Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. varit allt för njugga i sina anslag till Bankens förstärkning; men jag har jemväl alltid trott, att verkställighet och beslut borde i denna fråga äga rum i en och samma stund; och man må ej föreställa sig, att jag önskar uppskof med realisationen, fast jag fruktar, att ett sådant uppskof blir följden, om man ihärdigt påfordrar en vexlingsgrund till 128 sk.
Den siste värde talaren har i dag tvenne gånger förklarat sig anse det vara nödvändigt att förändra realisationsgrunden i förhållande till sedelmyntets värde enligt cours.
Jag täger mig derföre friheten att fästa uppmärksamheten deruppå, att coursen för det närvarande är 136 sk. på Hamburg, och att den otvifvelaktigt efter Banco-luckans öppnande kan hålla sig på 133 sk., emedan kostnaden för silfrets utförsel till Hamburg kan beräknas till 5 sk. på R:drn.
Dilferencen är således icke mer 3 sk.; och man begär nu, att vi för dessa 3 sk. skull skola bryta sönder ett af Konung och Ständer högtidligen fattadt beslut och till Bankens fordringsägare gifvet löfte.
Men då det för öfrigt nu egentligen är Frih. Kantzous anförande, som blifvit föredraget, hvilket de flesta talarne tyckas hafva förgätit, vill jag nu icke vidare deltaga i denna discussion, utan blott söka utplåna intrycket af det klander, sorn här blifvit yttradt deröfver, att Hr Frih ändrat sin öfvertygelse i afseende på realisationen.
Hvarföre tala vi, om ej för att söka bringa andra ifrån deras förra öfvertygelse?
Är det då rätt att klandra den, som låter öfvertyga sig af våra bättre skäl?
För min del värderar jag åtminstone mera dem, som af egna forskningar och andras skäl kunna framskrida på upplysningens bana, än dem, som sätta ett slags äi-a i att Riksdag efter Riksdag qvarstå på samma punkt, lika förstockade för sanningens röst.
Det är måhända djerft af mig att uppstiga emot så skickliga motståndare som de, jag nu har att strida emot; och må det derföre förlåtas den ovane talaren, om han nu ej vågar ingå i någon ytterligare ut - Den 20 Februarii f. m. 37 veckling i afseende ä principer, utan blott uppehåller sig ■vid några speciella omständigheter, som han tror sig böra anmärka.
Jag ger gerna vika för sanningens magt, men icke för dialectikens, och jag vill förklara Hr Rosenblad, att jag ganska val vet, att hans afdrag af Riksg.Cont:s förskott vid beräkningen af sedelstocken grundar sig på Bancofullmägtiges skrifvelse d. i i Dec. i83o; men jag trodde, att det är R.
St., som i sådana ämnen äga beslutanderätt och icke ensamt Bancofullmägtige.
Af en värd talare, Hr v. Hartmansdorff, bar jag hört en tanke yttras, som, så vidt min uppfattning icke felat mig, jag ej kan dela, och som jag anser betänkligt att lemna ovederlagd.
Han har nemi. sagt, att föranstaltandet af sådana allmänna författningar, som skulle hafva räntans nedsättning till påföljd, vore stridande emot rättsbegrepp; och för att gifva intryck åt sin sats, har han påmint, att omyndige och Arme'ens PensionsCassa skulle blifva lidande på en sådan nedsättning.
Jag begär att få erinra, att räntan ej är orsak, utan en verkan af en annan orsak; att räntan är hvarken moralisk eller omoralisk; att den ej kan hänföras till annat rättsbegrepp än det enskilda, som kan äga rum emellan låntagare och långifvare, och att detta subordinerar under ett högre begrepp, det nemligen, att allmänt väl är högsta lag.
Samma frihet, som våra fäder ägt i den ceconomiska lagstiftningen, och hvarigenom de kunnat bestämma räntan till 6 proc., samma rätt äga ock vi att, örn vi så för godt finna, bestämma räntan lägre.
