Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kongl. Maj:t an”befaller Dess och Riksens Collegier, Dess ”JuslitiasCanceller, Dess Befallningshafvande och alle andre vederbörande, som det ”åligger, alt derpå ett noga inseende häfda, det hvar och en under dem lydande "Embetsman, efter allmänna Författningar "och enskilta Instructioner, noga fullgöra sidia embetsskyldigheter, och ej allenast med "rättvist utan ock ined skyndsamt slut af"hjelper förekommande mål och dervid på"minnersig, att de rättsökande, äfvenså väl "äro lidande genom uppehåll och tidsutdrägt, som genom ett orättvist Utslag: viljandes Kongl. Maj:t med Nåd anse, och "icke utan hjelp lemna, när någon med "grundadt klagomål öfver uppehåll hos "Kongl. Maj:t eller vederbörande inkom"rner; dock så att ingen må emot de utfärdade Sollicitationsplacater, med sådane ”mål Konungen besvära, innan rättelse hos "vederbörande blifvit den klagande för"ment.
” Till slut får jag äfven, i sammanhang med hvad nu vördsamt blifvit framstäldt till öfverläggning, bifoga den önskan att våra Befordringslagar i allmänhet, under detta Riksmöte, måtte blifva granskade och öfversedde, samt rättade och mera bestämda, hvarigenom, bland annat, äfven den 12 Den 17 December f. m. fördelen skulle vinnas, att Kongl. Maj:t mindre ofta besvärades med underdåniga klagomål öfver verkligt eller förment lidande och praejudice.
Sällan bortgifves någon tjenst i de administrativa Embetsverken, utan att en eller flere af medsökande beklaga sig öfver praejudice; antingen i anseende till orätt tillämpade och förstådde Författningar eller genom ensidiga åsigter, väld m. m.
Bland andra Författningar som härvid torde böra förändras eller upphäfvas, anser jag Kongl.
Förordningarne af den 23 November 1^56, som ännu utgör sjelfva grunden för befordringar i civil väg, och hvilken i vissa delar äger ett oskattbart värde, men i många andra åter är den numera mindre lämplig efter tidens kraf; af den 27 Februari 1789; den 8 November 1757; den 10 Januari 1759 och den 3i Mars 1767, angående 56 dagars ansökningsoch besvärstid; angående annoncerande i allmänna Tidningar örn ledige tjenster, m. m.
Om Remiss häraf till vederbörligt Utskott, samt communicerande med de öfrige respective MedStånden får jag vördsamligen anhålla.
Lades på bordet. 3:o Af Herr Reutersvärd, Pehr Adam:
Bland ämnen, sorn företrädesvis fordra Den 17 December f. m. i3 Rikets Höglofl.
Ständers uppmärksamhet och behjertande, är visserligen frågan om reglerandet och förbättrandet af de Löneinkomster, hvilka för Statens Embets- och Tjenstemän äro anslagne.
Olämpligheten af den grund, hvarefter dessa Löner beräknas att utgå, är tillräckligen ådagalagd under loppet af de fem sistförflutne åren, då för året 1827 Riksmarkegångspriset å E11 Tunna 'Spannmål uppgått tillpR:dr 18 sk.
B:co, eller till mera än 5o procent högre än de tre föregående åren, hvaraf följden varit betydlig brist i Statsanslaget och osäkerhet å Tjenstemannens sida om beloppet af den Lön han bordt kunna, åtminstone för kommande året, påräkna.
Men det är ej ensamt dessa LÖningsanslag, som böra, på ett mera ändamålsenligt sätt efter tidens kraf, rättas, bestämmas och förbättras; billigt afseende bör jemväl fästas å den framställning, Krigs- och KammarCollegierne samt KammarRätten och StatsContoiret den 29 April och 16 October innevarande år, hos Kongl. Majrt i underdånighet lemnat om olämpligheten deraf, att de af Staten lönade Embets- och Tjenstemän, dels till Kronan erlägga contribution af de Löner de åtnjuta, dels vidkännas afdrag (Centonal) af dessa Löner, till förmon förvissa Inrättningar och för att bereda tillgång till utbetalande af Företrädares Begrafningshjelp.
