Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För dess varaktighet fordras enighet, så väl bos folket, som emellan det och Regenten; ty genom enighet alstras kärlek, kraft och tällan uti allt, som genom sjelfförsakelse kan bereda allmän nytta; med ett ord, all slags medborgerlig dygd.
Men enighet kan icke allmänneligen finnas, om icke allas skyldigheter och rättigheter såsom medborgare ärolika; hvarje olikhet alstrar stridiga interessen, och des - 48 Den ia December f. m. sa medföra oenighet, misstroende, brott, förakt för lagarne, egennyttans seger öfver alla medborgerliga dygder eller egenskaper, och samhällsbandens slutliga sjelfupplösning.
Från uraktlåtenheten att undanrödja alla anledningar till skiljaktiga interessen hos folket, härleder sig ovaraktigheten af de monarkisk-constitutionella och republikanska Styrelseformerna.
Historien vitsordar att de öfvergått till Despotism eller Oligarchi:
Sveriges egna häfder sakna icke exempel derpå.
Sverige har genom de stora olyckor, som beredde 1809 års Revolution, återkommit från despotisk till Monarkisk- Constitutionel styrelseform; mende omgifvande farorna, den massa af öfverhopande arbeten, som sysselsatte Ständerna 1809, ovanan vid allmänna ärenders behandling, räddhågan att för allmänheten ännu alldeles främmande idéer kunde väcka farhågor, vådliga innan ännu den införda nya sakernes ordning vunnit stadga, och hoppet att, genom tryckfrihetens begagnande, allmänna omdömet om medlen till undanrödjandet af alla anledningar till stridiga interessen bland folket skulle stadgas, verkade, att ingenting egentligt då gjordes för att bringa Sveriges Statshushållning i öfverensstämmelse med grunderna för dess Styrelse-form.
Sålunda bibehöllos alla elewenter till snar återgång under enväldig eller Den 12 De ceni b er f. tn.
49 eller oligarkisk Styrelse, i de för hela ekonomiska Statsorganismen bibehållna stridigheter i enskildas förhållande till Staten.
Svenska medborgare bidraga olika till Statsbebofven:
Sjelfva jorden har olika natur, medförande olika skyldigheter för samhällets försvar, olika medborgerliga pligter och ©nera af flera slag: alla slags näringar, och jemväl handeln, äro under tvångslagar: myntväsendet omöjligt för allmänheten att förstå: allmänna uppfostran, i hvad som fordras för kroppens utbildning och deltagande i samhällets försvar, i allmänhet åsidosatt
Allt detta mäste rättas, om Sveriges Statshushållning skall regleras i öfverensstämmelse med dess Styrelseform ; och dessförutan kan den icke blifva varaktig.
Dertill fordras * ilo Att ali jord bringas till samma natur.
Den Svenska jorden har ifrån Landets första historiska tider varit underkastad skattskyldighet.
Detta förhållande må, i afseende på grunden för Statens rättighet till dess medlemmars bidrag, vara det rät - *)
Må ingen häraf taga sig anledning förmoda, det icke jag, lika med hvarje upplyst medborgare, med tacksamhet erkänner hvad Styrelsen och Ständerne i dessa afseenden verkat; men följden har ännu icke hunnit blifva allmännelig. 4 H. 4 5o Den 12 December f. m. ta eller ej; man må antaga, att medborgaren för sin egendom, eller att egendomen för sig sjelf bör vidkännas Statsbidrag; så Utgjorde likväl vår ännu gällande uråldriga ■ jordbeskattning icke ett så väsendtligt hinder för landets välmåga , jordbrukets och landtmanna-näringarnes uppkomst samt folkökningen, om icke jorden vore på så mångfaldigt olika sätt inom provinserne, ja inom samma provins, samma härad och samma socken, beskattad, samt orättvist och ojemnt betungad; eller, annorlunda uttryckt, om jorden verkligen vore, i mon af graderad beskaffenhet, öfverallt lika beskattad, på lika vidd.
