Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Anckarsvärds reservation i fråga om anslagen under riksslatens 4;de hufvudtitef, som jag, vid justeringen af det prot., som angår detta ämne, anhåller att få uppläsa hvad jag vid samma reservation har att anmärka, och hvartill jag ej förr än nu haft tillfälle, emedan jag var frånvar.
, då Hr Grefven afgaf förenämnda reservation.
Hr Nordensköld uppläste derefter följande:
Bortrest då Gr.
Anckarsvärd uppläste sin reservation emot H. R. o.
Ad:s beslut om fjerde hufvudtiteln, kunde jag ej genast besvara den, eller förbehålla mig rättigheten dertill, och helt nyligen har jag sett den införd i Dagligt Allehanda.
Hade Hr Grefven deltagit i discussionen, då fjerde hufvudtiteln förevar, hade jag och flera andra med mig lika tänkande haft tillfälle att försvara oss.
Reservationen hade då helt enkelt innefattats i discussionen, och om Hr Grefven icke funnit
Ståndets beslut svarande emot dess önskan, baile opinionerna utom våra murar äfven då haft tillfälle till jemförelse!1.
Hvad är då naturligare, än att jag tillåter mig tro att man (utom vid 1 :sta hufvudtiteln) undvikit all discussion, för alt slippa emottaga motskäl, men sedermera genom reservationer inverka på det förstärkta StatsUtsk., för den händelse alt något annat RiksSt., antingen före eller efter discussionen hos Adeln, hade stannat i beslut ej enliga med Hr Grefvens.
Vid ett sådant förhållande anser jag det vara representantens oeftergifliga skyldighet att söka stamma strömmen och motverka möjliga beslut, som, enligt min länge rolfästade orubbliga öfvertygelse, skulle vai a stridande emot det af oss alla älskade fäderneslandets sanna väl.
Hr Grefven instämmer i StatsUtsk:s utlåt, om sjöförsvaret emot linieskeppen, emedan dessa ej kunna uppbringas "till ett rimligt förhållande emot grannens anfallsmedel i denina väg,” och längre fram, ”att vi ej kunna mäta oss med 4 Den 2 September f. m ''fiendens anfallsmedel i denna viig,” och han hetntar stöd för dessa satser derifrån, ”att tankarne inom vapnet visa ”sig så delade emellan linieskepp och skärgårdsflotta.”
Helt naturligen har jag då eftertänkt hvilka officerare inom vapnet varit af olika tankar, och med någon förundran finner jag då, att tills dato jemnt ingen befinner sig i denna cathegori; ty mig veterligen hafva blott Irenne personer uppträdt i samina syfte som Hr Grefven, (vänne af dem genom skrifter eller muntligen här på Riddarhuset; men begge hafva redan, den ene lill och med ganska längesedan, lemnat sjörensten.
— Deri tredje, Hr Gr. Glaes Aug.
Cronstedt, har satt sitt namn på titelbladet af en ryktbar vorden brochure, hvilken (jag kan ej underlåta alt här säga det) sårat min nationalkänsla, då han sid. 3 och 4 säger:
"Del saknade Finland, måhända dock med mera "skäl sa k na d t genom de minnen, hvarmed det vid "moderlandet var fä sta dt än i militäriskt och politiskt afseende.”
Jag vågar hoppas, att .Svenskar tänka annorlunda, ty från detta yttrande till loftal öfver den, som allmänt erkännes hafva vä Ma t Finlands förlust, är knappt eli steg.
Men äfven denna andor är ju ej mera qvar i sjörensten.
Han har beliöft att derifrån vara skiljd, för att publikt erkänna det han tinder en lång embetsmannabana handlat emot bättre vett.
Jag beklagar konungar och folk, sorn häruti fått en föga angenäm, men dock lärorik lärdom.
1 sitt på Riddarhuset den i Dec. 1828 upplästa memorial yrkade Gr.
