Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej — 43. 15:de punkten.
Äfven mot denna punkt har jag uppträdt som reservant, och, såsom mig synes, på ganska goda skäl.
I likhet med föreg:de fråga är detta endast en vägomläggning och icke något upptagande af ny väg, ty en sådan finnes förut, fastän han är backig.
Jag har rest denna väg i tjensteärender och har icke alls kunnat upptäcka något spår af den lifliga trafik, som efter motionärernes utsago der skulle ega rum.
Väg- ochVattenbyggnads-styrelsen har också ansett detta arbete mindre behöfligt, och då vi för öfrigt här, liksom i förra punkten, måste tänka på Statsverkets liårdt anlitade tillgångar, anhåller jag att R. o. Ad. ville afslå Utsk:ts hemställan.
De giltiga skäl, som Frih.
Klinckowström säger sig framdragit i sin reservation, kan jag icke upptäcka.
Han säger: »mot det af Utsk:t, med endast en rösts pluralitet, fattade beslut, att till omläggning af vägen mellan Hvetlanda och Serarp anslå 40,000 rdr, deraf 20,000 under nuv:de statsregleringsperiod, får jag mig vördsamt reservera, då jag anser att
Statsverkets så hardt anlitade tillgångar ej för denna riksdag kunna bestrida dylika mindre vigtiga arbeten, utan att alltför mycket tillgripa medel, som för mera nyttiga arbeten, som dock ofta måst-eftersättas, kunnat eller bordt användas.»
Ja! det der är det vanliga skälet man tager fram, och några andra vigtiga skäl har han icke heller framdragit, men deremot har Stats-Utslct för sin 412 Den 18 Maj f. ni. åsigt framställt ganska goda skäl, och med stöd af dessa anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag.
Jag beklagar att ett missförstånd egt rum vid föreg:de punkts afgörande, ty Frih. Klinckowström säger att denna, liksom den föreg:de frågan, angår en vä gomläggning och icke nyanläggning.
Förra frågan angick verkligen en nyanläggning, men här är det endast fråga om omläggning af en backig väg, och då det under nuv:de omständigheter vore inkonseqvent att bifalla denna punkt, förenar jag mig med Frih. Klinckowström och yrkar afslag å densamma.
Den ifrågavarande väganläggningen är en sådan som afser att skaffa en lätt kommunikation till Statens jernvägar.
Den afser således icke allenast att vara till fördel för den ort den berör, utan bidrager äfven till att skaffa Staten en inkomst, genom den ökade .trafik den tillförer jernvägen.
De skäl, som gjorde sig gällande för afslaget vid förra punkten, voro dels det dryga beloppet, dels att frågan icke var utredd.
Intetdera af dessa fall inträffar här.
Det yttrades vid förra punkten att Smålänningarne icke voro rädda för backar.
Detta är sannt, ty de äro vande att kämpa mot svårigheter, men i Småland gälla samma tyngdlagar, som i det öfriga Sverige, och då torde det väl vara skäl att äfven der söka underlätta konnnunikationerne.
Hvad angår den hänvisning, som lemnats angående anslag för väganläggningar i allmänhet, så lemnar jag derhän, om man har något hopp, att af detta anslag kunna till ett arbete få ett så stort belopp som 40,000 rdr, och derföre anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan.
Då de tvenne talarne Frih. Klinckowström och Hr von Francken skilja sig i sina åsigter, råkar jag verkligen i valet och qvalet.
Men om Frih. Klinckowström begagnat riktiga premisser, kommer han alltid till riktigt resultat, men om så icke varit händelsen, reder lian sig nog ändå.
Först får jag då anmärka, att om Frih. Klinckowström noga genomläst motionärernes framställning, skulle han funnit att de icke tala om någon liflig trafik eller samfärdsel; de säga endast att denna ort är afstängd från de stora stråkvägarne genom svåra backar.
Vidare har Frihm anställt en jemförelse mellan denna och föregående punkt, men dessa beröra två helt och hållet olika saker.
I den förra var det nemi. fråga om 150,000 rdr, och en väganläggning; i denna deremot om 40,000 rdr och en vägförbättring.
Och för det tredje har den ädle Frihm Den 18 Maj f. ra. 413 i väg- och vattenbyggnads-styrelsens utlåtande trott sig finna stöd för den åsigten att K.
M:t till detta arbete kan taga medel af de redan för väga-nläggningar i allmänhet beviljade 150,000 rdr.