Men äfven en sådan likhet i skatt efter bördighetsgrad oell vidd synes, för att blifva fullkomligen rättvis, ännu tåla villkor och modificationer.
Olika afsättningstilffällen, och andra loca1a och ekonomiska omständigheter, skulle kunna göra till en orättvisa, att 5o tunnland jord i den ena provinsen belädes med lika stor skatt som 5o uti en annan, oaktadt lika bördighetsgrad.
Dessutom synes beskattningen, för att approximera den ideella jemlikheten, snarare böra i natura-artiklar än i penningar vara bestämd.
Olägenlieterne häraf åter hafva under framfarna tider tillräckligen ådagalagt sig.
Antingen har Styrelsen derigenom blifvit besvärad med en omedelbar varuförvaltning och handel, för att kunna förvandla sina inkomster till den för alla dess olikartade
Den la December f. m. 5i behof ensam tjenliga varan, penningar; eller ock måste penningen i allt fall anlitas såsom värderingsman a kronoartiklarne genom markegången, i hvars bestämmande ingå interesserade moliver, Skäl nog, hvilka i förbigående kunna anföras, mot otjenligheten af hvarje slags ovillkorlig Egendoms-beskattning, som utesluter afseendet på egarens förvaltnings-förmåga, ortens afsättnings-tillfällen, med flera obestämbara omständigheter.
För att återvinna ämnet, jordens ojemna Skattebördor, lär ej vara för mycket påstådt, det ingen ägare af hemman, inom hvilken Provins af Riket som hälst, är obekant med denna ojemnhet, genom jemförelsen med andra Hemman innom dess bostadsort.
Ingen LandsStatsTjensteman, som tänkt än så litet vid sina göromål, kan hafva låtit undfalla sig de svårigheter och omvägar vid controllen å Statens rätt, som häraf härflyta, eller lemna å sido eftertankan på hvad sätt dessa vidlyftigheter skulle kunna undgås, och ett redigare, enklare beskattnings-, förvaltnings- och redogörelsesätt, med bibehållande af samma tillgång för Kronan, skulle kunna åvägabringas.
I synnerhet må man kunna antaga, att inom Kongl.
KammarCollegium och de högre Förvaltningsgrenarne funnits och finnas män, som fullkomligen insett de snart sagdt oräkneliga olägenheterne af den närvarande Jordbe - 52 Den 12 Deceber f. ra. skall ningen, och synnerligast Jordens olika så kallade naturer.
Det Svenska KameralVerket framställer en gammal, på oerfarenhetens tillfälliga och lösa grund uppförd byggnad, hvilken redan länge lutat af sin egen tyngd och bibebålles genom tillbyggnader: en labyrinth för den, sora derinom arbetar?
en osammanhängande, sinnesvidrig koloss för åskådaren utifrån.
Fäderneslandets Kameral-JagfaTenhét upptager, såsom ett partielt studium, manga ynglingars uteslutande bemödanden vid Akademierne, och vi böre antaga ynglingars, hvilka, till följd af mensk1 i ga förståndsgåfvor, derstädes kunnat bildas nyttigare både för sig sjelfve och samhället, om de, för inträdet i Styrelseverken, behöft läsa mindre af dödt minnesverk och mera af allmänt nyttiga kunskaper.
Man fäste härjemte uppmärksamheten på antalet af de Yerk och Tjenster, hvilka ännu äro öfverhopadt sysselsatte i och med göromål, som härflyta af jordens närvarande beskattningssätt; och om man, vid föreställningen om deras framgena obehöf1 i gil e t för Statsbestyret, äfven lem nar å sido afseendet på den tillfälliga vinsten af löners och skrifmaterialiersbesparingar, samt en betydlig personals återgång till enskild flit och förkofran inom samhällets industriella yrken, hvilken ädlare och högre vinst af ledig rörlighet uti förvaltningens gång Den 12 December f. m.