Att Enrbetsmannen, för den lid han till Statens nytta tjenstgör, får oafkortad t
Den 17 De ceni lier f. m. åtnjuta sin Lön oell vara befriad från alla återbetalningar deraf till Kronan, synes både rättvist och billigt.
Medgifva ej StatsVerkets tillgångar att umbära de sålunda uppkomne återbetalningarne och att gifva särskildte anslag till de Inrättningar, sorn bafva förmon af Löneafdragen, så borde Lönerne från och med i83o och framgent regleras så, att de, med dessa återbetalningar och afdrag förminskade, kunde till sitt Nettobelopp utgå, derigenom Löntagarne skulle erhålla visshet om hvad de bestämdt hafva att åtnjuta, och KronoUppbörds- och RäkenskapsVerket i betydlig nion förenklas; äfvensom Staten, mången gång undgå förlusten af Kronoutskylder, hvilka ej sällan, i brist af tillgångar hos aflidne Embetsoch Tjenstemän, måste afskrifvas.
Jag anhåller om Remiss af detta Memorial till Stats- och BevillningsUtskotten, samt communication med Respective MedStänderne.
Lades på bordet. 4:o Af Herr af Gejerstam, Gustaf Emanuel:
För hvarje näring, som skall kunna fortskrida och fullkomnas, är af största angelägenhet, att hafva frihet i sin utöfning inom det land, der hon kan anses naturlig.
Jerntillverkningen kan anses så i Sverige, men har icke ännu kommit i åtnju - Den 17 December f. m. i5 tande af frihet från de tvångsband, som, om än nödvändiga vid dess införande, dock nu mera ej gagna henne.
Bland desse utgör Stångjerns-Verks-ägares skyldighet af tvungen Tackjerns-tillverkning något, som nu mera kan anses böra upphöra, hvarom äfven framställning skett vid föregående Riksdagar och sednast vid den år 1823.
Att Stångjerns-Yerks-ägare, hvilkas tillverkning är grundad på eget Tackjern må befrias från den tvungna tillverkningsskyldigheten deraf, samt erhålla rättighet till uppköp af Tackjern för sitt smides behof är ett föremål, lika mycket för allmänt och enskildt väl, och sålunda ett ämne för Rikets Ständers förnyade underdåniga hemställan, i följd hvaraf jag vördsamt anhåller, att denna fråga till Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten må remitteras och MedStånden communiceras.
Lades på bordet. 5:o Af Herr Rosensvärd j Adolph Reinhold:
Af avisorna har jag sett, att från trycket äro utgifne, på BankoStyrelsens föranstaltande, Handlingar och Upplysningar rörande Banker i andra Länder.
Den nytta som genom denna åtgärd åsyftas, tror jag för det närvarande lämpligast kunna bibringas, genom verkstäkl utdelning af skrifter till Rikets Ständers Ledamöter, som äro i utöfning af det ansvarsfulla värf, t6 Den 17 December f. m. alt besluta öfver Bankrörelsen inom Sverige.
Jag får derföre äran föreslå, att så mångå exemplar, som till denna utdelning erfordras, genast till RiksStånden mätte öfverlemnas och att kostnaden derföre bestrides af Bankens rörelsevinst.
Om remiss till BankoUtskottet och delgifning åt MedStånden anhåller jag vördsammast.
Lades på hordet. 6:0 Af Herr ÅkerhjelmFabian
Gustaf: Inför Rikets Höglofl.
Ständer har jag trott min pligt fordra att enkelt och okonstladt, i det språk, sorn anstår en rätt fram tänkande representant, framlägga några anmärkningar, rörande PionierCorpsen vid Wanäs fästning, der jag, sedan år 1826, tjenstgjort såsom PlaceMajor.