Om Hr v. Hartmansdorffs sats vore riktig, kunde vi åtminstone skatta vårt land lyckligt, att det ej här förhåller sig med räntan såsom i Ostindien, der den är 25 proc.
Det skulle då strida mot rättsbegreppet att få den nedsatt till 18.
Jag tror icke, att man bör åberopa rättsbegrepp, der sådant, långt ifrån att vara nödigt, tvärtom är skadligt.
Rantzou, uppläste följande:
Vi hafva all anledning att förvänta — jag vågar tillägga: vi hafva rätt att fordra —, att ett upplyst BancoUtsk. skall upptaga hvarje åsigt, hvarje anmärkning till myntväsendets ordnande med den noggrannhet, som ämnets vigt så högt påkallar.
Det kan ej annat än för mig vara en tillfredsställelse, att mina åsigter väckt någon uppmärksamhet, och det skulle vara en ännu större, om de invändningar, hvartill de föranledt, komme att framkalla ändamålsenligare åtgärder till ernående af det mål, jag söker.
Ordning och stadga i myntväsendet är detta mål.
Blott map vill uppfatta andan af denna min iidiga önskan, räcker jag vänligt handen åt hvarje medborgare, som med mig önskar vandra den väg, som bär dit.
Jag fruktar, att jag kommer att sakna flera värda talares sälskap 38 Den 20 Fcbruarii f. ra. på denna mödosamma stråt; men intet hinder skall afskräcka mig att följa den, och jag understödjes af hoppet att slutligen lyckas göra den tillgänglig äfven för den stapplande vandringsmannen.
Då jag nu har ordet, vill jag emedlertid något utförligare yttra mig öfver vissa förekomna anmärkningar.
I anledning af Hr von Heynes något skärande utfall emot mig för min förändrade öfvertygelse i afseende på myntbestäraningsgrunden, får jag blolt yttra, att jag är glad att finna denna förändrade öfvertygelse grunda sig på en af mitt kall, såsom representant, anställd vidsträcktare forskning i dessa vigtiga ämnen; och då jag finner dels sedelmyntets värde betydligt förhöjdt, så vidt det har sammanhang med coursen, sedan sista Revisionen, dels äfven att, utan antagande af 128 sk. vexlingsgrund, realisationen ej af Regeringen verkställes, utan att vi otvifvelaktig! få qvarstå i den deg af oordning i vårt myntväsende, hvari vi befinna oss, så anser jag en halsstarrig conseqvens, efter vunnen bättre erfarenhet, någon gång vara mindre berömvärd.
Coursen var dessutom vid sednaste StatsRevision i4g sk.
Den är numera i36 sk.; och hade den åsigt gjort sig gällande, sona föranledt det anförande af mig, hvilket Hr v. Heyne åberopat, nemligen att ytterligare belasta handelsvågen med ett betydligt silfverköp till dryg och ändamålslös kostnad, så hade vi endast än mera förhöjt coursen, utan att närma oss målet, — fast heller aflägsnat oss derifrån.
För att i öfrigt besvara mina motståndare för tillvitelsen af inconseqvens, anser jag endast behöfligt att hänvisa till mitt i R. o. Ad:s sista plenum, äfvensom till mina vid flera tillfällen förut, då jag yttrat mig om principen för mynthestämmandet, afgifna anföranden.
Boyes anmärkningar, får jag blott förklara, att, ehuru vältalig Frih:s framställning än må vara, den dock vanligen i bevisning är den minst farliga för hans motståndare, hvilka derföre gerna, utan äfventyr, kunna låta honom få äga sista ordet.
Man kan ej vänta af mig en förmåga, den jag erkänt mig sakna, att med den ledighet i muntligt föredrag, som utmärker Frih., de vive voix kunna besvara alla dess anmärkningar.
Jag önskade emedlertid kunna göra det.
I frågan om de enskilda actieägarnes inträde i Banken reserverar jag mig att framdeles derom närmare utveckla mina tankar.
