Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror att, i sådant fall som detta, en ärlig och öppen framställning af förhållandet är vida bättre, än att förtiga det.
Jag tror äfven, att det mätte innebära någon slags betydelse, hvarpå representanten bör gifva akt, att vid denna riksdag, mer än vid någon annan, eller uteslutande vid denna riksdag, så allmän fråga kunnat inom Representationen uppstå 0111 möjligheten att vid fjerde månadens slut, riksdagen skulle kunna blifva alblåst.
Den 39 April f. m.
Jng lior således, att det är en ovillkorlig pligt för Representationen alt fästa Konungens uppmärksamhet på den tid, som man anser vara behöflig, till förebyggande deraf, att Konungen och dess Regering, i brist af en sådan upplysning från St,änderna, skulle kunna vidtaga den åtgärd att afblåsa riksdagen, innan alla de göromål, som ännu återstå, kunna hinna fulländas.
På denna grund kan jag icke förena mig med de herrar, som motsatt sig allt tillkännagifvande af ett längre behof af R.
Sirs sammanvaro, utan önskade jag deruti det bestämda tillägg, alt 2:ne månader utöfver den i grundlagen beräknade 4;de månaden, äro den minsta tid, som Släuderne anse sig behöfva, för att kunna afsluta sina göromål.
Jag tror, att öppenhet i handlingssätt bäst leder till målet, och della slags förtroende emellau Statsmakterna kan i min tanke, långt ifrån att skada, vara i högsta måtto gagnelig!.
Jag tror med åtskillige talare, som redan yttrat sig, alt det rättaste och enklaste är att begära det man har rättighet att fordra, och att icke tala om hvad man tror om behnfvet derefter.
En värd talare har yttrat, att positivt borde uttryckas, att a:ne månader utöfver den i grundlagen bestämda tiden erfordrades.
Min öfvertygelse är, att hvarken dessa 2 månader, eller 2 mannder derefter samt ytterligare 2 månader äro fullt tillräckliga, alt (lomma efter nnvar. sätt att afhandla affärer.
Hvarföre då för hela verlden berätta, huru olyckliga vi här äro, alt arbeta under sådana former, att vi nästan aldrig kunna komma till ett slut?
Det är nog att sådant blir factiskt kändt, då riksdagen når sitt slut.
Det Högh Ståndet har under denna discussion förnummit, huruledes man, istället för alt helt enkelt hålla sig till expeditionen eller den uppfattning af redan fattade beslut, sora genom expeditionen är framställd, kommit in på sjelfva hufvudsaken.
Cederström har velat borttaga vissa ordalag, som R. o. Ad. första gången begagnat.
Anckarsvärd har sagt, att 2!ne månader utöfver de fyra, grundlagen beräknat, äro erforderliga; Hr Lefre'n har förklarat, att 6 månader behöfvas.
Jag är färdig att instämma med honom, hvadan, i händelse vi borde omtala huru lång tid vi behöfva till alla riksd.ärendenas afslutande jag skulle tro, att de 6 månaderna borde uppgifvas.
Andre ledamöter torde åter vilja taga till 8 månader.
Om nu alla dessa meningar skulle pröfvas, kommer väl åtminstone denna förmiddag att dertill åtgå.
Jag får derföre vördsamt hemställa, om icke Ståndet skulle finna riktigast både i sak och form, att man helt enkelt holle sig vid sitt förra beslut, utan alf inlåta sig i några ytterligare förklaringar.
En hvar lärer inse, att Konungen, derigenom alt statsregleringen och andra ärenden icke inkomma, nog 388 Dea 29 April f. m. finner, att Ständerne ej medhunnit deras göromål.
Någon annan underrättelse derom synes icke vara behöflig.
Så vidt jag kunnat fatta meningen af prot.utdr:n, äro 3 Stånd fullkomligen ense om, att man skall gifva Konungen tillkänna, att äfven den månad, hvarunder förlängning af riksdagen skall äskas, cj är tillräcklig.
