Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rörande husbondes skyldighet i afseende å sjukt tjenstehjon har Herr von Möller ansett att i en ny lcgostadga borde intagas bestämmelse derom, att sådant hjon ej finge från husbonde afflytta, äfven om legotiden vore ute eller tjensten på annat sätt upphört, förrän läkare eller, der sådan ej kunde tillkallas, Kommunal-nämnden förklarat, att flyttning utan fara kunde ske, äfvensom derom, att tjenstehjon, som genom tjensten ådroge sig sjukdom eller skada, skulle af busbonde hållas skadelöst.
Utgående från den grundsats, att tjenstehjon bör hafva ovilkorlig rätt att sjelf välja husbonde och tjensteort har motionären vidare föreslagit, att de, i strid mot denna grundsats förekommande bestämmelser i 47, 48 och 49 §§ af nu gällande lcgostadga ej måtte i en ny stadga inflyta.
I fråga om tjenstebetygs innehåll har Herr von Möller ifrågasatt, att husbonde skulle vara skyldig att i betyget införa uppgift om tjenstetiden och tjensteegcnskapen samt meddela vitsord om huru tjenstehjonet sina åligganden fullgjort, med rättighet att yttra sig öfver hjonets frejd, i sammanhang hvarmed motionären uttryckt den åsigt, att det skulle åligga tjenstehjonet anföra bevisning, när det öfverklagade i betyget meddeladt vitsord rörande oordentlighet, oskicklighet, lättja m. m., som uteslutande vore beroende på husbondens omdöme, hvaremot husbonde skulle vara skyldig i bevis leda de af honom i betyget införda beskyllningar, som skadade tjenstehjonets rykte, dock att bevisningen skulle anses nöjaktig, derest husbonde åstadkomine sådana upplysningar, som gåfve antaglig förmodan, att han haft tillräcklig grund för det- gifna vitsordet.
Vidkommande tjenstetiden har motionären yrkat, att lagen borde bestämma den kortaste tid, hvarom legoaftal finge slutas, med föreskrift att hvarje öfverenskommelse rörande arbete, som uppgjordes för kortare tid, ställde tjenstehjonet i samma kategori, som en vanlig daglönare eller dagsverkare.
Härförutan har Herr von Möller föreslagit, dels att skilnad borde göras emellan tjenstehjon och sådane personer, hvilka inom familjen hade att utöfva någon bestämd befattning, som förutsatte ett större förtroende från husbondens sida eller innefattade någon öfveruppsigt i husbondes eller matmoders ställe, såsom Guvernanter, Inspektörer, Bokhållare, m. fl., hvilka, enligt motionärens förmenande, för närvarande voro ställda i samma kategori, som vanliga tjenstehjon ; dels att föreskrifter borde meddelas, bidragande till att framkalla förtroende till så kallade tjenstehjonsmäklare, hvilka skulle hos oss såsom i andra länder, vara till båtnad för såväl husbönder som tjenare; Sammans.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Vlskoltels Utlåtande JV:o 2. 5 dels att stadganden borde införas, som bestämde förhållandet emellan jordegare och de personer, hvilka förrättade de arbeten, hvartill landtbonde; och torpare, enligt kontrakt, sig förbundit, samt arbetsgifvarens förhållande till daglönaren; och dels slutligen att straffbestämmelser borde meddelas rörande så kallade »strikes». öfrige motionärer hafva yrkat: Herr IVulffelt: att husbonde måtte befrias från skyldighet att i orlofssedel meddela intyg öfver tjenstehjons frejd; Herr Ljungberg: att Rikets Ständer måtte förnya sin vid sista riksdagen till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga anhållan, att Kongl.
Maj:t täcktes meddela förslag till införande, i stället för nu brukliga orlofssedlar, af så kallade tjenstehjonsböcker, samt att i städerna, åtminstone till en början i Stockholm, det måtte lemnäs husbonde och tjenare fritt att, utan afseende på årstid, åtskiljas efter^ en månad å någondera sidan förut skedd uppsägning; Carl Nettelbladt från Stockholms län, med hvilken Nils Olsson från Malmöhus län sig förenat: dels, lika med Herr Ljungberg, att Rikets Ständer måtte aflåta en ytterligare underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med anhållan om nådigt förslag till införande af tjenstehjonsböcker i stället för orlofssedlar, dels att högre ansvar, än det i 52 § Legostadgan fastställda, måtte bestämmas för tjenstehjon, som andra gången under legotid ur tjenst afveke, och dels att stadgas måtte det en hvar, som i sitt arbete emottoge främmande person, som ej vore försedd med husbondes, prests eller ordförandes i kommunal-styrelse betyg, att han vöre till arbete ledig, skulle böta tjugu riksdaler riksmynt och ersätta skadan; samt Johan Guslaf Dahlgren från Calmar län, med hvilken Anders Wilhelm Uhr från Nerikes län och Carl Johan Svensen från Calmar län instämt: att flyttningsdagen för tjenstehjon på landet måtte förändras från den 24 Oktober till den 16 Juni.