Nämnde styrelse har dock tvekat att hänföra detta arbete till dem, som skola bekostas af de 150,000 rdr, ty här är fråga om ett arbete, som skulle blifva af nytta för ett visträckt område inom Kalmar län, bebodt af en fattig, men idog befolkning, och ej heller få vi förbise att jernvägen skulle draga nytta af denna anläggning.
Med anledning af dessa skäl vågar jag hemställa att R. o. Ad. ville bifalla denna punkt, och anser jag, i olikhet med Gr.
Posse, att ingen inkonseqvens förefinnes, i händelse min anhållan bifalles.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan, och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många nej blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja blandade med nej; oell förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uppsattes och justerades följ:de voterings-propos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts i 15:de punkten af Utlåtit N:o 78 gjorda hemställan, i fråga om anslag till omläggning af landsvägen mellan Serarps och Hvetlanda gästgifvaregårdar i Jönköpings län, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan.» Voteringen försiggick och vid dess slut befunnos röserna hafva utfallit sålunda:
16:de—20:de punkterna.
Utsk:s hemställanden biföllos. 21:sta punkten.
M:t icke ansett sig böra föreslå och icke heller Stats-Utsk:t funnit sig böra till - Den 18 Maj f. m styrka beviljande af anslag för anläggning af en hamn vid Lagaåns utlopp, lärer föga utsigt förefinnas att ernå ett sådant mål.
Jag föranlåtes dock att fästa K. o.
Ad:ns uppmärksamhet på önskvärdheten af åstadkommandet af en hamn på detta ställe.
Orsaken hvarföre Stats-Utsk:t så litet fästat afseende vid den i ämnet väckta motion, torde väl vara att söka deri, att styrelsen för allmänna väg- och vattenbyggnader ansett den ifrågav:de anläggningen skola blifva tillfördel endast för Laholms stad och omkringliggande ort, och således icke vara af något mera allmänt intresse.
Förhållandena hafva emedlertid i detta afseende förändrats, sedan numera stora sågverk blifvit anlagda vid Laholm med stockfångst från vidsträckta trakter utmed den s. k.
Laga-dalen, hvilken sträcker sig ända upp till Vestergötland.
Averkningen vid dessa sågverk är ganska betydlig, men man har ingen annan utväg att utskeppa det försågade timmret, än att från pråmar på öppna hafvet, der man är utsatt för stormar, inlasta det i fartygen.
Den ifrågasatta hamnanläggningen är således af ganska stor betydelse, såväl för rörelsen inom orten, som för skogsp rodukterna i en stor del af Småland.
I min tanke vore det nyttigt, om Lagaån finge ett bättre utlopp i hafvet, jemväl derföre, att flygsanden, som vid stränderna är synnerligen besvärlig, derigenom skulle kunna hämmas.
När det icke finnes något strömdrag, samlar sig sanden i stora bankar vid utloppet, och denna olägenhet torde genom den ifrågasatta anläggningen kunna förebyggas.
Ehuru jag förutser, att icke någonting lärer kunna vinnas, får jag dock hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på bifall till den i ämnet väckta motion.
Ehuru jag gerna skulle unna Laholm en hamn, har jag dock inom Utsk:t afstyrkt bifall till motionärens framställning, enär styrelsen för allmänna väg- o. vattenbyggnader i sitt generalförslag upptagit detta företag i andra klassen och således rubricerat detsamma såsom nyttigt, ändock i ett eller annat hänseende mindre berättigadt till understöd af allmänna medel.
Inom Utsk:t upplystes det äfven, att Laholms läge vid Lagaån är sådant, att man svårligen kan påräkna, att en hamn der skulle kunna uppföras och ega bestånd, emedan just den flygsand, sorn af den siste värde talaren omnämndes, sannolikt skulle komma att uppgrunda densamma.
Då skulle det komma att inträffa, att denna hamn, i likhet med den vid Engelholm, i stället att vara till gagn för orten, blefve en kräfta för densamma.
Jag anhåller att 11. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ts Utlåt.
Den 18
Maj f. rn. 415 Sedan ofverl äggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk.-ts ifrågav:de hemställan och dels att K. o. Ad., med afslag derå, måtte bevilja ett anslag af 100,000 rdr för anläggning af en hamn vid Lagaåns utlopp; framställde Hr Gr. o.'
Landtm, propos. på bifall till Utslcts hemställan och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
22:dra, 23:dje och 24:de punkterna.
Utskrts hemställanden biföllos. 25:te punkten.
