Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag för min del tror att man dervid bör gå mycket varsamt tillväga, emedan man annars lätt kan begå en orättvisa emot alla andra.
Man har talat om 1809 års riksdag; men det var vid 1812 års riksdag, som de nu gällande grunderne för bevillnms utgörande fastställdes.
Vid denna riksdag bestämdes vissa klasser och rubriker, under hvilka hvarje medborgare borde till bevilln. taxeras.
Om man således nu borttager en klass eller en rubrik, utan alt tillika bestämma en minskning i bevillnms totalsumma, så måste man hitta på andra utvägar alt fylla hristen; eljest blefve följden den, alt riksg.kont. för bristens fyllande nödgades skuldsätta sig, hvarigenom vi åter vore inne på en bana, hvarifrån Sverige hittills lyckligen kunnat afhållas.
Om de grundsatser, som 1812 års bevillms-förordn. stadgade, alltid blifvit följde och rätt tillämpade, är det otvifvelaktigt att man med skäl skulle kunnat anse den ifrågavar. afgiften på arbetsklassen såsom billig och rättvis samt för densamma föga kännbar.
Det är visserligen sanni, att i vårt land fä konsumtionsafgifter drabba den arbetande klassens lefnadskostnad, och alt den ifrågavar. afgiften icke är tryckande; men derigenom alt den rättvisa, som ligger till grund för 1812 års författning, tid efter annan genom häfdvunna misstag vid taxeringarne blifvit förnärmad, sä har det numera kommit derhän, att denna bevilhv.s-afgift anses för arbetsklassen tryckande.
Enligt förstberörde förordn. skulle af behållen inkomst i allmänhet betalas 5 procent; för fastigheter beräknades afkastuiugen till 4 procent af värdet och be - 74 Den 8 April f. m. stämdes sålunda bevillrcn till 2 per mille af fastighetsvärdet; för handel och näringar skulle erläggas 5 procent af behållna inkomsten; äfven en beskattning genom rättigheten alt innehålla 5 procent af den ränta, som erlades till högre belopp än 5 procent, och den tiden var vanligen räntan 6 procent.
Endast embetsman genom en efter skala, men högst med 3 procent af inkomsten utgående bevilln. och den egentliga arbetsklassen, ålagd en ringa afgift, blefvo gynnande, begge delarne olvifvelaktigt en riktig grundsats.
Men ehuru 1812 års grundsats för bevilimns utgörande i afseende på 2:dra artiklen blifvit bibehållen, har den efter band i tillämpningen blifvit alldeles kastad öfver bord och således dess ursprungliga billighet försvunnit.
Detta har jag visat i den motion jag vid denna riksdag afgifvit i afsigt att tillvägabringa en återgång till ursprungliga förhållandet.
Jag har deri med obestridliga fakta ådagalagt att de hos oss vanligen så illa lönte embetsmännen, som borde blott betala högst 3 procent när fastighelsäganden eller köpmannen betalar 5, nu ofta i förhållande till begges verkliga inkomst får betala ända till femdubbelt.
Låt oss nu se huru i vissa punkter bevilln:s-förordn:n tillämpas.
Jo genom betraktandet af den införda minimitariffen för fastighet inom hvarje län, såsom en maximitariff, har man i vissa län nedsatt afgiften så, alt mångenstädes endasL l i st. f. 2 per mille erlägges af verkliga värdet.
Ändå värre är förhållandet med den större näringsidkaren.
I Stockholms stad t.
ex. betala handlande i allmänhet en mot deras rörelse och verklig inkomst högst obetydlig bevilln., hvaraf händt alt hela klasser bland borgerskapet finnas, inom hvilka stor förmögenhet samlats, bland hvilka ingen för sin rörelse erlägger så mycket i bevilln., som en tjensteman i de förhållanden, hvari jag mig befinner.
