Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Moralen var aldrig beroende af ziffran j och jag frågar; När Utskottet ansett Assignationer på 100 Rdr vara moraliskt goda, och vara förenlige med allmänt goda lagbegrepp , så liyarföre få icke Assignationer på 3 till 5 R:dtf Den 16 Maji. 393 (också vara det ? eller, om Assignationer på 5
R;dr äro olörenlige nied våra moraliska rättsbegrepp , så hvarföre äro icke Assignationer på ioo R:dr likaså?
Den omständighet, &tt 2 Stånd annorledes-afgjort frågan, verkar ingalunda på min öfvertygelse i saken.
Må andra göra bättre än jag.
För mig är nog att göra det bästa jsg lörstar > och jag skulle illa uppgöra min räkning med mig sjelf, om jag, af hvilka considerationer sorn hel ist , fränträdde min egen rättskänsla.
Det är i följe af den, sorn jag ödmjukast anhåller om Proposition på afslag å Betänkandet; emedan det är , efter mitt bästa förstånd, lika så moraliskt orätt, som ceconomiskt oklokt.
Friherre Cederström , Jacob :
I hufvudfrågan är enahanda förhållande, sorn i förra Betänkandet om Assignationer å Banquen.
Jalla tider har det varit erkändt, att Mynt icke alltid är användbart såsom bytesmedel, hvar-» före man i alla policerade Stater antagit bruket af Assignationer ; och jag vet ej någon anledning att misstänka Svenska Nationen för att vara ovärdig en sådan rättighet.
Jag anhåller således om Proposition på afslag å Betänkandet.
I anledning ?f hvad Friherre Boye anmärkt derom, att det skulle vara stridande emot allmängoda lagbegrepp, att förbjuda Assignationer under löss R:drs valeur , men tillåta dem af sistnämnde belopp och deröfver, får jag erinra om den yäsendtliga skillnad, som finnes emellan sådana 394 Dm 16 Maji. gérningar , hvilka i sin natur äro af den beskaffenhet, att de directe förnärma andra Vedborgare uti de rättigheter , för hvilkas bevarande Samhället bli.vit inrgttadt , och sådana handlingar, hvilka endast indirecte genom sina följder äro menliga för Samhället y och på sådan grund måste förbjudas.
De förra äro alltid brottsliga, gradationerne deraf må vara hvilka som hePst, de sednare åter äro icke underkastade Lagans ansvar, utan så vida de äro skadliga , och deras skadlighet är enda måttstocken, hvarefter förbud eller tillåtelse deraf bör bedömas.
Om skrifna Assignationer på mindre Summor än töo R;dr kunna för Samhället medföra skada, mäste de förbjudas, hvarom icke, böra de tillåtas.
För att således komma till frågan, huruvida, de äro skadliga elier ej, får jag blott erinra om den erfarenhet man i alla tider ägt, att sådana Creditpapper, genom lätt» heten att tillskapa dem , och deri vinning för enskilta Personer, som dermed är förenad, utträngt det rätta Myntet, och om äfven det säges stå i hvars och ens fria val, att emottaga dem eller icke , visar dock erfarenheten , att ofta äga de, som skola betala, inga andra Penningar, än sådana Assignationer, ofta utgifna af Personer, hvilka äro alldeles okända för dem , åt hvilka Assignationerne utbjudas och hvilka dock, genom svårigheten och ibland omöjligheten att på annat sätt få sin betalning, tvingas att mottaga Assignationeina.
Dessa Papper äro dock alltid förenade med mycken osäkerhet, och om Concours skulle inträffa, Den 16 Maji. 395 hos Assfgnation&Utgifvaxen eller Acceptanten , hvilken förlust drabbar icke derigenom Allmänheten, då de smärre Assgnationerne, spridde i en mängd människors händer, sällan löna mödan af en bevakning?
Faran för Allmänheten af tillåtelsen att utgifva skrifne Afisignationer på mindre summor, hvilka säborn mynt löpa i Landet, är således gifven, och ökas ännu mer genom lättheten att efterapa och förfalska dem.
Och det är denna skadlighet , som ligger till grund för LagUtskottets förslag i detta ämne.
