Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att vitterhet och veltenskaper, derföre att de äro i Svensk drägt, skola utgöra en tullbar vara, åtkomlig för den lystne undersökarens råa hand, är en sats, måhända svår att förlika med de åsigter af frihet och ordning, samt införandet af en i denna lagsliftningsgren oundgänglig på fria och rationella grunder byggd reform, hvilka den närvar, tiden äskar, i stället för inskränkning och tvång till förmån för enskilda personer, skrän och corporatiorier, på öfriga medborgares bekostnad ; åsigter, hvilka synas hafva gjort sig gällande såsom hufvudprincip i det tullbevillnings-systeme, som Ulsk. i allmänhet sökt att med upplyst nit och omsorg frambringa.
Under ett fullkomligt instämmande i denna af Utsk. antagna och äfven af mig från och med 1823 års riksdag hyllade hufvudgrund af en allmän frihet för varors in- och utförsel, emot en i afseende på skydd för inländska näringar samt consumtionen afpassad lämplig tull, anser jag mig dock nu såsom föremål för anmärkn. emot Utsk:s förslag böra framställa den höga skyddstull å åtskilliga varoi Ulsk. föreslagit, och hvilken jag så mycket mindre kan gilla, som jag deremot är öfvertygad om den sanning, att höga tullafgifter
Den 19 Juli e. m. rikta ej en stat och skydda'ej heller slöjdidkaren, men skydda och rikta lullförsnillaren.
I öfrigt begagnar jag detta tillfälle ätt så till skäl som slut förena mig i de på grundlig, oafvislig erfarenhet och sakkännedom hvilande yttranden, som H. Ex. Hr Gr.
Posse och Hr Skogman i f. m. plenum i ämnet afgifvit.
På grund af hvad jag här ofvan anfört, tillstyrker jag, att på Svenska tryckta böcker må från all införselstull vara fria och anhåller om ålerremiss af Utsk:s förslag.
Min erfarenhet i detta ämne är visserligen icke stor.
Jag hvarken bör eller kan vara mångordig.
Jag håller mig först lill de allm. grundsatserna i Ulsk:s betänk., hvaruti en oinskränkt handelsfrihet antages.
Att börja med vill jag icke yttra mig öfver det riktiga eller det oriktiga i denna grundsats ; men jag får fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet derpå, att denna grundsats åtminstone blifvit mycket för tidigt framställd till antagande, innan man ännu inom landet gjort den gällande för våra näringar.
Om vi skulle erhålla en oinskränkt handelsfrihet innan vi hafva näringsfrihet inom landet, så föreställer jag mig, alt vi antaga grundsatsen att låta beskatta oss af en utländsk arbetskraft, innan vi tillåtit arbetskraften inom landet att utveckla sig.
Jag kan icke inse, att det kan vara fördelaktigt för det allmänna, att det tillätes oss att köpa en vara, gjord och tillverkad utomlands, då vi förneka denna varas fria fabrikation inom landet; det vill med andra ord säga, att den arbetare, som ej finner sin uträkning uti att underkasta sig skråtvång i städerna, äger ej rättighet alt på landsbygden fabricera sina varor.
Derföre reser han till Danmark eller Pommern, der tillverkar han varan och inför densamma mot en tull, som visserligen icke svarar emot de skattebidrag, hvilka han här måste underkasta sig, för att få fabricera denna vara inom stadsmurarna.
Jag öfverlemnar åt andra med mera sakkännedom, än jag äger, att afgöra, huruvida detta kan vara fördelaktigt för landet.
För öfrigt skulle jag tro, att ett systeme med oinskränkt handelsfrihet, men derjemte med tulltariffer, såsom ett slags förbud, endast är en onödig omgång.
Här finnas visserligen varor, som man, för alt vara conseqvent, vill hafva tillåtna till utförsel, men man har hämmat utförseln så (så är det åtminstone mig sagdt, jag förstår ej så noga att bedomina detta,) att ingen kan föra ut dessa varor med den tull, som derå är bestämd.
Jag tycker, att det hade varit mera öppet och uppriktigt alt förbjuda utförseln af dessa varor; ty om utförseln deraf är skadlig, så måste det icke vara orätt alt föi bjuda den.
Jag be/arar likväl, att denna tillåtelse att mot hög tull föra ut en vara, som man icke vill hafva utförd, är detsamma som att nu öppna dörren på glänt, och vid nästa riksdag öppna den litet mera, samt sedan helt och 368 Den 2g Juli e. ta. hållet.
