Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hittills har jag ansett mindre tänkbart att, till förknappning af ett så ringa belopp, något indragnls infall skulle afhöras, än alt man tänkte sig utväg lill förlängande af den korta öfningstid, hvaraf Utsk. heintar ett — ja, sitt enda skäl; ty det emot införlifvandet med bevärm, hvarutur just jägarne till större delen anvärfvas, är grundfalskt, till bannlysande utur en aimee, der de ovedersägligen förtjena bibehålla sitt rum.
Jag vädjar derom till här närvar, vapenbröder, och ser med glädje ibland Don 7 Maj e. ra. oss dem, som, fordom stridande i regitets leder, nu lika säkert dela åsigter med mig, som dessa, efter den kännedom jag derom inhemtat, äfven ådagaläggas af aktningsvärda ledamöter i tvänne andra Stånd.
Ofvanantydda skäl emot regitets tilIvarö är för öfrigt just ett, som tvertom talar för dess bibehållande; ty som , enl.
Utskls betänkis ordalydelse, arme'ens korta öfningstid ”för så väl stam som beväring, ” icke kan läggas regitet till last, måste sättet, hvarpå denna ringa tid användes, tvertom rättvisa befälets skicklighet och nit, samt truppens aldrig felande goda vilja att aftjena de 10 rldr, som är jägarens enda ärliga inkomst, emot skyldigheten att, på egen kost, infinna och äfven bekosta sig å det årliga >4 dagars mötet.
Man skulle i ett annat land icke sätta tro till det hittills icke annorstädes lösta problemet, att ett regite kan existera, så organiseradt som detta, och fcfr så billigt pris, samt alt under de sednare r4 åren icke flera än 6 personer — hvaribland i underofficerare för någon tids uteblifvande — blifvit ställde under tilltal vid krigsrätt.
Måhända har någon irring i detta fall åstadkommit, att det anses mindre tjenligt att införlifva bevärln med regitet , ehuru officiella handlingar ådagalägga, att för oärlighet dömde personer genast ur rullorna blifvit afförde.
Befälet vid detta regite, deraf till och med yngsta capitainen förtjenat medalj jemte annat hederstecken för sista fälttåget i Tyskland och Norrige, samt chefen är fördelaktigt känd, sedan den ärorika Finska striden , har ovedersägligen rättighet att icke taxeras för oöfvadt, och jag fruktar, att för sent skall en dyrköpt ånger följa på fullföljande af de mått och steg, jag nu söker förekomma; ty långt ifrån, att indragnln , sorn Utsk. föregifver , ”på nytti”gare sätt korinne armeen till godo,’’ skulle dess tjenstbarhet derigenom förminskas.
Huru mycket man än reglementerar om jägare-divisionerna vid infanteriet, huru mycket detta än må öfvas i spridd ordning, måste ett egentligen såsom jägare med intelligens datradt helt regite alltid saknas, om det ifrågavar. k o remne att upphöra.
Jag kan derföre, med aktning som medborgare, med tacksamhet såsom flerfalldigt skattdragande, för Utskls hushållsanda och omtanke att äfven minska mina utgifter, dock icke småaktigt eftersträfva , att sådana anslag, som böra qvarstå, såsom oundgängliga för det helas bibehållande, i någor måtto förminskas ; och jag lugnas af den — jag förmodar icke förmätna — öfvertygelse, att den erfarna hand, som, enl. i4 §m Reg.Fin , allena sköter om krigsmakten till lands och sjös, samt, så vidt jag kan fatta 62 §ln Reg.Fln och 3o §;n Riksd.Ordn., endast är skyldig att låta använda 3idje och 4:dje hufvudfitlarnes anslag för armeens och flottans beliofver , men icke alt emottaga föreskrifter t. ex. ens om värfvade armeens fördelning iiti artilleri, cavallen, infanteri och jägare, aldrig Den 7 Maj e. ra. 373 skall tillåta den nu ifrågavarandes afskiljande från detta sednare vapen.
