Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kanhända blir meningen bättre, om vid ordet ”föreskrifter” sättes punkt, och derefter följande period börjas med orden: "R. St. åligger &c.” 4i6 Den aa December f. ra.
Med orden: ”R.
St:s, i öfverensstämmelse med särskild bancolag och Rikets öfriga gällande lagar, gifna föreskrifter,” har Utsk. velat uttrycka, att de föreskrifter, R.
St. meddela sina fullmägtige, skola vara med nämnde lagar öfverensstämmande.
Lagbudet derom synes mig dock icke vara fullständigt.
Der står icke, huru förhållandet skulle blifva, om den fordrade öfverensstämrnelsen icke ägde rum.
Det är derföre, jag för min del trott, att lagen borde bestämdt innehålla:
De föreskrifter, R.
St. deras fullmägtige meddela, skola, för att vara gällande, fullkomligen öfverensstämma med grundlag, bancolag samt öfriga allmänt gällande lagar och författningar.
Ett sådant stadgande synes erforderligt för att bestämdt uttrycka, att der föreskriften skulle finnas stridande emot något gällande lagbud, der bör detta sednare tjena lill efterrättelse.
Vill man genom en ny uppställning af 72 § gifva ett ökadt förtroende till Eankens soliditet, så bör denna uppställning vara sådan, att densamma uppfyller de anspråk, som göras, och icke genom ofullständighet lemna inträde åt den tankan, att man ej velat göra lagen så fullständig, att någon utväg till densammas eluderande ej skulle finnas.
Då i 2 mom. föreskrifves, att inga andra sedlar än Bankens skola uti all Kronans uppbörd och i alla betalningar till staten emottagas, tyckes Utsk. hafva befattat sig med ett ämne, som egentligen torde hafva tillhört StatsUtskrs utlåt.
Skulle det t. ex. blifva en grundlagsvidrig handling, att Riksg.cont:s förfallna obligationer finge i Kronans uppbörd emottagas?
Det i nuvar.
Reg.F:s 72 § befintliga stadgande, att
Bankens sedlar måge lika med mynt i Riket erkännas, tyckes vara vida bättre; ty det uttrycker, efter milt omdöme, endast, att
Bankens sedlar skola såsom god betalning emottagas, men frånkänner icke emottagaren rättigheten att äfven såsom god betalning emottaga annan valuta.
Rättast vore kanske, om mom. erhölle följande lydelse: ”R.
S t:s Banks sedlar skola, vid anfordran, med metalliskt mynt efter ordalydelsen inlösas, och skola, under sådant vilkor, lika med mynt i all betalning emottagas och godkännas.”
Det torde vara slätt bestäldt med Bancoverket, om dess sedlars credit ej annorledes än genom ett monopolium kan upprätthållas.
Uti 3:dje morn. stadgas, att beslut om sedelstockens förhållande till metalliska inlösningsfonden må ej kunna vidtagas, med mindre samtliga RiksSttn äro derom ense.
Om härmed åsyftas att vinna någon garanti derför, att R.
St. ej vidare utgifva sedlar utan valuta och derigenom bringa Banken på obestånd, så fruktar jag högligen, att ändamålet icke vinnes; ty beslutet om sedelutsläppningen behöfver alldeles icke Den 22 December f. m. 4*7 icke innefatta något ord, som omtalar förhållandet emellan sedelstocken och inlösningsfonden, och då går ett sådant beslut, af 3:ne Stånd taget, lika väl hädanefter som hit tili— tills i verkställighet.
Ville man åter i stället sätta beslut, som förändra förhållandet emellan sedelstocken och inlösningsfonden, så skulle väl sådant närmare uttrycka hvad som menas; men då skulle under denna kategori kunna hänföras största delen af de beslut, som röra Bankens för valtning.
För min del har jag trott, att då man ej lämpligen kunde förbjuda all förändring eller rubbning i förhållandet emellan sedelstocken och reella fonden eller stadga, att ej vidare några sedlar utan emot metallisk valuta finge utgifvas, funnes det ingen annan garanti genom lagstadgande emot missbruk af R.