Så har åtminstone gången hittills varit med våra ekonomiska författningar.
Då tyckes det mig hafva varit riktigare att rent af stänga dörren.
Så betraktar jag saken, men måhända har jag orätt.
Uti specialiteterna vill jag ej gå igenom betänkandet.
Jag anhåller blott att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på åtskilliga ämnen, hvaruti jag kan äga någon erfarenhet.
Här är bland annat fråga om tull på kläde.
Opinionerna i detta afseende äro mycket delade, huruvida kläde skall vara förbjudet till införsel eller icke.
Om förbudet skulle kunna verkställas, så känner jag ej hvad skydd det kunde gifva åt klädesfabrikanterna i landet, men det vet jag, att under den tid, som införseln deraf hittills varit förbjuden, har ändamålet, oaktadt en ganska tjenligt organiserad tullbevakning, icke vunnits.
Jag bor i en landsort, som är temmeligen aflägsen ifrån fabriksorlerna.
Jag känner ingen fabrik, som skickar en enda alu kläde lill Skåne.
Måhända en och annan gång någon reqvisition sker, men aldrig finner man uti någon handelsbod något betydligt lager af Svenskt kläde, och likväl äro vi klädda i kläde.
Detta kominer således naturligtvis från något annat håll, än våra egna fabriker.
Opinionen har redan sagt oss, att Skåne lurendrejar.
Der tryter icke kläde, och då Norrköpings-boerue klaga, att vi icke köpa af deras kläde, så måste det som vi nyttja vara utländskt, och likväl är Skånes consumtion af kläde ganska stor.
Jag förmodar, att jag äfven i denna stund är klädd i lurendrejadt kläde, ehuru detta icke är mig med visshet bekant.
Här är sagdt i dag, att Skånska kusten är den, som lättast kan bevakas.
I sådant fall beklagar jag tull bet jeningen i de andra provinserna, ty deras kuster kunna då icke bevakas.
Jag känner bestämdt, att sådant i Skåne ej är möjligt.
Lurendrejarne hafva signaler emellan Helsingör och Helsingborg, hvarigenom de kunna gifva tecken, då tullstaten är på ett annat ställe, och ögonblicket således inne att insmugla godset.
Dessutom ligger äfven Bornholms ö så nära Skånska kusten, att lurendrejarne äfven der kunna hafva signaler, och jag tror mig bestämdt veta att derstädes finnas stora depöter af lurendrejeri-gods.
Systemet att lurendreja har derstädes nått den fullkomlighet, att jag trotsar någon tullstat att kunna hindra det.
Ja — äfven om jag uppsätter en chinesisk mur, besatt med douanierer, så vet jag icke huru de skulle kunna förekomma lurendrejeriet i Skåne.
Huruvida praktiken i de öfra delarna af Sverige är lika liflig, det lemnar jag derhän; men det vissa är, att uti Skåne hvaije vecka göres mer eller mindre betydliga beslag.
Nu frågar jag hvartill det skulle tjena att stadga ett beslut, som icke kan med noggrannhet handhafvas.
Det skydd, som fabrikanterne derigenom skulle erhålla, tror jag vore ganska illusoriskt; ty vi Den 29 Juli e. m. vi kunna icke vänta oss att främmande fabrikanter skicka in mera kläde, än vi köpa och slita.
Således synes mig att mera vore vunnet, om införseln af kläde vore fri, mot en tull, som någorlunda kunde skydda fabrikanten.
Jag är öfvertygad, att den verkställande makten har lättare att hindra tullförsnillning än lurendrejeri, ty uti tullförsnillningen mäste tullbevaknings-personalen ovillkorligen vara inblandad, och denna kan man lättare hafva reda på än den enskilda, och straffbestämmelserna böra äfven, efter de juridiska former, som äro mig bekanta, vara skarpare för tullförsnillaren, än för lurendrejaren.
Svårigheten att hindra lurendrejeriet ligger deruti, att opinionen snarare skyddar lurendrejaren än den lastar honom.
Det har således GudmVs blifvit en större skam att vara åtalare i ett !urendrejeri-mål än alt vara brottslig.
Det är ej brottet man sörjer öfver, ulan brottets följder.
Tullstaten finner intet skydd af folkel i landet.
En tullförsnillning anser jag såsom en stöld från Staten, och troi-, alt om mularen, så väl som den som låter muta sig, fick stå tjufrätt, när han blifvit öfverbevist om en tullförsnillning, så skulle det kanske verka mer än de författningar, som vi nu hafva.
