Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke kunnat öfverlygas om nöd vändigheten, att granska hvarje ord i förslaget, och tror, att de ledamöter, som närmast deltagit i denna granskning, skola stå sig ganska klent, om de skola ansvara för hvarje ord, sorn här blifvit beslutadt.
För öfrigt synes mig det af den siste talaren anförde exempel på de svårigheter, som skulle upslå för hvar och en annan hvilken nödgas att bygga om sitt bränneri, icke varit här serdeles lämpligt, ty den som vill bränna bränvin måste underkasta sig kontroller och dermed förenade kostnader.
Jag har ansett mig skyldig och kommer fortfarande att så göra, att förorda alla möjliga kontroller, så stränga som möjligt, för att icke säga så hårda som möjligt, för de mindre brännerierna.
Jag ser då icke något skäl att icke vidhålla samma princip i afseende på de större.
Ar det så, alt för vinnande af denna stränga kontroll husen mäste ombyggas, så är del visserligen svårt, men som jag sagt, den som vill bränna måste underkasta sig det, och jag kan icke frångå den åsigten att så skarpa kontroller som möjligt böra finnas.
I öfverensstämmelse härmed anhåller jag om bifall till punkten.
Ofverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde alt sedan Hr von Hartmansdorff, som yrkat att 2:dra mom. måtte utgå förenat sig med dem, som yrkat återremiss å hela §:n, endast bifall eller återremiss å förevaride § vore i fråga, samt hemstälde sedermera om R. o.
Ad. bifölle 52 §:n.
Nej blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o.
Ad. ansåge de emot denna § gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade att han nu funnit ja öfvervägande. §. 53.
Äfven i 53 §. förekomma föreskrifter, hvilka böra inrymmas i ordn.-stadgan, och af detta skäl anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Propos. till bifall å förevaride § blef härefter framsläld och 598 Den 29 April f. m.
Desvarad med blandade Ja och Nej, hvarpå Ilr Gr. o. Landtm, hemstålde om R. o. Ad. ansåge den gjorda anmärknm föranleda till återremiss samt efter denna propos:s besvarande med starka
Ja öfvervägande. §• 54.
Denna § bifölls. §. 55.
Hr von Hartmansdorff åberopade och upläste sin i afseende på denna § afgifna vid Utsk:s Betänk, fogade reservation.
Jag ber endast att till alla delar få instämma med Hr von Hartmansdorff.
Efter först lill bifall å förevande § oförändrad framstäld, men med Nej besvarad propos., bifölls denna § med den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändring, att i första mom. orden: i stad af Borgerskapets äldste och på landet af socknenämnd utbytas emot orden: af Konungens Befallningshafvande, och andra mom. uteslöts utur §:n. §. 56.
Hr von Hartmansdorff åberopade och upläste sin i afseende på denna §. afgifna reservation samt anförde derjemte:
Det är sannolikt, alt de stora brännerierna skola vara fördelaktigast och derigenom undergräfva de smärre, samt derföre blifva föremål för de sednares afund.
Man kan således befara, att socknenäranderne skola till vittnen vid kontrollen utse personer, som vålla större bränneriers ägare hvarjehanda obehag.
Aro sådaue vittnen en gång af socknenämnden tillsatta, så torde det icke blifva lätt, att, vid en påföljande termin, få dem ombytte.
Till dessa olägenheters undvikande, anser jag nödigt, att vittnen, både i stad och på landet, förordnas af K:s Befh:de, som torde utse dem med mera oväld och som kan i händelse af misstag lättare göra ombyte, än sockne-nämnden.
Jag föreslår alltså, att i första mom. af 55 § i st. f. orden: ”i stad af borgerskapets äldste och på landet af socknenämnd”, insättas' ”af K:s Befh:de”, hvarefter 2:dra mern. bör utgå.
Jag anhåller att till alla delar instämma med Hr von Hartmansdorff.
Afven vid denna § anhåller jag att få göra en anmärkn.
