Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan emellertid desto mera opartiskt yttra mig om jernbansträckningen i Wermland, som jag icke der eger någon egendom eller eljest några relationer, som kunna göra mig benägen att af enskildt intresse företrädesvis gynna den ena eller andra sträckningen.
Under den långvariga debatten hafva satser blifvit framställda, hvilka förefallit mig ganska besynnerliga och stridande mot de åsigter, som vid föregående riksdagar gjort sig gällande.
Så t. ex. har man sagt, att en stambana bör ovilkorlen ledas kortaste vägen mellan de slutpunkter, den är afsedd att sammanbinda.
Detta är en princip, som vid anläggandet af svenska stambanorna ingalunda blifvit uteslutande tagen i betraktande, ty man har hittills endast afsett, att dessa banor skulle utgöra grundlinierna i Sveriges jernbansystem samt att från dessa hufvudsträckningar skulle utgrena sig andra hanor till de trakter, der industrien det påkallade.
Det har förvånat mig, att bibanor nu funnit motstånd från en person, som mera än någon annan arbetat för sådana banors anläggande, samt äfven lyckats att för den sednast af honom förordade bibana erhålla större statsbidrag än lör någon annan sådan bana blifvit beviljadt.
Den fråga, som nu föreligger, berör visserligen i närmaste hand Wermlands lokala intressen, men den berör derjemte ett för hela landet gemensamt kommunikationsintresse.
St:r besluta anläggandet af en kustbana eller strandväg vid Wenerns norra sida, befarar jag att jernvägssystemet genom Wermland blifver för en lång framtid förryckt.
Det har blifvit uppgifvet, att passageraretrafiken vore det hufvudsakligaste föremålet för rörelsen på våra jernbanor.
Detta påstående torde knappast förtjena att bemötas, men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att passageraretrafiken på en stor del af våra stambanor redan uppnått det maximum, hvaröfver den svårligen förr än efter längre tid torde höja sig, under det att godstrafiken varit och lofvar att fortfara i jemnt stigande.
Af Trafikstyrelsens statistiska uppgifter visar det sig, att under det passageraretrafiken under år 1864 ökats med icke fullt 30,000 passagerare, hade under samma år godstrafiken Ökats med 1,270,000 centner och under år 1865 med 1,429,000.
Hurudant förhållandet mellan inkomsten genom gods- och passageraretrafiken varit under år 1865, kan jag icke nu bestämdt uppgifva, men bruttoinkomsten af statsbanorna, som år 1864 utgjorde 3,462,000 rdr, belöpte sig år 1865 till 4,476,000 rdr, och denna tillökning af mera än en million uti inkomsten af statsbanorna måste hufvudsakligen tillskrifvas förökad godstrafik, enär, som jag redan nämnt, passageraretrafiken vunnit endast ringa tillväxt.
Man behöfver icke grunda sitt omdöme allenast på suppositioner, ty erfarenheten har redan bekräftat, att åkerbrukets alster, i jemförelse med skogs- och bergsprodukterna, gifva en relativt obetydlig sysselsättning åt jernbankommunikationerna. 340 Den 15 Mars.
Exempelvis vill jag nämna, att då under år 1865 trafikinkomsten vid Laxå och Floda, de enda stationer, i hvilkas närhet bergverk finnas, utgjorde vid den förstnämnda stationen 100,000 rdr samt vid den sednare flerdubbelt så stort belopp sorn vid de närmast liggande stationerna, uppgick 1864 års trafikinkomst vid Björnlunda station, belägen i en af de bördigaste trakter af Södermanland, endast till 7,600 rdr.
Huru jemförelsevis obe' tydlig persontrafiken på Wermlandsbanan i närheten af.
Carlstad skulle blifva, visar sig deraf, att, vid den närmast Orebro inom en vida mera befolkad och odlad landsbygd belägna stationen Mosås, persontrafiken år 1864 lemnat en inkomst af endast 2,900 Rdr.
Jag vill icke trötta R. o. Ad. med anförande af flera sifTror; men jag anser mig dock böra tillägga att, enligt en officiel uppgift, som jag nyligen erhållit, statens jernbanor under sistlidna år lemnat en behållen eller nettoinkomst af 2t90 proc. utaf anläggningskapitalet, — en behållning af rörelsen, hvilken under närvarande förhållanden måste betraktas såsom ett särdeles vackert resultat, helst då, såsom den siste värde talaren nämnt, materielen för godstrafiken under sagde år varit särdeles otillräcklig samt dessutom bibanor ännu endast till ett ganska ringa antal förefinnas och stambanorna sål. icke från dem kunnat erhålla någon betydande tillförsel.
