Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle icke besvära R. o. Ad. med att vidare yttra mig i detta ämne; men jag anser mig icke böra underlåta att besvara en anmärkn., gjord af en talare på andra sidan.
Han har nemi. ansett det vara en inkonsequens af mig att nu yrka på anslag för Länsnotarie!-, då jag vid föredragning af frågan om
Landsstatens lönereglering icke ansett behof deraf vara för handen, enär jag ej tillstyrkt K.
M. att derom göra framställning till R.
Jag ber blott att dervid få erinra att den värde talaren aldeles förbisett, alt jag icke har föredragit frågan om Landtstatcns lönereglering, af det giltiga skälet att den icke hörde till mitt Departement.
Jag begagnar ock delta tillfälle för att, i anledn. af en talares yttrande, att många Landssekret. skulle hafva i medeltal 5 ä 6,000 r:dr b:co i årlig lön, få nämna, att detta väl möjligen i något län kan vara förhållandet: men hvad jag med visshet känner är, att, på en mängd ställen, de icke hafva på långt när den summan och på flera ställen icke ens hvad som behöfves till en tarflig bergning.
Jag tager mig friheten yttra några ord med anledn. af den märkvärdiga modestie, som plötsligen påkommit Gr. Sparre, Erik, och hvilken föranlålit honom till det påstående, eller den antydan, att R.
St. icke böra med ledning af eget omdöme bestämma sitt beslut, utan måste nödvändigt vänta på en hänvisning af K. M. Jag återigen, som anser RiksStms ledamöter icke böra vara några s. k. ja-herrar, och således icke heller böra bifalla en sak ensamt derföre, att den kommer ifrån K. M., utan derföre, att de anse saken i sig sjelf god och nyttig, bestrider alltså att den af Gr.
Sparre anmärkte omständigheten kan blifva något skäl att afslå det begärda anslaget.
Grundlagen medgifver nemi. lika tydligen motionsrätt för den enskilde riksdagsmannen i dessa frågor, som i andra; och det torde sålunda vara fullkomligen lofligt att begagna detta sätt för att komma till det åsyftade resultatet.
Hr Sandströmers förslag anser jag ganska lämpligt; och tror mig kunna sammanjemka det med den af mig yttrade åsigten, på det sätt, att StatsUtsk. tillstyrkt R.
St., att för detta ändamål afsätta en summa, så uträknad, att, allt efter disponible tillgångar, det afsåges minst 200 eller 300, samt högst Den 24 April. 95 600 r:dr på person, (hvilketdera beloppet, vågar jag för hvarje särskildt fall icke afgöra) för nödige Länsnotarier; samt att den efter denna grund uträknade summa ställdes till K.
M:s disposition, för alt, efter olika behof inom länen, användas.
Att frågan så länge har blifvit oafgjord, härleder sig ifrån dess vid sista riksdagen inträffade, olyckliga sammantrassling med skatte-förenklingsfrågan.
Jag anser derföre så mycket rigtigare af Hr Sandströmer att nu använda sitt yttersta bemödande, för att Länsnolarielönefrågan må få, vid innevar. riksmöte, en lämplig utgång.
De allmänt kända förhållanden, som äro antydda, men icke utförda i Utsk:s utlåt., äro mångahanda; men ett af de vigtigaste är otvifvelaktigt det, alt på grund af inrättade Ilypotheksföreningar, jemte andra, likaledes välbekanta, inträffade omständigheter, penningetillgången inom flera län varit vida större än tillförene, till följd hvaraf utsökningsmål, hvarpå Landssekret:nes inkomster till stor del bero, blifvit desto mera sällsporda.
Emedlertid har det varit nödvändigt för Landssekretme, för att kunna få skicklige medhjelpare, att utan afseende på sina egna minskade inkomster, afsätta lika stor summa af sin lön, som tillförene, åt sina Länsnotarier.
Om emedlertid i något län förhållandet är annorlunda, så är jag förvissad alt K.
M. icke kommer att dit anslå några medel till Länsnotariens aflönande.
Jag förenar mig således desto tryggare med Hr Sandströmer i detta mål, och anhåller såsom förut om återremiss af Utsk:s utlåt, i förevar, punkt.
Jag har icke begärt ordet för att bestrida nyttan eller nödvändigheten af de ifrågavar.
Länsnotarie-tjensterna icke heller för att bestrida det principvidriga deruti att en Statens tjensteman måste aflöna en annan Statens tjensteman, som är nödvändig för Statens tjenst; utan har det skett, för att bestrida den åsigt som här tyckes vilja göra sig gällande, att det nu skulle vara rätta tiden för R.