Instrumentet för bränvinsmätning och profning kan blifva dyrt.
Likväl är kostnaden derför lagd på den med sammansatt redskap tillverkande bränvinsbrännaren, utöfver den beskattning, hvilken han drager lika med den enkla redskapens egare.
Den förre är dessutom belastad med kontrollörens underhåll och hysande.
Mig synes derföre obilligt, att jemväl ålägga denne näringsidkare att helt och hållet betala bränvinsmätaren, som möjligen kan* kosta några hundrade R:dr.
Men på det han ej Den 29 April f. m. 599 matte låta den af vanvård sönderslås, torde han böra med ^ eller något dylikt deltaga kostnadens bestridande.
För Utsk. har visserligen numera blifvit förevisad en bränvinsmätare, som icke kostar mer än 100 eller kanske endast 50 R:dr, således vida mindre än man föreställt sig.
Men om de, som drifva ångbrännerier, begagna blott en 15 eller 20 k:rs panna, synes det vara än mera obilligt att på tillverkaren lägga ifrågavande kostnad.
Jag anhåller alltså, alt denna § måtte återremitteras, så att Utsk. finge i närmare öfvervägande taga de olika förslag till bränvinsmatare, hvilka dels redan äro förevisade och dels kunna komma att än ytterligare framläggas, samt att Utsk. derefter må med nytt förslag till Stånden inkomma.
I Hr von Hartmansdorffs förslag kan jag icke instämma.
Enl. min åsigt, kan en dylik bränvinsmatare icke blifva särdeles dyr, åtminstone icke så, alt dess inköp förorsakar någon betydlig tillökning i kostnaden för anläggningen af ett bränneri, eller i kostnaden för anskaffande af redskapen.
Man skulle, om bränvinsmätaren tillhörde kronan, vara föga nogräknad om densamma.
Bättre är då, att bränneriegaren ålägges att hålla och underhålla densamma, och kan han åläggas att sjelf bekosta inrättningar för bränvinets mätning, måste han väl också kunna åläggas inköp af bränvinsmätare.
Detta synes mig billigt, och jag anhåller om bifall till ,§.
Om en sådan bränvinsmätare befinnes icke medföra bestämd säkerhet i afseende på kontrollen, så mäste man hålla en kontrollör för hvarje serskildt bränneri.
Det är således gifvet, att bränvinsmätaren skall medföra en gifven vinst för bränvinsbrännaren; ty han behöfver då icke bestrida de dagliga utgifterna för kontrollörens konst och herbergering.
Detta är en fördel för bränneriegaren, och derföre anser jag, att den ringa afgiften i och för anskaffande af bränvinsmätare bör åläggas tillverkaren.
Staten ensamt skulle bestrida kostnaden för anskaffande och anbringande af dessa bränvinsmätare, blefve följden deraf, att de mindre noggrannt vårdades i brännerierna.
Om åter, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, bränneriegaren skall deltaga i kostnaden för dessa mätare, t. ex. med så frågas hvem som skall blifva egare deraf.
Staten och bränneriegaren blifva samegare till machinen? eller skall Staten, som bestått största delen i kostnaden för anskaffande af densamma, blifva ensam egare deruti; så, enär bränneriegaren likväl till en del bekostat densammas inköpande, skedde honora orätt.
Intetdera är således lämpligt.
Icke heller kan man säga, att, om bränneriegaren ensamt skall bestrida kostnaden för denna maschin, sådant vore serdeles betungande för hans rörelse, emedan man bör besinna, att sådane brännerier skola tillverka årligen minst emellan 15 och 18,000 k:r; och om man på denna qvantitet bränvin fördelar ränte- och amorteringskostnaden för inköp af maschinen, inses lätteligen, huru ringa delta blir, hvarför jag anhåller om bifall lill punkten.