Jag tackar Hr Nordenanckar för dess emot mig yttrade välmening, och är öfvertygad, alt han, lika med mig, har de renaste afsigter med framställandet af sina betänkligheter.
Vid hvad han i ett föregående plenum yttrat (hvilket han likväl i dag synes hafva frångått) angående folkets fordran att erhålla utvexlingen verkställd efter sedelmyntets gångbara värde, hvilket den värde talaren föreställde sig icke äga någon annan mätare än dagens cours på de D e ii 20 Fe h r u a r i i f. m. 39 vexelhandlande Börserna i Sverige, ber jag att något få uppehålla mig, då denna mening torde behöfva en allmännare utveckling.
Jag vill då något närmare utlåta mig öfver hvad cours är och huruledes, i ett land utan mynt, denna kan på mångahanda sätt uppdrifvas och hållas qvar på en viss hög ståndpunkt genom konstlade medel, och utan att hafva något egentligt sammanhang med värdet å varorna inom eller utom landet, på hvilket värde naturligtvis värdet af varan silfver ytterst beror.
Är t. ex. priset å de artiklar, vi behöfva importera, lågt på den utländska marknaden, men deremot priset å våra exportartiklar högt, så att vi för en mindre qvantitet af de sednare kunna tillbyta oss en större qvantitet af de förra, så minskas vexelbehofvet och coursen faller, utan afseende å förhållandet emellan våra sedlar och silfret.
Så länge vi ej äga fri vexling, är detta värde, lågt eller högt, fullkomligen fictivt och alldeles icke, i den allraobetydligaste mån, beroende af Bankens ägande silfverförråd; ty om Banken ägde 5o millioner silfver inlästa i sina hvalf, utan att utgifva deraf, så gällde våra Bancosedlar på Börsen precist lika mycket eller lika litet som nu.
Ett sedelmynts värde beror nemligen endast och allenast af rörelsens ökade eller minskade behof af bytesmedel.
Om således Börsen har större behof af utländska fordringar eller bytesmedel med knapp tillgång, stiger coursen; har den åter god tillgång, utan efterfrågan eiler behof, faller den, nemi. så vidt de, som äga de utländska fonderna, behöfva förvandla dessa i Svenska sedlar.
Men om, såsom händelsen någon gång visat sig, väl full tillgång å utländska fordringar eller vexlar finnes, ehuiu de, sorn äga dem, ej vilja desamma öfverlåta, i hopp att genom en förment brist stegra coursen, — då uppkommer för den i utländskt mynt skyldige, som måste betäcka sin skuld och ej kan erhålla den allmänna verldsvaran silfver, nödvändigheten att, ä tout prix, köpa en representant deraf, d. v. s. en vexel; — och på detta sätt bedrifves, hvad man kallar agiotage, på detta sätt kan det ligga i några få mägtiga börsmäns godtycke, att, då ett mynt saknas och ehuru någon handelsbalance ej finnes till, stegra coursen och derigenom inbilla dem, som ej på närmare håll betrakta dessa operationer, att fara är å farde.
Mahanda misstager jag mig ej, då jag tror, att Hr Nordenanckars med fleres farhågor för den höga coursen, till stor del, hafva sin grund i misstag uti begrepp om, kanske till och med obekantskap med, dessa förhållanden.
Dagens pris hafva ej heller, enligt hvad Hr Nordenanckar förment, något ovilkorligt beroende af dagens cours.
För ett skeppund jern, som 1826, efter 122 sk. cours, såldes till 18 ä 19 R:dr B:co, erhölls i fjol, med 1,49 sk cours, endast 16 R:dr B:co; och, ehuru coursen mot slutet af sommaren föll 12 k x3 sk. per R:dr, nedsattes dock cj i all - 4» Den 20 Februarii f. m. mänhet jernprisen under den återstående skeppningstiden.
Så äfven med, snart sagdt, alla andra både import-och export-artiklar.
