Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Disk. varit skyldigt att inkomma med Betänk, i detta ämne, får jag hänvisa till dess ålem.
Der står nemi.: »Beträffande åter frågan om anvisandet af medel för en stationsgård på Södermalm samt reparatiöns-verkstäders inrättande här i hufvudstaden, så anser Utsi;, lämpligast, ali pröfningen och afgörandet af denna anslagsfråga upsl.jules intilldess sig visat, huruvida några medel för den till utgående från Stockholm genom Södermanland föreslagna stambana varda under innev:de lv i k sdag anvisade; hvarföre Utsk. vill genom särskildt Utlåt, besvara de från Borgare- och BondeSttn erhållna återremisser å Utslcs afgifna yttranden rörande anslagen tili nämnde stationsgård och reparations-verkstäder.» Sedan denna Utslcs hemställan blifvit af II. o. Ad. godkänd, så hade väl Utsk. icke annat att göra, än att inkomma med förslag i ämnet.
Att. summan icke är tillräcklig för att inrätta en komplett. stationsgård. derom ägde Utsk. full visshet, då anslagen för dylika anläggningar på andra ställen upgått, till 400,000 Ildr.
Alt. närmare bestämma detta anslag var icke görligt, enär på K.
M:s och Stockholms stads pröfning beror, hvar stationsgården kommer alt ligga.
Hvad i öfrigt detta ringa fyllnadsbeiopp angar, så finnér jag icke besynnerligt alt Utsk. föreslagit ett sådant; besynnerligare hade varit om R.
Sl:r harle kommit till ett slutligt beslut om t. ex. ett. lån å 19,999.999 lldr; jag finner det åtminstone redigare att säga det en rund summa om JiO millioner skall uplånas.
Vid detta tillfälle vet jag visserligen icke huru snart nödiga medel till förberedande åtgärder för en anhaltsstation på Södermalm böra anslås, men jag tror mig veta, att samtidigt med jernvägens anläggande från Götheborg börjades der äfven med bangårds-anläsgningen, ehuru densamma icke erhöll den fullständighet som erfordrades för att kunna kallas en fullt ordnad banstation, hvartill likväl medel vid denna Riksdag blifvit anvisade.
.lag skulle tro att samma arbetsmethod bör följas äfven vid jemvägs-anläggningen från Stockholm, och deraf följer då att en bangård, vare sig att den kallas anhaltsstation eller mindre bangård, bör anläggas såsom en utgångspunkt för den jernväg, hvilken skall anläggas söderut öfver Södertelje och vidare åt Katrineholm.
Man skulle äfven kunna invända mot lämpligheten af det beslut som Gr. af Ugglas och Frih. Raab tillstyrkt, att om 182 Don 2 Septemb er. man upskjuter med medels anslående till en bangårds-anläggning, så vet man icke hvar man skall börja utom Stockholms portar, och då kan det hända, att om man anlagt jernvägen åt ett håll, det blir omöjligt att få station utom staden såsom ändpunkt för banan der, utan då måste man ändra ändpunkten.
Det är nödvändigt, innan man utgår från hufvudstaden med jernvägs-arbetet, att man väljer en plats från hvilken banan skall löpa ut, annars famlar man i mörkret.
Det skulle äfven inträffa, att man, genom banans anläggande i orätt riktning med afseende på hufvudstaden, kastade bort penningar hvilka annars kunnat besparas.
Raab bade allvar med sin anmärkn. mot koslnadsförslaget, ty likasom hvarje annan, hvilken har kännedom om byggnads-arbeten, vet äfven Frih.
Raab hvad 321,000 Rdr betyder i dessa tider då dagsverkena äro så dyra och det är svårt att erhålla skickligt och arbetsamt folk.