Jag tror likväl icke, att man kan sträcka straffbestämmelserna så långt emot lurendrejeri.
Detta är den öfvertygelse jag fattat under del jag reflecterat på denna sak.
Jag tror således, att tull på kläde icke skulle skada fabrikerna, men minska de brott, som nu ske, mindre demoralisera folket och lemna Staten en inkomst, hvilken nu vanligen i assurancer för lurendrejerivaror ingår till Danmark och Pommern; ty del vet jag, att om jag köper kläde i Köpenhanm och sedan vill skaffa in det i Sverige, så kan jag assurera klädet för att föra det till hamnen.
För att få det i land, är assurancen större, och ännu större om det kan skaffas lipp i Skåne.
Jag tror att under sådana förhållanden det är radicalt omöjligt att förhindra lurendrejerier; man må organisera tullbevakningen huru som helst.
Jag tillstyrker alltså betänk, i det afseende! alt det bestämmer tull på kläde.
Om densamma är för stor eller för liten, det kan jag ej bedomina.
Principen anser jag vara den, att då en vara oundvikligen mäste begagnas uti landet, så tjenar det till intet att förbjuda dess införsel; och måhända hafva sådana förbud grundlagt det lurendrejeri-systerne, som nu finnes.
Det var kanske oiätt, att, för att hjelpa lipp fabriker, som skulle blifva, men som ännu icke funnes, genast förbjuda klädets införsel.
Då man icke kunde neka folket att hafva kläde under denna mellantid, innan kläde kunde tillverkas för landets behof, så lärde sig folkel alt iurendreja, och deraf har detta äfven för mångå blifvit ett behof.
Här är sagdf, i dag, att Sveriges sädesproduction går (ill det belopp, att vi aldrig mera behöfva köpa utländsk 10 H. 47
Den 39 Juli c. ra. söel, utan alt det ena årets öfverskott kan fylla del andra årets brist.
Erfarenbeten bar visat, att lindet- starka missvext-år ett annat förhållande äger ruin.
Jag behöfver blott gå till 1838, — dä införskrefs ganska mycket spanmål.
Jag tillstyrker derföre en fix lull pä spanmål, ty derförutan kan spanmålshandel aldrig få någon säkerhet i vårt land.
Jag önskar således denna princip för spanmålstullen, så att en spanmålshandel lill följe deraf kan uppkomma; ty dessförinnan anser jag en spanmålshandel i stort vara omöjlig.
Ett bevis att detta behöfves, är, att man i Skåne i Maj månad 1818 på auction för Kronans räkning, hvarest \ af inrops-summan genast erlades contant, och de öfriga -J 4 månader efter anctionen, icke dessmindre betalade 18, ig, till och med 20 r:dr för en tunna råg, och [\ mannder derefter gällde den blott i^rtdr.
Sådana förhållanden kunna hvarken för consumenten eller producenten vara förmånliga.
Consumenten kan ej med någon säkerhet beräkna inköpspriserna, och producenten kan ej hafva en säker afsättning på sin säd, förrän en fix tull derå är fastställd; lynar Regeringen har tillfälle att nedsätta tullen, så kunna ej några säkra beräkningar göras.
Huruvida den lull, sorn Utsk. föreslagit, är tillräcklig eller icke, kati jag ej bestämma.
Jag skulle likväl önska, att Utsk., ifall detta betänk, blir återremitterad!, lemnar uppmärksamhet åt en sak, som jag anser vara af vigt, nemi. att tullen åtminstone måste motsvara transportkostnaden inom landet; ty del är mig icke obekant att från vissa orter vid östra kusten, hvarest man har afsättning på limmer på Danzig m. fl. orter, spånlinden ofta. faller till det vanpris , att producenten säljer den till hvad han kan få, endast för att slippa magazinera den.
Så har mig äfven blifvit sagdt, att spanmål derstädes lill och med stundom tagits i stället för barlast.
Om tullen bestämdes så låg, att densamma blefve lägre än fraktkostnaden från de största handelsplatser vi äga i Sverige, t. ex. ifrån Hernösand till Skåne; så är jag rädd att vi i södra delen af Sverige få stå med vår säd osåld.
Man kan å andra sidan säga, att södra delen får sörja för sig sjelf, men vi höra likväl under ett samhälle med de öfriga delarna, och om södra delen af Sverige ej får sälja sin säd, så kunna dess innebyggare hvarken köpa jernvaror eller andra producler från det öfra Sverige.