St:s förvaltningsrätt i detta afseende, än att lemna Konungen rättighet att, om han finnér ett af R.
St. i afseende på Bankens förvaltning fattadt beslut vara sådant, att Bankens bestånd derigenom äfventyras, genom vägrande af sitt samtycke hindra verkställigheten af beslutet, eller, med andra ord, att Konungen tillerkännes veto i sådana frågor, som angå lifgifvande af Bankens sedlar annorlunda än emot inlemnadt metalliskt mynt.
Någon våda af att lemna Konungen ett sådant veto har jag ej kunnat upptäcka; men Konungens pligt torde i första rummet vara att vaka deröfver, att staten upprätthålles, och att ej medborgare i deras lagliga rättigheter förnärmas.
St. genom deras föreskrifter vållade, att Banken blefve oförmögen att fullgöra sina betalningsskyldigheter, så vore saken icke i allo hulpen derigenom, att R.
St. sammankomma och anslå medel till honorerande af Bankens skulder.
Under tiden kunna följderna af Bankens förlorade credit hafva haft högst menliga följder för statens säkerhet och välstånd, eller bringat mången medborgare i förlust och lidande, och det synes mig vara både orätt och oklokt att betaga Konungen laglig magt och myndighet att förekomma ett sådant tillstånd.
Det är derföre jag, för min del, hos Utsk. föreslagit följande stadgande: "Fatta R.
St. i afseende på Bankens förvaltning något beslut, hvarigenom
Bankens sedelstock skulle komma att i någon mån ökas, utan att Banken erhölle fullt motsvarande tillskott af metalliskt mynt, må detsamma ej verkställas, utan att beslutet förut blifvit hos Konungen anmäldt, och Konungen dertill sitt bifall lemnat.
Finner Konungen beslutet vara för Bankens bestånd vådligt, vare detsamma till all kraft och verkan förfallet.”
Någon annan tillförlitlig controll emot de missbruk, som ofta, troligen utan skäl, befaras af R.
St:s fria för valtningsrätt öfver Banken, bär jag ej kunnat utfinna, och befarar högeligen, att hvad Utsk. i denna del föreslagit, icke tillfredsställer allmänhetens väntan. 17 H. 53 D eu 32 December f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum lomme att fortsättas kl. 6 på e. m. Gr. Posse, Arvid: Constit.Utsk. har i dess nu föredragna betänk, ganska riktigt antydt, att ändamålet meden förändring af 72 § Reg.F. bör vara att åstadkomma stabilitet i bancolagstiftningen och en grundlagsborgen för bancoförskrifningarnas enahanda giltighet med det motsvarande myntet, äfvensom trygghet i afseende på en oafbruten inlösning.
Till en del torde detta ändamål kunna vinnas genom det förslag till redaction, som Utsk. afgifvit; men jag tror icke, att detta förslag är tillfyllestgörande.
Det har sina brister, hvilka af Hr Stråle i det nyss upplästa memor. blifvit anmärkta, och jag således icke behöfver ytterligare framställa.
Jag inskränker mig vid detta tillfälle till att endast fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att BondeSt. antagit ett förslag till redaction, som jag tror i det närmaste öfverensstämma med hvad Hr Stråle önskat, och hvaruti bristerna uti förslaget i möjligaste mån blifvit undanröjda.
Jag anhåller, att detta förslag må blifva uppläst och att Hr Gr. o. Landtm, ville till R. o. Ad. framställa propos. till detsammmas antagande såsom gemensam tanke, endast med den förändring, alt deruti uteslutes, hvad BondeSt. yttrat om riksg.sedlarnas emottagande i Kronans uppbörd; ty sådant bör ej stå i grundlagen, enär dessa sedlars tillvaro är tillfällig och det ej kan komma i fråga, att de ej skulle mottagas lika med b:cosedlar, så länge de äro i omlopp.
Upplästes ett prot.utdr. från BondeSt. af d. 18 dennes, af innehåll, att Ståndet återremitterat Conslit.Utskrs memor.
