Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ben 7 Maji f m, 9* jnom oss beträffar, så anser jag det vara samvelspligt att så ställa till, att opinionen må bli sådan som den bör vara, det vill såga, instäm^- mande med sanna förhållandet, Många tara” hafva i i5o år flutit, för det ptt man förvillat opinionen och undangömt sanningen.
Man har sagt den ena gången Ban-> ken år rilc, den gör stor gevinst; deri skall lifva och befordra nåringarne.
Andra byggde hårpå sina nåringsföretag, I salu och köp beräknades egendomarnes vården derefter.
Man säde en tid derefter; vi gjorde ifla sorn handlade så j gevinsten var gjord.
Man drog åter in.
Egendomarne måste säljas till halfva värdet af hvad de förut gällde.
Enkors och barns tårar voro följderna af en sådan ombytlighet.
Man säger; vi skola vänta med publiciteten till dess att realisationen blir besluten.
Jag säger att publicitet icke behöfs, sedan realisationen år verk, Ställd; och jag säger att realisationen har gått och går, utan att Allmänheten, eller de som äga att derom besluta, veta det, Den går ge, norn de grymma ålgården som vidtogos vid sista Riksdag, utan att i det hela tagit något ti!E fredsstållande resultat, eller någon större säkerhet för framtiden derigenom bereddes.
Men realisationen går på ett annat sätt, nemligen genom sedlarnes förstöring i sina ägares händer, genom slitning, brand och sjöskador.
Man har uträknat att Engelska Banken genom denna tillfälliga förstöring, har en årlig beneflce af en åttondedels procent af den nte - D<n r löpande sedelmassan.
Herrarne täcktes ihågkomma, att ända till in på go.-talet minsta v a! euren af Engelska Banconoter var 5 Pd.
Stelling, det vill säga emellan öp å 60
R;dr af våra BaneoRiksdalrar.
Under den tid som utvexlingen af klingande mynt var inhiberad, utgjorde 1 Pd. Sterb noten minsta valenren.
Hos oss funnos på 1750 och lyöoitalet, sedlar, motsvarande vårdet af två tredjedels lod silfver, och nu äga vi sedlar som icke åro värde mera än 3 sk. i silfver.
Jag skulle tro att förstöringen hår, torde öfverstiga en åttondedels procent.
Jag har försökt att beräkna den.
Ifrån 1741, då sedlar började såttas i omlopp, till 1700, circulerade omkring 5o millioner D.r k:uit. årligen; ifrån 17ÖI till 1 766, 1 760 millioner; ifrån 1767 till 1776, 125 millioner.
Det vore för vidlöftigt att hår uppgöra caiculen; men resultatet deraf år när den i omlopp varande sedelstocken fördelas jernt på den tid al 80 år som sedelmynt cärculerat, att sedelrörelsecapitalet per medium motsvarat värdet af 20 millioner, af våra R:dr Banco transportsedlar.
Efter den erfarenhet som man i England åger, skulle vår Bank på sedelförstöringen ägt en årlig benefice aföo.ooo R:dr, hvilket på 80 år skulle göra en summa af 4 millioner.
]VDn må då med skäl kunna fråga om ej realisation går och länge har gått.
Men jag får på en annan omständighet göra Ridderskapet och Adeln upprnåiksam, sorn visar huru farligt det är att Stånderne frankin - tif.n 7 Mitji j. m. ner sig rättigheten att taga kännedom af Bankens ställning, utan öfverlemna dess styrelse åt ett inskränkt antal personer, bundne och skyddade genom tysthetsed.
Hvad har icke allt håndt under krig, då Staten velat tillegna sig Bankens så kallade gevinst.
Hvad har icke åtgått till coursoperationer under 5o och 6o;talet, för att dölja för Allmänheten följderna af Statens trasseringar på Bankens ge vinst.
Under Finska kriget, på 4o;falet, tömdes Bankens hvalf på tvu femtedelar af den reela valutan, utan att Allmänheten förr än sednare fick veta utaf det.
