Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt äro formerna så enkla sora möjligt, dels för besparings skull, men hufvudsakligen af det skäl, att en befästning uti en så beskaffad terrain icke kan och icke bör innefatta brutna liuier, utöfver hvad sorn oundgängligen behöfs, hvarigenom det egentliga försvaret, Artillerielden, blott skulle försvagas.
Bakom denna genom konsten tillskapade försvarslinie, sträcker sig en af naturen sjelf bildad, uti de 2:ne vattendragen Arstaviken och Hammarbysjön, hvarå meningen är att ett visst arita] kanonjollar skola vara under krigstid stationerade.
Sådana flytande batterier, flyttbara dit de för tillfället behöfvas, skola under en belägring utöfva en kraftig verkan pä försvaret.
Byssarnes i kölhalningsviken stationerade, svårt bevärade ångfartyg, gjorde de allierade vid flera tillfallen stort afbräck under belägringen af Sebastopol.
På stranden af stadssidan längs dessa vatten skola enligt planen inga andra anläggningar göras på förhand, än 6 ä 7 jordbatterier vid Skanstull samt vid Liljeholms- och Danvikstullarue.
Men under loppet af en belägring eger man god tid att garnera hela denna straud med dylika verk, hvarest man, till följe af fiendens anfallspunkter, finner dessa af behofvet påkallade.
Dessa utgöra då den innersta linien, hvilken, gynnad af terrainen, lätt kan danas tili ett ganska starkt försvar och bör under denna period af belägringen, då man hunnit draga till sig tillräckligt med trupper, starkt kunna besättas och förses med verksam bestyckning.
Vi hafva då åt södra anfallssidan en fullständig befästningsfrout med hufvudvall, en våt graf med ett särdeles verksamt graf-fprsvar samt en kedja af utanverk derframför, af ovanlig styrka och raotståndsförmåga.
Jag vågar säga att, mig veterligen, finnes ingen befästningsfrout någorstädes, som öfverträffa!- denna i lörsvarbarhet och styrka.
Men denna försvarbarhet är hufvudsakligen beroende på det sammanhang, sorn finnes emellan försvarets skiljda delar.
Ryckas dessa från hvarandra, så uphör denna kraft eller försvagas betydligt.
Om således den yttre linien framflyttas och utsträckes, så inträder svaghet, icke allenast genom denna utsträckning, men hufvudsakligen genom splittring af hvad jag nvss visat utgöra ett helt för sig.
Det blir tf. V. ä lii ilen 13 April, nemligen då en möjlighet för fienden att genombryta den yttre, numera svaga befästningslinien och slå sig ned uti den närmast vattnet belägna brutna terrainen och der hota med öfvergångar, sedan grafförsvaret blifvit antingen förstördt eller bortjagadt.
I sammanhang med södra anfallsfrontens här antydda permanenta försvar, står ett system af fältverk å sådana avancerade positioner, söm på försvaret ega ett verksamt inflytande.
Men dessa hvarken kunna eller böra på förhand anläggas, emedan man under anfallets första period icke eger tillräckligt trupper för deras besättande, hvaraf lätteligen skulle kunna inträffa, att dessa verk, till stor skada för försvaret, af fienden i stället intoges och besattes.
En sådan tidigare anläggning är icke heller af behofvet påkallad, emedan tillfälle dertill gifves under den tid, som fienden behöfver för sina förberedelser till belägringen.
Man eger då äfven den fördelen att kunna lämpa dessa anläggningar efter fiendens anfall.
Sådana avancerade positioner finnas på högra flygeln uti terrainen emellan Mörtviken och Trekanten samt, de permanenta verken vid Liljeholmen och Nybohof; å venstra flygeln framför det permanenta verket vid Dockan, som kärna, uti den brutna terrainen mellan Svindelsviken och Järlasjön samt å liniens midtel uti den bågformigt framskjutande terrainen vid Enskede till Skärmarbrink, med de bakomliggande permanenta verken vid Johannishof, Linde och 1’elersberg. såsom stöd eller kärna.
Andtligen gifves det en position i fiendens högra flank af utomordentlig vigt och som med största fördel kan intagas af försvarstrupperua, så snart dessa hunnit samlas till ett tillräckligt stort antal. — jag menar Sikla-ön emellan Skurusund och Jerlasjön, med god landsättningsplats vid Nyckelvik.