N:o 72, med den af Ståndet såsom gemensam tanke förklarade anmärkn., att 72 § Reg.F. erhåller denna lydelse: ”R.
St:s Bank förblifve under R.
Sl:s egen vård och ga"ranti, så att den må ostördt förvaltas af de fullmägtige, "hvarje RiksSt. dertill förordnar, efter R.
St:s, i öfverensstämmelse med särskild bancolag och Rikets öfriga gällan"de lagar, gifna föreskrifter; och åligger R.
St. att fylla "den brist, som möjligen kan uppstå i Bankens tillgångar, "för fullgörandet af dess, genom Jag, stadgade förbindelser." "R. St:s Banks sedlar skola, vid anfordran, med metalliskt mynt efter ordalydelsen inlösas.
Dessa sedlar, äfvensom riksg.sedlarna, så länge de fortfara, skola uti all "Kronans uppbörd och i alla betalningar till staten emotta"gas lika med Rikets metalliska mynt.” "Beslut om sedelstockens förhållande till metalliska in"lösningsfonden, äfvensom i frågor om Bankens skuldsätt"ning, må ej kunna vidtagas, med mindre samtliga Rikssten och Konungen derom blifva ense.
I alla öfriga frå"gor, rörrde Bankens vård, rörelse och förvaltning, galle "lie RiksSt:s sammanstämmande beslut; men stadna två Stånd Den 11 December f. m. ''emot två, förblifve vid hvad förut finnes stadgadt;” och skulle y5 § Riksd.Ordn. i öfverensstämmelse med denna Ståndets gemensamma tanka förändras.
I den af Constit.Utsk. föreslagna redaction till 72 § Reg.F. förekommer åberopandet af en bancolag på a:ne ställen.
Det finnes väl redan en bancolag af d. 1 Mars )83o; men under loppet af denna riksdag har fråga blifvit väckt om ganska väsendtliga förändringar i densamma eller en alldeles ny bancolags antagande, och BancoUtsk:s derom afgifna betänk, hvilar nu på R. o. Åd:s bord, samt lärer i dag förekomma till afgörande.
Jag anser för angeläget, att lagar ronde samma ämne, ehuru de hafva olika benämning, stå i öfverensstämmelse med hvarandra, och i detta fall är det så mycket angelägnare, att bancoJagen och 72 § äro i full harmoni med hvarandra, som bancolagen enligt Utskts förslag skulle erhålla en slags egenskap af grundlag derigenom, att den ej finge ändras utan alla 4 RiksSt:ns beslut.
Jag skulle derföre, för min del, våga hemställa, om icke det vöre lämpligt alt uppskjuta discussionen öfver 72 §, lills R.
St. fattat deras beslut i afseende på den möjligen blifvande bancolagen.
Om bancolagen, i öfverensstämmelse med hvad BancoUtsk. föreslagit, icke skulle komma att förändras, så finner jag, för min del, att, i vissa ganska väsendtliga delar, den nu föreslagna redactionen af 72 § ej komme att öfverensstämma med bancolagen af d. 1 Mars i83o, och jag vill, såsom exempel derpå, endast åberopa det af Utsk. i 1 mom. af oftanämnde § föreslagna tillägg, "att R.
St. åligger att fylla den brist, som möjligen kan uppslå i Bankens tillgångar för fullgörandet af dess genom lag stadgade förbindelser.” Naturligtvis har Utsk. åsyftat att gifva en bestämdhet åt R.
St:s skyldighet att uppfylla sina förbindelser att betala de skulder, som Banken möjligen kan äga; men detta finnes äfven omtaladt i i83o års bancolag, och der är stadgandet icke så bestämdt.
Jag vill påminna mig, att der föreskrifves, att när Banken ej kan inlösa sina förbindelser, skall K.
M. först höra vissa auctoriteter och sedan vidtaga de åtgärder, K.
M. finner lämpliga, sammankalla Ständerna etc.; men bancolagen uttrycker icke bestämdt, alt Ständerna äro skyldiga att inlösa Bankens förbindelser.
