Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En värd Talare midt öfver har, enligt min tanka, ganska riktigt uppdragit skillnaden emellan en Kongl. Maj;ts Skrifvelse och en Dess Nådiga Proposition.
Då den sednare ovilkorligen for* drar ett svar af Riksens Ständer, har genom den förra, af hvilken beskaffenhet den nu ifrågavarande är, Konungen endast velat fästa deras uppmärksamhet på sin egen åsigt af saken, hvadan således en större latitud i afseende på ämnets behandling blifvit Riksens Ständer lemnad.
Allt ifrån första stunden jag tagit kännedom af allmänna ärenden, har jag ansett såsåsom den visaste grundsats för alla Regeringar, att gå i bredd med tidens opinion, så snart den befinnes icke medföra någon våda för Samhället.
Jag har således trott, att i samma stund iDm %$ Maji s. m.
Ständer gemensamt beslöto, att hos Kgh Maj:t anmäla deras underdåniga önskan om offentlighet vid deras öfverläggningar, borde Konungen dertill svara ja, åtminstone är detta den öfvertygelse mitt hjerta ingifver mig.
Jag får vid detta tillfälle fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett uttryck i den Kongl, skrifvelsen.
Det heter nemligen der, ”att tiden nu redan är långt framliden, och att många vigtiga ärenden till pröfning och afgörande återstå.”
Jag anhåller att dessa ord måtte noga tagas i betraktande, äfvensom att tidslynnet och verldshändelserne
Bitom oss icke må lemnäs ur sigte.
Jag. misstror för mycket mina kunskaper och min erfarenhet, för att våga föreslå det bästa sätt, hvarpå med detta ämne för närvarande bör förfaras.
Jag hoppas endast att Riksens Ständer i denna skrifvelse skola igenkänna uttrycket af en god Konungs afsigt att gä tidens önskningar till mötes, hvilka, ehuru tvänne Riks-Stånd redan afslagit frågan om offentlighet vid sina öfver]äggningar, likväl, enligt min tanka, ej äro tvetydiga, Herr von Hartmansdorff".
Jag beklagar mycket, att jag icke uppfattat Friherre Cederströms yttrande så tydligt, som både han och jag sjelf skulle önskat.
Men om det ej är tillåtet för en enskild Riksdagsman att upprifva ett redan fattadt beslut, så lärer det icke heller Vara tillåtet för Ståndet i det hela, emedan jag ej inser huru Ridderskapet och Ådeln skulle kunna gemengamF besluta något\ hvarom ingea Den *3 Maji e. th. dess Ledamot särskilt finge tala.
Jag erkänner och vördar Kongl. Maj:ts i detta fall ådagalagde Landsfaderliga afsigt att gå tidens fordringar till mötes; men ehuru lifligt jag enskilt önskat att offentlighet måtte införas vid våra öfverläggningar, skulle jag ingalunda vilja att det skedde på ett olagligt sätt, och kan således icke instämma i den mening Herr Lefrén och Grefve Spens yttrat, att saken genom nya af den Nådiga skrifvelsen föranledda motioner, åter kunde bringas å bane, ty sedan motionstiden är förbi, och Kongl. Majit icke gjort någon Projmsition, äger den enskilta Riksdagsmannen icke mera ingifva nya förslag.
a Herr Rosenblad har åberopat det ånnu på bordet hvilande mål, som Lag-Utskottet handlagt, rörande offentlighet vid Riks-Ståndens öfverlåggningar.
Men om jag ej alltför mycket bedrager mig, angår det icke sjelfva offentlighetens införande, utan blott sättet att straffa de förbrytelser, sorn, i händelse offentligheten blefve beslutad, kunde komma att äga rum; och innan den sednare frågan år afgjord, synes ej den förra kunna till pröfning upptagas.
Hvad åndtligen behandlingen af detta ämne beträffar; öfvergår jag till Grefvarne Mörners och von Schverins mening, att Kongl.