53 bör ieke uppkomma, då Kronan icke längre behöfde tvista med enskilde om sin rätt till räntor, då de frågor af snart sagdt oräkneliga slag förföllo, de emhetsåtgärder af icke färre upphörde, hvilka nu, för controllen af Statens inkomster af jorden, årligen upptaga och sysselsätta pluraliteten af Statens Embets- och Tjenstemän, att räkna nedifrån Kronans Länsmän till och med Konungens StatsRåds Ledamöter och Föredragande?
Man vet ju hvad ett försvåradt och intrassladt Beskattnings- och Administrations-sätt i alla Länder under alla tider verkat: tröghet och lamhet vid allmänna ärenders utförande, osäkerhet och ohåg i medborgarens ställning och bemödanden.
När nu det onda stämmer sjelfva moderkällan till Rikets välstånd, dess dyrbara jord, hvad kan då ett än så idogt och ädelt folk, en än så vis och kraftig Regering, uträtta till ömsesidig lycka och äta?
I sanning obegripligt, att alla inse och erkänna det onda, och ingen försöker ett steg för att häfva det!
Regeringen och dess organer, folket och dess representanter, sjelfve den oupplyste individen bland Rikets Jordägare, alla måste sammanstämma uti de gemensamma olägenheterna af en Inrättning, hvilken orubbad fortgår, under det Natiouens allmänna öfvertygelse fördömmer dess skadlighet.
Nog stor är farhågan för det nya, när sjelfva det gamlas plågobild ej förmår uttränga den.
Ett förslag 54 Den 12 December f. m. för den skattlagde jordens friköpande från skattskyldigheten, och att såmedelst afvittra den privilegierade jordens skattefriheter, det är ett förslag att åvägabringa likhet för all jord i afseende å Statens rättighet att, vare sig med en omedelbar grundskatt, eller en allmän procent af afkastning, åtkomma sin inkomst af denna, likasom af alla andra näringskällor; ett sådant förslag bör vara välkommet.
Finnes det derjemte uthärda sakkännedomens och den allmänna öfvertygelsens pröfning, och erkännes principen såsom den rätta, böra icke utförandets svårigheter afskräcka.
Det kommer nu derpå an, om dessa svårigheter kunna blifva jemförliga med dem, som skola afhjelpas; och då mannu öfverlåter åt en interesserad allmänhet att uppmäta de nya, som kunna befaras, ■vill man här korteligen erinra om de närvarande.
Den skattlagde jorden är fördelad i Hemman.
Redan denna omständighet utöfvar en ganska menlig verkan på den fria dispositions-rätten, i det de, i afseende på Ilemmans-inrättningen, gällande författningar förbjuda föryttringar eller fördelningar af ett i Jordehoken upptaget Hemman, till en viss grad af sönderklyfning eller förminskning.
Hemmanen hafva tillkommit och blifvit skattlagde, utan alt dervid Den 12 December f. m. 55 varit följd någon bestämmelse eller grundsats, huru mycket eller huru beskaffad mark dertill erfordrats.
Vidden varierar emellan 5oo, ja derunder, och 3ooo
Tunneland och deröfver för ett så kalladt helt hemman.
Markens beskaffenheter äro och förblifva ojemförliga och obestämbara.
— Det mått, som bestämmer Hemmanets skattskjddighet i förhållande till andra och kallas Mantal, är, i följd af allt detta, äfvenledes olika och ojemförligt.
Mantal skall åsättas alla Hemman utan undantag.
Enär nu Hemmanen uppkommit, antingen till följd af pliysisk beskaffenhet i afseende på gränsor, eller efter sammansatte förhållanden af ägornas vidd, slag och naturliga beskaffenhet; så är förklarligt, huru t. ex. | Mantal kan vara mindre värdt, än | dito inom samma Socken.