All varas såväl som myntets värde beror nemligen, såsom jag ofvan sagt, af den ökade eller minskade tillgången deraf å de marknader, der de försäljas, och det ökade eller minskade behofvet å de ställen, dit de försäljas.
Hvad dagens cours angår, så var den sista börsdag 136 sk. på Hamburg.
Detta är icke mer än ungefär 2 sk. utöfver ulvexlingsgrunden af 128 sk., då exportkostnaden afräknas; ja, vid nuvarande årstid torde omkostningarna till och med uppgå till 6 sk. på Riksdalern.
I samma ögonblick vexling beslutas, är coursen i3o sk., ja derunder, — och i samma stund Hr Nordenanckars åsigter skulle göra sig gällande, är den i5o ä 160 sk , om icke högre.
Så förhåller det sig med coursen på våla Börser.
Billigheten af 128 sk. vexlingsgrund, just efter coursens förhållande, har dessutom nyligen blifvit uti en af våra tidningar ådagalagd medelst en calcul, hvars riktighet jag pröfvat, och som visar, att 127 sk. utgör medeltalet af medelcourserna å Stockholms Börs, på nära ett fjerdedels sekel beräknade.
Om man derföre endast gör sig ett redigt begrepp om skillnaden emellan cours och agio, så torde många spöken för silfrets utvandring, i följd af en förment underbalance i vår handel, försvinna.
Jag vill ej uppehålla tiden med att upprepa de skäl, jag i detta hänseende förut anfört till lugnande af förskräckelsen; men jag vågar hänvisa till ett uppmärksamt begrundande af dem från alla sidor, då jag bör hoppas, att mången säkert skall finna det helt enkelt och naturligt (om de af mig framställda garantier vidtagas), att tillräckligt silfver, äfven efter vexlingens inträde, får qvarstadna i Banken, och att det ingalunda bör anses såsom ett mirakel, att Banken icke plundras, såsom en annan länge undangömd skatt, i samma stund den öppnas.
Man har äfven talat om den ökade beskattning till belopp af 600,000 R:dr, som skulle drabba folket, så framt Staten ej skulle få någon del i Bankens vinst.
Summan är för det lörsta mer än tredubbel af hvad sorn, med afdrag; af räntan å Bankens grundfond, utgjort Statens intrad af Banken, och bevillningarna aro dessutom, enligt hvad vi sett, så rundeligen beräknade, att vi, utan att höja beskattningen (för att begagna ett, när fråga är om anslag, häfdvunnet uttryck), kunna å öfverskotten anvisa en motsvarande summa.
Det är sannt, vi nödgas då afslå åtskilliga af Styrelsen begärda anslag; men, för min del, skall jag i valet deremellan ej tveka ett ögonblick; ty jag anser oförgripligen fördelarna af ett stadgadt mynt och ett ordnadt creditväsende samt af den både industriella och moraliska kraft, sorn deraf alstras, vara långt vigtigare än många af Den ao Februarii f. m. 4» de utgifter, Regeringen föreslagit för landets fortkomst och belåtenhet, ja för sjelfva möjligheten oell förmågan af dess försvar, hvartill säkerligen behöfves mod, fosterlandskärlek oell armar, mera än uniformspersedlar och fästningar Farhågor hafva äfven blifvit spridda för ett våldsamt strypsystem, såsom följd af en förändrad lånerörelse.
Dermed skrämas de lånbehöfvande; men äfven dessa farhågor äro lill största delen ogrundade.
Att öfvergången från oreda till ordning icke sker, utan ett eller annat kraftigt steg, mer eller mindre behagligt för dem, sorn haft gagn af oredan, kan icke motsägas; men den egentliga skillnaden billdén , att hädanefter endast de ordentliga få låna, och följden deraf åter, att de, som behöfva lån, måste vänja sig till att vara ordentliga.
Hvad ondt en motsatt vana gjort, veta vi alla, och säkert är och blir det, att flera blifva ruinerade genom lättheten att göra skuld än genom svårigheten dertill.
