Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finner visserligen, Mina Hrr! huru högst betänkligt det är för mig, att här uppträda, för att ur statsrättsenlig synpunkt försvara de åsigter, jag framställt emot talare, som stå så högt öfver mig i juridisk bildning; ty om jag äfven, till stöd för min mening, skulle kunna åberopa de utmärktaste författare i statsrättsläran, är jag viss derpå, att R. o. Ad. icke desto, mindre skulle anse de satser, som mina motståndare framdragit, vara de riktigaste.
Jag inskränker mig derföre till att återföra mina yttranden till hvad jag verkligen sagt.
Jag har ingalunda påstått, att det ligger något hinder för R.
Sfir att antaga förslaget deruti, att Sverige är förenadt med Norge.
Men jag har sagt, att just till följd af denna förening blir det en nödvändighet för K.
M. att meddela saken åt Norges Storting.
Hvarje negativ sats, Mina Hrr! har ju sin positiva motsats.
Inför man derföre ett stadgande i Grundlagen, som förbjuder Konungen att utan R.
St:rs samtycke blifva regerande furste af annan stat, och med detsamma Den G December f. m. 355 förnekar att denna fråga rör Norge, så har man ju sagt, att med R.
St:rs samtycke allena Konungen kan antaga en främmande krona.
Jag betviflar att denna sak kan försvaras och afstyrker sålunda förslaget.
Man har i denna fråga ordat åtskilligt om Norge, som visst icke tjenat till att förenkla diskussionen, utan snarare att inveckla den.
Utpm att således vilja begagna detta skäl, synnerligen som jag anser beklagligt, att Norge ånyo blifvit inblandadt, måste jag dock afslå förslaget, och det på den grund, att jag anser det vara hvarken nödigt eller nyttigt.
Det är för mig så otänkbart, att en Konung i Sverige skulle vilja utan R.
St:rs hörande mottaga en främmande krona, att jag icke till stöd derför behöfver åberopa grundlagen.
Jag anser tvertom förslaget särdeles skadligt, emedan det otvifvelaktigt hos representationen visar ett misstroende mot regeringen, hvaraf den icke gjort sig förtjent.
Skadligt är det äfven derföre, att det skulle gifva utländningen anledning till föreställningar om förhållanden, som alldeles icke i verkligheten ega någon grund.
Af dessa skäl anser jag mig böra rösta mot förslaget.
Flere ledamöter ropade nu på propos.
Jag skulle visserligen icke ännu en gång hafva upptagit R. o. Ad:s tid, så vida icke en talare, af hvilken jag minst väntat mig något sådant, genom att utrycka ett ord ur mitt förra yttrande, sökt åt detsamma gifva en helt och hållet förändrad karakter.
Jemte det jag beklagar att sådant kan hända på detta rum, så ber jag, för den händelse att någon af R. o. Ad:s ledamöter, som vid afgifvandet af mitt yttrande ej varit tillstädes, skulle sätta tro till den af Frih. Gederström, R., deråt gifna tydning, att få förklara, att jag icke sade något annat, än att jag förmodade, att R. o. Ad., vid det förhållande, som under diskussionen inträffat, måste afslå förslaget.
Ingen, som ej har för afsigt att förtyda mitt yttrande, kan väl säga, att jag velat tvinga R. o. Ad.
Detta tvång låg i den föregående diskussionen.
Hvad sjelfva saken beträffar, instämmer jag med den siste talaren, att det är beklagligt, att Norge återigen blifvit inblandadt, Likaledes anser jag en oriktig uppfattning ligga till grund för det yttrande, att Sveriges Ständer icke blifvit hörda i fråga om unionen med Norge; Ständernas godkännande af Riks-Akten vederlägger tillräckligt denna uppfattning.
Det är orätt att, till följd af ett sedermera hos representationen uppkommet missnöje, hvälfva skulden på den andra statsmakten.
St:r må tillräkna sig sjelfva att de ej sago upp vid antagandet af Riks-Akten.
En talare har nyss sagt, att det vore så mycket mera lämpligt att antaga förslaget, som det icke kunde anses 356 Den 6
December f. m. vara någon demonstration, eller någon lex in casu, och omedelbart derpå kom han åter in på föreningen med Danmark samt förespeglade vådorna deraf.
Om R. o. Ad. nu fattar ett beslut i den rigtning, sorn här är föreslagen, så skulle detta beslut obestridligen få utseende af en lex in casu eller en demonstration, just genom den tournure, som den värde talaren gifvit åt saken.
