Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan han icke genom minnet af dessa föras på den tankan, alt om vära förfäder, lika envist som han, vidhängt sina gamla läror, så skulle vi, i stället för att vara en Christen riksförsamling, varit en hednisk folkmängd, som endast kunde öfverlygas med svärden.
Nä väll vädjen till dem!
Men jag ber Hr von Hartmansdorff och R. o. Ad. besinna, att menskliglietens lif är eli evigt framskridande, som ingen jcrnvilja kan återhålla; det går framåt lika hejdlöst som liden.
Jag ber honom besinna hvad lian sagt; sjelfva hans tal kan fråga honom, huru länge han vill vara vår lids politiska Kettil Ochristen.
Hr von Hartmansdorff slutade med: ”att 1844 års R. o. Ad. skall rädda Sverige, och att nu är ögonblicket inne.”
Jag skulle önska den ville göra det, och det sker genom antagandet af nu förelagda representationsförslag.
Ilr Munek af Rosenschöld började härefter uppläsa ett förslag, sorn, under del un tilltagande sorlet, hvilket under en stor del af uppläsningen utaf hans ofvan intagne anför.de ägt rum, ej kumle tydligen börås, men tycktes innehålla en, med åberopad anledn. af nu pågående discussion, framställd ny motion; i följd hvaraf II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., efter att hafva med klubban äskat tystnad samt afbrutit Hr Munck af Rosenschöfds framställning, erinrade honom, att nu vore fråga om det till afgörande föredragna förslaget lill representationens ombildning och icke något tillfälle lemnadt att väcka nya motioner, samt att, derest det beslut, som nu korame att fattas, gåfve anledn. till någon ny motions väckande, en sådan motion (inge framställas efter, men icke under donna öfverläggning.
Jag tror att grundlagen är klar deruti, att inga nya ämnen må efter motionstidens slut blifva föremål för de särskilda Ståndens öfverläggningar, med mindre Den 28 Augusti.
(Te kunna anses härleda sig ifrån, tinder riksdagens lopp inträffade händelser, eller redan upptagna ärenden.
Jag tror derföre, att da denna öfverläggning är en under riksdagen inträffad händelse, jag äger rätt att väcka en fråga, sorn dermed har sammanhang, och öfverlemna!' jag till Hr Landtm, att bedomina, om jag häruti misstager mig eller icke. H, Ex. Hr Gr. o.
Landtm, frågade om Hr Munck af Rosenschöld hade något mer att i saken i afseende pä representationsförslaget: tillägga.
Jag har visserligen ieke något mer att anföra om ifrågavar. grundlags-förändringsförslag, men anser mig hafva varit berättigad att väcka den motion, jag börjat uppläsa.
Det förundrar mig visserligen icke, alt R. o. Ad. med en viss dålighet afbida»* slutet af denna långsamma och vidlyftiga disenssion, deri Ståndet fått höra för sig återupprepas sä mänga af de talesätt och satser, som na under flere månaders lid dagligen och stundligen afhandlåts, så väl i tidningar och tidskrifter, som i nästan hvarje enskildt samqväm.
Jag skall derföre icke länge laga R. o. Ad-.s tålamod i anspråk; men jag anser min pligt fordra att lemna en kort redogörelse för de skäl, hvilka bestämma mig alt rösta för det hvilande representationsförslagets antagande.
Man har här talat så mycket om de olägenheter, hvilka antagandet af berörde förslag skulle medföra, att det väl må tillåtas mig att, ä andra sidan, fästa uppmärksamheten uppå de fördelar, som man deraf bör hafva att vänta.
Den första stora fördelen, sorn vunnes, vore den, alt ett snut coustitutionelt statsskick derigenom blefve möjligt; ty, på det sätt representationen nu är sammansatt, anser jag verkligen detta vara omöjligt.
Hela vår sednare historia visar neni!., antingen att representationen varit en lekboll i Styrelsens hand och med blindt royalistiskt. devouement för benne offrat sin sjelfständighet och landets intressen, eller ock har ett misstroende, en strid och splittring inträdt, hvilka medfört föga mindre skadliga verkningar.
