Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
13 vore utom tvifvel att i förra fallet Gällaredsgrenen begagnat sin rättighet att taga säte i högre klass, och i sednare fallet, Ridderskapet och Adeln icke pliktfällt ätten Jtf 1 för uraktlåten representation ; att Caput-familiae-rätten först 1762 infördes, hvaraf lätt för klaras att Kolbäcksgrenen, såsom äldre än Gällaredsgrenen, efter denna tid ensamt haft representant å M 66; att den concept-genealogi, som, underskrifven af då varande capita familiarum för ätterne M 1 och M 66, till Riddarhuset inlemnades 1762—1765, icke blott upptager Brynte
Berthilsson utan äfven hans förfäder i 4 led såsom Svea Rikes Råd; hvadan om desse af Lilliehöökska slägten inlemnade uppgifter skulle tillerkänn s obegränsad gilltighet, någon ätt JYt 66 aldrig skulle funnits, utan hela Lilliehöökska slägten, på grund af härkomst från Svea Rikes Råd, inrymts i 2 dra klassen under JU 1; men, på sätt motionären omförmäler samt Ridd. o.
Adelns Protokoll utvisa, underkastades de inkomna koncept-genealogierne en noggrann jemförelse med öfrige befintlige officiela handlingar, tillfölje hvaraf, hvad Lilliehöökska slägten angår, Svea Rikes
Råds titelen uteslöts på de nu befintliga officiela genealogierne vid icke mindre än 6 af slägtens förfäder, och deribland Brynte Berthilsson, om hvilken sednare det endast finnes antecknadt att han i en likpredikan blifvit kallad Svea Rikes Råd.
Denna uteslutning af Riks-Råds titeln å de officiela genealogierne tyckes berättiga till det antagande att concept-genealogierne blifvit af officiela handlingar härutinnan vederlagda, och detta så mycket antagligare som man nogsamt känner att icke blott Svea Rikes Råd utan äfven konungsliga, furstliga och Regements-Råd funnos under 15:de och 16:de århundradena, tillfölje hvaraf misstag härutinnan af okunnighet eller i god tro lätt kunnat begås; att Riddarhus-deputationens protokoll af dea 7 November 1761 innehåller bland annat »skolande äfven efter berättelse af denna Lilliehöökska ätten ej flere vara än Herr Kapitain (på Uplands Regemente och bevisligen af Fårdala-grenen) och hans broden; hvilket omförmälande i min tanka visar att Riddarhus-deputationen icke ansett Gälareds-grenen höra till JVS 1, enär Deputationen i motsatt fall icke gerna kunnat anföra denna berättelse, som i sådan händelse varit alltför påtagligen stridande mot sanna förhållandet; att utom af motionären åberopade Bergs-rådet Bondes anteckningar om Lilliehöökska ätten, äfven den af Uggla, Gjörwell och Schering
Rosenhane författade och 1791 utgifna rådslängd upptager, förutom Måns Bryntesson, sorn dog sonlös 1529, Anders Pedersson till Fårdala såsom det första Svea Rikes
Råd inom Lilliehöökska slägten; och slutligen att ättens M 1 sköldemärke krossades 1801 då den siste ättlingen af Fårdala-grenen afled; ett åtgörande som väl icke rimligtvis kunnat ega rum om ännu en gren af ätten funnits.