Detta stadgande finner jag utgöra en väsendtlig del af bancolagen samt af 72 §, och tror jag derföre, att denna bestämmelse bör vara uttryckt på alldeles lika sätt i båda dessa lagar.
För att få enhet i dessa fall är det, efter min öfvertygelse, bäst att uppskjuta denna fråga, tills det blir bestämdt afgjordt genom alla RiksSttns beslut, huruvida någon ny bancolag kommer att blifva gällande eller icke; och jag får hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla örn propos., huruvida Ståndet vill lemna sitt samtycke till ett sådant uppskof. 420 Den 22 December f. m.
Innan jag ingär i något yttrande öfver förevar, förslag till förändring af 72 § Reg.F., tager jag mig friheten anhålla, alt Hr Gr. o. Landtm, ville till R. o. Ad. framställa propos., huruvida R. o. Ad. instämmer i den siste talarens åsigt, att frågan bör uppskjutas, tills R. o. Ad. kommit i tillfälle att yttra sig öfver det af Banco- och LagUtsk:n afgifna betänk, i anledn. af de väckta frågorna om en ny lag för R.
Det är just i anledn. af Hr Hjärnes begäran, att detta ämne måtte uppskjutas, tills R. o. Ad. pröfva!
Banco- och LagUtsk:ns betänk., rör:de bancolagen, sotn jag begärt ordet.
Jag utber mig att fä fästa uppmärksamhet derpå, att det lärer vara 3:dje gången, som detta mål nu föredrages, och deraf följer, enligt 49 § Riksd.Ordn., att det skall afgöras.
Dessutom torde jag få lemna den upplysning, att, såvidt jag kan inse, denna fråga icke är beroende af, huru R. o. Ad. afgör frågan om bancolagen, emedan den ifrågavar. redactionen endast åberopar den särskilda bancolagen, och denna lag, hurudan den än må vara, icke gör någon annan ordställning i grundlagen nödig.
Derförutan lärer här inträlFat, att 3:ne Stånd redan bifallit Banco- och LagUtsk:ns betänk, om bancolagen, i följd hvaraf det kommer att förblifva vid den bancolag, som nu finnes.
Vid sådant förhållande, och då i nu gällande bancolag ej står utsatt, att R.
St. skola fylla den brist, som i Bankens tillgångar kan uppstå, är det af största vigt, att detta uttryckes i grundlagen, såvida vi ej vilja erkänna, det vår mening icke är att honorera Bankens förbindelser.
I det redactionsförslag, som BondeSt. uppgifvit, kan jag icke instämma, utan får jag på det högsta varna deremot.
Ståndet har föreslagit, att Banken ej skall kunna skuldsättas utan Konungens sanction å det beslut, R.
St. derom kunna fatta, då likväl R.
St. äro, på ett annat ställe, förbundna att fylla den brist, som i Bankens tillgångar kan uppkomma.
Om nu en sådan brist ej skulle kunna fyllas utan skuldsättning, och Konungen icke dertill gåfve sitt samtycke, huru skulle väl då bristen blifva fylld?
Samma auctoritet, som har åliggandet att fylla bristen, bör väl också hafva rätt att fullgöra detta åliggande, utan medverkan af enfannan auctoritet.
Dessutom synes mig en annan sak vara ytterst betänklig.
I Utsk:s förslag heter det: ”Dessa och inga andra sedlar skola uti all Kronans uppbörd och i alla betalningar till staten emottagas lika med ”Rikets metalliska mynt;” men BondeSt. har uteslutit orden och inga andra, samt sålunda medgifvit, att privatbankssedlar och andra dylika papper skola kunna få emottagas i Kronans uppbörd.
Jag hemställer, hvad följden deraf skulle blifva.
Man kan väl säga, alt det beror på R.
Den aa December f m.
4ai att åt dylika sedlar medgifva en sådan gångbarhet; men jag anser denna gångbarhet
,-å vådlig, att jag tror grundlagsstiftningen böra betaga R.
