Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således mindre af farhåga för detta betänk., än af fruktan, att R. o. Ad. skulle antaga det nästa betänk, med det vilkor, deri föreslås, och sålunda tillintetgöra hoppet om de tysta förmånsrätternas borttagande.
De correctiv, Utsk. här föreslagit, finner jag så oskyldiga, att de gerna kunna qvarstå, ehuru ej principen i juridiskt hänseende, om den genomföres, kan leda till särdeles resultater; men jag finner deremot, att
Utsk. lågt för liten vigt på närmaste franders rättighet och skyldighet att granska förmyndares åtgärder, då första granskningen borde tillhöra dem och tillsättandet af gode män för detta ändamål bort blifva en cura posterior.
Bien allt detta är, såsom jag redan sagt, endast specialiteter, för hvilka få af husets ledamöter kunna hafva interesse, eller hvari de kunna deltaga.
Jag vill således afhålla mig från alla dessa juridiska specialiteter, och antingen R. o. Ad. behagar gilla eller ogilla detta betänk., skall jag ej vara deremot, endast vi ej binda händerna på oss vid pröfningen af det påföljande.
Raab ett svar, i anledning af hans anmärkn. mot min reservation.
Hr Frih. har sagt, att då förmyndare ej fullgjorde sin skyl - Den i September. 13 dighet, vore det icke nödigt, att domaren uppträdde mot honom såsom åklagare, emedan sådant tillhörde gode männen; men Hr Frih. har alldeles förbisett, att gode männen icke skulle förordnas, förrän förmyndaren inlemnat sin redovisning till granskning.
Om förmyndaren uraktlåter denna skyldighet, åligger det, enligt Utsk:s förslag, domaren att dertill förmå honom vid vite; och Hr Frih. torde således vid närmare eftersinnande finna, att hans anmärkning varit alldeles obefogad.
Man har sagt, att jag i min reservation anfört mindre grundade skäl för olämpligheten af Utskts förslag, eijär jag hufvudsakligen skall fästat mig dervid, att domaren, i följd af detsamma, öfverhopades med göromål.
Jag finner, att den talare, som yttrat detta, icke egnat någon uppmärksamhet åt min reservation.
Jag har deri sagt, att det strider emot ide'en af domares embete, att få sig sådana administrativa befattningar ålagda, hvarigenom hans domareåtgärder icke blifva så fria och oberoende, som de borde vara; och jag finner Utsk:s förslag afven derutinnan felaktigt, som deraf icke upplyses, om det är domarens blotta rättighet eller pligt att ingå i någon granskning af förmyndares åtgärder.
I alla fall finner jag mängden af de göromål, domrarne redan hafva sig uppdragna, utgöra tillräckligt skäl att afslå en lag, om hvilken jag hyser den öfvertygelse, att den ej kan verkställas.
Raab har ytterligare funnit motsägelse deri, att jag yttrat, det förmyndarekamrars inrättande skulle utgöra den säkraste controllen för skyddandet af den omyndiges bästa, under förklarande, att man lika väl kunde supponera mindre uppmärksamhet hos förmyndarekammaren som hos förmyndaren; att om sådana inrättades, skulle troligen domaren deri deltaga, hvarigenom hans göromål i alla fall skulle ökas.
Men då jag ej ingått i något yttrande om organisationen af förmyndarekamrar eller hvad del domaren kom me att taga i desamma, tror jag mig icke hafva gifvit anledning till den motsägelse, Hr Frih. sjelf construerat och sedan benäget velat påbörda mig; beskyllningen derför faller tillbaka på honom sjelf.
Då jag i öfrigt icke hört några giltiga anmärkningar mot de i min reservation upptagna skäl till afslag å betänk., inskränker jag mitt yttrande till att vördsamligen anhålla om propos. till afslag å detsamma.
Ehrenborghs sista yttrande är jag skyldig gifva tillkänna, att jag ej afsett att få detta betänk, bifallet för att utgöra ett vilkor för antagandet af K. M:s nåd. propos. om de tysta förmånsrätternas postponerande.
Jag anser under närvar, creditförhållanden antagandet af denna K. propos. vara af alltför mycken vigt för att dervid fästa något vilkor, hvarigenom den ifråga var. lagförändringen kunde komma att helt och hållet äfvenlyras; men då jag i mitt förra yttrande yrkade antagandet af
LagUtskts förslag, afsåg jag blott dermed uttryckandet afen Ständernas opinion, att något siiri ögat för dessa förmånsrätter behöfdes.