Genom den förändring i åsigter, rörande förhållandet emellan husbönder och tjenstehjon, en sednare tid medfört, enligt hvilka åsigter det patriarkaliska förhållandet dem emellan kan anses hafva upphört och öfvergått till ett mera juridiskt; genom de förändringar i bestämmelserna om laga försvar, som Kongl.
Förordningen den 29
Maj 1846 om försvarslösa och till allmänt arbete förfallna personer innehåller, samt genom de tid efter annan vidtagna färändringar i sjelfva legostadgan, har densamma förlorat det inre sammanhang och den sjelf - 6 Sammans.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Utlåtande iV:o f. öfverensstämmelse, en lag bör ega, och stadganden, grundade på helt olika principer, hafva deri numera plats bredvid hvarandra.
Ett sådant förhållande kräfver otvifvelaktigt rättelse, och behofvet häraf har såväl vid denna sorn flere föregående riksdagar framkallat en mängd motioner; men just emedan de principer, hvarpå 1833 års legostadga hvilar, äro snart sagdt motsatta nu gällande åsigter i detta hänseende, anser Utskottet partiela förändringar i densamma mindre lämpliga, enär de alltid qvarlemna något af det utdömda gamla.
De yrkanden örn en fullständig omarbetning af legostadgan, sorn, på sätt här ofvan förmäles, blifvit framställda, synas Utskottet derföre fullt berättigade.
De grundsatser, på hvilka Herr von Möller ansett en ny legostadga böra byggas, äro hufvudsakligen öfverensstämmande med dem, som redan gjort sig gällande i den Preussiska »Allgemeine Gesinde-Ordnung» af den 8 November 1810 och den Danska »Tyendelov» af den 10 Maj 1854, om hvilka Utskottet tagit kännedom och hvilka synas Utskottet tidsenliga.
Likaså anser Utskottet Herr JVolffells förslag om upphäfvande af husbondes skyldighet att vid tjenstebetygs meddelande yttra sig om tjenstehjonets frejd förtjent af uppmärksamhet.
Husbonde är nu vid ansvar förpligtad att i berörda hänseende meddela yttrande och tillika förbunden att, vid påfordran, leda sanningsenligheten af det lemnade vitsordet i bevis.
Påtagligt är dock, att en slik bevisning i de flesta fall är för husbonde omöjlig att åvägabringa.
Till följd häraf måste ofta inträffa, att en husbonde, oaktadt han, i enlighet med lagens bud, vid ifrågavarande betygs meddelande noga följt sanning och rättvisa, i saknad af bevisning blifver ådömd det ansvar, som för tilldelande af oförtjent vitsord är stadgadt, och hvarom, enligt erfarenhetens vittnesbörd, tjenstehjon icke underlåta att väcka påstående, dä de finna det erhållna frejdevitsordet för dem ofördelaktigt.
Att vid sådant förhållande (r/nsa en husbonde att yttra sig om tjenstehjons frejd kan icke vara annat än i högsta grad obilligt, och gäller detsamma, af enahanda skäl, jemväl om husbondes skyldighet att i tjenstebetyget afgifva yttrande om en tjenares nykterhet.
Vid betraktande häraf och då i allt fall det åligger vederbörande presterskap att om en persons frejd meddela intyg, anser Utskottet, det skyldighet för husbonde att i tjenstebetyg yttra sig om legohjons frejd och nykterhet bör borttagas, utan att dock husbonde må betagas rättighet dertill, om han så åstundar.
Beträffande öfrige motionärers framställningar och särskildt angående dels fri flyttning, dels förändring i nu stadgade flyttningstider, anser Utskottet, med afseende å ofvanangifna behof af legostadgans fullständiga omarbetning, särskilda yttranden derom ej erforderliga.