Med stöd af ofvan anförde faktiska förhållanden och enär jag, på grund af 1626 års Riddarhus-ordnings 7 §, icke kan till - 14 Riddarhus-Utskottets Utlåtande X 4. erkänna den nu befintliga starataflan öfver ätten JU 1 Lilliehöök af Fårdala någon gilltighet, så länge såsom stamfader för ätten står upptagen Brynte Bertilsson, åt hvilken samma stamtafla icke tillerkänner annan Riks-Båds-värdighet än den i en likpredikan honom tilldelade, då likväl en bevisning om denna värdighet hos stamfadern är ett oeftergiflig! vilkor för ättens J/l 1 tillvaro; och jag derjemte — utan att till besvarande upptaga frågan om denna stamtaflans oriktighet bör tillskrifvas ett misstag eller en okunnighet om nödvändigheten af Svea Rikes Råds-värdigheten hos ättens stamfader, eller om icke snarare deu omständigheten, att Fårdala- och Gälareds-grenarne sammanhängde 2:ne generationer längre än slägtens öfrige grenar (se bil.), mera inverkat på utarbetaren af tabellerne — icke kan, i likhet med majoriteten inom Utskottet, hemta ett hufvudsakligt stöd för afslag å Herr Aureps ifrågavarande motion ur »Ridd. o. Adelns, på hemställan af Rid»darhus-deputationen, den 4 Maj 1765 fattade beslut, hvarigenom »jemväl bland annat likpredikningar och personalier förklcras kimma tjena till mycken hjelpreda vid genealogiernes upprättande,» på grund af hvilket beslut Utskottet förmenar det Ridd. o. Adeln tillerkänt den i en öfver Carl Maguus Lilliehöök af Fårdala 1731 i Sköfde hållen likpredikan, Brynte Bertilsson tillagda Riks-Rådsvärdighet så- mycken bevisande kraft, alt genealogiske tabellernes utarbetare på grund häraf uppfört meranämnde Brynte Bertilsson som stamfader för ätten J1 1 Lilliehöök af Fårdala; — utan jag fastmera anser ett dylikt omnämnande i en likpredikan icke vara den bevisning som afses i 1626 års Riddarhus ordning, hvars 7 § måste, enligt mitt förmenande, ännu i dag ega kraft af lag, då tvist uppstår om ätter, som på grund af samma S tillkommit; börande, efter min tanke, Utskottet, icke allenast hafva tagit kännedom om ofvannämnde likpredikan utan äfven egnat någon uppmärksamhet åt de flere öfrige likpredikningar som finnas både före och efter 1731 öfver medlemmar af Lilliehöökska slägten, och af hvilka ingen af dem jag haft tillfälle att se, tillerkänner Brynte Berthilsson denna höga värdighet; — så synes mig af alla dessa skäl 12 och 21 §§ af Riksdags-orduingen, jemförda med §§ 3, 5 och 7 mom. 7 §.
af Riddarhus-ordningen lägga väsendtliga hinder för Gälareds-grenens representation å J! 1 Lilliehöök af Fårdala, intilldess Gälareds-grenen åstadkommit den i meranämnde 1626 års Riddarhus-ordning föreskrifna bevisning om härkomst från Svea Rikes Råd.
Slutligen, enär Utskottet i sitt förestående memorial fullständigt återgifvit
Riddarhus-direktionens motivering i detta ämne, i enlighet med
Direktionens protokoll af den 2 Juli 1861, men icke funnit skäl att upptaga Grefve Lewenhaupts till samma protokoll anförda yttrande i en fråga, hvars utredande blifvit Herr grefven af Direktionen uppdraget, får jag nämnde yttrande härmed min reservation bilägga.
(Bil. 1.) Riddarhus-Utskottets Utlåtande X 4. 15 (Bil. 1.) »Det uppdrag jag af Högloft.
Riddarhus-Direktionen erhållit alt undersöka ocb utreda förhållandet emellan adelige ätterne J/l 1 Lilliehöök och J/l 66
Lilliehöök har jag efter bästa förmåga sökt utföra, och för den skuld genomgått såväl original-protokollen som de riksdagsbeslut som varit för mig tillgängliga, från tiden för Riddarhusets inrättande, för att utröna på hvad sätt dessa tvenne ätter under denna tid varit representerade och har resultatet af dessa forskningar blifvit som bifogade tabell
J/l 1 närmare utvisar: att den gren af ätten som från och med 1809 representerat för J/l 1 ifrån 1627 till 1755 ingen gång representerat för J/l 1, men väl flere gånger för J/l 66.
Efter 1755 återfinnes den ingen gång hafva representerat för J/l 66 men också icke för J1 1 förrän 1809 eller första riksdag efter det den äldre eller så kallade Fårdalagrenen var utgången.