Hela skiljaktigheten består blott deri, att R. o. Ad. uttryckt denna tanke i premissen och de andra a:ne Stånden, nemi.
Borgare- och BondeStrn i sjelfva conclusionen eller beslutet.
Jag får derföre vördsamt hemställa, örn man icke aldra lättast kunde komma från saken, utan att behöfva frånträda sin förra gången yttrade mening, blott derigenom att R. o.
Ad. beslöt, att det som nu är sagdt i premissen, nemi, att den ifrågavar. tiden ej är tillräcklig, skall nedflyttas i sjelfva beslutet.
Jag anhåller vördsamt om propos. derå.
Då man läser 80 §:n Riksd.- Ordn., så faller det temmeligen tydligt, att ingen annan begäran vid detta tillfälle skulle efter den bokstafven kunna aga rum, än en anhållan om en månads prolongation af riksdagen; men då man närmare efterser hvad iog§:nReg.- F:n stadgar, så finnes det verkligen icke uttryckt, huru det skall tillgå, om äfven denna månad blir otillräcklig.
Det säges blott, att Konungen då äger att Ständerna åtskilja, men icke förr, än denna månad förflutit.
När det nu hvarken i 80 §:n Riksd Ordn. eller i 10g §:n Reg.F.-u står bestämdt förbjudet för R.
St, att tillkännagifva att äfven den 4:de månaden är otillräcklig, finner jag icke, att det kan vara grundlagsvidrigt, att en sådan anmälan i underd. hos Konungen sker; och för min del finner jag äfven ganska riktigt, att, såsom den siste värde talaren yttrat, den tanke, som R. o. Ad. redan härom tillkännagifvit, må anses såsom R. o.
Ad:s beslut, och att således 3 Stånd äro ense derom, att hos Konungen anmäla, att de vigtigaste ärendena, oaktadt en månads förlängning af riksdagen, ej hinna afgöras.
Den siste värde talaren har rätteligen anfört, att af 80 §:n Riksd.Ordn. ej kan hemtas anleda. till annat än en enkel anmälan om behofvet af en månads förlängning af riksdagen; men han har deremot, på grund af 10g §:n RegF:n, trott sig kunna komma till ett annat resultat, emedan deruti ej skulle stå, huru efter den 4:de månadens förlopp skulle förfaras.
Sistnämnda § är dock, enligt min öfvertygelse, fullkomligen öfverensstämmande med 80 §:n Riksd.Ordn., då den innehåller: ”Skulle likväl, vid ''nämnde tids förlopp, R.
St. ännu icke hafva riksd.-ärende"na afgjort, anmäle de det hos Konungen och aske, att riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst en månad derefter” — det vill säga för hvar och en som förstår Svenska Den ag April f. m. 38g språket, att de kunna begära 8 dagar, i4 dagar, 3 veckor, men högst en månad, — "hvilket Konungen ej äge makt "att vägra eller förhindra.
Der så oförmodadt hända skulle, "alt, vid den sålunda förlängda tidens utgång, R.
St. icke "hade staten reglerat eller någon ny bevilln. till bestämdt be"lopp sig åtagit, då skall Konungen kunna R.
St. åtskilja, "och fortfare den förra bevillningen intill nästa riksdag.”
Äfven här torde man väl begripa och vilja finna, att om Sländerne, i stället för en månad, begärt 14 dagar, och dem erhållit, efter sådant af Konungen ej kunnat vägras, men icke vid denna tids utgång hunnit reglera staten, är Konungen efter oftanämnda 10g §:n berättigad att Ständerna åtskilja; ty mer än en anmälan örn förlängd tid äga Ständerne icke att frambära.
När sedermera, under loppet af riksdagen, ärendena icke hinna afgöras, äga Sländerne icke någon annan utväg än alt genom Talmännen hos Konungen berättelsevis framställa hvad tid för ärendenas afslutande kan erfordras, och Konungen äger då sin grundlagliga rätt, att pröfva, huruvida Statens bästa fordrar, att, med eller utan afvaktande af en sådan lid, riksdagen nfblåses.
