Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 148 gjorda framställning, att för ett högre Elementar-läroverk i Malmö inå uptagas 1 Rektor, 3 Lektorer och 8 Adjunkter, röstar Ja> den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad., att bland lägre
Elementar-läroverk må för läroverket i Malmö uptagas en lärarestat af 1 Rektor och 7 Kolleger.
Höglofl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 12 på natten.
In fidem protocolli, Albert Munck. 554 Den 21 November f. m.
Lördagen den 21 November 1857.
Riddarhussekreterare upläste en från Hr Gr. o. Landtm ankommen så lydande skrifvelse:
Att jag af sjukdom är förhindrad att bevista K. o. Ad:s plena, så väl i dag, som i början af nästa vecka, får jag, för iakttagandet af föreskriften i 23 § RiddarhusOrdu:n härmed vördsamt anmäla.
Ordf:deplatsen af främste närvide ledamoten Frih. Åkerhjelm, Johan Carl.
Justerades pleniprot:n för e. m. den 19 och f. m. den 21 sisth September.
N:o 148, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Åttonde HufvudTitel.
Härvid förekom Utsk:s i 32:dra punkten afgifna förslag till lärarestat för fullständiga Elementar-läroverk på real-linien i Wenersborg, Nyköping, Christianstad, Norrköping, Piteå och Westervik, och föredrogs i sammanhang med detta förslag StatsUtsk:s d. 18 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 162, angide en rättelse i Utlåt.
N:o 148.
Hr Åkerman, FHedr.:
I denna punkt föreslår Utsk. in rättandet af högre läroverk i åtskilliga af Rikets städer, men för min del vill jag endast fästa mig vid ett af dessa, nemi. platsen för ett högre läroverks anläggande inom Norrbottens län. K. M. har föreslagit, att detta läroverk skulle få sin plats i Luleå eller Piteå.
Afdelningen inom Utsk. ansåg att läroverket borde förläggas i Luleå, men i Utskis plenum ansåg man Piteå vara lämpligast.
De skäl Utsk. anfört till stöd för sin åsigt synas mig likväl icke vara antagliga; ty de strida mot den erfarenhet jag sjelf, under min embetsmauna verksamhet, varit i tillfälle att förvärfva om dessa trakter.
Utsk. säger att Piteå är beläget ungefär midt emellan Haparanda och Umeå, hvilken sednare stad skulle erhålla ett högre läroverk.
Åfveu auföres såsom bevis på Piteås företräde Den 21 November f. m. 555 framför Luleå: att Piteå stads och landsförsamlingar jemte kringliggande församlingar vid 1855 års slut räknade 36,229 innebyggare, då deremot folknummern i Luleå stad och kringliggande församlingar vid samma tid blott utgjorde 23,320 personer.
Detta kan visserligen ega sin riktighet, men då man ansett nödigt att inrätta ett högre läroverk inom Norrbottens län, så bör man väl också lörlägga det på den för länets innebyggare förmånligaste platsen.
Nu är likväl händelsen att Piteå ligger allenast 2^ mil från södra lånegränsen hvaremot det nr ieke mindre än 60 mil tillden norra, så att nästan hela länet ligger norr om Piteå.
Dessutom har man glömt att uti Luleå territorial-område inräkna de norrut liggande Torneå och Kalix fögderier, med en folkmängd af 20,000 innevånare, hvilka väl också kunna hafva behof af ett högre läroverk.
För hvar och en som känner Norrbottens län är det välbekant, att det isynnerhet är inom dessa orter som den industri, hvilken finnes i Norrbottens län, nemi. såg- och berg-verksrörelsen har sitt tillhåll.
Dessa fögderier äro den fruktbaraste delen af länet och då böra de väl tagas i betraktande vid denna frågas afgörande.
Man har äfven anfört ett par andra skäl, lika haltande som de föreg:de.
Man säger, att
Piteå skola egde 42 lärjungar då deremot Luleå endast egde 18.
Hvad Luleå beträffar är denna upgift fullkomligt oriktig; ty enl. ett officielt intyg, som jag har i min hand, så har Luleå skola haft 2,425 eller 26 lärjungar, och således mer än 18.
För öfrigt är det klart, att Piteå skola med 5 lärare skulle ega fler lärjungar än Luleå skola med endast 2 lärare, ty äfven om vägen varit något längre, så hafva föräldrar skickat sina söner till Piteå, emedan undervisningen der var mera omfattande.