Fn Ledamot ai Ridderskapet och Adelil väckte fråga för en tid sedan, hvad de 790,000 R:dr betydde, sorn finnas nämnde i Revisorernes berättelse.
Manne det ej betyder, stt reeia valeuren blifvit minskad, att i samma moa det så kallade Sedelrörelsecapitalet minskats?
Jag hemställer derföre då Rikets
Stän der kalla sig och kallas för Bankens garanter, huruvida Rikets Ständer kunna tillåta sig att öfverlemna BancoStyrelsen åt ett inskränkt amal personer?
Jag hemstäder om det icke år Ståndernes pligt, att sjelfve vilja veta huru det står till med Banken, och att låta hvar och en, hvars rätt och välfärd deraf beror, att han vet huru det står till, få äga denna kännedom.
Så åtminstone betraktar jag saken; och skulle det behöfva voteras, antingen det skall bli publicitet eller ej, så anser jag mig på samvete och heder förpliktad att votera med Ja. 9* Den 7 Maj 'i /. /». Herr Stråle, Nils TVilhelm:
I sjelfva säkert får jag blott åberopa det bestämda tillstyrkande sonf BancoUtskottet lernnat, otili mitt dervid afgifne särskildta yttrande.
Endast några anmärkningar anhåller jag att nu få besvara.
Man haj? sagt, att Utskottet ej borde hafva yttrat sig öf» .Ver annat än det Herr Hjertås motion innehöll*
Så har jag äfven ansett saken och derföre förra gången då målet i Utskottet förevar, fäst Utskottets Uppmärksamhet derå, att yttrande endast borde afgifvas Öfver frågan, att nU Uppgifva Bankens ställning och icke huruvida tene» poraira uppgifter för framtiden borde äga rum* Men sedan man Under de discussioner hos Riks-» Stånden som föranledde återremissen, äfven ta~ lat om periodiska uppgifter rörande Bankens tillstånd, hcr Utskottet ansett sig skyldigt, att jemväl yttra sig öfver denna fråga.
Jag har hört hår föreslås, att man nU ej skulle sträcka sig till mer än till Upphåfvande af 1672 års beslut och till återställande af 72 jjj. i 1668 års BancoOrdlling uti dess fulla verksamhet.
Jäg hemställer orti icke ett sådant beslut äfven skulle innefatta beslut om en framtida uppgift af Bankens ställning* Om man förklarar nämnde (jj. så att uppgiften orti Bankens ställning alltid bör omedelbarligen meddelas Riksens Ständers Plena* och således säger ött Bankens tillstånd vid hvarje Riksdag skall framltiggas för Riksens Ständer, så Ilar mart jti beslutat att på vissa perioder uppgifva den.
Jag för min del har trott, att för det närvarande
Vöre det tillräckligt att bifalla hvad Utskottet föreslagit.
Visserligen anser jag vigtigt, att åf ven framdeles uppgifter lemnäs huru Bankens Den ^ Maji f. m. g 5 >■ c stallning årligen förändrar sig, och jag tror det vara ganska lätt att meddela sådana uppgifter utan att Bankens tillgångar uti reelt mynt derföre göras allmänna.
Man behöfver endast upptaga beloppet af de sedlar som vid årets början åro utelöpande,*utan annan valuta ån motsvarande fordringar, sedermera specificera årliga inkomster och utgifter, och ballancesumman vi sar sedermera huruvida Bankens ställning blifvit förbättrad eller försämrad* men en närmare pröfning häraf kan icke åga rum
Utan i sammanhang med financeregleringen , hvars resultater Uppgifterne sl.ola visa.
Jag hemställer således om icke tredje punkten af Utskottets förslag äfven må kunna bifallas.
Herr Tham har föreslagit att
Bankens räkensk per nu skulle framläggas till och med af 1808, men då Bankens hufvudråkningar äfven innefatta enskildtas behållningar, år det icke möjligt att framlägga dem, utan att visa enskiltes räkenskaper.