Anckarsvärd, att Sverige, sedan det förlorat Finland, ej mera kan söka sitt försvar i en skärgårdsflotta, ”emedan Svenska kusten framställer hela sin front ”emot fienden och lemnar anfall-punkterna åt fiendens val, ”på en till det mesta öppen och djupgående kust af mer än hundra mils längd,” ulan mäste i detta hänseende hädanefter endast tillita en flotta af linieskepp.
Men derefter kommer lian till den förvånande slutsats, att sjöförsvaret numera för Sverige är olämpligt; och att, sorn vi ej kunna hafva en flotta af linieskepp, stark nog att beherrska Östersjön, så böra vi ej underhålla någon flotta, men endast några fregatter och ett marin-elablissement, från hvilket man i behofvets stund kunde bilda det nödvändiga af ett skärgårdsförsvar, eller diversionsmedel för våra kuster vid infällande krig.
Derjemte ansåg Hr Grefven då ”såsom alldeles oundgängligt,” att en gränsfästning mot Aland skulle uppbyggas — År 1828, således, borde Sverige, enligt Hr Grefvens öfvertygelse, hafva hvarken skärgårdsflotta eller linieskepp, med ett ord, ingen flotta; men nu är Hr Grefvens "orubbliga öfvertygelse,” att vi väl ej böra hafva skepp, men kasta oss uteslutande pä skärgårdsflotta, med bibehållande af högst fyra svårare fregatter, några corveller och -mindre seglande fartyg till handelns skyddande sandar fredliga tider.
Den a September f. m.. 5 Gr. C. A.
Cronstedt besvarade då Gr.
Anckarsvärd i ett skriftligt anförande, afgifvet den 8 Dec. 1828, och yttrade bland mycket annat, försvar för flottan, från linieskeppet och ångfartyget ända ned till kanonjollen:
"Med deri erfa”renhet och kännedom jag äger i följd af mitt embete, ”förklarar jag högtidligt och ansvarar för, att ”Sverige kan underhålla sin till sitt försvar behöfliga flotta."
Båda Hrr Grefvar hafva nu ganska betydligt ändrat sina åsigter, och på ett förundransvärt sätt närmat dem till hvarandra, på så sätt att den ene förkastat linieskepp och den andre adopterat endast skärgårds-försvar.
Begge voro dock redan 1828 mognade män, som efter pröfning gjort förhållandena åskådliga för sig, för alt rätt uppfatta fäderneslandets behof; att dessa ändrade åsigter ej kunnat härflyta från tillkomsten af bombkanoner, eller ångfartyg, som framdriftsmedel, måste för tänkaren vara så mycket tydligare, som båda dessa innovationer vore välkända år 1828 och det sednare till och med omtvistadt.
Jag bör dock öppet förklara, att jag på intet sätt kan eller bör förebrå Gr.
Anckarsvärd , såsom icke varande en man af yrket, dess så betydliga opinionsförändring; men jag är befogad alt tadla anspråk att framställa som allmänt gällande sin opinion för dagen, då han yttrar: ”att nationen icke velat och ”icke vill på denna väg förstöra sina medel, och ”det b lifver slutligen alltid nationens opinion ”och vilja, som i sådant afseende måste r e s p e c”te ras.” Fullkomligen erkännande allmänna opinionens allmakt, skulle äfven jag villigt buga mig i stoftet för denna förfärliga makt, 0111 jag ej af historien lärt, att den, lika ofta orättvis som rättvis, lika ofta falsk som sann, nedslagit fosterlandets mest moraliska, redliga, skickliga och sanna vänner, för alt upplyfta omoraliska, mer eller mindre skickliga, men opinionen lågt smickrande förderfvets män, för hvilka fosterlandet hade betydelse blott som medel till makt, och för hvilka makten var blott ett medel till hämnd eller till rikedom och njutning, för alt sedan resa stoder till de förin och definitivt nedslå de sednare.