Hvad redactionen af Utsk:s lagförändringsförslag angar, är jag för litet bevandrad i juridiken för att deröfver kunna bestämdt yttra mig; men i anledn. af Frih.
Ehrenborghs anmärkning, att närmaste fränder blifvit förbigångna i afseende på deras granskningsrätt, anser jag mig böra upplysa, att andra punkten af förslaget innehåller: ”Af den räkning gifve han vid hvart års slut den omyndiges närmaste fränder del, om så fordras.”
Beträffande åter Hr Strussenfelts reservation och hans yrkande på afslag å betänk., emedan ej emot densamma några anmärkningar blifvit gjorda, får jag erinra, att det ej är Hr Strussenfelts reservation, utan LagUtsk:s betänk., som nu är till afgörande föredraget.
Jag förnyar mitt yrkande af bifall å betänk.
Jag anser för min del, att det skulle innefatta en stor betänklighet att antaga K.
M:s propos. med sådana modificationer, som möjligtvis skulle lägga hinder i vägen för de tysta förmånsrätternas borttagande.
Man har sagt, att det ej vore väl att i en så vigtig sak underlåta att söka ett surrogat för ett lagbud, som förut existerat, och man torde sålunda böra efterse, om man vunnit detta surrogat i betänk.
Detta surrogat skulle då bestå uti en anstalt, som med en viss gifven auetoritet skulle pröfva, huruvida en förmyndare fullgjort sina skyldigheter eller icke.
Jag ledes häraf att bedja JEt. o. Ad. besinna, hvilka en förmyndares pligter äro; de äro näst en faders för sina barn.
Snarare, än att utgöra föremål för lagstiftningen, blifva de endast dyra till följd af hvars och ens karakter och moralitet och funnos före ali lagstiftning nedlagda i hvars och ens bröst, och det är således ej rätt att med desamma för mycket befatta sig.
Det händer, när man drifver lagstiftningen för långt, att man med detsamma gör rummet för trångt för den moraliska kraftens verkningsförmåga, samt att, då man steg för steg gifvit den nya föreskrifter, befinnas de slutligen alltför otillräckliga; och hvad beträffar specielt det omtalade surrogatet, förklarar jag min tanka vara, att alla sådana åligganden, som uppdragas åt en persona moralis eller corps, snarast förfela sitt ändamål, och felet ligger i den collectiva ansvarighet, som i sjelfva verket borttar all ansvarighet.
Idéen af ansvarighet innefattar begreppet om en enda person.
Allas ansvarighet är ingens.
Jag har sett smärtande exempel på otillräckligheten af garantier hos en Corporation, till följd af dess organism, med den collectiva ansvarigheten, då deremot i enskilda inrättningar man alltid funnit ansvarighet just derigenom, att all delning deri saknats.
Och hvad blefve väl följden af detta surrogat?
Jo, först att genom för mycken tillit till den af lagen stadgade
Den i September. granskningen upphörde den enskilda, hvaraf kunde följa, att inan i sjelfva verket förlitade sig på en chimer; att dernäst, då man ät den antagna auctoriteten lemnade ett sådant öfverinseende, skuile det kunna inom denna corps finnas en oell annan, som skulle anse det behagligt att intränga i de privata förhållandena för att chicauera.
När lagen säger, att domaren är öfverförmyndare, och det för öfrigt finnes en lag, som åt hvar och en lemnar rätt att efter stämning söka regress för möjlig förolämpning i hvilket afseende som helst, anser jag för min del detta vara nog, och tror, att icke heller förmyndarekamrar på landet behöfva inrättas, hvilka aldrig skulle kunna uppfylla de åligganden, som skulle kunna väntas af en förmyndare, så länge det finnes en lemning af moralitet qvar hos nationen.
I städerna deremot, der man i allmänhet ej så noga känner de enskilda förhållandena, är det riktigt att en förmyndarekammare finnes; men på landet är förhållandet annorlunda.
Der finnes alltid någon, som, om än domaren ej uppfyller sin pligt att hafva ett vaksamt öga på förmyndare, står i det förhållande eller har det interesse för den omyndige, att han skall veta att göra den omyndiges rätt gällande.
Jag yrkar altså pä dessa skäl, att betänk, måtte afslås; och då det är öfverlemnadt åt K.