Detsamma innefattar ej eller någon inskränkning uti Medborgares verkliga rättigheter:
Ty den, sorn vill utgifva löpande Assignationer och äger fond dertill, kan insätta $it? fqnd i Ban<juen, och rättigheten till Assignering derpå är honom således öppen»
Om återigen frågan är om rättighet, att få utgifva Assignationer utan tillräckelig fond hos den, på hvilken Assignationen är ställd, eller att fassignera påfcre* dit, så finner hvar och en lätt, att en sådan frihet ej kan utöfvas utan på bekostnad af allmänna säkerheten, samt ingen annan vinst häraf kan dragas, än den besparing i Ränta, som AssignationsUtgifvaren kan göra sig, och tor att tillskapa denna enskilda vinst , bör man väl ej blottställa en annan stor mängd af Personer för möjliga förluster.
Af dessa skål får jag vördsamt tillstyrka bifall af LagUtskottets Betänkande.
Jagärbufyudsakeligen förekommen af Herr Stråle, och Den 16 Maji, vill endast tillägga, att jag ej med Friherre Boye kan dela det begrepp om rättskänsla, att för det, att Utskottet tillstyrkt rättighet till Assignationers utgifvande på 100 R;dr, så borde
Assignationer lå utfärdas äfven på mindre summor.
Jag åter håller före, att ingen bör äga att begagna sådana rättigheter s hvarigenom andra tillskyndas skada och förlust; hvarföre och då man har sig bekant, att i flera Provinser industrieusa Personer satt en mängd små Assignationer i omlopp och derige. nom skadat Allmänheten; jag hemställer om bifall å Utskottets Betänkande, hellst jag icke kan frångå, att man ej bör få använda sin omtänksamhet så, att det Allmänna deraf lider, ty det år att utsträcka de så. kallade liberali* tets-principer alltför långt. * Friherre Boye'.
Den erinran , som Herr Stråle nyss gjorde, är ganska rigtig, nemligen att ett brott blir straffbarare, allt efter sorn det förorsakar större skada; men jag ber att d.remot få anmärka, att denna regel gäller endast i förhållande till verkeliga brott ; men att ännu är Assignationsrättten icke förvandlad till brott; utan fråganär deremot just nu endast derom, huruvida vi verkeligen böra göra denna handling af enskilta förtroendet till brott, eller ej?
Och i alla fall skulle tillämpningen af samma regel här icke vara rig^ tig; ty om skadan af Assignationerne måste ensamt ligga deri, att de icke inlöstes, så säger sunda förnuftet, att skadan af att ej få en Assignation på ioo R.dr inlöst, måBte vara stör - Dm x6 Maji. 39?
re, änden att sakna inlösen afen på 3 eller 5; och långt ifrån att Assignationsrätten på 100 R dr utur sådan t skäl blir brottfri, borde ju den då utgöra så mycket större brott , som 100
R:dr är större Summa, än 3 eller 5 R:dr.
Slutligen får jag ödmjukast erinra om den, i alla tider erkända sanning, att de enskilta handlingar , som två , tre eller flera Personer hafva sig emellan , grundade på deras mer eller mindre förtroende för hvarandra, ligga helt och hållet utom Publiquens rätt att blanda sig uti; och jag frågarj:
Med hvad rättighet blandar Lagstiftande Magten sig uti den rätt, att betro hvarannan , som alla enskilta Personer äga?
Med hvad rätt förbjuda vi Assignationer, öfver hvilkas skadlighet någon klagan af verkligt lidande Personer icke ens blifvit framställd?
Friherre Cederström; Det förefaller främmande , att finna Utskottet tro möjlighet af brott kunna förekommas genom en Lag.
La-' gen stadgar, det straff, som följer på en i Samhället förbuden handling , men den kan icke förekomma möjlig brottslighet, ty ehuru för* brytelser af mångfaldig beskaffenhet finnas, så, då Lagen lör hvardera bestämmer ett emot skadligheten svarande ansvar, bör väl icke frihet i handlingssätt inskränkas.
Rättigheten att utgifva Assignafioner är lika med rättigheten att utgifva Skuldsedlar; bägge slagen kunna förfalskas, men deras ut - 39S Den 16 Maji. gifvande bör icke derföre förbjudas, emedan det vore lika löjligt, som skadligt.
Jag förnyar alltså min anhållan om afslag å Utskottets Betänkande.
Kari hända har jag uti mitt förra Yttrande ej nog klart uttryckt mig i afseende på deri skillnad, som, enligt min öfvertygelse, finnes uti beskaffenheten af sådana handlingar, hvilka, såsom brottslige, kunna blifva föremål för Lagstiftarens bed ömmande.
