Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tibblt på Stat anslagen Ryttmästaren vid samma Arbog» Esqvadron,; och att den frångick Esqvadronen, 120 Dm j Juii e, m, derigenom att Majoren Lindsfelt, vid afskeds-* tagandet, såsom Nådebevis, erhöll tillstånd att under sin öfriga lifstid innehafva Bostället, hvarefter det borde till Kronan indragas, som äfven skett.
Då jag nu som jag hoppas visat behofvet af förbättring i Ryttmästarens och Lieutenantens vid Arboga Esqvadron nog svaga lönevilkor, samt tillika styrkt att ifrågavarande utbyte, långt ifrån att vara en innovation, blott är ett återförande till hvad som för 32 år sedan varit fastställdt, återstår mig blott att vördsamt anhålla om återremiss af StatsUtskottets Betänkande, med lika vördsam anhållan att detta anförande måtte remissen få åtfölja.
N:o 4* Friherre Stjerncrona, David:
StatsUtskottet har för afslaget af min motion åberopat 2tne skäl.
Det första deraf är att då de i frågavarsnde penningelönerne upp* kommit vid vargerningens upprättande, så voro nu då Vargerningen redan uppbördt dessa Officerare må hända öfverflödige, och således att anse som surnumeraire, och kunde möjligen som umbärlige indragas.
Genom den förändring som föregått uti taktiken i sednare tider, har ett större antal af Den 7 Julii c. m. 121 Befäl blifvit oumgängligen nödvändigt, så väl i och för Trouppens dressering, som vid tjensteutöfningen uti spridd ordning, ett Stridssätt som den tiden aldrig brukades.
Regementet har likväl pä Esqvadronsstaten icke mera än 24 SubaltcrnOfficerare, hvilka fördelade på 8 Esqvadroner gör 3 Subalterner på 125 man.
Upplysningsvis får jag nämna: att vid intet CavalleriRe«< gemente i vår Arméa finnes mindre antal SubalternOfficarare på stat, i jemförelse med styrkan, men väl ett större antal.
Det är således uti dubbelt afseende oriktigt af Utskottet att benämna ifrågavarande Befäl för Surmmeraire, då de hvarken äro utöfver stat, eller kunna umbäras.
Om detta är gifvit så finnes väl icke något giltigt skäl hvarföre en Cornett vid de två Skånska CavalieriRegementerne skall hafva i lön blott 200 R:dr Banco, då Cornetterne vid de värfvade CavalieriRegementerne erhålla uti lön 405 R:dr Banco samt Cornetterne vid LifRegementet 355 R;dr samma mynt.
Som sndra skälet anför StatsUtskottet att då Skånska HusarRegementet, som befinner sig uti samma förhållande, icke hegardt någon löneförhöjning för sina penningelöntagare, så ser Utskottet sig derigenom utur tillfälle att till - 122 Den 7 Julii e. m. styrka bifall till min gjorda ansökning derom.
Då penningelönerne vid nästan alla så väl Militaira sorn Civila EmbetsmannaCorpser i anseende till myntets försämring tid efter annan blifvit förhöjde med minst 50 procent, så har jag aldrig hördt åberopas som ett hinder att de båda Skånska Indelta icke hegardt deraf blifva delaktige.
R;dr Banco H vad sluteligen Utskottet föreslår att Kongl. Maj:t af 3:dje Hufvudtitteln skulle täckas bevilja nödig löneförhöjning synes vara allenast för att komma ifrån saken.
Flufvudtitteln är uppgjord efter redan bestämda beholver, och att således ingen assignering på densamma till andra ändamål kan äga rum, så vida icke StatsUtskottet skulle föreslå Ständerna att öka 3:dje Hufvudtitteln till erfordeligt belopp, hvilket äfven var föremålet för min motion.
På dessa skäl begär jag åttrremiss af Betänkandet.
Den 7 Julii e. m. 123 N:o 5.