En ändamålsenligt organiserad
Rank kan icke lemna lån på längre tid med omsättningsrätt; men Styrelsen kan, om den så för godt finner, medgifva omsättning.
En Lånebank, i den scala som R.
St:s Bank, bör icke vara någon Lombard-inrättning på papper.
Den är till för att bispringa industrien, den större rörelsen, den betydliga fastighets- eller bruks-ägaren och den i öfrigt tillfälligt penniogebehöfvande, men ej för att på många hundra tusentals händer, på flera års tid, utpostera 2 å 3oo R:dr, hvarmed dessutom högst få, i min tanke, äro betjente.
Men om lättheten att ända till 3^ år utdraga inbetalningen af ett lån i Disconten på några hundra R:dr minskas, så ökas i motsvarande mån den verkliga näringsidkarens lätthet att erhålla förlag för sin rörelse mot lägre ränta, hvarigenom en större arbetsförtjenst för en mängd arbetare samt i öfrigt mera lif och rörelse uppkomma.
Derigenom bildar sig credit, hvilken i sin ordning bildar capitaler och således lätthet att få låna af enskilda.
Sådant kommer ej, blott man stampar i jorden — det vet jag —; men ett ordnadt mynt är ett frö, hvilket tvifvelsutan alstrar dessa frukter i vårt Sverige, såsom i alla andra fria, civiliserade länder.
Hr v. Troils tanka, att alltid hålla sedelstocken uti ett gifvet förhållande till silfverfonden, kan jag ej gilla.
Styrelsen af en Bank kan och bör ej, om Banken skall skötas rätt, i detta hänseende vara bunden af andra tvångslagar än styrelsens egen rättskänsla, omdöme och kännedom af affärerna.
Äfven ur denna synpunkt önskade jag, att icke blott
Statens utan ock enskilda actieägares ombud linge deltaga i förvaltningen.
För att ej omnämna omöjligheten, att alltid hafva ett orubbligt förhållande emellan sedlar och silfver gifvet, skulle Bancostyrelsen genom förpligtelsen härtill äga oupphörliga amalgamationer med Börsen, medelst jemna för2 H. Ö 42 Den 20 F e b r u a r i i f. m. säljningar och återköp af ”sina” -papper, genom silfverköp &c. Detta skulle uppröra Börsen och lemna spelrum för högst skadliga speculationer på cours &c. samt sålunda, i min tanka, motarbeta, i stället att befordra, sitt ändamål; ty Bankens interesse är alltid, att Börsen måtte vara så lugn som möjligt, icke blott i sina förhållanden till silfverfonden, utan oek i sina egna operationer.
Jag tror således äfven, lika med Hr Cederschjöld, att den garanti, Hr v. Troil fordrat, snarare blefve anledning till oreda än bestånd.
I en annan riktning har jag förgäfves gissat, hvad Hr Cederschjöld kunnat åsyfta, då han sade sig innehafva en hemlighet, hvars upptäckt skulle störta realisationen.
Ehuru detta troligen låter farligare, än det är, så är vår tid så full af upptäckter, att det väl kunde hända, att någon annan hittade på samma hemlighet och begagnade den emot den goda saken; och dessutom väcker heralighetsväsendet alltid misstroende.
Jag anhåller derföre, att Hr Cederschjöld täcktes anförtro allmänheten denna hemlighet, på det den må kunna bedömma, om farhågan derför är sann eller ogrundad.
Slutligen måste jag, i anledning af ett Hr Rosenblads yttrande, att man icke vågat förlidet år i Götheborg handla med Amerikanarna om Svenskt jern i utländskt mynt, utan att alla köpslut skett i Svenska sedlar, reservera min egen deremot fullkomligt stridande erfarenhet, åtminstone hvad Stockholm beträffar.
Det har väl ej sällan handt mig, att jag tillhört minoriteten inom detta Stånd; det torde, att domina efter de yttranden, man ännu hört, äfven blifva fallet i denna fråga.