I intetdera fället har det constilutionella styrelsesättets princip kunnat förverkligas; och äfven vid denna riksdag, då eljest mycket är förändradt, i afseende på Styrelsens förhållande till representationen, innehar IL M:s Regering, i följd af ståndsspHtet, en position, som för Irenne lemnar föga, om någon, förhoppning att tillfredsställa någotdéra partierna, d. v. s. att, under medverkan och med stöd af nnvar. representation, kunna genomföra någon vigtigare reform, eller att i Styrelsen uträtta något positivt gagnande.
Den andra förmånen af den föreslagna representationsreformen blefve den, alt landet, genom allmänna eller gemensamma val, i st. f. ståndsval, erhölle en representation, som uttryckte nationens allmänna och gemensamma vilja, och sammanträdde, för att göra denna vilja gällande, i st. f. att de särskilde Stånden nu oftast haft till ögnamärke att skydda och förkofra sina enskilda 92 Den 28 Augusti. för det allmänna oftast förderfliga stånds-, skrå- och privilegiiintressen.
Genom slåndsskillnadernes försvinnande och gemensamhet i politiska rättigheter skulle äfven otvifvelaktig! de gemensamma medborgareclasserna närmare lära känna oell akta hvarandra; de skulle ömsesidigt hilda hvarandra' och intressera sig för hvarandras lycka, samt en enighet, en common spiril derigenom uppstå, hvilken för närvar., snart sagdt, helt oell hållet saknas.
Den tredje fördelen af reformens antagande är visserligen af mindre politisk och moralisk vigt; men förtjenar likväl, efter mitt förmenande, vida mer afseende, än många af de anmärknrr, sora här blifvit mot förslaget framställda.
Denna fördel är en förenkling i betydlig män af vårt nuvar. tunga och invecklade riksdagsmachineri.
När man rätt besinnar värdet af dessa fördelar, synnerlfgast de tvenne förstnämnde, tror jag, att de betänkligheter, som skulle kunna emot förslaget uppkastas — och dem äfven jag till en del medgifver vara grundade — äro relativt af sä ringa vigt, att vi icke derföre böra helt och hållet förkasta den ifrågavar. reformen.
Åtminstone har jag icke mäktat finna de så mycket omtalta bristfälligheterna af svårare art, än att jag föreställer mig, att, om detta förslag nu af den ena statsmakten antogs, desamma, genom ett från den andra statsmakten ännu vid denna rikskag utgånget contraförslag, skulle kunna till ömsesidig belåtenhet afhjelpas.
Intet menskligt verk är fullkomligt; och då i vårt land del för stiftande af lag erfordras begge statsmakternas pröfning och bifall, sä kan jag ej dela deras skrupler, hvilka anse sig skyldige afstå hvarje lagförslag, deri de finna någon enda brist.
Nog af, om det antagna nya förslaget i det bela, till hufvndgrunder och öfriga bestämmelser, är bättre, äu det såsom renlaf odugligt befintliga ; vinsten är ju alltid då gifven, helst när Konungen, såsom den andra statsmakten, alltid har sig pröfningsrälten förbehållen, och rimligtvis icke lärer sanctionera ett förslag, som H.
M. skulle befinna vådligt för både tand och folk, ja, efter hvad man påstår, för sjelfva Konungamakten.
Jag fäster visserligen icke någon uteslutande vigt dervid, alt ett förbättradt representationssätt varder just vid innevar. riksdag antaget; men deremot anser jag desto mer maktpåliggande, (hvaruti jag tror att hela Svenska folket instämmer), att det på de, i min tanka, enda sanna principer byggda förslag till en förbättring i representationssättet, som, i följd af en snart sagdt förvånande sakernas utveckling, en gång blifvit på representationens bord hvilande och för sig erhållit den nästan enhälliga meningen inom de tvenne RiksStm, hvilka den stora majoriteten af nationen valt till sina ombud, icke mätte helt och hållet dö bort och försvinna; och jag finner dertill icke något annat medel, än att R.
St. för sin del nu antaga detsamma.
Konungen har i dag, genom sin Regering, här öppet tillkännagifvit, det H.
M. anser den väckta frågan om en representationsförändring nu mera icke kunna falla, och då vi, i följd af denna öppna förklaring, äro förvissade, att H. M:s Regering, lika lifligt som reformens vänner inom nationen, önskar en genomgripande representationsförändring, Den 28 Augusti.
<J3 sä föreställer jag mig, att det skäligen icke kunde förvåna, än mindre oroa någon vän af reformen, om, efter den lifliga meningsstrid, som föregått i afseende ä det lin hvilande förslaget, Konungen, vid en noggrann pröfning af förslaget, och derest H. M. deruti funne sådana brister, som hindrade dess antagande, inför R.