Jag tror i öfrigt, raine herrar! alt den ömsesidigt raedgifna obetydliga kostnadens sparpenning skall länge blifva ännu obetydligare; ty då, efter sjelfva Utskts förslag, manskapet icke bör och i allt fall icke kan, förrän efter uttjcnl capitulation , afskedas, skall för 100 rekryter, sora detta år, liksom vanligen de föregrde, tillkomma eller recapitulera, 6 år erfordras, hvarunder deras förmåner måste dera förunnas, liksom, intill skeende successiv afgång, åt de öfrige circa 5oo man, hvarförutan summan, när den i en framtid komme atf i circulationen brista, icke heller torde blifva utan inverkan på det län, derifrån-, med undantag af 3o man från Dahlslands- och Nerikes-gränserna, alla nuvar. jägare äro hemtade och emellan vapenöfningarna lör — med beräkning af sin jägaresold — nedsalta dränglöner gagna sina arbetsbehöfvande husbönder, hvaremot desse samme efter reductionen torde med hustrur och barn nödgas betlande kringstryka i provinsen.
Ju mera jag analyserar ställningar och förhållanden, ju mera öfvertygas jag, att om man, i stället för snörp-systemet, ville påtänka att med det utomordentliga anslaget af några hundrade r:dr bereda detta regtte någon öfverensstämmelse med bevärts-manskapets samlings- och marscherings-sätt till och från mötena, samt lika underhåll derunder, emot indraga, af de s. k. inqvarterts-penningarna, 2 r:dr 24 sk. perman, hvilket jag föreslagit; så skulle de ofullkomligheter försvinna, som ännu måhända vidlåda regttet, oaktadt befälets bemödanden.
Hvad det sistnämnda beträffar, torde kostnadens historia vid sednaste indragna värfvade regite, som likväl skedde på möjligen hushullsaktigaste sätt, vara alltför väl känd, för att här behöfva upprepas; men emedlertid mäste väl delta befäl åtnjuta rättvisa och gällande lag , samt således bibehållas under lifstiden vid sina löneförmåner, hvarföre jag måste göra anmärkn. emot de principer för denna rcduction, som StatsUtsk. vill göra gällande, men som, efter mitt sätt att se, äro ganska obilliga.
Vid regttct finnes ingen mer än öfversten, som t jent öfver 3o år, men deremot har hans 42:a tjenstår nu ingått; och han skulle således få åtnjuta uti hel lön 866 r:dr 32 sk. btco, då han nu afdankas, sedan hans pension afdrages, som är en besparing,hvilken han sjelf, ickeStatens frikostighet, gjort honom.
Sedermera hafva 12 t jent öfver 25 år, hvilka f:delar, och 46, sorn tjent under 25 år, dem endast hälften af lönen, tillerkännes.
Om compagni-ehefs passevolance-förmåner omnämnes intet i e rs ä11 n i n gs- v ä g, blott medgifves, alt rubbning icke genast kan verkställas uti med dem afslutade passevolance-contracter.
Dessa innehålla likväl, alt, vid passeyo-r lancens upphörande, lämplig ersättning skall tillfalla compagni-cheferne, hvilkas löneförmåner äro i passcvolancen så bestämdt påräknade, att de årligen derföre betala beviilnts - 3?
4 Den 7 Maj e. m. proc., såsom för löner på slat.
Då det är en bevislig sak, att dessa, för hvarje grad vid detta reg:te, äro betydligt mindre än i den öfriga armeen, så blir ersättningen för denna personals framtida förhoppningar, utståndua mödor, förnött helsa och krafter, så ringa, synnerligast för dem, som skulle få åtnjuta blott -ftdels eller ^ lön, att jag icke kan prisa StatsUtskts ädelmod emot dessa, som för sig och sina familjer endast få tiggai estafven till souvenir eller belöning för mångåriga tjenster emot deras och Utsk:s gemensamma fädernesland, helst då Utsk. vill ockra till förmån för statsverket, med afdrag af pensioner, hvilka individerne sjelfve, med försakelse af egna knappa tillgångar, beredt sig i den dem, icke Staten tillhörande sparbank, som kallas arméens pensions-cassa.