Herr von Franchen, Auguftx
Jordbrukaren att kunna sammanskrapa och till pennningar förvandla de redan mycket för högt uppdrifne Contributionerne, men derför anser jag ändock högst origtigt att vilja öfverskrida billighetens gräns och begära att på stat varande
Ca valleriOfficerare skola tjena för 200 R:dr årlig lön, då kanske deras uniform, som ändock vid ifrågavarande Regemente är ovanligt måttligt dyrbar, uppgår till många gånger denna lön.
Jag anhåller derföre vördsammast att få anföra de skäl jag tror mig finna emot Utäkottets Betänkande.
Utskottet som har ganska rätt deri, att de ifrågavarande 13 Officerare härleda sig från den redan upplöste Vargeringen, har orätt deri att desse
Officerare äro surnumerairer och förmodligen äfven orätt deri att de äro ötverflödige, efter nu varande Militairtjenstgöring fordrar förökat
Befäl och ifrågavarande Regementes förändring från tungt till lätt Cavallerie gör det ändå mer behöfligt; men låt dermed vara hur som helst så när Utskottet ej tillstyrkt indragning af förenämnde Befäl, så måste det så länge det finnes nödvändigt lönas på ett ej orimligt sätt.
Den 7 Julii e, m'.
Det anära skälet Utskottet anfört är att Chefen för det i Skåne varande andra Indelta CavalleriRegementet ej begärt löneförhöj-* ning för sine 13 Officerare som innehafva lika otillräcklig lön; mot detta skäl vore mycket att säga; men för att ej uppehålla Ridderskapet och Adelns tid torde jag endast få omnämna att det vore efter min tanke oerhört orättvist, om ett Regemente skulle gå i mistning om en billig löneförhöjning för det att en annan Regementschef ej sökt samma förmån för sine Subalferner Jag skulle tvertom anse billigt att båda Regementerne fingo samma tillökning, samt anhallar derföre att Utskottets Betänkande blir återremitteradt, på det att den af Friherre Stjerncrona gjorde och på billighet grundade Motion må blifva tillstyrkt.
Hets Munck af Rofenfchjnld, Eberhardt De ifrågavarande 13 af Statsutskottet kallade surnumeraire Officerare vid Kongl. Skånska
DragonRegementet hafva tillkommit genom den år 17§8 upprättade Vargeringen, som Rusthållarne vid de 2:ne indelta Cavallen' riRegementema i Skåne då åtogo sig.
Sedan Vargeringen upphörde, qvarblefvo dock de vid den anställde Officerare, nemligen 13 vid hvardera Regementes Vargering, och blefvo till och med uppförde på Stat med Penningelön.
De Den 7 julii e, ml 125 äro således icke mera surnumeraire, och borde derföre hafva så väl som andre Officerare fått tillgodo njuta den Löneförhöjning, som Riksens Ständer, i följe af min motion, vid J815 års Riksdag anslog åt alla penningelöntagande Officerare och enligt de grunder, som Riksens Ständer härvid i underdånighet föreslogo.
Enligt min tanka och enligt hvad i hvart Coustitutionelt land iagttages hade
Utskottet bordt taga en bestämdare befattning med denna reglering, ty Rikets, ja dess Repressentanters egit interesse fordrar, att Lagstiftande makten sjelf bestämmer lönevilkoren och framför allt löneförbättringarue för den militaira makten.
Äfven föreslår jsg, att samma reglering må vidtagas vid Skånska HusarRegementet, hvarmed förhåller sig i denna fråga alldeles på samma sätt, som med Skånska DragonRegementet, och jag yrkar på alla dessa skäl terremiss af ifrågavarande Betänkande. 126 N:0 Ii Friherre Ankar/värd, Carl Henria Vid åttonde HufvudTitela har jag trodt mig finna anledning till den anmärkning, att Kongl. Maj:t tillkännagifva att för andra extra utgifter än sådane som för de Ministeriela ärenderna erfordras. endast 50,000 Rtdr Banco behöfde anslås.