St. möjligheten att vid en riksdag fatta ett sådant beslut.
Jag får derföre varna mot instämmande i BondeStts förslag, hvilket jag på det högsta afstyrker.
Uti Hr Cederschjölds sisla anmärkn. instämmer jag fullkomligt.
Jag vågar nästan tro, att ett misstag förorsakat uteslutandet af de i Utsk:s förslag intagna orden: inga andra sedlar, och anser nödvändigt, att de bibehållas.
Jag får derjemte göra en annan anmärkn. emot det af BondeSt. antagna förslag.
Der står, att i 2Jne uppgifna fall K.
M:s sanction och alla 4 RiksStms sammanstämmande beslut skall erfordras för att åstadkomma förändring, nemi. i fråga om Bankens skuldsättning och proportionen emellan sedlar och metalliska fonden.
Jag skulle tro, att det icke vore nödigt att i dessa frågor begära mer än vanlig pluralitet hos R.
St., eller 3 Stånds beslut;,men jag vill icke opponera mig emot, alt det 4-de Ståndets samtycke nämnes såsom erforderligt, endast det sker med ilen inskränkning, som i hevi!ln:smål är stadgad, nemi, att den fråga, hvari det 4;de Ståndet ej vill förena sig med de öfriga, skall med R.
St:s rätt afgöras af förstärkt TJtsk.
Det är ej att förmoda, att BondeSt:s mening kunnat vara, att hvarje
Stånd skall hafva särskildt veto i dessa frågor.
Jag finner rätt, att hvardera statsmagten på sin sida må äga veto; meri att lemna särskildt veto åt hvarje Stånd, tror jag vore en onödig försigtighet, som skulle leda derhän, att Bankens affärer ej kunde bringas till slut.
Det lärer väl ej i detta fall vara mera magtpåliggande att begära ett veto, än i bevi!!n:sfrågor, deri förstärkt TJtsk. slutligen afgör, hvad RiksSttn ej kunnat blifva ense om.
Jag anhåller, att R. o. Ad. måtte taga detta i öfvervägande; och måhända vore det nödigt, att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanka förklarade äfven det tillägg, att med dessa 4 Stånds sammanstämmande beslut meningen är densamma som i bevilln:smål, eller att frågorna slutligen gå till förstärkta Utsk:s afgörande, derest RiksStms meningar ej kunna sammanjemnkas.
Då flera talare nu ingått i discussion öfver det af Constit.Utsk. uppgjorda redactionsförslag, anhåller äfven jag att få derom yttra mina tankar.
Hvad i mom. beträffar, finner jag Constit.Utsk:s förslag vara till alla delar lika antagligt som den af BondeSt. föreslagna redaction.
Hr Stråle har ansett, att efter orden gifna föreskrifter borde sättas punkt, samt att de följande orden: R.
St. åligger, borde börja en ny period; men så vidt jag kunnat fatta meningen af Utsk:s förslag, innehåller i mom. deraf endast en definition på hvad som förstås med R.
St:s egen vård och garanti.
St:s egen vård förstås 4^3 Den 33 December f, m. nemi., att Banken ”må ostördt förvaltas af de fullmägtige, hvarje Stand dertill förordnar, efter R.Strs, i öfverensstämmelse med särskild haneolag och Rikets öfriga gällande lagar, gifna föreskrifter;” med R.
St:s garanti menas åter, att ”R.
St. åligger fylla den brist, som möjligen kan uppstå i Bankens tillgångar för fullgörandet af dess genom lag stadgade förbindelser.”
Ilr Stråles derjemte gjorda anmärka., att uti grundlagen borde uttryckas, att R.
St:s gifna föreskrifter skola, för att vara till efterlefnad förbindande, stå i öfverenstämmelse med allmänt gällande lagar, anser jag icke vara af synnerlig vigt.
Hr Stråles afsigt med detta tillägg synes vara, att K.
M. må kunna förekomma dessa föreskrifters verkställighet, såvida desamma icke skulle vara öfverensstämmande med ifrågavar. lagar.