Kommer nu dertill, såsom ofta är fallet, att samma ^ Mantal är mera skattlagdt och besväradtän fjerdedelen, hvem vill då söka försvar för ett så samhällsvidrigt förhållande/ Vi följa nu vidare Hemmans-inrättningen i anseende till Jordnaturerne af Kronoskatte, Krono, Skatte-Rusthåll, KronoRusthåll, Säteri, Berustadt Säteri, Frälse, Rå och Rör, Insockne samt Utsockne Frälse, och de knappast tabellistiskt utförbara olikheter och ojemnheter i oneras utgörande, som härflyta deraf.
Ilvarenda af ofvannämde så kallade Naturer har sitt eget 56 Den 12 December f. m. privilegii-lynne och fordrar sin egen behandling, ej mindre i fråga om tvister rörande Kronans derunder beroende rätt, än särskildt i redogörelse- och förvaltnings väg.
Med nästan tullösa små iakttagelser och specialiteter försvagar allt sådant förvaltningens gång och rörlighet.
Men till ännu större förvåning föres man vid betraktandet af de den Svenska jorden ålagda särskilda räntor; deras uppräknande torde gifva ett ungefärligt begrepp om hvad arbete erfordras till årliga controllen af Statens inkomster af jorden.
Man märker: JordeBoksRäntan, också kallad Ordi~ narie Ränta.
Den består uti en mängd Persedlar af ortens egen afkastning:
Spannemäl» Häst, Ko, Svin, Får, Gås, Ull, Fisk, Tjära, Yed, Gråskinn, Håning, Tran, (Fårgödsel, Tyskt
Öl, och ännu flere underbara persedlar.
Länens Jordeböcker kunna innehålla 25 3o särskilda sådane artiklar, ja derutöfver.
Mantals Räntan, bestående merendels uti Landttogs-gärden, Byggnings-hjelpen, Saltpetter-hjelpen, Boskapspenningar och Åkerskatt, Skjutsfärdspenningar, Dagsverkspenningar.
Alla dessa räntor hafva väl från början endast varit tillfälliga Bevillningar blott för en tid, men, utan vidare fråga derom, fått fortfara att beständigt utgå; hvadan desamma nu mera, under ett huf - Den 12 December f. m. vudnamn af MantalsRäntan, äro lika beständiga, sora den Ordinarie Räntan.
Med både JordeBoks, eller Ordinarie, och IlemmanlalsRäntan är nu dessutom olika förhållande så val emellan särskilda Landskap och Län, som ock, inom Länen, emellan särskilda Härader och Socknar, ej allenast i skattemått efter kronovärde, utan ock i förvandling ifrån en räntepersedel till en annan.
I Upland beräknas en årlig häst i Håbo härad till 6 öre, i Bro och Åsunda till io öre 4 f P‘gr‘ ^ Håbo utgår denna Räntehäst förvandlad i penningar, i Bro och Åsunda förvandlad i 3 öre penningar samt 3| k:pr Spannmål; att förtiga oräkneliga dylika skiljaktigheter, hvarom hvarenda öppnad JordeBok kan vittna och hvilka här icke kunna specificeras
Man borde icke behöfva förlora ord för bevisandet af olägenheterne af detta intrasslade förhållande.
Vi räkne bland dem allmänneligen: Ojemn Beskattning.
Synnerligen den bonde, som ärft sin jord, undgår icke att erfara det tryckande deri, att grannens hemman af bättre beskaffenhet är lindrigare beskaltadt.
En annan, som tillhandlat sig sitt ägande Hemman, kan väl hafva vid köpet iakttagit de årliga Räntornas och Be - *) Se Lärobok i Svenska Kameral-Lagfarenheten af Rabenius. §. 319. 58 Den 12 December f. m. svarens verkan lill bestämmandet af en mindre köpeskilling; men olägenheten af liemmanskattens ojemförlig het med den allmänna i orten skall i många andra fall göra sig för honom känbar.