Enligt deu af Konung Gustaf II Adolf utfärdade
Riddarhusordning voro till säte och stämma i Riddareklassen endast de familjer berättigade, som bevisade sin härkomst från något Svea Rikets Råd.
Fårdalagrenen har genast vid Riddarhusets inrättunde fullgjort detta och på grund af lottning blifvit introducerad under J/l 1.
Medlemmarne af Gälaredsgrenen synas deremot, åtminstone ej före 17 55, hafva gjort detta, då de hela den tid ingen gång representerat i Riddareklassen.
För den händelse således att denna Gälaredsgrenen ej verkeligen bevisat sin härkomst från något Svea Rikets Råd och i följd deraf genom något Ridderskapets och Adelns beslut i den dåvarande Riddareklassen eller sedan den 1719 upphörde, till adaliga ätten J/l 1 blifvit uppflyttade — liknande fall hafva för andra ätter flera gånger inträffat — så återstår för mig ingen annan förklaring huru de på adeliga ättens JU 1 genealogiska tabeller kunnat blifva uppförde än den, att då omkring 1760 Riddarhusets genealogiska tabeller samlades och iordningsattes, ålades ätterne att ingifva sina stamtaflor; en sådan finnes ock i original i Riddarhusarkivet ingifven af ätterne Lilliehöök, der de på samma tabell gemensamt upptagas; å denna tabell har dåvarande hufvudmannen för Kolbäcksgrenen å ättens J/l 66 vägnar underskrifva för sin gren, samt under Fårdalagrenen den dåvarande hufvudmannen för J/l 1; nu är denna gren den andra i ordningen och Gälaredsgrenen den tredje och dessa 2:ne grenar sammanhänga 2:ne generationer sedan de skiljdes från hufvudstammen; hvaremot den Usta och 4:de eller Istrumsgrenen skiljdes på samma gång som de 3-.ne hufvudgrenarne bildades, allt detta synes af bifogade tabell J/l 2.
Har grenen Gälared ej redan då bevisat sig vara Riks-Råds afkomlingar (såsom sådane upptagas de å de tabeller som äro utarbetade af von Schautz, von Schönfelt och Riclierd Silvio) och på den grund blifvit uppförd under J/l 1, en mening som af den tidens genealoger ansetts riktig, åtminstene synes så af anteckningar till en del befintliga i Riddarhusarkivet, dels i Riksarkivet, le Riddarhus-Utskottets Utlåtande jtt 4. af flere den tidens genealoger, hvilka samtlige med undantag af Tilas, sorn för den motsatta meningen citerar Bergs-Rådet Bondes anteckningar, anse Gälaredsgrenen tillhöra JM 1.
Ar detta antagande ej riktigt, återstår ingen annan förklaring, än att vid renskrifningen af genealogierna, grenarne Fårdala och Gälared såsom med hvarandra närmare beslägtade genom misstag sammanförts och Gälaredsgrenen på det. sättet kommit att upptagas å JM 1.
Afven med antagande af att ett misstag blifvit begånget, så har det icke tillkommit genom Gälaredsgrenens eget förvållande; och då det nu redan har hundraårig häfd vågar jag vördsamt till Riddarhus-Direktionen hemställa, huruvida det ens lagligen kan åläggas
Gälaredsgrenen att bevisa på hvad grund de blifvit under adeliga ätten JM 1 intagne samt om det icke förblir dens eller deras skyldighet, sorn vilja göra dem det rummet stridigt, att bevisa det de icke lagligen ega denna rättighet.
Detta sednare torde dock blifva svårt, ty om det finnes något dokument eller Ridderskapets och Adelns beslut, som berättigar
Gälaredsgrenen till sitt nu innehafvande rum, kan man möjligen en gång få reda derpå, men att bevisa det ett sådant icke finnes eller ens aldrig funnits, torde numera vara nära nog omöjligt.