Således kan det blott ske genom utdrag af råkenskaperne.
Grefve von Schverin har yttrat, att Banken redan till en stor del realiserat genom förstöringen af dess utelöpande sedlar, Och Uppgjort en calcul att Banken derigenom skulle hafva vunnit omkring 4 millioner R dr.
Man kan vål ej tala härom förr ån det blifvit beslutat, att uppgift skall ske rörande de omlöpan. de sedlarne, men jag vågar försäkra, att denna calcul icke slår in med verkliga förhållandet och att summan år mycket mindre och i jemförelse med hvad Grefve von Schverin uppgifvit, ganska ringa. 96 Den 7 Maji f, ni, Hans Excellence Herr Grefve Mörners Adolph Goran; Då jag nu uppstiger för att tala i detta åniue, utbeder jag inig tili en början att hvad jag går att såga, blott måtte anses som uttrycket af ruin enskilta öfvertygelse och ej såsom ägande sammanhang med min egenskap af Embetsman.
Jag kånner för vdl fördelen af att understödja hvad man önskar, nem. ligen publiciteten, för att långe uppehålla med en vederlåggning i detta ämne; men jag kan ej undgå förklara den önskan, att man i anledning af det beslut sorn tages, icke måtte i en framtid komma att ångra sig och finna att man beröfva! sig resourcer, som råddat
Riket och ska* pat tillgångar, då inga andra funnits.
Det är under denna synpunkt och blott un. der den, som jag tror att ett beslut om en ovilkoilig publicitet af Bankens ställning år mycket vågadf, måhånda vådligt.
I afseende på hvad Utskottet yttrat om en temporaire messure för detta tilllålle, tror jag den bör komma an på intrycket af behofvet för det närvarande, och i detta afseende underkastar jag mig pluralitetens mening, utan att vilja deremot göra någon reservation.
Men jag fcan ej undgå aft fästa uppmärksamhet på den tolkning som blifvit gjord af Grundlagen.
En vård Ledamot har sagt, att 7 2 §.
Regeringsformen vöre så ovilkorlig, att genom den grånsorne för Riksens'Siänders rättigheter rörande Banken, vore alldeles oinskränkt; så att Riksens Ständer ägde att föreskrifva grunderne för Bankens verk. sam - Den 7 Maji /. m, 97 samhet.
Detta är alldeles rått, men rättigheten att föreskrifva gruntlerne för Bankens verksamhet, innefattar icke rättigheten att gifva tillkänna, att sjelfva basis sorn hittills varit hemlig, hädanefter skall vara uppenbar; och då 38 §.
Riksdagsordningen omtalar mål sorn skola hemliga hållas, och hvaruti BancoUtskottet har beslutande rått, samt Riksdagsordningen har lika Grundlagskraft som RegeringsFormen, så skulle jag icke hafva väntat, att man kunde förbigå den ena och hålla sig vid den andra; jag hade trott att de borde betraktas i ett sammanhang, och att om förändring skall ske , den icke bör göras annorlunda ån i den ordning
Grundlagen föreskrifver.
Det år blott i detta afseende som jag har anhållit att få göra min anmärkning och min reservation emot beslutet.
Som jag har fattat Utskottets Betänkande, har Utskottet på sätt och vis villkorligt bifallit Bankens publicitet, dock, om ej realisation företagas, anser Utskottet vådligt och onödigt att allmängöra Bankens ställning.
Jag för min del finnér detta vilkor vara det kraftigaste skälet för publiciteten; ty om vi skola afgöra frågan om realisation, så måste vi famla i mörkret, intill dess nödige upplysningar vunnits eller ock måste vi uppdraga åt de få Ledamöter, som äro uti BancoUtskotJ tet, att afgöra denna magtpåliggande fråga.