Maj ts
Nådiga skrifvelse bör läggas till hmdiingarne, för att hvila till en kommande Riksdag, hvilket jag tror vara lämpligare, ån det af mig törut påyrkade sätt att sluta denna sak.
Herr Drn 23 MAji t. ni.
Herr Lejrén: Grefve ' Mörner' har yttrat 8en förmodan, att i händelse frågan om offentlighet vid våra öfverlåggningar åter upptogs, Ridderskapet och Adeln skulle stadna vid enahanda beslut, soni hår redan förut i åmnet blifvit fattadt; jag deremot hyser ett helt annat hopp om utgången, så vida åmnet åter kommer å bane.
Många Representanter sade troligen nej förra gången af anledningar, som sedermera blifvit håfne, och jag kan dessutom ej anse det utgöra ett skål att icke nu upptaga frågan; att resultatet möjligen skulle kunna blifva detsamma, sorn förra gången åmnet till afgörande förevar.
För öfrigt får jag till stöd för min tanke; att frågan år ny och föranledd af omståndighetPr, som inträffat under Riksdagen, anmärka ; att om någon Ledamot af Preste-Ståndet gjorde en motion af enahanda beskaffenhet söm min; så kunde ju remiss deraf till Utskottet ej förvägra och Riddarhuset ej undandraga sig att om frågan yttra sina tankar, i följd af Utskottets Betänkande.
Jag får således å nyö framställa min motion, Under anhållan om remiss deraf till vederbörligt Utskott, och jag tror, att tillsättande af ett särskildt Utskott för ämnets behandling år med Grundlagarne öfverensstämmande.
Spens:
Jag vill blott, i anledning af Herr Rosenblads anmärkning, att frågan öm Riddi bi Adi Prof. IV.
Den 23 Maji e. rn. stadgande af en Lag till bestraffandet af förbrytelser, begångne af åhörare under RiksStåndens Öfverlåggningar, hafya den åran tillågga, att kanske det år ett misstag, att jag trodde denna fråga redan vara afgjord; såkert år åtminstone, att en ganska lång tid förflutit sedan betänkandet lades på bordet.
Om den ånnn hvilar der, torde vara bäst, att i sammanhang med återreniiss till Lag-Utskottet af dess ifrågavarande
Betänkande låta saken åter förekomma.
Herr von Hartmansdorff har yttrat, att sedan motions-tiden år förbi, skulle det ej vara en enskild Riksdagsmans rått att väcka en motion af den beskaffenhet, sorn Herr Lefréns.
Når det likväl uttryckeligen står i 5t> §.
Riksdags-Ordningen, att nya ämnen när sorn hälst kunna framställas, hvilka omedelbarligen föranledas af under Riksdagen inträffande händelser j så tror jag att behörigheten att våcka nämnd©' motion ej vidare kan såttas i fråga.
Friherre AncJcctrfvård, Carl Henric:
Med fullkomligt rättvisande, åt de af Herr Grefve Fleming yttrade tänkesätt, nÖdgas jag likväl erkänna, att min villrådighet i afseende på råtta sättet för ämnets behandling ännu år lika stor som förut.
Den Nådiga skrifvelsen synes hufvudsakligen innefatta ett ogillande af Borgareståndets beslut om offentlighet vid dess öfver - läggningar, hvilket ogillande artföres vara påkal!adt af många anledningar, grundade icke allenast på Kongl. Maj:ts utan äfven på de öfrige Riks-Ståndens rättigheter.
Jag har förgäfves sökt uppleta i Grundlagarne något enda ställe, Den 23 Maji e, m. 5i S sorn kurtde gifva styrka åt den tankan, att Borgare-Ståndets ifrågavarande beslut kan anses förnärma Med-Ståndernes eller Kongl.
Majrts höga rått.
Jag har ej funnit mera en ett stadgande, som positift förbjuder Riksens Ständer att fatta beslut i Konungens öfvervaro.
All annan inskränkning i detta afseende år för mig helt och hållit obekant.
