Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har dock, äfven efter den högre beräkningen icke uptagit dessa inkomster till mer än 23,428 R:dr årligen, detta måtte väl icke vara tillräckligt att gifva en produkt af 12 gånger 70 00.
Raab har förundrat sig öfver, att man vill motsätta sig ett så »beskedligt» förslag som detta, der det endast är fråga om att utreda vissa förhållanden.
Mycket sanut, så vida icke i Betänka stöde, »jemte det i det nådigst afgifvande förslaget uptages en tillräcklig och jemnare fördelad aflöning, detsamma äfven måtte utvisa »den tillgång, som genom en sådan reglering möjligen kan upkomma.»
Derigenom uttryckes indirekt, att en sådan tillgång skall utfinnas, på hvilken man sedan kan lägga embargo.
Det är emot dessa ord, jag reserverar mig, och det är dessa, jag anser strida emot Presterskapets privilegier.
Raab tror, att då man så ofta återkommer till detta ämne, ligger deruti ett bevis för sakens billighet.
Jag betviflar detta; inånga frågor finnas, som ofta återkomma, utan att de derföre böra bifallas.
Jag ber att i detta fall få nämna t. ex. frågan om indelta Arméens uphäfvande.
Jag hemställer till Eder, mine Hrr, om det är skäl att antaga de härom väckta motioner, derföre att de Riksdag efter Riksdag återkomma?
Detsamma gäller om Adelns rätt till ordförande-platserna inom Utsk:n.
Jag tror ej att denna kommer att uphäfvas, åtminstone icke under Frih.
Raabs eller min lifstid.
Gr. Liljencrantz har funnit mina skäl skrala.
Jag beklagar detta; jag sätter för mycket värde på Hr Gr:n för att begagna samma uttryck om Hr Gr:ns yttrande.
Jag måste likväl erkänna att jag icke lyckats följa Hr Gr:ns tankegång när Hr Gr:n föreslår att man sedan utredningen blifvit verkställd, skulle säga åt Biskoparne: »Viljen j bibehålla praebende-pastoraten, eller viljen j taga penningar?»
Hvarifrån skola dessa penningar tagas, det glömde Hr Gr:n att upgifva.
Skall Staten härtill anslå medel?
Då lärer Staten i sanning få tillskjuta betydliga summor.
Jag slutar med att förklara, att lika mån jag är om R. o.
Ad:s privilegier, lika mån är jag också om andras.
På denna grund fortfar jag att yrka afslag å Utsk:s hemställan.
Friti.
De inkast, som blifvit gjorda mot detta Betänk., hafva af föregående talare blifvit så fullständigt uptagna, att det kan vara öfverflödigt att vidare orda mycket derom.
Jag ber derföre att blott få fästa mig vid ett yttrande af en talare, som har sin plats här i närheten af mig.
Han Den 4 Mars e. m. 6T säde nemi. att det öfverskott, som, efter en skeende utredning, möjligen skulle upstå på biskops-lönerna, skulle användas till främmande ändamål.
Någon skymt af en sådan syftning finnes dock ej i Utsk:s förslag; utan påståendet h vilar på en oriktig upfattning af Utsk:s hemställan i l:a punkten.
En sådan upfattning kan ej ske, om man genomläser andra punkten, der det står »att tilläfventyrs återstående öfverskottsmedel af de åt Biskoparne nu anslagne inkomster böra afses till förbättring af det svagast aflönade lägre Presterskapets inkomster.»
Man har fästat upmärksamheten på, att det skulle förekomma nio reservationer emot Utsk:s Betänk.
Detta är visserligen sannt; men jemför man dessa reservationer sinsemellan, så utgör deras antal egentligen blott två, så vidt de afse den nu föredragna punkten, och endast en ledamot har, med åberopande af Presterskapets privilegier, reserverat sig emot Betänk:t i sin helhet, då han ansett, att Utsk. icke hade bort underlåta att begagna den i privilegii-frågan häfdvunna formeln, att »Presterskapet måtte medgifva och hvart och ett af de öfriga Stånden för sin del bifalla hvad Utsk. föreslagit.»
Men då, såsom här är fallet, det blott är fråga om en utredning af frågan, kunna väl privilegierna icke med fog åberopas.
Ett ytterligare skäl för bifall till Ut.sk:s hemställan ligger uti den öfver hela landet allmänna öfvertygelsen, att Biskoparne äro öfverdrifvet lönade.
