Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Della klander har, jag är derom öfvertygad, ej sin anledning i ofvanberörde yttrande ensamt; del härleder sig äfven från en annan grund, sorn, då den i sig sjelf tillhörer offentligheten, och jemväl i våra förhandlingar blifvit af en och annan antydd, må äfven af mig med några ord vid detta tillfälle vidröras.
Då den skrift, som Hr von Hartmansdorff, under denna riksdag i Representationsfrågan af trycket låtit utgifva, och till Const.- Utsk. särskildt öfverlemna!, sålunda blifvit föremål för en allmännare upmärksamhet, önskar jag det äfven tillåtes mig derom i korthet yttra en mening; men den skall, ehuru djupt intrycket af den beklagliga skriftens läsning hos mig varit, icke utmärkas af någon skärpa.
”Den gamle skall du icke hårdel igen banna, ulan förmana, såsom man förmanar en fader”: — dessa allvarliga ord synas icke egnade att framkalla något oeflerlänksamhetens leende, då man erinrar sig i hvilken af hvarje ädelt sinne heligt vördad bok, de stå att igenfinna.
Med det undseende, som man således, efter vår läras föreskrifter, är skyldig ålderdomen, bör Hr von Hartmansdorff^ skrift bedömas.
Dess innehåll är troligen af en hvar bland oss nogsamt kändt.
Med djup smärta har äfven jag
Den 27 Maj e. m. 237 af delta innehåll tagit en nära kännedom.
Misskännandet af den adliga principens styrka och värde innehar en den skadligaste villfarelse, synnerligen i närvarande lid.
Annu mera främmande måste det förefalla alt se en man, med insigt af adelns betydelse för del allmänna, med erfarenhet af den trohet mot Konung och fädernesland, likafullt föreslå dess lillinletgörelse i politiskt hänseende.
Jag anser emedlerlid, att då Hr von Hartmansdorff byggt sitt förslag, icke allenast på den i inskränktare mening s. k. sjelfski ifvenheteus uphörande, ulan äfven på Adelns, såsom Stånd, så finnér han, efter min tanka, med mycket skäl, huru föga utsigt della hans förslag har för sig att vinna framgång, och då är det af houom ganska välbetänkt, att icke hafva ensländigare påyrkat någon gemensam tanka, instämmande i hans åsigt.
Denna återhållsamhet å hans sida är således, kunde man säga, endast en gifven följd af insedd oförmåga att göra den egna åsigten galande.
Men jag vill icke desto mindre låta honom rätt vederfaras, jag erkänner villigt deu del hans fördragsamhetskänsla haft i delta beslut; och delta erkännande, äfvensom ett skonsamt bedömande jemväl af den ofvannämnde, Adelns sjelfkänsla så smärtsamt berörande skriften, äro vi skyldige Aug. v. Hartmansdotff.
Erinrom oss, så vida vi följt tidens tilldragelser med upmärksamhet och bafve 1840 års tidskiften i ft iskt minne, erinrom oss förhällandernes vådliga ställning, och vi skole, lika litet som en opartisk efterverld, kunna förneka, att det var denne riddersmaus ädla fasthet, manliga mod och oruhbeliga sinnesnärvaro, som bibehållit oss på den punkt, att nu kunna med lugn öfverlägga om fosterlandets allmänna angelägenheter och om det i dag förekommande vigliga ämnet.
Hvad sjelfva detta ämne angår, erkänner jag att jag ej ulan farhåga emotsåg de svårigheter, som hotade behandlingen af denna mägtigt ingripande samhällsfråga.
Enigheten inom detta hus uppenbarar sig dock till min glädje större, ån jag vågat förvänta.
Ty när fråga npstår, vare sig att helt och hållet upoffra, eller att till en betydlig del eftergifva något af den adliga sjelfskrifvenhetens rätt, så må jag upriktigt såga, att det skulle förundrat mig, om försakandet af en så dyrbar rättighet kunde annat än i högsta måtto, lifligt och nära beröra hvarje riddersmans inre;-—• men huru skön och nplyftande den ridderliga sjelfskrifvenhetsrållen än må vara, såsom idée, måste man också betänka, huruvida denna rätt så utöfvas, af oss så kan utöfvas, som önskligt vore.