Redan vid sistlidna riksmöte ingingo Rikets Ständer till Kongl Maj:t med underdånig anhållan om utarbetande af förslag till införande, i stället för nu brukliga orlofssedlar, af så kallade tjenstehjonsböcker.
Något förslag i anledning häraf har ännu icke till Rikets Ständer afgifvits, men Utskottet har sig Sammans.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskollels Utlåtande N:o 3. 7 bekant, att detta föranledts deraf, att Kongl. Maj:t vid utarbetande af detsamma funnit en omarbetning af legostadgan i dess helhet vara af nöden.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt finner Utskottet sig böra vördsamligen hemställa: att Rikets Ständer mätte, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta utarbeta och Rikets näst sammanträdande Ständer meddela förslag till ny legostadga.
Herr Kyrkoherden Ternström har begärt få antecknadt, att han i behandingen af detta ärende inom Utskottet ej deltagit.
Lag- sami Allmänna Besvärs- ech Ekonomi-Utskoltets Deldnhands N:o t. 1 JV:o 3.
Auk, till Exp.-Utsk. den 4 Ilar» 1 863, kl. 11 f. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga om af skaffande af straffarterna prygel och dagg.
Uti ett hos Vällofliga Borgare-Ståndet afgifvet, till Lag-Utskottet remitteradt memorial (N:o lil) har Herr Blancke föreslagit, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl. Majit täcktes foga anstalt, att prygeloch dagg-straffen inom krigsmagten till lands och sjös måtte varda afskaffade, samt att alla detta ämne rörande lagar, stadgar och förordningar, med mera, i öfverensstämmelse dermed måtte blifva ändrade.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som, med stöd af 43 § Riksdagsordningen, till behandling förehaft denna motion, får till en början erinra, att Utskottet, med föranledande af framställningar utaf Herr Blanche och flere andra motionärer vid sista riksdagen i afgifvet Betänkande, N:o 11, hemställde, att Rikets Ständer måtte, med förklarande att Rikets Ständer ansåge bibehållandet af prygel- och dagg-straffen icke öfverensstämma med nationens tänkesätt och tidsandans fordringar, i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes i sammanhang med förväntad omarbetning af krigsartiklarne taga i nådigt öfvervägande, om icke nämnda straff-arter kunde emot andra lämpligare straff utbytas; att detta Betänkande blef af Rikets Ständer godkändt och att, i enlighet dermed, underdånig skrifvelse till Kongl. Majit expedierades.
Derjemte får Utskottet, som i allo gillar den förkastelsedom, som vid sista riksdagen af Utskottet och Rikets Ständer mot ifrågavarande straff-arters bibehållande uttalades, upplysa, att frågan om desammas afskaffande för närvarande är Bih. lia K.
{S62 & t $63. 7 Sami. 3 Afd. 3 Haft. i Sammans.
Lag- sami Allmänna besvärs- och Ekonomi-Ulskoiteli Betänkande N:o i. under behandling hos Kongl. Maj:t, som lärer vara betänkt på åtgärders vidtagande för att ersätta dem genom andra straff-arter.
Vid sådant förhållande anser Utskottet aflåtande af någon ytterligare underdånig skrifvelse i förevarande ämne hvarken lämpligt eller behöfligt, hvadan Utskottet vördsamligen hemställer, att Herr Blanches ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
JMso 4.
Ank. till Exp.-Utsk. den 4 Mars 1863, kl. lif. eb.
Betänkande, i anledning af väckta motioner angående dels ändring och tillägg i Kongl. Förordningen om egors fredande emot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet, dels ock rättighet för Landstingen att i frågor om stängselskyldigheten inom länen besluta.
Vid innevarande riksmöte hafva i ofvanomförmälda hänseende motioner blifvit väckta inom Vällofliga Borgare-Ståndet: af Herr Gahn, //., (motionen N:o 131) som, under anförande att den med afseende å tiden oinskränkta rätt till mulbete, 5 § i Stängsel-förordningen medgifver å olika egare tillhörig angränsande skog, utmark eller beteshage, emellan hvilka hägnad ej finnes uppförd, visat sig för skogen förderflig, ithy att kreaturen, då de tidigt på våren utsläppas, förtära de späda skogsplantorna och ungskogens saftiga toppskott, yrkat inskränkning i denna rätt samt att bestämmandet af den tid, hvarunder densamma må ega rum, med hänsyn till orternas olika beskaffenhet, måtte åt Landstingen uppdragas, samt att i enlighet härmed 5 § 2 momentet i Samm ani.