En undersökning af förhållandet torde just derföre vara vigtig för att deraf må visa sig, om dessa löner verkligen äro så öfverdrifna, som man i allmänhet antager.
På grund häraf instämmer jag med de talare, sorn yrkat bifall.
Man har såsom ett skäl för anta gande af detta Betänk, sagt, att Biskoparnes löner skulle vara alltför stora.
Jag medgifver icke detta förhållande; ty om man betraktar dessa embetens vigt, tror jag icke, att de dermed förenade inkomster i medeltal äro för höga, synnerligast när man afser den representations-skyldighet, som tillhör en Biskop och den välgörenhet han anses böra utöfva.
Man säger, att det väcker förundran, att detta Betänk, ådragit sig så mycken upmärksamhet; då här ju blott fråga är om en undersökning.
Men hvarthän skall denna undersökning leda?
Derpå svarar Betänk, uttryckligen, genom följande ord; att K.
M. måtte till nästa »Riksdag afgifva förslag, hvilket, jemte det deri uptages en tillräcklig och jemnare fördelad aflöning, äfven utvisar den tillgång, som, genom en sådan reglering, möjligen kan upkomma; »och följande punkt, som svårligen kan skiljas från denna, visar att meningen är att prsebende-pastoraten i sådan egenskap måtte komma att uphöra och förses med egna Kyrkoherdar.
I fall så kommer att ske, kan jag icke finna, huruledes man utan tillskott af statsmedel skall kunna erhålla ens måttliga löner åt Biskoparne.
Man säger, att saken måtte vara sjuk, då man icke vill medgifva en undersökning.
Jag säger deremot, att saken snarare måtte vara sjuk på den andra sidan, då man väl påyrkar en undersökning, roen icke rent ut säger hvad ändamålet dermed .är. 68 Den 4 Mars e. m.
Jag skulle knappast hafva begärt ordet, om jag icke erfarit en särdeles ledsnad deröfver att en talare förebrått en annan, att han framkommit med skrala skäl.
Man skulle då tro att samme talare sjelf för sitt påstående framlagt skäl af en motsatt egenskap.
Det tror jag likväl icke; ty hans skäl hafva i dag som alltid en stämpel af hetta och ensidighet, då det rörer en fråga som angår det andliga ståndet.
Jag tror att det är ganska oklokt att just i en tid, då nationen visar sig beredvillig att öka embets- och tjenstemännens löner, vilja minska dem för vissa sådana.
Om vi medgifva, att vissa Biskopar hafva en stor lön, så böra vi äfven medgifva att samma förhållande eger rum med flere andra embetsmiin af samma stånd.
Skillnaden mellan Pastorernes inkomster är ganska stor, och då borde väl också en indragning eller jemkning dememellan ifrågakomma.
Man kallar någongång
Biskoparne utgöra en statslyx, en kyrkolyx; man må kalla dem hvad som helst, -— jag tror dock att de äro ganska vigtiga för kyrkan, att de ofta utgjort ett stöd för densamma, och att de i våra dagar måhända komma att ganska snart lemna henne ett ieke obetydligt stöd.
Jag vill icke längre uptaga Ståndets tid, och får yrka afslag å Betänk.
Baab, Carl Adam:
För den, som intresserar sig för de religiösa frågornas utveckling och som sett deras behandling vid våra lliksdagar, måste det vara glädjande att i dag afhöra denna discussion, hvaraf inhemtas att begge partierna, både det konservativa och liberala samverka för dessa frågors goda lösning.
Men så är det, mine Hrr, inom stats- och samhällslifvet: idéerna låta icke betvinga sig; deras makt är stor; de drifva opinionens ström ouphörligt framåt de må befinna sig på det verldsligt eller andliga området.
Hvad nu sjelfva saken beträffar, så frågar jag om vi härutinnan fullgjort hvad vi böra?
En talare har redan nämnt, att Landsliöfdingarnes löner blifvit reglerade, andra löneregleringar äro gjorda i alla rigtningar.
Det qvarstår endast ecklesiastik-staten, det är den stat, som varit längst förvarad i kyrkans fredliga skydd.
Derför har denna fråga kommit att stå tillbaka måtte den nu få sin lösning; jag har hört flere talare yttra sig om Biskoparnes löner.
Jag kan icke undertrycka min förundran öfver, att alla hålla sig nästan uteslutande till sjelfva löneregleringen utan afseende på dess inflytande på kyrkan.
Jag ber derföre att med några ord få bringa frågan på den punkt, der hon bör stå.