Gr. Posse: Ingen lärer kunna bestrida, alt ju icke Staten är 600 Den 29 April f. m. den, som egentligen skulle vinna på antagande af dessa bränvinsmätare, om de befinnas duglige, och då är äfven billigt, alt Staten vidkännes denna kostnad.
Jag förenar mig således med Hr von Hartmansdorff.
Lagerbjelkes yttrande, att det vore svårt att veta, hvem som skulle blifva egare till bränvinsmätaren, så synes mig delta vara ganska lätt besvaradt.
Det går nemi. an, att efter bränningstidens slut sälja bränvinsmätaren, och då är fördelningen af köpeskillingen ganska lätt.
I öfrigt delar jag Hr Hjärnes åsigt, att kostnaden för inköp af dessa bränvinsmätare är ganska ringa; men jag skiljer mig från honom deruti, att jag anser dessa bränvinsmätare blifva en vinst för Staten, som genom dem slipper arfvodet 6 R:dr 32 sk., och i alla fall blir inköpskostnaden vida mindre än underhållet af kontrollörer.
Propos. till bifall å förevar:de § blef härefter framstäld och besvarad med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
Ja öfvervägande. §§ 57, 5S och 59.
Dessa §§ biföllos.
Om jag med stillatigande afhört antagande af dessa §§, vill jag deremot icke godkänna hvad här blifvit föreslaget; men som jag anser del tillhöra K.
M. att i detta, som i andra ekonomiska mål, härutinnan besluta, och K.
M. utan tvifvel lärer höra Sin Högsta Domstol, anser jag det icke lämpligt att här ingå i detaljer. § 60.
Jag erkänner, alt jag gjort mig skyldig till ett förbiseende, under det att denna § nedskrefs.
Min upmärksamhet har nemi. blifvit fästad derpå, att i hela författningen icke finnes något direkt förbud emot ett förberedande upvärmande af mäsken genom annan inrättning än mäskvärmaren, och jag tror, alt eli sådant förbud, som icke finnes i författningen föreslagen, borde införas i 60:de §:n, och för åstadkommande häraf, anhåller jag om återremiss.
Som ett sådant förbuds efterlefnad vore omöjligt att kontrollera, önskar jag icke, att det i §:n inflyter, utan anhåller att §:n måtte bifallas, sådan den är.
Vid en så hög beskattning, som nu blifvit åsalt bränvinsbränningen, och då det icke kan förnekas, att mäskvärmaren har en betydlig inverkan å redskapens afverkningsförmåga, skall, om icke förbud finnes att genom annan inrättning åstadkomma samma effekt som med mäskvärmare, man lemna tillfälle till författningens eluderande.
Jag har ansett mig böra fästa upmärksaraheten härpå, och har dermed upfyllt en pligt, den jag icke kan frånträda, om än R. o. Ad. icke antager milt förslag.
Ett sådan sätt att värma mäsk är aldeles icke likartad! med det, som åstadkommes genom mäskvärmare: ty mäsk - Den 29 April f. m.
601 värrfiaren är nied redskapen förenad, och mäsken tappas direkte i pannan.
Raab omnämnda inrättning, kan deremot mäsken endast npvärmas några grader; och dermed vore ganska obetydligt vunnet.
Som jag nämnt, anser jag ock kontrollen svår, och yrkar bifall till punkten.
Uppå härefter framståld propos. biföll R. o. Ad. nu förevar:de §. § 61.
Jag har ansett mig böra fästa upmärksamheten på latituden uti 61 § i afseende på böterna från 50 till 1,000 R:dr, utan att man upgifvit någon grund för bestämmandet af det olika ansvaret.
Jag anser en sådan latitud alldeles oriktig, och för öfrigt, i afseende på beskattningen, står 61 §, som ej innehåller någonting derom, icke i conseqvens med 59 §, hvilken, efter mitt omdöme, är fullkomligt lillfyllestgörande, äfven i de fall, som i 61 § nämnas.
59 § stadgar ansvar för dem, som bränna, utan alt anmälan dertill skett, och afgift derför blifvit erlagd.