Hela denna trekant, omgifven af 2:ne naturliga våta grafvar, består af en bruten, lätt försvarbar termin, sedan en fältförskansning blifvit anlagd på näset emellan Stubbsund och Duftiässjön.
Härifrån är alståndet tili Erstavik icke större än 7 å 8000 alnar, således inom håll för gröfre bomber och raketer, att icke nämna faran för fienden att härifrån ständigt vara utsatt för utfall i sin rygg och högra flank.
Det ligger i sakens natur, att då de försvarande fritt kunna röra s:g på Mälaren, kan anfall förberedas och utföras i fiendens venstra flank, utan att lian derom kan arhålla kunskap förrän i utförandets ögonblick.
I fiendens front ega de belägrade all möjlig lätthet att emellan de detacherade verken göra utfall, när och hvarhelst sådant kan anses lämpligt.
Sådant är, i korthet sagdt, den befästning och andemeningen af det försvar, hvarigenom komiterade ansågo sig bäst hafva löst sin upgift, hvad södra försvarslinien beträffar, att nemligen i början inskränka försvaret till den strängaste defensiv, med fästadt afseende på att, i män som flere ti upper ankomma, gå anfallsvis tillväga.
Med utförandet af denna befästning är ock all fara för hufvudstadens öfverrumpling, fienden må komma med hvilken styrka so u helst, iörebyggd.
De hufvudsakligaste inkast deremot, som kommit till min kunskap, hvälfva sig kring bombfriheteu för staden samt att denna Din 13 April. icke vore fullt ernådd genom den närvarande befästningslinieris läge.
Härtill svaras, att afståndet mellan denna oell den mera tätt bebyggda delen af södra förstaden är V4 svensk mil.
Fienden kan således komma på ett afstånd af emellan 5 och 6000 alnar.
Detta är tillräckligt för att freda staden för vanliga bombkast och sådana, som fienden skickar mot verken, men som gå derutöfver.
Mot brandraketer och de utsträckta kastvidder, som dels redan äro konstaterade och dels i den närmaste framtid äro att motse såsom möjliga, fredar deremot icke ett sådant afstånd, enär dertill skulle behöfvas 12 å 15,000 alnar.
Men en linie, så långt framflyttad, komme då att få en utsträckning af 2 å 3 Svenska mil, en befästning, hvarken tänkbar att utföra, hvad kostnaden beträffar, och knappast hållbar med hela Svenska arméen som besättning.
Under sådana omständigheter finnes ingen förnuftig grund för att, med upoffring af ett tillförlitligt försvar, söka en fördel, som i alla fall icke kan ernås.
Också har man ingenstädes gjort afseende derpå, icke ens uti den senast för Antwerpen antagna befästningsplan, der den yttre liniens afstånd från staden är vida kortare iin det för Stockholm blifvande, thuril man der var oförhindrad af terrainen, som öfverallt är jemn, att framskjuta densamma, om icke man klart insett att sådant skulle medföra en svaghet i försvaret, som icke kunde upvägas af en för tillfället måhända vunnen bombfrihet, men som man icke visste huru länge den komme att ega bestånd.
Vid Antwerpen skulle annars en sådan utvidgning af den yttre linien möjligen kunnat rättfärdigas deraf, att denna plats alltid kan påräkna en hel armée till sitt försvar, hvilket deremot alldeles icke är händelsen med Stockholm.
Den nya befästningslinien framför Köpenhamn har alldeles samma afstånd från den nnrv:de dock tätt bebyggda staden, som befästningslinierna vid Stockholm, ehuru man afven der af terrainen var oförhindrad att draga den längre fram.
Det sanna är att ingen befästad plats för närvtde är fredad för en bombardering efter de senast utsträckta kastvidder samt att mati icke heller vid belästningarnes anordnande försökt ernå ett sådant mål, väl" vetande att ett dylikt bemödande ändå skulle för framtiden blifva fruktlöst.
Stockholm är den plats, som i detta hänseendet är bäst lottad, dels genom det avancerade läge, som befästningslinierna komma att intaga, dels genom stadens vidsträckthet och dess glest bebodda förstäder.
Det är icke heller sannolikt att Stockholm, befästad!, skall någonsin blifva föremål för en bombardering eller ens för en belägring, då en fiende nog aktar sig för att våga ett företag, der så föga utsigt till framgång visar sig.
Hvad Stockholms norra anfallsfront angår, så är den af helt annan beskaffenhet äu den södra.
Här kan till att börja med ingen öfverrumpling ega rum.
