Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Väl invänder man, att man ju kan antaga till contra-propos. vid en sådan votering, att det hela af ett Const.Utskrs betänk, kan förkastas eller oantagligt förklaras.
Då möter likväl genast den frågan, om ett Const.Utsk:s förslag, vid samma riksdag det göres, kan förkastas?
Svaret derpå in abslracto lemnar jag åt mera grundlags-förfarne, än jag är, att afgöra.
Men hvad närvar, speciella fråga angår, så har den vid denna riksdag redan fått en sådan behandling, att den, enligt min tanke, numera åtminstone icke kan förfalla.
Om nemi. ett eller flera eller alla Stånden från början hade förklarat, att Const.Utskis förslag, att det närvar, representationssättet skulle förändras, vore både onyttigt, onödigt och omöjligt att verkställa; om icke alla fyra Stånden redan hade beslutat att både fyrdelning, sjelfskrifvenhet och de hittills orepresenterades uteslutande böra upphöra; och synnerligast om icke votering i förstärkt Utsk. hade försiggått, och derur, genom beslut roed R.
Sl:s rätt faltadt, erkännandet af samfällda valens och tvåkammarsyslemets principer segrande hade framträdt; — då skulle möjligen nu om grundlags-§:ns rätta tolkning och tillämpning strid med något slags sken af skäl hafva kunnat uppstå.
Men i6S Den 19 April f. m. nu hafva ju alla RiksSi:n gatt in på sjelfva saken och fråga är numera blott ora sättet; och när man hunnit så långt, då åtminstone tyckes grundlagens tydliga mening vara den , att ett förslag skall blifva hvilande.
Må hvar och en genomläsa slutet af 56 §:n Reg.F:n och säga, hvad dess bokslafliga ordalydelse annars skall hafva att betyda.
Dessutom, huru man än vill tolka ofia citerade grundlags-§, så kan det dock icke jäfvas alt deri är bestämdt uttryckt rättigheten för hvarje RiksStånd, alt få hvarje dess skiljaktiga tanke under votering i förstärkt Coust.Utsk.
Men örn man nu ej skulle vilja uttrycka någon annan gemensam tanke än den att Const.Utskts betänk:n i sin helhet afslås, då skulle nu antingen denna rättighet blifva BondeSt. förnekad, eller ock skulle man försöka tvinga Const.Ulsk. att inkomma till RiksSt:n med sådana voterts-propostr, som det efter min åsigt ovillkorligen ej får afgifva.
Emot BondeSlts redan gifna bifall till Const.Utskts betänk, i sin helhet får ej afslag uppställas såsom contra-propos,, om äfven alla tre de öfriga RiksSttn skulle sig i ett sådant förena.
Ty afslag å allt hvad dessa betänk:n innehålla kan ej numera äga rum, då deraf skulle blifva följden, att tvänne med R.
St:s rätt fattade beslut sålunda antingen upphäfdes eller ock lemnades utan afseende; och att tillåta något sådant, genom af dem beroende åtgärder, det kunna ej Const.Utskts ledamöter, utan ett alltför uppenbart förbiseende af deras pligt, såsom af andra talare redan blifvit anmärkt.
Const.Utsk. måste derföre så förstå ett förkastande af dess förslag N:o 85, att det anser detsamma blott innehålla en uppmaning att med ett nytt antagligare förslag till RiksSttn inkomma.
Men om R. o. Ad. afven så tyder meningen med den förkastelsedom, den R. o.
Ad. nu tyckes vara på väg alt vilja uttala, hvarföre då icke öppet och såsom grundlagen det bjuder uttryckligen förklara, på grund af hvilka anmärkntr emot detsamma, och i hvilken eller hvilka delar R. o. Ad. icke godkänner närvar, betänk.
Icke kan det förnekas, att ju R. o. Ad. äger rättighet att icke antaga närvar, förslag sådant som det är; hvad som yrkas är blott, att, när R. o. Ad. denna rättighet begagnar, R. o.
Ad. då måtte bestämdt, i form af gemensamma tankar, uttala i hvilka delar och på hvad sätt R. o. Ad. är af skiljaktig mening emot Utsk.
Sker detta, förklarar R. o. Ad. uttryckligen hvad R. o. Ad. vill och önskar; då får ämnet den grundlagsenliga behandling, sota det tvifvelsutan i motsatt fall kommer att sakna.
Till detta sednare resultat vill jag åtminstone ej med min röst hafva bidragit.