St. att bevilja ett anslag för de ifrågavar.
Länsnotarierna.
Det den nåd. proposai bifogade Statsråds-prot. uplyser, att denna fråga har af Regeringen blifvit pröfvad, men undanskjuten intill dess att frågan om skatteförenklingen blifvit afgjord.
Jag tager för gifvet att dä Regeringen pröfvat frågan, så, om den funnit att dessa tjenstemäns beställningar voro så absolut nödvändiga, att med deras aflönande icke kunde dröjas intill dess nyssnämnde fråga blifvit afgjord, hade Regeringen inkommit till R.
St. med ett förslag i den syftning, som en värd talare föreslagit
Ståndet att antaga.
Och det torde vara klart, att, då nyssnämnde yttrande, eller att frågan endast är undanskjuten för det närvar, finnes i Statsråds-prot. omförmäldt, och då Regeringen bäst kan pröfva och ingå i granskning af detta ämne, det icke hade varit rätt af StatsUtsk. att, på en enskild motionärs framställning, föreslå något anslag till dessa tjenstemän.
Jag tror att den princip, som StatsUtsk. här har följt är riktig och att StatsUtsk:s tillstyrkande i denna väg eger alla skäl för sig; hvarföre äfven jag hos Hr Frih. o. Landtm, vördsamt anhåller om propos:n om bifall till ifrågavar. punkt. 96
Oen 24 April.
I anseende till det försvar för StatsUtsk:s förslag i den nu föredragna punkten, som jag här har hört, ber jag att fä yttra några ord.
Visserligen medgifver jag en giltig anledn. för StatsUtsk. att så förfara, som detsamma nu gjort, då det från Regeringen saknar en nödig och nyttig ledning för sina åtgärder i förevar, fall; men då frågan redan af Regeringen blifvit pröfvad och StatsUtsk. har ett åliggande att icke vara i ovisshet om hvad föreg:de StatsUtsk. i dylika frågor vidgjort, så skulle jag tro, att StatsUtsk. icke bör anse sig vara främmande för den åtgärd, som i följd af en enskild motion kunnat åligga StatsUtsk.
StatsUtsk. har sig ålagdt att pröfva de serskildta Statsbijhofven och, i fall sådana behof fordra statsanslag, äfven en skyldighet att föreslå R.
St. att fylla dessa behof genom bevillning.
Om nu ifrån Regeringens sida en billig farhåga för bevillningens ökande skulle binda händerna på denna Regering och afskräcka densamma ifrån att framkomma med nyttiga förslag, så tillhör det R.
St. att. oberoende deraf, framträda och sjelfva pröfva dessa en gång verkligt ådagalagde behof och af sådan anledn. anser jag, likasom Regeringen tillförene har yttrat, ett verkligt behof vara för handen att anslå löner åt Länsnotarie!'.
Det är visserligen sant, såsom här blifvit nämudt, att vissa Landssekret. hafva tillräckliga inkomster, för att kunna underhålla Länsnotarien men som deras tillgångar bero på sportler, så anser jag en beräkning, grundad på sportlerna, vara oriktig såsom utgångspunkt för den framtida regleringen af Landtstaterna och att således i de län, der sportlerna icke äro tillräckliga för Landtstatens aflöning, Staten otvifvelaktigt måste mellankomma vid regleringen af dessa Stater.
Jag skulle beklaga, Mine Hrr, om en sådan reglering af dessa Stater skulle upkomma, hvarigenom sportlerna försvunno; ty då komme landet utan all fråga i det största behof alt åter få en ny reglering för att åter få sina ärender handlagda, och en gång kunna komma till slut med dem ifrån Länsstyrelserna.
Det är endast genom sportlerna, som jag tror att, med den ringa personal, som finnes vid Länsstyrelserna, det är möjligt att åstadkomma det arbete, som der förekommer.
Således anser jag att — ehvad en reglering må verkställas genom sportlernas borttagande eller icke — det blir ett oundgängligt behof från Statens sida, att anslå medel lill aflöning för Länsnotarierne, och dä här icke är fråga om ett bestämdt anslag, utan blott att till K.
M:s disposition lemna en summa för de nödvändigaste behofven intill dess en reglering kan af R.
St. i denna del beslutas, så tillstyrker jag på det högsta att vid en återremiss StatsUtsk. måtte anse sig skyldigt och pligligt att ånyo behandla denna fråga och leda den till det mål, som af flere talare här blifvit yrkadt.