Lag- tami Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o i.
3 Stängsel-förordningen måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Finnes emellan egor, som nu sagde äro, ej stängsel, då skall, så länge det förhållandet fortfar, den ohägnade marken anses vara till gemensamt mulbete upplåten under den tid af äret, som af Landstinget för hvarje ort bestämmes, der ej annorlunda aftaldt är; samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af Nils Svensson och Ola Olsson från Blekinge län (motionen N:o 09), hvilka, med framhållande af obilligheten deraf, att delegare i by, som fått sina egor utmed allmän väg förlagda, måste ensamme hålla stängsel utefter vägen, föreslagit ett tillägg i författningen af innehåll, att byamän skulle åligga efter hemmantal deltaga i stängsel vid allmänna vägar såsom lands-, härads- och sockneväg, utan afseende å om de sjelfve egde derintill gränsande egor: af G.
Bolin från Upsala län (motionen N:o 100), som, under förmenande att den nu gällande grunden för fördelning af stängsel grannar emellan till hälften hvardera, vore orättvis och hårdt betungande för mindre hemmansegare, ifrågasatt, att stängselskyldigheten, vare sig i ut- eller mellan-gärdesgårdar, skulle beräknas »efter hemman- och öre-tal, eller hvad benämning som helst»; af Sven Gustaf Johansson från Jönköpings län (motionen N:o 119), hvilken på enahanda grund, som sistnämnde motionär, hemställt, att i 3 och 4 §§ af Stängsel-förordningen orden »till hälften hvardera», måtte mot orden »efter hemmantalet» utbytas; af Erik Jonsson från Westmanlands län (motionen N:o 175), som föreslagit, dets det tillägg eller den förklaring i Stängsel-förordningen, »att hägnad, som tillkommit enligt äldre författningar eller annorlunda, än nu gällande förordning i afseende å hägnads fördelning och upprättande bestämmer, icke mätte lända hägnadsskyldige till befrielse från vård af sina hemdjur, så att de icke inkomma på annans egor, eller från den i författningen stadgade påföljd för underlåtenheten derutinnan», dels ock att det i 37 § befintliga stadgande om upp hörande af de före nu gällande förordnings tillkomst af någon myndighet bestämda vitén äfven måtte utsträckas till de i 21 § 4 momentet omnämnda fall och förstnämnda § s‘ålunda komma att erhålla följande förändrade lydelse: — — — »efter hvilken tid alla vitén och andra ansvarsbestämmelser, som genom särskilda af Konungen meddelade beslut eller af domstol eller annan embetsmyndighet utfärdade vitesförbud kunna blifvit stadgade mot försummelser eller förbrytelser, hvarå ansvar i denna förordning stadgats, upphört att vara gällande» ; 4 Sammans.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottets Belänkand* N:o i. af Anders Jonsson från Wermlands län (motionen N:o 202), sorn yrkat antingen att det tillägg måtte göras i Stängsel-förordningen, att hemmans så kallade allmänna driftesgator samt utgärdesgårdar omkring dess inegor måtte fördelas på och underhållas efter hvars och ens i hemmanet egande skatterätt, eller ock, att Rikets Ständer måtte ingå till Kongl.
Maj:t med underdånig anhållan derom, att Landsting utan hinder af gällande Stängsel-författning, måtte ega att, efter de olika lokala förhållandena inom de särskilda länen, ändra och besluta i berörda hänseende; af Paul Andersson från Jemtlands län (motionen N:o 303), som, under andragande att de olika förhållandena inom de särskilda provinserna lade oöfvervinnerliga hinder i vägen för åstadkommande af en för hela riket lämplig stängsellag, hemställt, att det måtte öfverlemnas till blifvande Landsting att i fråga om egors fredande mot skada af annans hemdjur samt om stängselskyldighet besluta de för hvarje landsort i detta hänseende mest lämpliga föreskrifter och att med anledning häraf de tjugu första paragraferna i Stängsel-förordningen skulle till all kraft och verkan upphöra, så snart
Landstinget beslutat och fastställt nya stadganden, de der likväl icke finge stå i strid med de sexton följande paragraferna, hvilka fortfarande borde blifva för hela riket gällande; af Carl Dahlgren från Elfsborgs län (motionen N:o 513), som föreslagit, att föreskriften i sista momentet af 14 g, att den som vid ny delning af redan upprättad stängsel njuter minskning i den hägnadsskyldighet, honom förut ålegat, ej eger rätt att för det hägnadsbelopp, från hvars underhållande han befrias, fordra betalning af den, som dermed för framtiden utöfver sin förra hägnadsskyldiglret belastas, måtte, såsom föranledande rättegångar, ur förordningen uteslutas.