Det är häri, som jag anser nödvändigheten ligga för R. o. Ad. att afslå förslaget.
Ropen på propos. förnyades. Frih.
Jag ber R. o. Ad. om ursäkt, att jag ännu några sekunder upptager dess tid; men jag måste verkligen hafva yttrat mig otydligt förra gången, och anser mig derföre böra närmare förklara mina ord.
En talare har fästat sig dervid, att jag yttrade, det grundlagens stiftare troligen icke af förbiseende utelemnat en föreskrift, sådan som den nu ifrågavarande.
Jag har i detta fall blott sagt, att då ett förbud för prinsar af kongl, huset att mottaga främmande krona finnes i Successions-Ordn., så är att förmoda, att meningen äfven var att utsträcka detta förbud till Konungen, ehuru, af förtroende till honom, sådant icke skedde.
Det är visserligen sannt, att det officiella utlåtandet af R.
St:r, ang:de föreningen med Norge, kom efteråt; men utan tvifvel var denna förening känd för 1812 års R.
St:r, äfvensom af Svenska folket.
Utväljandet af Garl August till thronföljare bevisar redan en önskan att kunna åstadkomma en förening med broderlandet.
Frih. Gederström, Thure, yttrade att allt här i verlden måste förändras, således äfven Sveriges grundlag.
Men detta måste väl hufvudsakligen bero på om förändringen är nödig, lämplig, eller till och med passande.
Ytterligare måste jag besvara en talare, som yttrade, att jag skulle sagt, att R. o. Ad. borde af en respectus parentete afslå detta förslag.
Detta har jag icke sagt, utan dessa ord gällde endast mig, och det må den värde talaren förlåta, om jag anser mig ega rätt att i detta fall hafva min egen åsigt.
En annan talare har fästat sig vid uttrycket lex in casu; att det icke var så illa användt, bevisade han genom sitt eget anförande.
Jag fortsätter mitt yrkande om afslag.
Jag skall icke upptaga R. o. Ad:s tid med någon vidlyftig förklaring öfver min, från hvarje uppsåtlig ordförtydning fria afsigt, i det jag antydt min förundran eller obelåtenhet, vid åberopandet af en aktad ledamots under öfverläggningen yttrade ord.
Jag tror mig inför R. o. Ad. icke behöfva försvara mig i detta hänseende; men om min uppfattning hvilar, i afseende å de af mig åberopade uttrycken, på ett Den 6 December f. m. 357 missförstånd, så blifver det förmodligen mitt fel.
Det har i alla händelser varit ofrivilligt.
Hvad sjelfva frågan beträffar, om det föreliggande grundlags-förslaget, har man mot dess antagande anfört, det man icke borde tro Sveriges Konung om att, utan R.
St:rs samtycke, vilja emottaga annat lands krona.
Men häri ligger, efter min tanke, icke något skäl till förkastande af grundlagsändringen.
Jag beder blott att i R. o. Ad:s minne lä återkalla 16:de §:n R. F. Innefatta alla de föreskrifter, som der finnas för Konungens förfarande emot sina undersåter upptagne, någon brist i vördnaden för Konungen?
Der står att han t. ex. skall ingen förderfva eller förderfva låta, — ingen dess gods afhända, — ingens fred i dess bus störa eller störa låta, ingen från ort till annan förvisa etc. etc.
Nå väl, innefatta dessa föreskrifter någon häntydniug om att monarken kunde vilja göra tvertom, — förderfva sitt folk, störa husfreden, o. s. v. Så har man icke tänkt sig 16:de §:ns innehåll.
Likaledes bör den nu föreslagna §:ns lydelse tolkas alldeles fri från hvarje oförmånlig syftning.
Jag hoppas och förutsätter, med full förtröstan, att förslaget framgent skall verka gagnelikt, liksom det är i redligaste afsigt framställdt, och det är under en sådan förhoppning, en sådan försäkran, som jag uppå förslaget anhåller om R. o. Adis bifall.
Jag nämnde förra gången jag hade ordet, att Svenska folket älskade att hafva en stark regering; men det är äfven en annan tendens, som i alla tider gjort sig hos oss gällande, och det är att hafva gränserna emellan de båda statsmakternas befogenhet starkt uppdragna.
Derom vittna våra grundlagar, som öfverallt innehålla föreskrifter äfven för de aldra obetydligaste detaljer; och det är då svårt att fatta, hvarföre man icke vill i desamma intaga en så vigtig och tillika naturlig princip, som den ifrågavarande.