Till följe af hvad jag nu yttrat, har jag ådagalagt min öfvertygelse vara att det i frågans närvar, stadium ålegat hvarje för reformen nitälskande representant, som ej i allo kan gilla Const.Utskrs närvar, betänk., att dervid göra alla de anmärknrr, hvartill olika åsigter om ämnets särskilda delar kunna föranleda.
Jag hade för min del förmodat att lill - D e ii ig April f. in. i65 N:o 85 blifvit resultatet.
Jag måste här öppet bekänna, att jag anser Const.Utsk. icke i detta betänk, hafva så jemkut emellan Ståndens stridiga åsigter, som i min tanke det hade varit dess pligt att göra.
Denna min öfvertygelse grundar sig dock endast och allenast på min egen subjectiva uppfattning af hvad med en sådan jemkning borde förstås; det kan då naturligtvis icke falla mig in att klandra Utskts ledamöter, blott derföre, att de haft en olika tanke emot mig om rätta sättet att uppfylla det medlarekall, dem ålåg; och någon förebråelse till dem skall visst icke komma ifrån mig, som äger så full visshet om deras redliga och allvarliga afsigt att efter bästa förmåga gagna den sköna sak, hvars målsmän de blifvit.
Emedlertid har nu detta betänk, till oss inkommit; och jag förklarar genast, att jag dermed ang:de många vigtiga punkter är af ganska skiljaktig mening.
Men 56 §:ns Reg.Fm uttryckliga bud medgifver oss också rätt att nu detsamma till alla dess delar granska och att dervid göra de amnärkntr, som kunna finnas befogade.
Stånd sig icke efter de öfriga fogar, då skall emellan dessa tankar genom votering i förstärkt Const.Utsk. tvisten slitas, på det alt derigenom ett fullständigt beredt utlåt, må till kommande riksdag blifva hvilande.
Häraf tyckes nu klart följa, att det åligger hvarje Stånd antingen, om det icke har något vid Utskts förslag att särskildt anmärka, att låta vid detsamma bero, eller ock alt bestämdt och uttryckligen uppgifva i hvilken eller hvilka delar det är af skiljaktig tanke.
Val invänder man, att man ju kan antaga till contra-propos. vid en sådan votering, alt det hela af ett Const.Ulskts betänk, kan förkastas eller oantagligt förklaras.
Då möter likväl genast den frågan, örn ett Const.Utsk:s förslag, vid samma riksdag det göres, kan förkastas?
Svaret derpå in abslracto lemnar jag ät mera grundlags-förfarne, än jag är, att afgöra.
Men hvad närvar, speciella fråga angår, så liar den vid denna riksdag redan fått en sådan behandling, att den, enligt min tanke, numera åtminstone icke kan förfalla.
Om nemi. ett eller flera eller alla Stånden från början hade förklarat, att Const.Utskis förslag, att det närvar, representationssättet skulle förändras, vore både onyttigt, onödigt och omöjligt att verkställa; om icke alla fyra Stånden redan hade beslutat att både fyrdelning, sjelfskrifvenhet och de hittills orepresenterades uteslutande böra upphöra; och synnerligast om icke votering i förstärkt Utsk. hade försiggått, och derur, genom beslut med R.
St;s rätt faltadt, erkännandet af samfällda valens och tvåkammarsyslemets principer segrande hade framträdt; —• dä skulle möjligen nu om grundlags-§:ns rätta tolkning och tillämpning strid med något slags sken af skal hafva kunnat uppslå, Men J 165 Den ig April f. m. nu hafva ju alla RiksSt:n gatt in på sjelfva saken och fråga är numera blott om sältet; och när man hunnit så långt, då åtminstone tyckes grundlagens tydliga mening vara den , alt ett förslag skall blifva hvilande.
Må hvar och en genomläsa slutet af 56 §:n Reg.Ftn och säga, livad dess bokslafliga ordalydelse annars skall hafva alt betyda.
Dessutom, huru man än vill tolka ofta citerade grundlags-§, så kan det dock icke jäfvas att deri är bestämdt uttryckt rättigheten för hvarje RiksStånd, alt få hvarje dess skiljaktiga tanke under votering i förstärkt Const.Utsk.
Men örn man nu ej skulle vilja uttrycka någon annan gemensam tanke än den att Const.Utskts betänk.-n i sin helhet afslås, då skulle nu antingen denna rättighet blifva BondeSt. förnekad, eller ock skulle man försöka tvinga Const.Utsk. att inkomma till RiksSt:n med sådana voterts-proposrr, som det efter min åsigt ovillkorligen ej får afgifva.