Icke heller har i betraktande tagits, att de yngre och ännu tjeostbare personer, som icke ämna taga afsked, utan vinna placering på andra reg:ten, der de oskyldigt skola, minst sagdt, göra förtret och skörda obehag, genom denna reduction tvingas ur planen för sin locala tarfliga bergning, och belastas med ökade depenser genom ny uniforms-equipering samt flyttning och förändrad vistelseort.
Mig tyckes derföre, att desse, såsom en remboursement för dylika ofrivilligt iråkade påbjudna kostnader, åtminstone böra i några år få uppbära innehafvande lön, om äfven de inträda på stat vid annat reg:te, der de möta kostsammare tjenstgöring och mindre utsigt till framtida bergning.
— Statens pligt är, om den oförskyldt risar sitt barn, att äfven lisa det — d. v. s. bereda sin vinning af reductionen, så att den icke sker blott på bekostnad af individen, som hvarken med förtjenster kunnat motverka eller med oduglighet beredt sin olycka.
Denna medfart får ännu en annan personal af min fördelning förvänta, nemi. staben och dépot-befälet af Lifregtts Husarer, emot hvars indragning, liksom Jägare-regttets, jag protesterar, såsom ett våld, som icke ens kan få den ursägt, att vara fotadt på geographisk kännedom, då väl ingen kan tänka sig rimlighet uti, att — numera icke under och af samma förhållanden, som fordom möjligt och föranledt — förena under ett befäl 2 corpser, som förlagda, den ena uti Gefle, Upsala och Stockholms län, och den andra, från ett hörn af Nyköpings genom Örebro län nedan om Mariestad, afskäras i sina comunicationer utaf den mellanliggande i Nyköpings läns öfriga del och Westmanland roterade Lifreg: ts Grenadier-corps.
Alt Utsk. sjelft varseblifvit besynnerligheten af detta förslag, framlyser visserligen uti den not, der grenadierernes framtida uppsittning framkastas till botemedel; men detta recept hoppas jag afklippes, likasom bela sammanslåendet, då sunda förnuftet motsätter sig den irrationella metoden att låta ömsom upp- och afsitta i nuvar. skick brukbara trupper, h. e. från infanteri lill cavallen och tverlom ad libitum förändra corpser.
Detta är D e 11 7 M a j e. ra. 3^5 rätta sättet att för alltid bibehålla dem uti rekryt-tillstånd och det usla militäriska skick, som StatsUtskts endast financiella åsigter skola för hela armeen göra ohjelpligt, om detta betänk, icke ogillas efter den återremiss, hvarom jag vördsamt anhåller, med dessa anmärknlrs bifogande.
Jag anhåller till slut få lill Utsk. aflägga min varma tacksägelse för medgifven nödvändighet af utsträckt, isynnerhet bevärlns, vapenöfning, men stannar dervid, för att icke missbruka Ståndets tålamod, till dess att vid statsreglerms slutliga uppgörande utrönes, om förbättringen icke kan grundas på annat än sådana indragningar, utöfver de, endast vid indelta armeen, redan verkställda, som jag måste afstyrka, neli i stället lillvagabringas genom riktigt användande af kända besparingar.
Jag tror, att med dem kunna exercis-sqvadroner och compagnie!.- åstadkommas, som blifva nödvändiga som depot, för att bibehålla armeen vid behöflig öfning och styrka, såsom Utsk. äfvenledes, i afseende på de förra, behagat inse — med dem icke mindre bevärms, än den öfriga armeens vapenöfning utvidgas, med ledning af ännu icke föredragna betänk.
N:o 52, ang:de mötes-passevolance-afgif ten.
Det nu förevar, betänk, innehåller tvänne lika vigtiga, som till behandlingssättet skiljaktiga delar; den ena, reglcrm af tredje hufvudtiteln, den andra, organisationen af försvarsverket till lands.