Då frågan således till följd af sin natur svårligen utan kanska årslånga* undersökningar kan fullständigare utredas och det äfven är möjligt att efter dessa undersökningar man ej kan komma till större visshet än den man nu redan eger, får jag till Höglofl.
Riddarhus-Direktionen vördsamligen hemställa, det Höglofl.
Riddarhus-Direktionen vid först inträffande riksdag till Höglofl.
Ridderskapet och Adelns eget afgörande må hänskjuta frågan, huruvida icke de nuvarande innehafvarne af adeliga ätten JM 1 må få behålla sin representationsrätt för denna nummer.» Af Herr Paykull, Lars Gustaf. Sora jag genom de vidtagna undersökningarne i denna fråga kommit till motsatt åsigt med Utskottets majoritet om Herrar Lilliehöökars till Gälareds rätta nummer å Riddarhuset, får jag härmed vördsammast reservera mig mot Utskottets beslut, af hufvudsakligen följande skäl:
Då fråga förekommer, hurvuvida någon ätt eller ättegren lagligen är berättigad till säte och stämma å Riddarhuset på en viss nummer, bör naturligtvis undersökas, om den ifrågavarande ättegrenen verkligen härstammar från någon å Riddarhuset å samma nummer introducerad person eller ättegren, eller om någon af ättens förfäder genom fattade beslut eller tillfölje af företedda lagliga bevis blifvit öfverflyttad från ett till ett annat nummer, då ätten naturligtvis lagligen tillhör detta sednare.
Vid förefallna öfverlnggningar inom Utskottet hafva dess samtliga ledamöter, såvidt de yttrat sig och jag rätt uppfattat deras åsigt, varit ense derom, att den nu omtvistade Lilliehöökska ättegrenen ända till tiden näst efter år 1701 obestridligen tillhört iit - Riddarhus-Utskottets Utlåtaudé M 4. 17 ten JM 66.
Detta har för hvar och en varit klart deraf, att deras förfäder från och med 1627 till och med 1755 årens riksdagflera gånger representerat just för ätten JM 66, samt deraf att Riddarhus-Fiskalen von Post år 1755 vederbörligen anmälte, att adeliga ätten JU 1 Lilliehöök af Fårdala vore utgången; tillfölje af hvilken anmälan utlåtande i ämnet begärdes af den tidens utmärktaste genealog, sedermera Landshöfdingen Baron Tilas, som, ledd af tillgängliga handlingar, hvilka ännu finnas i behåll, förklarade sig anse, att ehuru den gren af Lilliehöökska ätten, hvilken härstammade från Johan Nilsson Lilliehöök (se den genealogiska tabellen), som år 1625 introducerades för ätten JM t, vore utdöd, så funnes likväl andra Lilliehöökar af ätten JM 1 ännu lefvande, nemligen Johan Nilssons broder, Knut Nilssons, efterkommande; ty, säger Baron Tilas, Johan Nilsson introducerades på ätten JM I å alla de Lilliehöökars vägnar, hvilka härstammade från något Rikets Råd, således för alla Anders Pedersson» till Fårdala efterkommande, hvilken, eldigt Bergs-Rådet Boudes anteckningar, vore det första kända Riks-Råd af Lilliehöökska ätten, från hvilket några descendenter då ännu funnes.
Man antog således icke på denna tid, hvarken att Brynte Bertilsson varit Riks-Råd eller att Gälaredsgrenen blifvit år 1625 introducerad i Riddareklassen derföre, att Brynte Bertilsson, en af dess förfäder, varit Riddare.
Just tillfölje af Baron Tilas’ ofvannämnde utlåtande erhöll en viss Bleckert Lilliehöök vid 1761 års riksdag, såsom en af den nämde Anders Pederssons efterkommande säte och stämma för ätten JM 1, hvarvid denne Bleckert Lilliehöök af Fårdala gjorde den anmälan, att han och hans broder vore de sista ännu lefvande afkomlingar af adeliga ätten JM 1 Lilliehöök af Fårdala.