Ovan vid att offentligen uppträda såsom talare, och erkännande min oförmåga af stylistisk färdighet, vågar jag hoppas att man mera skall lyssna till den sak, för hvilken jag ifrar, än till den form, hvari den framställes.
Man känner att denna Corps hlef organiserad i början af sistlidet år af de såkallade Correctionisterne från Wadstena , af hvilka större delen hade, för tjufnad eller andra brott, åtskilliga gånger lidit kroppsstraff samt suttit på fästning; man k än - Den 17 December f. ra. 17 hanner äfven att PionierCorpsen anses såsom Fäderneslandets försvarare, (mätte sådant vid Wanås fästning aldrig komma i fråga!) emedan de hafva blifvit admitterade att svära fanan; men utan att missbilliga alla goda meningar för Fäderneslandets sjelfFörsvar, tror jag att en ringa tillförlitlighet bör fästas lill dylika militairer, hvarföre jag äfven anser alla möjliga försigtighetsmått, i afseende på dem, af nöden.
Inom sjelfva fästningen hafva Pioniererne nattetid gjort inbrotts-stölder och sedermera derifrån afvikit, men häröfver är ej så mycket att undra, ty vid Wanås casserner finnas inga casserngårdar, hvilka, i min tanka, bland andra behöfliga försigtighetsmått, här i synnerhet voro nödvändiga.
Man har väl sagt mig att anskaffandet af sådana vore skadligt, emedan de skulle på visst sätt betaga Pionieren friheten och möjligen kunna föranleda till obehagliga uppträden; men om de blott på militairiskt sätt begagngdes, finner jag i deras användande ingenting sårande för Pionierens frihetskänsla, men deremot en för ortens, ja hela landets, säkerhet gagnande åtgärd.
Sannt är väl, att utan frihet i viljan är menniskan blott en machine i slumpens hand; för henne gifs då ingen moralisk känsla eller sällhet, och det är således djupt smärtande för henne att se denna, en af sina dyrbaraste och ädlaste 6 fl. 2 i8 Den 17 Deeember f. m. rättiglieter, sig betagen; men då det Allmännas val, med så mycket skäl, fordrar, att åtminstone inskränka sådana menniskors vilja, hvilka, i betydligare grad, visat sig vara slafvar af sina onda begär, anser jag delta band på deras frihet icke allenast oskadligt, utan äfven nödvändigt.
Synnerligast det befäl, åt hvilket uppsigten öfver dessa halfmenniskor blifvit anförtrodd, och nejdens invånare i öfrigt, känna och inse nog lifligt nödvändigheten af deras stränga bevakning och inskränkningen af en frihet, som ger dem förmåga och tillfälle, att, under skydd af nattens mörker, begå de rysligaste excesser.
Sedan Corpsens organisation hafva omkring 4o stycken Pionierer afvikit från fästningen, hvilket antal tyckes vara betydligt då hela corpsen utgör endast 3oo man; (ibland har det till och med handt att 6 å 7 stycken på en natt afvikit.
Om hvad brott desse rymmare begått lemna landets häkten och spöpålar alltför många bevis.
Mord, mordbrand, tjufnad, med ett ord, nästan alla tänkbara brott äro af dem begårigne; huru mycket lider således icke allmänna säkerheten vid sådana varelsers åtnjutande af friheten?
Den bör visst icke helt och hållit betagas dem, så länge de ännu ej äro att anse såsom samhällsafskum, emedan sådant alltid skulle föra till förtviflan och dessutom icke öfverensstämmer
Den 17 December f. m. med menskliglietens fordringar, men den, bör, på lämpligt salt, inskränkas oell, så mycket möjligt är, ställas i jemnvigt med deras moralité.