Jag kan ej dela Herr Grefie Flernings tanka, att skrifvelsen innefattar en uppmaning till Riksens Ständer, att tillåta offentlighet vid deras öfverlåggningar.
Jag tror vål att Kongl.
Maj.ts mening kan hafva varit att yttra något sådant ^ meri jag betviflarj att skrifvelseris inriehåll kari medföra eri sådan verkan.
Det synes mig tvertom sriarare utgörä étt hinder för publicitetens framgång, om deri ställes under alla fyra Ståndens beslutande rätt.
Det synes äfven att ändamålet lättast vunnits, om Kongl, Maj;t lemnat Sitt bifall till BorgareStåndets beslut, och uppmanat de öfrige RiksStånden att följa Borgare-Ståndets liberala handlingssätt.
Jag kan för miri del icke inse, att sedan frågan hår med så stor pluralitet år förkastad , deri blifvit behagligare derigenom, att Ståndet nu åtminstone till eri början syneis frånkånnas rättigheten att sjelf om saken besluta.
Jag tror således, att ämnet ej vidare bör förekomma under denna Riksdag.
Jag tillhörde vid frågans afgörande minoriteten, men respecterar för mycket pluralitetens beslut , för att blottställa deri för profvet af ett föråndradt resultat, derigenom, att
Regeringen på förhand tillkännagifva sig bifalla en sak, som jag ej vet fried hvad rått hon kunnat neka. jag känner j)tn 23 Aini i t. m. intet ställe i Grund-lagarne
,'som befallerffeller förbjuder oss, att öppna eller att stånga våra dörrar.
Jag vet således ej eller hvad båtnad det för publiciteten skulle medföra, att till Utskott remittera den Nådiga skrifvelsen.
Jag hemståller dessutom, om med den nu bestående Stånds-fördelningen, vi alla åro lika mogna för denna offentlighet, och om vi derföre idet. ta afseende böra bero af hvarandra.
Jag kan således ej annat ån instämma med de Ledamöter, som yrkat den Kongl, skrifvelsens läggande till handlingarne, och publicitets-frågans hvilande till en annan Riksdag.
Jag finner dock det vara ganska eftertånkligt, att Kongl. Majit i förvåg stiftat
Lag i denna fråga , derigenom att Kongl. Majit förklarat publiciteten ej kunna åga rum utan Dess sanction.
Den enda åtgärd, som, efter min öfvertygelse, med denna skrifvelse kunde vidtagas, om man ej på sätt jag och flere andre yrkat, vill lägga den till handlingarne, vore, att remittera den till Lag-Utskottet, blott med uppdrag till Utskottet att upprätta förslag till en
Lag emot förbrytelser af Åhörare vid Riks-Ståndens öfverlåggningar, då en sådan offentlighet möjligen framdeles kunde blifva beslutad.
Grefve Mörner: Kongl.
Maj.ds Nåd och vålgerningar mot Sitt Folk erkänna vi alla.
Jag tror derföre äfven att Hans Majit ej onådigt skall anse, om, på sått jag och flere andra föreslagit, Ridderskapet och Adeln beslutar, att låta målet afstadna och upptagas i en tid, då omständigheterna sådant medgifva.
Jag vågar derföre M)*n 53 förnya min anhållan, att Kongl. Maj:ts
Nådiga skrifvelse endast måtte blifva lagd till handlingarne.
Till en början får jag, i anledning af hvad Friherre Anckarsvärd yttrat, anmärka, att Kongl. Maj:ts beslut ej äro af den egenskap att de kunna blifva föremål för Riksens Ständers öfverlåggningar, hvadan ock någon sådan i afseende på Konungens svar till Borgare-Ståndet ej eller bär får äga rum.
I öfrigt, hvad sjelfva saken beträffar, förmodar jag att Herr Lefrén, af den orsak, att han ej anser publicitets-frågan tillhöra LagUtskottets befattning, yrkat ämnets hänvisning till ett Särskilt Utskott.
Jag hemställer likväl, om detta kan vara nödigt, då 54 §.