Det är just derföre, att Reg.F:n i 109 §:n säger, att 0111 så oförmodadt hända skulle, att göromålen icke inom 4 månader blifva afslutade, Konungen äger att Ständerna åtskilja, som jag trott det ingalunda vara ur vägen, att Sländerne pä förhand hos Konungen anmäla sin öfvertygelse, att denna oförmodade händelse skall komma att inträffa; men derigenom begär man icke någon prolongation utöfver den 4:de månaden, hvarom också jag tror, att någon anhållan icke grundlagsenlig! kan äga rum.
Deremot tror jag, att en anmälan om den 4:de månadens otillräcklighet kan och bör ske, sedan redan 3 Stånd derom fattat beslut; och jag anhåller således om Ur Landtnäs propos. i öfverensstämmelse med Hr Cederschjölds förslag.
Det motstånd, som mött dervid, att R. o.
Ad. skulle uttrycka lika tanke med den, som af 2Jne andra Stånd blifvit bestämdt uttryckt, har egentligen synts hvälfva sig kring ett oberättigande alt öfverskrida en grundlags-§.
Grundlagen medger, att
Ständerne kunna äska en månads förlängning utöfver de 3 månader, som äro bestämda.
Grundlagen föreskrifver icke, alt Ständerne skola nalkas sin Konung med förtroende; men ett sådant grundlagsbud står skrifvet främst i hvarje trogen undersåtes hjerta.
Jag har ej kunnat finna, att här är fråga om att bryta mot någon grundlag, utan endast om att med det förtroende, hvars tillvaro hos Ständerna ej kan anses annorlunda än som en lycka, nalkas Konungen och avertera honom om förhållandet, utan att afbida den tid, då detsamma för Konungen kan blifva uppenbart genom de efterliggande göromålen.
Jag tror, att det är en R.
St. mycket värdig tanke, att med förtroende säga: vi anse oss icke kun - Den 29 April f. in. na hinna med riksdts-arbelena , hvarföre vi vilji gifva det tillkänna för Konungen, för alt visa, att vi hysa del förtroende, alt få riksdagen förlängd den ytterligare tid sorn är nödvändig för göromålens afslutande. R. o. Ad, lärer af mina förut yttrade tänkesätt vara öfvertygadt, alt jag icke älskar riksdagens förlängning öfver behofvet; långt derifrån.
Gud gifve att den kunde slutas den 7 Juni; men jag är öfvertygad numera, att det ej kan ske, ehuru hjertligt jag önskat det.
Cederström, har upplyst oss, att, då de månader äro tilländalupna, hvarunder Ständerne äro berättigade att vara tillsammans, den utväg skulle finnas, att genom Talmannen underrätta Konungen, alt Ständerne icke hunnit fullända sina arbeten.
Jag hemställer, hvar någon föreskrift i grundlagen finnes om en sådan utväg att underrätta Konungen om förhållandet.
Det är påtagligt, att en sådan utväg blifvit vidtagen, endast på det Konungen måtte få veta huru verkliga förhållandet är med målens behandling inom RiksStm; och jag hemställer då, huruvida icke den utvägen är lika simpel och lika litet grundlagsvidrig, att Ständerne sjelfve förklara det de äro i tillfälle anmäla i hvad mån deras förhandlingar fortlupit.
Långt ifrån att jag i grundlagen kan finna något förbud emot en sådan anmälan nu, och då det aldrig kan sättas i fråga, att ej Konungen blefve bibehållen vid dess i 109 §:n Reg.- F:n förvarade rätt att svara nej på en bestämd begäran om riksdagens ytterligare förlängning, skulle jag tro det vore lämpligt, att R. o. Ad. antoge hvad Exped.Utsk. föreslagit, eller inbjudningen att förena sig med de 2 andra Stånden, helst den utväg, sora af a:ne värde talare blifvit framställd, att egentligen bygga på ingressen af R. o. Ad:s redan fattade beslut, torde i afseende på formen icke vara tillfyllest riktig, emedan det icke är ingressen eller premisserna, som kunna läggas till grund för Exped.Utskrs förslag lill underd. skrifvelse, utan RiksSt:ns beslut.