Det lyckas väl ganska olla för Konungens Befallningshafvandes nitiska omsorger, alt komma sådana hofvar på spåren, men hvad upprättelse är det väl för den, som blifvit bestulen eller på annat sätt tillfogad skada, att höra det brottslingen blifvit ertappad och bestraffad ?
Sedan han blifvit ertappad företages ransnkningen; man blir då kallad att i målet höras och nödgas, kanske ofta mot sin vilja, att lemna sitt hem, hotad af dylika våldförare.
Framkommen lill Tinget vinner man der ej annat än tidspillan och fruktan att, vid sin hemkomst, se sin gård i aska eller ock bortstulit det lilla, som ännu var i behåll vid afresan.
Är således ej den strängaste bevakning nödvändig? ■— Skulle ej uppbyggandet af ändamålsenliga casserngårdar således vara behöfligt, isynnerhet då erfarenheten visat, att de från åtskilliga Regementen dit beordrade troupper alltid varit otillräcklige, så väl till en behörig ordnings bibehållande, som till förhindrande af den, till så mycket ondt ledande, rymningen?
Hvad åter angår PionicrsCorpsens moraliska förbättring, så hafva inrättningens befordrare gjort sig all möda, äfven i detta fall; och man har, för detta ändamål, så - Den 17 December f. m. sora Predikant på stället antagit Prestmannen Herr Nyman, en man, som verkligen användt mycken Hit, tor alt inplanta det goda, åtminstone i qvinnokönet.
Det är en sanning att Religionen är den kortaste och naturligaste väg att upplysa menniskan, och göra henne varm för sina pligters utöfning, men att genom skenhelighet och onaturligt religionssvärmeri söka inverka på henne, tjenar endast, i synnerhet då fråga är om lättsinniga och mindre goda, att väcka vämjelse, ledsnad och åtlöje, i stället för att verka förädling.
Ändamålet förfelas derigenom och det är, så till sägandes, att med ena handen nedrifva hvad som af den andra uppbygges.
Men det är med vissa inrättningar som med vissa andra föremål, hvilka man endast får se på långt håll, att nemligen närheten förstör den villa, sorn gladt oss på afstånd; hvarest mycket ljus är, der är ock mycken skugga i bakgrunden.
Herr General Sparre, som är Inspecteur för Corpsen, har säkert insett detta, så väl som jag; men hur kan man begära att lian, som endast 8 å dagar om året uppehåller sig på stället, skall kunna fullkomligt inse alla möjliga brister, eller sjelf lägga handen vid befrämjandet af Corpsens förbättring?
Vidkommande åter Corpsens militairiska organisation, så har Herr General Sparre till densamma utvalt Oflicerarne, och Den 17 December f. m. utan att vilja klandra hans gjorda val, vill jag, vid fråga om sjelfva saken, blott nämna, att, i min tanke, borde, till dylika förtroenden, alltid väljas sådane militairer, hvilke, under tjenstgöring vid värfvad trouppe, hunnit förvärfva sig behörig erfarenhet af sättet att behandla soldaten.
Hvad trouppen angår, så är, på många år ännu, visst icke någon militairisk hållning att påräkna, isynnerhet som dagligt arbete, med sandköring, stenhuggning m. m., till en betydlig del, förtar den täflan och militairiska anda, som borde stämpla Corpsen.
Sådana arbeten blifva äfven ett betydligt hinder för trouppens öfning i handgrepp, marche och mera dylikt, för soldatens användbarhet oumbärligt; önskligt vore således att sådant deras arbete, efter någon tid, inskränktes inom vissa kortare tider på dagen, så att de, hvilka kunde bibringas någon kännedom om militairiska yrken, deri blefvo öfvade, minst en gång hvarje dag.
(Ce ne sont pas de sots, ce sont de coquins!)
Man exercerar väl med gevär vid Wanäs, men sådant sker endast om söndagarne, 11. b. om Predikanten Nymans predikan för dagen och sånger ur gamla psalmboken sådant medgifva, men detta blir, som jag tror, alltid otillräckligt.