Jag ser väl på denna dag
Riddarhusets bänkar talrikt besökta, jag ser riddersman upfyllde af del lifliga intresse, hvarmed denna fråga följes och bör följas; jag tillåter mig uttala den önskan, alt, äfven vid mindre vigtiga tillfällen, än detta, R. o. Ad:s ledamöter behagade med det fosterländska nit, som utmärker detta Stånd, äfven följa dessa andra frågor med den trägnare upmärksamhet, hvarigenom skola undanrödjas de klagomål, som kunnat yppa sig, vare sig mot R. o. Ad:s nuvarande representationssätt, eller mot hvarje försök att ordna denna rätt så, som t. ex. det af Const.Utsk. föreslagna, att åt Adeln derutinnan fram - 238 Den 27 Maj e. m. gent bevarades någon andel.
Men skola dessa mina fromma önskningar vinna upfyllelse?
Ar flertalet af R. o. Adis ledamöter till tid och pekuniär förmåga så fullt oberoende af hvarjehanda hindrande omständigheter, att man kan påräkna detta flertals oafbrulna personliga deltagande i våra förhandlingar?
I annat fall, månne icke de förblifva i mer och mindre mån giltiga, de far hågor för vexlande majoriteters stridiga beslut, vacklande meningar och deraf härledd osäkerhet i det allmänna, hvilka farhågor, ehuru hittills icke förverkligade, dock för framtiden möjligen mera vådliga, man bör aflägsna, genom någon åtgärd af betryggande egenskap i dessa hänseenden?
Denna egenskap synes mig Const.- Utskis afgifne förslag böra tillerkännas.
Derföre och för öfrige dess goda egenskaper förtjenar det att af oss godkännas.
Deremot får jag för min del tillstyrka R. o. Ad. att obevekligen förkasta hvarje förslag, som icke åt R. o.
Ad., såsom en mellanlänk mellan thronens ärftlighetsprincip och den allmänna medborgerlighetsprincipen, medgifver ett akladt rum; lemnandes jag öppet, huruvida icke vid slutliga ordnandet af verkställighetssättet för de ifrågaraude 60 ledamöternes utkörande, den samlade Adeln må böra ega dervid en afgörande röst.
Under förutsättning deraf, enär det icke är af Ulsk. motsagdt, hemställer jag således att Coust.
Utskis nn föredragne förslag må förklaras, ulan någon deremot framställd aumärkn., varda hvilande lill grundlagsenlig behandling vid nästinstundande riksmöte.
L i 11 j e n c ra n tz:
Under politiska tvister är del oundvikligt, att förhållanden någon gång måste påpekas, hvilka i sig sjelfve innebära något mindre tillfredsställande.
Sådant egde rum, då jag, under mitt försök att ådagalägga sjelfskrifvenhelens brister, gaf en vink om framtida möjliga förhållanden.
Denna möjlighet kunde, efter min tanka, för delta Ständ icke innebära något sårande, enär det alltsedan 1809 sig visat, alt vidrörde förhållandet för detta hus icke medfört några i allmänhet menliga följder.
En talare har uptagit denna hänsyftning, men påbördat mig ord och sammanställningar som jag icke yttrat, och samme talare har dessutom gifvit frågan en utveckling, som jag icke på något sätt önskat, och jag ber att få för Ståndet förklara min ledsnad att hafva framställt en hänsyftning, som kunnat gifva anledn. till en sådan framställning, som denne talare, på grund deraf gjort.
Vid början af detta plenum hade jag ordet och yrkade alt R. o. Ad. mätte besluta som gemensam tanka, antagandet af den grund för representationens ombildning, som närmast öfverensstämde med den, på hvilken det K.
Förslag, som föll d. 18 Dec. sisth år var bygdt.
Det besynnerliga förhållande har inträffat, att, oaktadt mängden af ledamöter, som i dag äro här tillstädes (och med någon öfverraskning ser jag att dessa bänkar än en gång kunnat under detta riksmöte blifva fyllde), det oaktadt mängden af talare, som i dag yttrat sig, har dock ingen af dem instämt i de åsigter jag utta - Den 27 Maj e. m. 239 lat.
Jag hade likväl föreställt mig alt, ibland de manga som dela mina åsigler, någon äfven i dag skulle hafva här upträdt och instämt i den mening som jag sökt göra gällande, men skall, oaktadt denna motgång, icke fälla modet, öfvertygad som jag är, alt den mening jag uttryckt ändå skall i sinom tid blifva den rådande.
Och hvarföre hafva ej andre talare yttrat sig i samma sylte som jag?
Antingen måste man betrakta detta förhållande som ett bevis af reaktion eller af modlöshet.