Staten åter står alltid till den mera betungade i ett orättvist förhållande, och har i samma mån uppgifvit sina anspråk på en oskrymtad sam hällsanda hos denne.
I allt fall uppreser sig all slags ojemnhet, det vill säga, orättvisa i beskattning, våldsamt emot samliällsideen, vare sig, att denna ojemnhet drabbar egendomen och indirecte derigenom ägaren, eller medborgaren directe.
Det är af denna jordbeskattningens ojemna distribution man icke eller sällan ser uppstå oförmåga till orter as utgörande, antingen alla, hvilket förutsätter en från början ojemförligt hög skattläggning, samt deraf föranledd vanhäfd och ägarens obestånd, eller allenast vissa onera, hvilka bero af tiden, culturen eller årsvexten.
Ett hemman, till exempel, som vid en för 70 år sedan verkställd skattläggning ansågs till ränta af Tjära, med afseende på då varande skogstillgång och öflig tjärubränning inom orten, saknar nu utvägar för denna production, hvilken Åker- och Ängs-odlingens mera lönande afkastning utträngt.
Om nu, såsom fallet är i en provins af Riket, denna Skattepersedel icke får med penningar lösas, utan af Staten in natura årligen utfordras och uppbäras, så blir obestridligt Den 12 December f. m. 59 att Jordägaren, under dylika förhållanden, får vidkännas högre utlaga, än hvad skattläggningen åsyftat, i det han nu skall anlita köpmannen, kanske ock genom honom utländningen, om den vara till hvad pris som hälst, hvilken dock kallas hvarken mer eller mindre, än Hemmanets grundränta.
Afund och osämja emellan grannar af den obildade Folkklassen blifva indirecta följder af ett förhållande, hvarigenom den ene ser den andres fullt ut lika goda, eller tilläfventyrs bättre, hemman fritaget från Besvär och Utskylder, som drabba bans egen, icke bättre, kanske sämre lägenhet.
Man tar ej skäl af sak, när personen genom den blir afundsvärd.
Ett gammalt ordspråk säger ju, att grannens ko har alltid större jufver.
När nu enahanda förhållande verkligen är för handen, hvem känner menniskonaturen och gör sig icke föreställning om yttringarne af dess oförädlade skick ?'Brottmålshistorien skall icke sakna data i detta afseende.
Men äro också gröfre brott, begångna af afunden, lyckligtvis sällsamma hos den godsinte och redlige Svenska Allmogen, hvem vill dock neka, att orättvist distribuerade utlagor närmast leda till försök å de vanlottades sida, att göra sig orättvisan så litet som möjligt känbar?
Se här en väg till det goda folkets demoralisation, och denna väg i sjelfva Statsinslitulionerne beredd! 6o Den ia December f. m.
Ädla krafter, hvilkas utveckling och utbildning just desse borde framkalla, gå jemväl förlorade.
En sådan är den nationella anda, egen hos ett fritt folk och hos det Svenska historiskt ärftlig, hvilken uppkallas till skyldigheten att personligen deltaga i Landets försvar.
Jn flere namn på utlagor och ju flere slika, desto flere skenskäl att undandraga sig vidare skyldigheter.
Gif bonden att uppräkna 20 slag af onera, deribland knecktehåll, och han skall aldrig öfvertygas om pligten att ännu derutöfver sjelf gå i vapen.
En enda, så rättvist som möjligt fördelad Statsutskyld, och alla skola erkänna sig dertill förbundne.
Alt dessutom landels odling eftersättes och hindras genom Hemmnnsinrättningens tvång och förbudet af mindre Jorddelars försäljande; att häri ligger ett hinder för folkmängdens förökande, och i allmänhet, att landtmannens sträfvande till förkofran icke gynnas af en jemnlik industriel frihet, återverkande i sin ordning till en god medborgsanda; sådant torde vara öfverflödigt att vidare utläggai.
Huru hänförande visa sig icke deremot fördelarne deraf, att all jord bringas till lika egenskap i afseende på Staten, eller till samma natur.