1 afseende å den förebråelse, som blifvit mig gjord, att straxt efter att hafva förklarat detta stadgande icke vara någon lex in casu, jag öfvergick till framställningen af de faror, som möjligen kunde för oss uppstå af föreningen med ett annat land, så veta vi ju alla, att en sådan förening icke nu är på allvar eller officiellt ifrågasatt, att således icke någon casus inträffat, för hvilken behöfver regleras; och då en lex in casu är en sådan, som af särskilda utomordentliga händelser för tillfället påkallas, så är här deremot fråga om ett stadgande i grundlagen, hvilket skall gälla för alla tider och har afseende på förhållanden, som möjligen kunna framdeles uppkomma.
Sedan öfverläggningen förklarats härmed vara fulländad, samt Hr Gr. o.
Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels förslagets antagande och dels dess förkastande, blefvo proposir å båda dessa yrkanden framställda samt med
Diånga ja 358 Den 6 December f. m. och nej i blandning besvarade; hvarefter propos. på förslagets antagande ånyo framställdes, och då svaren nu utföllo med talrika och starka ja, blandade med många nej, förklarades ja haft öfvervigten.
Sparre yrkade votering.
Upplästes och godkändes följande förslag till voteringspropos. : »Den, som antager det i 2:dra punkten af Konst.-Utsk:ts Mern.
N:o 2 framställda förslag om det tillägg till 12:te §:n Regerings-Formen, att Konungen icke må, utan R.
Stms samtycke, blifva regerande furste af utländsk stat, röstar Vinner nej, förkastar R. o. Ad. ifrågavarande förslag.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Ja — 180.
Nej — 81. 3:dje punkten, om den ändring i 28:de §:n Reg.-Formen, att till vissa beställningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska; 4:de punkten, om den ändring i 31:sta §:n R. F., att äfven andre af städernas invånare, än borgerskapet, må ega att deltaga i val till borgmästare; samt öde punkten, om ändring i åtskilliga grundlags-§§, rörande riks-styrelsens förande i vissa fall.
Dessa förslag blelvo af R. o. Ad. antagna. R. o. Ad. åtskiljdes kl. i 3 e. m.
Den det ej vill, röstar In fidem, O. Brakel.
Don 6 December e. m. 359 Lördagen den 6 December 1862.
Justerades pleni-protokollet för den 22:dra sistl.
November f. m. och det samma dag förda särskildta protokoll.
Hr Gr. o. Landtm, anmodade R. o. Ad:s Hrr Elektorer att välja en suppleant i Riddarhus-Utsk:t efter Hr Reuterskjöld.
Fortsattes pröfningen af de i Konst.-Utsk:ts Mern.
N:o 2 upptagna grundlagsändringsförslag; och förekom nu i ordningen 6:te punkten, om ändring i åtskilliga grundlags-§§, ang. riksdags hållande hvarje år.
Den nu föredragna punkten af Konst.-Utsk:ts Retänk. är till sin syftning;, af stort värde.
Den afser förkortande af våra riksdagar och desammas hållande under den tid af året, då jorden vanligen är oåtkomlig för plogen, och hamnarne frusna, med ett ord under den tid, då både landtman och större affärsmän kunna, fria från alltför mycken sysselsättning med enskilda angelägenheter, egna någon tid åt det allmänna.
Man skulle äfven på samma gång kunna vinna en större kontinuitet och följdriktighet i besluten.
Särskildt för R. o. Ad. skulle detta förslags antagande vara af stor vigt.
Vi känna alla huru glest
Riddarhusets bänkar under sommarmånaderna äro besatta, och till hvilka vexlingar i afseende på Utskrns tillsättningar, besluts fattande o. s. v., detta ger anledning.
Framför allt skulle de af några få personer under sommaren fattade beslut, som blifvit benämnda »rötmånadsbesluten», försvinna.
Man skulle sannolikt icke heller då vidare få se Utskm tillsatte efter en åsigt och Utsk:s-förstärkningarne efter en annan.
En annan fördel af tätare sammanträden utaf representationen är en större utveckling af det politiska lifvet.
Jag skulle också, såsom jag nämnt, på grund af förslagets syftning, vilja lemna min röst till bifall för detsamma, derest icke detsamma, genom vissa detaljbestämmelser, blifvit behäftadt med ett Stort 360 Den 6 December e. m. antal lyten, hvilka jag anser mig pligtig att nu uppgifva.