Både dessa herrar dogo barnlösa, och det var, då den siste af dem år 1801 dog, som vapnet krossades, således icke utan giltig anledning, då han i Riddarhusets handlingar var antecknad såsom den sista af sin ätt.
Det oaktadt lefde ätten ånyo opp efter år 1809, och hufvudmannen för Gälaredsgrenen utbekom, utan att något bevis för lagligheten deraf finnes, och således enligt mitt förmenande genom ett misstag, polett å Riddarhuset för ätten JM 1.
Herrar Lilliehöök af Gälared ansågo sig nemligen, såsom bland alla Lilliehöökar närmast beslägtade med Fårdalagrenen, böra ärfva denna ättegrens representationsrätt för ätten JM 1, och emedan de sjelfva ansågo saken så och slägtledningen mellan de olika ätterna enligt genealogierna var tydlig, har under en längre följd af år ingen kommit att bemärka det orätta deruti, då ätten JM 1 var utdöd och således ingen af dess medlemmar längre kunde försvara sin rätt.
Påtagligt är likväl, att om år 1801 icke Fårdalagrenen utan Kålbäcksgrenen utdött, skulle Lilliehöökarne af Gälared obestridligen hafva ärft Kålbäcksgrenens representationsrätt för ätten JM 66, ty för denna sistnämnde ätt hade de förut flera gånger representerat och denna ätt ansågos de före år 1809 tillhöra enligt alla de fullkomligt sammanstämmande officiella uppgifter, som Bil. till Höglofl. Ridd. o.
Adelns Prot. vid 1862 års Riksdag. 2 18 Riddarhus-Utskottets Utlåtande JK 4. rörande denna fråga finnas i behåll för tiden före år 1809.
Man finner nemligen ingenstädes uppgifvet, hvarken att
Gälareds-grenen någon enda gång före denna tid representerat å ätten JYs 1, eller att
Gälareds-grenen eller någon af dess medlemmar blifvit räknad till nämde ätt.
Som man vet, anmärktes det oegentliga förhållande, att Gälareds-grenen efter år 1809 blifvit å genealogierna öfverflyttad till ätten JYs 1, först år 185 9 af Herr Anrep, som fått i uppdrag att utgifva från trycket Svenska Adelns åttartador.
Efter mitt förmenande skulle det verkligen hafva bevisat den högsta grad af vårdslöshet å Herr Anreps sida, om han försummat att göra en sådan anmärkning, då han fått i uppdrag att verkställa detta arbete, hvilket Ridderskapet och Adeln naturligtvis bör önska att erhålla så korrekt som möjligt.
Ty till denna anmärkning finnes verkligen mångfaldiga anledningar och främst bland dessa, att ätten JYs 66 erhållit sitt namn »Gälared och Kålbäck» just från den nu omtvistade ättegrenen.
För öfrigt är Gälareds-grenen i alla Riddarhusets matriklar från och med 1632 års till och med 1779 års matrikel räknad till ätten JYs 66.
I den äldsta tryckta matrikel, som finnes i behåll, eller 1683 års, kallas ätten JYI 66 helt enkelt »Lilliehöökar till Gälared».
De äro i denna matrikel upptagna under JYs 29 och hade vid Riddarhusets inrättande fått JYs 33).
Vid nämde tid bar ätten således ännu icke sitt andra namn: »Kålbäck», förmodligen derföre att Gälareds-grenen, såsom närmare beslägtad med Riks-Råds-grenen, Fårdala-, på 1600-talet ansågs förnämare än Kålbäcks-grenen, som likväl obestridligen var den äldsta, och hela ätten JT? 6 6 af detta skäl antog Gälaredsgrenens namn.
Men att nu återgå till förhållandena efter år 1764, så infor drades något efter denna tid, vid ganska sträng påföljd, alla adeliga ätters genealogier, och i förnyadt påbud derom intogs bland annat, att mycken ledning vid genealogiers uppgörande kunde vinnas genom gamla rättegångshandlingar, tal vid bröllop och andra högtidliga tillfällen, likpredikningar, kyrkböcker och domböcker, grafvårdar m. m. m. m.