M. att vidtaga de mått och steg, som måhända framdeles kunna finnas tjenliga för förmyndarekamrars inrättande, böra vi ej, genom fästandet af några vilkor för antagandet af den K., proposm, tillintetgöra den gemensamma önskan, vi hysa, att de tysta förmånsrätterna må borttagas.
N:o iog blef af R. o. Ad. afslaget.
Företogs till pröfning LagUtsk:s d. 28 sisth Aug. på bordet lagda utlåt.
A:o 110 till följd af gjorda anmärkningar emot Utskis betänk.
N:o 71, i anledn. af såväl K. M:s nåd. propos., ang:de ändring af 8, g och 10 §5 samt förklaring af 3 § i 17 cap.
Handelsb:n, som ock särskilda i dessa ämnen väckta motioner.
Då jag nyss uppträdde för att yttra mig emot det betänk., som R. o. Ad. numera afslagit, får jag förklara, att sådant skedde mindre för att klandra de deri uttalade principer; än derföre, att Utsk. sammanfogat detsamma med betänk. 3N:o no.
Den K. propos. om borttagandet af de tysta förmånsrätterna är ovilkorlig och finnes upptagen i det nya lagförslaget.
I detta ämne är så mycket ordadt, att jag ej beliöfver tala vidare för förslagets antagande; men jag vill blott fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet pä nödvändigheten att ovilkorligen bifalla den K. propos.
Tillsatsen, som TJtsk. föreslagit, anser jag olämplig derföre, att den sammanknippar den K. proposln med ett vilkor, som Konungen möjligen skulle för - iG Den i September. lasta. R. o. Ad. har förkastat det föregående betänk.
N:o 109, på hvilket det föreslagna tillägget har afseende; men måhända de öfriga Stånden antagit detsamma, och för det fallet blir det nödvändigt att antaga K. M:s propos. utan vilkor.
Ad. handlade efter Ulsk:s förslag, Liefve icke K.
M:s propos. om förmånsrätternas borttagande en lag genom Ständernes antagande, utan blott en contrapropos., som det berodde på Konungen att antaga.
Både för att bevara form och vinna sak anhåller jag, att R. o. Ad. täcktes, i anledn. af utlåt.
N:o 110, bifalla den K. propos., sådan den blifvit till Ständerna öfverlemnad. R. o. Ad. biföll K.
M:s nåd. propos., ang:de ändring af 8, 9 och 10 §§ samt förklaring af 2 J i 17 cap. Hand.b:n; men afslog det af Utsk. föreslagna vilkor för ett sådant antagande.
Lag och Oecon.Utskms d. 28 sisth Aug. på hordet lagda utlåt.
N:o i5 öfver väckta frågor om ändring i nu gällande taxa på arfvode för landtmäteriförrätttiingar.
TJtsk. har vid behandlingen af denna fråga, en bland de vigtigaste, som under denna riksdag förekommit, gått till väga på ett rätt knapphändigt sätt.
Utsk. har anfört R.
M. vid sista riksdag, deri Ständerna antydde, att taxan vore för hög, men att af samma taxa, såsom då så nyligen utfärdad, man ej kommit i fullkomlig erfarenhet om dess mer eller mindre tillämplighet.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derå, att denna taxa i sanning är mera dryg, än man kunnat ana.
När man besinnar, att arfvode för mätningar, verkställda i832, uppgått till ^ million r:dr och betänker, att denna utgift drabbat en mängd jordbrukare, som bestridt skifte, och således mot sin vilja nödgats deltaga i omkostnader, som öfverstigit deras förmåga, är det lätt att finna, det mången derigenom kunnat komma på obestånd.
Jag hade trott, att Utsk. bort noga tillse, i hvad mån bestämmelserna kunde vara för höga, och -ej sluta med begäran hos Konungen att, ”så fort tid och andra omständigheter sådant tillåta, i nåder utfärda en förnyad taxa för ländtmäteriförrättningar,’’ utan att ens yttra, att den nya taxan borde blifva lägre än den nu gällande.
Utsk. yttrar, att den särskilda committé', K.
M. förordnat för utarbetandet af förslag till ny taxa på arfvode för ländtmäteriförrättningar, icke lärer förbise de brister, som vid nuvar. stadga härom blifvit anmärkta.
Har Utsk. haft del af committe'ens förhandlingar och dem granskat, hade Utsk. bort framlägga resultaten af sina forskningar.
Jag begär återremiss, på det Utsk. måtte utreda, hvartill mätningskostnaderna för 1833 och i834 uppgått, om upp - Den i September. upplysning derom kan vinnas.