Således kan man med visshet antaga hvad Hr Lilljehöök erinrat, att nemi. de 321,000 Rdr, som StatsUtsk. velat anslå til! bangårds och reparationsverkstäders anläggning, icke blifva tillräckliga för hvarken det ena eller andra föremålets fullständiga ordnande, utan att ganska betydliga tillskott i en framtid måste äga rum, hvadan man icke behöfver frukta att man nu anslår för stort belopp.
Jag fortfar således att tillstyrka det Utsk:s Betänk, måtle bifallas, på det man må kunna börja jernvägen der sådant rätteligen bör ske.
Hr Printzensköld har försökt i sitt sista anförande att sammanknyta beslutet om anläggandet af nu ifrågavar:de bangård med det beslut som R.
St:r förut fattat, att en jernväg skulle sträckas söderut öfver Södertelje.
Han har nemi. sagt, att om man icke nu beslutar byggandet af denna bangård, så vet man icke i hvilken sträcka man skall lägga jernvägen.
Jag skulle tro, att han något litet hoppat i sin logiska argumentation, ty det är icke byggandet utan K.
M. som bestämmer från hvilken punkt banan skal! utgå och hvarest den skall anläggas.
Om sedermera denna bangård bygges torde icke hafva med saken att skaffa, blott det är bestämdt hvar han skall läggas.
Det förslag som nu är af R.
St:r antaget, är icke det som först förevar, eller att det skulle byggas en jernväg från Stockholm till Södertelje och sedan förarbeten från Södertelje till Kathrineholm skulle företagas; det beslut som R.
St:r fattat, är, att en viss summa skall anslås i och för förberedande arbeten från Stockholm till Kathrineholm eller i och för jernvägs-anläggning, men det finnes icke föreskrifvet att någon del af vägen under nästa Riksdags-period skall göras färdig.
Vore detta förhållandet, anser äfven jag, såsom ett korallarium deraf, att bangård skulle finnas.
Men då detta alldeles icke har något sammanhang med hvartannat, hvilket synes bäst deraf, att sjelfva det Stånd, hvilket beslutade det som nu är R.
Stms beslut, sjelf ansett att det icke var fråga om att göra någon bana färdig på denna väg intill nästa Riksdag, så finner jag icke att R. o. Ad. bör fatta beslut idag, rakt stridande mot det, som R. o. Ad. för en månad sedan afgaf.
September. 183 Hr Lilljehöök: Mot Gr. af Ugglas sista yttrande vågar jag göra anmärkn., på den grund att hans tolkning af beslutet rörande södra banan icke är fullt riktig.
Medel äro nemi. anvisade för påbörjande och fortsättning af banslräckningen från Stockholm öfver Södertelje mot Kathrineholm.
Detta uttryck innefattar något helt annat än att anvisa en summa till förberedande arbeten, hvilket icke här har skett.
Att vägen bör delvis fullbordas synes mig ligga i sjelfva arbetets natur, emedan derigenom transport af materialier, m. m., underlättas.
Att påbörja öfverallt, utan att göra någonting färdigt, vore ett besynnerligt sätt att gå tillväga, och hvilket ej heller af någon jernvägsbyggare blifvit begagnadt, aldraminst af Öfverste Ericson.
Dessutom är det en annan orsak hvarföre vid denna Riksdag något måste göras för bangård å Södermalm, då en bana från Stockholm skall utgå mot söder.
Anvisas ej medel för nämnde bangård, så äger icke Stockholms stad anledning att för dess anläggande taga några förberedande åtgärder.
Ju oftare Gr. af Ugglas yttrar sig, desto besynnerligare blir hans argumentation.
Gr. af Ugglas har sednast sagt, att det icke vore af behofvet påkalladt att anslå medel till anläggande af en bangård på Södermalm, der banan skulle utgå från Ståckholm och vidare söderut, på den grund att K.
M. har åt sig updragit att bestämma hvar bangården i Stockholm skall ligga, och hvarifrån vägbanan skall utgå från hufvudstaden.