Man säger att de officiella Utlåt:n som infordrats gifvit företrädet åt Piteå, men dessa TJtlåtm afgåfvos på den tiden då Piteå ännu var länsresidens, och då detta nu är flyttat till Luleå, så synes mig deri ligga ett ytterligare skäl för att äfven förlägga det högre Elementar-läroverket till Luleå.
Jag anser det nemi. vara af stor vigt att länets förnämsta undervisningsverk förlägges i residens-staden; ty om också icke
Landshöfdingen har något juridiskt åliggande att befatta sig med skolväsendet, så åligger det honom likväl såsom en slags moralisk skyldighet, att jag så må säga; ty han skall i allmänhet tillse att ordning herrskar i hans län, och här kan hans upsigt blifva desto mera behöflig sorn Biskopen, hvilken residerar i den långt aflägsna stiftsstaden, äfven om jag förutsätter en högst betydlig verksamhet hos honom, likväl icke alltid kan hinna med att inspektera detta läroverk.
Vidare önska naturligtvis föräldrar och målsmän att, så vidt möjligt är, se till huru deras barn och skyddlingar finna sig i skolan, och som de ofta nog hafva något att uträtta i residensstaden, så skulle det vara af stor fördel för dem, om de kunde förena dessa båda saker, och derpå bör man väl äfven fästa något afs:de.
Vid upläsandet af nu föredragna punkt anmärktes, att genom misstag insmugit sig ordet »Luleå» i st. f. »Piteå», men för min del önskar jag, att det högre Elemeutar-läroverket må förläggas i Luleå, och yrkar derföre bifall till punkten, sådan Boktryckaren gjort den.
Den 21 November f. m. Gr. Sparre, Erik:
Utan att vilja gå StatsUtskis ledamöter i förvåg, hvilka nog sjelfva skola försvara sitt förslag i (lenna punkt, får jag tillkännagifva att jag delar Utsk:s åsigt.
Vid bestämmandet af hvilken stad, som bör halva det större, och hvilken som bör hafva det mindre Elementar-läroverket, har man, enl. min tanka, endast att rätta sig efter lärjungarnes antal och folkmängdens storlek.
Se vi nu på lärjungarnes antal, så äro de i Piteå 42 och i Luleå 18.
Det är väl möjligt att de sednares antal skulle kunna komma att något förökas, men i alla fall synes det mig vara obilligt hegardt att fordra, det man skall anställa 8 lärare vid en skola, som f. n. icke har mer än 18 lärjungar, särdeles med alside på den sparsamhet, som man säger är nödvändig att iakttaga med Statens medel.
Luleå kommer att tillväxa nu sedan landshöfdinge-residenset blifvit ditflyttadt.
Om så skulle ske, och om Luleå skulle få en folkmängd vida öfverstigande Piteås, så kan man ju utan stora svårigheter flytta skolan från Piteå.
Men f. n. kan jag icke annat än föredraga Piteå; ty der finnes redan ett rymligt skolhus, skol-lärarne äro redan der etablerade och skillnaden mellan antalet af de båda skolornas lärjungar är nära tredubbel.
Jag har den största aktning för K. M:s Beflndes inflytande, men han må utöfva det aldrig så väl, så kan det väl icke blifva ett skäl för att tillsätta 8 lärare för 18 lärjungar.
Eör öfrigt kan man väl icke påstå, att folkmängdens storlek i förhållande till arealen tillväxer ju närmare man kommer nordpolen, och i sådant fall måste man erkänna, att Piteå åtminstone f. n. är mera i behof af att få en skola än Luleå; ty utom Piteå stads- och lands-törsamlingar så finnes der Skellefteå församling, hvilken, säga hvad man säga vill, skulle hafva större fördel af en skola i Piteå än i Luleå.
Lärare-residensets flyttning är ännu så ny, att man deraf icke kan draga några stora slutsatser, och för öfrigt instämmer jag helt och hållet i hvad som yttrades i går: att läns-indelningen ieke har med skolorna att göra:
En innevånare inom Westerbottens län kan utan olägenhet skicka sina söner till Piteå och jag kan icke inse hvarföre, på sätt man yttrat i några tryckta promemorier, Skellefteå skol-ungdom nödvändigt skall behöfva skickas till Umeå, dit de hafva en mycket lång väg.
Hvad åter Christianstad angår, så stridde man redan i går om: huruvida det högre Elementar-läroverket borde förläggas i Christianstad eller Malmö, och jag vill icke trötta B. o. Ad. med uprepande af de skäl, som då anfördes till förmån för Christianstad, men då Malmö skola har 184 lärjungar oell Christianstad 173, och således skillnaden är högst obetydlig, så hemställer jag till de
Hrr som i går så varmt stridde för Malmö skola, om de ej skulle vilja medgifva Christianstads skola samma lärare-antal som vid de högre Elementar-läroverken.