Sparre, Erik: När Ii.
St:r vid sistiidne riksdag beviljade ett anslag till den i förev:de pnnktafhandlade kanal-anläggning, bestämdes bland vilkoren, att lånet skulle räntefritt innehafva» till slutet af det år, då hvarje fristående del af arbetet blefve färdig.
Man antog då, att detta arbete, i likhet med andra af samma beskaffenhet och utsträckning, skulle erfordra 6 å 8 år.
Lyckligtvis inträffade, att bolaget kunde öfvertala Öfverste Ericson att åtaga sig arbetet.
Ericson åtog sig att utföra arbetet på 2 å 3 år, samt att tillika, i stället för en föreslagen jernväg, anlägga en kanal och aqvaadukt öfver vattenfallet vid Hofverud, hvarigenom hela kommunikationsleden blefve en sammanhängande vattenväg, äf • in* • vensom att i betydlig mån utvidga kanalens och slussarnes dimensioner.
Jag bör erkänna, att för nämnda aqvsedukts tillvägabringande lemnades af K.
M:t ett anslag af 180,0000 rdr; men emellertid har, genom Öfverste Ericsons nit och skicklighet, utsigt öppnats att hela arbetet skulle blifva färdigt på kortare tid än som annars ansetts skola åtgå för fullbordandet af blott en del deraf.
Öfverste Ericson betingade sig att, emedan han vore en gammal man, få göra arbetet färdigt så fort han kunde, dock med vilkor, att tillräckligt penningar alltid hölles honom till handa.
Vid förra riksdagen bestämdes endast halfva anslaget att utgå; vid denna riksdag skulle återstoden erhållas.
Om man nu endast småningom hade skolat uppbära beloppet, hade det icke varit möjligt att utföra arbetet så fort som Öfverste Ericson önskade, och Staten hade då längre fått vänta på den betingade räntan.
Derigenom att nu, på sätt Stats-Utsk:t tillstyrkt, penningarne utbekommas under detta och nästa år, är det möjligt, att hela arbetet redan nästa år kan blifva färdigt, då Staten således från början af år 1868 erhåller ränta.
Om deremot 416
Den 18 Maj f. m. arbetet först år 1868 blifver färdigt, inträder bolagets skyldighet att betala ränta först med året 1869.
Nu har Stats-Utsk:t, — och det är endast härutinnan jag påyrkar en förändring, — såsom vilkor för anslagets erhållande föreskrifvit, att ränta ovilkorligen skall erläggas från och med 1868 års början.
Men, Mina Hrr! när lånet beviljades, bestämdes, att räntan skulle erläggas först året efter det, då arbetet blefve färdigt, och kontraktet med Ofverste Ericson förbinder honom icke att göra arbetet färdigt före år 1868.
Det är ju att bryta kontraktet, att nu fordra, att bolaget skall betala ränta från 1868 års början.
Det är ju orimligt att fordra, att bolaget skall betala ränta innan vägen blifvit trafikerad, ty det är visst icke säkert att kanalen hunnit blifva färdig och af väg- och vattenbyggnads-styrelsen afsynad före 1868 års början.
På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. behagade på det sätt bifalla Stats-Utsk:ts hemställan, att tiden för räntebetalning å lånemedlen bestämmes till 1869 års början, i stället för 1868 års början.
Det ifrågav:de företaget är af stor betydelse och dess utförande kommer att lända landet till heder.
Genom de anordningar, som blifvit träffade, kommer arbetet att blifva färdigt långt innan man ursprungligen vågat hoppas, och Statens ränteförlust att blifva ganska ringa, ty, noga räknadt, erhåller bolaget endast ett års räntefrihet.
Detta ålen så kort räntefrihet, att jag betviflar, att något annat likartadt arbete fått så ringa eftergift.
Dessutom har Dalslands kanal redan från början blifvit hårdare behandlad än andra företag.
Ända till förra riksdagen var det nemi. en regel, att R.
St:r åt kanalbolag lemnade anslag utan återbetalningsskyldighet; men vid förra riksdagen ändrades detta förhållande.
Två serskilda kanalföretag voro då på tapeten:
Kinda kanal och den ifrågav:de.
Kinda kanal hade förut fått anslag till en båtled, men anslaget förändrades vid förra riksdagen till att skola utgå till en fullständig kanal.
Om jag icke missminnner mig, lemnades 800,000 rdr, deraf hälften såsom anslag och andra hälften såsom lån.