St. framlade och utvecklade dessa bristfälligheter och, i följd deraf, vägrade sitt omedelbara bifall till det vigliga grundlagsförslaget i alla dess detaljer; varande H. M:s Regering sedermera i tillfälle att ännu vid innevar. riksdag föreslå en contrapropos., deri de befintliga bristerne voro undanröjda, och hvilken kunde grundlagsenlig! hvila till antagande vid en snart inträffande urtima riksdag, för beslutet hvarom endast tvä RiksSt:s bifall erfordras.
Min öfvertygelse är, att representationen endast på sådant sätt kan bespara Regeringen det stora obehaget, att i denna ömtåliga fråga taga initiativet.
Ständerne hade dä från sin sida uttalat de grundan t ser för en representationsreform, hvarvid de fästade den hufvudsakliga viglen, och Regeringen hade således en legal basis, hvarpå hon kunde bygga sitt contraförslag.
Hur mycket lättare vore det icke dä att komma öfverens om tillämpningen och detaljerna ?
Om deremot det nu disculerade förslaget vid demina riksdag varder förkastadl, så återstår ju ingen ling annat, än antingen att Regeringen sjelf skall förelägga Ständerne ett nytt förslag, eller också alt afvakta utgången af det lotterispel, som afgör votcringarne inom Coust.Ulsk.
Den förra utvägen anser åtminstone jag betänklig för en ny Styrelse ; ty antingen ser hon sig tvungen att träda mellan partierna; hon skall dä icke tillfredsställa nägoldera, ulan väcka misstroende å ömse håll; eller ock tager hon parti på en sida, och då har hon sjelf börjat att mot sig organisera en parfi-opposilion.
För hvilket fall som helst har det alltid betydliga svårigheter för Regeringen att uti ett ämne af den omfattning, som del ifrågavar., framlägga ett af henne, utan stöd af ett utaf Ständerna förut framlagdt, utarbetadt grundlagsförslag; helst Konungens propostr om grundlagsändringar icke med en bokstaf få af R.
St. ändras, utan skola antingen ofurändradt hvila lill nästa riksdag, eller ock genast afslås.
Pä dessa skäl, och då jag icke förutser någon sannolikhet att vid denna riksdag få ett förslag från Const.Utsk. framlagdt, som blefve bygdt på bättre, eller ens så goda grunder, som det förevar., anser jag mig skyldig att rösta för antagande af det nu hvilande.
Man har med rätta sagt, att det nu föredragna förslaget hvilar på en democratisk grundidé', och democratien har af de fleste utaf det 11.
Husets ledamöter, som uppträdt, fått emottaga så skarpa hugg och anfall, att jag finner mig uppkallad att uppstiga, för att några ögonblick, från democraliens ståndpunkt, betrakta aristocratien.
Jag kan här icke undgå att erinra mig några ord, som jag för nära 16 år sedan hörde yttras inom detta Hus af Hr
Lefre'n (jag tror det var första gången jag här inträdde): att Sveriges statsförfattning bör vara monar - 9i Dan 28 Augusti'. kiskt-demokratisk, för att vara stark.
Dessa ord gjorde på mig ett djupt intryck, oell jag liar sedan ofta begrundat dem saint mer och mer öfvertyga! mig om deras riktighet.
— Hvilket värde monarkien liar för Europas folkslag beliöfver icke bevisas.
De, som försökt densammas afskaffande, hafva inom kort funnit behofvet att återvända dertill.
Om democratiens förhållande till monarkien kan man snart öfvertyga sig genom blotta betraktelsen, hvem det är i samhället, som i synnerhet beliöfver lagarnes skydd, för att ostörd fortsätta sitt arbete, om icke just den mindre egendomsägaren, den mindre jordinneliafvaren, den som lefver af små capitaler och sitt eget arbete.
Äganderätten till det lilla lian liar, är för honom lika dyrbar, som den större egendomen är för sin innehafvare; lian har på samhällets strider allt att förlora, intet att vinna.
Inom arislocratien äger deremot ett olika förhållande rum.
Visserligen uppstå äfven vådor för denna, genom politisk» skakningar, men lion har äfven utsigt att derpå vinna något; det har man sett af alla de försök, som vågats, att strida med tlironen om makten.