Jag anhåller derföre vördsamt, att
Ståndet behagade icke vidtaga någon sådan åtgärd, hvarigenom Utsk. möjligen skulle komma i den förlägenhet, att icke veta, huruvida förstärkt Exped.Utsk. borde begäras för att afgöra frågan, helst den icke synes kunna behandlas så, som då 2 Stånd stannat emot 2.
Således, är det R. o.
Ad:s mening att biträda det af 2 Stånd redan fattade beslut, så anhåller jag vördsamt, alt sådant måtte expressis verbis förklaras, och icke ånyo endast refereras till en fras i ingressen, emedan Utsk. icke derpå kan lagligen grunda något förslag till und. skrifvelse, men val till begärande af förstärkt Exped.Utskott.
Det amne, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, måste jag bekänna synes mig af föga vigt.
Å ena sidan kan jag, för min del, visserligen icke anse grundlagsvidrigt, att R.
St. framställa sin Den 19 April f. ra. tanke om en framdeles behöflig, längre utsträckning af riksdagen; men då jag å andra sidan besinnar, att detta aldrig förut varit brukligt och således blifver en nyhet, tror jag det icke heller nu böra ske.
Jag skall likväl vördsamt hemställa om, då R.
St. ej hafva annan beslutande rätt, än den alt begära en månad, den mening, som står i premisserna, kan annorlunda än såsom ett motiv framställas, d. v. s. i sammanhang med motiverna i R. o. Ad:s und. skrifvelse.
Den siste talaren hargifvit vid handen det naturliga af saken, nemi. att ett meddelande af R.
St. må äga rum såsom ett motiv, och redan deruti har man gjort hvad Hr von Heyne önskat.
Frågan är nu den: skall detta meddelande göras uti premisserna eiler i slutsatsen?
Hvad eftersträfva!' man genom att vilja nedflytta detta uti beslutet, om icke att gifva det mera vigt eller kanske förflytta det inom området af 109 5tn Reg.F:n?
En ledamot har redan, synes det mig, varit inne på denna J med ena foten, då han velat uttrycka att tvänne månader behöfvas.
Jag har hört personer, som tro sig känna riksd.arendena, och som hafva trott, att halfåret, kanske äfven hela året skulle åtgå lill afslutande af alla dessa ärenden, och om R.
St. skulle afgöra frågan om civil- och criminal-lagen, skulle riksdagen säkert räcka ännu längre.
När frågan är, hvarest ofvannämnda meddelande skall gifvas, så anser jag det vara naturligast att det sker uti ingressen och ej uti beslutet, om man icke vill gifva någon annan färg deråt än blott den enkla beskaffenheten af en underrättelse.
Detta meddelande bör således slå uti premisserna.
Jag får hemställa, om icke, för att afstilla denna sak, R. o. Ad. matte förblifva vid sitt beslut, hvarigenom Exped.Utsk. får en enkel ledning vid uppsättandet af sitt förslag till skrifvelsen.
Då har Utsk. R. o.
Ad:s beslut att följa , och tager derjemte ur Bondeoch BorgareSCns beslut hvad som öfverensstämmer med det förra.
Resultatet blefve då öfverensstämmande med R. o. Ad:s beslut, och frågan fullkomligen afgjord.
Jag skall blott med några ord lemna en upplysning, i anledning af den nya vändning, som frågan liar fått, genom de tvänne siste talarnes framställningar.
Delbar blifvit sagdt, att man skall anmäla såsom ett motiv till ett beslut — till hvilket beslut? — som icke är annat, än om ett tillkännagifvande, att R.
St. icke hinna med sina göromål.
