
Län, är det väl räntegifvaren öppet att före Thomae dag tillsäga, om han vill utgöra prestationerna in natura; men i det fallet åligger det honom att vid lefvereringen contant till räntetagaren betala skillnaden mellan löpande årets lägre markegångspris inom
Länet och det ofvan stadgade fem-års-markegångspriset. 4) Ehvad lösningen sker med contant eller räntegifvaren lefverera!- spannmålen in natura, skall han till räntetagaren erlägga sexton sk:r för hvarje hel tunna råg och korn, samt tolf sk:r för hvarje hel tunna hafra utöfver det stadgade lösningspriset, svarande mot forsellönen.
Motiverna lill och fördelarna af förslaget igenfinnas uti R.
St:s und. skrifvelse N:o 435, nfgifven vid sisth Riksdag.
Dessa bägge anföranden Jades på bordet.
Palmstjerna, Bror Knut, uppläste följande:
Rikets sist församlade
Ständer ansågo erhållandet af en lärobok i gymnastik såsom ett nödvändigt vilkor för vissheten att, efter Hr Lings bortgång, Gymnastiska Central-Institutet skulle kunna upprätthållas, samt att gymnastiken härstädes icke skulle upphöra att såsom vetenskap behandlas.
För att bereda Hr Ling möjlighet att utföra ett sådant arbete, hvarigenom han åt efterkommande skulle förvara de kunskaper, han i gymnastiken samlat, och dem afhandla på ett sätt, som till gymnastikens fullkomnande och vidare utbredande kunde medverka, anslogo R.
St. en summa af 2000 R:dr Btco i ett för allt, att till Hr Ling betalas, när i underd blifvit anmäldt, att han förenämnde lärobok aflemnat.
Detta arbete är i manuscript deponeradt hos och granskadt af Directionen öfver Stockholms Stads Undervisningsverk, på hvars godkännande och und. anmälan derom penningarna blifvit till Hr Ling utbetalda; men författaren, Den i Mars f. m. sjelf obemedlad med en talrik familj, skulle icke, utan att för mycket blottställa sig och de sina, kunna till trycket befordra ett dyrt, i bokhandeln föga eflerfrågadt, gymnastiskt arbete i dess helhet, hvarföre han, som emedlertid förbundit sig alt inom delta ars slut af trycket utgifva förenämnde arbete, lärer komma att se sig nödgad alt inskränka detsamma till utgifvandet endast af det, som hos den K.
Directionen finnes deponeradt och hvilket, utan pluncher, likväl kan blifva begripligt för en hvar.
Härigenom skulle den militära delen af gymnastiken, d. v. s. vapenföringen (med värja, sabel, bajonett och lans), hvars theon af Hr Ling är uppgjord på rent vetenskapliga grunder, äfvensom läran om rörelserna i och utan machineri, hvaraf de sednare eller den s. k. fristående gymnastiken är företrädesvis användbar och nyttig vid truppers gymnastiserande, komma att uteblifva; emedan, för alt göra de många olika ställningar, som förekomma, tydl-iga och åskådliga, hvilket icke genom blotta beskrifningar kan ske, dertill erfordras ett så stort och kostsamt planchverk, att de af R.
St. vid nasti.
Riksdag anslagna 2000 R:dr B:co icke kunna skydda författaren för en oundviklig förlust, om han äfventyrade utgifvandet af arbetets alla delar.
T anledning häraf vågar jag vördsamt föreslå, att medan Gymnastiska Central-Institutets föi tjenstfulle stiftare ännu äger verksamhet, R.
St. behagade, genom anordnandet af ytterligare 2000 R:dr I’:co, försätta Hr
Ling i tillfälle att, utan egna uppoffringar (han har endast 5oo R:dr B:co på sin ålderdom såsom Institutets föreståndare), ostympadt kunna utgifva sitt gymnastiska arbete; så att, som Biskopen Doctor Wallin uttryckt sigt ”hvad Professor
Lina under sitt verksamma lif, både genom tbeoretiska forskningar och practisk ”handläggning, såsom gymnasiark upptäckt, uppfunnit och ”hos sig sjelf bringat till klart system, mätte af honom ”samlas och ordnas ju förr, ju helhe, för att, dels ned”skrifvet i afhandlingar, dels åskådligt genom tabeller, ef”ter hand, och åtminstone till någon del årligen, af trycket ”utgå oell derigenom förvaras som en national-tillhörighet.”
Om comnninication häraf till de resp.
MedStånden samt remiss till StatsTJtsk. anhåller jag vördsamt.
Hr Dalman, Wilh. Fredr., uppläste följande 4 me~ morial: 1:0 Industriens fordran är: att göra förmögenheten så rörlig som möjligt, och alt sålunda undanrödja alla onödiga hinder för den fasta egendomens förvandling till rörligt capital och det sednares förvandling till fast egendom.
En bland de större svårigheter, som i detta hänseende inom vår gamla lagstiftning möta oss, är bördsrätten.
Den har uppkommit under förhållanden, fullkomligt skilj - 7°
Dea i Mars f. m. altiga med det nu befintliga; den saknar all rättsgrund oell, i flera afseenden, allt rotfäste i opinionen.
Deremot är den gansia hinderlig vid alla köpeafhandlingar om fastighet, gör isesittningen deraf osäker’ och föranleder ofta lill oenighet, tvister och ehicanösa rättegångar.