Ty afslag å allt hvad dessa betänkin innehålla kan ej numera äga rum, då deraf skulle blifva följden, att tvänne med R.
St:s rätt fattade beslut sålunda antingen npphäfdes eller ock lemnades utan afseende; och att tillåta något sådant, genom af dem beroende åtgärder, det kunna ej Const.Utskts ledamöter, utan ett alltför uppenbart förbiseende af deras pligt, såsom af andra talare redan blifvit anmärkt.
Men om R. o. Ad. äfven så tyder meningen med den förkastelsedom, den R. o.
Sker detta, förklarar R. o. Ad. uttryckligen hvad R. o. Ad. vill och önskar; då får ämnet den grundlagsenliga behandling, sora det tvifvelsutan i motsatt fall kommer att sakna.
Till följe af hvad jag nu yttrat, har jag ådagalagt min öfvertygelse vara att det i frågans närvar, stadium ålegat hvarje för reformen nitälskande representant, sorn ej i allo kan gilla Const.Utskis närvar, betänk., att dervid göra alla de anmärka:!', hvartill olika åsigter om ämnets särskilda delar kunna föranleda.
Jag hade för min del förmodat att till - Den 19 A p r i I f. ro. fälle skulle mig gifvits alt punkt för punkt framställa de flera särskilda anmärkn:r, jag liar atl göra; men då jag här så ifrigt hört yrkas, att nu föredragna betänk, skall i sin helhet lill pröfning företagas, så har jag ansett mig äga så föga förhoppning att få se det i min tanke lämpligare föredragningssättet blifva följdt, alt jag måst besluta mig till att på en gäng framkomma med allt hvad jag vid Utskts betänk. har att erinra.
Jag liar alltså till ett helt sammanfattat alla mina emot Ulsk. olika åsigter, jag har uppgjort ett fullständigt contraförslag lill Ulsk:s vallag; och detta förslag önskar jag att nu för R. o. Ad. få framställa.
Dock måste jag här förut erinra, alt ingalunda allt, som jag i detta förslag yrkar, må så förstås, som skulle det vara ett uttryck af min egen uppfattning om huru, efter verkställd omhildning, det Svenska representationssättet horde vara beskaffadt; jag reserverar mig uttryckligen emot den tanken, att det förslag, jag nu afgifver, af mig skulle anses vara det absolut rättaste och bästa, som kunde och borde uppgöras.
Jag har gifvit det sitt närvar, utseende blott derföre, alt jag städse haft framför mig den tanken, alt den största förtjenst ett nu angifvet förslag kunde innehålla, vore att en fullständig jemkning emellan stridiga meningar deri skulle vara åstadkommen; och jag har till och med gått ännu längre än hvad detta fordrade; och det emedan, när jag i sednaste plenum lyssnade lill de, efter min mening, än riktiga än oriktiga skarpa anmärkntr, som af åtskilliga talare, Frih. Boye, Hrr Lagerhjelm, Rosenblad m. fl. här gjordes, alla under conclusion på afslag eller förkastande af betänk, i sin helhet, så uppstod hos mig den tanken, om man icke, genom att göra dessa herrar till viljes i deras stränga fordringar, skulle kunna förmå dem att afstå från en enligt min öfvertygelse så förderflig utväg, som att göra det hela lill intet, derföre att delar deraf ej behaga.
Den vallag, som jag sålunda utarbetat, må nu emedlertid tjena som ett kraftigt bevis derpå, att man, ehuru antagande principen om allmänna val, som så envist påstås vara så helt och hållet anarkisk, likväl kan på sådan grund uppföra ett förslag, som, hvad än annars må sägas om detsamma, dock åtminstone icke skall befinnas vara för litet conservativt.
]Nu hunnen till specialiteterna anmärker jag till en början, att jag ej lika med Utsk. kan anse l ik tigt vara, att bilda andra kammaren genom val ur den första; men deremot vill jag, såsom straxt närmare af mig skall föreslås, låta välja densamma directe af vissa efter en något högre census valberättigade; men då måste i den vallag jag föreslår, olika emot hvad Ulsk:s innehåller i afseende på både valrätt, valbarhet och valsätt, tvänne särskildta förslag förekomma; det ena alhandlande om första och det andra om andra kammarens sammansättning.
Rätta ordningen att här följa torde vara att först tala om huru första kammaren skaII bildas.