Reaktion vill jag ej tro hafva gripit de män, som förr yttrat sig i samma anda som jag — och således måste det vara modlösheten ; och jag hämtar af detta förhållande ett ökadt bevis på hvad jag under f. m. uttalat, all nemi. en allmän försoffning och verkligt missmod gripit nationen och framkallat tvekan om möjligheten att under nuvarande omständigheter åstadkomma den länge väntade reformen; och det är deraf modlösheten visar sig äfven på della rum.
En talare, som under sist förflutna och denna riksdag städse yttrat samma mening som den jag hyllar i representationsfrågan, har på f. m. framställt den lankan, att han icke kunde inse hvarföre icke de, som yrka förändring af vårt nuvar. representationssätt, nu skulle vilja understödja ett förslag, som likväl befrämjar framgången af en sådan förändring.
Jag är fullt öfvertygad, att den värde talare som sagt dessa ord, icke uttalat dem som en anmärkn. emot mig; jag uplager dem icke heller sora sådane, men ber att få fästa npmärksamhet vid dem, derföre, att samme talares ord och omdömen ega mycket inflytande hos eder Mine Hrr! och sålunda icke sakna sin betydelse.
Jag har bevistat flere riksdagar, denna den femte, och kan med tillfredsställelse säga, alt jag från början af min riksdagsmannabana i representationsfrågan stått fast vid samma åsigter som nu; jag har icke låtit hänföra mig af de yrande stormarne, när dessa botade med allt för omstörtande förändringar.
Jag hvarken vill eller tror mig böra stå stilla med reaktionen, eller följa dem, som vilja föra samhället snarare tillbaka än framåt.
Det är min själs varmaste öfvertygelse att både nationen och Konungamakten, på hvilken sednare den förres, d. v. s. hela landets och vår framtid beror, skulle vinna mera på en så beskaffad representations-förändring som jag vågat förorda, än på den af Utsk. föreslagna.
Jag ber att få bjuda några skäl i detta afseende, och får då först erinra, att det förslag, som af mig förordas, har ett bestämdt Två-kammar-sysleme, alt detta förslag sökt upställa garantier mot missbruk af valfriheten och gifver ej skälig anledn. till fruktan, för demokratisk öfvervigt.
Derföre har jag ansett mig böra stå fast vid det af mig förordade förslaget.
Jag har med förundran hört en annan värd talare sammanblanda de tvenne reservationer som åtfölja Ulsk:s förslag, som voro de synonyma: det bevisar att han icke läst de begge reservationerne, så skiljaktige till sin syftning och sitt innehåll.
Jag har med ledsnad förnummit att samme talare, till hvilken jag sednast egnal mina ord, ansett mig stå ytterst lill venster, under det att 240 Den 27 Maj e. m. han satt Hr Printzensköld ytterst lill höger: jag bekymrar mig ej öfver att ställas som antipod lill denne sistnämnde ledamot, men erkänner, att jag är bedröfvad öfver att höra det R. o. Ad:s sinnesstämning i representationsfrågan är lill den grad konservativ, att de äsigter jag hyllar skola nu förklaras såsom en framställning af sjelfva radikalismen.
Erinren Eder, Mine Hrr ! att reform-frågan, äfvensom våra vigtigasle frågor i allmänhet bero icke ensamt af detta Stånd, utan äfven af andra; det är icke vi allena, icke R. o.
Ad. som besluta för Sverige, •—• det är rikets fyra Stånd sammanlagd!.
Hr von Hartmansdorff har med märkliga skäl förordat Utsk:s förslag; börjande alt förklara hvad man äfven kunde vänta, att hau ej gillade det, slöt han sitt anförande med tillstyrkande att det måtte göras hvilande till nästa riksdag, såsom varande det hvilket skulle falla med minsta buller.
Jag förstår denna taktik och fruktar alt den länge varit följd på delta rum, och skulle deråt egnat mindre upmärksamhet, om jag ej varsnat, alt så många, utan att hafva önskat förbättringar i förslaget, förordat detsammas hvilande.
Jag skulle beklaga om afsigten vore att lägga förslaget på bordet endast till vinnande af lid, för att sedan framdeles afslå det.
Sådan är icke min afsigt.
Jag anser det vara hvarje representants pligt, liksom hans rättighet, alt söka verka för den lösning af frågan, som han anser vara för fäderneslandet nyttigast.
Men jag tror ock, att han ej bör försmå någon förbättring, som leder till det stora målet.