Men del kan ju dessutom i många stater befinnas, att opinionerna, af orsaker alltför vidlyftiga att här omtala, vore så litet utbildade eller så vacklande, (som till exempel Hr Grefvens egen opinion angrde sjöförsvaret', att det vore en feghet att till dem lyssna.
Också skulle min fosterlandskänsla och orubbliga öfvertygelse om hvad det behöfves i frågan om sjöförsvar, gifva mig mod att trotsa en sådan ögonblickets opinion eller parliåsigt, öfvertygad, sora jag vore, att snart skulle sanningen klar och ren uttaga sin rätt.
Lyckligtvis är i Sverige och i denna fråga opinionen ej så uttalad, ty af fyra Stånd har det Högv.
PresteSt. och Adrin enhälligt beslutat i en annan anda än StatsUlsk. och Hr Grefvens reservation, och jag tror, att nationen ännu är nog rättvis.
6 Den 2 September f. m. att i så invecklade förhållanden, som dem rörtde landets försvar, lägga mycken vigt på dessa, i slika mål, upplystare Ståndens åsigter.
Jag är öfvertygad att i händelse Konungens rådgifvare voro lättsinnige nog, att för sitt tillgörande taga intryck af en, äfven mera stadgad opinion än den närvar.
, så skulle ett kommande Const.Utsk. ej underlåta att anmäla dem till behandling enligt så väl 106 som 107 §:n.
Jag tillstår öppet, att jag ej kan göra för mig begripligt, att Sverige, med sitt insulära läge, liggande emellan stora och mäktiga stater, kan våga att, om jag så må säga, inkrypa i sig sjelf, och endast hålla fyra fregatter såsom en lank och ett samband med Europas öfriga nationer, eller till handelns skydd under fredliga tider, då den vanligen ej tyckes behöfva skydd.
Af oppositionens organer, af alla slag, har jag hört önskningar eller sett propositioner gjorda derhän, att Sverige ej bör äga linieskepp, enär det ej kan beherrska Östersjön, — att skärgårdsvapnet sedan Finlands förlust ej mera utgör ett försvar; men att en fästning mot
Ålandsskären är af oundviklig nödvändighet (en befästning, hvars nytta för Sverige jag ej förmår begripa); att skärgårdsvapnet är det enda, som Sverige beböfver, och sorn kan passa till allt, äfven på öppen kust; att bombkanoner och ångfartyg vålla alla dessa underverk (ej ännu af erfarenheten bepröfvade); att armeens värfvade regtten böra indragas; att alla indelta reg:ten böra indragas och fäderneslandet endast tillita beväringen, som likväl ej beböfver exercera, om ej möjligen med trädgevär; att under allt* detta medel ändå icke må anslås till Stockholms försvar; att Carlskronas befästning endast sker för den onödiga Iinie— flottans skull, sorn skulle i krig utan ändamål sysselsätta en alltför betydlig del af vår lilla armee, (utan att man betänker nödvändigheten af några befästade ställen, der de handlandes dyrbara egendom, handelsfartygen, under kriget kunna finna en säker tillflykt); — under det att man i de ledande tidningarna sett yrkas, att Sverige bort deltaga i den Orientaliska frågans afgörande, att
Sveriges inblandning i Polska kriget bade gjort Polen fritt, att ett kraftigt ord af Sveriges Konung (hvilken man likväl vill fjettra snart sagdt lill hand och fot,) hade varit nog att (tindra Kysslands Sjelfherrskare att bygga fästningen vid Bomarsund (hvars skada för Sverige jag ej förmår begripa) m. m.
Huru man vill sammanbinda så diametralt stridiga för hållanden är utom min förmåga att förstå.
Preussen har ingen flotta säger man; hvad är då naturligare, än att vi ej böra hafva någon: men Preussen har också ingen hamn, i hvilken en flotta kan förläggas, och der den ej, genom flodmynningens fyllande medelst några sänkta skeppsskråf, skulle innestängas för alltid eller åtminstone för kriget.