Dalslands kanal deremot lemnades 1 million, men endast en femtedel af denna summa såsom anslag och de återstående fyra femtedelarne såsom lån.
Redan häraf visar det sig, att det ifrågav:de företaget blifvit hårdare behandladt än andra, och då synes mig att man icke äfven nu bör handla på ett så strängt sätt som af Stats-Utsk:t blifvit föreslaget.
Vidare fordrade man för det ifrågav:de företaget att aktier skulle tecknas till garanti för Staten att erhålla ränta på det försträckta kapitalet, — något sådant vilkor stipulerades icke Den 18 Maj IV m. icke med afseende å Kinda kanal.
Åstadkommandet af denna teckning har varit förenadt med icke ringa svårighet, ty det var icke mycket lockande att för en framtid tillförsäkra Staten ränta på Statens fordran.
Om nu ränta skulle fordras innan några inkomster influtit, blefve det nödigt att på aktieegarne uttaxera det erforderlig beloppet, och lätt är att inse hvilken förargelse deraf skulle uppstå i orten.
Den vore så mycket mera berättigad, som arbetet utförts på en särdeles kort tid, ja så kort, att det torde hafva varit omöjligt för hvarje annan än Ofverste Ericson att på sådan tid utföra det.
Han har sjelf sagt mig, att detta arbete är förenadt med så stora svårigheter, att allt hvad han hittills utfört, inberäknadt Trollhätte kanal och Saimens kanal, äro småsaker i jemförelse med den ifrågav:de kanalen.
Då nu räntefrihet icke kommit bolaget till del mera än något öfver ett år, vågar jag hoppas, att R. o. Ad. skall bifalla den framställning jag nyss tog mig friheten göra, och således godkänna den föredragna punkten, med insättande af årtalet 1869 i stället för årtalet 1868, helst ränta, derest arbetet blifver färdigt 1867, i allt fall, i öfverensstämmelse med de vid förra riksdagen stadgade vilkor, kommer att erläggas år 1868.
Enligt den ursprungliga planen, skulle den ifrågav:de kanal-leden komma att bestå at' flere särskilda mindre kanaler.
St:r vid förra riksdagen till denna anläggning beviljade såväl ett anslag utan återbetalningsskyldighet som ett låneunderstöd, bestämdes, att ränta å lånet skulle erläggas efter slutet af det år, hvarunder hvarje för sig fristående del utaf arbetet blifvit fullbordad, och skulle intill slutet af nämnda år motsvarande del af lånet räntefritt få innehafvas.
Man tänkte sig således, att kanaldelarne skulle successivt ingå såsom räntebetalande.
Nu har emellertid planen för arbetets utförande blifvit omändrad, och Öfverste
Ericson har åtagit sig att hastigare än i förstone varit afsedt fullborda hela arbetet.
Enligt hvad bolagets styrelse hos K. M:t anmält, kan arbetet, om nödiga medel för dess drifvande finnas att tillgå, med full säkerhet antagas skola blifva i sin helhet färdigt före 1867 års utgång, derest oförutsedda hinder icke mellankomma.
Nu har Stats-Utsk:t genom sitt tillstyrkande i fråga om medlens utbetalande undanröjt hindret för arbetets skyndsamma utförande, och då arbetet således kan antagas vara färdigt vid 1867 års utgång, bör, i öfverensstämmelse med de vid förra riksdagen stadgade vilkor, ränta erläggas från och med början af år 1868.
H. Y. 27 -il 8 Den 18 Maj f. m.
Bolaget har dessutom, på sätt Gr.
Sparre torde kunna upplysa, redan en del af arbetet så pass färdig, att den kan anses vara afslutad, och således kunde för en del af lånet ränta fordras ändå tidigare.
På grund häraf anhåller jag att Stats-Utsk:ts hemställan måtte af R. o.
Det är verkligen ledsamt att nu nödgas uppträda enrot Gr. Sparre, då Hr Gr:n obestridligen nedlagt synnerlig ihärdighet och nit för åvägabringandet af det ifrågav:de vackra och fosterländska företaget, men icke förthy måste jag, på ganska giltiga skäl, motsätta mig hans nu framställda yrkande.
Hr Gr:n har ifrågasatt, att räntefriheten skulle utsträckas ett år längre, och grundar detta påförutsättningen, att arbetet icke skulle blifva färdigt före 1868.
Härvid förekommer dock, att när fråga var att de erforderliga stora summorna skulle beviljas under innev:de och nästkommande år, då hette det, att R.