Flere talare hafva redan vidrört det rent formella af frågan.
Jag har äfven i ett föregående plenum haft tillfälle att utveckla mina åsigter rörtde StatsUtsk:s sätt att betrakta sitt åliggande och sin pligt att uppfatta frågorna ur deras ekonomiska synpunkt.
Slutligen äro flera reservationer i afseende på det hela vidfogade, som gifva stöd åt den åsigt, jag bekänner mig till.
Under åberopande af så väl hvad jag i ett föregående plenum framställt, sorn hvad dessa reservationer innehålla, och det som de flete talare yttrat, hvilka ingått i frågans formella behandling, får jag likväl fortgå ur samma synpunkt för att komma till ett resultat, som af ingen utaf dem hittills blifvit yrkadt eller betänkt, nemi. att StatsUtsk., då frågan, som jag förmodar, blifver återremitterad, mätte dela den i tvänne delar.
Den ena delen, den ekonomiska afdelningen, den andra, den som endast angår regler:n af titeln.
På detta sätt kunna vi komma att behandla båda dessa ämnen, på sätt som vederbör.
Skulle äfven Utsk. icke vilja biträda denna opinion, tror jag likväl, att det blir nödigt för Ståndens Talmän att så behandla detta ämne, när Utsk:s betänk, andra gången kommer tillbaka till RiksStms behandling; ty jag skulle svårligen föreställa mig, att någon kan vederlägga de skäl, sorn jag anfört fölen sådan delning af frågan till. sin form.
,StatsUtsk:s rätta åliggande att behandla ämnet är klart bestämdt i deglund - 3?
G Den 7 Maj e. m. lags-§§, som redan äro åberopade i ett förflutet plenum; men jag kan ej deraf härleda någon rättighet eller skyldighet för Utsk. att uteslutande handlägga organisationsfrågor.
Grundlagarna hafva i 34 §tn Riksd.Ordn., jemförd med 89 §:n Reg.Ftn, bestämt huru dessa frågor skola behandlas, nemi. af Ekon.Utskottet.
StatsUlsk. har haft ganska gilltiga anledntr alt upptaga ämnet; ty de motioner, på hvilka StatsUlsk. grundat sin åjtgärd och hvilka det behandlat, hafva blifvit af Stånden remitterade till StatsUtskts handläggning; men om äfven StatsUtsk. skulle anse sig ensamt kunna behandla detta ämne och således komma fram till Stånden med ett utlåt., som innehölle en nild. hemställan till Konungen rörtde armöens organisation, skulle dermed vid föredragningen möta den svårighet, som förefinnes i 34 §tn Riksd.Ordn.
Här, i afseende på sådana frågor, sorn äro väckta inom Stånden och hvilkas behandling ej tillkommer något Utsk., — och jag vill för ett ögonblick föreställa mig, att detta ärende icke hörde till något Utsk. — stadgar grundlagen i 2tdra mora. följande: ”Vilja R St. hellre, än ”att tillsätta flera Utsk., remittera sådana mai, som till visst ”Utsk. icke höra,’' (jag förutsätter nu alt detta vore ett sådant mål, som ej tillhörde något visst Utsk., hvilket jag likväl anser det göra), ”antingen till Besvärs- och Ekon.Utsk., ”eller till något af de öfriga förut tillsatta Utsktn, vare sam”ma Utsk. pligligt, att med dess utlåt., i enlighet med er”hållen remiss, inkomma, och bcstämme sjelfva ämnets be”skatfenhet efter grundlagen, men icke den hvarje särskildt ”Utsk. i allmänhet uppdragna befattning, huruledes ett mål, ”i enlighet med R.
Sits deröfver tillhöriga beslutanderätt, ”bör afgöras.”
Således har grundiagsstiftaren redan förutsatt, att mål skulle komma alt behandlas på ett sådant sätt af Utsk., och äfven förutsatt, att en sådan remiss ej skulle vid afgörandet gifva Ständerna annan rätt än den, som finnes i grundlagen stadgad.