Dessa flodmynningar äro likväl förvarade genom betydliga fästningar-, som ock bilda skydd för han - Den a September f. m. 7 delsfartyg och försvåra landstigningar.
Men om det är riktigt, det sorn påståtts, nemi. att Sverige bör sluta sig till Preussen, så får en stor seglande flotta en större betydelse, ty utan en sådan flotta blir Skandinavien i den Preussiska Statsmaktens ögon en absolut nullitet.
Preussen torde dessutom af erfarenheten bäst känna hvad det är att vara utan flotta, då det ej ännu kan hafva glömt, hurusom en obetydlig Svensk escader år 1806 blockerade hela Preussiska monarkiens alla hamnar och hämmade all dessas handel.
Denna sednare omständighet allena visar nödvändigheten af en seglande flotta, ty denna lemnar åtminstone visshet att några fiendtliga örlogsfartyg icke förmå (under namn af fredlig blockad och intill dess vi beqvämt oss till påtrugade villkor) stänga oss ifrån alla handelscommunicationer med den öfriga verlden.
Anckarsvärd anser, att vi ej böra hafva stor flotta enär vi ej kunna mäta oss med Ryssland, så bör ej heller sjelfva Ryssland hålla en flotta; ty det mäktar icke herrska i Östersjön längre än till dess en Engelsk flotta visar sig inom Sundet.
Men hvarföre påkostar då Rysslands klarsynta monark en olroligen kostsam flotta, hvilken i anseende till vattnets beskaffenhet i Cronstadt så ofta måste ombyggas?
Säkerligen ej för alt imponera på Sverige, utan fast hellre för att åt sitt land gifva det så nödiga anseendet, lika nödigt för freden som för kriget.
Frankrike, Holland och Amerika förmå ingendera beherrska Oceanen, och ändå hålla de stora seglande skepp jemte ett proportionerlig! antal smärre fartyg, hvarje af dem i förhållande till sina locala behof, och helt enkelt af den orsak att af de olika vapnen måste hållas "något af hvarje’’ för att deraf göra ett fullständigt helt.
Engelsmannen Laing, som år 1838 reste i Sverige och deröfver skrifvit hvarken smickrande eller sannt, hvartill hans hjelpkällor icke lemnade honom möjlighet, har likväl om Gottland följande yttrande, som förtjenar Svenskars behjertande:
"Denna ö (Gottland) skall en gång anses "som den angelägnaste politiska punkt i det Nor”ra Europa.
I följd af dess geographiska belägenhet är det ett hänglås på Finska och Bott"niska vikarna, hvilken, i en efftcliv makts ägo, "skulle inlåsa den Ryska flottan såsom i en damm "och försäkra den fria navigationen i Östersjön.
"Det är intet troligt, att en hamn, så angelägen ”för Ryssland och för de andra Europeiska mak"terna, skall länge besittas af Sverige.”
I sammanhang härmed bör äfven beaktas nedanstående yttrande af Engelska Statsministern Lord Palmerston, då Engelska cabinettet nyligen af oppositionen antastades för Cracowska händelserna, och denna fria stads kränkning af Ryssar och Österrikare.
"Felet ligger deri, att detta Gracoiv, 8 Den a September f. m. "åt vilket
Irael aterna lofvat oberoende, icke ”äger någon egen kraft och är innesluten af de "stora raak ter na En slat, som vill vara oberoende, "mäste ilga medlen all hålla sina grannar i en slags fruklan, "och dessa äger Cracow icke, hvadan det också ”är absurdt att tala om dess oberoende.
Lika ”narraktigt vore påståendet att England skulle ”göra krig i följd af ett t r a c t a t s b r o 11, sorn för"störde Cracow s oberoende, ty om Cracow blef plun"dradt och brandi, skulle sådant, ehuru sorgligt det an "vore, ändå icke rättvisa eli Europeiskt krig."