Nu bågar jag den ädle Gr:n: huru kan K.
M. bestämma en punkt inom Stockholms stad hvarifrån banan skall utgå, innan man vidtagit åtgärder som försäkra om möjligheten att begagna denna punkt?
Jag vet visserligen att expropriationsrätten finnes lill genom en särskild lag, men att begagna denna rätt på ett mindre lämpligt sätt, och icke göra afseende på omständigheter, som föranleda dertill, att begagnandet af denna rätt medförer den aldragröfsta orättvisa, det är någonting som jag icke tror att Regeringen skulle vilja tillåta sig.
Således synes det vara naturligt, att innan vägbansarbetet börjar från Stockholm, bör Regeringen genom hvarjehanda förberedande åtgärder göra sig förvissad om hvar utgångspunkten på Södermalm för banan bör vara, och således hvar bangården bör ligga, för att vara viss på, att när man fortsätter banan utom Stockholm, man icke skall behöfva vända hvarken åt höger eller venster för att skaffa sig en bangård.
Jag tror således att det ligger i sjelfva sakens natur att plats för bangården bestämmes, innan man börjar väganläggningen.
Så har också tillgått både vester- och söderut.
St:r beslöto en jernvägs anläggning ifrån Götheborg väcktes icke fråga om att ju icke bangård der genast skulle anläggas, på det man måtte veta hvar begynnelsen af banan skulle ligga.
Så var det också i Malmö; så att, m. e. o., när dessa banors anläggning började, var allsicke någon tvist om, hvar bangården skulle ligga.
Man begagnade vid beslutet om dessa banors anläggning nästan samma ordalag som här, nemi. att de skulle fortgå i den påbörjade rikt - 134 Den 2 September. ningen.
Lika med Ilr Lilljehöök får jag erinra om, att man kan färdigbygga en del jernväg just på grund af dessa ord, och icke börja ett arbete här och ett der, så att till slut ingenting blifver deraf.
Frih. Raab och Gr. af Ugglas torde hafva sig bekant, att en del af banan från Götheborg blifvit komplett färdig, innan fortsättningen af densamma ägde rum.
Jag ser icke hvad som hindrar att ett dylikt arbetssätt kan vidtagas äfven för jernvägens anläggande från hufvudstaden, och jag tror att detta äfven vore det rättaste.
Dessa Hrrs motvilja mot ifrågav:de anslag synes mig vara temligen oväntadf, och icke synnerligen väl på sin plats, så att jag anser R. o. Ad. göra väl uti att icke fästa något afseende vid deras tillstyrkan.
Den härefter till bifall å förev:de. Utlåt, framstälda proposin besvarades med starka
Ja , jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
Föredrogs ånyo och lades till handlingarna Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis d. 26 och 31 sistl.
Aug. på bordet lagda Utlåt.
N:o 108, i ani. af återremiss utaf Betänk.
N:o 97, såvidt detta rörer den i Upsala nuv:de Medicinska Fakultetens förening med Carolinska MedicoChirurgiska Institutet i Stockholm.
Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.UtsIcs d. 26 och 31 sisth Aug. på bordet lagda Utlåt.
N:o 109, i ani. af återremiss utaf Betänk.
Gr. Puke, Folke Magnus:
Då detta återremitterade Betänk, första gången förevar till afgörande, var jag icke tillstädes, men jag skulle tro att R. o.
Ad. äfven nu bör afslå detsamma.
Det innehåller nemi. ett tillstyrkande, att »svenska ångfartyg, som, enl. på förhand uprättade reseturer, göra reguliera resor, mätte befrias från skyldigheten att, kommande från sjön, taga lots.»
Ett sådant stadgande skulle innebära undergång för lotsarne; och det finnes icke något giltigt skäl hvarföre dessa fartyg skola vara befriade från skyldigheten att taga lots, synnerligen som lotsarne äro pligtige att utgöra tullbevakning på fartyg intilldess tullbetjente hunnit komma ombord.