St:r nödvändigt måste derhän utsträcka sin frikostighet, emedan arbetet då skulle blifva färdigt under loppet af år 1867.
Det var till stor del på grund häraf Stats-Utsk:t tog sig myctill nära att för ett enda företag öka anslags- och lånesumman så högt utöfver hvad K. M:t begärt.
När nu Stats-Utsk:t gjort detta och derigenom, på sätt Hr Gr.
Posse nämnde, undanröjt alla hinder för arbetets fullbordan under året 1867, då kommer Gr.
Sparre och säger, att arbetet icke kan blifva färdigt förr än 1868, och att således skyldigheten att betala ränta icke bör inträda förr än 1869.
Hr Gr:n har t. o. m. fått tillträde till StatsUtsk:t för att lägga i dagen nödvändigheten af medgifvandet af en utsträcktare räntefrihet, men Hr Gr:n lyckades icke att härom öfvertyga Utsk:t, utan Utsk:t stadnade i den åsigt, att räntebetalningen borde vidtaga från början af år 1868.
Det ifrågav:de bolaget har blifvit jemfördt med Kindakanal-bolaget.
Bolaget för Dalslands kanal har dock erhållit rätt vackra summor, ty förutom den million, som beviljades vid förra riksdagen och hvaraf 200,000 rdr lemnades såsom anslag utan återbetalningsskyldighet, har K.
M:t åt detta bolag anvisat från handels- och sjöfartsfonden 37,000 rdr såsom anslag och 120,000 rdr såsom lån.
Bolaget har för öfrigt brutit kontraktet med Staten och, såsom H:rrne torde hafva sig bekant, hafva R.
St:rs revisorer gjort anmärkning på fullmäktige i Riksg.-Kont. i anledning af fullmäktiges beslut i afseende å utbetalandet af de vid sistl. riksdag beviljade medel.
Det ursprungliga kontraktet innehöll, att arbetet skulle delvis fullbordas och Statens rätt att erhålla ränta Ben 18 Maj f. m. inträda året efter det, då hvarje fristående del fullbordades.
Nu har bolaget upptäckt ett Californien vid utloppet i Wenern, bestående i en klippa af sådan förment beskaffenhet, att den skulle hindra bolaget att delvis göra företaget färdigt och således befria bolaget från skyldigheten att delvis erlägga ränta.
Sprängningsarbetet genom denna klippa skulle nemi. erfordra så lång tid, att när det vore fullbordadt, skulle kanalen i hela sin utsträckning vara färdig.
Utslct synes mig verkligen hafva varit så frikostigt och så mycket gått bolaget till mötes, att jag tror, att icke ens Gr.
Sparre billigtvis kan ifrågasätta, att räntebetalningsskyldigheten skulle framflyttas.
När man, till följd af förespeglingar om arbetets fullbordande under loppet af år 1867 utverkat sig så betydliga summor utöfver hvad K. M:t föreslagit, tyckes mig grannlagenheten fordra, att man icke framkommer med anspråk på ytterligare medgifvanden och eftergifter.
Posse i anhållan om bifall till Utsk:ts hemställan.
Sparre har här anställt en jemförelse mellan bidraget till Dalslands kanal och det till Kinda kanal, och jag ber att, med anledning deraf, och då jag varit ledamot af Stats-Utsk:t vid förra riksdagen, fä erinra att Dalslands kanal då erhöll 100,000 rdr utöfver det belopp af 900,000 rdr, som blifvit af K. M:t föreslaget.
Vid sådant förhållande tror jag icke att man kan säga, att detta företag blifvit illa behandladt.
Dessutom ber jag att få nämna, att under det för Kinda kanal aktieteckningen uppgått till nära 350,000 rdr, har teckningen för Dalslands kanal utgjort ett i jemförelse härmed ganska ringa belopp.
Sparre upplyst, att, till följd af förändringar i arbetsplanen samt den stora drift, hvarmed detta företag onekligen blifvit skött, arbetet i sin helhet ganska snart kan blifva färdigt, synes mig det vara billigt att, såsom Gr.
Sparre yrkat, räntefriheten för hela arbetet utsträclres till den tid, då det hela är färdigt.
Sparre deri, att räntefriheten må utsträckas till 1869, men då Gr.
Sparre sjelf förklarat, att det vore en möjlighet att arbetet blefve färdigt redan 1867, i hvilken händelse räntebetalningsskyldigheten borde inträda redan år 1868, får jag, då sistnämnde omständighet torde böra särskildt i bestämmelserna intagas, hemställa, om icke K, o. Ad. skulle vilja bifalla Utsk:ts förslag med iakttagande af nämnde förändringar.