Genom de förslag, sorn no ske till vår militärs inskränkning, skulle Svenskarne, med kränkning af sitt frihelssinne och sin på aktning grundade fosterlandskärlek, sjelfvilligt skapa sig till en så inelfecliv makt, alt det blefve ett större, men lika obetydligt och lörödmjukadt Cracow, om hvilket utländningen rättvist skulle säga:
"att det är absurdt alt tala om dess oberoende.”
Om t. ex. Rysslands Kejsare, dertill uppmuntrad eller uppretad af de "vei k ligen fria," föll på en ide'e att plötsligen utan någon varning intaga Stockholm, bränna staden och all dess krigsmateriel, men för bankens och dess metalliska fonds säkrare förvarande
Hylla den till Petersburg, och sedan, återgående, anhålla om ursägt för tilldragelsen, under förklarande att det skett i följd af öfverskridna instruetioner elc. etc. och derjemte afgifva den högtidligaste försäkran alt Europa kunde vara tryggt, enär Ryssland icke ämnade inkräkta en fots bredd af Sveriges jord: är det troligt, att Europas makter anställde ett Europeiskt krig, och dertill pokostade milliarder, om
Sverige i sin förtviflan icke ägde egna medel att "slunga krigets bloss i Latiens barm tillbaka,” och dymedelst framtvinga detta krig, för hvars resultat sjelfva det mäktiga Ryssland skulle bäfva?
Nej — fruktansvärd! är att man endast skrattade åt Svenskarnes oförstånd; kanske dock beklagade och tillät en stambok få utgå för att hjelpa Stockholmsboerna att uppbygga sin stad, och uppmuntra den civila architecturen i stället för den militära.
Jag vill likväl för en stund antaga att allmänna opinionen, förvillad eller sann, sammanstämde med StatsUtsk:s majoritets och med Gr.
Anckarsvärds reservation; — jag supponerar denna opinion talande till StalsUlsk., och mig tyckes höra den säga såhär: "J ägden vid afvägandet af fjerde hufvudtiteln tvänne vägar att gå; antingen ansågen J att alla linieskepp borde försvinna och högst fyra fregatter bibehållas; eller ock att flottan borde till sin sammansättning vara sådan den nu är, intill dess snart stundande förbättringar möjligen kunde deri göra ändringar.
— En medelväg deremellan, tviflets väg, fanns icke; ty då haden J skäligen lagt vår Konungs öfvertygelse-i vågskålen, och tviflet hade upp - Den i September f, m. 9 upphört.
I det första fallet, om J, med handin pA edert fosterlandska hjerta, hade kunnat stiga: ”vi behöfva icke linieskepp,” och som ett axiom måste antagas, att hvad sanni och rätt är i dag, blir det äfven i morgon, i öfvermorgon, om ett år, om fem eller flera år, så haden J ju förbisett vårt och fäderneslandets heligaste intressen, de eko nomiska, som fordra att hvad som är öfverflödigt, eller nu meia gagrdöst, hör göras så nyttigt för fäderneslandet som möjligt.
J haden då hort begära denna öfverflödiga men dyrbara materiels försäljning. [de'en är dessutom icke ny, ty redan på lyöo-talet ropade ett parti: ”säljen fladén, säl ”jen fladén, så lån J penningar nog, försäljningen inbringar ju ”millioner, som annars skulle undergå betydlig försämring, ”och man måste derjemte begagna conjuncturen, som nu "torde vara förmånlig.”
Huru använda de ingående penningarna, blir en annan fråga (kanske kunde de delas på communerna, från hvilka de utgått). t den andra händelsen åter, eller om flottan ej bort säljas men bibehållas, hade dét varit eder skyldighet att gå Konungens önskningar till mötes, och genom rifning förskaffa mina försvarare erforderlig erfarenhet för den tid, då jag måste anlita deras kraft och skicklighet, väl vetande att arméen, som är nationens kärna, är mitt yttersta hopp, och alt flottan, till den, är att anses sorn les enfants perdus för en stormande trupp.