Huruvida det af StatsUtsk. förordade läget för det nordligaste af Eikets tillernade högre Elementar-läroverk må vara lämpligt, torde så mycket hellre kunna ifrågasättas, som läroverkets förläggande till annan ort blifvit af Utsk:s utgifts-aldelning förordadt.
Skälen för de olika åsigterne
Den 21 November f. m. 557 synas vara hämtade från särskilde, till RiksStåndens medlemmar utdelade promemorier, hvaraf en finnes undertecknad af Biskopen i Hernösands stift, och en annan af Landshöfdingen i Norrbottens län; men då dessa promemorier innehålla upgifter, som understund m äro stridiga, understundom i sammanställningen förvillande, bör ej heller ett försök till ytterligare utredning af tvistefrågan anses otillåtligt — äfven om ämnets vigt och äfventyret af ett förkastadt beslut ej finge gälla såsom ursäkt.
Sannolikheten att i st. f. det enda förut föreslagne och i K. M:s Nåd.
Propos. uptagne läroverket, två högre Elemeutar-läroverk komma att norr om
Hernösand uprättas och att af dem det ena erhåller sitt säte i Umeå, föranleder dessutom till sakens betraktande ur en synpunkt, hvilken ej torde hafva hittills blifvit tillräckligt framhållen.
I norra delen af Hernösands stift, från Hernösand och Ostersund till Rikets t orra gräns, på en landssträcka af mer än 70 mils längd i rät linie och 25 till 3 5 mils bredd, finnes f. n. icke något enda lägre Elemeutar-läroverk, hvarifrån ynglingar dimitteras direkte till Akademien.
Till läroverken i nyssniimnde städer hafva innebyggarne i Westerbottens sydligaste del mer än 15 mils och Norrbottens sydligaste gränsboer mer än 40 mils landväg.
Olägenheterne af sådana afstånd i förening med ofullständiga kommunikations medel kännas af en befolkning af mer än 1 40,000 menniskor, och kostnaden för förvärfvandet af nödiga kunskaper för inträde vid Akademien tvingar den mindre bemedlade, och följaktligen de flesta, att i förtid afbryta sina studier — till skada lika mycket för det allmänna, som den enskilde.
Tyngst har detta känts af innebyggarne i Norrbottens län af hvilka en icke obetydlig del har till närmaste högre läroverk längre väg än den emellan Stockholm och Köpenhamn.
Redan år 184 6 ingingo derför länets innebyggare till K.
M. med en af vederbörande embets-myndigheter understödd samt af Konung och Ständer sedermera till befogenheten erkänd, ehuru hittills i afvaktan å en allmän organisation af läroverken, hvilande ansökning om erhållande af något högre läroverk i länet.
— Då denna fråga väcktes, var Piteå residens-stad i Norrbottens län och någon utsigt för Westerbottens län att erhålla ett dy ikt läroverk ännu icke för handen.
Det var vid sådant förhållande naturligt att Piteå, såsom beläget ungefär midt på linien emellan Hernösand och Rikets nordliga gräns, föreslogs till säte för den enda lägre undendsnings-anstallt, som man då vågade hoppas skulle blifva norra delen af stiftet förunnad.
I K. M:s Nåd.
Propos. uptages också endast en högskola norr om Hernösand, men det oaktadt har K.
M. med afstde å förekomne omständigheter, såsom tilläfventyrs den att efter sednaste Riksdag eller sistlidne år, Norrbottens läne-residens förflyttats från Piteå till Luleå, ansett sig böra alternativt föreslå Luleå såsom säte för samma skola.
Om redan förut omständigheterna kuunat så högt tala för sistnämnde ort, bör all tvekan om lämpligheten af densamma förfalla i händelse R.
St:r; efter hvad anledn. är att antaga, bifalla StatsUtsk:s tillstyrkan om uprättandet af två högre Elemeutar-läroverk i norra delen af Hernösands stift med residens-staden i Westerbottens län, Den 21 November f. m. eller Umeå, såsom säte för det ena.