Tidehvarfvens häfder besanna äfven, hvad jag nu haft äran yttra.
Man behöfver blott kasta en blick på Europas ställning under medeltiden.
Hvilken var det som brottades med thronellia och delade dessas spillror?
Hvilken annan än aristocratien.
Till hvilken måste Konungamakten vända sig, för att vinna en motvigt emot denna arislocrati, för att hilda ett värn mot densamma?
Jo, till demoeratien.
Med hvilkens bistånd var det väl, som Konungamakten åter uppsteg till kraft och oberoende?
Jo, medelst demoeratien.
Och var väl förhållandet annorlunda inom Sverige — huru tillgick det väl alltifrån Sverkersk» och Erikska samt
Folkungaätterne — var det icke ständigt aristocratien, som slets med Konungarne om makten, som störtade och mördade dera?
Var det icke samma arislocrati, som inkallade främmande Konungar, för att, under deras bortovaro ifrån riket, ostördt och ensamt fä herrska i landet?
Med hvilkens hjelp var det deremot, som fosterländske män återställde Sveriges oberoende?
Detta återställande, mine Hrr, börjades under Sturarne, som kallade de lägre medborgareclasserne till riksdagarne, och det fulländades af den store Konung, som hade till valspråk:
"Gud och Sveriges allmoge.”
Aristocratien undertrycktes visserligen af denne Konung, men utrotades icke; den fortsatte sina stämplingar, och hans söner och sonson blefvo dess offer.
Hvem var det väl, som vållade den unge Sigismunds afsändande lill Folén, för att uppfostras i en främmande lära, och de många skakningar, som i anledn. deraf för fäderneslandet uppkommo?
Jo, aristocratien; men hvem var det, som, jemte den yngste af den store Gustafs söner, återbragte Sverige till makt och anseende?
Jo, det var democratien.
Sedermera börjar, jag medgifver det, ett lysande tidehvarf för den Svenska aristocratien, dä den visar sig i en sådan dager, alt den aldrig förr eller sednare varit sådan i detta land och kanske icke i något annat; men dervid förekommer, att den då stod under ledning utaf en af dessa utomordentliga män, hvars like Den 28 Augusti. 95 man understundom måste söka genom flere sekler.
Lika upphöjd genom karakterens ädelhet, som genom utomordentliga själsförmögenheter, förmådde Axel Oxenstjerna att till fäderneslandets ära och nytta rikta aristocraliens verksamhet, och tillbakahålla dess tilltag att förtrycka det lägre folket; men den store mannen hann icke dö, förrän han såg aristocratien åter bemäktiga sig en svag Regent, som, snart invecklad i brydsamma förhållanden, ansåg sig böra lemna Krona och rike, och dö i landsflykt, linder Carl X ser man aristocraliens begär efter främmande rof och krigisk ära bringa honom och riket i ädamålslösa krig, hvilka visserligen slutades fördelaktigt, men delta endast genom en af dessa ovanliga naturhändelser, som ingen mensklig vishet kan förutse.
Jag har nyss talat om aristocraliens mest lysande tidehvarf — efter Carl X:des död inträffade motsatsen, — den djupaste moraliska förnedring.
Till bevis derpå vill jag ej nämna något annat, än den utväg, som vidtogs för att få fortsälta utöfningen af väldet, äfven sedan Konungen kommit till myndiga år. flon visste nog, denna aristocrati, att den verkliga makten stannar hos dem, som äro öfverlägsna i kunskaper och förstånd, och vidtog derföre, för att behålla denna makt, utvägen att uppfostra den unga Konungen i en sådan okunnighet, att han vid äldre år klagade öfver, att lian, dä han tillträdde Regeringen, knappast kunde läsa och skrifva.
Ovanliga naturgåfvor kunna dock någon gång vid mognare år ersätta barndomens vanvård, och så inträffade äfven nu.
Democralicn kallades än en gång lill hjelp, riket återvann makt och anseende, och aristocratien mäste i tysthet smida sina ränker.
Så gjorde hon ock, medan Carl XII kämpade för Sveriges ära.
Man känner detta yttrande i Rådet, när Gr.
Stenbock skulle skickas till Tyskland med en krigshär, att ”det vore bättre alt ingen enda man komme fram, än att det skulle ske under en anförare, så Konungsk.” Carl XII föll — aristocratien hade makten, och huru begagnade hon sig deraf?