RiksdagsOrd. ningen uttryckligen förmår, att ”Filja Rikfens Ständer hällre än att tillfätta flere Utjkutt, remittera fädane mai, forn till vifst TJtJkott icke höra, antingen till Rejvärs- och OeconomieUtJkottet eller till något af de öfriga förut tillfatta Utfkott, vare famma Utfkott pligtigt, att med defs Utlåtande, i enlighet med erhållen remifs inkomma, och befiårnniafjelfva årnnets befkaffenhet efter Grundlagen, men icke den hvarje färfkilt
Utfkott i allmänhet uppdragne befattning, huruledes ett mål9 i enlig het med Rikfens Ständers deröfver tillhörige bef utande rätt bör a/göras.” Jag skulle i anledning häraf tro, att Herr Lefrén afstår från sin hemställan om ett särskildt Utskott, och anhåller att frågan^ må varda remitterad till Lag - 5i8 pen 23 Maji e. t)}.
Utskottet, isynnerhet som det år en kånd sa^ att de öfrige Stånden ej utan yttersta svårighet skulle kunna fylla antalet af Ledamöter i ännu ett Utskott.
Hvad angår Grefva Mörners begäran att Kongl. Maj.ts Nådiga Skrifvelse endast måtte låggas till handlingarne, så finnes ej någonstädes i Grund-Lagarne anledning till ett sådant förfarande.
Tvertcm år uttryckligen stadgadt, att ingen öfverläggning om en sak får ägarinn, innan remiss deraf till något Utskott föregått.
Dessutom år nu mera af Herr Lefrén och mig bestämda motioner gjorda om offentlighet vid RiksStåndens öfverlåggningar.
Jag anhåller derföre med stöd af 56 §.
Riksdagsordningen att Konungens Nådiga Skrifvelse tillika med våra motioner må varda remitterade till Lagutskottet.
Hans Excellence Herr Grefwe Fleming:
Jag år af Friherre Cederström hufvudsakligen förekommen, i hvad jag nu årnat hafva åran anföra, emedan jag tror, att det ej tillhör Högloflige Riddersk^pet och Adeln att bedöma Kongl. M«j:ts åsigt af BorgareStåndets beslut rörande offentlighet vid dess öfverlåggningar.
För öfrigt kan jag med ali aktning för Friherre Anckarsvårds fanka, icke dela hans mening, att Konungen i detta afseende skall på förhand stiftat Lag.
Tvertom anser jag för min del Kongl. Maj;t såsom verkställande makt lika berättigad att yttra sin åsigt öfver förekommande ämnen, som Riksens Ständer i egenskap af Lagstiftande makt, Pen 2^.'
Maji e. ni.
5i9 på snart icke beslutande-rätten i vissa bestämda fall år dessa sednare uttryckligen förbehållen.
Herr Tham, Wollrath:
Utan att tilltro mig ingå i någon analys af RegeringsForinen, i nu förevarande ämne, hemställer jag, om Ridderskapet och Adeln ej skulle handla mest enligt meningen af den Kongl.
Skrifvelsen och derjemte undgå att förnärma formen, om Högstberörde Skrifvelse remitterades till Lagutskottet, att uppgöra förslag till ett Lagstadgande i afseende på förbrytelser, sorn kunde begås af åhörare vid RiksStåndens öfyerläggnjngar, i händelse offentlighet vid dem kommer att äga rum; men att sjelfva frågan om en sådan offentlighet, tillika med pröfningen af Lagförslaget, bief livi. lande lill nästa Riksdag.
Genom en sådan mesur hade man ej bundit händerna på sig, ej eller frånsagt sig beslutande rätten; och jag tror, att allas opinioner på detta sått kunde blifva tillfredsställde.
Friherre Anckarfvård.:
Jag får blott förklara, i anledning af hvad Hr Grefve Fleming sist yttrat, att Kongl.