Detta har likväl icke bekymrat mig, då jag ägt medvetandet, att redlig vilja och afsigt led t hvarje ord, sorn hörts från mig såväl i andra sorn i realisationsfrågan; men det skulle smärta mig, om R. o. Ad. kunde tro min karakter tillåta mig något förnärmande mot personer, och det skulle sålunda äfven smärta mig, om Friherre Rantzou så fattat, hvad jag i afseende å honom yttrat.
Jag sade blott, att jag så delade den öfvertygelse, han i det af mig upplästa anförande uttryckt, att, då jag icke tilltrodde mig större författare-förmåga än han äger, och då anförandet förut var lemnadt till allmänhetens kännedom, jag ville såsom mina egna tankar begagna Frih. Kantzous ord.
Jag tror, att sådant bör anses långt ifrån klander.
Jag har sagt, att jag önskat, att Hr Frih. ett år härefter må hysa samma öfvertygelse sorn nu; och så gammal jag är, är jag dock icke för gammal, för att emottaga och låta Öfvertyga mig af erfarenheten, om den framdeles skulle visa ett bättre resultat, än det jag ännu funnit anledning hoppas.
Något personligt förnärmande emot Hr Frih. Rantzou kunde från mig aldrig äga rum, då jag för Hr Frih. hyser personlig aktning.
Den no Februarii f. m. 43 Hr Nordenanckar:
I anledning af Hr Rosenblads tvifvelsmål i afseende å tillförlitligheten af mina uppgifter om operationerna i Engelska Ranken, får jag blott med några få ord förklara, att jag icke hemtat dessa uppgifter utur Svenska tidningar, utan att jag deröfver läst classiska verk.
Tvisten var nemligen, huruvida lånerörelsen skulle minskas genom att afslå lån eller att höja räntan.
.Då lagen förbjöd det sednare, så måste den förra utvägen begagnas.
I anledning af hvad Frih. Rantzou yttrat angående coursens förhållande efter vexlingen, och de sex sk. han beräknat såi sorn transport-kostnad för silfrets export, får jag blott hem-? ställa, huruvida icke denna förhöjning betäckes genom besparingen af disconten å vexlarqa, hvilka nu ställas på 70 å 90 dagar, men som, derest silfver directe exporteras, skulle nästan hedt och hållet upphöra.
Hvad angar Hr v.
HartUiansdovffs yttrande, angående vexlingsgrundens bestämmande efter dagens cours, och de missförhållanden, som derigenom skulle uppstå; så bar jag redan erinrat, att jag ej yttrat denna tanka i afsigt att få den tillämpad såsom grundsats, utan att jag framställt den endast såsom rättsbegrepp.
Jag anser det således vara mindre ädelt att upptaga tiden pied en motbevisning, som varit fullkomligt öfverflödig och, yid granskning af hvad jag sednast yttrat, icke påkallad.
Hr von Troil, Emil: Jag erkänner, att jag hade trott, att ändamålet med föredragning efter en upprättad föredragningslista var det, att hvarje discussion skulle kommu att hålla sig inom ett visst ämne, och att det funnes en auetoritet inom Ståndet, som kunde återföra lill detta ämpe, då afvikelse»- derifrån äga rum; men jag finner, att jag misstagit niig, då jag nu hört, att, oaktadt Frih. Rantzous anförande, enligt föredragningen, utgöV öfyerläggnings-ämnet, Hr Nordenanckar och mitt likväl till stor del blifvit tagna under discussion.
För min del vill jag icke följa ett sådant exempel, och anmärker blott, hvad Frih. Rantzou beträffar, att jag högligen värderar consequenseu deri, att yttra hvad man efter mogna forskningar anser vara rätt, utan att af en falsk blygsel låta hindra sig att antaga och uttrycka en bättre öfvertygelse, derföre att man förr byst pri annan.