En ny lönereglering för ecclesiastik-staten kan betraktas ur flere synpunkter.
Ur verdslig synpunkt är den lika angelägen som regleringen af alla andra löner inom Staten; men den är ännu angelägnare ur en annan synpunkt, nemligen från den religiösa.
Yi veta, mine Hrr, att i Biskoparnes löneinkomster ingå i beräkning praebende-pastorater; vi veta äfven att en Biskop, som har flere sådana prsebenden, ett förhållande, som inträffar med ganska många ibland dem, icke kan sjelf besörja församlinngares religionsvård, hvarför den anförtros åt illa aflönade Den 4 Mars e. m. 69 v. Pastorer.
Följden måste blifva, att hvad man med hänseende till lönen i den materiella delen vinner, förlorar man i det andra afseendet, nemi. i roligionsvården.
Nu är frågan hvilket man mera vinner på?
Det är helt enkelt denna tanke, som framkallat förevarde fråga och som skall framkalla henne alltjemt, ända till dess man kommit derhän, att man förstår skilja det ena nödvändiga från det andra, som också bör vara nödvändigt, men som'är af den beskaffenhet att Staten sjelf kan fylla dess behof.
Nu är det mot organisationen af Biskops-embetena icke någonting stridande, att skilja praebendena från lönerna, då man derigenom vinner en, bättre religionsvård för församlingarne.
När vi sålunda tagit det första steget och gjort en reform i Biskoparnes aflöning, så låtom oss äfven taga det andra.
Låtom *oss reorganisera hela ecklesiastikstatens aflöning och aflöningssätt, att börja med Biskoparne är visst bra och jag tillstyrker detta ehuru jag helst hade önskat, det man inom Utsk. föreslagit en komplett reorganisation i nyssberörde hänseende.
Detta hade varit att behandla frågan i sitt naturliga sammanhang.
Frågan i hela sin utsträckning skall dock förr eller senare uptagas, och kan icke falla.
Jag tager mig friheten att begagna detta ögonblick, som nu tyckes vara gynnande för sakens framgång, att påkalla B. o. Ad:s upmärksamket för bifall till Betänk, i hela dess vidd.
Hr af Sillén, Abrah. Wilh.:
Det är egentligen en digression från ämnet, som ger mig anledning att begära ordet, och jag kan trösta mig med, att mina ord komma att utgöra en vederläggning af hvad en annan talare yttrat.
Jag medgifver visserligen att förvaltningen inom kyrkan är olämplig, då skollärare och andra lärdomens representanter hafva kyrkliga befordringar såsom sitt yttersta mål; men det finnes tider, då man måhända går för långt i motsatt ytterlighet, och jag tager mig derföre friheten att med några ord försvara den i alla tider förföljda lärdomen.
Det säges att lärdomen icke passar för societets-lifvet, för stats-saker och affärer, eller för det praktiska lifvet; lärdomen är alldeles olämplig för kyrkan och duger icke att sköta rent kyrkliga omsorger, som inom församlingarne förekomma, och i detta hänseende kan jag säga, att det finnes flere församlingar, hvilkas herdar skulle varit utmärkte vetenskapsmän, derest de ej nödgats söka sin utkomst inom ett dem främmande område.
Men, ehuru det är naturligt, att det egentliga vetenskapsidkandet måste uphöra i och med detsamma som de lärde tillträda pastoralvården inom en församling, komma dock deras föregående sträfvanden och de skatter, som de samlat församlingarne till godo, så vida deras innehafvare icke äro så att säga bokmalar och alldeles opraktiska.
Allmänheten har också en instinkt om hvad deras själs-egenskaper i detta fall duga till, och ehuru hon icke har det minsta begrepp om deras insigter, förstår hon dock mycket väl att bedöma deras lämplighet i denna väg, förutsatt nemligen att de eljest bemöta henne med välvilja, humanitet och upföra sig i sitt kall så som det höfves en Prest. 70 Den 4 Mars e. m.
Man har framkastat en sats, som måhända är djerf, nemi. att antingen skall Presterskapet styra kyrkan, eller också icke existera.
Jag tror, att Presterskapet bör styra kyrkan, ehuru jag dermed icke vill säga att någon hierarki i medeltidens mening bör finnas; men det bör styra henne med de djupa rötterna af en öfverlägsen moralitet, en öfverlägsen religiositet och en öfverlägsen bildning.