I 61 § stadgas åter serskildt ansvar för den, som bränner i 2 brännerier på en egendom, eller i flere redskap, då han blott har rättighet att bränna i en.
Jag kan icke finna, hvarföre någon annan bötesbestämmelse skall ega rum, än den i 59 § fraraslålde.
Ilan bör nemi. erlägga skatt efter den bestämmelse, som är gifven för den redskap, med hvilken han ololligen bränner, och han bör böta lika mycket, om det är första gången, och, på sätt det står i 59 §, dubbelt, om det är andra gången, och fyra gånger afgiftens belopp, om det är tredje.
Jag anser således den 61 § öfverflödig, och att ansvaret bör vara lika, som i 59 §.
Då jag ämnar iakttaga lystnad vid de anmärkmr, som kunna göras mot 8 art., så, och på det jag icke må anses gilla Utsk:s förslag, hvilket redan blifvit föremål för anmärkmr, anhåller jag, alt få upläsa den del af min reservation, som angår denna art., och som för många af Ståndets närvande ledamöter möjligen torde vara obekant.
”Det vidsträckta utrymme, som, i författningens 8 Art. §§ 59—83, lemnats åt domarens pröfning af förbrytelser mot stadgarne, rör:de bränvinsbränning, instämmer ej med min mening om det rätta i brottsmålslagsliflning.
Men då fältet för likartade förbrytelsér är, i anseende till yrkets omfång, sä vidsträckt som här, har man svårligen kunnat undvika, att lill domarens godtfinnande öfverlemna nog många gradationers bestämmande.
Då jag dessutom hvarken idkat bränvinsbränning, eller kan i juridisk erfarenhet mäta mig med de lagfarne män, som inom Ulsk. egentligen handlagt detta ärende, så har jag måst låta vid deras åtgärd bero, dock utan alt vilja den försvara.”
Sedan denna upläsning försiggått, yttrade Hr Hjärne:
I afseende på alla de förslag, som innehålla straffbestämmelser, har jag ämnat iakttaga tystnad.
Jag instämmer med 602 Den 29 April f. m.
Hr von Koch derutinnan, att man må öfverlemna dessa straff- och bötesbeslämmelser åt Regeringen, som har tillgång till de personer, hvars hörande är af nöden.
Jag hade derföre önskat, att man här lålit bero vid Utsk:s förslag, emedan, om här än finnes jurister, man bör ihågkomma att vi alla icke äro det; men att vi alla böra deltaga i besluten.
Det är således alt förmoda, att de blifvande besluten icke alltid komma att öfverensstämma med hvad som är rätt och billigt.
Jag anhåller derföre, att de H:rr, som ernat yttra sig i denna fråga, ville afstå derifrån, och låta denna del af Betänk., sådant det är, ingå till K. M. Hr Braunerhjelm:
I afseende på straffbestämmelserna rnedgifver jag, att jag i deras upgörande icke serdeles mycket deltagit.
Hvad åter angår Hr Cederschjölds anmärkn., så får jag erinra, alt här är fråga om olika brott, och att således det äfven måste vara olika straff, och vare detta nog sagdt, såsom svar på den värde talarens anmärkn.
Då jag i följd af R. o. Adis förtroende någon kortare tid tjenstgjort i Ulsk., i och för behandling af bränvinsfrågan, får jag likväl nämna, att jag icke deltagit i utarbetandet af 8:de Art., och härmed vill jag afsäga mig ansvaret för de straffkategorier der blifvit upslälde.
Jag vill dock icke besvära R. o. Ad. med afhörande af de anmärkmr, jag här kunde hafva att göra, emedan den ifrågavande artikeln i sinom tid nog blir vederbörligen granskad och rättad.
Jag vill fästa Hr Braunerhjelms upmäiksamhet derpå, att i 59 § bestämmes ansvar för lönnbränning, och det måste väl vara lönnbränning, om den, som anmäler sig för ett bränneri, likväl begagnar 2, eller om någon begagnar 2 redskap, då han blott anmält sig för en.