Maj:t, efter min tanka, i så måtto verkligen stiftat en Lag, sorn i Grundlagarne ingenstädes finnes ett stadgande, som medgifver Konungen veto-rättighet uti ifrågavarande ämne, och att Kongl. Maj;ts Nådiga skrifvelse likväl ganska tydligen synes innebära ett tillkännagivande, att Kongl. Maj;ts tillstånd skulle vara ett vilkor, hvarförutan RiksStånden icke skulle kunna, hvart Stånd för sig, besluta om publicitet vid dess öfverlåggningar.
52* Den 25 Maji tu.
Herr Mariner/tam, Johan:
Anledningen till de olika åsigter, sorn under denna discussion blifvit yttrade, torde kunna sökas i den mindre vanliga form, hvarunder detta ämne blifvit ett föremål för Riksens Ständers öfverlåggningar.
För min del erkänner jag, att jag icke i Grundlagarne finner någon bestämd föreskrift, som vid behandlingen af denna fråga kan tillämpas, För att komma V' något resultat, lärer således blifva nödigt, att hjelpa tig fram genom analogie.
Jag skulle tro, att fastän den Kongl, skrifvelsen icke innefattar en bestämd proposition till Riksens Ständer, deruti' likväl synes Kongl. Maj:ts Nådiga afsigt att frågan vid denna Riksdag mätte af Riksens Ständer upptagas.
O n jag ej irrar mig, står vid slutet af skrifvelsen, att som beslut om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverlåggningar måste införas i RiddarhusOrdningen, och denna ej förr än vid nästa Riksdag kan blifva gällande, ett sådant beslut, om det också nu fattas, i alla fall ej förs än då kan gå i verkställighet.
Jag tror, att innehållet år ungefärligen sådant; inen anhåller, att till vinnande af fullkomlig säkerhet härutinnan, Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes tillåta, att slutet af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse må upplåsas.
Sedan] anledning häraf i slutet af högstberörde skrifvelse blifvit upplåst, fortfor HerrMannerjtam:
- Ridderskapet och Adeln täcktes häraf in-^ Den i5 Maji e. m. flämta, alt Kongl. Maj:ts nådiga afsigt år, att frå gan må upplagas vid denna Riksdag, och beslutet derom, i händelse publiciteten bifalles, i RiddarhusOrdningen införas.
Till besvarande af det inkast jag deremot hört göras, att nemligen saken ej till Riksens Ständer inkommit på något i Grundlagen föreskrifvet sått, hvaraf skulle följa, att den ej kunde upptagas, får jag blott åberopa 56 § Riksdagsordningen.
I grund af den samma', kan Ridderskapet och Adeln visserligen af Kongl. JVlaj.ts Nådiga skrifvelse hämta tillräcklig anledning att remittera ärendet till Utskott, och sedan ämnet derifrån beredt återkommit, upptaga frågan till öfverläggning och afgörande.
Hälst sorn de Ledamöter, hvilka nu bestämdt väckt motioner om offentlighet vid Riksens Ständers öfverlåggningar, efter min tanka, otvifvelaktig! åro berättigade, att, i anledning af oftanåmnde Nådiga skrifvelse, den framställa.
För min del år jag således af den öfvertygelse, att frågan bör upptagas och remitteras, och tror, att remissen lämpligast torde kunna ske till Lagutskottet, i afseende på stiftandet af en lag, för verkställigheten af det beslut Riksens Ständer i förevarande ämne kunna fatta; Ridderskapet och Adeln dock förbehållet, att i Riddar husOrdningen införa de särskilta reglementariska föreskrifter, som Ridderskapet och Adeln kunde linna för sig enskildt lämplige, emedan något Riksens Ständers gemensamma Utskott, ej synes tlermed böra sig befatta.
Ben 23 Maji e, m, Remissen till Lagutskottet torde derföre kunna beviljas nu, hvarjemte jag får hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga uppskjuta remissen till RiddarhusUtskotfet, intill dess LagUtskottets Betänkande inkommit.