Det är ett misstag, hvad den siste värde talaren yttrat, eller alt alla medborgare skulle vara ålagde skatt, ty alla kapitalister, som taga 5 procent ränta och derunder, äro icke endast lagligen fria från all skatt till staleu, utan äfven vanligen till kommunen, som, merendels åtminstone, utgöres dels efter personernes antal, dels efter bevillnm efter 2:dra artikeln.
Hvad kapitalisterne beträffar, är det allmänt kändt att under de sednare åren i Stockholm 4 personer aflidit, som efterlemnat tillsammans ungefär 10 millioner r:dr r:gds, förvärfvade under borgerlig rörelse, idkad inom Stockholms stads samhälle, och till största delen bestående af penningar.
För denna betydliga del af deras egendom har troligen ingen bevilln. och i intet fall några utskylder för fattigvård och andra kommunala utgifter betalts.
Kan den rike kapitalisten icke anse det vara skam, att ej såsom sådan erlägga någon bevilln. till staten, måtte den fattige arbetaren icke finna någon skam att blifva derifrån befriad.
Jag delar visserligen den tanken Hr von Rosen yttrat, att ett fullkomligt borttagande af ifrågavar. afgift skulle i många hänseenden kunna verka menligt, hvarföre jag instämmer i det kloka och förståndiga förslag, som finnes anfördt i Frih. Raabs reservation, och hvartill jag icke kan annat än gifva mitt odelade bifall, det nemi. att låta afgiften fortfara, men förvandlas till en spar - Den 8 April f. m. 75 penning för framlida behof antingen af den betalande sjelf och hans famil j eller hans likar, derigenom att den ingår till kommunen.
Mine Hrr! uti den tid, hvaruti vi nu lefva, då en hastigt utvecklad industri skapat hela folkklasser af tvifvelaktig bergning, sorn slä hotande öfver de Europeiska samhällena, synes mig den säkraste väg alt besvärja den storm, som är i annalkande, det säkraste sätt alt förekomma det berörde folkklasser icke uppställa anspråk, som kunde blifva vådliga för samhällets bestånd, vara alt emot dem öfva full rättvisa.
De som bära namnet af Svenska folkets representanter och enligt lagen äro det, böra också i främsta rummet tänka på att vara billiga emot dem, som icke sjelfva äga rätt att föra sin egen talan.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag yrka återremiss af förevar, punkt; hell och hållet instämmande uti Frih.
Raabs åsigtigter af saken.
Raab: Frih. Cederström, Jakob, har förebrått Bevilln.- Utsk. alt i allmänhet hafva i sitt betänk, visat prof på oförstånd.
Jag skall icke tillåta mig ett dylikt yttrande emot den värde Frilen sjelf, oaktadt han har ingått uti en lång argumentation, grundad på alldeles oriktiga uppgifter, i så måtto, att Frih-.n läst 9000 för 900 r:dr.
Väl har jag hört, att man någon gång läst 7 för tu och tverlom; men att afdraga T9fi:delar anser jag vara något för mycket.
Af denna anledn. anser jag mig också icke behöfva ingå i någon vederläggning af hvad han yttrat.
En talare här midt emot har påstått, att den sjelfständiga arbetsklassen skulle vara i en särdeles lycklig ställning.
Jag kan icke neka till att det förundrar mig att höra ett sådant yttrande af en man, som otvifvelaktigl begagnat många sådana personer.
Jag hemställer till honom huruvida det kan anses vara en lycklig ställning för arbetaren att nödgas arbeta från kl. 4 om morgonen och icke hafva något annat att äta än litet sill och potates, och skatta sig lycklig (åtminstone under de sednare åren) om han dertill har tillräckligt bröd.
Kan det anses vara en lycklig belägenhet att efter att hafva sålunda framlefva! sin lid under hälsans dagar, icke hafva annan utsigt, i händelse af sjukdom eller vid inträffande ålderdom, än att åtnöja sig med fattigvårdens knappa understöd, eller ock nödgas tigga sig fram?