För miri de] tror jag , att de böra delas uti tvänne HufvudClasser, nemligen sådana, sorn directe innefatta ett ingrepp uti de rättigheter, hvilka tillhöra hvar Och en såsom Människa Och Medborgare i Samhället, och dem, hvilka, ehuru ej till sin natur innefattande någon brottslighet, likväl indirecte leda till rubbning af Samhällets bestånd och välfärd.
De förra mäste alltid ovilkorligen förbjudas.
De innefattas till det hufvudsakligaSte uti MissgerningsBalken at vår allmänna Lag.
Bland de sednare åter , får jag såsom exempel nämna Lurendrägeribrott , hvilket ej i sig sjelf innebär någon brottslig handling, utan endast' för sina följder förbjudes, och de gradationer, sorn , i afseende på bestraffningen derför, finnas utsatta , i mohn af varans belopp, torde tillräckligen vara justifierade af den mer'eller mindre skada för det Allmänna, som derigenom orsakss.
Det bör och kan ej vara någon enskild Persons rättighet, att slå Mynt, hvilket skulle Dm 16 Maji, 399 få vara uti Landet gångbart , likväl skulle man lika lätt kunna påstå, att friheten der. till vore hvars och ens ovilkörliga rättighet, som att säga , att man ovilkorligan bör äga att utgifva
In visningar, som föreställa Mynt.
Man har velat gora jemförelse emellan Skuldsedlar och Assignationer, men deremellan är en ganska stor skillnad.
Utom den 'väsendtligt!; söm, i afseende på beskaffenheten af sjelfva handlingen, finnes, då en Fkuld-' sedel innefattar förbindelse, att betala t 1 en annan person penningar, hvilka såsom försträckningar äro bekomne , men Assignationen deremot anVisar inriehafvaren, att å annan ort få lyfta penningar, hvilka, enligt sakens natur, der skola finnas i beredskaps den förre således förutsätter förtroende till Serielutgifvarens förmåga, att å iörfällodagen kunna betala, den sedhare åter fordrar en opinion derom, att Assignationsrättlgheten ej kan missbrukas, är äfven en hufvudsaklig skillnad emellan Skuldsedel och löpande Assignatiöner deruti, att den förre aldrig kan komma i annan Persons hand, än den, som, genom enskilt förtroende till [Jtgifvartns vederhäftighet, kan förmås att densamma emottaga , således aldrig kunna erhålla någon vidsträcktare gångbarhet, då deremot en Assignation, utgifven i ändamål, att såsom
Mynt-representativ löpa
Man och Man imellan, antager en egenskap af offentlighet, sorn gör det till en pligt lör Lagstiftande Magten , att ej tillåta sådana pap* pers allmänna gångbarhet, då man ej kan Undvika, att de för Allmänheten medföra osä - 4©o
De» 16 Maji. kerhet och våda* Att förluster genom sådana Assignationers gångbarhet blifvit
Allmänheten tillskyndade, bevittnas af flere inträffade händelser, utan att de torde behöfva häf specificeras.
Påståendet, att ingen är tvungen till Assignationefnas emottagande, torde bäst vederläggas deraf, att om hvar och en, sonl med ena handen utbjuder eti Assignation till betalning, med den andra framlemnade motsvarande Summa i Bancosedlar eller Rikets gångbara Mynt och lemnade emottagären fritt val, skulle säkerligen i de flesta fall hvar och en vägra att emottaga Assignationen, och detta torde nog visa, att endast svårighet, att få betalningen i gångbart
Mynt, kan i allmänhet förmå Personer att antaga Assignationerne.
För öfrigt vet jag icke, då man vill tillåta skrifna löpande Assignationers gångbarhet, på hvad grund man kan förbjuda de tryckte och graverade j ty ratio legis måste väl vara densamma , att om det ena slaget förbjudes för deras skadlighets skull, mäste väl det andr® äfven på samma grund förbjudas.
Jag färsålea des vördsamt anhålla om Proposition till bifall af LagUtskottets Betänkande Herr von Hauswolff, Carl Gustaf Rein-' hold:
Då det, som Friberrarne Boye Och Ce.'
Berström nyss yttrat , är fullkomligen instämmande med min öfvertygelse, anhåller jag, att9 till stöd för vår gemensamma tanka, blott få tillägga den anmärkningen, att det förefaller mig underligt, att i en tid, då FinanceRegle.* ringen Den 16 Maji.