Om Utskottet tillstyrker oss?' att realisera, men Ständerne säga nej, så döma vi som den blinde om Ridd, o. Ad, Fr. IV. Band. 7- Den 7 Maji f, m, färgen och kunna genom denna okunnighet i båda fallen motarbeta vår egen fördel.
Derföre är det nödvändigt, att
Bankens publicitet föregår innan frågan om realisation pröfvas, och om slöjan öfver Bankens tillstånd vidare skall fortfara, fortfara afven vi att bibehålla en slöja öfver vår enskilta tankekraft och öfver vår förmåga att bedöma och afgöra detta hufvudsakeliga ämne. 1 afseende på hvad'Herr Grefve Mörner yttrat, att detta adine skulle vara en Grundlagsfråga, så torde väl någon grund finnas för denna mening, ehuru jag ej anser det så; men 0111 så är, måste äfven frågan om realisationen förfalla.
Ty man bör hafva nödig kännedom om en sak} för att kunna den rätt bedöma.
Friherre Björnftjerna:
Då jag redan yttrat min åsigt öfver premisserne i Utskottets Betänkande, och anser dem innehålla skäl både för och mot saken, kan jag likväl icke neka, att jag finnér resultaten
Uti första och andra punkterna vara ganska bestämde.
Jag skulle till och med vilja anse första punkten mera bestämd än det förslag Herr Hjerta gjort, i synnerhet i afseende på upphörande af tysthetseden.
Den andra punkten är mera bestämd än Herr Mannerstams förslag, att
Banken skulle uppgifva sitt tillstånd till närvarande stund.
Detta tror jag ej kanske så hastigt, utan lärer man böra hålla sig vid Bankens sista Bokslut 1821.
Hvad tredje punkten angår, är den så invecklad och otjenlig, att jag måste afstyrka den, men anser första och t)cn <J Ma/i /. m. 9ä andra punkternes antagande vara ganska lärnpeligt.
Herr von Hartmansdorff Auguft t
Jag är alldeles af de Ledamöters mening , som yttrat sig emot skymningens fortfarande i kunskapen om Banken.
Men hvad beträffar påståendet att, i händelse af ett bifall till Bankens offentlighet, man skulle bryta emot 58 §.
Riksdags Ordningen rörande mål, som böra hemliga hållas, sä är det af föregående Talare nogsamt Upplyst, att enskiltas räkningar eller så kallade partier alltid böra hemliga hållas.
I sådant fall fortfar ju alltid någon hemlighet att finnas, och således rubbas icke derigenom stadgandet i Riksdagsordningen.
En värd Ledamot har ansett offentligheten nödig, i händelse
Banken icke inlöste sina sedlar med rebart mynt, men onödig om den inlöste dem.
Han har dervid gjort jemförelse med enskilta personers rättighet, att icke uppgifva sina affairers tillstånd, så länge de rigtigt fullgöra sina förbindelser.
Dervid vill jag blott erindra, att, enligt 72 §.
RegeringsFormen, är det Bankens sedlar allena som för mynt i Riket må erkännas och detta är icke händelsen med fenskildtes sedlar.
Dem beror på hvar och en att emottaga eller ej; och således utsätta sig för följderna af sedelutgifvarens möjliga brist på vederhäftighet; men det är icke händelsen med Rikets mynt, som man ej kan heka att emottaga.
Offentlighet af Bankens tillstånd bör derföre finnas, antingen Banken inlöser sina sedlar eller icke. 100
Den i Maji f, m.
' I anseende till formen af Utskottets Betänkande: så hafva flera värda Ledamöter ansett praemisserna otydligt framställda, äfvensom man yttrat farhåga, att af ett bifall å Utskottets Betänkande skulle kunna dragas slutföljder derhän, att man med detsamma erkänt rigtigheten af ers realisation för närvarande
Till förekommande af all tvekan i detta afseende, skulle jag tro att Ridderskapet och Adeln kunde bifalla de tillstyrkanden Utskottet gjort, utan att derföre fullkomligen gilla praemisserna.