Jag vidhåller således min åsigt, att 61 § är både olämplig och obehöflig.
Hvad äter angår en värd talares yttrande, att man borde öfverlemna denna lagstiftningsfråga till K. M., så hemställer jag, om man så förfar i alla andra ämnen, der fråga om lagstiftning förekommer.
R, St. skulle ju då afsäga sig sin del i lagstiftningen.
Huruvida sådant vore rätt lämpligt, lemDar jag derhän.
Hvad serskildt beträffar nuvar:de bränvinsförfatlningen, och huru man bör gå till väga med den, så anser jag, att man bör helt och hållet utesluta den artikel, som angår straffbestämmelserna, och öppet gifva tillkänna, att man öfverlemnat dem till K. M., så vida sådant är meningen, men jag kan deremot alldeles icke gilla Hr Hjärnes förslag, att vi skole antaga Betänk., sådant det är; ty då kan väl Regeringen icke tro något annat, än att R.
St. bifallit det, och då kan man väl icke förtänka Regeringen, om den äfven lemnar sitt bifall åt en lagstiftning, som Ständerna sjelfva förklara sig önska.
Raab: Hr Cederschiölds antagande, att Utsk:s förslag i 61 § vore redan afgjordt genom beslutet i 59 §, hvilar, enl. min åsigt på en villfarelse.
Att begagna 2 brännerier pä samma egendom, är i båda §§ förbjudet.
Nu kan det likväl hända, att en person anlägger 2:ne brännerier, hvilket är tillåtet.
Om han då Den 29 April f. m. 603 hos K:s Befh:de begär tillstånd alt på den och den gården få anlägga en fabrik, och sedan begär ytterligare tillstånd att få anlägga en annan på en annan gård, så får han resolution derpå; men han är förbjuden i 10 och 11 §§ att anlägga dessa 2:ne brännerier på samma egendom.
Det vore således ett brott mot dessa §§, men ingen lönnhränning om han anlade båda brännerierna på samma ställe.
Just för delta brott är straff utstakadt i 61 §., Ehuru jag i allmänhet icke vill inlåta mig i frågan om ansvarsbestämmelserna, tror jag §:n kan bifallas.
Jag är förekommen af den siste talaren, och instämmer till alla delar med honom.
Jemte det jag till alla delar instämmer med de talare, hvilka frisagt sig från all ansvarighet för redactionen af dessa §§, ber jag likväl, i fråga om den latitud, som är lemnad domaren, att få instämma med Hr Cederschiöld. R. o. Ad. har vid föreg:de Riksdagar uttalat den åsigt under behandlingen af ett utarbetadt förslag till brottsmålslag, att en allt för vidsträckt latitud i afseende på straffbestämmelserna icke borde öfverlemnas åt domaren.
En latitud, sådan som den ifrågavar:de, emellan 50 och 1,000 R:dr, är något mera än jag hört talas om.
Jag anser det mera conseqvent att säga, att straffet i §:n öfverensstämmer med det straff, som finnes utsatt i 59 §, hvartill, enl. min åsigt, något hinder icke förekommer.
På dessa skäl tillstyrker jag återremiss af §:n.
Raab: Jag får fästa Gr.
Sparres upmärksamhet derpå, att orsaken lill den ifrågavande latituden är, att den minsta skatten upgår till 5 R:dr om dagen, och den högsta till 500 R:dr rgs om dagen, således 100 gånger mer än den förra.
Nu kan den förbrytelse, som här är i fråga, vara 100:defallt större, och derföre måste straffet vara olika eller lämpas efter brottsligheten.
Då jag endast begärt ordet, för att uplvsa den talare, hvilken sagt, att han aldrig hört omtalas en så stor latitud, som mellan 50 och 1,000 R:dr böter, får jag anmäla, att jag är förekommen af Frih.