Statsbidragen kunna jemnt och rättvist fördelas.
Mångfaldiga namn, sätt och vilkor för äfven så mångfaldiga slags skatters och besvärs utgörande och Den i a December i', m. redovisning, dölja icke beskattningens ojemira distribution på egendomar och ägare.
Styrelsen kan beräkna och bestämma sin tillgång och sin rätt, utan misstag och orättvisa, — en omständighet, så högst nödvändig för både Ständer och Regering.
Jordägaren vet sin utskyld, i jemnlikhet med hvarenda dess like i samma predicament.
Begäret till underslef skall sakna utvägar ätt undanhålla det allmänna dess påräknade rättigheter.
Inga onera skola finnas, som icke kunna utgöras; den skattskyldige följaktligen förskonas från nödvändigheten, att bero af andra vid utgörandet af skatteartiklar, dem han icke sjelf ägde, och hvilkas anskaffande skulle drabba honom med en beskattning mera utöfver hvad Staten de jure bestämt; lika intressen och sämja beredas emellan medborgare af den vigtigaste näringsklass.
Odlingar och nya bosättningar skola icke längre hindras, då fri upplåtelse af jord från de nu så kallade Hemman icke verkade på Statens rätt till skatt af de frånskilda delar ne, hvilka, efter bestämda grunder för bördighets grad, buro sin Statsskyldighet med sig i hvars hand de kommo.
Intet stort antal af små skäl skall hos Allmogen uttränga öfvertygelse» om den allmänna pligten att försvara fosterlandet.
I beloppet af 4 års
Statsbidrag af den nu beskattade jorden synes den lyckligaste
Den la December f. m. medelväg träffad att kunna förena tvänne de vigtigaste medborgerliga intressen, hvilka hittills stå till hvarandra i motsägelse.
För den beskattade Jordens ägare skall detta bidrag otvifvelaktigt allmänneligen erkännas vara det lindrigaste; för ägare åter af privilegierad jord kunde med större skäl sättas i fråga ersättningens tillräcklighet, om icke den uppkommande fonden öfversköte de anspråk, hvilka nuvarande innehafvare af sådan egendom skäligen kunna göra.
Privilegier, som innebära oförenlighet med en allmän samhällsrättvisa, kunna icke, efter nu utbildade rättsbegrepp och allmänt insedda Statsprinciper, fortlefva längre, än i den närvarande generationens ägo.
Enär de sålunda, på grund af dennas medgifvande, blifvit efter öfverenskomna grunder nöjaktigt ersatte, inträder samhällets ide'e åter i verksamhet ’5). 2:0
Att alla Statsbidrag utgöras i mån af inkomst.
Den ojemnhet i beskattning, som härflyter särskildt af jordens privilegier och skattebördor, utgör på långt när icke den enda orsaken till den oreda, mångfaldighet och försvårande vidlyftighet, hvarunder Staten måste, likasom ifrån spridda gömmor, framleta de inkomster, hvilka, sammanlagde från så många håll, likväl höra till allenast ett ändamål:
Statens vidmagthållande.
Ta - *) Utdrag af M.
Ihres betänkande öfver förslaget.
Den 12 December 1. m. bellenN:o 5 utvisar, att i r,723,o46R:dr 4a sk. g r:st.
Banco, hvilka af Rikets undersåter till Stats-bestyret år i8a5 blifvit betalde, utgått under icke mindre än 66 särskilda Inkomst-Titlar eller spridda namn, nemligen af StatsVerkets Ordinarie Inkomster 3a slag* Dess Extraordinarie . . . d:o 5 — Dess i Staten ej påräknade d:o 6 — särskilta 43 — Bevillning i —• hvilken dock består af 4» nemi.:
Allmän för äret, Bevillning af Testamenten, Bevillning af Kortstämpling, och numera äfven af Tidnings-stämpling.