Detta är icke ett motiv till ett beslut att begära en förlängd tid, utan till beslutet att tillkännagifva, att göromålen ej medhinnas, under det att det verkliga motivet till lillkännagifvandet uppenbarligen icke kan vara annat, än blott alt R.
St. ej finna sig kunna afsluta riksd.göromålen på den rätta tiden.
Huru oväsendtlig den distinction om motiv, man här velat framställa såsom en ny åsigt, i sig sjelf 39» Den 39 April f. m. är, torde en hvar lätt finna.
Att anföra något annat motiv är icke nödvändigt, och den vändning frågan nu erhållit skulle möjligen, om R. o. Ad. dervid fäster sig, kunna leda derhän, att, på sätt jag nyss yttrat, Exped.Utsk. finge ett beslut, efter hvilket de ej kunde veta hvad de hade alt rätta sig efter.
Jag anhåller således ånyo vördsamt, att R. o.
Ad. antingen ville förena sig med de (vänne
Stånd, hvilka beslutat ofvanberörde tillkännagifvande, eller också helt simpelt förklara, alt de ej vilja göra det.
Detta är rent spel; det andra deremot är icke alt tydligen tillkännagifva hvad man vill, utan blott att gifva Exped.Utsk. anledn. att gissa dertill.
Det är detta jag velat, om möjligt, förekomma; och då tiden till den 6
.Maj är ganska kort, hoppas jag alt Ståndet inser nödvändigheten deraf, att Utsk. ju förr desto hellre ina Elifva satt i tillfälle alt afgifva förslag till den underd. skrifvelsen.
Jag ber den siste värde talaren tillåta mig yttra min tanke, all hans så tydligt framlagda logik haltar och innebär ej så fullkomligen rent spel.
Hvad hafva R.
St. rätt att begära? — jo en månads anstånd med riksdagens afblåsande, och motivet dertill är, att göromåJen ej medhinnas på de 3:ne månaderna; men att, i fråga om denna månad, komma med motiver, som icke hafva der att göra, att sträcka motiveringen ännu längre, är icke rätt.
Det är likväl derom frågan nu är.
Om R. o. Ad. fattar det beslut, alt det ifrågaställda tillkännogifvandet icke bör äga rum, så inträffar, efter min tanke, nödvändigheten för Exped.Utsk. att förstärkas.
Derigenom kunde måhända tiden så fördröjas, att ingen und. skrifvelse örn den 4 månaden hinner expedieras; och då jag, för min del, finner det så ytterst likgiltigt, om detta tillkännagifvande sker eller icke, emedan det på sjelfva saken ej har det ringaste inflytande: så skulle jag tro, att R. o.
Ad. gjorde bäst, om de, i likhet med hvad tvänne af de öfriga Stånden beslutat, låta ifrågayar. tillägg inflyta uti den und. skrifvelsen; ty K.
M. behöfver derpå ej göra något afseende.
Mig synes, att intet behof af förstärkt Exped.Utsk. uppkommer, derigenom att R. o.
Hr Lagerhjelm har redan sökt Utveckla detta, och jag tager mig friheten att ytterligare göra det.
När BorgnreSt. och BondeSt, hafva gått ännu längre än R, o. Ad. uti skälens uppgifvande för behofvet af riksdagens ytterligare förlängning; så hafva de naturligtvis äfven gått lika långt som R. o. Ad.
Så långt som R. o. Ad. hafva följaktligen trenne Stånd gått, emedan två hafva gått ännu längre.
Lika långt med R, o. Ad. kan derföre
Dc 11 ag April f m. 3g3 äfven Exped.Utsk. gå viii bevekelsegrundernas upptagande i den underd. skrifvelsen lill K. M. Derest icke Exped.Utsk. sjelft vill söka sak i della fall, så kan det ganska väl undvika alt uppskjuta saken och besvära Stånden med en ytterligare öfverläggning i detta afseende.
En ledamot bär ansett det för ett bevis pä misstroende, om man icke uti skrifvelsen npptoge denna motivering.