Raab, och anhåller om bifall till §:n.
Då, med afseende på de olika förbrytelser, som begås af den mindre och den större bränvinsbrännaren, straffet i 59 § bestämmes efter den skatt, som blifvit erlagd för den redskäp, med hvilken man brånt,] blir ju, i följd deraf, straffet olika efter 59:de §:n, om jag begagnat en större eller mindre redskap med den skillnad, att i den sednare §:n finnes en norm, hvarefter domaren har att gå, hvilket åter icke är händelsen i den nu under öfverläggning vande §:n.
Jag vidhåller min åsigt och yrkar återremiss.
Jag tror det blefve nödvändigt alt återremittera de §§ R. o.
Ad. icke vill bifalla i Jagen, ronde straffbestämmelser, emedan afgörandet i denna punkt icke lärer kunna öfverlemnas till K. M:s välbehag.
Skulle deremot R. o.
Ad. instämma med de öfriga Stånden och bifalla de före - Den 29 April f. m. slagna straffbestämmelserna, så bör man kunna hoppas, det jemväl K. M. för Sin del bifaller dessa bestämmelser, hvilka sålunda blifva lag.
Jag har redan tillkännagifvit, att jag trodde det K. M., som, enl. 89 § Reg.Fm, tillkommer lagstiftningsrätt i ekonomiska ärender, och alltid hittills, så vidt mig veterligt är, bestämdt straff, dock så, att inga nya straffarter blifvit införda i de ekonomiska författningarne, äfven skulle så förfara i detta fall, och derföre har jag ansett det lämpligt, att öfverlemna detta ärende till K. M.
Jag har alltså fritagit mig frän all delaktighet i dessa straffbestämmelser.
Vidare har här åtskilliga saker blifvit frarnslälde, hvarom jag tänker olika, ogh hvarom jag tror tankarne äro mycket delade emellan juristerna här på Riddarhuset.
Sparre, som också förklarat sig icke vilja bära något ansvar för lagstiftningen i detta fall, om icke lian, efter detta sitt förklarande, skulle vilja lemna dessa §§ utan anmärkn., och att således endast de personer, sora icke vilja i denna discussion deltaga, låta förslaget blifva utan anmärkmr.
Skulle vi börja att discutera alla dessa §§, ang:de nya straffbestämmelser, hvilka icke torde slå tillsammans med allmänna lagen, befarar jag, att det skulle kunna leda dels till längre uppehåll, och dels till ett sönder rifvande af alltsammans.
Antager man åter Hr Dalmans förslag, tror jag man kan hoppas, att författningen efter vederbörlig granskning omsider varder af K. M. bifallen.
Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att K. M. i Sin Propos. tillkännagifvit, alt, sedan R.
St. besvarat det Kongl, förslaget om tillverkningen i allmänhet, vill K.
M. inkomma med de serskilda förslag i fråga om lagbestämmelserna, som kunna finnas lämplige, på det att R.
St. derom må höras. K. M. har således ansett denna lag icke böra stiftas på samma sätt såsom ekonomiska lagar i allmänhet.
I anledn. af Frih. Raabs yttrande, får jag fästa upmärksamheten på innehållet af 89:de §:n af Reg.F., som i sista mom. innehåller: ”Vill Konungen åt R.
St. öfverlemna att gemensamt med Honom något afgöra, som
Rikets allmänna styrelse rörer, då förfares dermed, på det sätt, som ang:de Lagfrågor är stadgadt.” K.
Bl. har således varit oförhindrad att, oaktadt det tillhör Hans ekonomiska lagstiftningsrätt, uti den Nåd.
Propos. förklara, att Han, sedan grunderne blifvit bifallne, skulle till R.
St. öfverlemna att behandla ärendet i civil lagstiftningsform.
Bl. göra det, står det Honom öppet, äfven sedan detta förslag inkommit; men dermed har man alldeles icke förnärmat K.