Enligt hvad min erfarenhet gifvet' mig vid handen, måste jag bestrida att arbetsklassen i allmänhet må kunna anses i så goda omständigheter, att en arbetare med flit och omtanka årligen kan förtjena ända till 300 r:dr r:gds, såsom Hr Akerman anförde förhållandet vara.
Matvara att det någon gång kan vara arbetarens lyckliga loll i Hr Åkermans ort, men uti min ort förtjenar äfven en god arbetare sällan mer än 150 å 160 r:dr nämnde mynt, n. b. om lian kan skaffa sig arbete för hela året, och likvisst anses arbetet betalas så bra i den orten, att arbetare tillströmma från det inre af landet lill kusten, der jag bor.
Räknar man nu öfver, torde man finna huru knappt detta blir, då det skall fördelas på maka och barn.
Hr Åkerman har förmodligen hört orätt då han 76
Den 8 April f. m. troll sig hafva förnummit att jag sagt, det jag afvisat dem som sökt arbetsförtjenst.
Jag yttrade endast att jag många gånger under de sislförflntne svåra åren nödgats afvisa dem som sökt årstjenst.
Jag liar expedierat många arbetare från min ort till den ort, der Hr Akerman är boende, hvilket han torde kunna vitsorda; och jag försäkrar all jag skall kunna skaffa ännu flere, som äro villige att utvandra till Norrland, om de kunna der förtjena 300 r:dr.
Man har sagt, att det icke skulle finnas någon skillnad emellan den som begagnar yxa eller spade och den som arbetar med nål eller syl.
Jag får likvisst förklara, att efter den uppfattning jag gjort mig om dessa klassers belägenhet, har den sednare, och i allmänhet alla som sysselsätta sig med handtverk större inkomster, d. v. s. han får sitt arbete bättre betalt, än den hvars arbete är s. k. gröfre arbete.
Om nu den förres ungdom af föräldrar eller andra mera omsorgsfullt blifvit vårdad, så att han fått lära sig något, skall då den sednare, som icke haft en så lycklig barndom, straffas för sitt missöde alt ej hafva fått en sådan undervisning, med åläggandet att betala lika utskylder som den förre?
Hvad samme värde ledamot i öfrigt yttrat, är så fullständigt besvaradt af talaren näst före mig, att jag anser mig icke böra ytterligare relevera det.
Jag vill blott erindra, alt denna fråga varit å bane vid flere föreg:de riksdagar och då alltid med knapp pluralitet blifvit tillbakavisad.
En annan talare har yttrat, att det skulle innebära en missaktning emot arbetaren att förklara det han icke behöfver betala någon skatt till staten, och att det deremot vore en ära att få så göra.
Jag är ibland dem, som hafva den äran att betala en temligen dryg skatt till staten, och jag får förklara, att jag gerna afstår hela äran till talaren, om han vill vara så god kontantera min debetsedel.
Man har sagt, att om man underläte att pålägga arbetarne någon skatt, så blefve de lösdrifvare, i thy att husbönder i sådant fall skulle underlåta att skaffa sig lagstadde tjenstehjon och derigenom tvinga arbetarne att sätta sig för sig sjelfva.
Jag hemställer likväl om man har skäl alt hysa ett sådant misstroende lill husbönder i allmänhet, att de icke blott skulle begå en orättvisa emot den arbetande klassen, utan äfven handla oförståndigt emot sig sjelfva och deras eget intresse.
På grund häraf, måste jag fortfarande yrka på antagande af det förslag, som innefattas i min reservation.
Likvisst tror jag icke att det kan tillgå på det sätt Hr Rosenblad föreslagit, eller genom en återremiss af förevar, punkt till ötsk.