Det förefaller mig obestridligt, att den norra sträckningen måste komma att gifva en vida större inkomst än den södra, hvars lokaltrafik, i min tanke, icke skulle komma att ens betala underhålls- och driftskostnaden.
Man må icke säga, att det endast är bruksegareintresset som uttalar sig för den norra sträckningen, ty det är i första rummet afseendet å det allmännas mångfaldiga fördelar af en utaf landets lokala förhållanden högt påkallad transportled, som talar för denna bana.
Det har invändts att erbjudandet af kostnadsfri mark för jernvägsanläggningen varit något allmännare vid det södra alternativet än vid det norra.
Härvid ber jag likväl att få erinra, att orsaken hvarföre sådana anbud icke varit frikostigare inom bruks- och bergslagsorterna troligen varit den, att man ansåg denna sak eller frågan om expropriationskostnadens belopp icke komma att inverka på R.
Hade man kunnat antaga, att denna bana skulle egt större utsigt till framgång, om kommunerna mera allmänt erbjudit sig att sjelfva bekosta expropriationen, är jag öfvertygad, att de utan ersättningsanspråk gerna lemnat all den mark som erfordrats.
I afseende å den blifvande trafikinkomsten torde jag få erinra, att om Persbergs bergslag icke, såsom nu är händelsen, vore inskränkt till att kunna utföra malm endast under vissa månader af året, utan kunde göra det när som helst, skulle helt säkert grufbrytningen stiga med många hundratusen centner och sål. endast från dessa grufvor en högst betydlig trafikinkomst vara att förvänta.
Under diskussionen har .visserligen flera gånger omnämnts möjligheten af en bibana till Olme, men häremot förekommer, att genom denna bibana icke den ut - Den 15 Man 341 fartsväg åt vester, som jag anser vara ovilkorligen nödvändig för bergsbrukets höjande inom Wermlands medlersta och vestliga delar, skulle beredas, och dessutom skulle denna bibana blifva så föga vinstgifvande i förhållande till kostnaderna för dess anläggning, att man icke kan våga hoppas att ett bolag för utförandet deraf skulle kunna komma till stånd.
Mycket kunde vara att tillägga, men R. o. Ad. äro säkert trött af den långvariga diskussionen och jag vill derföre icke längre upptaga tiden.
Jag måste dock ytterligare fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den stora vigt, som denna fråga eger icke blott för provinsen Wermland, utan äfven för Statsverket och dess förmåga att utan allt för stora uppoffringar kunna verkställa nödiga afbetalningar på de för jernvägsanläggningarnes verkställande upptagna statslånen.
Jag slutar alltså med att varmt förorda det förslag, som blifvit framstäldt i Frih. Reck-Friis’ och Hr Leijonanckers m. 11. reservation, och anser jag mig blott böra tillägga, att genom bifall till denna reservation uppkommer icke något behof af förhöjning af den anslagssumma, som vid denna riksdag skulle erfordras för det af Stats-Utsk:t förordade alternativet.
Gerna skulle jag hafva sett, om större anslag kunnat beviljas, men för närvarande torde man måhända rättast inskränska sig till minsta möjliga belopp, hvilket man också kan göra desto hellre, som inom ett år härefter en ny riksdag sammanträder, hvilken kan anslå det belopp, som erfordras för jernvägsarbetenas kraftigare bedrifvande.
Då jag naturligtvis icke kan hafva den tekniska och lokala kännedom, som erfordras af dem, som med anspråk på att anses såsom auktoriteter, yttra sig i detta ämne, förefaller det kanhända vågadt af mig att uppträda.
Jag skall emellertid söka undvika att ingå i de tekniska och lokala förhållandena och vill hufvudsakligen fästa mig vid de principer, som af Stats-Utsk:t i dess Betänk, blifvit uttalade.
Stats-Utsk:t har utgått från den åsigt, att det egentligen vore fråga om, huruvida det för
Staten vore fördelaktigast att anlägga en bana i sydlig eller nordlig rigtning; men Utsk:t synes dervid hafva inskränkt sig till bedömande af den ganska underordnade frågan om den inkomst, som Staten af det ena eller andra alternativet skulle kunna förvänta.