Men då det måste vara en gifven följd af den ordställning, Utskts förslag innehåller, att föreskrifterna upphöra att vara gällande, då de ej öfverensstämma med särskild bancolag och Rikets öfriga gällande lagar, torde detta tillägg vara öfverflödigt.
Hvad andra punkten beträffar, finner jag, lika med hvad Hrr Cederschjöld och Lefren yttrat, BondeSt:s anmärka. vara högst oriktig och vådlig.
Om man nemi., såsom BondeSt. tyckes vilia medgifva, skulle tillåta, att sedlar, utgifna af andra banker än slatsbanken, finge emottagas i Kronans uppbörd, så skulle dessa sedlar vinna samma egenskap af mynt, sorn statsbar.kens sedlar nu äga, hvilket åter, enligt min öfvertygelse, kunde på ett för realisationens bestånd menligt sätt komma att ur rörelsen uttränga 11* det sedelmynt, som nu utgör nästan enda varumätaren i landet.
Hr Stråles förslag, att den gamla redactionen i denna del af 72 § mätte bibehållas, kan jag icke heller biträda.
Skillnaden emellan den gamla och den af Utsk. nu föreslagna nya redactionen består deri, att enligt den gamla äro Bankens sedlar mynt och mäste, intill dess R.
St. annorlunda förordna, af hvar och en derför erkännas; men enligt den nya redactionen deremot är icke någon Svensk medborgare skyldig alt i liqvid godkänna Bankens sedlar, men staten förklarar sig likväl vilja i sina liquider såsom mynt emottaga de sedlar, R.
St. låtit utgifva.
Tredje punkten innehåller:
”För bancolags stiftande eljer ändring fordras alla fyra RiksStms samtycke och Konungens sanction.” Jag kan icke inse, att baricolag är särdeles vigtigare än allmän civillag och criminallag, och tror derföre, att det vore tillräckligt, om för btcolags likasom för annan lags stiftande endast erfordrades R.
St:s genom 3:ne
Stånds bifall uttryckta samtycke och Konungens sanction.
Vidare föreslår Utsk.: ”Beslut om sedelstoc kens förhållande till metalliska inlösningsfonden må ej kunna vidtagas, med mindre samtliga RiksSt:n äro derom ense. ”
Detta stadgande anser jag nyttigt och nödvändigt, Den 22 December f. m. 423 emedan sådana beslut möjligtvis, i följd af den It.
St. för Banken åliggande garanti, kunna föranleda till ökande af allm. beviiln.; och samma skäl, på grund hvaraf samtliga RiksSt:n skola deltaga i beslut om allm. beviiln., böra således äfven vara gällande i fråga om sedelemissioner från Banken.
Konungens sanction å ett sådant beslut är, enligt min åsigt, ej behöflig, utan anser jag, att, då R.
St. äro skyldiga att ersätta den brist, som i Bankens tillgångar kan uppstå, del bör vara deras ensak att bestämma sedelstockens förhållande till metalliska inlösningsfonden.
Detta bestämmande är visserligen icke hädanefter för innehafvarne af Bankens sedlar af så stor vigt som hittills, sedan man i lagen uttryckligen stadgat, att R.
St. ovilkorligen äro skyldiga att fylla den brist, som kan uppkomma.
För öfrigt, och i öfverensstämmelse med hvad jag redan yttrat rörrde btcolags stiftande, finner jag någon förändring i 75 § Riksd.Ordn. icke behöfvas.
Deremot skulle jag tio, att början af ifrågavar.
72 § r mom. borde ändras och erhålla följande lydelse: ”R.
Sirs Bank förblifve under R.
St:s egen vård oell garanti, så att den må ostörd förvaltas af den deröfver af R.
St. tillsatta styrelse, efter R.
St:s” etc.
Då man nu vill för denna § besluta en ny redaction, bör man val göra denna redaction i alla hänseenden så fullkomlig som möjligt.
Men så länge nuvar. stadgande fortfar, att hvarje Stånd skall inom sig tillsätta fullmägtige för att styra Banken, anser jag en fullt ändamålsenlig reorganisation och förvaltning af densamma alldeles overkställbar.