Jag tror att det rätta vore att gå till väga på sätt jag redan tagit mig friheten föreslå, eller att Ii. o. Ad. måtte afslå Ulsk:s tillstyrkande i denna del och att mig sedermera mätte tillåtas att, på grund af ett sådant beslut, väcka motion om merberörde medels användande i kommunal väg.
Hr-Hjerta, Lars:
Då man betraktar frågan om be vill n. efter 2:dra artikeln, sä synes mig 3:ne saker vara gifne: l:o alt beloppet af denna bevilln. i förhållande till alla andra utskylder är ganska obetydligt; 2:o att delta oaktadt gifves det bland de Den 8 April f. m. 77 betalande ett ringare antal, hvaribland jag räknar dels embetsoch tjenstemän, dels ock de mindre bemedlade klasserne, hvilka betala en ganska dryg hevilln.; och 3:o synes såsom elt korollarium af det föreg:de böra följa, alt en stor del af de öfrige skattdragande medborgarne betala för litet.
Om jag icke allt för mycket bedrager mig, öfverensslämmer detta med den öfvertygelse, de fleste af detta Stånd hysa om saken.
Jag känner ej så noga förhållandet i landsorterne; men här i Stockholm är det en bekant sak, att äfven de, som betala den högsta bevilln., ändock vanligtvis icke på långt när betala så mycket, som de borde, efter den behållna inkomst hvar och en bestämdt vet att de hafva.
Det har blifvit en så allmän sed att till taxerings-comitéen uppgifva en vida mindra inkomst, än den man verkligen äger, alt deruti numera t. o. m. icke anses ligga någonting omoraliskt.
Det finnes personer, som i bevilln. icke betala för mera än hvad de utgifva i hushyra och detta är påtagligen för litet, emedan det naturligtvis för dem erfordras någon inkomst derutöfver Klätt kunna lefva.
Om nu detta låter sig göra, så utvisar del, att ett grundfel måste ligga i sjelfva be vil luis-förord n:n, som gör det omöjligt att med nu gällande stadganden lyckas få reda på de verkliga inkomsterne.
Enligt mitt förmenande ligger felet hufvudsakligen deruti, att taxerings-comiléerne, då de sammanträda, icke egentligen hafva någonting annat att rätta sig efter, än de skaltskyldiges egne uppgifter.
Mig synes, som om de äfven borde vara berättigade att söka rätta det felaktiga i dessa uppgifter, efter sin kännedom om hvarje persons verkliga inkomster.
I städernc går det vanligtvis så till, alt de som hafva en synlig rörelse, företrädesvis handtverkare, beskattas efter antalet af de personer, som hvar och en sysselsätter.
Denna gnund synes vara skenbart riktig; men undersöker man saken närmare, finner man att den innebär en obillighet.
För den händelse att betänk, kommer att återremitteras, anhåller jag att få uppgifva ett par ide'er, hvilkas tillämpande synes mig böra leda lill ett bättre resultat, än som nu kan åstadkommas.
Då man med den ene eller andre af insigtsfull personer talar om orsakerne till det nu af mig antydda förhållandet, så hör man dem vanligen säga, att om bevillmsprocenten nedsattes från 5 till 3 procent, så ...
Delta anförande blef härvid afbrutet af H r Gr. o. Landtm, med erinran, att Utskis förevar, betänk, enligt R. o.
Adis beslut borde punktvis pröfvas och afgöras samt att den punkt, som nu var föremål för öfverläggning, endast hade afseende på bevillningen efter 2idra artikeln af arbetsfolk och gesäller.
Hr Hjertai Jag ber om ursäkt för detta mitt misstag, som härleder sig derifrån, att jag icke var närvar, vid första föredragningen af detta betänk.
Hvad jag ämnat yttra, hörer icke specielt till den nu förevar, punkten, hvadan jag nu inskränker mig lill alt i fråga derom instämma uti den af Frih.
Raab afgifne reservation; förbehållande mig att framdeles vid vederbörlig punkt få framkomma med hvad jag nu ämnat yttra. 78 Den 8 April f. m.