Jag yrkar således afslag'å Utsk:s Betänk.
Raab, Adam Christian: Gr.
Puke har förklarat, att om det förslag som Utsk. här afgifvit blefve 11.
St:rs beslut och af Konungen sanktionerades, skulle detsamma innebära lotsarnos undergång.
[ det fallet ber jag att få åberopa hvad Betänk, innehåller.
Der står nemi.: »att af 29 eller 30 ångfartyg, hvilka, gående utomskärs, göra reguliera resor, största antalet, elior 21, Iden 2 September. 18ft vöre, i följd af underd, ansökningar hos K. M., befriade från skyldigheten att taga lots när de komma från sjön, då deremot för 9 dylika fartyg sådan befrielse, oaktadt gjorde ansökningar, icke blifvit beviljad.»
Om nu dessa 9 ångfartyg skola så högt betala lotsarne, att dessa sednares hela välfärd beror på den afgift sorn de af dem kunna erhålla, så torde llrrtne finna att nämnde fartyg blifva svårt prejade, och då 8r det större skäl än någonsin att bifalla Utslcs förslag och förekomma undergång för dessa fartyg.
I allmänhet älska vi icke undantags-lagstiftning; och jag tror icke heller att Ilr Gr:n kan upgifva något skäl för, att då det större antalet af ångfartygen blifvit befriade från denna skyldighet, icke äfven den återstående delen skulle blifva det.
Puke:
Det är visserligen en sanning, att, såsom Frih.
Raab sagt, en del fartyg blifvit befriade från skyldigheten att taga lots, och jag vill icke yttra mig om huruvida det kan vara förenligt med lotsverkets bestånd; jag får blott anmärka, att seden tillkommit vid början af ångfartygens inrättande här i landet, då man ansåg det vara skäl att upmuntra desamma.
Jag vill dock uplysa om, att ångfartygen icke äro ovilkorligen befriade från oftanämnde skyldighet, utan i vissa Resolutioner stadgas en sådan befrielse: »såvida icke gällande författn:r deremot strida.»
Sålunda äro t. ex. fartygen, när de komma från öpna sjön, skyldiga att taga lots tilldess tullbetjente komma ombord.
Raabs yttrande, att om 8 eller 9 fartyg ensamt skulle vara skyldige att taga lots, torde detta bereda fartygens undergång , så är det ett misstag af Frib:n, ty de 9 fartygen skulle icke komma att betala mer än vanliga lotspengar och jag vill till och med anse nödigt, att de fartyg, som erhållit denna befrielse, måtto åläggas att betala lotspengar.
Jag kan icke föreställa mig att de skola varda derifrån befriade för evärdeliga tider.
Vid vissa tillfällen talar man om att man vill hafva lotsar, men deremellan vidi man icke göra några upoffringar för att do skola finnas.
Och hvaraf skola de då lefva?
Den lön de af Kronan erhålla är högst obetydlig, täger man då bort lotspengarne, blifva de ruinerade.
Ilr Printzensköld, Carl:
Man ser hvartill det leder när fördelar meddelas åt en, utan alt andra lika berättigade komma o * deraf i åtnjutande.
Man trodde sig göra väl då man lemnade de första fartyg, som här gingo med ånga, frihet från skyldigheten att taga lots när de ankommo till skären.
Nu har inträffat, att äfven andra ångfartyg åstunda samma förmån.
Deras ägare jemra sig och lamentera deröfver, att de för sina fartyg icko skola njuta samma fördelar, och pä delta sätt kan verkligen den klokaste och bästa institution gå till förfall, hvadan jag tror det vara försigtigast om vederbörande icke genom undantagsbeslut lemna den ena en fördel, som sätter honom i en bättre ställning än en annan, som med honom borde vara lika berättigad.
Hvad nu förev:de fråga beträffar, så anmärker jag, lika med Gr.