Från den närmast belägna för en fiende tillgängliga landstigningsplats, har han alltid 5 å 6 dagars marsch att tillryggalägga, innan han befinner sig framför denna front, hvartill kommer några dagar lör utskeppning af en betydlig materiel m. m.
De försvarande ega således alltid !0 å 12 dagar till sin disposition för försvarets norduande å denna sida, in - 116 I)en 13 April. om hvilken lid 8 å 10,000 inan kunna anlända såsom förstärkning.
Hvad sjelfva befästningen angår, så måste den till sin beskaffenhet väsendtligen skilja sig från den södra, hvarest af naturen fanns på förhand ett hinder lagdt i fiendens väg, genom de 2:ne vattendragen, sorn här saknas.
Ett sådant hinder måste derföre genom konsten tillskapas, d. v. s. befästningen måste här vara utestängande och följaktligen bestå af sammanhängande linier.- Komitterade funno denna befästningslinie bäst och lämpligast böra förlaggas emellan de 2-.ne vattendragen, Brunnsviken och Ullsunda9jön, der de bilda de bästa flygelbetäckningarne, eller emellan Generalsbacken och det, så kallade 8i roberget med 2:ne avancerade permanenta verk, vid Haga grindar och berget framför Ingenting, för att bestryka dalgångarna på ömse sidor af Solna kyrka.
Såsom framskjutna positioner för att intagas med fältverk, visa sig höjderna vid Tomteboda och Norrbacka såsom särdeles lämpliga-, med flygelstöd från de nyssnämnde verken.
Afven Hufvudstaberget kan lämpa sig härtill för att göra detsamma för fienden otillgängligt, ehuru han svårligen der skulle kunna bibehålla sig, om han äfven kom i besittning deraf.
Hufändpunkterna i denna befästningslinie utgöras af Generalsbncken, (len stora midtelbastionen vid Stenbrottet, samt gruppen vid venstra flygeln, hvilka punkter finnas sammanbundna af jordlinier med väl bestrukna grafvar, hvilka linier hufvudsakligen äro afsedde för en fri och obehindrad förbindelse dessa verk emellan.
Denna linie kan på högra flygeln ytterligare förstärkas genom den bakomliggande dominerande brutna terminen, der förträffliga lägen lör batterier finnas, och bakom hvilken termin understödstruppcrna finna goda upställningspunkter.
Hufvud'.erken äro öfverallt försedda med tillräckliga bombfria lngeinjnter.
Frontens hela bestyckning nr, enligt plan, beräknad lill 49 i kanoner och den erfoiderliga besättningen till 3,634 man.
Till norra fronten hörer, såsom dess yttersta högra flygelförsvar, befiistningsgruppen vid Ålkistan, bestående af 4 permanenta verk af särdeles styrka, så grupperade att de väl understödja hvarandra.
Bestyckningen består här af 98 pjeser hufvudsakligen af grof kaliber.
Som framskjuten position, lämplig att intagas af fältverk, visar sig terrainen framför Stocksunds bro, så framt icke omständigheterna skulle medgifva eller fordra en större truppstyrkas retranchering vid Ulriksdal, emelian de båda vattnen derstädes.
Emellan Ålkistan och Generalsbacken utgöres försvaret af jordbatterier vid Öfre och Nedre Frescati, Kräftriket och Bellevue, hvartill kommer kanonjollar så i Brunnsviken (för hvilket ändamål en slussanläggning är beräknad vid Ålkistan) som Hufvudsta.- sjön.
Hela norra (örsvarslinieu visar således en omfattande båge, hvaraf den delen, som nr belägen emellan Generalsbacken och Ålkistan, eger uti Brunsviken en våt graf framför sig af betydlig bredd och försedd med ett eget grafförsvar.
(Jti denna försvarslinie utgör befästningen vid Ålkistan den offensiva punkten, hvarifrån utfall i fiendens venstra flank kunna med stor fördel utföras, synnerligen så länge den framskjutna positionen vid Ulriksdal kan bibe - Den 13 April. 117 ■hållas, på hvilken således alltid stort niWentle bör fästas, om tillgången på trupper sådant medgifver.
En fiende, sorn skall anfalla denna frönt, möter således stora svårigheter uti frontens omfattande utsträckning.
Det blir äfven för honom ganska svårt att gå fram i den terrain, som omlättas af Brunnsviken och Ulfsundasjön, der hans flanker ständigt äro utsatte för skärg&rdsvapnets inverkan.