Jag tror att Regeringen, såsom stående i spetsen för ärenderna, är den rätta personen att bedöma huruvida embetsman kunna fullgöra sina åligganden eller huruvida behofvet verkligen kräfver aflönande af flera.
Cederström har hemställt om jag blifvit en jaherre åt Regeringen.
Jag tror att man bör bifalla en Regerings önskan om dertill finnes skäl; men jag bifaller icke hvad enskilde motionärer yrkat, om de icke framställt skäl.
Ar det här Regeringen, som framställt denna propos.
Nej det är en Landssekrel, Redan denna omständighet gör att jag skulle vilja hafva stöd i verkliga facta och npgifter, fotade på säkra kalkyler, innan jag kan tillstyrka bifall till motionen.
Här har man stödt sig på motionärens upgifter; men dessa äro icke tillfyllestgörande för att öfvertyga om nödvändigheten af det begärda anslaget.
Jag erkänner att genom förändring i föreskrifterna för lagsökningsärender o. s. v., Landssekrel ines löner i somliga län hafva minskats.
Jag tror förhållandet vara sådant; men jag vill att, innan SlatsUtsk. tillstyrker inrättandet af en ny tjenst och lön för denna tjenst, man borde hafva bestämda upgifter på i hvilka län han är nödvändig och ej kan aflönas af Landssekret:ne i följd af deras minskade inkomster; (y onekligt. är likväl att i flera län Landssekrel :nes inkomster äro betydliga, och då en reglering af Landtstatens löner är att förvänta, manne det dä är skäl för R.
St., att ett eller annat år förut anslå löner för nyskapade embeten, då Regeringen icke vid denna riksdag har ansett behofvet sä trängande att den deraf sett sig föranledd, att derom afgifva yttrande?
Jag tror det icke heller vara nyttigt att hvarje anhållan om återremiss, för alt få ökade anslag, beviljas på delta rum.
Jag skulle önska att J äfven här iakttagen någon sparsamhet, och då jag tror alt behofvet i alla fall icke är så trängande, så skulle jag anse, att R. o. Ad. saknar skäl att på motion af en Landssekret. bifalla förslaget.
Mörner, Carl Göran Detlof: Hr Bildt har redan fästat Ståndets iipmärksamhet derpå, att frågan är af K. M. upskjuten.
Jag anhåller alt nu ur Statsrädsprot. för d. 13 Nov. 1850 få upläsa Statsrådets yttrande i denna fråga.
”Statsrådet fann sig föranlåtet att, i afseende på LandlStats-löneregleringen nu endast i underchhet tillstyrka att den påräknade tillgången för anslagsförhöjningar ä ordinarie Staten, icke må af K. M. i Dess nåd. propos. om Statverkets tillstånd och behof tagas i anspråk för andra utgifter i vidsträcktare mån, än att den äfven må blifva tillräcklig för den, enligt hvad ofvan nämndt är, erforderliga tillökningen för Landtstatens lönereglering, samt att frågan om proposms aflåtande till R.
St., ang:de denna reglering, må företagas till slutlig pröfning, efter det grunderna för nåd. propos. lill R.
St., ang:de beskattningsväsendet samt upbörds- och redogörelseverkets förenklande blifvit bestämda”.
Hvad Statsrådet här tillstyrkt har K.
M. till alla delar i nåder gillat, och i detta tillstyrkande har äfven Hr Sandströmer deltagit.
Med afseende på den ställning, hvari frågan såleledes är hos den andra statsmakten, skulle jag således för min del anse lämpligt, att R. o. Ad. gillade StatsUtsk:s tillstyrkande i denna fråga. fi H. 7 98 Den 24 April.
Hr af Harmens: Gr.
Sparre har redan besvarat den anmärkn. som blifvit yttrad emot hans föreg:de yttrande; men jag ber att i samma afseende få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på 2:a punkten mom. a) i delta betänk., der Utsk. föreslagit ”att hvad af enskild motionär blifvit i detta ämne föreslaget icke må till någon R.
St:s åtgärd föranleda.”
Då detta bifölls af Ståndet, böjdes ingen enda röst emot detta beslut.
Den talare, som klandrade Gr.
Sparres yttrande, lärer således sedan dess fått en annan öfvertygelse i hufvudsaken, då han nu vill alt StatsUtsk. skall, under det att detta mål är under pröfning hos K. M., förskottsvis bevilja ett anslag af 14,400 r:dr b:co.
Vid den föregrde punkten var en vida mindre summa i fråga.