Puke, att de fartyg, som erhållit licenser, icke kunna beslå till evig tid, utan de 186
Den 2 September. skola väl en gång slopas de som andra, och kommer således detta undantagssladgande att så småningom uphöra.
Om Regeringen fortgår på den banad att icke meddela undantagsförmåner, som ej äro af bebofvet påkallade, synes mig det rättaste vara att behålla författnm vid sin gällande kraft, desto heldre, som jag icke har mig bekant att ångbåtsbefälet har större och vidlyftigare sjömanskap än befälet på seglande fartyg, och de således egentligen böra vara i behof lika väl af lots som dessa sednare.
Jag tillstyrker följaktligen, att R. o. Ad. mätte afslä Utsk:s närvide Betänk, och i stället bifalla det som Utsk. första gången afgaf.
De tillstånds-resoIu tioner, som blifvit meddelade, hafva, såvidt jag vet, varit af två olika lydelser.
Den äldsta innehöll: alt ångbåtar skulle vara befriade från skyldigheten att erlägga lotspengar då lots icke begagnades; — men åt denna Resolution gafs i praktiken den tolkning,, att det skulle bero på ångbåtsbefälhafvaren att begagna lots eller icke, hvilket icke ligger i ordalagen: »att de voro befriade från skyldigheten att erlägga lotspengar då lots icke begagnades.»
Denna innebar således icke någon frikallelse från att taga lots när författmne så ovilkorligen föreskrifva.
På denna grund tillädes ock i den sednare llesolutin: »att de skulle vara fria från att begagna lots, dock alt icke härigenom någon ändring göres i hvad som i förfatln.-ne vore stadgadt ang:de skyldigheten att laga lots.a
Detta utgjorde skillnaden mellan den äldre och nyare Resolutm, men de äro likväl till sin andemening desamma, nemi. åsyftande att på sådant sätt skaffa lotspersonalen inkomster såsom en tullkontroll.
Jag tror således, att man oriktigt upfattat Resolut:ns innehåll, och då man ännu icke kunnat upge något giltigt skäl hvarföre underhållet af lotspersonalen skall endast bekostas af seglande fartyg, ehuru ångfartyg äfven vill hafva dem att tillgå i nödens stund, så synes det vara onödigt att fastställa en sådan allmän föreskrift som här är i fråga.
Må förekommande särskilda omständigheter tagas delvis i betraktande, meri sådana omfattande bestämmelser tror jag vara af föga vigt för det allmänna, hvarföre jag förenar mig om afslag å Utslcs tillstyrkan.
Det synes som om det endast vore för att till skynda lotsarne en större inkomst, som mina motståndare hålla på den gamla föreskriften och icke vilja bifalla Betänk.
Med afseende på denna inkomst ber jag att få erinra, och hvilket icke heller blifvit af någon motsagdt, att densamma icke utgår af flera än 9 stycken fartyg.
Jag sade förra gången jag hade ordet, att derest lotsarnes välfärd skulle bero af denna inkomst, så är det klart att dessa fartyg skulle blifva beskattade alltför högt.
Puke måtte väl förstå min mening, att dessa 9 fartyg icke kunna utgöra en sådan betydlig summa att på dem kan bero lotsarnes väl eller ve.
Vi behöfva lotsar, skickliga lotsar, och kunna icke få sådana utan att de aflönas; men icke är det derföre sagdt att några fartyg, sedan andra blifvit derifrån befriade, skola vara underkastade det Den 2 September. 187 besvär, den förlust, som skyldigbeten att taga lots medförer.
Är lotsarnes inkomster för små, så är det befälhafvarens öfver lotsarna pligt att anbefalla tillökning, men icke anser jag det vara sättet i en tid då vi vilja befrämja bandelns och näringarnes förkofran, att tillåta dem en ringa vinst på bekostnad af handel och sjöfart samt tid för resande.