Mot norra befästningslinieu liar man hört det inkast görns, att äfven den bort framdragas till norra ändpunkterna af de båda vattnen.
Men utom det att venstra flygeln då saknat stöd, så skulle både högra och venstra flygeln blifvit utsatta för turnering och alla de här förut nämnde fördelarne i försvaret hade gått förlorade, att icke nämna den dubbla utsträckning, sora den egentliga befästningslinien då erhållit, med dermed förknippade ökade kostnader och behofvet af ökad besättning.
Till norra fronten bör äfven beräknas försvaret af Tranebergsbro, bestående allenast af en murad kasemattbyggnad med 2:ne jordluuetter.
Nar försvarstrupperna växt till det antal, att en framskjuten ställning af dessa kail intagas, på andra sidan bron ut Brommalandet, blir äfven denna punkt- af offensiv beskaffenhet i fiendes högra flank.
Hela det öfriga försvaret måste anförtros åt skärgårdsvapnet, uuderstödt af batterier långs Lilla Värtan, hufvudsakligen för det fall att fienden skulle få tillfälle ett fästa sig på Lidingön.
En kasemattbyggnad är dessutom beräknad att anläggas vid Blockhusudden för 50 grofva kanoner, för att mota en fiendtlig flottas insegling till hufvudstaden, sedan försvaret vid Waxholm skulle möjligen af fienden vara till i n tet gjord t.
Eör ett sådant antagande hafva äfven 2:ne stängningslinier ansetts nödige, nemligen en bakom Lidingöbro, för att tillspärra Värtan, och en annan bakom Blockhusudden öfver till Hästholmen, för att spärra stora infarten, hvardera understödda af starka batterier.
En fiendtlig flotta skulle således icke kunna landsätta några trupper inom de egentliga befästningslinierna oell sjelf hindras från att lägga sig pä strömmen.
Vår egen skärgårdsflottas reträttväg blefve då alltid öfver Askriksfjärden för att fatta posto antingen vid Aludden eller Tranholmen, der förberedelser böra vara gjorda för att i hast barrikadera och försvara äfven denna passage, sedan vår egen flotta passerat.
Såsom tillhörande hufvudstadens befästningsplan, bör äfven nämnas befästningarne vid Brandalsund, för att skydda inloppet till Södertelje kanal.
Detta försvar består af 2:ne större verk, belägna på hvar sin sida om nämde sund, öfver hvilket en stängningslinie är ämnad att dragas.
Bestyckningcn af dessa verk utgöres af 78 hufvudsakligen gröfre pjeser.
Dessutom är här påräknadt ett ytterligare försvar af skärgårdsfartyg, som här finna det fördelaktigaste läge.
Infarten i Mälaren genom Södertelje kanal är genom detina befästning fullkomligen försäkrad.
Försvaret af Brandalsund bör hufvudsakligen lemnäs åt flottan, åtminstoue i första hand, tills Södermanlands reg-.te hunnit ankomma. lis Den 13 Aprii.
I fråga om friheten för de försvarande att röra sig på Mälaren under en belägring, har det blifvit anmärkt, att, om en fiende intog Hägersten och der anlade batterier, skulle denna passage kunna stängas.
Härtill svaras att vid Johannesdal har en fiende ändå lättare att afklippa stora passagen; men om äfven denna vore stängd, funnes alltid en utväg att från Björkfjärden öfver Brofjärden komma till Drottningholm och Nockebybro, hvarifrån endast är 6,000 alnars väg till Tranebergsbro, då man åter har sjöväg till Stockholm, eller rättare redan befinner sig der.
En fiende, med kännedom härom, skall således icke sannolikt använda sin tid och sitt artilleri på en anläggning, som icke upfyller det åsyftade ändamålet och som dessutom kan blifva förstörd genom de försvarandes batterianläggningar, midt öfver vid Alsten.
Vill man dessutom forcera denna passage nattetid, så låter sådant sig göra, trots batteriet vid Hägersten.
Under belägringen af Antwerpen» citadell gingo Holländska fartyg både upp- och nedföre floden, midt under de fiendtliga batterierna, tills Holländarne slutligen påfunno att skära hål på venstra floddammen och sålunda öfversvämma de derinom belägna polders, öfver hvilka de sedan togo vägen till citadeliet.