Då nu öfverläggningen ang:de förevar, punkt ansågs vara fulländad, förklarade Hr Gr. o. Landtm, att han, då denna punkt innefattade förslag rör:de bevillningen af så väl arbetsfolk som gesäller, mea hvad nu blifvit yttradt haft afseende endast på bevillningen af arbetsfolk, ansåge sig böra i ämnet framställa särskilda propos:r, och nu finge hemställa om R. o. Ad. bifölle hvad
Utsk. i denna punkt hemställt i afseende på bevillmn af arbetsfolk i städerne och på landet.
Sedan Hr Landtm, härefter hemställt, om R. o. Ad. afsloge Utsk:s hemställan om bevillning af arbetsfolk i städerne oell på landet, samt jemväl denna propos. blifvit besvarad med ja och nej, förklarade Hr Landtm., det han trott sig finna alt denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad.
I öfverensstämmelse med den antydan, jag i min reservation framställt och under diskussionen i dag återupprepat, vågar jag nu väcka den motion, alt en mot den hittills varande bevillnrn svarande afgift må af arbetsfolket utgöras, men tillfalla kommunen till hjelp i dess fatligvårdskostnad.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att denna motion, sedan den blifvit skriftligen aflemnad eller till prot. uppfattad, skulle blifva inför R. o.
Då uti 14 § förekomma flera andra stadganden, der bevillnrn finnes fördelad under särskilda klasser, hemställer jag, om icke, för den möjliga händelse att R. o. Ad., vid föredragning af 9 och 10 §§ af sjelfva förordnm, skulle linna för godt, att i anledn. af gjorda anmärkn:r frångå den nu gällande klassifikationen, det vore lämpligast att uppskjuta beslutet ang:de förevar.
14 § i dess helhet, intilldess den kan föredragas i sammanhang med förberörde 2:ne §§.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., i öfverensstämmelse med Hr Sandströmer begäran, ansåge sig böra upp skjuta afgörandet af den i Ulsk:s betänk, nästföljande punkt, ang:de bevillningen af artister, intilldess 14 § i förslaget till bevillningsstadga förekomme; hvilket bifölls.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, hedt R. o. Ad. nr sägta, att han förglömt, att sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut i frågan om bevillning af arbetsfolk, framställa propos. å Utsk:s derjemte gjorda förslag ronde bevilln. af gesäller, lilef propos. å bifall till sistnämnde förslag af Hr Landtm, framställd och af R. o. Ad. med ja besvarad. 16:o Ang:de rubrikernc ”fältskärs-gesäller” och ”bruksfällskärer”. R. o. Ad. biföll Utsk:s i denna punkt gjorda hemslällan. 17:o Ang:de rubrikerne ”handtverkare” och ”hårfrisörer - Den 8 April f. m. 79 Efter upppläsning af de i 14 § af Utsk:s förslag till bevillmsstadga intagne rubrikerne: ”handtverkare, hvilka utan mästerskaps eller burskaps förvärfvande erhållit tillstånd att såsom försörj ni ngsrn edel åstadkomma handtverkeri-arbeten” samt ”hårfrisörer, som icke äro borgare” blefvo dessa rubriker godkände. 18:de Ang:de rubriken ”hästhandlare”.
I sammanhang härmed föredrogs det i 14 § af Utsk:s förslag till bevilln:s-stadga införda mom. ”hästhandlare eller sådane, hvilka såsom yrke sälja och byta hästar, erlägga utan åtskillnad på hufvudman eller följeslagare på resor, hvarje person, som sig med sådan handtering befattar, b:co r:dr 25”.
Jag finner det visserligen vara billigt, att de personer, som icke annorlunda bedrifva hästhandel, än alt de afyttra egna och grannars hästar, varda från den i förevar, punkt af 14 § föreslagna bevilln. befriade.