Jag påminner mig sjelf hafva varit med någon gång då lots behöfdes och man länge fick vänta derföre att fartyget icke fick gå utan att taga en sådan ombord.
Hr Printzensköld har ganska riktigt reprimerat den Regering som lemnar licenser, det må stå för hans räkning; men Hr Printzensköld har tillika sagt, att dessa fartyg kunna icke bestå till evig tid, utan när de gått bort sorn erhållit licenser, så fås icke vidare några sådana.
Jag får derpå svara, att R.
Stms beslut bestå aldrig till evig tid, utan vi måste besluta efter hvad som öfverensstäromer med behofvet för dagen.
En tid kommer efter denna, då ett annat beslut måste fattas, och R. o. Ad. återremitterade förra gången frågan förevar det förslag som Utsk. då afgaf.
Det var till följd af 2:ne andra Stånds beslut samt återremiss från R. o. Ad. i nu tillstyrkt bestämmelse, som Utsk. framkommit med sitt förändrade förslag i frågan.
Jag har svårt att förslå huru man kan försvara å ena sidan, att fartyg skola vara befriade från lots pengar då lots icke begagnas, men att deremot å andra sidan fartyg åläggas att ovilkorligen begagna lots; det är något som tål förklaring åtminstone för dem som icke äro dessmera hemmastadda i sjöväsendet.
Jag yrkar bifall, och tror att R. o. Ad. icke kan utan att begå en inkonseqvens underlåta att bifalla Retänk.
Visserligen har det på sednare tiden händt att R. o. Ad. den ena dagen fattat ett beslut, hvilket de den andra dagen frånträdt, men att fortgå på denna bana tror jag icke medföra någon särdeles lycka.
Det var icke längesedan R. o. Ad. utan votering återsände detta Betänk, just i den syftning som Utsk. nu uptagit och på hvilken det grundat sin hemställan; månne det då vore lämpligt att R. o. Ad. nu afsloge denna hemställan.
Beträffande den sorgliga målningen öfver lotsarnes tillstånd kan jag icke undertrycka en viss förundran deröfver att nämde personers väl eller ve skulle bero af 9 st. ångfartyg.
Om ock så vore, Iror jag dock icke att trafiken är till för lotsarnes skull, utan torde förhållandet snarare vara tvertom.
Att lotsar behöfvas är klart men de böra och kunna på annat sätt aflönas.
Lättare kommunikations-anstalter är 19:de seklets stridsrop; bör icke då äfven trafiken befrias från alla onödiga hinder?
Till dessa räknar jag äfven detta lotstrassel.
Jag hemställer till hvar och en som gått med våra oprivilegierade ångfartyg, om icke dessa ofta uppehållas i afvaktan på lots, detta blott i följd deraf att nämde personer veta det fartygen icke få gå dem förutan, hvaremot de alltid sjelfmant erbjuda sig åt de fartyg hvilka icke äro skyldiga att begagna dem.
Jag hoppas således att R. o. Ad, måtte bifalla Betänk. 188 Den 2 September.
Det är med anledn. af den af Frih.
Raab begärda förklaring som jag åstundat ordet.
Jag (rodde det kunna förstås af sig sjelf att när man seglar utmed en kust kommer man icke alltid från öpna sjön.
Det är endast när fartyg komma från öpna sjön som denna föreskrift gäller att de skola laga lots.
Således qvarstår den föreskrift orubbad, och jag tror sorn sagdt är icke att någon förändring deri är vidtagen, annat än genom den bestämmelsen, som förut in praxis egt rum, att betala lotspengar, då lots begagnades, emedan sådana ofta hyrdes för hela resan; men att de skulle frikallas från att taga lots, när sådant var föreskrifvit.
Det stod icke i resolutionen, ehuru denna tolkning var gifven åt den.