Att uti befästningsplanen intaga Hägersten, beläget */4 från södra liniens högra flygel, för att hindra fienden att bemäktiga sig denna punkt, skulle således vara alldeles ändamålslöst, förorsaka betydlig kostnad och dertill erfordra en besättning, som icke är att tillgå, enär, hvad som finnes, är jemnt hvad som erfordras till södra fronten.
Sådan är, i korthet nämndt, den för hufvudstaden af komitén föreslagna och af Konungen nådigst gillade befästningsplan.
De derföre beräknade kostnader upgå till:
Eör södra fronten jemte befästningen af inloppet till Södertelje kanal .... 2,725,000 Rdr Rmt.
Norra fronten jemte sjöfronterna ....
2,750.000 » » tillsammans 5,475,000 Rdr Rmt.
Bestyckningsplanen utvisar
För södra fronten 585 kanoner.
Norra d:o jemte sjöfronterna 494 » Försvaret af Södertelje kanal 78 » tillsammans 1,157 kanoner. utom 50 mörsare.
Kostnaden för dessa pjeser är beräknad jemte lanitage och öfrige kostnader till 2,401,344.
Projektiler, å 200 pr pjes, med alla öfriga kostnader inberäknade 1,386,681. 3.788,025.
Således totala kostnaden: 9,263,025 Rdr Rmt.
Härvid torde böra göras den anm. att bestyckningen är till antalet högt beräknad.
Men då man besinnar att vi egentligen icke ega något belägrings-artilleri, så torde vara skäl att icke inskränka denna bestyckning, som dock kan fördelas på flere år.
Den 13 April. 119 Hvad garnisonen angår, så nr den beräknad till:
Södra försvarslinien Norra » Befästningen vid Södertelje 3,634 » 864 » 5,867 raan. 10,365 raan.
Den frågan har blifvit framkastad luiru denna befästning skulle bestå, eller huru försvaret af hufvudstaden skulle gestalta sig, i fråga om ett anfall vintertiden.
— Härvid lår då anmärkas, att ett sådant anfall visserligen ligger inom möjlighetens, men knappast inom sannolikhetens gränser.
Knappt ett år af 10 ligger isen nog säkert öfver Alands haf för att derpå våga en öfvergång med eu hel armée jemte belägringsartilleri ra. m.
Antagom dock att detta vore möjligt.
Ett sådant anfall kan deremot aldrig blifva en hemlighet.
Vi kunna och böra få kunskap derom redan i god tid förut och således hafva i beredskap en ganska betydlig styrka till fiendens emottagande i Stockholm.
Naturligtvis blefve det vid ett sådant tillfälle de fronter, hvilkas försvar hufvudsakligen är lemnadt åt skärgårdsvapnet och som således sakna egentlig befästning, mot hvilka fienden nu komme att kasta sig; således emellan Ålkistan och Blockhusudden, längs utefter Värtan samt emellan Ålkistan och Bellevue, utefter Brunsviken och ändtligen från norra frontens venstra flygel vid Simberget, öfver öarne till Liljeholmsverken.
Få dessa fronter kunde under loppet af den tid, som fienden afvaktades, betydliga jordverk upkastas, utom de, som redan då funnos der på förhand, samt bestyckning erhållas ur flottans förråder.
Mellanrummen fylldes dels af förhuggningar eller intogos af försvarstrupperna. som till sitt skydd upkastade ett enkelt bröstvärn, egande sina egentliga stödjepunkter uti de större, starkt bestyckade verken.
Genom att begjuta alla yttre jord-doseringar med vatten och förvandla dem till is, skulle sannolikt fiendens försök att storma aflöpa olyckligt.
Men det gifves äfven en utväg att medelst sprängning af isen göra ett sådant anfall för honom ändå äfventyrligare.
Försök, sorn hafva blifvit gjorda i detta hänseende, hafva lemnat tillfredsställande resultater.
Vissa ställen af de vatten, som på dessa sidor omgifva hufvudstaden, tillfrysa dessutom nästan aldrig, icke ens så att enstaka personer våga sig deröfver; såsom t. ex. mellan Kungsholmen och Södra bergen samt emellan Blockhusudden och motsatta stranden.
Långt mindre skulle det bära sig att med en större styrka våga sig öfver.
De af Stockholms fronter, som på detta sätt omgifvas af vatten, utgöra i längd omkring 1 mil; men då derifrån drages de delar deraf, som bestå af, snart sagdt, otillgängliga berg, återstår omkring 2/a mil att besätta.