Hvad det sista beträffar, så var en sådan fordran ganska lätt att upfylla under medeltiden; men tiden går framåt, och Presterskapet, som skall imponera på folket måste följa med sin tid.
I och med detsamma det förlorar stråten i denna konkurrens, är det icke mäktigt att följa med de rörelser, som föregå inom kyrkan; det förlorar då sin existens och ramlar icke som politiskt, men som andligt stånd.
Det är med dessa ord, som jag velat visa, att bildning vare sig den religiösa eller den profana måste inom Presterskapet upmuntras, så vida man ej vill förbise dess vigtigaste mål.
Biskoparne äro i allmänhet utgångna från en sådan samhällsställning, att de i första ungdomen icke så sällan saknat hvad som erfordras för tillfredsställande af lifvets nödvändigaste behof, och de skulle kanske också hafva qvarblifvit i denna ställning, derest de icke funnit välvilja och omvårdnad hos personer, som ansett lärdomen, och viljan att förvärfva den, äga något värde och derföre, genom lemnade understöd, satt dem i tillfälle att fullfölja den af dem valda banan.
Denna bana är icke sådan att de på den någonsin kunnat samla någon förmögenhet, och följaktligen äro de, komna till Biskops-platserna, ungefärligen i samma ekonomiska omständigheter, som då de började sina studier.
Då synes det vara billigt att de, efter mångåriga mödor och försakelser, hvarunder de måhända äfven nödgats skuldsätta sig betydligt, erhålla en motsvarande belöning för dessa gagnande uppoffringar.
En ledamot har sagt, att anhängarne till den åsigten, som önskar Biskops-erabetenas indragning nu skulle hafva fått vind i seglena, äfvensom att kyrkan är nog stark att kunna undvara Biskoparnes stöd.
Ja, visserligen kan det hända, att desse anhängare i någon mån erhållit vind i seglena; men jag tviflar på att denna vind är förlig, utan tror snarare att den är bidevind.
Ar vidare kyrkan så stark, att hon kan undvara Biskopames stöd, så är det lyckligt; men jag betviflar, att så är förhållandet, och tror att, om detta stöd undanryokes henne, det sannerligen icke ersättes af Aftonblads-magistrarne.
Jag ber blott att med några ord få uplysa de talare, som mot mig framställt den anmärkningen, att jag icke upgifvit hvar medel skola tagas för att ersätta Biskoparne den minskning i deras inkomster, som skulle upkomma genom indragning af praebende-pastoraterna, huru dessa medel möjligen ganska lätt kunna erhållas-
Om det nemi. efter skedd undersökning visade sig, att t. ex.
Biskopen i Lund har 40,000 R:dr b:ko, och til) denna summa tror jag att haus inkomster verkligen borde kunna Den 4 Mars e. m. 71 upgå, samt det derefter befunnes, att denne Biskop kunde vara tillräckligt aflönad med t. ex. 12,000 R:dr b:ko, så upstode ju en behållning af 28,000
R:dr samma mynt.
Detta belopp blefve ju således, efter afdrag af praebende-pastorernas aflöning, tillgängligt antingen för verkställande af den i Utsk:s förslag åsyftade förbättring af det lägre Presterskapets löner, eller också till förstärkande af de för ringa aflönade Biskoparnes inkomster.
Jag slutar med att till Hr Tersmeden frambära min innerliga tacksamhet för den faderliga förmaning han gifvit mig.
Att han från sin stela hierarkiska ståndpunkt skall anse mig öfverdrifven, är ganska naturligt; men då vi säkerligen under Riksdagens lopp få tillfälle att med hvarandra kollationera våra åsigter, skall jag då icke underlåta att ånyo uptaga detta ämne, hvarmed jag för tillfället ej vill uptaga det Höglofl.
Ståndets tid.
Frih. von Schultzenheim, David Theodor:
Jag kan icke annat än med en känsla af ledsnad, betrakta det anförande, som en ledamot af Ekon.Utsk. afgifvit, och hvilket gifvit anledning till hela denna diskussion.
Hade han inom Utsk. framställt sina åsigter, skulle de der hafva kunnat blifva vederlagda, och hade icke velat låta med skäl öfvertyga sig, hade lian kunnat bifoga en reservation mot Betänk., hvarigenom en del af denna öfverläggning varit öfverflödig.
Han har dock sedermera under diskussionen framkommit med grundsatser, hvilka jag vore böjd för att anse såsom paradoxer.
I detta afseende ber jag framför allt att få nämna, det han anser det så ofantligt vigtigt, att Biskoparne äro jordbrukare, att han icke på något vilkor vill fråntaga dem prrebendena.