I afseende på rösträtten lill denna kammare har jag iG8 Den 19 April f. m. inga särdeles vigtiga anmärkmr atl göra emot hvad Utsk. i betank.
N:o 85, §§:ne 1, a, 5, föreslagit.
Några skall jag dock framställa.
Deri första rör Utsk:s förslag att bedamina samma mycket låga taxeringsvärde både till census för rösträtt på grund af ägande fastighet i stad, och till census för rösträtt på grund af ägande fastighet å landet.
Genom den arbetsförtjenst, som för jordägare gifves af jordbruk, som han å sin lilla egendom drifver, kan en sådan ägare af jordfastighet af ganska obetydligt värde dock deraf för sig och sin familj hafva åtminstone en knapp bergning.
Absolut omöjligt är deremot för ägare af stadsfastighet af alltför ringa värde, att ensamt deraf kunna lefva; denne behöfver derutöfver annan inkomst, förvärfvad, vare sig genom innehafvande tjenst, genom idkadt lofligt yrke eller på något annat sätt.
Och om mannu, efter denna korta antydning, tillika erinrar sig, både att enligt mom. 3 §:n 1 betänk.
JN:o 85, för inkomst af idkadt jordbruk ingen särskild rösträtt får beräknas, oell att, enligt gällande lag för hemmansklyfning, en bestämd gräns är salt för jords styckning, hvarigenom lägre taxeringsvärde å landet, än som medför besuttenhet, ej kan under stadgad kronoåborätt ägas, sä kommer man till den slutsats, att census för fastighet å landet både kan och bör bestämmas lägre än census för fastighet i stad.
Härförutan anser jag, att census för inkomst af lön eller pension äfven borde i bestämd siffra uttryckas; jag föreslår 200 r:dr b:co.
Förgäfves invänder man, att det är alltför svart att utfinna hvilken siffra i detta fall vore den rätta; ty om man ock endast approximativt skulle kunna träffa denna, så bIef— ve dä i alla fäll problemet bättre löst än när man, 30m Utsk. det gör, blott nyttjar termer, mycket för allmänna och tvetydiga.
Deremot ogillar jag att Utsk. ifrån den rösträtt, som beräknas på grund af ägande boställe eller lön eller pension, utesluter så väl innehafvare af förtroende-embeten som kronobetjente.
Mig tyckes ett sådant förfarande vara föga öfverensstämmande med hvad en sann och fördomsfri liberalitet fordrar, nemi. att så få sjelfmyndige medborgare som möjligt måtte rösträtt förnekas.
Hvad som särskildt vare sig berättigar eller uppmanar atl afkunna ett så strängt domslut öfver dem, som genom den höga plats de bekläda måste hafva förvärfvat framför mängden större bildning och mognare erfarenhet i allmänna värf, det är för mig oförklarligt.
Förment alltför beroende ställning antager jag ej som ett gällande skäl; ty begreppet derom är något för mycket relativt att åtminstone här böra tjena till grund för någon bestämmelse.
Fruktar man deremot för stor inflytelse på valen af de personer man sålunda vill utesluta; då måste det ej kunna vara de jemförelsevis så få röster desse hafva att afgifva, som man dervid afser; det måste vara den moraliska inflytelse de anses kunna utöfva, som man då tager i betraktande; men naimo - Den ig April f. m. molivet är sådant, dä tyckes vata vida conseqventare att, i stället för att förneka dessa personer att vid valen tösta, blott förbjuda dem alt der närvara.
Vidare tror jag icke någon skilnad böra göras, i afseende på den rösträtt, som derföre skall erhållas, emellan inkomst af lön eller pension och inkomst af lofligt yrke.
I båda fallen utgör den högre inkomsten i allmänhet det säkra kännemärket på en utvidgad verksamhelssfer; och det är ju denna, som hör få högre rösträtt, säger Utsk. sjelft; och äfven jag instämmer deri.
Jag gör detta så mycket hellre, som i allmänna lifvets vanliga förhållanden embetsmannens verksamhets-sfer åtminstone icke tynger mindre på vågen än näringsidkarens; men bland hufvudfordringarna af hvarje representation, som skall uppfylla sitt ändamål, bör väl beräknas att den återger verkligheten så nära som möjligt.
De elementer, som ute i samhället drifva sitt fria spel, böra derföre alla uppfångas, för alt, sådana de äro, blott mera concentrerade eller potentierade, om ettdera uttrycket tillätes mig, inom representationen inrymmas; endast så skall en folkombudsförsarnling såsom sig bör föreställa en folkförsamling.