Då StatsUtskottet föreslagit den gräns, hvarutöfver det icke trodt sig för MinisterStaten kunna tillstyrka Riksens Ständer att öfverskrida , hade jag trodt att Utskottet uti Staten icke till extra utgifter bordt uppföra högre belopp än 50,000 R:dr, då i annat fall de öfrige 50,000 R:dr alltid blifva tillgängUiga för att i och för MinisterStaten användas, oaktat Utskottet ansedt denna Stat vara fullkomligen fy 1 d genom det föreslagna anslaget; jag tror derföre att artikeln extra utgifter under åttonde HufvudTitela bör inskränkas till 50,000 R;dr.
Underrättad, att de på åttonde HufvudvudTiteln uppförde extra utgiftsmedel icke alltid redovisas, på sätt Författningarne i allmänhet stadga, utan tillen betydlig del inför Konungen allena redovisas, har jag deraf hämtat anledning om förhållandet söka närmare upplysning; och jag har funnit huru vid sista revisionen, dess Ordförande Herr Grefve Gyllenborg, framstäldt en motion, det allmän redovisning för alla extra utgiftgmédlen i sammanhang med anslaget borde förbehållas så:0tn Den 7 Juhi c. m.
Den 7 Julii c. m. 127 ett vilkor för dess bestämmande.
De extra utgiftsmedel, sorn för de tre sista åren efter Konungens
Nådiga förordnande ej fått undergå allmän redovisning, utgöra ett belopp af emellan 170 och 180,000 Rdr tillsammans; men då denna motion ej allenast af Revisionens pluralitet då biet afslagen, utan älven , icke lärer hafva blifvit i StatsUtskottet till pröfning upptagen , återstår endast den utväg att lör Ridderskapet och Adeln framställa lörhållandet af denna angelägenhet, den jag anser mig böra beifra, när Motionairen Herr Grefve Gyllenborg, i anseende till sin sjuklighet, nödgati för någon tid afresa ifrån Riksdagen , hvadan han icke är i tillfälle att sjelf förnya sin i detta ämne afgifne motion.
Jag åberopar Herr Gretve Gyllenborgs så grundligt och väl utvecklade motiver till styrka för mitt yrkande , och jag anhåller om återremiss utaf Betänkandet.
N;o 8- Under en längre förfluten tid, har jag
Den 7 Julii c. nu fästat uppmärksamhet vid dispositions- och redovisningssättet af de så kallade allmänna extra utgiftsmedei, men, inseende angelägenheten, att till styrka för omdömet derom, äfven känna föreskrifterne, i afseende på ek beskaffade utgifter, under 3:ne föregående regeringssätt, har jag innehållit ett yttrande derom till dess jag, ifrån föreskrifterne under desse regeringssätt, kunde hämta den ytterligare ledning för mitt omdöme, som ett inskränktare rådrum under sista revisionen 1820, icke medgaf, men jag nu, af vundne upplysningar, inhemtadt; och har mig nu dessutom förekommit en förnyad anledning till den framställning jag nu i detta afseende afgifver, af innehållet af Kongl. Maj;ts nådiga svar till KammarCollegium af den 25 Julii detta år, i afseende på den af Collegium gjorda underdåniga förfrågan om redovisningen för flere af Extra utgiftsmedlen anordnade summor under åren 1819, 1820 och i321 så lydande:
Eder underdåniga förfrågan uti skrifvelse af den 2o nästlidne Juni:, huruvida någon af de poster som finnas upptagne uti aflemnade förteckningar öfver de summor, hvilka under åren 1819, 1820 och 1821, blifvit på vår Nådiga befallning, af Statsmedlen anordnade tili åtskillig® personer för visse af oss kände behof böra serskildt redovisas, eller om vid den inför oss aflagde redogörelse må bero, vilje WI härige-i nom hafva Eder i nåder förständigat, det W[ förordnat, att utdrag af ifrågavarande förteckningar skall, genom StatsSecreterarne för de Expeditioner, som medlen anordnat vederbö - Den 7 Julii e. mi 1291 rande tillställas, till erinran, att, efter ekedå redogörelse inför Oss,förde disponerade medlens användande, begära och erhålla nådig decharge.