Om någon beskattning är tryckande, är det den, sorn uppkommit genom 1827 års taxa på landtmäleri-arfvode, och ingeu har varit mera ojemnt fördelad.
Georg: Tvifvelsutan har Utsk. haft del af det betänk., committerade för landtmäteritaxans öfverseende afgåfvo till K. M. i Februari månad detta år.
1827 års taxa är stödd på helt andra grunder ände föregående, och det är naturligt, att vid tillämpniug af nya principer man ej kan träffa det rätta i allt.
Delta insåg man redan från början, hvarföre äfven en revision af denna taxa beslöts efter 4 års förlopp.
Öfverdirectören för landtmäteriet anbefalldes altså att, efter inhemtande af nödiga upplysningar i ämnet, afgifva sitt betänk., som inkom sisth år; och dä deri endast föreslogos några smärre jemnkningar, hvilket tolde visa, alt taxan ej var så felaktig, som Frih.
Cederström förmenat, förordnade K.
M. ytterligare en särskild committé'’, sorn under loppet af detta år afgifvit utlåt, i ämnet, och om icke detta utlåt, blifvit remilteradt till särskildt committerade i afseende på frågan om landtmätares arfvode för boställen, och hvilka först för några veckor sedan afgifvit sitt betänk., så hade ny taxa redan varit utfärdad.
Att den närvar, i några fall är för hög, måste medgifvas; men deremot är den i andra fall för låg, och ett sådant klander, som Frih.
Cederström nu framställt, har jag icke funnit delas hvarken af allmänheten eller inom Utskzn.
Jag har väl äfven sett de beräkningar, som Frih.
Cederström lagt tili grund för sitt omdöme; men jag får säga, att jag icke funnit dein tillförlitliga.
Lag- och Oecon.Utsk:ns utlåt.
N:o i5 bifölls.
Till afgörande företogs Lag- och Oecon.Utsk:ns cl. 28 sisth Äng. på bordet lagda utlåt.
N:o 17 i anledn. af väckta motioner om ändring i K. förordn. d. ig Dec. 1827, ang:de grunderna och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman.
Jag vill visserligen icke anföra något emot detta betänk., för att begära detsammas återremitterande.
Jag vill endast yttra, att jag ej tror de ändringar, som K.
M. kan, på grund af de tillförordnade länscommitterades underd. yttranden, anse nödiga i hemmänsklyfnings- och jordafsondrings-förordningen , ovilkorligen böra till R.
St:s pröfning öfverftmnas.
Amnet för denna förordning är ej någon lagstiftnings- utan en oeeonomisk frågas
Det är endast frågan, huruvida afsöndring af jord från hemman må få ske, sorn häraf kan anses utgöra föremål för lagstiftning, och denna fråga är redan föle detta t3 IT. d x8 Den i September. afgjord.
De modilicationer i författn., sorn anses kunna behöfva göras, uro således administrativa åtgärder, hvilka jag ej tror lämpligen böra hvila för R.
St:s hörande. K. M. lärer i allt fall ej underlåta ätt communicera med R.
St. i de delar af ämnet, K.
M. anser lämpligt böra komma till deras åtgärd.
Det är blott detta ]ag velat yttra i anledn. af Utsk:s förslag i det förevar, betänk.
N:o 17 bifölls.
N:o 98 af R. o. Ad. återremitterades, anhöll jag att före justeringen få bifoga några anmärkningar, dem jagj nu får äran framställa.
Utsk. bär anfört, att svårligen någon röst torde finnas, som böjer sig till försvar för lämpligheten och rättsenligheten af skjutningsbesväret.
Dervid får jag anmärka, att allmänna opinionen ej kan vara stadgad om en fråga, som ännu befinner sig i ett outredt skick.
Att skjutsningsbesväret på åtskilliga orter i Riket förorsakar stora olägenheter för jordbrukaren är en känd sak, och således är det ej underligt, om allmänt yrkas på ändring deruti, isynnerhet som man vid innevar. riksdag mer än förr har hoppats, att något antagligt och tillfredsställande förslag till afhjelpande af dessa olägenheter skulle blifva synligt, sedan uti Oecon.- Utsk. en ledamot blifvit invald, som i flera år nitälskat och bemödat sig för denna vigtiga samhällsangelägenhet.