Ej Piteå, utan Norrbottens nuv:de läne-residens
Luleå, är af dessa bägge städer den som ligger närmast medelpunkten af landet norr om Umeå, och vid skärskådande af förhållandena i öfrigt visar sig ieke allenast att Luleå är i alla afs:den den tjenligaste platsen för det nordligaste af Rikets tillernade högre läroverk utan ock att detsammas förläggande till Piteå sannolikt skulle hvarken nu eller i framtiden lända till väsentligt gagn för andra än stadens egna och den närmast kringliggande traktens innevånare, i följd hvaraf läroverket blefve onyttigt för största delen af dem för hvilka det varit afsedt.
Vid granskning af vederbörandes redogörelser för skolorna i Wester- och Norrbottens län finner man att antalet af lärjungar i det förra länets, i residensstaden Umeå belägne skola öfverstigit sammanlagda antalet af lärjungar uti de tre skolorna i Piteå, Luleå och Haparanda i det sednare länet; att skolan i Umeå, med Rektor, 4 Kolleger och en Dupplikant, varit besökt af ungefär dubbelt så många lärjungar som skolan i Piteå, med Rektor och 4 Kolleger; och att af 41 lärjungar, som under 15 år afgått från sistnämnde skola till högre läroverk, endast 7 varit från Westerbottens län.
Det synes häraf temligen påtagligt att skolan i Piteå, ehuru försedd med lika många klasser, som den i Umeå, och ehuru belägen på mindre än tre mils afstånd från gränsen mot Westerbotten, likväl endast undantagsvis varit besökt af lärjungar från sistnämnde län, och att innebvggarne i Westerbottens län i allmänhet och utan afs:de å det längre eller kortare afståndet anlitat skolan i länsstaden.
Ar det väl då sannolikt, att, sedan skolan i Umeå blifvit enl.
StatsUtsk:s tillstyrkande utvidgad till ett fullständigt högre Elementarläroverk, Westerbottens innebyggare komma att mer än hittills anlita ett till Piteå förlagdt läroverk, som dessutom, efter Utsk:s förslag, endast å real-linien blefve jemförligt med det förra?
Månne icke Westerbottens län kunde saklöst uteslutas ur beräkningen af distriktet för en skola i Piteå?
Det förekommer troligt nog! —•
Dock, vare dermed huru som helst.
Man antage t. o. m. motsatsen, och inräkne till Piteå skoldistrikt alla Westerbottens innebyggare, som bo lika nära eller närmare Piteå än Umeå, eller, efter Biskopens, af StatsUtsk:s antagna beräkning, skellefteå, Norsjö och Sörns socknars innevånare, tillhopa 19,742 personer.
— Om man dertill, såsom vederbör, lägger samtliga innebyggarne i Norrbottens län och således icke, lika med Biskopen eller Utsk., ur distriktet för Rikets nordligaste högre läroverk utesluter den norra hälften af Norrbottens län med tredjedelen af länets folkmängd, så skulle, efter den för Piteå fördelaktigaste beräkning, som är rimlig, distriktet komma att innehålla:
Skellefteå, Norsjö och Sörns socknar i Westerbottens län med 19,742 personer, Piteå stad, landsförsamling och lappmarker . . 16,487, » Luleå stad, landsförsamling och lappmarker, jemte Råneå socken 23,320, n samt Kalix och Torneå fögderier 22,985, §2 534- Den 21 November f. m. 559 hvaraf kunde antagas att befolkningen i nyssnämnde socknar af Westerbottens län; samt i Piteå stad, landsförsamling och lappmarker 36,229 personer, vore närmare Piteå, än Luleå, men att deremot hela den återstående delen 46,305 » vore närmare den sednare än den förra staden.
En betydligt öfvervägande del af distriktets befolkning bor således Luleå närmast — ett förhållande, som visar sig än mera slående om man, på sätt, som rätteligen bör ske, hänför Westerbottens innevånare till Umeå skoldistrikt, i hvilket fall det nordligaste skoldistriktet skulle bestå af hela Norrbottens län med 62,792 innebyggare, hvaraf på sin höjd föga mera än fjerdedelen bor närmare Piteå, än Luleå.
Ett högre Elementar läroverk i Piteå skulle komma att ligga nära den sydligaste punkten af det vidsträcktaste läroverks-distriktet i Riket, 23 mil från ett af distriktets högre läroverk och mer än dubbelt så långt från distriktets norra gräns.