Att en återremiss, under hvilken talare yttra sig för eller emot, kunde innefatta ett R. o. Ad:ns beslut, hvarigenom det skulle vara lumpet att den ena meningen icke gjorde sig gällande, hvaremot den andra skulle lemnäs utan afseende, det är en ny tolkning af betydelsen af en återremiss, som jag icke hört förrän i dag.
En återremiss sker för att Utsk. skall fä taga ärendet i förnyadt öfvervägande, men beslutanderätten måtte väl tillkomma Stånden.
Jag tror således att hvad beslut som än fattas, så ligger icke deri någon inconsequens mot förut vidtagne åtgärder.
Om lotsar äro nödvändiga för sjöfartens räkning, så synes det icke heller vara orätt att sjöfarten betalar dem.
Att deremot vissa slags fartyg skola särskildt gynnas med att undslippa afgift, just derföre att de hafva de bästa inkomsterne, tror jag icke heller vara så riktigt.
Hvilka de fartyg äro som af lotsarne upsökas, derföre att de icke äro skyldiga att taga lots, det kanner jag icke och derom torde den föregående talaren kunna sjelf uplysa; ty om lotsarne försumma att infinna sig, derföre att deras tjenst icke på bestämd tid påkallas, år det en försumlighet, som det förefaller mig besynnerligt att vederbörande befäl lemnat oanmärkt, likasom jag är öfvertygad derom att i händelse anmärkn. skedde, rättelse deri skulle ega rum.
Det är ganska vanligt att man begär alla slags allmänna inrättningar för att befordra beqvämlighet och trygghet o. s. v., men när det kommer till frågan att bereda utväg för att underhålla sådana inrättningar, då vill ingen bidraga dertill.
Just de som draga mesta nyttan deraf äro mest angelägna att undandraga sig kostnaden; derpå har man sett mångfalldiga exempel.
Om nu undantag gjordes när ångbåtstrafiken låg i sin första linda, så kunde det hafva skäl för sig; man måste söka befordra en sådan inrättning; men alt nu, dä den hunnit en sådan utveckling att den bär sig ' bra, och man gerna nedlägger sina kapitaler deri, 1 fortfara med undantagsstadgandet till densammas förmån, det synes vara mindre angeläget.
Det ligger en billighet deruti att icke en del rörelse gynnas särskildt framför en annan.
Jag fortfar således i min anhållan om afslag å denna punkt.
Hr Pri ntzensköld:
Det är med synnerlig tillfredsställelse, som jag afhört StatsRådet Gr.
Mörners sista yttrande.
Allt hvad han sagt lärer svårligen af någon, som älskar sanning och rättvisa, kunna vederläggas.
Jag kan endast göra den erinran, att de ve - Den 2 September.
189 derhörande, hvilka af ren vii 1 vilja och önskan att underlätta och befrämja ångfarlygstrofiken fiär i landet, meddelat de licenser som nu åberopas såsom stöd för andra fartyg att äfven komma i åtnjutande af dylika, måhända hade kunnat undvika detta, emedan troligen trafiken i alia fall nu befunnit sig på den ståndpunkt, den i närvrde ögonblick innehar; men om man af de ädlaste motiver begått en oförsigtighet, månne det då är rätt alt, med åberopande af dessa välmenande åtgärder, åstunda lika fördelar äfven för andra?
Lotsverket är en af do vigtigaste inrättningar i landet med afseende på det stora egendomsvärde och de många menniskolif, hvilka ofta ligga i skickliga lotsars händer.
Det finnes väl då ingenting rättvisare än att, på sätt Gr.
.Mörner äfven anfört, de som hafva gagn af denna inrättning också bidraga till dess underhåll.
Visserligen har Gr.
Björnstjerna förklarat, att lotsar äro till för trafikens skull, men icke trafiken för lotsarnes, och att således trafiken borde vara befriad från lotsarnes aflöning.
Men på samma sätt skulle man kunna säga om en regering och embetsmännen i ett land samt nationen, att nemi.