Att likväl vid bedömande af samhällets och Statens gagn af en jernbana uteslutande fästa sig vid den större eller mindre penningeinkomst, sorn, enligt probabilitetskalkyler, må kunna påräknas, anser jag vara en oriktig princip.
Jag tror icke att man hittills i Sverige byggt jernbanor på spekulation och för att erhålla en financiel vinst.
Tvertom föreställer jag mig, att vid våra jernbansföretag man i främsta rummet afsett fördelen för den allmänna rörelsen, för afsättningen af landets produkter, för höjandet af dess industri o. s. v. Från denna synpunkt vill det synas mig bevist, ja t. o. m. af sjelfva Stats-Utsk:t erkändt, att den nord - 342 Den 15 Mars liga rigtningen, såsom förmånligast för jernhandteringen och trävarurörelsen, bör ega företräde framför den sydliga.
Man har sagt, att Statens inkomster af denna bana äfvensom gagnet för rörelsen å densamma skulle i väsendtlig mån blifva beroende deraf, att jemväl bibanor anlades.
För min del anser jag detta icke för det närvarande utgöra föremål för pröfning.
Jag tror, att den norra sträckningen, under alla förhållanden och äfven om ingen bibana kommer till stånd, skall kraftigt bidraga till industriens höjande i Wermland, ehuru det för allt fall borde bli nödvändigt att anlägga en bibana från Filipstad till Norum.
Men då teckningen för en sådan bibana redan är nära nog full, torde dess anläggning kunna anses såsom ett afgjordt faktum i samma stund som R.
St:r bestämma sig för den nordliga sträckningen.
För öfrigt mäste, jag bekänna, att då såväl landstinget som Konungens Befhtde i Wermland äro ense om de öfvervägande lördelarne af den ifrågasatta norra banan, samt jernbanbvggnadsoch trafikstyrelserna haft den öppenhet, att, i strid med Regeringens Propos., uttala sig för denna sträckning, jag för min del anser mig böra dervid fästa en afgörande vigt.
Jag förmodar, att det hufvudsakligen varit politiska skäl, som föranledt Regeringen att förorda den södra sträckningen, samt att det politiska skälet varit det, att man önskat att så snart som möjligt få en jernbanförbindelse med Christiania.
Att den tidsskilnad af 4—5 minuter, som genom den norra liniens större längd skulle förorsakas, icke tillerkänts något egentligt afseende, tager jag för gifvet; men om den politiska vinsten skulle vara att den södra linien kunde hastigsre blifva färdig, vill det synas mig, att man dervid icke synnerligen bör fästa sig, ty hafva vi i öfver 50 år kunnat vara goda grannar och bröder med Norrmännen, tror jag att någon fara icke finns för ett förändradt förhållande, äfven om den nordvestra stambanan, på det den skulle bättre tillgodose Sveriges fördelar, icke komme att fullbordas så hastigt som möjligen kunde ske, derest man valde det södra alternativet.
Dessutom heror frågan om skyndsamheten vid utförandet icke ensamt pä R.
Shrs beslut om rigtningen, utan vida mera på beloppet af de anslag, som för utförandet beviljas. f parenthes vill jag anmärka, att då de hittills anlagda jernbanorna löga kunnat gagna jernindustrien, men äfven Wermland i betydlig mån bidragit till kostnaden för dessa kommunikationsleder, billigheten tyckes fordra, att den Wertnländska jernverksindustrien, åtminston-e vid anläggandet af en jernbana genom sjelfva denna provins, i främsta rummet tillgodoses.
Att kostnaden för den norra linien är något större än för den södra, är ett faktum, som icke kan bestridas, men i likhet med många andra talare anser jag denna kostnad vara af relativt ringa betydenhet.
Jag vill icke förlänga deri redan nog vidlyftiga diskussionen.
Jag kan dock icke underlåta att uttrycka min förvåning deröf - Den 15 Mars. 343 ver, att Gr.
Sparre, som vid början af denna riksdag, då Hr Gr:n bekämpade en Kongl. Propos., (ör hvilken hela landet uttalat de lifligaste sympathier, icke fästat något afseende vid Regeringens åsigt och förnekat de talrika opinionsyttringarne allt värde, nu då Hr Gr:n i förevarande fråga omfattat Regeringens förslag, deruti inrymmt den största vigt och förklarat de derom från en ringa del af Wermlands befolkning afgifna opinionsyttringar, så vidt nemligen de uttalat sig för samma förslag, böra verka afgörande.