Då detta kommer dels att på sätt den af Biskopen i stiftet offentliggjorda promemorian utmärka skolan i Piteå, ehuru hittills den med afs:de å undervisningens omfång förnämsta i länet, likväl ännu under den tid staden var läneresidens blef föga besökt af lärjungar från länets mellersta och nordliga delar, dels ock att stadens högst ofördelaktiga läge förhindrar någon lifligare handelsgemenskap med aflägsnare orter, så torde det påståendet att ett högre läroverk i Piteå skulle föga gagna andra, än stadens egne och närmaste kringliggande traktens innevånare, icke vara vågadt.
Annorlunda förhåller sig med Luleå.
Beläget närmare skoldistriktets medelpunkt är det tillika såsom läneresidens och handelsstad, hvartill den ensam bland länets städer har passande läge, den ort, som icke endast f. n. har, utan sannolikt äfven i framtiden kommer att hafva, den lifligaste beröring med länets särskilda delar — en omständighet som i förev:de fråga mäste vara af högsta vigt.
Emellan ett dit förlagt högre lärdomsverk och de å ömse sidor derom befintliga lägre skolorna i städerna Piteå och Haparanda skulle naturligtvis lättast upkomma och bibehållas nödig vexelverkan; och då för öfrigt åtskilliga af de framstälde inkasten mot Piteå äro i väsentlig mån tillämpliga jemväl på Haparanda samt denna f. n. ytterst obetydliga ort blott genom handelsgemenskapen med grannriket har att förvänta någon tillväxt för framtiden, lärer det icke vara möjligt att för ett läroverk, hvars distrikt skulle hufvudsakligen, om icke uteslutande, bestå af Norrbottens län, finna någon tjenligare plats, eller ens någon annan tjenlig plats än länets hufvudort Luleå.
Man har sökt fästa någon vigt dervid att Luleå skulle hafva omkring 200 innevånare mindre än Piteå, och dertill föregifvit att den förra staden saknade nödigt husrum för ett större antal skolbarn; att lefnadskostnaden vore högre i Luleå än i Piteå; att Piteå pastorat hade inom sig flera verk och inrättningar, än Neder-Luleå pastorat; och att i Skellefteå funnes icke endast flere verk och inrättningar, utan ock ett större antal ståndspersoner än i såväl Piteå som Luleå.
Hvad härvid först angår folknummern i de bägge sed - Den 21 November f. m. nare städerne, var den visserligen för några år tillbaka lägre i Luleå och är det möjligen ännu, ehuru förhållandet härutinnan efter läneresidensets förflyttning redan undergått och fortfarande undergår förändring till förmån för residens-staden, men då, efter hvad länsstyrelsens embetsberättelse!' och rapporter gifva vid handen, skillnaden hufvudsakligen berott och beror af de icke skattdragandes och förnämligast, de fattiges eller obemedlades större antal i Piteå, så synes det derifrån hämtade skälet i allt fall kunna lemnäs å sido.
An mindre vigt är att fästa vid föregifvandet om bristen på husrum i Luleå, der, enl. hvad Landshöfdingarnes embets berättelse en längre tid utvisat, husens och tomternes antal och värde är större än i Piteå.
Enl. den sednast, af Landshöfdingen Baron K.
Åkerhjelm år 1856 för residensets förflyttning afgifna berättelsen, omfattande åren 1851 t. o. m. 1855, innehöll Luleå 268 hus och tomter, verk och inrättningar med ett upskattadt värde af 118,075 Rdr 16 sk. för hus och tomter och 26,9 26
Rdr 32 sk. för verk och inrättningar, hvaremot Piteå endast hade 170 hus och tomter, som tillhopa voro skattade till 110,280 Rdr.
I samma berättelse upgifvas äfven statsbidragen från Luleå till 12,341 Rdr 6 sk. 1 rst. men från Piteå till endast 8,819 Rdr 7 rst. eller nära en tredjedel mindre, hvilket kan tjena till belysning af tillståndet å de respektive orterne.
Upgiften om den högre lefnadskostnaden är framstäld så naken och pröfvande att det derom är lika svårt att säga ja som nej.
Så vida likväl skillnaden emellan varuvärdena å de bägge, endast sju och en half mil från hvarandra belägne orterne står i något förhållande tiH afståndet, kan den icke vara betydlig.
Hvad åter beträffar antalet af ståndspersoner äfvensom af verk- och inrättningar dels i de tre städerne Skellefteå, Piteå och Luleå, dels i de två pastoraten Piteå och Neder-Luleå, äro de härom i vissa hänseenden stridiga upgifterne så mycket mindre uplysande, som de endast afse förhållandet i den minsta delen af det tillernade läroverkets distrikt.