För min del har jag alldrig sett någon jordbrukande Biskop; men om jag skulle få se en sådan, tror jag, att jag dervid skulle hafva en arrieré-penseé, att han vore mindre lämplig såsom Biskop, om han vore skicklig jordbrukare.
En talare har bland andra skäl emot Utsk:s Betänk, anfört, att han anser, det Biskops-lönerna äro lagom stora.
Om verkligen förhållandet är så, att Biskopen Lund med 23,428 R:dr har lagom stor lön, så kunna vi icke annat än skänka vårt medlidande åt t. ex. Biskopen i Wisby, som endast har 5,800 R:dr.
Finna vi deremot härutinnan en obillighet, så måste vi också anse det vara rättvist, att en jemkning sker.
Detta är ett af de mål Utsk. genom sin framställning afsett.
Utsk:s Betänk, utgör i sanning ett uttryck af hvad hela landet önskar, och denna önskan består deruti, att man vill erhålla någon uplysning om huru Biskoparne äro aflönade för att derutinnan kunna åstadkomma någon förändring.
Det tinnes, mine Hrr, hela kapell-lag, dit Prester; kommer en eller två gånger om året; det finnes hela trakter och kommuner, der det snart sagdt icke finnes någon själavård, och detta derföre, att kyrkan skall hafva embetsman, hvilkas löner upgå till ett belopp, som vore tillräcklig: att aflöna femtio andra kyrkans tjenare.
Finnen j, mine Hrr, detta riktigt?
Om Biskoparne äro ett stöd för kyrkan, hvilket jag icke vill förneka, vågar jag dock påstå, att detta icke eger gemenskap 72 Den 4 Mars e. m. med deras löner; ty eljest borde man ju klassificera dessa stöd efter deras löne-inkomster, så att ett stöder för 23,000 R:dr, ett annat för 10,000 R:dr o. s. v., i st. f. att de stöda allesammans lika, oberoende af de löner de ega.
Slutligen kommer jag till det sista argumentet, som talar för ifrågavar:de Betänk., nemi. att It.
St:r hafva ovilkorlig rätt att taga reda på hvilket förhållande som helst inom landet, samt att, naturligtvis i förening med den andra Statsmakten, fordra utredning deraf i framtiden.
Då nu Utsk. endast önskar uplysningar, för att sedermera lemna fullkomligt öppen mark åt K. M., att vid ett kommande Riksmöte, på sätt honom lämpligast synes, framkomma med ett förslag, hvars innehåll blott i allmänhet är antydt, men alldeles icke på något bestämdt, kan jag ieke förstå att upfyllandet af en sådan önskan bör förvägras.
Jag anser, på dessa skäl, att Utsk. handlat riktigt, samt anhåller fördenskull om bifall till dess Betänkande.
En diskussion, som, å några talares sida, förts på ett såsom mig tyckes ogrannlaga sätt, vill jag icke förlänga.
Men det är i afseende på formen af den hemställan Utsk. gjort samt det beslut, hvartill jag önskar att R. och Ad. måtte komma, som jag ber att få yttra några ord.
Cederström har på ett, som mig synes, ganska förtjenstfullt sätt, yrkat beträdandet af en medelväg.
Han har derigenom velat undvika de ord, som Utsk. begagnat, men deruti man utan mycken skarpsinnighet kan läsa mellan raderna den afsigten, att man önskar en bestämd nedsättning i Biskoparnes löner.
Cederström har derföre, i likhet med Prosten Millén, föreslagit, att Ständerna måtte hos K. M. anhålla, det K. M., efter skedd utredning af förhållandet med Biskoparnes löneinkomster, »täcktes för R.
Jag anser att detta förslag förtjenar det största afseende, och som jag icke hört någon annan talare understödja Frih. Cederström, vill jag, på det han icke måtte anse sig ensam, dock göra det, ehuru jag helst hade velat tillstyrka alsing å Betänk.
Då likväl så många talat i motsatt syftning, väljer jag hellre en medelväg, och anhåller derföre vördsamt om propos. å bifall till det af Prosten Millén framställda förslaget.
Jag slutar med flit här, och skall icke till vederläggning uptaga de inkast, som blifvit gjorda emot den åsigt jag hyllar; men emedan jag ännu har ordet, önskar jag hembära min tacksamhet till dem, som talat för afslag, under förhoppning att icke ett obetingadt bifall till Utsk:s förslag skall uttrycka en opinion, hvilken jag i allmänhet anser skulle vara i hög grad olika den, som man eljest är van att finna inom detta Stånd, nemi. aktning för egen för andras och i synnerhet för andra korporationers rätt.