Jag önskar likväl, med beräkning af fraktkostnaden, så låg tull som möjligt; ty hög tull vore detsamma som förbud, och detta önskar jag ej.
Här finnes omtalad en artikel, som heter ull.
Äfven i Skåne har man sökt förädla denna vara så mycket möjligt är.
Denna förädling har likväl rönt mycken svårighet genom bristande afsättning.
Stora capitaleroch mycken omtanka hafva blifvit använda för alt reglera schäferierna på ett ändamålsenligt sätt, och mig är sagdt, att Skåne nu producerar
Den 29 Juli e. m. om icke slöra qvantileter deraf, åtminstone vackra qvantiteler; men denna industri röner ingen uppmuntran, ty den saknar afsättning, och äfven för denna lilla produelion af fin ull är afsättningen pä den enda handelsplats vi äga i delta afseende, nemi.
Norrköping, alltför ringa.
Jag skulle tro, att del project, som i dag är afgifvet af Gr.
Anckarsvärd, visserligen kunde till sina principer vara riktigt; men jag anser detta förslag icke vara möjligt att verkställa; ty oin man skulle äga rättighet alt (öra ut fin ull, och såsom ersättning derföre få införa utländskt kläde, så vore delta ett monopolium för en särskild produetion, hvilket jag ej anser vara öfverensstämmande med vår öfriga lagstiftning.
Jag tror äfven, att ganska manga missbruk deraf kunde upp • komma, 11 v i I k a motionären icke afselt, men hvarpå jag tror rnig höra fästa uppmärksamheten.
Antagom t. ex., alt jng har ett parti ull, jag aflemnar det till ullconloret och får der ett export-hevis.
På grund af della bevis att jag expor terat ullen, införskrifver jag ett parti kläde, motsvarande livad lagen tillåter mig.
Deremot har ingen reda på hvart ullen tagit vägen, ty jag sjelf har haft rättighet att försälja den.
Jag transporterar denna ull livart jag vill.
Jag sätter åter in samma ull uti ullmagazinet för alt exportera den och uttager den ånyo, och denna vexling kan ske så många gånger man behagar, och för hvarje gång införskrifver jag ett motsvarande parti utländskt kläde, det vilI med andra ord säga, att jag importerar utländskt kläde för den tull, hvilken blifvit bestämd för importen af ull.
Detta tror jag ej skulle vara förenligt med den import-tull, sorn Bevilln.Ulsk. bestämt.
Jag skul - le, derigenom att jag producerar ett visst qvantum ull, kunna införskaffa ett qvantum kläde, många gånger större än det, som blifvit bestämdt alt motsvara ullqvantiteten.
Våra Jurendrejare, 0111 jag så skall kalla dem, äro minsann så skickliga i konsten att begagna hvarje väg, som för dem står öppen, alt jag ansett mig skyldig fästa uppmärksamheten på, att de, om ett sådant förslag antoges, för ull säkerligen skulle inpraktisera så mycket kläde sorn helst.
Deremot skulle jag tro, att det vore enligt med näringarnes fördel all gifva exportprsemier till lika belopp med varans import-tull.
Jag önskar skydd åt produclionen af (in ull.
Detta är en så vacker näring, alt jag, som har sett den på nära håll, ehuru jag icke sjelf är producent, skulle önska skydd för densamma; och jag vet specielt, ali en ullproducent i Skåne redan börjat exportera ull.
Jag känner icke lill hvad pris den försäljes, men jag tror, att om vi införde sådan ull på verldsmarknaden, så skulle ej någon skada för vår ull-production deraf uppkomma, men lill en början torde något prcemium behöfvas, för att rikta tankarna ditåt.
Jag får derföre, sorn sagt är, tillstyrka prsemium för exporten af fin ull.
Jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på en näringsgren, sorn jag anser nästan vigligare än produetio - D e 11 ag Ju li e. m. nen af fin ull, nemi. den af grof ull.
Productionen af fin lili är alltför ringa, för att göra den till allmänt näringsfång; denna näring bör likväl skyddas, ty den är i sin början; men bebofvet af grof ull är så stort, att jag tror mig böra fästa uppmärksamheten på att denna artikel införskrifves till så stort belopp, att det vore önskvärdi att detsamma kunde minskas.
Jag tror att importen af grof ull verkar vida starkare på vår handelsvåg, än den fina ull vi kunna behöfva.
Vadmal och gröfre kläden behöfver nästan hvar och en här i vårt kalla land, och vi äro nu på den beklagliga punkt, att våra landtman måste för betydliga penningesummor dermed förse sig.