Då jag nu vidlyftigare omförmäler förhållandet med de så kallade allmänna Extra utgiftsmedlen under en längre tiderymd, sker det i ändamål att upplysa så väl att desfe alt. tid haft Statens behof till föremål, fora att blott med undantag af fifla regerings fättet, redovisningen derföre alltid vant öppen.
Af äldre handlingar inhämtas, att snart i etthundrade år, en Stat för Rikets Extra utgifter haft benämning af Extra utgiftsstat, och Kongl, Brefvet till StatsContoret alden 1709 upplyser
Extra utgifternes föremål i följande uttryck: ”att nemligen den för är 1740, ansjagne summan af 100,000 D:r Silfvermynt borde hädanefter hållas orubbad till de behof hvartill den egentligen är anslagen, nemligen till fSdans förnödenheter, forn .vid Statens reglerande icke kunnat påtänkas.”
Anslaget för desse utgifter var i många år 100,000 D;r Silfvermynt, och desse medel begagnades hushålisamt under frihetstiden.
Efter 1773 års Regementsförändring utsträcktes behofven med Konungens utvidgade rättigheter, men icke en gång under detta regeringssätt, var inskränkning föreskrifven i allmän ren dovisningsskyldighet för sådane Extra utgiftsmedel, och. inträffade först , efter ytterligare inskränkning i Nationalfriheten 1789 > att af Extra utgiftsmedlen anordnades likasom ifrån en enskild HandsCassa, för Konungen allena kände behof, till redovisning inför Konungen Bil. till Ridå. o, Ad.
Pr. VI Band, 9 Den 7 Julii e. m. allen».
R;dr dels till föremål som blifvit deri utstakade, dels deraf 100,000 R:dr till sådane som icke kunnat bestämmas och derföre till extra utgifters beJlridande Liro till Konungens Egen håga disposition anslagne-, och ehuru Konungens höga rätt att disponera desse 100,000 R:dr nemligen till Extra Statsutgifters bestridande icke kan ställas i fråga eller inskränkas annorlunda än till föremål för Statens utgifter, som icke tillhöra andra HufvudTitlars föremål, eller de bestämde afdelningarne i 8:de'
HufvudTiteln med an« slående af Statsmedel till Statens behof, synes likväl egenskapen af anslag af Statens medel till Statens behof ovilkorligen påkalla rättigheten att för dessa erhålla redovisning till vederbörlig pröfning af deras användande till anslagets föremål, likasom för Statsanslag i allmänhet är iöreskrifvit, hvarifrån nu gällande Regeringslagar icke mera nu än under förra Con6titutionele regeringssätt, gjort något undantag för ifrågavarande
Extra utgiftsanslag; men, då det likväl inträffat, att, i likhet med hvad under sista Regeringssättet infördes och var öfligt, redovisning i allmän väg icke alltid ät medgifven, utan nu undandrages, för större delen af den anslagne Extra Utgiftssumman 100,000 Rtdr årligan, så att på sådant sätt för åren Den 7 Julii e. nt, 131 1819 och 1820 af de 200,000 R:dr som pa Kongl. Majsts
Nådiga disposition , för desse 2:ne år ankommit, utgått 103,539 R-.dr 8 sk. och deribland 54,000 Rxlr Hamb.