Div. Verks Medel eller Inkomster 22 —- Summa 66 slag af afgifter till allmänna ändamål.
Hvem är så ensidigt intagen för våra närvarande Institutioner, att han icke bland mängden af dessa särskilda slags Statsbidrag, hvilka, utan sammanhang sins emellan, ömsevis direct och indirect drabba utan regel person, yrke och rörelse, upptäcker den närvarande Beskattningens svårigheter i controllen, orättvisa i verkningarne och ändamålsvidrighet i afseende på samhället?
Hvem vill neka att af de 15,204,477 ^:c^r (Tab. 3) hvilka nu utgöra Rikets utskylder, nemligen till Presterskapet med t,011,610 R:dr 64 Den 12 December f. rn. och till Riksförvaltningen med det öfriga, en ojemnförligt stor del går för Samhällsinrättningen förlorad, i oell genom kostnaderne för dessa Statsinkomsters indrifning.
Den första blicken på Tab. i3 upptäcker denna ojemnförlighet uti icke mindre än 3,861,227
R:dr sk. 8 r:st för de civila Styrelseverkens aflöning, det vill säga, emellan 27 å 28 procent af hvad Staten verkligen erhållit, Prästerskapets inkomster oräknade.
Ville nu dertill läggas den contanta aflöning, som åtgår till befälet öfver en för Rikets försvar likväl så ganska otillräcklig Armee, som vår närvarande; så blir förhållandet emellan medborgarens bidrag och dess skäliga anspråk på Stats-Inrättningens fullkomlighet desto ofördelaktigare.
Ålit hvad på sådant sätt utan nödvändighet afgår å Statens inkomster, utgör en extra beskattning å folket utöfver samhällets behof, hvilken, hvad ännu värre är, icke ens gagnar samhället i något annat afseende, utan fast snarare medelbarligen skadar, i det friska armar undanryckas näringsfliten, för att vid skrifborden bortdomna, kunskaper bortnötas i protocoll och räkenskaper.
Att sålunda folket belastas med för Statsbehofven icke behöfliga utskylder, verkar oundvikligen i sin ordning till oförmåga, att utgöra bidrag till allt hvad för allmän nytta verkligen erfordras.
Statens och den enskildes hushållning äro i denna punkt att Den 12 December f. m. 65 att på (let nogaste förlikna.
Vi tillägga ännu:
Det sätt för Statens åtkomst af inkomster, att å alla industriella företag lägga indirecta afgifter och bördor, gör medborgaren försagd och håglös, leder hans ovilja på Regeringssättet, hvarvid tvärtom hans förtroende bör vara fästadt, och afleden hans intresse från samhällets, ja! ställer det i motsats deraf.
Sådant åter gynnar ingalunda moraliteten.
Det är fast snarare att inympa på folket obekanta smittor, såsom begäret till underslef och det lika förhatliga att corrumpera.
Brott framkallas, tack vare institutionerne; konstflit och färdigheter af alla slag aftaga, för att omsider alldeles afstadna.
Allmänna välståndet, lider och blir om intet.
Så bortdö äfven småningom samhällets försvarskrafter, och Statens yttersta ändamål, som är folkets sjelfbestånd och genom förädling beredda lycksalighet, vinnes icke mer.
Och likväl efter allt detta inser det mest oöfvade förstånd, att en enda allmän beskattning, för införskaffande till Staten af ofvannämnde dess årliga behof, vore icke allenast det redigaste, utan otvifvelaktig! det bästa och nyttigaste.
Närvarande förslag är ämnadt att åvägabringa just denna naturliga enkelhet i medborgarens beskattning, hvarigenom han, 4 H. 5 66 Den (2 December f. m. stadd i hvad kall, yrke eller näring som helst, får under allenast ett namn och i ett för allt afbörda sin årliga skatt till Staten.
Det skall visa sig hvad han härigenom äfven i beloppet torde vinna, om skatten bestämdes i mån af hvarje medborgares oafkortade årliga inkomst.