Efter min tanke bör derföre 72 § vid dess nu ifrågavar. förändring så redigeras, att den ej vid en kommande riksdag behöfver för vinnande af berörde ändamål omredigeras.
Jag vet visserligen, att, om också den ändring, jag nu vågat föreslå, blifver antagen, qvarstår dock i 66 § Riksd.Ordn. samma stadgande, eller att 3 fullmägtige af hvarje Stånd skola utses till Bankens förvaltning; men på det 66 § må framdeles, då fråga derom väckes, kunna i öfverensstämmelse med min nu yttrade åsigt undergå en behöflig förändring i detta afseende, utan att 72 § Reg.F. då återigen må behöfva omredigeras, anser jag det vara nödigt och riktigt, att sistnämnde § nu erhåller en så fullständig redaction, att densamma äfven i sådan händelse kan qvarstå oförändrad.
Då det är möjligt, alt det kan vara Hr Gr. o.
Landtnäs mening, att, ehuru discussionen i sjelfva saken redan fortgått, framdeles framställa den propos., hvarom jag anhållit, har jag ansett mig böra uppstiga för att återtaga denna min begäran, sedan Gr.
Posse upplyst, att 3 Stånd antagit Banco- och LagUtsktns betänk., rör:de förslag till lag för Banken, och det således nu är bestämdt, att någon vidare lagstiftning i detta afseende ej vid denna 4a4 Den aa December f. m. riksdag kommer att äga rum, utan lagen af d. t
Mars i83o kommer att tillsvidare blifva gällande.
Hvad jag ansåg såsom ett hinder för att stadga min öfvertygelse i detta ämne, har således försvunnit och bör ej uppehålla närvar, frågas pröfning.
I sjelfva saken vill jag för närvar, uppskjuta mitt omdöme.
Om ett förslag blir hvilande till nästa riksdag, äger jag, kanhända, då en röst vid förslagets afgörande.
Posse: Hr Stuart har icke velat godkänna den af Hr Stråle emot i mom. af ifrågavar. § gjorda anmärkn.
Jag medger, att Constit.Utsk:s förslag innehåller alldeles detsamma, som Hr Stråle ansett det böra innehålla; men jag kan icke heller förbise, att Utsk:s förslag innehåller en bestämd omening, och det är den, som Hr Stråle velat undanrödja och som bör undanrödjas.
I afseende på 2 mom. har hvarken Hr Cederschjöld, Hr Lefre'n eller Hr Stuart velat godkänna BondeSt:s åtgärd att utesluta orden inga andra sedlar; men jag ber få fästa uppmärksamhet derpå, att de skäl, dessa Hrr för denna mening framställt, icke äro fullkomligt riktiga, ty BondeSt. har icke beslutat, att andra sedlar, än banco- och riksg.sedlar, skola i uppbörden mottagas, utan endast genom redactionsförändringen lemnat en möjlighet för framtiden att kunna mottaga andra sedlar, i händelse de finnas så säkra, att Kronan med dem kan vara belåten.
Jag vet icke, hvarföre man skall antaga, att i Sverige ej kunna komma att finnas andi a i handel och vandel gående sedlar än Bankens, som äro fullt säkra, och hvarföre man skall göra sig så säker derom, att man genom grundlag vill stadga, det endast Bankens sedlar skola i uppbörden emottagas.
Jag tillstyrker på det hogsta, att BondeSl:s förslag i denna del må antagas, på det att det i en framtid må vara möjligt att i uppbörden mottaga andra sedlar än statsbankens, såvida de äro säkra.
Frågan beror dessutom på K. M., som icke lärer åtnöja sig med att i uppbörden erhålla andra sedlar än de, som hafva full valuta.
Hr Cederschjölds anmärkn., att K.
M:s beslut ej borde erfordras i fråga om Bankens skuldsättning, dr visserligen riktig, såvida man kan föreställa sig möjligheten deraf, att Begeringen ville förvägra R.