Nu har denna del af ämnet den rätta naturen af ett önskningsmäl, och om också Utsk. ej skulle så behandla det, lär det ej annorlunda kunna behandlas af Ståndens Talmän, när det till slutligt afgörande förekommer.
Är då ej detta ett skäl för StatsUtsk. att dela sönder ämnet i två delar, hvarutaf den ena rörer reglertn af tredje hufvudtiteln, och den andra den vigtiga fråga, som •här med så mycken sakkännedom blifvit afhandlad?
Jag anhåller, att denna anmärkn. måtte få åtfölja till StatsUtskottet.
Före mig hafva redan många af Svenska anneens utmärktaste vetaraner i denna sak talat; för dem nedlägger jag min hyllning.
Om jag, yngre och mera oerfaren, vågar uppträda i ett både mångsidigt och omfattande ämne; så drifves jag härtill af tvänne bevekelse grun - Den 7 Maj e. m. grunder, dels emedan det rörer det yrke jag valt, dels ock emedan grofva misstag lätt upptäckas äfven af den ovane.
Allt sedan den allmänna conseriptions-skyIdigheten infördes uti Sverige genom riksd beslutet i Örebro af år 1812, hafva icke några så genomgripande förändringar uti organisationen af Sveriges landlförsvar varit ifrågasatta, som de, hvilka åsyftas genom detta iS/jo års StatsUtskts utlåt, öfver 3:dje hufvudtitcln.
Alt det åldriga, lill sin ide'e lofvärda indeln:s-verket, med sina i flera afseenden intrasslade oell omililäriska former, och ännu mer vårt ofullständiga bevärts-systeme, behöfver förbättras, medgifver jag gerna.
StatsUtskts ifrågavar. utlåt, innehåller säkerligen mycket, som i princip är riktigt, och som man måste gilla; men der finnes äfven, isynnerhet vid tillämpningen, åtskilligt, som jag anser oriktigt och nödgas bestrida.
Det vidrörer bland annat en punkt af högsta vigt vid utvecklingen af ett allmänt försvars-systeme — förhållandet emellan stamtrupp oell beväring.
SlatsUtsk. antager, ”alt, 0111 bevärms vapenöfnin • ”gar kunna komma att utsträckas till 21 dygn, på sätt K. ”M. föreslagit, infanteriets styrka, det värfvade derunder inbegripet, då må kunna minskas till 20,000 man effective, ’’och med afräkning af alla vacancer” etc.
Det måste vara en prsesumerad större duglighet hos bevärm, till följd af g dagars längre öfningstid, som motiverat den tillstyrkta reduceringen af stående hären.
Må det då tillåtas mig att, under antagande af 21 dagars öfningstid, granska det skick, hvari vår Svenska beväring torde komma att befinna sig.
Härvid skall jag isynnerhet fästa mig vid arne omständigheter : 1:0
Beväringens öfning, 2:0 dess organisation.
Att 21 dygns öfning bör gifva be värm större färdighet, än den förra 12 dagar långa öfningstiden, är väl obestridligt; men örn man äfven skulle antaga det, som de facto är omöjligt, att nemi. skickligheten växte i samma proportion, som öfningstidens längd, så påstår jag likväl, att denna tid är i alla fall så otillräcklig, att en krigsduglig trupp icke derigenom kan anses danad.
Till stöd härför må det tillåtas mig anföra, huru i några andra länder conscriptionsöfningarna blifvit beräknade.
I Preussen räcker vapenpligten 12 år, och den conscriberade är under denna lid uti circa 1320 dygn tjenstgörande; en öfningstid nära 63 gånger så lång, som de här projecterade 21 dagarna.
Sannt är likvisst, att i Preussen icke finnes något , som motsvarar vår stående här; det conscriberade manskapet är der allt.
I Frankrike räcker vapenpligten 8 år, hvaraf de 4 första i oafbruten tjenst.
I Bäijern, 6 år med 4 månaders årlig tjenstgöring.