Beslutet skulle då komma att lyda sålunda: »att af de 100,000 rdr, hvilka såsom1 anslag, och de 350,000 rdr, i 20 Den 18 Maj f. in. hvilka såsom lån ännu återstå af det statsbidrag, som vid sistföidlutne riksdag beviljades för segelleds öppnande från Hattefura till Stora Lee, halfva återstående anslagsbeloppet eller 50,000 rdr må af vederbörande bolag få lyftas efter ingången af nästkommande Juli månad, samt återstoden af anslaget 50,000 rdr, äfvensom hela återstående lånet, 350,000 rdr, af samma bolag utbekommas under år 1867; med skyldighet för bolaget att ej mindre å de nu till lyftning medgifna lånemedlen än jemväl å det lånebelopp af 450,000 rdr, som förut uppburits, årligen, efter slutet af det år, hvarunder hela arbetet blifvit fullbordadt, men sednast från och med 1869 års början, erlägga ränta enligt de grunder och med de bestämmelser i öfrigt, som vid detta statsbidrags beviljande blefvo af R.
St:r vid sistförflutne riksdag stadgade.»
Härigenom vore förebygdt att bolaget, om arbetet blefve färdigt under loppet af år 1867, skulle få åtnjuta räntefrihet till 1869 års början, men tillika vore det stadgadt, att längsta räntefrihet, som af bolaget kunde få åtnjutas, skulle blifva till början af sistnämnda år.
Den af Frih. af Ugglas nu ifrågasatta förändringen öfverensstämmer helt och hållet med tendensen af mitt förra anförande, och jag afstår derföre från mitt yrkande och förenar mig med Frih. af Ugglas.
Klinckowström yttrat, ber jag att få genmäla dermed, att om någon felaktighet förefunnits i reglem:t och historien om medlens lyftning deraf föranledts, — i hvilket afseende jag är alldeles oskyldig, emedan bolaget var faststäldt före tillkomsten af R.
St:rs vilkor, — så är ju detta hulpet derigenom att jag och en annan person jemte mig gått i borgen för företaget, och i detta fall är således ingenting att anmärka.
Hvad frikostigheten angår, vill jag erinra, att bolaget genom kontraktet åtog sig att bygga kanalen emot erhållande af 200,000 rdr såsom anslag och 800,000 rdr såsom lån, deraf ena hälften skulle erhållas under förra statsregleringsperioden och andra hälften under den närv:de.
Förut var såsom regel antaget, att lånemedlen skulle, sedan vederbörliga handlingar aflemnats, få på en gång lyftas vid den tid, som de, hvilka åtagit sig ett dylikt arbete, helst åstundade, så vida icke särskilda föreskrifter i sådant hänseende blifvit meddelade.
Sådan har, såsom redan nämndt, regeln varit, och Utskrt har vid detta tillfälle icke tillstyrkt annat, än hvad som i alla tider varit iakttaget.
Hvari den anmärkta frikostigheten skulle bestå, kan jag således icke finna.
Statsregleringsperioden har hittills varit 3-årig, men är numera ett-årig, och K. M:t, som icke kände den möjlighet bolaget hade att få Den 18 Maj f. ni. arbetet färdigt 1867, ansåg det vara tillräckligt att endast en del utbetalades nu; men sedan bolaget visat, att det är möjligt, att Staten redan den 1 Januari 1868 och sednast den 1 Januari 1869 skall erhålla ränta på hela lånebeloppet, synes mig, att man icke eger skäl att tala om någon frikostighet, helst den af Utsk:t föreslagna åtgärden, enligt hvad af Betänk:t inhemtas, af Utskd ansetts öfverensstämmande med Statens fördel.
Det är således uppenbart, att Utsk:t icke handlat af ädelmod, utan i förväntan, att Staten hastigare skulle få ränta på sina penningar.
Nu är det möjligt, att arbetet blifver färdigt 1867, och då betalar bolaget ränta från och med 1868 års ingång, men det kan äfven hända, att det icke blifver färdigt förr än 1868, och då bör bolaget, i öfverensstämmelse med kontraktet, icke betala ränta förr än 1869.
Det är ett fasligt spektakel vid åstadkommandet af ett sådant arbete sorn det ifrågav:de, och det är derföre synd att framhäfva ytterligare svårigheter.