Jag tror tverloin, att miss!i oende snarare skulle uttryckas derigenom, att man |å förhand ville motivera iner än som behöfves, såsom skulle man icke tro, att vid de 4 månadernas slut K.
M. skulle göra afseende på R.
St:s und. framställning, lika väl sorn nu.
Är förtroendet inskrifvet, såsom jag tror, uli R.
Sits hjerten; så står del väl qvar en månad lill.
Jag anhåller, alt Ståndet måtte vidblifva sitt beslut.
Pligten bjuder mig att denna gång svara, att om jag också för min enskilda del skulle erkänna riktigheten af hvad den siste värde talaren yttrat, nemi. att det ginge an för Exped.Utsk. att lägga R. o. Ad:s beslut till grtyid för den lind. skrifvelsen; så kan jag likväl omöjligt svara för, att Exped.Utsk. går in på en sådan framställning, och ännu mindre, att de tvänne Stånd, som förklarat alt de vilja uttryckligen tillkännagifva omöjligheten alt afsluta ärendena inom 4 måned r, i sådant fall skulle komma att finna sig belåtna med Exped.Utsk:s skrifvelse.
Jag ber den värde ledamoten hafva godheten besinna hvad följden blir, i händelse de förklara, att Exped.Utskrs gjorda förslag till lind skrifvelse icke är förfatladt i enlighet med tvänne Stånds beslut.
Då blir saken af den beskaffenhet, att vi kunna derom tvista i runda i4 dagar.
Det är delta, jag velat framställa till den värde ledamotens och hela Ståndets besinnande, och förklarar mig i öfrigt alldeles likgilltig hvad beslut som tages, blott del ej blifver sådant, att R.
St. icke medhinna alt före den 6
Maj inkomma med sin und. skrifvelse till K. M. Ur Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfve rläggn i ngen fulländad.
Landtm, yttrade, att under den öfverläggning, som förevarit, flera förslag uppstått.
Om han rätt fattat, hade det första varit, att R. o. Ad. skulle instämma i Borgare- och BondeSCns beslut, att i den skeende anmälan äfven skulle intagas, att den sålunda äskade tiden blefve otillräcklig för riksdagsärendenas afgörande; ett annat hade varit, att R. o.
Ad. skulle vidblifva sitt en gång fattade beslut; det tredje, att R. o. Ad:s i prot.utdr. intagna skäl måtte införas i beslutet; och ett fjerde förslag, alt R. o.
Ad. nu skulle besluta, att intet tillägg i den und. skrifvel5 II. 5o 364 Den 2g A pr i f. m. sen skulle äga ruin, utan Ståndet således instämma uti PresteStrs beslut i frågan.
Jag känner ännu icke, i livad ordning Hr Frill. o.
Landtm, ämnar föredraga de särskildta förslagen; men jag skulle tro, att man icke bör rätta sig eller tidsordningen, ty då skulle det kunna bända, all det sämsta förslaget blefve först föredraget, och det bästa sist.
Föredragningen borde väl ske i den ordning, att man först frågar Ståndet, om det vidblifver sitt beslut, och alt alla de nya förslagen sedan komma under särskild öfverläggning.
Jag Ater skulle tro, alt rätta ordningen är den, sorn af flera ledamöter här blifvit yrkad, och yrkar härjemte, ail propos. först måtte göras på antagande af Exped.Utskts förslag.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig först j ordningen böra framställa propos. å det förslag, som Utsk. framställt, och hemställde alltså, om It. o. Ad., på sätt Exped.Utsk. föreslagit, behagade i denna fråga instämma i det beslut, som Borgare- och BondeSt:n fattat.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han fattat
Ståndets beslut så, att den gjorda proposjn blifvit med ja besvarad.
Jag får endast anföra, att jag motsätter 111ig förslaget, och är färdig att begära, det pluraliletens mening måtte genom votering utrönas.