Jag tillstyrker bifall till Riksgälds-afdelningens förslag.
Hr Oldevig-, Under diskussionen i förevarande fråga hafva llere talare teknat Wermland och förhållandena derstädes, hvad angar näringar, kommunikationer, trafik och mera annat, på sätt att landet för mig icke varit igenkänligt, men de hafva derigenom kommit till den slutsats att förorda den norra bansträckningen.
Fleetwood härmed liflighet beskrifvit bergsoch brukshandteringarna samt skogsbruket med alla de svårigheter, som idkarne deraf hafva att bekämpa, och han har äfven omtalat att stora fördelar skulle medelst nämnde bana samt bibanan från Filipstad till Norum tillskyndas berörde handteringar, bergslagen, alla utom den belägna bruk och liela landet.
Jag har deremot icke kunnat se allt i samma ljus som han och de som stå på hans sida i striden.
Det är sannt att genom dessa banor skulle Frih, Fleetwood och hans meddelegare uti Sälboda bruk i Jösse härad erhålla en oafbruten och lätt kommunikation mellan bruket och den dertill hörande hyttan i bergslagen, och jag har ganska väl insett och aldrig nekat att både
Sälboda och några andra bruk samt bergslagen af samma banor kunna vinna fördelar; men frågan är, om dessa fördelar skola uppväga dem, som andra delar af länet, andra innevånare derinom få af södra banan öfver Carlstad, och jemväl kunna motsvara de större kostnader för Statan, som blifva förenade med norra banans anläggning och underhållande.
Till denna fråga kommer jag åter längre fram.
En talare har yttrat att, om Carlstad hade sitt läge vid Dejefors, vore det slut med striden och banan gick dit.
Man kan väl, såsom jag af ifrarne för norra banan hört föreslås — flytta Länsresidenset till
Dejefors, men man flyttar icke länets enskilda penningeverk och andra institutioner samt handeln från det ställe der rörelsen är.
Den flyttningen vore ungefär detsamma som att förlägga Göteborg åter till Lödöse.
Der Göteborg nu ligger, förblefve ändock stad och rörelse.
En annan talare har frågat, hvad är Carlstad för en punkt, och han har dervid yttrat sig skämtsamt angående branden, sorn nyligen öfvergått den staden.
Olyckan, hvilken eller hvarest den träffar, har för mig icke något löjligt och med dessa få ord om skämtet, lemnar jag det åsido; men jag vill söka besvara frågan:
Hvad är Carlstad för en punkt?
Den är det 344 Den 15 Mars. större samhällets, provinsens föreningspunkt, der länets, dess innevånares gemensamma angelägenheter alhandlas, der striderna, som deras olika intressen föranleda, utkämpas och der affärsverksamheten har sitt mesta arbete.
Kan man ej neka att det större samhället har behof af en sådan föreningspunkt och att de flesta, om ej alla, af dess i större eiler allmänna angelägenheter verksamma medlemmar måste ofta infinna sig der, så nekar man väl ej heller att en lätt kommunikation med den orten är allmänt gagnelig och har stora fördelar med sig.
Då också på intet ställe i Wermland en större trafik, en större rörelse är koncentrerad än i Carlstad och då södra banan löper till stor del genom en bördigare och tätare befolkad trakt än den norra, har jag kommit till den af mig förliden gårdag uttalade öfvertygelse, att nordvestra stambanans dragande från Christinehamn öfver Carlstad skall blifva af större och allmännare gagn för länet, än banans förläggande i deri nordligare rigtningen; och Landstings-komitéens egna uppgifter och beräkningar gifva mig stöd för denna öfvertygelse och för omdömet att de fördelar, som bergslagen och vissa bruk möjligtvis kunna vinna genom anläggning af norra banan tillika med bibanan mellan Filipstad och Norum, icke uppväga det allmännare gagn, som med södra banan beredes länet, och icke heller motsvara de större kostnader, som Staten skulle få på norra banan nedlägga.
Jag anser mig böra upplysa, att de, sorn egentligen vänta sig fördelar af norra banan, hafva hvar för sig deri ett intresse så stort att det drifver dem till att verka för sin sak, då deremot de fleste af den större mängd eller de menigheter, som får nytta af södra banan, uppskatta icke sin individuela vinst deraf så högt att de för densamma göra sig något synnerligt besvär eller vilja ådraga sig kostnader, men dessa menigheters samfällda intressen äro dock i det hela af mycket högre värde än de fördelar, som kunna beredas bergslagen och vissa bruk al den norra.