Nu tiar Utskottets majoritet, som, sedan detta dokument påträffades, ansett någon vidare undersökning nästan obehöflig, ulan skäl antagit, att likpredikningsr m. m. fått gälla såsom lagliga bevis, då de deremot i ofvannämde kungörelse endast påpekats såsom handlingar, hvilka kunde lemna god ledning vid genealogiers upprättande; ja man har äfven på god tro antagit, utan att något bevis derför finnes, att ätteledningen och de genealogiska tabeilerna öfver de
Lilliehöökska slägterna vid denna tid uppgjordes sådana, som de för närvarande förefinnas.
Men på den nu befintliga genealogien öfver ätten JYs 1 och de derunder numera upptagna Lilliehöökarne till Gälared finnes vid Brynte Bertilsson följande anmärkning: »kallas i sonesons sonesonesons sonesons Carl Magnus Lilliehööks tryckta likpredikan med personalia Svea Rikes Råd, men återfinnes ej i Ugglas Rådslängd.
Att denna uppgift tillkommit 1765 är alldeles icke bevisadt, tvertom är detta högst osannolikt.
Föröfrigt härleder sig Riddarhus-Utskottets Utlåtande JK 4.
19 densamma från en likpredikan som år 1731 hölls i Sköfde af presten Siberg, men återfinnes ej uti någon annan af Riddarhusets äldre genealogiska samlingar än Richard Silvios, hvilken samling dock först efter år 1839, enligt anteckning å bokens titelblad, skänktes till Riddarhuset af Friherre R.
Cederståöro, som åter bekommit densamma af Fröken Melin.
För det antagande, att nämde uppgift mellan åren 1763—69, då genealogierna utskrefvos efter de inlemnade konceptgenealogierna, blifvit godkänd såsom skäl för Gälareds-grenens öfverflyttande till iitten JYs 1, finnes efter min åsigt icke den ringaste grad af sannolikhet.
Tvertom! något beslut derom finnes icke att tillgå, någon anteckning derom å genealogierna icke heller, och om man gör sig besvär att efterse, huru genealogiska tvister vid denna tidpunkt behandlades af Riddarhus-deputationen, i hvilken Landshöfdingen Baron Tilas blifvit invald; så finner man, att prestattester ensamt, till och med då de varit beedigade och bevittnade, alldeles icke godkänts såsom några uteslutande giltiga bevis.
(Se flerstädes i 1769 och 1770 årens Riddarhus-deputationens protokoller.)
Hvad nu den ifrågavarande presten Sibergs i Sköfde tryckta likpredikan af år 1731 särskilt beträffar, så finnes å Kongl.
Bibliotheket äfven en annan tryckt likpredikan af år 1619 öfver då aflidne Riks-Rådet Lilliehöök, förutom ett liktal af år 1643 öfver dennes son, uti hvilka sednare likpredikningar slägtledningen också går tillbaka till Brynte Bertilsson, och hvarest till och med en genealogisk tabell, börjande med nämde Brynte Bertilsson, finnes uppgjord; men i dessa liktal af 100 år tidigare datum äro endast Anders Pedersson och Nils Andersson upptagna såsom Riks-Råd, men ingalunda Brynte Bertilsson.
Det förefaller verkligen besynnerligt, huru man kan påstå, att en så noggrann forskare, som Baron Tilas var, skulle hafva tillerkänt en uppgift i en likpredikan af år 17 31 trovärdighet framför en af nära 100 år tidigare datum, såvida man icke velat söka bevis, der sådana icke funnits.
Efter reservantens åsigt borde de, som önska, att gammal häfd skall blifva beståndande, äfven mot gällande författningar, heldre rent ut förklara detta, än söka bevis för sina påståenden i en likpredikan, isynnerhet då en uppgift i en annan likpredikan motsäger deu förra.
Vi skulle på så sätt kunna få både grefliga och friherrliga ättter, som blifvit upphöjda till sin värdighet, ej på vanligt, lagligt sätt, utan af en prest, hvilkensomhelst, mellan Haparanda och Ystad.