Jag får vördsamt hemställa, om icke Hr Frih. o. Landtm., enär det är oafgjordt, huru Ståndet fattat sitt beslut, täcktes framställa den andra frågan, nemi. om
Ståndet vidblifver sitt förra beslut, för att derigenom söka inhemta, huruvida icke svaret blir ett öfvervägande ja.
Jag hemställer, mine herrar! om vi nu åter skola komma derhän, att icke iakttaga det första abed uti form, hvilket i min tanke måste vara, att derest någon ledamot, innan Landtm, förklarat, huruvida han nppfattat
Ståndets svär med ja eller nej, begärt att få en annan propos.
, då må sådant alltid stå öppet, för att utröna om den smakar Ståndet bättre ; men sedan Landtm, bestämdt förklarat, att han uppfattat svaret med ja eller nej, så finnes intet annat medel att få någon ändring deruti, än att begära votering.
Nu har Hr Frih. o. Landtm, redan förklarat, att han uppfattat ja, således måste detta blifva Ståndets beslut, så framt icke vid anställd votering ett motsatt resultat erhålles.
Den siste värde talarens förslag, att en annan propos. nu skulle framställas, skulle endast leda der - D en 29 April f, m. 3<j5 till, att vi få 10 eller 3o propos.T oc!i aldrig komma till votering, än mindre till något beslut.
Jag instämmer helt och hållet med den siste varde talaren uti hvad han yttrat 0111 formen; men då en annan talare, i afseende på den första propstn, förklarat sig färdig alt begära votering, så har han likväl ännu icke begärt votering.
Jag täger mig derföre friheten att påminna honom sjelf och dem, som talat i samma anda som han, att denna fråga är af föga vigt, och alt det väl icke lönar mödan alt upptaga tiden meden votering derom.
Jag hemställer då, hvem det är, sorn mest upptager tillen , och hvem som mest gör sig skyldig till att förhindra riksdagens gång: de som förklara sig färdiga att begära votering, endast för alt få bort ett sådant beslut, som detta; eller de som önska, att Pi. o. Ad. malte instämma uti att göra ett tillägg, hvilket ingen kunnat förklara innebära något grundlagsvidrigt, och som tvänne andra Stånd redan beslutat.
Jag hemställer till Ståndet, hvilken det är, som gör sig mera skyldig till förlängning af riksdagen, den sora vill hålla sig till grundlagens ordalydelse, eller den, som utkastar nya Irätofrön.
Anses jag icke redan hafva begärt votering, så gör jag det nu.
De herrar, som i likhet med den siste talaren, ansett frågan obetydlig, erhålla då tillfälle att bevisa sin tro med gerningarna och afstå från sina förslag, så bespara de Ståndets tid.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den af honom till Ståndet gjorda hemställan, om Ståndet ansåg öfverläggningen fulländad, blifvit med ja besvarad; hvarföre han ansåg ingen vidare öfverläggning 0111 sjelfva ämnet mera böra äga rum, utan borde frågan nu endast blifva om de propos:r, som vid den blifvande voteringen kunde komma i fråga.
Jag skall icke öka discussionen i sjelfva saken, utan blott göra den anmärkn. i afseende på den siste talarens yttrande, att det synes vara väl starkt af honom, som begärt votering, att begära att den andra sidan skall afstå från ett beslut, som Hr Frih. o. Landtm, förklarat vara af Ståndet faltadt, derigenom att Ståndet med ja besvarat den framställda propostn.
Denna discussion må inom detta Hus anses huru som helst, så fruktar jag likväl, att då den kommer till allmänhetens kännedom, den får en nog besynnerlig anstrykning.
Hvarom tvistas här?
-—• om huruvida Ståndet skall envisas att bibehålla sin conclusion i den underd. skrifvefsen oförändrad, då likväl samma sak, som tvänne andra Stånd yrkat, ligger i våra premisser.
Jag må säga, att hvad som blifvit medgifvet uti premisserna äfven bör kunna få inflyta i conclusionen.