Ilon bröt en efter omständigheterna fördelaktig fred, som redan var afslutad, för att, sedan våra kuster blifvit härjade, ingå en långt sämre; hon lät på andra sidan våra härar fly för underlägsna fiender och sålde vära ultramarinska besittningar; hon förstod att under det nu började tidehvarfvet, genom ränker och tillställningar, behålla makten — vi veta huru det tillgick!
Genom tryckfrihetens undertryckande, hvarigenom de valde representanterne kommo till riksdagarne obekante med ärendena, genom söndringar och framför allt genom SecretaUtsk. var den, orätt s. k. frihetstiden ingen annan än aristocraliens egen regerings.
Jag liar omtalat, huru det började detta tidehvarf; man vet huru det fortsattes och slutades.
Väl vetande, att hon icke kunde bestå utan stöd, att hon icke kunde söka detsamma hos Konungamakten, som icke fans, vände sig aristocratien till utländska makter och blygdes icke, att åt dem sälja rikets välfärd och oberoende.
An en gång uppträdde en Konung, för att, stödd på democratien, återställa Konungamaktens anseende och störta aristocratien; han vidtog dertill samma, mindre lyckliga utväg som Gärl XI, att antaga enväldet, i stället för 96 Den 28 Augusti. den föreg:de aristocratiska styrelseformen.
Det påslås dock, alt Konung Guslaf III, under sina sista regeringsår, skulle hafva varit betänkt på införandet af en democratiskt-representaliv statsförfattning — men Konungens verksamhet afbröts — Jag stannar här — jag vill icke längre fortsätta den Svenska aristocraliens historia.
Jag tror, att democralien både hos oss och i alla andra länder ganska väl kan uthärda jemförelse!! med den förra eller aristocratien.
Demoeratien, jag nekar ej dertill, har visserligen haft sina ganska beklagansvärda och afskvvärda förbrytelser; men det har varit, då folket, länge förtryckt och förslafvadt, brutit sina bojor och utkräft hämnd för sitt lidande; det bar varit dä, som den verkliga deinocraliska anarkien uppstått.
Man har förespeglat exemplet af en stat, fordom gränsande lill vår mäktigaste granne, som, till följd af den der rådande anarki, omsider upphörde att finnas.
Jag beklagar, att exemplet icke är bättre valdt: denna stat föll, just för att der ej fans något democratiskt element.
Det var den adeliga anarkien, som bragte detta land i en sådan förvirring, att det slutligen blef ett offer för sina grannar.
Man har vidare klandrat förslaget, derföre alt det utgår ifrån grundsatsen af allmänna val, i stället för slåndsval eller classval.
Man har sagt, att de särskilda intressena borde vara representerade, det ena icke undertryckas af det andra, utan alla finna sina säkra vårdare inom representationen.
Jag ber att fä fästa uppmärksamheten derpå, att det finnes ett allmänt, hela fäderneslandet och alla dess medlemmar omfattande intresse, hvilket i sig innebär alla de mindre.
Dessa särskilda intressen äro för det stora hela lika vigliga, lika oumbärliga, som t. ex. hvarje lem i en organisk kropp är det för hela kroppen.
De mindre delarnes intressen kunna således med fullkomlig trygghet öfverlemna sig ät det, som samfäldt utgör det helas; och organisationen efter den grundsats, att endast det stora allmänna intresset bör representeras, kan icke förfela att uppställa en skyddande makt för alla de särskilda intressena, såvida de för Statens välstånd äro nödvändige.
De äro det alla till större eller mindre del, om icke för något annat, än derföre att de fått uppså i landet, och deras undertryckande sedermera skulle strida mot det högsta samhällsintresset, rättvisan.
Man befarar, att ett särskildt intresse, om det icke har ett särskildt bestämdt förhållande inom representationen, skulle blifva undertryckt.
Man har i främsta rummet framställt religionen, och med skäl , som det första intresset; men detta är också det allmännaste, lika allmänt som samhället sjelf: eller äro väl Allmaktens nåd och odödlighetens hopp mindre dyrbara för hvilken ringa person som helst, än för presten?
Ilär kan således icke vara fråga om religionens, utan måhända om prestens intresse.