Man ser väl stundom med ett visst förakt ned på försöken att genom sifferuppställningar åstadkomma ett sådant resultat; men man borde dock betänka, alt siffran endast är det medel, som begagnas, för att kunna med hvarandra mäta olikartade storheter och alt uttrycka både börds, förmögenhets, bildnings och personlighets m. fl. förhållanden, allesammans i vissa nummertal; det är blott att lätta den jemförelse man måste anställa dem emellan, när man, vid uppgörande af grunderna för en representations lämpligaste sammansättning, är tvungen att taga deni alla med in i räkningen.
Den största svårigheten, som diden att med rättvisa bestämma det relativa grundvärdet folden enkla storheten af hvarje särskild art, återstår väl i alla fall, men man har dock, genom alt komma öfverens om gemensamma tecken eller så alt säga ett gemensamt språk, åtminstone för sig lättat utvägarna alt en gång kunna komma till något bestämdt mål.
Ännu en slutlig anmärkt), har jag alt göra i afseende på rösträtten till första kammaren.
Den öfverensstämmer med hvad Gr.
Spens i dess reservation på anförda välgrundade motiver yrkar, och innefattar att åt den större förmögenheten måtte tillerkännas den fördelen, att valberättigad må kunna uppträda att rösta med högst 6 röster inom hvarje voldistrict, der något, som rösträtt medför, af honom innehafves.
Man bör icke sky att sålunda på röst tori flen inskrifva temmeligen höga nummer, ty just derigenom kan man i densamma teckna äfven ganska låga, och på det sältet icke behöfva onödigt och orättvist någon ifrån rösträtt utestänga.
Angtde villkoren för valbarhet till första kammaren skulle jag, såvida jag blott toge i betraktande mina egna ide'er 2.4 H. 22 Den 19 April f. m. specielt om det ämnet, hafva föga att tillägga vid hvad Utsk. j afseende derpå föreslagit; — men fullkomligt öfvertygad om det gamla representationssättets ohjelpliga oduglighet, önskar jag framför allt annat reformens ofördröjliga företagande.
Och för att vinna detta, dit närmare och angelägnare ändamålet uppskjuter jag gerna försöken alt tillämpa mycket af hvad jag sjelf anser rätt och rikligt vara, ända till dess att en framtid, som jag hoppas, mognar andras ideer till större likstämmighet med mina egna; och om blott nu ett eller annat steg framåt kunde tagas, skulle jag för min del linna mig fullt tillfredsställd.
Efter sådan uppfattning af förevar, vigtiga ärendes ändamålsenligaste behandling är lätt förklarligt, huru jag kommer till den slutsatsen, att när, genom fyrdelningens afskalfande och tvåkammar-reformens införande i stället samt bortlyftande af alltför invecklade formers hämmande tvång, man kan komma till större enkelhet och, genom ståndsvalens utbytande emot samfällda val, förminskande de enskildta! intressenas alltför uteslutande inflytelse, man kan komma lill större enhet i vår representalionssammansättning; så borde man sig dermed för det närvar, nöja; och detta så mycket mer, som mig tyckes skäl vara, att icke af sina motståndare på en gång göra alltför stränga fordringar; aldraminst då desse ännu alltjemnt innehafva en så stark ställning, som den försvararne af vår gamla ståndsrepresentation sedan långt för detta intagit.
Enligt min förmening borde man alltså nu, just för att rädda det redan lyckligt skedda antagandet af tvänne så vigliga principer, sorn den om samfällda val och den om tvåkammar-form under en reaction, under hvilken de båda blott alltför lätt åter kunde blifva underkända, och äfven så för att icke nödgas att till en ganska aflägsen framtid uppskjuta den så ytterst nödvändiga reformens verkställighet, nu göra åt mera conservativa opinioner alla de concessioner, som med något sken af billighet kunna begäras.
En af dessa concessioner borde vara, att åtminstone till en del medgifva valbarhetens inskränkning inom Stånd.
Visserligen läte man derigenom ännu alltid inom representationen qvarblifva de emot hvarandra fiendtligt organiserade elementer, som under den inbördes strid de så länge fört genom att hämma det hastigare framskridande på civilisationens bana, hvartill detta ganska säkert annars hade varit kalladt, gjort fäderneslandet den mest kännbara skada.