Afven vågar jag omnämna att, redan då fråga först uppstod om anläggning af nordvestra stambanan, föreställde jag mig att den borde dragas från Finnerödja eller trakten af Porla och vidare genom eller nära intill Carlstad samt till Arvika.
Jag trodde att banan, i anseende tili terrainförhållanden icke skulle kunna, utan allt för stora kostnader, läggas högre upp i Wermland än en eller två fjerdingsväg norr om Carlstad, och jag ansåg att, när banan berörde Carlstad och Arvika, den skulle inom länet upphemta och jemväl från andra orter i riket samt från Norge draga till sig större trafik än i någon annan rigt ning.
Jag tänkte också härvid på bergslagen och huru den, som visserligen, genom sin nuvarande vatten- och jernvägskommunikation med Christinehamn, der komme till stambanan, skulle kunna beredas en under alla årstider oafbruten gemenskap med samma bana, och jag fann att en bibana från Filipstad till stambanan vid Wäse eller Olme kyrka borde tillfreds - Den 15 Mars. 345 ställa alla billiga anspråk i det afseendet.
Under striden, som sedan uppstod om stambanans rigtning genom Wermland, och hvilken strid jag, som vid (lera tillfällen handlagt frågan, noga löljt, har jag icke funnit något skäl att frångå min nu omförmälda mening.
Den är väl icke gynsarn för Norum och Mölnbacka bruk, hvilkas egare ifrigt arbetat för att få stambanan i norra rigtningen förbi dessa verk, ehuru de hafva beqväm fraktled på vatten till Wenerns hamn.
Men för bergslagen åter blifver södra banan med bibana från Filipstad till Wäse eller Olme kyrka mera gagnelig än den norra banan med bibana från Filipstad till Norum.
Ty bergslagen kan älven å de förra banorna hemta från vestra Wermland ali den kol, som der är att få, och erhåller dessutom genom dem en oafbruten kommunikation ined länets residensstad, en fördel, som med norra banan och bibanan till Norum icke vinnes.
Med åberopande för öfrigt af hvad jag under diskussionen förb gårdag anfört, yrkar jag bifall till Stats-Utsk:ts Utlåt, i frågan.
(Detta anförande har ej blifvit till prol:t aflemnadt.)
Fin mängd ledamöter hördes härtill yttra bifall. Frih. Fleetwood:
(Detta yttrande har ej blifvit till prot:t aflemnadt).
Tillräckligt med tid, tillräckligt med siffror! tillräckligt med skäl hafva redan blifvit framkastade, erbjudna, presenterade i denna jerrivägsbatalj, för att några nya skulle behöfva framläggas.
Det vältaliga föredrag, vi nyss hört af min högt aktade vän på 16:de bänken, ger mig dock anledning att framställa tvenne korta propos:r.
Den ena är att R. o. Ad, måtte behjerta ställningen i YVermländska bergslagen och låta ångkraften frigöra 100,000 häst- och 200,000 mansdagsverken, på det att de som nu förrätta dessa dagsverken, må få använda sina krafter och sin intelligens på ädlare, industriella sysselsättningar.
Jag hade hoppats att icke ännu en gång behöfva orda om denna sak; jag hade trott, att vi kämpade för de stora och ej för de små intressena, att vi, fastän vi älskade Biskopen, värderade Landshöfdingen och med ifver arbetade på residensstadens framåtskridande, dock i första rummet borde tillgodose hela provinsens intressen, utvecklingen af dess hufvudnäring, men jag har funnit, att allas åsigt icke är sådan, och jag måste derföre klappa på edra hjertan och bedja eder tänka på de fattiga, idoga, dugliga, intelligenta arbetarne i bergslagen, hvilka fordra att få använda sina krafter till annat arbete, än att året om köra malm och kol.
Min andra propos. är den, att då 346
Deu 15 Mars.
Hrr:ne säkerligen ej vilja höra flera siffror, vi ej längre må förnöta tiden med diskussion, utan samla våra tankar till den stundande voteringen.
Ropen på propos. förnyades med häftighet och styrka.
Hr von Axelson, Johan Fredrik:
Jag har begärt ordet endast för att fullständiga mitt vördsamma anförande sisth gårdag dermed, att jag hos Hr Gr. o.