Cederjtröm: Sedan Herr
Man nerstam, genom hvad han nyss anfördt, vederlagdt Herr Thams mening, och ådagalagt, att frågan måste vid denna Riksdag afgöras, ehuru, verkställigheten af offentlighet vid RiksStåndens öfverläggningar kommer att hvila intill nästa Riksdag; anhåller jag blott att få instämma uti detta Herr Mannerstams yttrande.
I anledning af hvad Herr Tham anfort, att Kongl. Majrts
Nådiga skrifvelse borde till Lagutskottet remitteras, får jag anmärka, att om så skedde, vore den Kongl, skrifvelsen i och med detsamma förklarad för en proposition.
Jag tror derföre, att en så beskaffad remiss ej bör äga rum; men att, sedan jag med anledning af samma skrifvelse, gjort en motion, den fråga, som af mig blifvit vackt, torde kunna dit remitteras.
Sedan Friherre Cederström ådagalagt, att tillsättande af ett särskilt
Utskott för denna frågas behandling icke är behöfligt, får jag förklara, att hvad jag i detta afseende anfört, härrört af ett missförstånd om 54 §.
Riksdagsordningen.
Jag fattade nemligen ej, att det var tillåtet, till något af de vanliga Utskotten remittera en fråga, som ej har direct gemenskap med de till hvarje Ut - Dfa 23 Maji e. m. $kptts befattning hörande ämnen;' men sorn jag nu mera inser att detta är fullkomligen enligt Grundlagen, afstår jag från den delen af min fnotion, som angår ett särskildt Utskotts tillsättande, och anhåller att den öfriga delen af mötionen må varda till Lagutskottet remitterad.
I den tanka, sorn här blifvit framställd, att frågan ovilkorligen måste afgöras, kan jag ej instämma.
Konungens skrifvelse innehåller, att i händelse Stånden önska offentlighet, vore sådant ej Konungen emot, och det må då väl bero af hvarje Stånd för sig, att önska eller icke önska.
1 öfrigt delar jag den af tvänne Ledamöter framställda tanka, att Lagutskottet må få utlåta sig öfver de Lag-stadganden, som kunna bli nödige, i händelse något, eller alla Stånden, skulle vilja införa offentlighet vid sina öfverläggningar.
Hvad policen inom Riddarhuset beträffar, så lärer Ridderskapet och Adeln finna, att deröfver endast RiddarhusUtskottet kan höras.
Fullkomligen öfvertygad är jag, att Ridderskapet och Adeln utan att åsidosätta vördnaden för Majestätet, kan lägga den Kongl, skrifvelsen till handlingarne, emedan den ingen, alldeles ingen åtgärd påkallar, utan så vida Ridderskapet och Adeln önskar offentlighet vid sina öfverläggningen.
Men om andra önska det, vill jag ej bestrida remiss till Lagutskottet, hvad Lagstadgandet beträffar, i händelse i en framtid offentlighet skulle beslutas.
Herr Montgommerie, Gufiafi En liflig
Den *3 Ma.ji e,' m. discussion har uppstått i afseende på rälta behandlingen af denna grannlaga fråga, o h många olika tankar hafva blifvit yttrade, huruvida remiss bör äga rum eller ej, och i förra fallet, om den bör ske till ett Särskilt Utskott, till LagUtskottet eller till RiddarhusUtskottet.
För att lemna tillfälle att utveckla ännu flera åsigter i detta ämne yrkar jag, som liar mig bekant, att BondeStåndet remitterat frågan till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet, att hon kanske hellre må hänskjutas till ConstitutionslJtskottet, för att der till sin rätta beskaffenhet bepröfvas, och äfven i afseende på handläggningen, om något mot min förmodan skulle anses nödig, få en sann och således Constitutions-enlig bestämmelse.
Jag glömde förra gången vid besvarandet af Friherre Cederströms yttrande, att, i afseende på 56 §.
Riksdagsordningen, upprepa en anmärkning, som af mig i en annan fråga gjordes denna förmiddag, att nemligen med de uti nämnde paragraph ontförmäldte händelser, som under Riksdagen inträffa, och hvarå de ledamöter, hvilka nu vackt motioner om offentlighet vid RiksStåndens öfverläggningar, vilja grunda sin rättighet till inotionernes framställande, icke kunna förstås andra än lagliga händelser, eller inga andra än dem Grundlagen känner.