Dessa motioner, jemte de yttranden, som i anledning af desamma blifvit inom Hedervärda Bonde-Ståndet afgifna, hafva remitterats till Lag-Utskottet, men, med stöd af 43 g Riksdags-ordningen, blifvit pröfvade af Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet, som nu får utlåtande öfver dem afgifva, dervid Utskottet ansett lämpligast att först till besvarande upptaga de motioner, som innehålla anmärkningar mot nu gällande stängsellag samt derefter de särskilda förslagen om
Landstingens rätt att rörande stadgandena i samma lag för framtiden besluta.
Hvad dervid först angår Gustaf Bolins och Sven Gustaf Johanssons yrkanden, att, i stället för den s. k. hälftenprincipen, grunden för stängselskyldig - Sammans.
Lag- sami Allmänna Besvärs- och Ekonomi-ölskottcts Betänkande iV.-o 4. 5 hetens utgörande måtte bestämmas efter hemman- eller öre-talet, så och då förstberörda princip helt nyligen blifvit i lagstiftningen införd och klokheten bjuder att synnerligast i afseende å ändring af stadganden, som äro af större allmän omfattning och inverkan på medborgares ekonomiska ställning, med yttersta varsamhet tillvägagå, samt härtill kommer att af de flere ledamöter inom Hedervärda Bonde-Ståndet, som vid remiss af Gustaf Bolins motion i ämnet sig yttrat, ingen enda förordat motionen, utan tvärtom samtlige, förutom Per östman från Wester-Norrlands län, förklarat hälftenprincipen vara fördelaktigast och böra bibehållas, helst vid det förhållande att stadgandena rörande stängselskyldigheten äro för rikets alla landsändar gemensamma, anser Utskottet sig böra vördsamligen tillstyrka, att Gustaf Bolins och Sven Gustaf Johanssons omförmälde förslag icke måtte af Rikets Ständer bifallas.
Vidkommande härefter Carl
Dahlgrens yrkande, att sista momentet i 14 § måtte uteslutas, finnér Utskottet sig icke kunna detsamma understödja.
Såsom skäl för yrkandet har Carl Dahlgren uppgifvit, att ifrågavarande stadgande, såsom enligt mångens förmenande otydligt och obilligt, skall hafva gifvit, och, derest det blefve qvarstående, säkerligen allt framgent komme att gifva anledning till rättegångar.
Otydligheten skulle bestå deri, att af stadgandet ej kunde slutas, huruvida detsamma vore tillämpligt äfven vid förändring af sådan stängseldelning, som upprättats innan nu gällande stängsellag börjat tillämpas, eller endast vid frågor om ny delning af stängsel, som en gång blifvit i enlighet med nämnda lag uppgjord.
Till en tolkning i öfverensstämmelse med den sednare åsigten gifver författningens ordalydelse ej någon anledning, utan utvisa tvärtom de i paragrafens nästföregående punkt använda ordalag otvetydigt att lagstiftaren syftat på alla de orsaker, som kunna föranleda till »förändrad grund för stängselskyldigheten».
Den förmenta obilligheten, hvilken skulle bestå deri, att den, som en gång upprättat stängsel, skulle nödgas utan ersättning afstå densamma, hvarigenom eganderätten blefve kränkt, torde ock bortfalla, örn man utgår från den rigtiga synpunkten att betrakta hägnad mindre såsom den jordegares egendom, som uppfört densamma, än såsom en prestation, hvilken en annan kan påfordra, hvarföre befrielse från hägnadens framtida underhåll synes utgöra tillräcklig godtgörelse för hägnadens värde.
Förevarande stadgande är sålunda, enligt Utskottets åsigt, hvarken otydligt eller obilligt och de olika åsigter, motionären uppgifvit i sednare hänseendet förefinnas, gifva äfven vid handen, att detsamma är väl be höfligf.
Långtifrån att dess uteslutande, på sätt motionären förmenat, skulle förekomma rättegångar, finner man lätt att en sådan åtgärd just skulle komma att framkalla dylika, enär den subjektiva uppfattningen om billigheten eller obilligheten att erhålla ersättning för den hägnad från hvars underhållande hägnads - 6 Satnmant.