Personer, som rest utomlands, hafva öfvertygat mig, att få länder finnas, hvilka äro så tjenliga för ulkultur som Sverige.
När det nu hos oss är ett allmänt behof att consutnera grofva kläden, och när, såsom mig är sagdt, vi kunde producera grof ull lill erforderligt belopp, så anser jag, att man derpå bör fä-.la största vigt.
Jag medger visserligen, att höjning af importtull för grof ull skulle till en början medföra olägenheter för den del af nationen, som consumerar den grofva ullen, d. v. s. den fattigare classen; isynnerhet som införskaffandet af ull icke allenast är gagneligt för consumenten, utan derigenom äfven beredes för en stor del af folket en arbetsförtjenst genom denna ulls förvandling till ylletyger; men å andra sidan , om denna arbetsförtjenst i stället skulle förenas med sjelfva productionen, så tror jag, alt landet derpå skulle vinna.
Om vi nu anse, att en högre tull i allmänhet skyddar våra näringar, så vet jag icke, hvarföre vi skulle glömma denna näringsgren.
Jag vill icke, att tullen genast skall höjas mycket på en gång; ty derigenom kunde möjligtvis den näring få en svår stöt, som nu inköper denna ull till beredning af vadmal och gröfre kläde; men om man till en början ökade den något, och sedan höjde den allt mer och mer, till dess man funne att vår egen production af grof ull vore tillräcklig, så tror jag att consumenter och producenter derpå skulle vinna, jag får fästa uppmärksamheten derpå, att de fleste consumenter, och de som använda sin arbetskraft på denna näring, äro de som sjelfve producera ullen, d. v. s. jordbrukare eller landtman, ty vadmal produceras nu föga i städerna, utan tillverkas till största delen på landet.
Det är hemmansägare i Westergöthland, Halland och Skåne, som hafva arbetsförtjenst af att väfva vadmal.
Om nu desse landtman funne sin uträkning uti alt sjelfve producera ullen, så vet jag icke hvarföre lian ej skulle få göra det.
Man kunde väl säga, att ingenting hindrar honom derifrån; men han får nu sin ull för så godt köp, att han tycker det icke löna mödan; och Gndnåhs, vårt folklynne är sådant, att det behöfver stötas fram i industriel väg.
Det är likväl ej endast i detta fall, som uppmuntringar behöfvas, och detta förhållande har i långliga tider ägt D c ii 29 Juli c. m. 3?3 rum.
Jag tillstyrker att tullen på grof ull måtte höjas.
Om jag minnes rätt, så ar den nu endast 2 sk.; detta är allt— för ringa.
Med Julland till så nära granskap befarar jag, att om tullen ej höjes, så komma vi att stå på samma ståndpunkt nied vår grofva ullcultur, som vi nu stå.
Jag erkänner uppriktigt, att jag lägger stor vigt på den grofva ullculluren, emedan hos oss den grofva ullen blir consumerad till mycket högre belopp än den fina.
Det är en allmänt känd sats, och som denna discussion vitsordat, att det är svårt för grundsatser alt besegra fördomar och vanor.
Dessa sednare deremot få vanligen öfvervigten öfver grundsatserna, emedan personer, som styras af fördomar och vanor, sakna förmågan att förstå, och derföre icke erkänna grundsatser.
Detta har vår egen häfd bevisat i afseende på våra näringar i allmänhet.
Det är icke mycket länge sedan Sveriges spanmålshandel var under förbudslagar, och vår tackjernshandel inskränkt inom vissa bruk.
Vi hafva kommit från dessa prohibitiva författningar.
Vi hafva kommit ifrån våra landskapslagar och fått en gemensam lag för hela landet; men ännu slå vi qvar, i frågan om införsel från utländningen, vid förhudsförfattningarna; och hvart skall det leda, om man vill befordra inhemsk industri men förbjuda införsel af främmande varor?
Skola våra varor endast få afyttras emot silfver?
Det finnes intet annat land än China, der man icke emottager någon annan vara än silfver.
Emedlertid i den mån, som begreppen hos folkslagen hunnit stadga sig om hvad det vill säga, att en fattigpersonal lager öfverhand , att pauperismen hotar hvarje folkslag, måste man undersöka hvad som kan vara orsaken till ett sådant förhållande.