För öfrigt vädjar jag till de herrar inom detta Stånd, som sjelfve lagt hand vid rekryters daning, att afgöra, hu 6 H. 4B D-cn 7 Maj e. in. ruvida g dygns längre öfningstid med personer, som hvarken förut ej heller efteråt egna tid eller uppmärksamhet åt vapnens yrke, må kunna gifva dem en sådan, under hela den femåriga conscriptions-tiden permanent och öfvervägande duglighet.
Mig synes detta gränsa lill det otroliga.
Jag har äfven nämnt be vä rins organisation.
Mig vetefligt, finnas härom inga tillräckliga oell bestämda stadganden.
Val finnes ett reg:te, Lif-bevär:n, organiseradl, men det saknar stamtrupp, en, efter mitt förmenande, ej ringa laiist.
Jag frågar: skall bevärm utgöra särskilda bataljoner inom hvarje reg:te, eller skall den utgöra särskildta compagnie!' inom hvarje bataljon, eller skall, till mera likformighets vinnande, beväring och stamliupp sammangjutas inom conipagnierna ?
Hvarifrån och huru skall tillräckligt befäl tagas?
Hvilka förändringar skola genom bevärms tillkomst orsakas i den stående hären?
Dessa frågor utgöra blott en ringa del af dem, som härvid borde komma i betraktande.
Några dagars längre öfningstid ändrar icke dessa sakförhållanden, och på en organisation så chaotisk, så ofullständig, kan nian icke grunda någon beräkning;ty ingen organisation har fasthet i samma ögonblick den skapas; och på fastheten beror här allt.
Otvifvelaktig! väntar Svenska krigsverket en skapande hand, och en, som är mäktig att dana ett compact 'helt men icke ett lappverk.
' Ifrågävar. utlåt, innehåller äfven: att "Uisk. har ansett Sveriges försvars-systeme böra utgöra "eli fullbildadt helt” etc. och vidare: ”alt derföre ea annee, inrättad efter landets tillgångar, ”mäste finnas, ibland hvars hufvudegenskaper bör vara, alt ”den är disponibel” etc.
Dessa båda fordringar å ’’elt fullbildadt helt” och ”en ”disponibel annee” synas mig någorlunda uppfyllas af den värfvade oell indelta slående hären, och till en viss grad äfven af l,ifbevär:s-reg:tet.
Så mycket mera inconseqvent synes det mig derföre, att Utsk., efter dylika premisser, föreslår reduceringar uti just dessa trupper.
Utsk. önskar, alt ”en mindre del af indelta infanteriet ”ställdes på vaeänce-afgift; och är det Utsk:s tanke, att den ”indragning, sorn på sistnämnda sätt kunde äga runi, måtte ”komma de rustande och roterade sålunda lill godo, att ”statsverket, till hvilket vacance-afgiften borde ingå, åtnge ”sig en motsvar. andel i det beklädnads- eller utredn:s”besvär, som åligger samtlige rust- och i oter:s-skyldige öf”ver hela Riket.” 4 Granskar man nu det resultat, som, till följe af ett dylikt vacance-afgiftens användande, skulle uppstå, så finner man: 1:0 stats-utgifterna blifva ökade med den summa som erfordras för bevärlns längre vapenöfning; 2:0 vacance-afgiften bortskänkes åt enskilda personer; Den 7 Maj e. ra. 3;o 3:o Sverige har, i händelse af krig, minskal sin försyapsstyrka med 2,800 man kärntrupper.
Att Sverige icke bör minska sin stamtrupp, tror jag, emedan den, relativt lill bevärtn, icke är lör stor.
Under Franska revolutionskriget ansågs |:del gammal stam åtminstone nödvändig emot |:delar conscriberade.
Uti Sverige är bevärm 3 lill 4 gånger större, än den stående hären.
För öfrigt skulle väl ingen annan Europeisk stat afstå 2,800 man god stamtrupp, blott för att vinna 98,000 r:dr, ännu mindre för att sedan bortskänka denna summa.