Bebofvet af ett exercicehus derstädes har jag hört vara i fråga, men, i min tanka, är ett sådant mindre nödigt; bättre vore kanske, alt använda de medel, som till exer - 22 Den 17 Decemb-er f. m. cicehusets uppbyggande skulle älgå, till anskaffande och aflönande af Corporaler, hvilka kunde tagas ur Regeraenterne; desse
Corporaler borde vara af synnerlig god fräjd och dessutom äga de egenskaper, hvilka tillhöra, hvad man kallar, en dugtig Knekt.
Corporaler finnas väl förut bland Pioniererne, men då de'äro af nästan samma halt som desse, och dessutom ej genom något betydligare arfvode blifva uppmuntrade, uppfylla de visst icke, på långt när, sin bestämmelse.
Corporal en står i ett så nära förhållande till soldaten, alt det är i synnerhet han, som, under umgänget med denne, är i tillfälle att bedöma dess lynne, caractére och böjelser, samt, till och med, någon gång obemärkt ingå i någon kännedom om dess hemliga företag.
Huru maktpåliggande är det derföre ej, att Corporalen är pålitlig, slug, förslagen, nitisk i utöfningen af sin pligt och dylikt mera, i synnerhet vid en sådan Corps som den ifrågavarande?
Man torde känna, att alla de soldater, hvilka, för liderlighet eller opålitligt uppförande, ej kunna uttjena sig capitulationstid vid de värfvade Regementerne, blifva sände till Wanäs, för att derstädes uttjena densamma vid PionierCorpsen, och jag tror att kännedomen derom hos gemenskapen, förorsakar en betydligare recrutering vid Regementerne, emedan den för utsväfningar
Den 17 December f. tn. s3 böjde alltid anser Wanäs såsom en tillflygtsort, der lian, mindre observerad, måhända opåtalt, kan få åtlyda sina böjelser och tillfredsställa sina begär.
Mycket vore ännu att säga häröfver, sorn, till exempel, corpsens indelning i särskilte classer, införandet afbelöningar och befordringar m. m., men jag förbigår detta tills vidare och vill nu öfvergå tili trouppens hälsovård vid Wanäs.
Hvar och en måste erkänna att lydnad och subordination äro de för en militaircorps mest maktpåliggande egenskaper, men dessa tåla, jag vågar tro det, äfven några andra ädlare motiver bredvid sig.
Äro soldatens goda vilja, personliga tapperhet, känsla för äran, kärlek för Fäderneslandet samt vördnad och tillgifvenhet för sin Furste, icke oumbärliga eller af mindre consecpience, så fordra ju också menskliglieteii samt känslan för sanning och rätt, att hvarje befallande nitiskt vakar öfver sin trouppes hälsa och bästa, och, på sådaut sätt, söker tillvinna sig ett förtroende, som alltid medförer trohet och erkänsla af soldaten.
Det är af detta skäl som jag, ännu för några ögonblick, vågar fästa Höglofl.
Piidderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Sjukhuset vid Wanäs är bland de uslaste , som kan visas inom någon Garnizonsort.
Dociorn derstädes är känd för en Den 17 December f. m. erfaren och kunnig man, men han kan ej, som sig bör, uppfjdla sitt kall, ty han är ensam, hvarföre många, bland en nog talrik sjukpersonal, blifva vanskötte.
Ett kunnigt biträde är Läkaren således högst nödvändigt, och Hans Majrt Konungen lärer vid sitt vistande på Wanäs i år, med afseende på Herr Doctor Lundebloms derom gjorda underdåniga framställan, Nådigst hafva bifallit tillsättandet af en UnderLäkare eller Pharmacept derstädes, men ännu lärer dervid ingenting vara tillgjordt.