Jag vet att vår belägenhet fördrar att vi äro starka, att vi måste vara en effectiv makt, delta kostar, men alltid vida mindre än att återeröfra friheten från utländskt förtryck, sedan den en gång är förlorad.”
Om efter detta den allmänna opinionens yttrande, H.
StatsUtsk. beslutat om fartygens försäljning och begärt min tanke i ämnet, hade den blifvit, att fartygen säkerligen med förmån skulle kunna försäljas, att man borde sända en beskrifning öfver dem till Frankrike, Holland, England och Ryssland, ja kanske lill Norrige, som åtminstone köpte fregatterna.
Säkert skulle köpare på den utsatta auctionsdagen infinna sig.
Enär vi äga sex fregatter, men endast skola behålla fyra, så kunna två, och af de tio skeppen åtminstone sex om ej sju nfyttras, och alla så förmånligt, att de säkert inbringa minst fyra millioner r:dr b:co.
Men derutöfver hafva vi tre h fyra linieskepp, som, ehuru i bruk bart skick, likväl äro sämre; dessa borde bibehållas och insättas i våra färdiga dockor eller dockans svajrum, för att endast så vida bevaras, alt de vid tillfälle kunde anderas en flute utan balteribestyckning.
,Så borde dessa skepp bibehållas, intilldess att nuvar. tillgöranden hunnit frambringa sin frukt, och att vid tillfälle af den sista capitulaliön, som Sveriges bevarade ynglingar, efter hedrande strider, kunnat bereda sig (ty här blef lika litel som vid Warschau äran af en fred att hoppas), skulle bland cnpitulationsvillkoren betingas vår i 3 H. 2 10 Den 2 Se flem ber f. m. rättighet att utrusta dessa skepp, på det alt det antal (allvarsamt sagdt) verkligen Fria män, hvilka — jag betvifla!- det ingalunda — ännu funnos qvar, då Engö med hustrur och hai n och bohag embarquera, för alt, sedan de på hvarje fartyg inlastat något af det gamla fäderneslandets heliga jord för att dermed döpa och inviga det nyas, bortsegla och på den främmande jorden gömma Sveriges skam och Sveriges flagg, hvilken, för att begagna ett af StatsUtskls Utryck, blifvit utrangerad utur det
Europeiska flaggförbundet — och sålunda under ett annat himmelsstreck söka ett nytt fädernesland.
Vore jag nog olycklig att då lefva, skulle jag ej uraktlåta att begära mig en plats på något af dessa skepp, och milt första råd, då colonien ankom till destinationsorten, skulle blifva, att på den första jemna berghäll, i djupa outplånliga drag, inrista fadrens misstag till varning at ded nya Staten.
Innan jag slutar, bör jag — för att ytterligare, och äfven från synpunkten af denna krigsmateriel ändamålsenligare förändiing, visa huru angeläget är alt behålla det man har — här omnämna, alt jag, sedan ofvanstående var nedskrif-» vet, erhållit kunskap, att man i England redan håller på alt applicera den s. k. skrufven på (vänne redan färdigbyggda vanliga seglande fregatter, som dymedelst på samma gång blifva svårt armerade seglande- och ång-fnrtyg, således kanonslupar i stor scala.
Att dessa försök snart följas af ännu djerfvare, är så mycket sannolikare som menniskösnillet måste söka att förena segling med ånga, emedan denna sednare kialt enbart är alltför kostsam, att ej säga minös äfven för rikare stater.
För mindre rika blir framskridandet ännu förmånligare, ty då kunna vi, 0111 jag så må uttrycka mig, åter få vara med, och sjömanna-skickligheten återtager sin rätt; men dertill fordras, äfven med de bästa anlag deni Svenskarne ej sakna, ändock alltid öfning.
I följd af dessa pågående innovationer, är det ganska sannsynligt, att skärgårdsvapnet och skä.igårdskriget äfven måste undergå högst betydliga förändringar.