F,:co, som således blott efter 12© sk- Cours i så måtto ökac utgiftssumman att under båda dessa åren 184539 R:dr i Svenskt Banco af berörde 200,000 R:dr jemlikt Konungens
Nådiga föreskrifter icke fått underkastas
Nationens granskningsrätt utan stadnat vid den redovisning, Konungen i hvarje serskildt fall i nåder anbefallt , och icke en gång i StatsRådets
Protocoller lärer inflyta; så anser jag mig icke sakna anledning tillstyrka elen framställning till Riksens Ständer, att med anslagets så beskaffade fortsättande som förenämnt är, må sammanbindas förbehållen rättighet till allmän redovisning derför, i likhet med öfrige Statsanslag, hälst hemlighet för Statsutgifter är oförenlig med Regeringssättets esprit, likväl utan inskränkning derigenom i Konungens höga dispositionsrätt, som med redovisningen icke bör förblandas, men genom hvilken redovisning, med kännedom af föremålen för utgifterne, Riksens Ständer inhämtade npplysning om anslagets större eller min-' dre tillräcklighet i jemförelse till Statsbehofven.
Till den nu gjorde framställning anset jag mig i öfrigt deraf föranledd, att, då Riksens Ständer vid sista Riksdag, ansågo sig bew rättigade att fordra redovisning för alla Statens medel, ehvar de ock förvaltades, såsom Tullmedlen, KrigsCollegii Cassör m. m.
Annet jag, med analogie af denna princip , den re-* dovisning, jag yrkat, vara tacite, derunder 'fösn 7 lulii e, m~. begripen, och bora äga rum; men, då Riksens Ständer icke i annan våg, än genom deras StatsUtskett eiler Revisorer kunna komma i tillfälle att känna det förhållande hvarom nu är fråga, nemligen att 184,539 fLdr af Extra utgiftsanslaget, blott inom tvenne år blifvit allmän redovisning undsndragne, tror jag mig hafva felat i det förtroende jag ägt, att såsom Ledamot i alla Revisioner deltaga, om jag icke begagnade, det förmodligen sista tillfället, att upplysa Riksens Ständer om ett förhållande af undanhållen allmän redovisning som ligger utom deras kännedom, till den åtgärd de lärnpelig anse.
Såsom skäl för min framställning, får jag ytterligare anföra, att om det skulle medgifvas, att hela den ifrågavarande Extra utgiftssumman af 100,000 R:dr kunde anordnas för af Konungen allena kände behof, utan redovisning i vanlig väg, kunde möjligen inträffa att anslaget blef otillräckligt för anslagets flere föremål, och att audre sådane utgifter, som tillhöra Extra UtgiftsTiteln, antingen måste inträngas på andra HufvudTitlar, eller ock,’ att StatsVerkets öfverskotter begagnades, sorn likväl, i båda afseenden, vöre stridande emot Grundlagarnes afsigt genom upprättande af, för Stat6utgifterne bestämde HufvudTitlar, börande öfverskotten af Statsinkomsterne icke kunna användas annorlunda än i öfverensstämmelse med Riksens Ständers föreskrifter, eller till sådane Statsanslagen öfverskjutande behof, såsom t. ex. för Fångars forslande m. fl, hvilka icke annorlunda, än efter förslagsberäkr.ingar kunna föreslås och till blifvande behof icke Den 7 Julii e. m, 153 med säkerhet kunna bestämmas.
Sluteligen och vid det inkast, som emot hvad jag föreslagit, torde göras , att nemligen Regeringen möjligen kunde behöfva medel till så be6kaffadt användande, att redovisningen derföre icke alltid vore lämpelig, får jag deremot anföra, att om ock detta skulle medgifvas, ehuru under förre Constitutionelle Regeringssätt medel för hemliga behof icke varit anslagne, så enär Riksens Ständer i anslaget för MinisterStatens aflöning i en rund Summa af 90,000 R:dr Hamb.
Btco, till Konungen öfverlemnat att derom efter godtfinnande disponet ra, hvilken synts Riksens Ständer vara så myc, ket mera till föremålen tillräcklig, sorn Riksens Ständer i StatsRegleringen den 22 November 1809 ställt i fråga möjligheten af besparing derå, med yttrad förhoppning att dea matte komma Statsverket till godo, så torde extra utgifter af hemlig egenskap, om sådane någon gång blefvo behÖflige, derå troligen kunna utgå, men om så icke vore, skulle jag anse lämpligare att Riksens Ständer tilläde
Mfj nisteranslaget eller serskildt 10,000 R:dr B:co till extra utgifter utan allmän redovisning, un* der förbehåll likväl af allmän redovisning för ifrågastäldte 100,000 R:dr, eller denna del af extra utgifternes hela anslag , till Konungens höga disposition , hvilken redovisning icke för dispositionsrätten, lagger något hinder i vägen.