Jag tror, att den nu ifrågavarande icke kan dit hänföras, så vida formen, hvarunder ämnet blifvit framställdt, är oriktig, hvilket flere Ledamöter, jemte mig, sökt ådagalägga.
Att anmoda Lagutskottet yttra sig, hu - Den 23 Maji r. »t, £>z5 \ ru förhållas borde i händelse offentlighet vid RiksStåndens öfverläggningar framdeles blefve beslutad, vore ungefär detsamma, sorn om Ridderskapet och Adeln uppdrog åt sitt Riddarhusutskott att utlåta sig, huru det skulle gå till vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, derest icke något Riddarhus lunnes, eller andra dylika inom möjlighetens vida rymd liggande händelser inträffade.
Det ar endast i anledning af Herr von Hartmansdorff? sednastö yttrande, som skulle Kongl. Majrts
Nådiga skrifvelse ej vara laglig, jag nödgas fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att det hvarken är honom eller ens Riksens Ständer tillständigt, att deröfver fälla något omdöme.
Da dessutom i Grundlagarne ej finnes stadgad någon bestämd form, hvarunder Konungen skall communicera sig med Riksens Ständer, är sjelfva anmärkningen, efter min tanke, obefogad.
Då dertill kommer, att motioner blifvit, i anledning af den Nådiga skrifvelsen, väckta, förmodar jag, all öfverläggning angående sjelfva skrifvelsen, vara öfverflödig.
Herr Hjerta, Gustaf:
Så många paragrapher åro red-m ur Grundlagarne upplåste, att uet vore öfverflödigt upprepa deras innehåll, i synnerhet då propositionens beskaff-nhet ankommer på Herr Grefven och Landt-Marskalken.
Jag hemståller blott huru det kan v ra mÖjligf, att draga i betänkande, om detta ämne kan anses för en L»g-fråga, då Konungens Nådiga
Den 23 Maji e, m. skrifvelse ej varit beledsagad af Högsta Domstolens yttrande? 27 §.
Riksdags-Ordningen stadgar némligeri uttryckligen, att, jemte alla Propositioner ifrån Konungen till Riksens Ständer eller deras Utskott; böra StatsRådets, och i Lag-frägor äfven Högsta Domstolens deröfver le/tinade yttranden, tillika meddelas.
Häraf är klart, att målet ej kan betraktas såsom en Lagfråga, utan; om remiss deraf skulle kuni na äga rum, kunde den endast ske till Allmän, na Besvärs- Och Oecönömie-Utskottet, för att såsom önsknirtgsmål behandlas, i fall man ville vinna tiden; ty jag förmodar, att öfver denna remiss blifva Ståndens meningar så olika, att den möjligen blitver afgjord på fyra olika sätt, och att i alla fall detta Utskott således måste afgöra, hvart remitteras bor.
Ått åtnnet skulle tillhöra LagUtskottets åtgärd, kan jag för min del, på ofvan anförde grunder; alldeles icke inse.
Af sådan orsak förenar jäg mig med Grefve Mörner i hans anhållan, att Kongl.
Maj:ts Nådiga skrifvelse endast måtte läggas till handlingarne, hvarom jag anhåller, att Herr Grefven och Landt-Marskalken täckes framställa Proposition.
Jag hade ej förmodat, att så nyligen, efter det sista Momentet af 34 §.
Riksdags-Ordningen blifvit af mig uppläst,' den af Herr Hjert'* sist gjorda anmärkning, kun nät äga rum.
Det står nemligen såsom förut år s*gdt, att icke Utskottets namn, utan åm nets be-k ff diet, skall bestämma, huru det re initierade målet bör afgöras; Och intet Utskott Den 23 Maji e. m. 5*7 kan vägra att upptaga] det mål, som blifvit till dess handläggning sålunda öfverlemnadt.