Landtm, anhåller om propos. å bifall till Stats-Utsk:ts hemställan i förev:de punkt.
Hr von Krsemer:
Det är djerft af mig att ytterligare begära uppmärksamhet af R. o.
Ad., då jag öfver en half timma under gårdagens diskussion tog R. o. Ad:ns tid i anspråk, men några af de anmärkningar, som blifvit gjorda, har jag ansett vara af den vigt för frågans utredning, att jag icke kan ansvara för mitt samvete, om jag, för obehaget af några rop på propos., underlåter att besvara dem.
Jag lofvar Hrr:ne dock att fatta mig så summariskt som möjligt.
Här har blifvit sagdt, att ställningen å verldsmarknaden är sådan, att det närvarande ögonblicket utan tvifvel är ogynsamt för upptagande af nya lån, men, om så är förhållandet, hemställer jag, om icke jemmerlåten öfver skuldsättningen bör förvandlas till belåtenhet?
Staten har i och för jernvägarna skuldsatt sig för ungefär 100 millioner, hvilka 100 millioner kosta oss cirka 5 proc.
Om, såsom man antager, penningar nu kosta vida mer eller 6 ä 7 proc., så har Staten ju en indirekt behållning af 1 å 2 millioner om året på att hafva ett sådant billigare lån?
Egendomsegare, som äro nog lyckliga att innehafva ett af de äldre 4^ proc. hypotekslånen, underlåta åtminstone ej att anföra detta förhållande såsom särdeles fördelaktigt, såsom man dagligen kan se af egendomsförsäljnings-annonser i tidningarna.
Frih. Klinckowström har beräknat, att, om man anlade banan till Norum, skulle kommunikationsleden Filipstad-Sjöändan gå under, och har dessutom uttalat farhågor derför, att, om man läte två tåg dagligen gå, det skulle uppstå en förökad kostnad af 3,000 rdr, och med fyra tåg om dagen en större kostnad af 10,000 rdr om året.
Dessa den värde Frifnns farhågor vill jag endast bemöta med den förmodan, att man låter hvarken två eller fyra tåg gå dagligen, om det icke bär sig.
En af de siste talarne, Hr Treffenberg, har i synnerhet uppehållit sig vid det förhållande att en bibana från Filipstad till Grafva skulle vida fullständigare uppfylla allas fordringar än en dviik till Norum.
Denna både af Hr T refferiberg och andra före honom förordade Grafvabanan, har blott samma fel som Kellgrens Lydia, »hon är ej till», den är ej föremål för öfverläggning; ingen motionär och än mindre regeringen har föreslagit någon sådan bana till Grafva.
Derom kan således nu ej bli fråga, utan måste man välja mellan de alternativer, som deremot äro i fråga: södra banan utan bibana, Den 15 Mars. 347 eller deri norra med den genom enskild teckning redan så godt som säkra bibanan Filipstad-Norum!
Hr Lilliehöök, David Willielm:
Då jag är, och un der 20 års tid varit
Chef i det väg- och vattenbyggnadsdistrikt, der den nu ifrågav:de delen af nordvestra stambanan kommer att anläggas; anser jag mig böra inför R. o. Ad. afgifva mitt yttrande angående den omtvistade sträckningen.
Jag anser, att, lör stambanans anläggning, och den dermed alsedda allmänna och långa trafiken, bör antagas den södra linien, såsom blifvande billigast uti både anläggnings- samt driftocti underhålls-kostnader; såsom jemnast och kortast; såsom gående genom de bördigare och folkrikare trakterna, hvilka äro belägna utmed Wenern, samt genom länets residensstad, hvilken är ej allenast försedd med embets-, läro- och penningeverk, utan ock med betydlig handel och sjöfart m. m ; samt emedan denna linie bildar en särdeles ginväg mellan sjön Fryken och Carlstads hamn; och hvarmedelst dessutom kostnaden för Norselfvens ofta ifrågasatta kanalisering kan insparas.
Den såsom tillämnad åberopade bibanan från Filipstad till Norum för jernhandteringens speciella intresse kan deremot lämpligen utsträckas efter undersökta linien till Blysjön, nära Deje, och vidare utmed Klarelfvens plana stränder till Grafva station å södra linien, hvilket synes kunna utföras för ungefär det kostnadsbelopp, hvarmed norra linien skulle öfverskjuta den södra.
Denna bana borde göras smalspårig och billig.