Lag- tamt Allmänna Besvärs- och Ekonomi Utskottets Belänkandt N:o t. skyldig till följd af ny delning befrias, då kotnme att lemnäs fritt spelrum.
Utskottet föranfcites på grund häraf vördsamligen tillstyrka, att Carl Dahlgrens yrkande om uteslutande af sista punkten. i '14 § måtte af Rikets Ständer ogillas.
Beträffande Nils Svenssons och Ola Olssons förslag om byamäns förpligtande att efter hemmantal deltaga i stängsel vid allmänna vägar, utan afseende på om de derintill ej hafva egor, samt Anders Jonssons framställning om enahanda föreskrift med afseende på allmänna driftesgator och utgärdesgårdar omkring hemmans inogor, så och då en förändring i det syfte motionärerne föreslagit icke skulle kunna åvägabringas utan rubbning af de i gällande
Stängselförordning antagna grundsatser såväl att en hvar endast är skyldig att hålla hägnad för egna egor som, ock att det tillhör en hvar att om sina kreatur hålla den vård, att de ej göra skada å annans mark, samt ett frångående af dessa grundsatser för ifrågavarande fall icke kan af Utskottet tillstyrkas, anser Utskottet sig böra hemställa, att omförmälda förslag icke måtte af Rikets Ständer bifallas.
Den af Erik Jonsson väckta fråga om tillägg till Stängsel-förordningen af innehåll, att hägnad, som tillkommit på grund af äldre författningar icke länder hägnadsskyldig till befrielse från åliggandet att taga vård om sina kreatur, finner Utskottet fullkomligt obehöfligt.
Af 3:dje och 19:de paragraferna framgår tydligt, att äldre hägnadsdelning gäller intilldess ny sådan, på derom väckt fråga, blifvit upprättad, eller ock öfverenskommelse träffats, att stängsel ej skall hållas.
Vid sådant förhållande och då stadgandet i Usta paragrafen, att en hvar, som hemdjur eger, är pligtig att medelst hägnad, vallning eller på annat sätt om dem taga sådan vård, att de ej olofligen inkomma på annans egor, gäller oberoende deraf huruvida stängseln upprättats efter förr stadgade eller nu gällande grunder, hemställer Utskottet vördsamligen, att Erik Jonssons ifrågavarande framställning måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende.
I anledning af samme motionärs yrkande om upphäfvande af de vitén, som kunna blifvit af någon myndighet stadgade mot olofligt, brytande eller nedkastande af annans grind, hvarom 21:sta paragrafen 4:de momentet förmäler, samt att 37:de paragrafen måtte i enlighet dermed förändras, får Utskottet tillkännagifva att i det af Kongl. Majit till Rikets Ständer afgifna nådiga förslag till strafflag ansvarsbestämmelser för berörda förseelse finnas föreslagna, till följd hvaraf och då Lag-Utskottet, dit förslaget remitterats, sålunda jemväl lärer komma att meddela yttrande i afseende å de vitesbestämmelser, som i förevarande fall må hafva blifvit stadgade, Utskottet hemställer att Erik Jonssons ifrågavarande förslag icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Sammcms.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-lltskotlels Betänkande N-o A. 7 Slutligen har Utskottet att till pröfning upptaga Herr Gahns, Paul Anderssons och Anders Jonssons ofvanomförmälda framställningar om öfverflyttande på Landstingen af beslutanderätten i en del af de under Stängsel-förordningen hörande ämnen, hvilken beslutanderätt Paul Andersson föreslagit måtte tillkomma Landstingen i alla de frågor, som omhandlas i de 20 första paragraferna, Herr Gahn i afseende å bestämmande af den tid under året, då mulbete må ega rum å två eller flere egares intill hvarandra liggande ohägnade skog, utmark eller beteshage och Anders Jonsson i fråga om stängselskyldigheten å hemmans så kallade allmänna driftesgator och utgärdesgårdar.
Utskottet har den öfvertygelse, att enahanda och för alla delar af riket lika lämpliga grunder för det närmare ordnandet af stängselskyldigheten, icke torde kunna uppställas till följd af de många och stora lokala och klimatiska skiljaktigheter, de olika odlings- och öfriga förhållanden, som emellan rikets särskilda provinser förefinnas.