Då måste likväl fienden utbreda sig på en vida större båge och skulle sålunda löpa lara att at försvarsarméen blifva slagen, så framt han icke visade sig framför hufvudstaden med en vida öfverlägsen styrka.
Men hvilka svårigheter skulle det icke för honom medföra att under en sådan årstid föda och underhålla en talrik armée, med en förbindelselinie emellan Grisslehamn och Stockholm, af minst 12 mils längd.
Det är i Den 13 April. sanning niira nog otänkbart först och främst att en fiende skali våga ett sä äfveutyrligt företag, eller, om han vågar det, att det skall någonsin kunna lyckas.
Skulle man åter kunna tänka sig att en fiende, som företagit belägringen under sommaren, beslutar att qvarstanna, för att under vintern utföra sitt förehafvande, så är vågspelet föga mindre.
Det skulle kunna i båda fallen hända honom att ingen enda man återkom tillbaka till sitt land.
Emellertid visar sig äfven med afs:de på ett försvar under vintern nyttan af att icke hafva alltför långt framkastade försvarsliuier.
När K. M. vid föreg:de Itiksdag aflat till "Rikets församlade Ständer Nåd.
Propos. om försvarsverkets tillstånd och behof, var planen för Stockholms befästande ännu icke färdig.
Den inlem nades af komiterade till K.
M. först i Jan. 1857 jemte underd. betänk., kostnadsförslager, best.ycknings- och besättningsplaner m. m.„ som tillhörer en i alla detaljer fullständigt utarbetad plan. K. M. förklarade emellertid att, i betraktande af de betydliga anslag, som eljest dels i så många afs:den för 4:de hufvudtitelns behof ocb dels i flere andra fall måste hos R.
St:r äskas, Han icke ville vid detta Riksmöte göra framställning om medels anvisande för ifrå gav:de ändamål.
Den vigtiga frågan bragtes emellertid under loppet af Riksdagen åter å bane genom motioner af Generalen Frih. Sprengtporten, Frih. B. A. Leijonhufvud och Hr Brakel, bifölls i förstärkt StatsUtsk., sedan planen, med allt hvad dertill hörer, från LandtförsvarsDepart:tet blifvit till StatsUtsk:t öfverlemnad, hvilka handlingar der genomgingos och förklarades af en af komiténs ledamöter.
Förtjent af upmärksamhet är R.
St:rs underd. skrifvelse i ämnet af d. 1 Mars 1858.
Stms väldiga och högsinnade beslut, som deri innehålles, väckte odeladt bifall hos alla dem, som denna vigtiga angelägenhet låg om hjertat.
En så vigtig händelse kunde icke undgå att äfven väcka upseende utomlands, hvarest man från mångå håll med varmt intresse följer denna frågas vidare öde och framgång.
Stms beslut, aflat K. M. Nådiga Bref, så till KrigsColl. som till Chefsembetet för Kongl.
IngeniörKorpsen, dit planen och handlingarne öfversändes, om beslutets verkställighet.
Enl. den uti komiterades betänk, angifna ordningen, efter hvilken de olika befästningsverken borde utföras, till följe af deras relativa vigt och värde för försvaret, borde början göras med verket N:o 11 vid Johannishof, i öfverensstämmelse med den derföre af K.
M. nådigst gillade ritning.
Under återstående delen af året 1'858 exproprierades det härtill nödiga området och har under det förflutna året 1859 vidare förberedelser till arbetets igångsättande blifvit gjorde samt jordschaktning och stensprängning påbegynta för den bombfasta kasematt-byggnad, tillhörande detta verk.
Arbetet derå, medelst grundläggning m. m., kommer under innev:de år att fortsättas med de derföre återstående medel, — i enlighet med den af K.
M- nådigst fastställda arbetsplan.
Så var då ändtligen detta vigtiga företag, som man kan säga under århundraden utgjort föremål för Sveriges Konungars omtanka, Den 13 April.
121 salt i gång och fosterlandsvännen kunde glädja sig vid den tankar» att se vårt oberoende vinna i trygghet och tillförsigten ökad till egna krafters tillräcklighet att uprätthålla och bevara vår sjelfständighet.
På grund af hvad It.
St:r i nyss åberopade underd. skrifvelse i slutet yttrar, att nemi. vid nästk.
Riksmöte »få emottaga nådig framställning med förslag till ifrågav:de befästningsarbetens vidare utförande», aflat K. M. i början af detta Riksmöte Nådig Propos. derom till R.