Det oaktadt har det ej lyckats att lösa detta problem, hvarken i någon af de inom RiksSt. i ämnet väckta motioner, eller genom det af Utsk. framställda förslag, och man måste erkänna, att stora svårigheter möta vid afhjelpandet af nämnde olägenheter; men jag hemställer till Utsk., om icke största svårigheten ligger deri, att man, i stället för att afhjelpa dem genom en jemnare fördelning af de skyldigheter, hvarpå skjutsväsendet hvilar, söker att upphäfva och afskaffa dessa skyldigheter, hvarigenom olägenheterna mångenstädes förvärras utan båtnad för det hela.
Ehuru mycket jag gillar deras yrkande, hvilka åsyfta en ändring eller rättelse i det ojemnt fördelade skjutsningsbesväret, och ehuru jag lika med Utsk. finner det vara angeläget att fästa uppmärksamheten på behofvet att i möjligaste måtto lyfta bördor från vårt betryckta jordbruk, kan jag dock icke dela deras tankar, hvilka yrka på upphäfvandet af den skjutsuingsskyldighet, som Utsk. erkänner ostridigt åligga hemmansägare; och man torde medgifva, att det är föga vunnet, tvärtom skadligt, om man lättar bördorna för en del på ett sätt, hvarigenom tyngden faller så mycket större på en annan del.
Sådant blifver alltid förhållandet, när man söker afhjelpa partiella delar, utan att combinera saken i dess helhet, såsom t. cx. då alla bemödanden åsyfta
D c n i September.
>9 att afskaffa hållskjutsen och anse den vara mest förderflig så i oeconomiskt sorn i moraliskt afseende.
Likväl vågar jag till Utsk. hemställa, om man icke deruti hegar ett misstag, enär. utaf för öfrigt lika prestationer, den, som till antal och tid är bestämd, bör vara mindre besvärlig an den, som i båda dessa afseenden är obestämd.
Den förra uppfylies lättare, emedan den kan på förhand beräknas och genom accord fullgöras af någon annan, då man är sjelf förhindrad; men så är ej alltid förhållandet med den sednare.
Derföre är hållskjutsbesväret mångenstädes mindre besvärligt och mindre tryckande, än både krono- och reserv-skjutsbésväret; dessa sednare skjutsskyldigheter kunna med skäl kallas tvångsskjuts, när tillfallen inträffa, då jordbrukaren till dessas utgörande blifver ryckt från sina angelägnaste hemsysslor, utan rådrum att afböja de förluster, som derigenom förorsakas.
Äfven hemställer jag, huruvida sedligheten i hållstugorna kan förbättras medelst afskaffande af hållskjutsen, enär personalen i hållstugorna ej utgöres endast af hållskjut— säre, utan till större delen af andra, bland hvilkahållskjutsare vanligen äro de nyktraste och sedligaste.
Deraf borde man inse nödvändigheten att afhjelpa det sedeförderf, man finner i hållstugorna, genom andra och verksammare medel, än hållskjutsens afskaffande.
Man får ej låta förvilla sig deraf, att manga anse skjutsningsbesväret för ett odrägligt, olämpligt och olagligt tvång, ty det ligger i menskliga naturen att anse hvarje skyldighet för tung och hvarje rättighet med liknöjdhet, samt att endast åslunda det, som ej kan erhållas; och man måste erkänna, att skjutsbesväret på sednare åren vunnit mycken lindring, så väl i afseende på krono- som gästgifveriskjuts. jHesväret af kronoskjuts har mycket minskats derigenom, att sjötransporter begagnas, äfvensom derigenom, att Jegan och xäntnfngsersättning blifvit förhöjd.
Man kan således förvänta, att Styrelsen ej utan nödfall använder kronoskjuts, sedan flera utvägar linnas att få transporterna fortskaffade för bättre pris, och mer kan man ej begära; ty att afskaffa kronoskjutsskyldigheten skulle blottställa staten för stora vådor.
Uti gästgifv.areskjutsen har äfven, genom hvarje år tilltagande ångbåtsfart, en verkligt stor lättnad på mångå ställen under de sednare åren åstadkommits, isynnerhet på de vägar, der, i anseende till mängden af resande, detta besvär förut varit mest tryckande; och man kan hoppas, att ångbåtsfarten allt mer och mer skall utvidga sig, hvartill Sveriges långa hafskuster och stora insjöar på många ställen erbjuda förträffliga tillfällen, hvadan tyngden af skjutsbesväret derigenom årligen bör förminskas under den årstid, då jordbrukaren kan ibättre använda sin tid och sina dragare, än att färdas på landsvägarna.