Huru föga giltig en uppgift i en likpredikan för öfrigt är såsom ett lagligt bevis, då andra omständigheter bevisa motsatsen, bör man lätt inse, då man besinnar, att just den aflidnes slägtingar sjelfva lemna den tillkallade presten alla upplysningar, och att han således icke en gång är i tillfälle att granska dem, samt att ändamålet med personaliers intagande i likpredikningar för det mesta är att, som man säger, »upphöja till skyarne» den aflidne och hans förfäder.
Att ändamålet i detta fall ej så sällan får helga medlen, torde väl ej kunna förtänkas likpredikans författare.
Hvad Baron Tilas vid förefallande slägtetvister brukade åbe - 20 Riddarhus-Utskottets Utlåtande JK 4. ropa, var deremot, i första hand tillgängliga officiella uppgifter och i andra rummet liandskrifna genealogiska samlingar, och främst bland oessa den Akersteinska, som genom Baron Tilas egen försorg år 1769 inköptes för Riddarhusets räkning, för att tjena till ledning vid ännu icke utarbetade genealogiers upprättande.
Men i de Akersteinska genealogierna, der ej mindre än 28 tabeller finnas ensamt öfver de Lillieliöökska slätterna, är på tabellen JM 15 under Peder Bryntessons son Nils Pehrsson till Gälared antecknadt: »dennes efterkommande introducerades 1625 å JM 66 »en anmärkning, som således gäller just den nu omtvistade ättegrenen.
Vidare finnes ätten JM 66:s vapen, utklippt ur Carlschölds vapenbok, som utgafs omkring år 1770, i denna genealogiska samling uppklistradt framför Peder Bryntesson, hvaraf det ligger bra nära till hands att draga den slutledning, att denne Peder Bryntesson, ehuru han var den första, som skref sig till Pardala, likväl bör anses tillhöra ätten JU 66, eller Svenneklassen, likasom hans son Nils, ehuru haus andra son Anders Pedersson till Fårdala rätteligen tillhör ätten JU I, just emedan denne Anders Pedersson var det första Riks-Råd af denna ättegren, och såsom sådan tillhörde Riddareklassen.
I denna genealogiska samling återfinner man icke heller alla de Riks-Rådstitlar, hvilka Herrar
Lilliehöök upptagit i sin år 1762—65 inlemnade konceptgenealogi och hvilka titlar ännu qvarstå å den genealogi som finnes i ättens ego och som Utskottet haft tillfälle att taga del af.
Enligt deras egen åsigt härstamma således alla nu lefvande Lilliehöökar från Riks-Råd och skulle konseqvent alla tillhöra ätten JM 1; en sådan öfverffvttning har också varit ifrågasatt såsom en möjlighet två olika gånger under loppet af förra århundradet, men den har ej blifvit medgifven, just emedan man icke godkänt Herrar Lilliehöökars uppgifter om de många RiksRåds-titlarne, hvilket också är helt naturligt deraf, att om man med de Akersteinska genealogierna, de fullständigaste från sin tid, jemför Riddarhusets äldre matriklar, Messenii uppgift öfver svenska Riddare-slägter af år 1616; de ofvannämde likpredikningarne af år 1619 och 1643; Ugglas Rådslängd; Baron Bondes anteckningar; Riddarhus-Direktionens uppgift, huru Gälareds-ättegrenen representerat under 17:de och 18:de århundradena; här ofvan omnämda anmälanden af 1755 och 1761 samt de uppgifter från flera utmärkta genealoger, som Utskottet lyckats erhålla, t. ex. från tjenstemännen vid härvarande Kongl. Bibliothek och Carolinska Bibliotheket i Upsala: »att hvarken Brynte Bertilsson eller någon annan äldre Lilliehöök dem veterligen varit Svea Rikes Råd;» raan då finner, att uppgifterna om de många Riks-Råden stå helt och hållet obestyrkta, såvida man ej tillägger Presten Sibergs i Sköfde likpredikan vitsord.