Medan jag har ordet får jag fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på den omständigheten, att en talare har sagt, att man ej borde göra afseende på att för en gång till K.
M. lemna denna summa; men om R.
St. en gång komme att till delta behof anvisa en bestämd summa, så kan man taga för gifvet att den kommer att (jvarstå: ty då penningar finnas, så lära ej behofven komma att saknas.
H. Ex. Hr Frih. o. .Landtm: s härefter först till bifall och sedermera till återremiss å förevar, mom. framställde propos:r besvarades med blandade ja och nej; hvarpå H. Ex. ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla detsamma, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med många nej, förklarade det han ansåg ja härvid hafva varit öfvervägande.
Momentet litt. b. ang:de anvisande af löner åt fjerdingsmännen.
Den af Hr af Harmens i fråga om detta mom. vid Utsk:s utlåt, fogade reservation uplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade: R. o.
Ad. torde benäget erinra sig att frågan om fjerdingsman har blifvit från detta Stånd återremitterad och att sålunda saken är oafgjord.
Under sådant förhållande hemställer jag huruvida det icke må vara riktigt att på sätt Hr af Harmens föreslagit, återremittera denna fråga till StatsUtsk. på det att hon måtte tagas i öfvervägande gemensamsamt med Ekon.Utsk. hvarefter R. o. Ad. likasom öfriga RiksStm kan i ett sammanhang — besluta om saken.
Häruti hördes många ledamöter instämma; hvarefter II.
E x. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge den emot ifrågavar. mom. gjorda anmärkn. föranleda till detsammas återremitterande samt då denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
6:te punkten, ag:de Gästgifvares friheter, 7:de punkten, ang:de Ultuna Landlbruks-institut; och 8:de punkten, ang:de Degebergs Landtbruksinstitut.
Den 24 April. 99 R. o.
Ad. biföll livad
Utsk. i dessa punkter hemställt oell tillstyrkt. thele punkten, angtde af K.
M. äskadt förhöjdt anslag för de lägre Landtbruks-skolorne.
Som den följande punkten, den tionde, sammanhänger med den förevar, pä sätt Utsk:s betänk, också visar, hemställer jag om icke dessa båda punkter finge föredragas i ett sammanhang så att öfvcrläggningen om bägge kunde försiggå på en gång.
Då i anledn. häraf II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle, att, i sammanhang med 9:de punkten, äfven den 10:de punkten, an g: de väckt motion om statsbidrag för inrättande och lind erhållande af eu landtbruksskola i Jemtland, företages lill behandling, ropades ja, hvarjemte Frih.
Dock likväl vill jag förbehålla mig att ifall omständigheterna sådant fordra, yrka propos. särskildt på den ena punkten och särskildt på den andra.
Sedan härefter jemväl 10:de punkten blifvit upläst anförde Hr von Hartmansdorff:
Jag är icke landtbrukare såsom hvar och en vet, men jag har sett de flesta, ja nästan alla Landskap i riket och deribland också Jemtland.
Den, som kommer dit, finnér genast att det har ett helt annat skaplynne än den öfriga delen af Norrland.
Det är, om jag så må uttrycka mig ett Östergöthland i den landsändan.
Der är en jordmån på kalkgrund, med en växtlighet af annan beskaffenhet än vid kusten.
Skillnaden i luftstreck mellan den och höglandet Jemtland är icke obetydlig.
Det är väl i detta landskap genom dess högre läge och afstånd från kusten mera kallt än vid närmaste strand af Bottniska viken.
Emedlertid finnas i Jemtland landsträckor, som lemna utrymme för betydlig odling, i jemförelse mot hvad nu äger rum.
Man säger i allmänhet om
Norrländningarne att de borde företrädesvis egna sin omtanka åt ängskötsel.
Jag har under mina resor i Norrbotten yttrat detsamma, men merändels fått det svar att de år grödan blir mogen, är hon så god och ymnig att alla föreställningar i detta hänseende äro fruktlösa.
1 Norrland egnas också en upmärksamhet åt jordbruket, som jag icke sett på andra ställen t. ex. hvad gödningsämnen beträffar.
I Wester- och Norrbotten vårdas och begagnas de med i n omtanka, som jag icke bemärkt i andra landskap.
Då luftstrecket är så olika, emot öfriga delar af riket, så lära väl icke de landtbruksskolor, som finnas i rikets medlersta län, vara användbara för landtbrukare i Norrland.
Följaktligen är nödigt att der uprätta sådana undervisningsanstalter.