M:s rätt att i detta ärende lagstifta.
Jag befarar icke så många svårigheter, som Hr von Koch derigenom, alt R.
St. iakttaga sin grundlagsenliga rätt, att med K. BI. dela lagstiftningsrätten i fråga om straffbestämmelser.
Jag föreställer mig icke heller någon våda af ett bifall till ifrågavande lagbestämmelser, emedan jag tager aldeles för afgjordt, Den 29 April t. m. 605 att om K. M. ogillar de af R.
St. föreslagna bestämmelser, Konungens rådgifvare icke lära underlåta att föreslå K. M. att till R.
St. afgifva en contrapropos. ang:de de lagbestämmelser, K.
M. finner lämpliga, och kan ingalunda föreställa mig, att K.
M. af egen makt och myndighet utfärdar en criminal-låg eller gör förändringar i R.
St:rs derom fattade beslut.
Jag vill icke att R.
St. skola lill Regeringen öfverlemna en sådan rätt, samt derigenom bortskänka någon af sina dyrbara konstitutionella rättigheter; och kan jag derföre icke heller biträda Hr von Köchs åsigt, som skulle det bero af K. M., att stifta sådana lagar, som innefatta urbota straff, ej ens då de röra ekonomiska frågor.
Discussionen har tagit en annan vänd ning, än jag från början förmodat, enär jag blott ville fästa upmärksamheten på en inconseqvens, som lätt kunde ändras.
Hr von Koch har uttalat den åsigten, att, derföre att här är fråga om bränvinslagstiftning, K.
M. skulle ega rätt alt bestämma hvilka straff som helst.
Detta är en åsigt, som jag anser i högsta måtto vådlig, och måtte derföre nedlägga min protest deremot, samt uttrycka min förvåning deröfver, att ett sådant yttrande kunnat komma från detta håll.
Den ekonomiska lagstiftningen är icke af den beskaffenhet, att K.
M. kan ålägga urbota straff, ty kan Han, ulan att grundlagen dertill serskildt berättigar, ålägga ett urbota ansvar, måste deraf vara en gifven följd, att K.
M. jemväl kan ålägga hvilka straff som helst, och jag hemställer då, huru mycket som återstår af Svenska folkets lagstiftningsrätt.
Konungens mening har ingalunda varit, att
Han i denna fråga skulle oberoende af R.
St. bestämma straffen.
Detta har Han i Sin Propos. uttryckligen sagt, nemi.: ”Sedan K.
M. inhemta! R.
St:rs beslut, dels ronde här framställda beskattningsfrågor, och dels ang:de de i bränvinslagstiftningen ingående ansvarsbestämmelser, hvartill K. M. serskildt, på grund af 87-§ Reg.F.n, ämnar lill R.
St:rs pröfning aflåta förslag, vill K. M. låta utgå Sin Nåd.
Förordn. ang:de vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin.”
Det är således tydligt, alt Konungen väntar förslag från R.
St., både om beskattningen och slraffbestämningarne, samt att Han, sedan dessa förslag till Honom inkommit, vill aflåta ny propos.
Utsk. har följaktligen alldeles i sin ordning behandlat detta ämne, då Utsk. uptagit såväl beskattningen, som straffbeslämningarne.
Då Konungen kommer att granska dessa förslag, blifva de, i händelse de anses felaktige, rättade i den framställning
Han ämnar till R.
St. afgifva. 89 § Reg.F., som här blifvit åberopad, angår just stiftandet af civil-kriminal- och kyrkolag.
St. bifalla eller förändra dessa stadganden, hafva de derigenom icke afsagt sig sin lagstiftningsrätt.
Men skulle Ståndet förklara, hvilket jag aldrig kan tro vara möjligt, att det vill lill Konungen allena öfverlemna bestämmandet af straffen, äfven de urbota: då hafva vi ef terskänkt en af de dyrbaraste rättigheter vi ega. 606
Den 29 April f.'m. Frih.