Likheten med Herr Lagmannen Grefve Gyllenborgs hos Rikseffs Höglofl.
Ständers Revisorer är 1822 väckte Motion betygar.
L* G, af Sillén, Den 7 Julii e. m.
Nio 9- Grefve von Schverin, Fredric Bogislans'.
Ridderskapet och Adeln har af det uppläste Betänkandet inhämtat, hurusom, då i anledning af befunnen otillräcklighet af sist församlade Sländer* anslag till bestridande afRefOch Skattläggningskostnaden i de Norra Provincerna, Kongl.
StatsContoiret, vid afgifvandet af sitt yttrande utgått ifrån den sats:
Att en sådan arbetsplan borde för skiftes förrättningen uppgöras, sorti svarar emot den dertill beräknade tillgången, samt i förhållan. de till personalen för arbetets behöriga bedrifvande; så har deremot Rikets Ständers Statsutskott funnit sig böra till Ständernas bifall föreslå:
Att Kongl. Majit icke mera hädanefter genom speciela tittlar eller anslag, må hindras i fri disposition af hufvudtitelns tillgång, i den ordning, som derföre finnes antagen, förmodandes Utskottet, såsom orden lyda, att anslagssumman hädanefter, då de större bidragen till Canal anläggningarne komma att upphöra, må lemna tillräckligare tillgång för de samfälta ändmålen, Jordbrukets, handelns och näringarnas understödjande och befordran.
V min del finner den uppställda sats fullkomligen rigtig, ait arbetsplanerna bura uppgöras efter beräkning af tillgångarne, Den 7 Julii e. m. 155 sä skulle jag tro att en underlåtenhet å Ständernas sida, att efter beräkning af de supponerade behofven bestämma anslagen, vöre att rakt motarbeta antagandet af en för den skatu betalande delen af Nationen högst vigtig och kärkommen princip, hvadan jag icke kan unj derlåta att framställa min önskan, i händelse Ridderskapet Och Adeln tillåter återremiss, att Utskottet behagade taga den saken i nogare öfvervägande.
Hvarjemte jag önskade entsådan redaction af Betänkandet att den ej, såsom nu förhållandet synes mig vara, genom Ständernas bifallåt detsamma, måtte gifvaanledning till att anse 9:de titeln såsom bestämd uteslutande till befordrande af Canalanläggningar, i stället för att vara ämnad till befrämjadde af åkerbruket, handeln och näringarne i allmänhet.
J händelse likväl sådan vöre Statsutskott tets mening, önskade jag att det sades med klara ord, samt att, då enligt min öfvertygelse, refningsarbetet i norra provincerna, är ibland de företag, hvilka i en framtid bäst komma att löna sig, anslag för detta behof matte bestämdt göras; och torde, sedan erfarenheten visat, att årligen 1,400 R:dr utöfver det förra anslaget åtgått, det nyafanslaget böra uppföras till 3000 R:dr.
V i56
Den 10 Julii j. mi Bilagor till Pleni-Protocollet för den i o Julli, förmiddagen.
Herr Lilljeflråle, Gil fl af:
Ett yttrande utaf Herr Friherre Wrangel uti sistlidne förmiddags pleno, hör icke lämnas alldeles obesvarsdt.
Herr Friherren har sagdt, att Stockholms Stad, i likhet med hvad Götheborg gjordt, borde bygga Casemer åt GarnizonsRegementerne.