Ännu några ord återstå: Wanäs, i och för sig sjelf, synes mig ej heller vara rätta stället för organisation afen sådan corps, som den ifrågavarande, emedan det är belägit nästan midt uti Landet och ännu ej är behörigen befästadt; jag vågar derföre i ödmjukhet föreslå, att PionierCorpsen måtte flyttas till en annan mera passande ort, der ändamålet bättre torde kunna vinnas.
Jag skulle härtill vilja föreslå Gottland, emedan rymningen der lättare kunde förhindras och der dessutom en afpassad Garnizonsstyrka, i förening med öns beväring, betydligt kunde underlätta och gifva kraft åt befälets omsorger.
Fästningsverken derstädes, torde så väl, som på många andra ställen i Riket, tarfva betydliga reparationer, och till detta arbete kunde ju manskapet, på lämplige tider användas, till dess Wanäs, genom en starkare befästning, Den 17 December f. m. a5 blifvit tjenligare för Corpsens förläggning derstädes; då Gottland dessutom, i ekonomiskt afseende, är en ganska god ort, tror jag lill och med att Corpsen derstädes, med mindre medel än på Wanäs, af Staten kunde underhållas.
Ett skäl till vore kanske, att esomoftast tillfälle der kunde yppa sig för en och annan af Corpsen, dertill bugad ochi någon mån förbättrad, att med sjöfarande blifva försatt i tillfälle alt på sådant sätt blifva nyttig.
Herr Franc Sparre , Jlengt Erland:
På det ingen må tro, att vid Wanäs etablerat sig ett fullkomligt röfvarenäste, hvilket man annars lätt kunde förmoda i anledning af hvad nu blifvit anfördt, anhåller jag att få lemna några upplysningar.
Motionairen säger, att han tror, det jag, lika med honom, insett de brister, som PionierCorpsen har.
Jag har ej dea lyckan att i en enda punkt se lika med Motionairen.
Tvärtom har jag i mina underdåniga Berättelser till Kongl. Majit yttrat, att jag ansett inrättningen uppfylla sitt ändamål, så långt den korta tiden kunnat medgifva.
Då Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs
Län finnes inom detta hus, äfvensom Possessionater från orten, torde jag få åberopa mig deras vitsord, huruvida rån, mord, mordbrand, med flere brott, som här nu uppgifvits, blifvit af 2Ö Den 17 December f. m.
Pionierer under rymning begångne.
Rymningen var visserligen stark i början, ehuru ej så stark, som bär blifvit nämndt.
Första året rymde 18, andra året 17, tillsammans 35 man.
Deraf äro de fleste ertap* pade.
Att bland rymmarne någre stulit är naturligt, ty en rymmare har ej annat alt lefva af; men att rån, mord eller mordbrand af dem blifvit begångne, är mig åtminstone icke bekant.
Deremot kan jag på den fördelaktiga sidan anföra, att första året i4 man blefvo utlemnade till laga försvar, och andra året eller tillsammans 56 man, som på detta sätt äro utgångne.
Deraf hafva ej mera än 2 uppfört sig illa, så vidt till Befälets kännedom kunnat komma.
Äfven i dessa dagar bar jag haft en stor tillfredsställelse, att böra det en betydlig Possessionat, som har Pionierer i sin tjenst, funnit dem lydigare och flitigare än dess eget tjenstefolk, och begärt ytterligare i4 å i5 man uti sin tjenst.
Sjukvården på Wanås är ganska god.
Sjukhuset är visserligen af Träd, men detta är ännu förhållandet med alla hus på Wanäs, och i andra afseenden är det i godt skick.
Konungens GeneralAdjutant för Armeen har icke längesedan sett, huru både friske och sjuke behandlas, och icke funnit anledning att dervid göra några anmärkningar.
Hvad flyttningen till Gottland beträffar, så är Corpsen visserligen så organiserad, att den på Kongl. Maj:ts befallning kan flyttas hvart Den 17 December f. m. 17 sorn helst; men så länge arbete ännu finnes på Wanäs, tror jag det ej vara skäl att föreslå en sådan flyttning.