401 ringen synes gå derpå ut, att inskränka RörelseCapitaiet så mycket som det är möjligt, inan äfven skall söka betaga enskilta Personer förmågan, att genom en obehindrad
Assignerings-rätt uti affairer komma ifrån hvarandra.
Ått inskränka denna Assignations-rätt derföre, att missbruk stundom inträffat, genom förfalskade eller ovigtiga Assignatioriers utgifvande, synes mig vara detsamma, som om Lagstiftande Magien, af dea orsak, att Concourser ofta inträffat, eller derföre alt erfarenheten visat, det missbruk med Enskiltas Skuldsedlar ägt rum, ville förbjuda Enskilta att utgifva Förskrifningar; men hvilket vore ett påtagligt förnärmande af Medborgares fria handlingsrätt.
Jag finnér derföre Utskottets Betänkande högst obilligt, och anhåller att detsamma måtte afslås.
Yi hafva en nådig, mild och lagbunden Konung; vi äga ock en liberal Constitution; så att vi äga ali anledning att prisa och tacka Försynen för vår sälla frihet, men böra ock afvärja alla försök, hvilka kunna framställas att fjättra Nationen under vissa Individuer, och lemna de rikare Penningekarlar öppet tillfälle, att, efter egennyttiga afsigter och godtycke, lägga bojor å Öfriga mindre bemedlade Medborgare, hvilketsednare Liefve en uppenbar följd, om, enär RörelseCapitalet efter Förslaget derom inskrankes, Assignation-friheten jemväl hämmas, då likväl det bör bero af Ilvars och ens förvarfvade Credit, huruvida dess Assigttationer vinna förtroende eller icke, och får den ju skylla sig Ridd. 0. Åd.
YI B.
I Afd. 5i, 03. 402 Den 16 Maji. sjelf, som antager andra Anvisningar, än af så* dana Personer, om hvilkas vederhäftighet han är öfvertygad, emedan förhållandet dermed är enahanda, som med Växlar eller Skuldebref.
Herr Heykenskjöldj
I anledning af hvad Herr Stråle sednast anfört, får jag äran upplysa, att det redan är genom en Kongl. Förordning förbjudit att utfärda tryckta eller graverade Assignationer.
Då hvar och en har öppet, att efter som omständigheterna kunna fordra, uti liqvide, antingen vägra emottagandet af Enskilta Assignationer, eller dem för goda anse; så kan jag ej finna att någon olägenhet för Enskilta, genom dylika Assignationers lifgifvande och begagnande i Privates transactioner, kan uppkomma.
Dessutom när man äger rätt utgifva Skuldsedlar och använda dem till liqviderande af Skulder, och förhållandet härmed är alldeles enahanda med Assignationer, så vet jag ej, hvarföre de sednare skola vara mera förbjudne, än de förra.
På dessa skäl begär jag afslag å Betänkandet.
Grefve von Lantingshausen _, Albrecht:
Det ärende, som nu är under öfverläggning, liar äfven under sistledne i8i5 års Riksdag blifvit uti OeconomifeUtskottet ventileradt.
Utskottet ansåg då, att endast tryckte och graverade, men ej skrifna Assignationer af enskilta Personer borde förbjudas, emedan de förra liknade Myntrepresentativer och kunde derigenom vinna en större gångbarhet, än som med allmän ordning var förenligt.
Men jag Deri 16 Maji.
405 lian ej inse, alt detta skid kan på något sätt
Lii tillämpligt för skrifna Assignationer, hvilka äro tillåtne i alla policerade Länder, åtminstone känner jag ej något Land, där sådant är förbjudit.
Någon skada kan ej eller uppslå deraf, då hvar och en äger rätt att antingen emottaga eller icke emottaga sådana Assignationer.
Jag förenar mig derföre med de Herrar, hvilka begärt afslag af Betänkandet.
Hans Exceliencej, Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde Proposition till bifall af LagUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Utlåtande; hvilken Proposition med
Ja besvarades.
Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den 28 sistledne April aflåtne, samt den q de tines på bordet lagde Memorial, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 18 sistledne Martil rneddelte Betänkande öfver gjordt förslag, att ÖfverStåtbållareEmbetet i Policeärender hädanefter må ställas under HofRältens granskning, ansåg Ridderskapet och Adeln, att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige frenne RiksStånden gilladt och Målet således, 404 Den 16 Maji. enligt Gg §.
Riksdagsordningen, vöre afgjordt, ifrågavarande Memorial endast borde läggas tili handlingarne.