Äf hvad anledning och med hvad skäl Götheborg åtagit sig Casernbyggnad för der varande Garnizon, tillbör mig ej att bedömma; men jag tror att både sakeus natur och Stockholms Stads Privilegier befria Staden från skyldigheten att bygga Caserner åt härvarande Regementen Stockhohn underhåller, aflönar och bekläder sin så kallade Stadsvakt och den sflönas och defrsjeras på sasntieligs Husägares ganska dryga bekostnad, genom den så kallade Inqvarteringsafgiften, som utgår i mohn ar ÅssecuranceSumman.
Stockholms egenteliga Garnizoa, Hvartill hörer GardiesRegenienterne är hit— lagd, icke för Stadens skuld, blott såsom stad, utan emedan det är Konungens ResidenceStad, der Konungens och dest? högs Familie bo och Den 10 Julii f. m, *57 vistas.
Det är egsnteligec för Vakthållning för dem, för vakthållning vid alla Rikets högre Embetsverk och Collegier som desse Gardner härskola vara, med ett ord att bevara och vakta, allt hvad Riket gemensamt äger dyrbarast.
Dess höga Hus och Regering hörer, kan aldrig blifva Stockholms Stads ensamma plikt och skyldighet, och då Staden på egen bekostnad, som jag redan nämndt, bekläder, aflönar och består inqvartering åt sin till numeraire icke obetydliga Stadsvakt, för Staden så oumgängelig till ordning och police, mägtar den vigserligen icke mera göra.
Att Herr Friherre Wrangel är den enda sorn påstått att Staden borde bygga Caserner åt Gardies* Regementer, bevisar tydeligen att ingen annan funnit det förenligt med Stadens Privilegier, ordningar, lagar och plikt.
Jag anhåller ödmjukeligen att detta mitt korta anförande må vara remissen af Betänkandet rörande 3-'dje Hufvudtiteln föl jäktigt.
Då jag går a-i inför Riddcrskapet och A-I deln yttra mina tankar öfver ConstitutionsUtekottets åtgärder i anledning af de anmärkningsmemorialer, hvilka ifrån Stånden blifvit till Utskottet remitterade, och i anledning af dess »gen granskning af de i Stats Rådet förd* iSB J)*n 10 Juli i f. m. protocoller, ma det tillåtas mig att först uppgifva den ståndpunkt, hvarifrån jag skådat så väl det anmärkande Utskottet som föremålen för dess anmärkningar, och Folkets deraf beroende rätt och bästa.
Utskottet har sjelf utstakat denna väg; Utskottet har begynt med att uppställa syftemålet för utöfningen af sin gransknings plikt; detta syftemål, säger Utskottet, är att Konungen, sorn vid fattandet af sina beslut upplyses af ansvarige Rådgifvare, må af Folkets Representanter upplysas om dem.
Hvem som helst, ägande Svenskmanna rätt, får begagna den; och hvem sorn helst som talar sanning i qtt sanningen värdigt språk, han talar i Folkets namn.
Syftemålet för granskningsrättens begagnande således vid detta tillfälle, först af den enskilt® Riksdagsmannen till bestämmandet af sitt beslut, sedan af hvem som helst, nu eller framdeles till upplysning och ledning för kommande tider detta syftemål är: att Ständerna och Nationen , upplyste af ConstituhonsUtskottefom Rådgifvarnes handlingssätt, måtte om Constitu - Den lo Julii f. m. *39 tions-Utskottets granskningssätt varda upplyste.
I gransknings- och yttranderätten ligger ett försvarsmedel, tillgängligt för en hvar, ägande Svenskmannarätt, antingen han ledes af omsorg för eget väl eller af omsorg för andras.
Utöfningen af granskningsrättigheten är en pligt,' den kan synas tung, om man skulle lemna örat åt förståndets kalla beräkningar, jemväl då, när man frivilligt samtyckande till uppmaningen att utöfva den, borde anse den såsom ovillkorligen ålagd.
Den framställer sig helt enkel såsom pligt, i hvilka yttre förhållanden som helst, för en hvar som vant sig att helt enkelt lyda en ädel känslas kraf.