Det har händt under tidernas lopp, att dessa tvenne saker varit skiljaktiga, och 0111 så är, lärer det uppkommit deraf, att presterne, i mer eller mindre män, afvikit frän sin sanna bestämmelse.
Jag skulle tro, att vid sådant förhållande det lage en förtjenst i repre senta - Den 28 Augusti. 97 sentationssället, om detsamma återförde dem dertill.
Lika allmänt som religionens, lika allmänt är vetenskapernas intresse, uppfostran oell nästan alla immateriella intressen.
De materiella åter hafva visserligen sina särskilda målsmän, som tillhöra den ena eller andra näringen.
Så kan man icke neka, att ju slångjernssmidet är det intresse, som närmast rörer detsammas idkare.
Desse hafva likväl icke haft andel i representationen från längre tid tillbaka än några år sedan, men jag vågar ändå framställa den frågan lill hvar och en, aldrig sä litet bekant med våra häfder, om icke delta intresse varit omvårdadt?
Har det icke omhuldats med lagar, der välmeningen gått så långt, att den måhända understundom mera skadat än gagnat?
Sammalunda torde man finna förhållandet med andra materiella intressen.
Det som afser Staten i sin helhet, måste äfven fästa sin uppmärksamhet på dem som för densamma äro vigtiga, och i den mån de äro det i större grad, i samma mån äro de allmänna, och lemnäs dem uppmuntran och understöd; hägn lemnäs ät alla, då de icke äro skadlige.
Man hatsagt, att ståndsvalen voro bättre, derföre att Stånden utgjort den politiska frihetens vagga.
Denna premiss år ganska sann; Stånden voro visserligen den politiska frihetens vagga så till vida, att dessa Stånd funnos, när den politiska friheten i nyare tider uppstod.
Jag vill erkänna riktigheten af uttrycket, men vi veta dock, att ehuru nyttig vaggan än må vara, hon icke är gjord för alla lefnadsåldrar.
Man har vidare mot förslaget anmärkt, att det lemnade olika inflytande vid valen åt särskilda districter, som understundom icke stodo i jemnt förhållande till den antagna grunden af folkmängden; men jag torde redan hafva besvarat denna anmärkn. då jag omtalat det stora allmänna intressets förhållande till alla de ringare.
Man har vidare talat om den låga census, som förslaget omfattar, och deruti egentligen funnit de democratiska vådorna, med tillägg att denna census vore vida lägre än i något annat laud.
Likväl hvad rösten i sin helhet angår, är den icke lägre här än i England, icke eller lägre än i Norrige, tvertom högre.
(Måhända något lägre än i England, om man bestämdt efter kurs gör jemförelse!!, men denna census blir högre här, om man jeraför lefnadskostnaden härstädes med den i England.)
Man har vidare klandrat förslaget, emedan det medger ett mindre inflytande på valen, äfven åt dem, som icke erhålla hel löst.
För min del skulle jag tro, att denna omständighet snarare borde blifva ett föremål för godkännande än klander, dä den borttager den skarpa gränslinie!! mellan representerade och orepresenterade, som i några af Europas representativa Stater vålla ett vådligt missnöje hos det lägre folket.
Man har i dag åter framtagit den der stöfvelknekten, hvilken skulle utmärka den gränslinea, som är skarpt uppdragen mellan dem, som hafva valrätt och dem som icke äga någon sådan; men genom antagande af en succesivt nedgående valrätt ända till r^:dels röst, blir denna gränslinea alldeles omärklig.
Den idoge arbetaren, som börjar att 2 H. “ 13 Den 28 Augusti. samla förmögenhet och sedan småningom blir en rik och mäktig man, märker knappt när han öfverstiger gränsen mellan orepresenterad och representerad.
I sjelfva verkligheten blir denna valrättens utsträckning af ganska ringa betydelse.
De som endast hafva j (') öniels röster att aflemna, lära merendels icke infinna sig vid valen, åtminstone ganska fåtaligt; då man ser i länder, der census är vida högre, att de valberältigade ganska ofta uteblifva.
De som här gingo att begagna denna rättighet, gjorde det sannolikt blott af nyfikenhet för någon gång, oell flertalet af dem som beljenade sig deraf, kom säkerligen att utgöra en underlägsen minoritet mot de hela röslerna.
Påståendet alt resultatet skulle blifva att valmännen till en betydlig del komme att illgöras af backstugusittare, saknar således efter mitt förmenande all praktisk grund.