Efter hvad jag förmodar behöfves en i Jemtland med afseende på dess naturförhållanden och en i Ångermanland, Wester- och Norrbotten, rättad efter jordmånens och luftstreckets olika beskaffenhet vid Bottniska vikens kust.
Jag tror följaktligen att StalsUtsk:s afstyrkande 100 Den 24 April. på Nils Larssons motion i 10:de punkten, hvad angår en landtbruksskola i Jemtland, icke är riktigt och följaktligen icke heller det förslag, som är gjordt i 9:de punkten alt lemna medel till en landtbruksskola i något af de norra länen, så framt besparingar kunna göras pä de i 8:de punkten uptagna anslag.
Jag hemställer om icke två skolor borde på tjenliga ställen i Norrland anläggas, då man vet huru vidsträckta dithörande landskap är o och följaktligen kan föreställa sig hvilka ansenliga nyodlingar, som der är möjliga.
Afven om näringsfliten hufvudsakligen skulle vända sig ät ängs- eller boskapsskötseln, så måste man inse huru vigligt det är att rigtig undervisning derutinnan meddelas. 11. o. Ad. må icke förundra sig deröfver, att en man, som med landtbruk icke haft eller har något att skaffa, likväl talar för undervisningsanstalter deri.
Men jag upmuntras dertill af den framgång, jag i detta hänseende redan haft.
Ehuru jag inom den s. k.
Läroverks-komitén, hvilken år 1828 slutade sina arbeten valden ende ledamot, som med undantag måhända af Lector Fryxell, hvilket jag numera icke bestämdt minnes, yrkade att landtbruksskolor mätte uprättas, så hafva, änskönt det då skedde för döfva öron, många sådana och några rätt betydliga sedermera upstått i det södra och mcdlersta Sverige.
Hvarföre skulle jag då misströsta om denna förmåns utsträckning till de norra länen.
Om det icke sker vid denna, torde det väl lyckas vid någon kommande riksdag.
Jag medgifver till alla delar rigtigheten af Utsk:s praemisser, då Utsk. säger att ”de för Jemtlands egendomliga naturförhållanden föranleda ett ifrån andra orter olika jordbruk;” men jag kan alldeles icke finna att Utsk. af dessa prcemisser bort komma till en sådan konklusion, som skett, utan snarare till motsatsen; ty det förhållande att jordbruket uti denna provins är alldeles olika det i andra provinser, borde tvertom bevisa, att provinsen har behof af en särskild landtbruksskola.
Den siste värde talaren har så fullständigt utvecklat detta ämne, att jag icke vidare har något att tillägga, utom det, att jag under den befattning jag uti provinsen innehaft, egt tillfälle erfara, att behofvet af en sådan landtbruksskola är ganska stort.
Der finnas högst betydliga odlingslägenheter, som mer och mer begagnas och stora odlingar hafva under de sednare åren blifvit gjorda på de vidsträckta mossfälten.
Det synes således vara af vigt att man får tillfälle att lära sig på ett ändamålsenligare sätt, än hittills, behandla så väl nyodlingarne, som den jord, hvilken redan är i bruk.
Jag kan äfven uplysa, att K.
M. för några år sedan, updrog at Direktör Johnson att besöka Jemtland, för att taga kännedom om de stora odlingslägenheter, som der voro att begagna, och att han gifvit de fördelaktigaste vittnesbörd om jordens beskaffenhet och de ytterligare odlingslägenheter, som der voro att tillgå.
Under sådana förhållanden anser jag mig ega fullt skäl att instämma med den siste värde talaren uti anhållan om återremiss, och ber att tillika fä erinra, att Utsk:s hänvisning i 9:de punkten, alt möjliga besparingar på anslagen till de der omnämnde lägre
101 landtbruksskolorne, kunde användas för en landtbruksskola i Norrland, troligen icke kan leda till något resultat, emedan de i samma punkt uptagna anslag troligen komma att till der ifrågavar. skolor uteslutande användas.
Hr Rosenblad: R. o. Ad. känner att StatsUtsk:s utlål:n vid denna riksdag utmärkt sig genom en särdeles egenhet i motiveringen.
En ledamot af SlatsUtsk. har vid ett föregtde betänk., — jag minnes nu icke riktigt hvilketdera, — yttrat att det valett rigtigt praktexemplar af den der motiveringen.
Jag för min del får säga att jag anser motiveringen uti den 10:de punkten af detta utlåt, vara ett ännu rikare praktexemplar ifrån Utsk.