Men om den af Utsk. föreslagna redaktion antages, fruktar jag att man icke med beskattning träffar de personer, som verkligen borde vara en dylik bevilln. underkastade.
Enligt §:ns ordalydelse, åtminstone såsom jag förslår den, åligger bevillmn endast de ^hästhandlare, hvilka blott och bart såsom yrke idka dylik handel.
Om t. ex. en hemmansägare, som far omkring för att afyttra sina egna hästar, derunder jemväl uppköper och åter afyttrar andras hästar, kan det väl icke sägas att han idkar hästhandel såsom egentligt yrke, ty jordbruket är ändock hans hufvudyrke; fri från bevilln. derföre bör han väl ej vara, men sådant skall dock inträffa enligt §:ns lydelse.
Jag hemställer derföre om icke ett tillägg vore behöfligt, så alt punktens lydelse blefve: ”Hästhandlare eller sådane, hvilka såsom yrke eller binäring sälja och byta etc.” Om R. o. Ad. delar denna åsigt, torde en återremiss af denna punkt till Bevilln.Utsk. böra äga rum.
Jag fruktar att genom antagande af det tillägg, den siste värde talaren föreslagit, man skall åter komma i den förlägenhet Utsk. sökt undvika.
Förändringen föranleddes af en motion utaf en riksdagsman från Jemtlands län, hvaruti denne beklagat sig öfver den beskattning, såsom för hästhandel, som pålagts en del hemmansägare i nämnde län, hvilka, enär boskapsafvel icke der lönar sig så bra som i andra delar af riket, slagit sig på att uppföda hästar, som de, enär de icke i orten kunnat få dem afyltrade, nödgats försända ända ned till Stockholm.
Det vanliga dervid är alt icke alla, som hafva hästar att afyttra, resa ut, utan innevånarne uti en ort uppdraga åt en ibland sig alt medtaga och försälja deras hästar.
Troligen åtnjuter den som sålunda utsändes derföre någon betalning; det utgör således för honom en binäring, hvadan han också, om Hr Åkermans redaktion vinner bifall, skulle få^ betala bevilln., ehuru han icke kan anses såsom hästhandlare, i detta ords vanliga bemärkelse.
Jag tror att redaktionen, sådan den nu är af Utsk. föreslagen, i det närmaste uttrycker hvad man dermed önskat och afsett. so Den 8 April e. m.
Det synes vara alldeles gifvet, att den nya redaktionen har ett bestämdt företräde framför den gamla.
Hr Åkermans yrkande om återremiss, på det att i punkten mätte införas orden: ”eller binäring”, efter uttrycket, ”såsom yrke”, så får jag för min del förklara, att jag finnér ett sådant tillägg obehöffigt, emedan de fall, Hr Akerman omförmält, redan synas vara innefattade uti Ulsk:s redaktion, hvilken alldeles icke åsyftar att utmärka, det hästhandeln skulle idkas uteslutande såsom ensamt yrke, för alt vara underkastad bevilln.
Hamilton tror jag att, genom anlagendet af det utaf Hr Akerman föreslagna tillägg, vi skulle åter räka i den svårighet, hvarur Utsk. sökt förhjelpa oss.
Jag anser derföre det vi göra bäst, om vi antaga denna punkt sådan som Utsk. uppställt den.
Enligt den förklaring Gr.
Hamilton nyss gjorde af motiverne till Ulsk:s redaktion, vill det synas som Utsk. föreställt sig, att hästhandel i norra otterne bedrifves af hemmansägare genom försäljning icke blott af hästar, som de sjelfva uppfödi, utan äfven, i egenskap af kommissionärer, af sina grannars hästar.
Ar handeln sådan, kan den, efter min tanka, icke anses såsom egentligt yrke eller ens såsom binäring.
Men så är i allmänhet icke förhållandet uti den provins, hvars styrelse är mig anförtrodd.