Då upplysningen nu mera har kommit derhän, att farhågan för spöken upphört, synes det förundransvärd!, att farhågan för frihet alt afsätta producter, der de förmånligast kunna afsättas, bringar eljest klarseende personer att yrka hinder emot afsättningen, genom förbud emot vissa varors införsel.
Numera är det icke brist på förmåga att räkna, som hindrar fabriksidkaren att beräkna sin tillverkningskostnad, så att mera råämne eller större omkostnad på en tillverkning icke deri moltages, än man bör göra, för att deraf kunna beräkna vinst.
Man är nu rädd alt tillåta utförsel af tackjern, likasom man fordom var rädd alt låta tackjern föras från en hytta till andra bruk, än dem som ägde rättighet alt derifrån dermed blifva försedda.
Samma förhållande, sorn emellan våra enskilda näringar ägt rum, måste äfven ovillkorligen komma att äga rum emellan näringarna i allmänhet.
Yi komma aldrig till stånd med det ena, om vi icke öppna vägen för det andra.
Med den tull, som blifvit föreslagen för tackjern, har jag visserligen hört sägas, att fri varu-export icke finnes.
Man har framställt den satsen, alt om denna tull blef - Den ag Juli e. m. ve fastställd ocli utförseln fri, så skulle tackjernslillverkaren med rutla sagu: hvad skäl finnes det dertill, att jag skull betala 5o proc. af min varas värde i export-tull, då stångjcrns-tillverkaren får exportera sin vara för 16 sk. SU!
Man skulle kunna komma lätt ifrån dessa farhågor, om man toge 4 *:dr 24 sk., som äro bestämda i utförselstull på tackjern, och bestämde på en gång i hvilken ordning de skola succs sive nedsattas, lills de komma al pari med stångjei nets export-tull.
Om man bestämde, att export-tullen årligen nedsattes med 1 proc., så skulle en rund lid åtgå, innan tullen blefve så låg, att utförsel vore att befara, och emedlertid hade stångjerns-lillverkaren att draga fördel af de upptäckter, som andra länder gjort, genom valsverk och dylika föl bättringar, och då skulle slutligen icke större våda kunna uppstå genom rättigheten till utförsel af tackjern, än genom tillåtelsen att utföra hvilken annan vara som helst.
Ilar har blifvit yttradt, alt införselsförhud vore nödvändigt för våra näringar, och man har velat jäfva det anförande, som Hr Skogman på förmiddagen haft, derigenom att man påstår att tillverkare i Westergöthland af groft bomullslärft skulle gå under, i händelse bomullslärft infördes.
Hr Skogman har likväl anfört, att sedan förbud mot införsel af groft bomullsgarn upphört, så har denna tillverkning stigit till nära 3 millioner om året.
Jag skulle trott, att sjelfva detta exempel varit nog för alt tysta munnen på dem som haft dessa farhågor.
Man hade trott, alt vära Svenska ullspinnerier icke vore tillräckliga för det behof, som här förefinnes för tillverkningen af tyger; men 0111 icke de inhemska garnfabrikerna skulle vara tillräckliga att, vida utöfver behofvet för den inhemska fabrikationen af tyger, tillverka garn; så skulle de ej heller kunna concurrera till export af garn i bredd med exporten af sjelfva tyget.
Ensamt genom full frihet i dessa näringar kan man skalfa sysselsättning åt den stora massa af Sveriges innevånare, hvilken är i saknad deraf genom våra näringslagar och genom i833 års författning för försvarslösa personer, hvilken man allmänt erkänt vara grundlagsvidrig och i sina följder skadlig. 11.
St. hafva likväl icke begärt dess upphäfvande, utan den slår qvar, och det Utsk., som första gången yttrade sig om näringsfriheten, har väl i förbigående, i anledn. af comiteens betänk., derom yttrat några ord, men icke afgifvit något förslag till und. skrifvelse till K.
M. om dess upphäfvande.
Jag säger ännu en gång, utan att vi bereda möjlighet för afsättning af de produeter, som .Sverige kan framalstra, kunna vi icke heller hoppas, att näringarna i Sverige skola få någon uppkomst, och jag kan således icke annat än helt och hållet instämma deruti, att ali in- och utförsel i Riket måtte vara fri, och alla förbud ur taxan utgå; men i afseende på tullbestämmelscrna yrkar jag, på det man mätte komma ifrån alla farhågor för Den ag Juli e. m. fj ucl 11 a t Jon, alt Ulsk. måtte föreslå den serie, hvarefter skyddstullen skall successivt nedsättas, oell del minimi-belopp, sorn det anser vara det rätta.