Då nu å nyo föredrogs LagUtskottets den ^4 sistledne April aflåtne, samt den g dennes på bordet lagde Memorial, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 18 sistledne Martti meddelte Utlåtande, rörande väckt fråga om bestämd förklaring, angående hvad till Policexnål bör hänföras, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sistnämnde Utlåtande redan blifvit af de öfrige trenne Respective RiksStånden bifallit, dervid för sin del lin mera låta bero.
Anmältes och emottogos tvenne Kgl. Maj:ts Öfverste-KammarJunkare, Herr Friherre E. R. Adelswärd och Herr Grefve C. E.
Gyldenstolpe, hvilka å Kongl. Maj:ts höga vägnar kallade Ridderskapet och Adeln att nästkommande Tisdag den 19 dennes, klockan något före half till ii förmiddagen, infinna sig å Kongl. Slottet och derifrån vara Kongl. Maj:t uti Processionen följagtig till Hyllningsplatsen å Lejonbacken , för att derstädes deltaga i Kongl. Maj:ts Hyllning.
Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herrar Öfverste-Kammarjunkare, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad Deri i6 Maji.
405 och tillgifvenhet, jemte försäkran om efterkommande af Kongl. Maj:ts nådiga befallning.
Sedan Herrar Öfverste
Kammarjunkare blifvit på vanligt vis utbeledsagade, föredrogs å njo och bifölls RiddarhusUtskottets den 6 dennes aflåtne samt den 9 derpå följde på bordet lagde Memorial, angående Förslag till aflöning under innevarande Riksdag för RiddarhusKamereraren och RiddarhusFiscalen.
StatsUtskottets den 7 dennes afgifne samt den i3 i samma månad på bordet lagde Utlåtande öfver väckte Motioner, angående Gottländska NationalBeväringens aflöning.
Af nu uppläste Betänkande inhämtas väl, att Utskottet tillstyrkt, det Riksens Ständer må öfverlemna till Kongl. Maj:t, att i mån af tillgång förbättra Befälets Löningsvilkor vid Beväringen, men till denna utgift äro några Medel icke anslagne.
Då jag likväl tror att ÖfverskottsMedlen möjligen framdeles kunna medgifva denna tillökning, så vill jag ej yrka återremiss; men jag tror mig ej böra obemärkt lemna, att den af Utskottet omtalade reglering är verkställd, att Beväringen på Landet är indelt i trenne Batailloner af öfver 2000 man hvardera, att 7 Compagnier, af omkring 3oo man hvardera, finnas i hvarje Bataillon, att vid hvarje Compagnie endast är trenne Officerare, samt att jag haft skäl förvänta, det Utskottet så mycket 406
Den 16 Maji. mindre bordt göra något afseende uppå Ribs* dagsman Myrungs origtiga uppgifter, som Utskottet af mig, såsom Befälhafvare för denna Beväring, icke saknat upplysning om samma förhållande.
Herr von HauswolffCarl Gustaf Reinhold:
Med oro och ledsnad har jag afhört Högloflige StatsUtskottets nu uppläste mindre ömma Betänkande, rörande projecterad Löneförbättring för Officerare vid Gottlands NationalBeväring; och jag hoppas, att samtelige Ledamöter åtminstone af delta RiksStånd skola med mig hysa lika känsla, efter de upplysningar i ämnet, jag får äran nu korteligen meddela.
Fiendtliga Ryska Trouppernes invasion på Gottland vårtiden 1808 gaf ett varnande exempel , att under krigiska tider icke lemna denna Rikets Province utan försvar, och ehuru, genom mitt och andra redelige
Fäderneslandets vänners nitiska och i olyckan rådiga bemödanden, blef förekommit den våda, hvarföre ej mindre dessa Öboer, än ock sjelfva Moderlandet, synbart blottställdes, så att, emot allmän förmodan, Gottland återvans i samma skick, som då det öfverrumplades, utan att något spår därstädes befaus efter sådana ryslige uppträden, hvilka eljest vanligen äro följden af fiendtliga inkräktningar; väcktes dock af denna obehageliga händelse en särdeles förtrytsamhet hos mig och alla redligt sinnade, i synnerhet som våra bemödanden i början hos dåvarande Regering sorgfälligt beskuggades, och vi varit beredde till sjelfförsvar, om icke öfverstyrelsen sjelf försatt oss i vanmagt och lenmat oss i saknad af Den 16 Maji.
407 alla medel till försvar.