Derföre har jag ock förordat det förslag, som jag tror vara det bästa; men jag har såsom jag förr antydt då representationsförändringen var föremål för öfverläggning, dermed ingalunda afsagl mig att rösta för hvarje förslag, som innehölle en förbättring af det nu beslående, och sålunda är min position, den jag öppet erkänner, att jag i främsta rummet förordar det förslag som innehåiles i Hr Brinks reservation.
Men om denna min mening ej vinner framgång, anser jag mig oförhindrad att antaga hvilket förslag som helst, må vara att det grundar sig på Ståndsval eller andra principer, om det innehåller någon förbättring mot det nu bestående; men just ur denna synpunkt, är jag instresserad för att de förändringar mätte vidtagas i det nu framställda till sin grund af mig ogillade förslaget, att om del skulle blifva lagdt på bordet till nästa riksdag, det då måtte kunna antagas.
Det är derföre jag under f. m:s plenum begärde, att man först måtte besluta mellan de olika principerne, på det att, om den grundsats, som jag företrädesvis hyllar, icke skulle kunna göra sig gällande, jag måtte ega rättighet att befrämja de förändringar i Utsk:s förslag, som kunde i någon mån förbättra det.
Jag anhåller att nu få öfvergå till besvarande af åtskillige anmärkmr som blifvit gjorda mot min mening.
Hr Brakel har upmanat mig att upgifva om någon af Europas representationer varit i stånd att så länge hafva upfyllt sitt kall som den Svenska, jaS Den 27 Maj e. m. 241 jag ber den värde ledamoten erinra sig hvad historien i delta hänseende bevittnar.
Erinrar sig icke Hr Brakel de (lere revolutioner, som inträffade under början af det Gustavianska tidell varfvet, — minnes han icke huru omöjligt det varit för vår representation att hindra maktmissbruken under förmyndare-regeringen, för Carl XI, att förekomma updiagandet åt honom af envåldsmakten, samt del våld, som begicks just mot Svenska Adeln genom reduktionen, eller erinrar han sig icke den s. k. frihetstiden under förra hälften af 1700-talet — har han glömt revolulionerne af 1772, 1789 och 1809?
Jag tror att Hr Brakel, om han rätt vill läsa historien, skall finna, att med undantag af de rörelser, som i Portugal och Spanien på senare tider egt rum, äfvensom med undantag af den Fransyska revolutionsperioden, få länder finnas, som haft så många revolutioner eller omstörtningar som just Sverige.
Huru hafva väl våra Stånd då upfyllt sitt kall?
Jag står i en viss förbindelse hos Hr Printzensköld, som haft den välviljan att, efter sin upfaltning, repetera de skäl jag anfört, — och derom har jag intet att säga, men ber blott att få göra en anmårkn. mot hans eget yttrande.
Den värde ledamoten har nemi. förundrat sig deröfver, alt jag kunnat säga, all vi f. n. icke ega en fullt konstitutionel Regering, och frågat om Regeringen någonsin brutit mot grundlagen, tilläggande, att, om Regeringen icke brutit deremot, så mätte hon ock vara konstitutionel: — derpå får jag svara, det jag för min del upriktigt beklagar att en embetsman upfatlar i allmänhet pligten så, att blott man ej positivt bryter mot lagen, så är ock allan rättfärdighet upfylld.
Det är besynnerligt, att en man, hvars åliggande det är att göra anmärkmr mot andra, har kunnat på detta sätt upfatta andan af våra grundlagar!
Jag ber alt få erinra såväl den värde ledamoten, som Huset derom, att mina ord föllo så, att endast fyrdelningen af vår representation kunde föiklara det fenomen att, oaktadt vi under några och 40 år haft närvarande konstitutionella statsskick, vi likväl icke lyckats alt framkalla en fullt konstitutionel Regering, och detta förhållande trodde jag härleda sig derifrån, att våra fyra Stånd icke äro så qvalificerade, att de uttrycka hvarken majoritetens eller representationens, än mindre nationens allmänna opinion, hvadan Regeringen ej har hvarken vägledning, än mindre något säkert stöd att af dem påräkna.
Jag tror, att om Hr Printzensköld vill benäget erinra sig detta uttryck och upfatta pligten så, som jag älskar tro att han det gör i sitt hjerta, han icke heller kan missförstå hvad detta mitt uttryck innehåller.
Hr Bråkenhjelm har förliknat mitt förslag med de många, som ephemeriskl upgöras vid Universiteten och utgå från dessas kathedrar: jag förstår ej hvad härmed menas.
Mitt förslag år, att R. o.