I en sak öfverensstämrner jag fullkomligen med Motionairen, nemligen att jag icke kunnat bidraga till det goda som vunnits; ty hela förtjensten tillhörer Befälet samt de Civile och Ecclesiastique tjenstemän, sora hafva styrelsen på stället sig anförtrodd , och hvilkas nit och skicklighet jag ej annat kan, än med fullkomlig öfvertygelse vitsorda.
Som mitt yttrande blifvit påkalladt, anser jag mig skyldig alt lemna det, så vidt det rörer olägenheterne för Skaraborgs Län af PionierCorpsen.
Dessa äro vida mindre nu, sedan fångarne äro organiserade till en Corps, än då de hämtades från Wadstena Correctionsinrättning.
Mig vetterligen hafva de, sora rymt, ej begått mord eller mordbrand.
En har väl blifvit tilltalad för detta sednare brott, men lärer icke kunna öfverbevisas derom.
För öfrigt äro mångå misstag af Motionairen begångne, men det förundrar mig icke, ty, ehuru han varit PlaceMajor på stället, har jag sällan sett honom der tjenstgöra.
Herr Tham, Wolrath: Bland Possessionater, som bo nära Wanäs, är jag en af dem, hvilka bo närmast.
Jag anser mig derföre pligtig, att yttra min öfvertygelse 28 Den 17 December f. m. i ämnet.
Då Correctionisterna flyttades från Wadstena illa inrättade Correctionshus, oell fördes till Wanäs, ansågo innevånarne i orten detta med en verklig farhåga.
Det visade sig ock, att de hade anledning dertill, ty flere stölder inträffade, men hvarken mord, rån eller mordbrand.
Sedan, genom Herr General Sparres försorg och genom dess ledning, desse Correctionister blifvit organiserade till Pionierer, har en del af det onda blifvit häfvit och så mycket man på så kort lid kan begära blifvit vunnit.
Jag tror, att bland de många misstag af Motionairen, är det äfven ett, att lian vill betrakta desse personer såsom ämnade till landets försvar.
Delta har väl alldrig varit meningen; den har deremot varit att återbilda dem till nyttiga medborgare, derigenom att de få en viss bestämd tid, under hvilken de kunna göra sig förtjente att åter blifva medlemmar af samhället, och återgå till allmänna sammanlefnaden.
Detta skall ske genom arbete, och ej genom exercerande.
Det sednare kan väl förskaffa dem yttre hållning, men gifver dem ej vana och håg för arbete.
Jag får derföre nästan i alla delar bestrida Motionaireus uppgifter.
Presten på stället, bör jag fästa mig vid Motionairens olämpliga uttryck om denne lärare.
Man må tänka hvad som helst om honom, är dock uttrycket högst opas - Den 17 December f. in. 39 sande om en frånvarande person, hvilken icke här kan försvara sig.
Jag får till Herr Grefven och LandtMarskalken hemställa, huruvida detta Herr Åkerhjelms Memorial, såsom innefattande flere ämnen, ens kan komma i fråga att blifva upptaget.
Ehuru jag ej varit vid Wanäs och sett PionierCorpsen, är
Inrättningens beskaffenhet mig likväl ej obekant, emedan jag i förening med Styrelsens öfver Fängelserne och Arbetsinrältningarne i Riket öfrige Ledamöter, på Nådigste befallning deltagit med Herr General Sparre i uppgörandet utaf en del af grunderne dertill; och jag har äfven, genom säkra underrättelser erfarit, att resultatet af denna organisation redan är så tillfredsställande, man kunnat vänta af en nyligen danad inrättning.
Correctionisterne från Wadstena föröfvade visserligen flere exesser, men de uppgifter jag derom äger, öfverensstämma likväl icke med dem, hvilka här i dag blifvit lemnade.
Att Correctionslnrättningen i Wadstena är alldeles upplöst torde jag emedlertid få nämna.