För min del, kan jag ej annat än instämma med Friherre Björnstjerna uti, att föredraga bifall till första och andra punkterne af Utskottets tillstyrkanden, framförde jemkningar som här blifvit föreslagna.
Jag khn ej heller inse någon fara uti antagandet af tredje punkten, och får således tillstyrka bifall äfven derå, Friherre Wrangel, FlenningFör min del anser jag, att vi äro skyldige Grefve von Schwerin och Herr Tham tacksamhet för de upplysningar de lemnat oss om Betänkandets innehåll.
Jag tviflar ej att Utskoticfls mening varit att på tyd. ligaste sätt framställa sin tanka, men för mig har Betänkandet synts som en slags kortblandning, hvilken är svår att utreda.
I öfrigt har Herr Hedrén i Utskottet så väl ut-yecklat sam. ma tankar som jag hyser i detta ämne, att jag i de flästa åsigter hans yttrande framställer, delar hans öfvertygelse.
Det enda hvaruti jag icke med honom inståmmer , är, att, enligt' min tanka, framläggandet af Bankens ställning, icke bör ske allenast vid hvarje Riksdag, utan här, som x andra länder årligen.
Äf - Den 7 Maji J. rn, 101 ven får jag tillägga, i afseende på in nelia 1 let af Betänkandet, att de deruti yrkade tysthetsinstruetioner kunna få äga rum, ty endast ställningen är känd, så är det likgiltigt hvilka instruetioner man för öfrigt vill hålla hemliga.
Utskottet yttrar det erfarenheten visat, att icke åt alla allmänna ärender utan fara kan lemnäs offentlighet.
Detta kan jag icke medgifva, ty offentlighet förekommer vinningsbegäret, och allt hvad som bär stämpel af största offentlighet, ingifver förtroende.
Här har blifvit uppgifvit, att derigenom, att Bankens tillstånd varit okändt, hafva Ständerne kunnat medgifva fyllande af tillfälliga behof genom Bankens anlitande.
Men just detta anlitande liar varit orsaken till misscrediten.
Bankens verksamhet blir helt olika då publicitet finnes och då den icke finnes.
Det angelägna är att handla till Statens förmon.
I öfrigt anhåller jag att proposition måtte göras på sätt Herr Tham yrkat, j Friherre Cederftråm, Jacob : Då BancoUtskottets
Betänkande nu för andra gången är inne och således med förändringar kan antagas, vill jag icke uppehålla mig vid detta Betänkandes invecklade beskaffenhet.
Jag skall söka att helt enkelt framställa frågan, sådan sorn den kan afgöras utan rubbning i Grundlagen och sådan som den står tillsammans med närvarande tiders fordringar.
Jag skulle förmoda, att om man beslutar att hemligheten hädanefter skall bestå uti enskiltes räkningar och depositioner, men att allt annat genast skall uppgifvas, så förfalla alla frågor om hinder genom 38 §.
Riksdagsordning to3 Vert 7 Majt J. nu gen.
Då ändamålet af en uppgift för det närvarande sålunda vinnes, blir frågan om det periodiska uppgifvandet af Bankens tillstånd en reglementarisk sak, som framdeles kan bestämmas i det reglemente som för Bancostyrelsen skall fastställas ; och då Bankens ställning genom mitt förslag icke mera inbegripes under hemligheten, utan blott personers räkningar i Banken derunder höra, så kunna Riksens Ständer vid uppgörandet af Reglementet förordna huru ofta Bankens ställning skall uppgifvas.
Jag tror således, att man icke behöfver mer än bifalla hvad jag sålunda föreslagit.