Jag har ined största tillfredsställelse läst Hr Frih:s anförande , och är med honom fullkomligt ense i principen samt i afseende a Bankens förmåga att nu realisera, fastän jag i vissa delar tänker olika, hvad garantierna beträffar; men då min egen motion snart lärer förekomma, dröjer jag tili dess att vidare yttra mig, Hr Cederschjöld:
Sedan jag af en värd Ledamot blifvit uppmanad att uppgifva den möjlighet till realisationens förstörande, som jag i sjsta plenum sade mig ännu icke vilja yppa, anser jag mig 1111 skyldig att frånträda min föresats, på det hemligheten icke nui väcka någon slags får - 44 Den ao Februarii f. m. håga, eller någon inbilla sig, att saken vore vigtigare, än den verkligen är.
Jag föreställer mig nemligen, att om många Privatbanker och Hypotheks-im ättningar stiftades samt lingö sig den rätt upplåten, att deras sedlar blefve gångbara i Kronans uppbörd; så skulle de i allmänna rörelsen ersätta Bankens sedlar, och dessa kunna till ett motsvarande större belopp inkastas i Banken, samt dess silfverfond derigenom tilläfventyrs kunna tömmas.
Jag nämner detta så mycket hellre, som fråga härom redan lär vara väckt, och som jag hyser den säkra tillförsigt till Ständernas sans och klokhet, att de icke låta förleda sig till ett så olyckligt beslut. H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.:
Efter en så lång öfverläggning hade jag ej ämnat att med mitt uppträdande upptaga tiden, om jag icke, till förekommande af missförstånd, ansett ett uttryck af Hr von Heyne påkalla svar.
Om jag rätt fattat hans yttrande, har han sagt, att lian hyste förmodan, det K- M., i Dess Nåd.
Skrifvelse angående utvexlingens början, icke så bestämdt uttalat sin mening i afseende å grunden för samma utvexling.
Jag hänvisar till sjelfva Skrifvelsen, Der står, att vexlingen skall ske i öfverensstämmelse med lagen den l Mars i83o; och der åter finnes 128 sk. bestämdt utmärkta.
K. M. har således högtidligt förklarat, att ingen annan grund är afsedd.
Men Hr von Heyne har vidare sagt, att det syntes honom, som vore Lagen af i83o upphäfd, emedan föreskrifterna uti 2 §. icke blifvit iakttagna.
Det förhåller sig verkligen så, att någon anmälan af Bancofullmägtige icke lios K.
M. blifvit gjord; men Lagen är ej derföre upphäfd, och lyckligtvis kan den ej heller genom någon tolkning från ena sidan upphäfvas.
Den är lagligen stiftad, och måste således vara bindande. K. M, tvekade länge, innan Idan lemnade Sin sanction.
Han förklarade öppet dessa tvifvelsmål för den Deputation, sorn vid sista Riksdag öfverlemnade Honom Lagen.
M. har ansett, att i en fråga, så stor och vigtig för landet, borde Jt.
Sfs åsigt vinna öfvervigt; och då K. M. gaf
Sin santion, yar beslutet orubbligt, icke beroende af dagens opinioner eller dagens cours.
M- tilläde, att om hinder komme att mota för realisationens verkställande, så skulle K. M. sammankalla R.
St. och gifva prof af samma förtroende tillbaka- Detta löfte är nu uppfyldt; och K. M. liar, med fullgörandet af denna Konungsliga pligt, fästat R.
St:s uppmärksamhet på nödvändigheten att hinna målet.
K. M. förser sig med tillförsigt, att vi med kraft i vilja och enighet i öfvertygelse skola ådagalägga helgdep af våra löf* ten, orubbligheten af våra beslut.
Uppå derom framställd proposition blef Frih. Kantzous nu föredragna anförande, tillika nied de i anledning delaf afgifna yttranden, till BaneoUtsk. remitteradt.
Den 20 Fe br u ar i i f. m. 45 Föredrogs ånyo Hr Nordenanckars, Fredr. Wilh., d. 17 dennes på bordet lagde anförande, i anledning af K. M:s Nåd.