De egentliga häslhandlarne der utgöras af hemmansägare, som verkställa uppköp af hästar så väl i Norrige, som inom provinsen, för att sedermera nedåt landet afyttra dem.
En hemmansägare, som handlar på det sättet, måste anses drifva handeln såsom binäring.
Jag tror derföre, att derest det är R.
St:s mening att beskatta den rörelse, som nu är i fråga, och hvilken ofta lemnar dess idkare större inkomst än den jordegendom han dessutom kan äga, så bör man också till ifrågavar. punkt foga det tillägg Hr Akerman föreslagit.
Till följd deraf får jag således hemställa, det R. o. Ad. för dess del ville dertill lemna sitt bifall. ° O O Hr Akerman:
Såsom ett ytterligare skäl, ber jag att till hvad den siste värde talaren anfört få foga den upplysning, att inom det län, hvars styrelse är mig anförtrodd, bedrifves hästhandel af en del hemmansägare på det sätt, alt de i Jemtland uppköpa hästar vid 1 å 2 års ålder, för att sedan de födt dem några år på sitt hemman, försälja dem nedåt landet.
Somliga af dessa personer drifva dermed en ganska betydlig rörelse, så att den visserligen icke kan anses vara inskränkt till försäljning utaf egne och grannars hästar.
Samme talare har yrkat, att den af mig föreslagna ändring måtte nu genast beslutas.
Jag instämmer äfven deruti, och återkallar således min begäran om återremiss.
Jag ber Hr Akerman ursäkta att jag söker begagna mig af hvad han i sin första framställning yttrat, såsom, skäl för min mening, alt Ulsk:s redaktion är tillfylleslgörande.
Hr Akerman - Den 8 April f. m. 81 man har sagt, att till följd af den redaktion Utsk. föreslagit, skulle inga andra hästhandlare blifva underkastade bevilln., än de, som idkade sådan handel blott och bart såsom yrke.
Hade delta varit Utsk:s mening, så hade Utsk. naturligtvis just begagnat de der orden, blott och bart, eller också sagt: hufvudyrke.
Då det ej så gjort, tyckes det vara klart att meningen alldeles icke är att inskränka beskattningen till dem, sorn idka hästhandel såsom hufvudyrke.
Hr Akerman har i sitt sedriaste anförande yttrat att hästar uppköpas af allmogen i de norra provinserne och uppfödas för att åter försäljas.
Detta synes mig icke böra dem förmenas och icke eller anser jag dem derföre böra underkastas bevilln. såsom för hästhandel, ty eljest borde väl också de som köpa half var för att uppföda dem till försäljning, vara underkastade en särskild beskattning.
Den siste värde talaren har yrkat bibehållandet af Utsk:s redaktion egentligen på den grund, att de ordalag
Utsk. föreslagit skulle lemna en tydlig ledning vid bedömandet af hvilka personer som borde anses böra underkastas beskattning för hästhandel.
Att de ordalag, som hittills för denna punkt varit begagnade, hafva föranledt missförstånd, det kan jag dock af egen erfarenhet bestyrka.
Jag anser fortfarande det föreslagna tillägget vara behöfligt för att kunna med bevilln. träffa en del personer, som drifva verklig hästhandel, hvarmed jag förstår sådane, som uppköpa hästar för att inom en kortare tid åter försälja dem, men hvartill jag icke, såsom min värde granne här, hänförer de jordägare, som köpa föl för att vid sitt hemman uppföda dem till försäljning då de hunnit uppvexa.
Posse: Bevilln.Utsk:s ordf. har redan redogjort för de grunder, som föranledt Utsk. alt föreslå den nu ifrågavar. redaktionen.
För min del tror jag att ordet yrke är det enda och rätta sorn kan behöfvas.
Sedermera beror det på taxerings-comiléen att bestämma huruvida en uppgifven person idkar hästhandel såsom yrke, eller icke.