Herr Bråkenh elm, Pehr Reinhold:
Jag hade ej förmodat att jag öfver ifrågavarande vigtiga ämne skulle komma att yttra mig; emedan jag smickrade mig dermed att de grunder, på hvilka min enskildta öfvertygelse i frågan om Bankens publicitet bvilar, skulle åtminstone af någon bland de lysande Talare, som förut afbandlat detta ämne, vidröras-, men då detta dels alldeles icke skett, dels skett på ett sätt, som leder till helt stridiga resultater mot deni, till hvilka jag blifvit förd, vågar jag för några ögonblick utbedja mig Högvälborne Herr (brefvens och RandtMarskalkens samt Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid framställandet af de enkla skäl, hvarpå mitt Riksdagsmannavotum i denna fråga stödjer sig.
Riksens Ständers Bank, en benämning som Konung Ständer och Grundlagar antagit, har alltsedan sin uppkomst lydt under Rikets Ständersj enskilta styrelse.
Sedan denna författning genom ford-- pen 7 Maji f. m.
I03 na Regeringars skadeliga inflytande på Bankens förvaltning tillräckligen blifvit rättfärdigad, och nian således mäste medgifva att Bankens styrelse tillkommer Riksens Ständer; så måste man val ock medgifva hvarje
Riksdagsman möjlighet och tillfälle att förvärfva sig de kunskaper och den erfarenhet, förutan hvilken hans välvilja måste stanna vid blotta fromma önskningar för sitt Fäderneslands bästa.
Då vidare Riksdagen, för att behörigen representera nationen måste utgå ur Nationens sköte, så är det till hela mas^ san af folket som denna kunskap och denna erfarenhet måste spridas.
Man må således ej invända att Rikets Ständer genom sina BancoFullmägtige och BaneoUtskott göra en sådan erfarenhet och kunskap till sin fulla kraft gällande; ty antalet af dessa Fulhnägtige och af Ledamöterne uti detta Utskott, är så inskränkt, att ej hela Nationen kan genom dem anse sig Representerad uti en sak, som dock så nära rörer hvarje enskilt man, hvarförutan det förefaller mig Orimligt .att BancoUtskottef under den korta och af många andra göromål upptagna tiden af en Riksdag , skall kunna ur Bankens archiv studera sig till de kunskaper, som det för utfärdandet af instruction för BancoFullmiigtige har af nöden; då Utskottets Ledamöter innan de blefvo admitterade tji! denna ordens hemlighet måste hafva ansett för sin pligt, att derom stanna i den djupaste okunnighet.
Här tycks ett nog öppet fält vara Iemnadt åt slumpen, och jag finner nästan intet som skiljer de föreskrifter Riksens Ständer kunna sägas gifva för Bankens förvaltning, från ett blindt magtspråk.
Men kf~ io4 Den 7 Maji f. m. ven den kunskap, hvilken BancoFulhnägtige och BancoUtskottets Ledamöter, om också aldrig så grundlig, studera sig till ur Bankens areldy, måste, som jag tror blifva af helt annan art, . än den kunskap, som efter en medgifven offentlighet åt Bankens alla operationer och dess tillstånd, hvarje Svensk medborgare, som ville förvärfva och med säkerhet besitta förmögenhet, vore nödsakad, i enskilta värf och genom egen erfarenhet förskaffa sig, emedan alla sådana värf, isynnerhét örn de bestodo uti penningeafFärer, skulle efter den medgifna publiciteten, komma att stå, uti ett långt intimare och närmare samznanhang med Bankens alla operationer, än nu.
Ständer skulle då till utfärdande af instruetion för sine Fullmägtige, och des§a Fullmägtige till utförandet af sitt vigtiga kall medföra en kunskap och en erfarenhet, till hvilken de från barndomen, voro uppväxta, och för hvilken deras eget sjelfbestånd ålade dem det lifligaste intresse.
Och först då kan, enligt min tanka, Banken sägas styras af Riksens Ständer.
Man befarar vidare, att Banken skulle förlora sin credit om vid dess offentliggörande, det befunnes, att den ej ägde valuta för alla sina utelöpande obligationer, samt påstår, att i så beskaffade omständigheter, måste mantaga sin tillflyckt till en om också missledd opinion; det vill ungefär säga, att största säkerheten vore här att söka i sjelfva osäkerheten.