Gr af Ugglas, Carl Fredr.
Blott ett par ord med anledn. af den siste värde talarens yttrande, ang:de aktningen Den 4 Mars o. m. n för andras rättigheter.
Må PresteSt., om det finner för godt, åberopa sina privilegier; jag liar för god tanka om detta Stånd för att tro, att det skall göra det.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afseende på förevaride punkt blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag, och dels af Frih. Cederström, med hvilken Hr von Knorring instämt, bifall till det af Prosten Millén uti Utskis Betänk, bifogade reservation afgifne förslag.
De sedermera, enl. berörde yrkande, framställde proposme besvarades alla med blandade
Ja och Nej, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, ånyo hemställde om E. och Ad. behagade bifalla Utskis i denna punkt gjorda tillstyrkanden, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med
Cederström och Hr von Knorring begärde votering.
Då härefter förslag till votenspropos. upsattes, anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld:
Jag har visserligen icke varit den, som först begärt votering; men jag skulle hafva gjort det, i fall någon förenat sig derom med mig.
Jag anhåller att Prosten Milléns reservation måtte blifva kontrapropos.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf i anledn. häraf, att votering blifvit begärd af Frih.
Cederström och Hr von Knorring, hvilka yrkat bifall till det i Prosten Milléns reservation framställda förslag, samt att derföre, enär votering icke af någon annan var begärd, Hr Gr. och Landtm, ämnade låta upläsa ett förslag till votenspropos. , deri kontrapropos. utgjordes af Prosten Milléns nämnda förslag.
Min mening är alldeles öfverensstäm mande med hvad Hr Gr. o. Landtm, nu för Ståndet framställt nemi. att jag anhåller, det Prosten Milléns reservation måtte af E. och Ad. varda antagen som kontrapropos.
Min mening kunde naturligtvis icke vara någon annan, än att få Prosten Milléns förslag antaget som kontrapropos.; men jag ansåg mig icke böra gå Hr Gr. o.
Landtm, i förväg i sin framställning derom.
Att jag är förekommen af Hr Printzensköld är så mycket bättre.
Hr Tersmeden, Pehr Keinh.:
Jag får fästa Hr Gr:s o. Landtm:s samt E. och Ad:s upmärksamhet derpå, att om man antager Prosten Milléns förslag till kontrapropos., och det ginge igenom, så har man, enär nämnde förslag tydligen innebär praebendenas bibehållande, derigenom på förhand afgjort en ännu icke föredragen punkt i Betänk., nemi. den följande, hvarföre jag får anhålla, att afslag måtte blifva kontrapropos. 74 Den 4 Mars e. m.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, sedan numera Hr Tersmeden yrkat en annan kontrapropos., än den som förut varit ifrågaställd, borde derom inhemta det Höglofi.
Ståndets mening, och derföre finge hemställa om E. och Ad. till kontrapropos. vid den blifvande voteringen behagade antaga det i Prosten Milléns reservation framställda förslag till beslut.
Denna propos. besvarades'med Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde oin E. och Ad. till kontrapropos. vid den förestående voteringen antoge afslag å Utsk:s ifrågavar:de tillstyrkanden, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade, det han ansåg
Sedan Hr Gr. o. Landtm, efter detta förklarande fällt sin klubba, anmälde sig och yttrade Erih.
Jag anhåller om votering öfver kontra proposm, samt att mitt förslag dervid måtte tagas i betraktande.
Sedan klubban en gång fallit, och Hr Gr. o. Landtm, efter vanligheten dröjt så länge med att fälla den, tror jag att man icke längre bör få uptaga tiden, emedan jag anser frågan redan vara afgjord.
Det är visserligen möjligt, att meningarne i detta fall kunna vara olika; men innan votering ännu blifvit i hufvudsaken börjad, eller ens proposme hunnit mer än upläsas och Ståndet tillspörjas om dess antagande, skulle jag tro att min rättighet vore förvarad.
Eljest skulle måhända, vid än vigtigare tillfällen än nu, en ren tillfällighet kunna göra, att man förlorade sin lagliga rätt, och jag tror icke att klubbslaget får anses äga en sådan betydelse, som Frih.
Eaab förmenat deråt böra tillerkännas.