Lika gifvet är det, alt våra stora skepp oundgängligen måste bibehållas och fullbordas; deraf åter uppstår nödvändigheten alt färdigbygga dockorna, dels för att bevara sjelfva skeppen, och dels, efter insättningen, på skröfven applicera skruf och machinerier.
Medel härtill kunna endast Ennas inom deal H. M.
Konungen begärda extra statsanslag.
Må opinionen stadga sig huru som helst, och R.
St , eller deras Utskott, eller förstärkta Utskott, hvart och ett efter sin åsigt, tjena fäderneslandet; — jag har gjort min skyldighet att gifva upplysningar efter mm bästa och orubbliga öfvertygelse.
Föredrogs ånyo BancoUtsk:s ilen 29 sisth Augusti på bordel lagda betänk.
JN:o 64, angtde lifgifvande från banken Den 2 September f. ra. af dess, enl.
18 ig ars beslut, utöfver grundfonden beli albia räntevinst ocb capital-ölverskott.
Reservationerna vid detta betänk, äro sä niånga ocb omständliga, alt föga kan vara att tillägga.
Jag vill blott hålla mig till 2:ne af dem: 1:0 i afseende derå, all BancoUtsk. bland de tillgångar, sorn vid detta riksmöte borde kunna af Ständerna disponeras, bar Utsk. icke upptagit bancovinsten för innevar. år.
Man kan deremot invända, att som bokslutet icke varder full färdigt, förrän med nästa år; så vet man ej med säkerhet förr än då, huru stor behållningen skall blifva.
Men sådant hindrar icke att man kun fatta beslut i öfverensstämmelse dermed, d. v. s att den vinst, som efter bokslutet kan komma att finnas för innevar. år, äfven mätte för statsverkets behof få användas, på samma sätt som för de år, hvilkas bokslut äro kända.
— Om man antager alt bancovinsten' blefve lika stor för detta år, som i medeltal för de föregtde åren, sedan sista riksdag, så skulle en tillgång af 660,000 r:dr uppkomma.
Jag är öfvertyga*!, att denna summa snarare är för liten lin för stor.
Nästa fråga blifver: huru och när skall denna summa utgå?
Om R. o. Ad. skulle, när detta betänk, återkommer — ty jag anhåller örn återremiss och förmodar att andre värde ledamöter göra detsamma — besluta, att den blifvande bancovinsten för innevar. ur 1840 fördelas mellan de fem kommande åren intill nästa riksdag, på samma sätt som den bancovinst, som redan är till si Ifra u känd; så funnes en tillgång, lika fördelad mellan hvarje år.
Den utgift af nya bancosedlar, som man velat sålunda lika fördela, på det ingen betydlig rubbning i peiminge-förliällaar dena skulle äga rum, blefve då äfven iakttagen.
Den a:dra omständigheten, vid hvilken jag vill göra anmärkt!., ur den, att Utsk. tillstyrkte det banken skulle betala 960,000 r:dr af Riksg.cont:s skuld till banken; det vill i enkla ordalag säga, alt banken skalf afskrifva en del af sina egna fordringar.
Detta är det gamla, såsom fördömligt ansedda, sättet att liqvidera skulder till banken.
Jag kan icke annat än högligen afstyrka detta liqvidatinnssält.
Det vöre ett medel alt genast, vid lörsta riksdagen efter realisationens verkställighet, ingifva Svenska lolket misstroende lill Ständernes föresats att bålla deras förbindelser till banken.
Således, utan afseende på summan, afstyrker jag R o. Ad. all medgifva ett sådant sätt att begagna bancovinsten.
Den siste talaren har fi omkommit med en af dessa besynnerliga satser, sorn under loppet af liksdagen icke sällan försports från detta båll, — satser, Sorn skulle leda till bevisande af sådant, som icke kan bevisas, och sorn derföre mäste tillgripas på höft.
Den sats, den värde ledamoten begagnat, har varit, att afskrifva en skuld och betala en skuld vöre detsamma.