Utsk. säger nemi.: ”de för Jemtland egendomliga naturförhållanden föranleda, enl.
Utsk:s tanka, ett från andra orter så olika jordbruk att en sådan landtbruksskola, som de hittills i riket inrättade, ej torde vara för denna provins ändamålsenlig”, hvadan Utsk. tillstyrker, ”att ingenting skall gifvas”.
Utsk. bar fullkomligt rätt, såsom redan en sakkunnig och med ortens förhållanden bekant man har yttrat, att
Jemtlands läge och naturförhållanden föranleder så mycken olikhet emot öfriga rikets orter, der landlbruksskolor finnas, så att, om man lät en Jemtlänning begagna institutet vid Ultuna eller Degeberg, så skulle det vara en alldeles lika ändamålslös åtgärd, som om man ifrån medlersta Sverige skickade någon elev för att studera jordbruket vid en skola i Lombardiet.
Att, för det att de landlbruksskolor, som vi redan hafva, äro alldeles obegagneliga för Jemtland, man icke bör göra något för denna del af riket, det tyckes vara en ganska besynnerlig konklusion, åtminstone ett praktexemplar af den der bekanta slags motiveringen från StatsUtsk.
Hvad Jemtland erbjuder af odlingslägenheter kan Frösön och trakten kring Storsjön utvisa.
Den rikhaltiga jordmånen inom provinsen erbjuder tillfälle till en hög utveckling af dess jordbruk, lill fördel för Sverige.
Men vid en hög polhöjd ligger det pä en platå, som ehuru i bördighet jemförlig med de bördigare trakterne i sydliga delen af Sverige dock höjer sig 600 fot och deröfver öfver hafvet, hvarföre ett kallt klimat måste noga vid jordbruket tagas i betraktande.
Jemtland har derjemte vid södra grenen af Angermannaelfven, ehuru af olika beskaffenhet, likväl synnerligen rikhaltiga odlingstillfällen, men som ligga obegagnade.
Det är visserligen sant att bättre än att upsätta ett institut är det att understödja nybyggens upkomst i dessa trakter.
Det vore derföre önskligt att anslaget till odlingshjelp för nybyggare, som endast är 3,000 r:dr, kunde ökas.
Jag trodde att det åtminstone borde ökas med en nolla till; men jag hoppas att, huru ett bestämdt anslag finnes för detta speciella fall, man kan något (ika det genom att taga af det anslag, som är upfördt med 10,333 r:dr 16 sk. lill s. k. landtmanna binäringar.
Jag skulle tro att delta hörde mera till ämnet, än hvad revisionsberättelsen gifver vid handen att dessa medel blifvit använda till, då en bro i Upsala stad, om jag ej missminner mig, erhållit anslag, som på dessa tillgångar blifvit anvisade.
Denna bro tror jag hade mindre att göra med landtbruket och dess bina - Den 24 Å p r i f. ringar än förevar, odlingslägenheter hade haft.
Men derjemte är det af stor vigt att Jemtlänningen erhåller tillfälle alt inhemta huru de rika jordlägenheter, som redan äro upodlade skola under deras klimat behandlas och gifvet är således att en jordbruksskola väl måste kunna göra betydlig nytta i denna sak.
Jag får derföre anhålla om återremiss och då 9:de punkten står i så nära sammanhang med den anses innebära ett afslag på den 9:de, sä har jag ingenting att invända emot en återremiss af begge punkterne, ehuru jag icke har något att anmärka emot den 9:de punkten.
Jag vill påminna mig alt för en stund sedan Hr von Hartmansdorff yrkade att StalsUtsk. icke hade någon rätt att väcka frågor i RiksSlms plena; men hans sista anförande innebar likväl en fordran pä alt Slatslltsk. skulle begagna en sådan rätt.
Om jag icke missförstod honom, så innebar det nemi. att StatsUlsk. hade bordt föreslå medel till inrättande af landtbruksskolor i de norra länen äfven utom Jemtland.
Om jag påminner mig rätt, var det 2 landtbruksskolor.
Jag vet icke huru della yrkande kan stå tillsammans med det yrkande, som för ett par timmar sedan egde rum; men emedlertid har StatsUtsk. icke ansett sig kunna sätta i fråga vid detta tillfälle att höja anslaget för landtbruksskolor lill mer än dubbelt emot hvad det varit förut.
Detta anslag utgjorde förut 19,000 r:dr; nu tillstyrkes åter en tillökning af 10,000 r:dr, hvilket lill en början icke är så obetydligt.