Då förslaget vid sista riksdagen här förevar, kom jag af en händelse att yttra mig; jag var ej beredd derpå oell gjorde det endast för att framkalla debatt, emellan Betänk-.t höll på att blifva bifallet utaa diskussion.
Jag framställde åtskilliga anmärkningar, af hvilka blott en vann R. o. Ad:s och sedan representationens bifall.
Ju mera jag sedan öfvertänkt de då af mig uttalade öfriga betänkligheterna, desto mera hafva de ökats.
De lyten, med hvilka jag anser detaljbestämmelserna i förslaget vara behäftade, skulle jag vilja indela i 3 afdelningar, nemi. stadganden, som äro otydliga, overkställbar och vådliga.
Jag vill börja med de bestämmelser, som jag anser otydliga, och dervid först fästa mig vid förslaget till ny redaktion af 81 ista §:n R. F., der det heter, att öfver grundlagsförändringar får icke beslutas, förrän »vid den nästpåföljande riksdag, som sammanträder sedan nya val, på sätt i R.
O. stadgas, i samtliga valdistrikten försiggått.»
Längre ned i samma §, der det talas om K. M:s Proposir o. m. d., heter det endast, »den först derpå följande riksdag, som efter förrättade nya val sammanträder.
I allmänhet är det farligt att variera uttryck för samma lagbud, särdeles i sådana lagar, som skola tolkas efter ordalydelsen.
Vill man strängt hålla sig till ordalydelsen, kan man enligt första variationen aldrig besluta öfver någon grundlagsförändring, om något valdistrikt uraktlåter att anställa nya val, sedan ett sådant förslag blifvit hvilande.
Vill man åter följa den 2:dra variationen, kunna grundlagsförändringar beslutas, blott 2 nya val skett i 2 små valdistrikter, som underlåtit välja till den första riksdagen under de 3 år, för hvilka de andra valt.
Uti 96:te §:n R.
F. stadgas, att Justitie-Ombudsmannen väljes »för de 3 följande åren.»
Menas här kalenderår eller 3 år från valdagen?
Förmodligen det sednare i likhet med gammal praxis; men man måste då, till undvikande af att antingen få 2:ne Justitie-Ombudsmän på en gång eller också ingen, se till att valet anställes alltid på samma datum.
Valdes nemi.
Justitieombudsman d. 1 Februari 1864 och nytt val skedde d. 1 Mars 1867, skulle från d. 1 Februari till d. 1 Mars sistnämnde år icke finnas någon Justitie-Ombudsman.
Valdes åter Justitieombudsmannen d. 1 Mars 1864 och en ny d. 1 Februari 1867, skulle det under Februari månad 1867 förefinnas 2 personer för ett och samma embete. 17:de §:n R.
O. stadgar, att »nya talmän utses för hvart år.»
Behöfvas urtima riksdagar under de 3 åren, något som låter sig ganska väl tänkas, t. ex. 2 gånger, så nämnas talmän 5 gånger på 3 år.
Om nu både
Konungen och valorten under 3 år fortfara att hafva förtroende för samma talmän och representanter, så och då, enligt 17:de §:n, nytt val efter talman skall ske »för den tid han samma befattning innehafver», synes ett sådant distrikt få minst 6 riksdagsmannaval på 3 år, utan att ändå blifva representeradt på långt när så mycket, som Den 6 December e. m. 361 andra, ty innan talman är nämnd och nytt val skett och riksdagsmannen kommer till riksdags-orten, är en god del af de 4 månaderne eller åtminstone den vigtiga utkottstillsättningen öfverstånden.
Härigenom uppkommer visserl. ett starkt politiskt lif; men jag skulle dock icke tro alt författarne af 17:de §:n åsyftat sådan rörlighet.
Detta är visserligen, jag måste medgifva det, relativa småsaker, endast myggor, som det ej lönar mödan att sila, om man beslutar sig för att svälja kameler.
Min andra anmärkning går ut derpå att förslaget är overkställbar!.
Jag har aldrig varit eller kunnat komma i fråga att blifva Utsk:s-ledamot, då jag var Justitie-Kansler innan jag blef riksdagsman.
Jag har således ej den intima kännedom om huru snart en statsreglering kan vara uppgjord, om all möjlig flit derpå användes.
Jag hoppas att någon af Stats-Utsk:ts ledamöter vid någon af löreg:de riksdagar derom lemnar upplysning; men af hvad jag kunnat inhemta, blir det icke möjligt, äfven om Stats-Utsk:t endast sysselsätter sig med statsregleringen, att hinna fullborda densamma, öfverlemna den till Ständernas afgörande, och derstädes fatta beslut på 3 månader och 15 dagar.