Ad. ville erkänna den grundsats, som innehålles i Hr Brinks reservation, och denna åter är ingenting annat än en förändring, och jag vågar påstå förbättring, af det Kongl, förslaget.
Nåväl, hvilket klandrande omdöme kan väl fällas derom!
Hr Brå7 II. 16 242 Den 27 Maj e. m. kenhjelms tyckes bevisa, hvad jag äfven föreställt mig, att han icke läst den sak han klandrar.
En annan talare, Hr Tersmeden, har uplagit den af mig begagnade liknelsen af stiltje, och sagt, att den stiltje, som omgifver oss, egnar sig mera att väcka, än minska fosterlandskänslan.
Ja, det är just min åsigt, — det är dertill jag velat upmana, bedröfvad öfver den liknöjdhet, som i allmänhet röjer sig.
Det fägnar mig alt Hr Tersmeden godkänner min sats att, då vi nu omgifvas af en stiltje, vi deraf icke böra låta oss dåras att tro, att intet behöfver åtgöras.
Jag har sökt efter förmåga varna för liknöjdheten och att tillstyrka Eder, Mine Hrr! att i tid arbeta för de dagar, som varda kommande, instämmer följaktligen med Hr Tersmeden och har ingenting i denna del att anmärka mot hans upfattning af mina ord; men den värde ledamoten har sagt, att, då här icke vore fråga om ett nytt förslag lill grundlag, utan endast om ändring af den gamla, så kunde icke mitt förslag till gemensam tanke framställas till propos.
I fråga om talarens berörda framställning, lärer det vara Hr Frih. o. Landtm, som kommer att fälla utslaget; men jag ber att för den värde Const.Utskisledamoteu få visa det besynnerliga i hans omförmälda framställning.
Hvad är väl delen, eller del hela af ett förslag?
Hr Brincks, hvilket jag förordat, innehåller ju icke heller någon full omarbetning af hela vår grundlag; det innehåller ju blott en förändrad vallag, med samma R.F. och samma Riksd.Ordn. som förut.
Nåväl! det är ju således icke någon ny, blott förändring till en del af vår nu gällande grundlag och slår, ur sådan synpunkt betraktadt, i samma kategori med Utsk:s förslag?
Den värde talaren har ytterligare begått ett misstag, hvarom jag anhåller att få uplysa; han har trott det skulle jag hafva yttrat att R. o.
Ad. icke vore en lämplig del af representationen: jag sade, alt R. o. Ad. med sitt nuvarande representationssätt såsom Stånd, med nu egande sjelfskrifvenhet, icke vore en lämplig del af representationen, och ber att Hrr:ue måtte bemärka den himmelsvida skillnaden mellan hans citation och mina ord.
Lagerbjelke, som på e. m. hade ordet, då jag hit upkom, besvarade min anmärkn. vid 12:te och 13:de §§me.
Jag yttrade på f. m., i afseende på dessa §§, alt, som de icke bestämde något derom, huruvida den Adelsman som vore Prest, egde representationsrätt, antingen som Adelsman eller Prest, eller tilläfventyrs i beggedera förhållandena, borde något derom i endera af dessa §§ hafva influtit, — Hr Gr:n genmälte alt som derom i vår nu gällande grundlag ingenting vore bestämdt, så behöfdes icke heller hädanefter någon bestämmelse i det hänseendet.
I detta Hr Grins svar finner jag ingenting antagligt och ber honom bemärka att om det ligger en brist i del nuvarande stadgandet, hvarföre skulle man ej rätta en sådan brist, då fråga är att införa en s. k. förbättring.
Jag gjorde en anmärkn. mot redaktionen af 14:de §:n; jag trodde ett oupsålligt misstag vara begånget och egnade icke stor upmärksamhet deråt; men det förundrar mig högeligen alt Hr Grat vill försvara ifrågavande redaktion.
Jag ber att han benä - Den 27 Maj e. m. 243 get ville genomläsa densamma med upmärksamhet, och det kan omöjligen då undfalla honom alt deri ligger antingen en högst betydlig miss-skrifning eller också en förvändhet i tankegången. §:n lyder sålunda: ”Idkare af borgerlig näring, handel, fabrik eller annat till borgerliga näringar räknadt yrke” etc.
När man börjat punkten med idkare af borgerlig näring och derefter i samma punkt förekomma orden: ”eller annat till borgerliga näringar räknadt yrke”, så måste det förstås, som hade man sagt idkare af borgerlig näring eller idkare af annat till borgerliga näringar räknadt yrke, och en hvar torde finna att, om detta Utsk:s sätt alt uttrycka sig ej får gälla för miss-skrifning, så är det en ohjelplig tavlologie, som ej bör finnas någorstädes, minst i en grundlag.