Jag erkänner, att jag endast genom denna påtagliga motsägelse kunde hafva blifvit ledd till en motsatt öfvertygelse.
Bankens credit ej är bygd på en säkrare grund, äu en opinion, sorn åter sjelf Den 7 Maji f. m. 105 stödjer sig på intet annat än ren okunnighet och således bär hela caractercn af en fördom, kan den ej annat än vara ostadig och vacklande och dess pappersmynts stigande eller fallande värde måste mindre bero af Bankens soliditet, än af andra främmande orsaker, som äro underkastade en beständig förändring, såsom handel, Industrie och årsväxt etc.
Hvad säkerhet i allmänna rörelsen deraf är att förvänta, är lätt att inse, och erfarenheten har visat det.
Denna ärevördiga inrättning, på hvilken den enskildta medborgaren grundar säkerheten för sin förmögenhet och med detsamma det allmännas trefnad och bestånd, gör sig genomlett sådant förhållande skyldig till det vingleri, för hvilket den privata mannen strafias af lagen och stämplas af sina medborgares misstroende och förakt.
Dessutom bör man besinna att liufvhdsaken ej är att hafva ett fullkomligt godt mynt, utan att lära känna detta mynt, så att man för det närvarande och för framtiden med fullkomlig visshet kan bestämma, hvad ett gifvet capital af det gångbara myntet utgör i varor och hvad en gifven Amra utgör i det gångbara myntet.
Så vida nu att sådant orubbeligt förhållande lärer Arara förnämsta egenskapen af ett Stptsmynt, kommer det derjiå an att afgöra i hvad nion Bankens publicitet skulle befrämja, eller vara menlig för en sådan stadga.
Om det alltså befunnes vid yppandet af Bankens ställning, att den ej, om realisation blefve satt i fråga, kunde inlösa alla sina utelöpande sedlar; så skulle troligtvis pappersmyntets vårde i detta ögonblick falla; men att detta mynt sedermera skulle stiga eller falla, dertill Deri 7 Haji f tn. funnes åtminstone ingen anledning uti Bankens säkrare eller opålitligare soliditet, hvilken förblef densamma, och hvilken hvar man kände; och att icke heller uti Bankens förvaltning dertill någon anledning skulle gifvas, dprföre vore likaledes offentligheten af denna förvaltning erj säker borgen.
Närmaste orsaken till sedelmyntets förfall, lärer vara dess omåttliga förökande; åtminstone måste Bankens styrelse dertill vara förnämsta orsaken.
Denna orsak har så småningom yttrat »in verkan, förderfvat långsamt och försåtligt, men desto säkrare.
Nationen har fatt gissa sig tiM, och af de i handel och rörelse förekommande fenomener, slutligen med fullkomlig visshet sluta till de Bancooperationer, som vållat myntets försämrande; och omsider efter flere års tålamod, torde man väl kanske komma öfverens oin båttre mått och steg.
Låtom oss nu tillse hurudant förhållandet skulle blifva, efter Bancostyrelsens offentliggörande.
I samma ögonblick
Banken företoge en permingeoperation, vöre kunskapen derom kringspridd kring hela Riket, och det inflytande denna operation skulle komma att äga på det gångbara myntets värde, skulle den i ett enda ögonblick yttra.
Antagom nu, att fallandet af vårt mynt sedari år 1800, hvilket lärer varit en följd af ganska få, fast icke dessmincire förderfiiga Bancoföretag, i stället för att så småningom hafva skett, tilldragit sig helt plötsligt, om till och med i frenne särskildta epoker, så skulle vid hvarje af dess^ tillfällen, pappersmyntet hafva fallit med 2<?
Ven j Maji J. rn, procent, för att sjunka till sitt närvarande värde, och det i ett enda ögonblick.