Under nu föreslagna förhållanden skulle till hvarje riksdag utses nya talmän, tillsättas nya Utskott, ny motionstid åtgå, ny tid att få motionerna, med dervid afgifna yttranden, afsända till, samlade och sorterade i hvarje särkildt Utsk.
Under nuvarande förhållanden plägar vanligen åtgå 15 dagar, innan Riksdagen öppnas, d. v. s. innan K.
M:s Propos. ang. statsverkets tillstånd och behof till R.
Motionstiden är f. n. 30 dagar; afsändandet till Utsk. m. m. upptager en tid af ungefär 10 dagar.
Detta allt gör, efter den beräkning af tid jag nu framställt, 55 dagar, innan motionerna kunna företagas till handläggning i Utskm.
Antages åter detta förslag, skall riksdagen öppnas på 5:te dagen och motionstiden upptaga 10 dagar.
För motionernas afsändande till Utsk. kommer troligen att åtgå 10 dagar eller ungefär lika lång tid, sorn under nuvarande förhållanden.
Detta allt gör tillsammans 25 dagar, och på 3 år 75 dagar, eller 20 dagar längre tid än nu erfordras. K. M:s Propos. skall öfverlemnas på öde dagen, en tid, inom hvilken man knappt kari vänta att den skall vara tryckt, och vi veta alla, att, innan den kommit R.
St:r tillhanda, är det svårt för enskilda motionärer att formulera sina framställningar och för Utskm att börja sina arbeten.
Då nu dessa 20 å 25 dagar bortgått till ofvannämnde förberedelser, återstå högst 3^ månad för riksdagsarbetenas afslutande, och på den tiden torde icke en statsreglering låta sig göra, och äfven om den kunde hinna afslutas, får Stats-Utsk:t åsidosätta alla andra ärenden.
De öfriga Utskm torde icke heller hinna genomgå och handlägga ärenden af större vidlyftighet.
Vidare föreställer jag mig, att man icke under en riksdag, med 3^ månaders arbetstid, skall binna framlägga förslag till ändringar i civillagen, hvarom vid hvarje riksdag göras en mängd framställningar, eller besluta i frågor, som 362 Den 6 December e. m. icke tåla uppskof och äro af ett större omfång, såsom t. ex. en ny sjölag och ny strafflag eller dylikt.
Man har väl uppgifvit åtskilliga åtgärder för att lugna dem, som anse förslaget overkställbar.
I 49:de §:n R.
O. är föreslaget, att alla vid en motion afgifne yttranden skola inom 3 dagar vara skriftligen aflemnade, vid äfventyr att eljest icke få åtfölja motionen till vederbörligt Utsk.
I förbigående vill jag nämna, att jag anser detta olämpligt med vår representations sammansättning.
Många ledamöter finnas, som hafva lätt för att i tal framställa sina anmärkringar, men likväl icke nog vana och färdighet att skrifligt affatta dem.
Yttrandena kunna ofta vara af ganska stor nytta vid motionens behandling, och då vore det orätt att på detta sätt hindra deras öfverlemnande till Utsk:t.
Vidare har man velat anvisa en utväg till förkortning af riksdagarne deruti, att alla motioner, som ej äro affattade i form af lagförslag, skulle läggas å sido.
För min del måste jag bekänna, att jag icke tillhör dem, som klaga öfver motions-flödet, kanske till en del derföre, att jag sjelf ofta besvärar med nya förslag.
Men jag anser motions- eller petitions-rätten vara en af Svenska folkets dyrbaraste rättigheter, och skulle för min del ingalunda vilja med min röst bidraga till någon åtgärd, hvarigenom i synnerhet Bonde-St. blefve hindradt att gifva sina tankar och önskningar tillkänna, äfven om de icke kunna författa lagförslag.
De öfriga förespeglade förändringarne i vårt arbetssätt äro grundlagsfrågor, och det hade varit önskligt, om förslagets författare nu på samma gång framlagt något sätt att undanrödja dessa befintliga hinder.
Är detta förslag en gång antaget, finnes ingen garanti att de förespeglade förändringarne blifva genomförda.
Man bar äfven föregifvit att årliga riksdagar skulle framkalla en grundligare representations-förändring.
Jag är kanske inom detta hus en af dem, som längst önskat en sådan förändring och som lifligast intresserat mig derför.