En officiel, från LandsKontoret i Norrbottens län utgången och af Landshöfdingen åberopad handling upvisar förhållandet i berörde afs:de, sådant det framstår inom liela Norrbottens län, och ingen som gör sig mödan af en granskning och jemförelse lärer kunna bestrida att Luleå eller, rättare sagdt, den del af skoldistriktet eller af länet, som ligger närmare Luleå, än Piteå, har äfven i detta, föga vigtiga hänseende, ett afgjordt företräde.
Man har jemväl såsom ett skäl för den sednare och mot den förra orten åberopat att lärjungarne i Luleå skola varit endast 18 under det de i Piteå skola upgått till 42, samt att skolhuset i Piteå vore i godt skick och i händelse af skolans utvidgande icke tarfvade någon tillbyggnad, hvaremot skolhuset i Luleå borde nybyggas.
Riktigheten af dessa obestyrkta upgifter motsäges likväl af Landshöfdingen.
Särskilda, af Rektorn vid Luleå stads skola afgifne betyg uplysa dessutom dels att skolhuset består af 11 i godt stånd befintlige rum och dertill är försedt med behöflige uthus och för utvidgning tillräcklig byggnadstomt, dels att lärjungarnes antal under de tre sistförflutna läseterminerne upgått till 24. 26 och 25.
Såsom ostri - Den 21 November f. m. 561 ostadigt visar sig äfven att, i förhållande till lärarnes och klassernes antal, flere lärjungar besökt Luleå än Piteå skola, hvilken sednare under det staden ännu var läneresidens utrustades med de flesta lärarne och således uphöjdes till den förnämsta.
Det jemförelsevis obetydliga antalet lärjungar derstädes ådagalägger likväl otvetydigt otjenligheten af skolans läge.
Att Luleå skola med endast 2 klasser haft färre lärjungar än den förra med fem klasser tycks deremot hafva varit en oundviklig följd af skolans organisation.
Det är också anledn. förmoda att otillräckligheten och bristfälligheten af skolhuset i Piteå skulle lättare kunna ådagaläggas än behöfligheten af en ombyggnad af skolhuset i Luleå, men beskaffenheten af det sednare bör i allt fall destomindre tilläggas något inflytande på frågan om det nya läroverkets läge, som
Luleå stads innevånare erbjudit sig att anskaffa hvad som i byggnadsväg kan erfordras i händelse stiftets byggnadskassa för tillfället saknar tillgång dertill.
Ett enda grundadt skäl kan för Piteå anföras, — det nemi. att skolan derstädes erfordrade tillökning af blott tre lärare, men den i Luleå af 6 oell att, om det tillernade högre läroverket förlägges till sistnämnde ort, 3 lärareplatser vid Piteå skola måste indragas.
Det må för tillfället antagas att Statsverket är urståndsatt att för uprättande af ett högre läroverk i ltikets vidsträcktaste län — 139 qradratmil större än hela Götha Rike med Skåne, Halland, Blekinge, Bohuslän och Gottland dertill — bestå kostnaden för mer än 3 nya lärare.
Om likväl största delen af befolkningen i detta län, en befolkning, som i intellektuelt hänseende åtminstone icke står efter den i någon annan del af Riket och hvilken såsom beboende gränslandet mot Ryssland ej är den minst vigtiga — om största delen af denna befolkning har uppenbar fördel af läroverkets förläggande till länets residensstad, — kan väl förflyttningen af 3 skollärare eller indragningen af 3 lärareplatser anses såsom ett oöfvervinnerligt hinder?
Att från lärarnes sida skulle möta något motstånd mot en förflyttning till länets sju och en half mil aflägsna residens stad, är icke heller troligt.
Med det allmännas väl till syfte synes mig omöjligt att på giltiga grunder försvara en åtgärd, sådan som den att åt det enda högre undervisningsverk, som skulle förunnas
Rikets vidsträcktaste län, anvisa plats vid länets gräns och å en ort som hvarken f. n. är eller sannolikt någonsin kommer i någon närmare och lifligare beröring med länets aflägsuare delar.
För att styrka mina upgifter har jag medfört åskilliga handlingar, men då deras upläsning tilläfventyrs kan vara onödig, vill jag endast omnämna förhållandet för den händelse det skulle behaga någon att af desamma taga kännedom.
Af Landshöfdingarnes åberopade embets-berättelser äro flere exemplar på stället att tillgå.
Genom det anförda har jag sökt ådagalägga att Utsk:s yttrande i frågan grundar sig på förutsättningar, af hvilka åtskilliga bevisligen äro alldeles oriktiga, såsom t.