Men utgångna ur samfällda val, skulle dessa Ståndselementer, som, för att Jätta öfvergången och hindra denna att blifva alltför våldsam och förstörande för något intresse, man sålunda till en början nödgades qvarlemna, blifva omflyttade i en ny bättre och helsosammare jordmån; de rötter skulle blifvit afsknrne, genom hvars tor slåndsegoismens gill insugits; ädlare och skönare frukter boide derföre snart vara alt förvänta.
Lång tid skulle dessutom nog icke förflyta, innan amalga - D e ii ig A j> r i I f. m. mationen blefve fullkomlig.
Med dessa åsigter till stöd oell att försöka deras tillämpning ännu mera styrkt genom de fordringar jag här sednast ånyo hört upprepas, liar jag i mitt förslag antagit valbarhetens delvisa begränsning inom Stånd.
Jag har nemi. föreski ifvit, att halfva antalet af folkombud i riksförsamlingens första kammare skall utgöras af borgare och bönder, då andra hälften deremot kan fä utses utan afseende på stånd.
För att åstadkomma detta, har jag, bestämmande ledamöternes antal i första kammaren till 180, delat hela landet i 90 första kammarens valdistrict och gifvit hvardera bland dessa rätt att sända tvänne ombud, men med föreskrift att den ena af dessa ombud ovillkorligen skall vara borgare eller bonde; borgare när stadsrätt och bonde när häradsrätt är valförrättare inom districtet.
Som stadsrätt skall vara valförrättare, när stad af 1 , 2, 3, 4 ordningen, eller enligt el t alternativförslag med minst i5oo innevånare, inom dislriclet är belägen, blifva åtminstone närmare 5o folkombud i första kammaren ledamöter af nuvar.
BorgareSt., och omkring 4° sådana ombud skola komma att utses bland personer tillhörande nuvar.
Föreskriften om när stadsrätt skall vara valförrättare, och alt då en af det districtets ombud ovillkorligen skall vara borgare, har ej blott på måfå inkommit i förslaget; meningen dermed var dels att någorlunda bestämma förhållandet emellan de här nyss ofvan gifna båda tal, men hufvudsakligen atl, när borgare böra väljas, det då må ske å ställen, der både största tillgång på dugliga valbare och säkraste kännedom om deras egenskappr kan förutsättas förefinnes.
Den anmärkntn bör ock nu göras, att om ock det tal, sorn utvisar huru många borgare ovillkorligen böra till riksförsamlingens förste kammare sändas, blifvit större än det tal, sorn tillkännager huru många bönder också ovillkorligen der böra inkomma, så nr detta förhållande endast skenbart till det sednare nämnda Ståndets nachdel; ty man bör betänka, att, med antagande af de grunder, som för rösträttens beräkning blifvit föreslagna, nuvar.
BondeSt., genom den numeriska öfvervigten af den större massa af röster, dem det får alt afgifva, framför öfriga medlemmar af det Svenska samhället kommer alt erhålla det vida öfvervägande inflytandet på utgången af valen till första kammaren; och således Lil ifve r nedlagd i dess egna "händer den makten, att af de 90 ledamöter i första kammaren, som böra utses utan afseende på Stånd, efter behag öka antalet af bönder i denna kammare, såvida icke, enl. hvad som är att förmoda, det sjelft skall finna med dess sanna fördel öfverensstämmande, att till dess ombud utse personer ur mera bildade samhällsclasser.
Något som ganska väsendtligt inverkar på första kammarens sammansättning, men som hittills icke af mig blifvit vidrördt, är fråga om vid val till denna kammare rösträttens ulöfvande bör ske antingen dirccte eller indirecte.
Den 19 April f. m.
Jug hyllar i allmänhet de directa valens företräde; och mig tyckes Gr.
Spens fullständigt hafva bevisat i sina reservationer, att de äfven i vårt land visst icke äro omöjliga att verkställa, blott man anordnar allt som sig hör.
Jag har dock i mitt förslag gått den medelväg, att jag föreskrifvit, att alla, som ej äga lätt att inom valdistrictet rösta med minst en hel röst, böra medelbart deras rösträtt utöfva, men att alla, som hafva fullt en röst och derutöfver att afgifva, må, efter eget godtfinnande, antingen medelbart eller omedelbart sin rösträtt utöfva.
Med sådant antagande kommer man vid riksdagsmannavalen naturligtvis ej att, såsom Utsk. det föreslagit, rösta per capita, utan hvar och en med eget och committenters sammanlagda röstetal.