Men jag kan icke medgifva, att man, med tillämpande af det gamla ordspråket »ändamålet helgar medlet», söker bringa saken till det yttersta, för att uppnå ett ändamål, det må vara huru godt som helst.
Jag vill nu öfvergå till det 3:dje skälet, hvarföre jag måste ogilla detta förslag, och det är emedan det innebär vådor.
Alla, äfven de som äro mindre nöjda med 1809 års lagstiftare, måste dock medgifva, att dessa val afvägt ömsesidiga rättigheter och skyldigheter emellan de begge statsmakterna.
Man förnimmer icke här, såsom i många andra länder, några våldsamma ryckningar mellan regering och representation, och denna jemna afvägning bör man vid en blifvande representations-förändring akta sig att rubba.
Ehuru jag gerna vill åstadkomma förändringar i de afseenden, då sådant är nödigt, är jag å andra sidan särdeles rädd att vidröra hvad som är godt.
Man bör se till att man icke bortskär de friska delarne af trädet med de sjuka.
I ett land, der statens behof skola fyllas genom bevillning eller extra anslag, der representationens bifall till skatter är nödvändigt lör bibehållandet af statsmachineriets gång, och der all regering ge - Den 6 December e. m. 363 nom skattevägran blir omöjlig, i ett sådant land måste Konungen ovilkorligen ega rätt att upplösa riksdagen.
•— Jag vet mycket väl, att man i vår n. v. Grundlag icke strängt följt denna grundsats; representationen har nemligen rättighet att sammanvara 4 månader, innan Konungen kan upplösa riksdagen.
I theoretiskt hänseende anser jag ock detta vara ett fel, men som likväl i praktiskt afseende, till följd af vårt invecklade riksdagsmachineri, icke medfört och åtminstone under vanliga förhållanden icke torde medföra svårare följder.
I fall deremot statsmachineriet skulle mycket förenklas och representationens sammansättning ske genom samfälda val, anser jag att Konungens rättighet att upplösa riksdagen borde utsträckas och blifva hvad man kunde kalla normal för ett konstitutionelt samhällsskick.
Orsaken, hvarföre jag fäster så mycken vigt vid denna rätt, är, att jag anser såsom en af de största olyckor för ett land, när begge statsmakterna befinna sig i strid med hvarandra.
Detta kan lätt inträffa i ett land, der regeringen har alla de rättigheter, som tillkomma en exsekutiv regering, och folket har att ensamt bestämma öfver skattebevillningen.
Under sådane förhållanden fordras en beständig samverkan mellan regering och representation för att machineriet skall hafva sin jemna gång.
Om denna enighet icke alltid fortfar, om Konungen kallar rådgifvare, som icke hafva nationens förtroende, är det sannolikt och vanligt att representationen gifver sitt missnöje tillkänna genom skattevägran och förknappningar.
Om regeringen då tror att representationen icke uttrycker folkets tänkesätt, bör Konungen hafva makt att vädja till nationen genom riksdagens upplösning och påbjudande af nya val.
Svarar folket härpå genom att sända tillbaka representanter med samma tänkesätt, finnes ingen annan utväg för Konungen än att välja nya rådgifvare.
Komma representanter tillbaka med förändrade tänkesätt, synes deraf att nationen med välvilja omfattar de grundsatser, som äro gällande i Konungens rådkammare.
Denna upplösningsrätt tror jag vara alldeles nödvändig, ju mera det politiska lifvet utvecklas.
Enligt den nuvarande Grundlagen, eger Konungen rätt att upplösa riksdagen efter 4 månader.
Men huru har denna rättighet blifvit tillämpad i förevarande förslag?
Jo! Den beröfvas Konungen b. o. h., och rum har lemnats för en 3-årig strid mellan statsmakterna, hvilket jag skulle anse vara i högsta grad vådligt.
Jag har väl hört påstås, att detta inom vår representation endast skulle vara en tom theori, utan all praktisk tillämpning.
Man säger att Adeln, såsom sjelfskrifven, kommer tillbaka när den vill, att Presteoch Bonde-St:n vid hvarje riksdag äro ungefär desamma och återkomma med lika åsigter och tänkesätt.
Jag vill visserligen icke alldeles, men skulle kunna äfven medgifva detta; men på det 4:de Ståndet eller Borgare-St. skulle dock en upplösning kunna verka ganska mycket; det är just detta Stånd, som i penningefrågor i synnerhet är mest afgörande. m Den 6 December e. m.
Ett bland argumenten för antagande af detta förslag, är att vi derigenom mera skulle komma att likna andra nationer.