Det vore orätt, då jag har så föga hopp att den mening jag yttrat skall kunna vinna framgång inom detta rum, att allt för länge uptaga R. o. Ad:s lid med ytterligare förordande deraf och jag skall derföre sluta mitt anförande med åberopande af det förslag lill gemensam tanke, som jag under f. m:s plenum framställt, hvilket jag fullständigt med några ords tillägg skriftligen upsal!, det lyder som följer:
Antagandet af det förslag, som innefattas i Hr Brincks reservation med skillnad: l:o Att riksdagar ej hålles oftare än hvart 3:dje år; 2:o att landet ej för val af de 70 ledamöter, som i 2:dra kammaren skola tillsättas af Elektorer, delas i 70 valkretsar, utan att dessa val ske länsvis.
Den siste talaren tillkännagaf sitt bekymmer deröfver, alt han fann sig ensam i sin mening, numera icke understödd af dem, som förr voterat med honom om det förslag som han förordat.
Han tyckes undra om detta kommer sig deraf, att man numera ansåge det vara omöjligt att åstadkomma den efterlängtade reformen, eller om reaktion inlrädt i sinnena.
För min del är jag öfverlygad, att anledningen till det ringa deltagandet och den tystnad sorn låtit sig röja i afseende å Frih:ns mening, helt enkelt härleder sig derifrån att man numera anser omöjligt att kunna tillvägabringa den reform han önskat, enär förslaget derom vid denna riksdag blifvit i det närmaste af tre Stånd förkasladt.
Hvad reaktionen åter beträffar, så kan jag ej derom dela öfvertygelse med Frih. Raab; jag ber att få erinra, att det beslut som d. 27 Octob. 1840 fattades vid ålerremissen af Const.Utsk:s mern.
N:o 110 med 150 röster mot 55 innehöll, ”att Svenska representationens fördelning på fyra rum bör uphöra, och att representationsförändringen bör afse, att jemte uphörandet af all sjelfskrifven personlig rätt att vara representant, bereda de ofrälse slåndspersonsklasserne, som nu äro uteslutne från rättigheten att sända Fullmäktige lill riksdagen, en sådan rättighet”.
Dessa voro de ord, som då af R. o. Ad. uttalades, och hvilka ord böra blifva en sanning, genom beslutets sättande i verkställighet.
Om än flere på detta rum kunna dela den meningen att man 16* 244 Den 27 Maj e. m. endast bör anse detta Const.Utsk:s förslag till förändring af R.F. och Riksd.Ordn. sorn en handling, endast medförande en vapenhvila intill nästa riksdag som då skall förkastas, är jag icke bland dem, som hysa en sådan mening; och har jag alltså tagit till orda, för att förklara, det jag, af upriktigaste öfvertygelse önskar framgång åt detta förslag, emedan jag anser detsamroas antagande medföra många fördelar.
Till dessa räknar jag att alla Stånden skola kunna sammanträda till gemensamma öfverläggningar på ett rum och i första instantien fatta beslut i ämnen, som ej angå ändringar af grundlagarne och andra af lika vigtig beskaffenhet.
Det är likväl en bland de största fördelar, att på ett rum kunna sammanföra de nu skiljda Stånden, hvilka f. n. öfverlägga hvart och ett på sitt rum utan att det ena vet hvad hos det andra säges, utan att det ena kan skörda frukt af de talanger och den erfarenhet, den sak-kännedom i förekommande ämnen, som kan finnas hos det andra, till aldra största skada för det allmänna.
Man ser redan, fast i mindre skala, fördelen af delta de olika Ståndens samroanföring på ett rum genom Utskrns sammansättning, der de stridiga opinionerne om sakförhållanden ofta förenas i följd af de uplysningar som af den djupare kännedomen och den högre insiglen meddelas; och möjligheten att till gemensam öfverläggning på ett rum kunna sammanträda, anser jag alltså som första grundvalen till alla andra nyttiga förändringars införande som i detta förslag äro vår pröfning underställde.
För öfrigt tror jag det vara nödvändigt att inskränka antalet af dessa till vissa bestämmelser dem jag likväl icke nu vill genomgå, såsom onödigtvis borttagande tiden, då R. o. Ad. säkerligen redan tagit noggrann kännedom om det helas innehåll.