Häraf följer, att ångbåtsfarten bereder sådana nya utvägar, hvarom Utsk. nämner och hvarigenom ändamålet lämpligast kan vinnas; och jag be - 20 ]>e n f S e p t c m b c r - t villar, att Ulsk. kan uppfinna några nya utvägar för resandes förskaffande till lands i Sverige pä ett för samhället mindre olägligt sätt än hittills, så framt ej konsten att färdas med ångyagnar skulle införas, Fastän jag här ådagalagt min öfvertygelse, att skjutsjiingsskyIdigheten är ett lagligt, en del hemmansägare tillhörande onus, som hos oss ej kan afskaffas, delar jag likväl helt och hållet deras mening, hvilka yrka en förbättrad reglering och jemnare fördelning af skjutsbesväret, och anser en sådan reglering ej allenast vara önsklig, utan ock en högst vigtig samhällsangelägenhet.
Men oaktadt de bemödanden, hvilka blifvit gjorda under 1828 och 1828—3o årens riksdagar, äfvensom under denna, har man ej lyckats utreda, huru detta ändamål kan vinnas.
Orsaken dertill synes mig vara, att man ensidigt velat afskaffa hållskjutsen, som säkerligen är mindre besvärlig och mindre tryckande än reservskjutsen, och att man sökt på alla möjliga sätt åstadkomma accorder och entreprenader om hållskjutsens utgörande, innan man uppfunnit något sätt att jemnt fördela skjutsbesväret emellan håll- och reservskjutsskyldiga , hvilket är det första, man bör göra.
Följden deraf skönjes uli de ganska rättmätiga klagomål, hvilka uppstått inom Skaraborgs län, hvarom Hera motionärer pain n t, nemi, deröfver, att reserven fatt en orättvist förökad tunga genom hållskjutsens borttagande, hvilken tunga jag anser vara så mycket obilligare, som reservskjutsen ofta är vida besvärligare ä» hållskjutsen.
Förrän skjutsbesväret blifvit jemnare fördeladt emellan de skjutsskyldiga, kail ingen verklig och varaktig lättnad öfverallt tillvägabringas.
Dertill fordras att veta, hvarest tyngden mest ligger och huru den kan fördelas, hvilket jag anser vara ett föremål, som af Oecon.Utsk. bör utredas, och ingalunda, såsom de klandersjuka påstå, vara en sak, hvarom Regeringen bort framlägga förslag; ty det är ett gammalt ordspråk, som säger, alt ingen bättre vet, hvar skon klämmer, än den, som har den på sig.
Om Utsk. ej får reda på, hvarest skjutsningsbesväret mest trycker och huru en jemnare fördelning af detta besvär emellan de skjutsskyldiga kan åstadkommas, kan man ej begära, att någon annan skall veta det.
Dock medgifver jag, att generella stadgar ej kunna tillämpas lika öfver hela Riket, utan måste det öfverlemnas åt K. M:s Bef:h:dc att rätta dem efter noggrann pröfning af särskilda orters loenia förhållande*); men om man blott lyckas att genom en rättvis fördelning få hvars och ens skjutsskyldighet till tid och antal bestämd, synes mig hufvudsaken vara vunnen, och då skola säkerligen entreprenader uppstå på många sätt, hvarigenon) tillfälle öppnas för hvarje jordbrukare, sorn icke sjelf yjl| skjutsa, att för en måttlig afgift, antingen till forvugps- och dijigencekörare, eller till De ii i September. ii entreprenörer inom gästgifvaredistrictet, få sin skjutssky Idigliet verkställd af dem, som vilja skjutsa.
Den i flera afseenden nyttiga och till en del redan verkställda förening emellan post- och skjutsväsendet kunde då obehindradt äga rum.
En början dertill är redan gjord tili några brefposters förskaffande med gästgifvareskjuts.
Emedlertid föranledas äfven deraf klagomål på några ställen, så länge de skjutsandes skyldigheter äro ojemna och för somliga obestämda; men när de blifvit riktigt fördelade och för alla bestämda, kan aldrig någon orättvisa eller klagan föranledas, antingen bref- och paketposter, diligéneer eller hvilken som helst begagnar skjuts, så framt skjutsskyldigheten derigenom aldrig pä en del förökas, under det den på en annan del förminskas; och då de resande derefter ej kunde så mycket som hittills lita på reservlaget, skulle de blifva föranlåtna att rätta sig efter de medel till fortskaffning, som funnes ordnade eller af entreprenörer erbjödes.