Vacanceafgilten är beräknad till 55 r:dr; härvid må jag blott .anmärka, att detta utgör knappa .-fidela!’ af kustnaden för. en correctionist å Stockholms södra correct.inrätlning; och för detta pris skulle Staten beröfvas en pålitlig oclr. duglig soldat.
Utskls förslag i dessa delar såsom förderfligt för Svenska armeens tjenstbarhet, orättvist mot Kronan, hvarä åldriga rättigheter skulle tillintetgöras, mot en ringa penning, och betungande för nationen, sorn kommer all drabbas af ett nytt statsanslag, i stället för den skattebörda, man behagat aflyfta från en särskild dass medborgare.
Till det förut anförda, får jag lägga en anmärka., till följe af den allmänna jndragnls-princip, sorn i detta utlåt, gjort sig gällande.
Inom Svenska arme'en är lönen knapp och befordran långsam ; dessa förhållanden blifva genom StalsUtskls här föreslagna åtgärder ytterligare försämrade.
Fordringarna åter på ijensteskicklighet och kunskaper stegras alltjemnl.
Svenska armeens befäl har i möjligaste måtto sökt motsvara dessa fordringar: otn, nu detta befäl ser sina bemödanden så belönade, sina billiga förhoppningar örn befordran sålunda tillbakasätta; då är detta alt hardt förorätta dem, ehuru jag vet, att i deras Svenska bröst,, äfven i försakelsens stund, blott en känsla skaij, göra sig gällande, den som bjuder ”allt för fäderneslandet.”
Af anförda skäl, får jag yrka återremiss och ändring af detta utlåtande.
Hr von Rosen, Georg: blott några ord; jag skall vara kort.
Min öfvertygelse och min känsla uppmana mig att säga hvad jag ämnar yttra.
Jag deltager fullkomligen i den reservation inom Utsk., som säger, att StatsUtsk. gått öfver den gräns, som tillhör detta Utskott.
Det har framkastat önskningar i ett allmänt mål.
Jag hänvisar till den § i grundlagen, som uppgifver hvilka Utsk., som skola upptaga sådana frågor.
Men då Utsk. gått öfver denna gräns och råkat in på önskningsmål och organisationsfrågor, må det tillåtas äfven mig att här göra några anmärknlr; jag skall ej ingå i detaljer, jag vill blott inlåta mig i några reUexioner öfver de allmänna principep Utsk. yttrat.
Om 3So D o n 7 Maj e. ra.
Utsk. yttrat några grundsatser, som kanske de fleste godkanna; sä hade Utsk. bort stanna dervid, och icke utkasta dem såsom lössläppta ide'er, hvilka liksom löpa af och an på en ograderad scala, hvarigenom de också icke kunnat fästa sig vid någon fast utgångspunkt, och resultatet deraf ligger klart för ögonen.
Utsk. har liksom lösryckt bitar af den gamla organisationen utaf armeen, utan att egentligen sätta något annat eller något användbart i dess ställe.
Det har utplockat något här och der; oell till hvad ändamål?
Har derigenom den vigtiga organisationen vunnit ett enda steg?
Har den skattdragande fått någon lisa?
Jag hänvisar till premissens eget omdöme i delta fall.
Man har yttrat, att bevärm behöfver längre exercis, och man har nekat anslag dertill.
Man har, oberoende af det'antal befäl, som den stående armeen kan behöfva, af klippt en inängd der af ur kedjan, utan att bereda något annat i dess ställe.
Man har afklippt den enda krigsskola i stort vi äga i landet, utan att sätta något annat i dess ställe; man har yrkat, att en allmän folkbeväring behöfver en stam, och man har minskat denna stam; och på hvad sätt?
Man har afklippt här och der några bitar, och till hvad ändamål?—utan ändamål, om jag rätt uppriktigt skall tala.
Man har velat begagna det, som jag anser det vådligaste af allt, indelta armeen som en cassakista för att öppna andra tillgångar till andra ändamål.
Så stor måtte icke nöden vara i detta land, att min behöfver dessa utvägar.