Såsom kännare å ena sidan af Gottländska Nationens ädla böjelse och önskan, samt nödvändigheten håde för dem sjelfve och Moderlandet, att denna Ö måtte fredas för dylika surpriser i en framtid, hvilket icke annorlunda kan ske, än genom militairiskt försvar på sjelfva stället; men ock å den andra, att förläggande af erforderlig Garnizon därstädes skulle för Staten medföra alltför dryg kostnad och för Gottlands Innebyggare hvarjehanda betungande och svåra olägenheter; äfvensom att enär Svea Rike varder inveckladt i krig, det behöfver till utförande all sin egen militairiska Styrka, utan att kunna dela deraf till beskydd för ofvanberörde, så tillsäga ndes ultramarinska, högst vigtiga och i alla afseende gagneliga Besittning, hellst under hvarje krig emellan Sverige och dess Grannar, Gottland alltid måste anses såsom i våda, och dess försvar desto nödvändigare, som, enligt Svea Rikes nu, efter erhållen fred stadgade gräns, Gottland bör betragtas såsom en vigtig förmur, i synnerhet för Rikets Södra del, gjorde jag, som icke ansåg hvarken mig såsom Riksdagsman tillständigt på eget bevåg föreslå, eller ens Konung och Riksens Ständer efter Constitutionen äga den makt att befalla, det emot Nationens fria vilja, tvångsmedel borde vidtagas till allmän Enrollering af Gottlands vapenföra Innevånare, vid 1809 års Riksdag den Motion, om icke Kongl.
Maj:t skulle täckas till Gottland affärda någon högre pålitelig Embetsman, att samråda med Nationen, huruvida den icke vore hugad att sjelf efter yttersta för - 408 Den 16 Maji. måga medverka till nödigt försvar af deras egen, i anseende till äfventyrliga belägenheten, blottställde Fosterbygd.
Konungen öf» versände i detta afseende år 1810 då varande vice Amiralen, iru mera StatsRådet m. m.
Herr Baron Rudolph Cederström, och med en sällsynt enighet, som endast kant träffas hos ett Folk, lifvadt af den Fosterlandskänsla , som det Gottländska, upprättades den Convention, som är grunden till Gottlands nu mera fullkomligt organiserade Beväring, och hvarigenom de dertill användbara åtagit sig vapenöfning m, m. på militairisk fot, efter vissa bestämda reglor och förbehåll, blott Konungen ditsänder nödigt Öfverbefäl eller antal Officerare, som af Staten besoldas, samt besörjer om alla erforderliga krigsförnödenheter.
Sådan, mine Herrar! är upprinnelsen till Gottlands så kallade Nationalbeväring; och jag frågar således med allt skäl, är det då billigt, att enär Gottländska Folket, af berömvärd drift och känsla, sjelfvilligt lemnat en sådan kraftfull gärd till Fäderneslandets tjenst, utan annat anspråk, än att deras Befäl må blifva så aflönt, att det icke varder en tunga för Landet, eller att det för dess existence skall bero af andras medlidande; jag frågar, säger jag, är det då billigt, att desse ditcommenderade
Officerare icke skola vara tillräckligt besoldade, någorlunda i öfverensstämmelse med deras likar vid Svenska Armeen?
Hvad glädje kan det vara för delta ädla Folk, att se deras Läromästare, deras Befäl vara i yttersta Den 16 Maji. 409 behof? hvad uppmuntran och tillfredsställelse kan det vara för desse vanlottade Militairer, hvilka både i fredliga och krigiska tider hafva lika skyldigheter och förbindelser att iagttaga, som andre Svenske Officerare, och dessutom nu mera äro betagne allt tillfälle att genom andra yrken kunna underlätta deras utgifter, att sakna nödige tillgångar för deras anständiga bergning? och hvad anseende, hvad agtning kan väl den Officer vinna eller pretendera, som icke blifvit lemnat annat val, än emellan dessa svåra alternativer, att antingen hungra till döds, eller å en obekant ort låna penningar ofta af den Trouppe, han sjelf skall commendera, utan hopp att någonsin komma i tillfälle att sina löften honorera, och sine förbindelser infria.
Ja, mine Herrar! jag hemställer till edert eget mogna bepröfvande, huruledes, å en dyr ort, en CompagnieChef kan hafva sin utkomst med 3oo R:dr och en Subaltern med i3o å i5o R:dr, En vanlig Betjent kan icke födas, klädas och aflönas med en så obetydlig penning.