Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De deraf upkomna koppor hade en mycket långsam gång, och liknade, äfven till utseendet, långt mera verkliga mennisko-koppor, än de vanliga skyddskopporna.
Då vi nu ega inom riket 2.ne af nationen underhållne vetenär-anstalter, en i hufvudstaden och en i Skara, så synes det ej böra medföra någon synnerligen ökad kostnad om vid hvardera af desse inrättningar alltid funnes åtminstone ett (säger ett) tjenligt kreatur för delta ändamål, hvarigenom duglig vaccin kunde oafbrutet öfversändas till hvarje provincial-läkare inom riket.
Del är för tillvägabringande häraf, som jag vördsamt föreslår, att 11.
St. täcktes till K.
M. framställa en underd. önskan i ämnet, sedan detsamma först blifvit vederbörligen behandladt af Besvärs- och Ekonomi-Utsk., dit jag anhåller om remiss af delta ödmjuka mern.
Ekon.Utsk. Gr. Mörner, Otto Gabr., hade inlemnat en motion af följande innehåll:
Med anledn. af vid förledet plenum af Frih.
Bennet väckt motion, som föreslog alt R.
M:s disposition bevilja ett årligt anslag af 6000 r:dr b:co, för att genom denna summa upmuntra Svenska konstnärer, pä sätt: att desse kunde beredas arbete genom beställningar för kyrkor och andra Statens byggnader, får undertecknad, som på det högsta vet värdera Frih.
Bennets fosterlänskt varma nit och intresse för Svenska konsten och dess idkare, äran fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på ofvannämnde motion och tillika, för att i någon mån bidraga till konstens bevarande och dess idkares förkofran, föreslå några af behofvet påkallade förändringar af dispositionen af de äskade 6000 r:dr och alt yttra sina tankar i detta ämne.
Det finnes troligen ingen, af Sverges nu församlade Ständer, med ringaste konstsinne och smak, som icke vet att hålla den konstnärlige motionären räkning för hans i alla afseenden vackra motion, men jag kan icke öfvertyga mig att konstsinnet inom
Sverge lyftes genom några tusende riksdalers anslag till en enda branche af alla konstgrenar.
En sann konstnärs existence beror endast och allenast på konstsinnet i ett land, och det är detta konstsinne folden bildande konsten och all konst i allmänhet, som ger lif och näring åt dess talanger; det synes derföre vara af högsta vigt, att pä alla uptänkliga sätt söka inympa konstsinne i jemnbredd med vanlig skol- och nniversitetsbildning hos de upväxande, på det desse i en framtid må, kraftigare än vi, kunna inse behofvet af konstens återuplifvande och dess idkares npmnntran.
Sättet huru delta skall ske, är icke svårt att upgifva, ty vi behöfva blott vid våra undervisningsverk låta det theoretiska och praktiska af målare - Den >28 December, e. m. 24! rékonsten gå hand i hand med den öfriga undervisningen; detta bör i synnerhet, utan serskilte eller högst ringa anslag kanna ske vid våra universiteter och gymnasier, hvarest lärare i ritkonsten äro anställde, och om deras platser i en framtid komma alt besättas med skickliga lärare, som utom den vanliga undervisningen i rita och måla, vetenskapligt ordnade och vårdade våra läroverks nuvar. oell blifvande konstsamlingar samt offentligt föredrogo allmän konsthistorie, så synes målet i detta fall vara vunnet.
I alla utländska hnfvudstäder och till och med i städer af andra ordningen, såsom Frankfurt, Cöln, Diisseldorf, Nurnberg, Augsburg, jemte en mängd städer i Holland, Frankrike och Italien, existerar redan länge det allmänna konstsinne, som bör väckas hos oss i Sverge, och följden deraf är, att hvarje stad äger större eller mindre, mer eller mindre utmärkta konstsamlingar eller museer jemte konstnärer, sorn på ort och ställe utöfva konsten och på egen hand, oberoende af akademier, bilda elever, som ofta öfverträffa dem, som bildas vid en målare-akademie.
Sådane samlingar äro till större delen ställda under utöfvande konstnärers värd och tillsyn, och det år icke nog att de konserveras och underhållas, det allmänna konstintresset bjuder äfven att förvärfva nya utmärkta alster sä väl af lefvande som hädangångne konstnärer.
I åtskilliga Italienska stater, hvars kloster, kyrkor och andra publika inrättningar äga gamla konstsaker, som genom tidens tand och i brist af tillräcklig vård börja nalkas förstöringen, brukar man, för att skydda konstsakerne från totalt förfall, låta kopiera de gamla utmärkta laflorna och taga dessa i utbyte mot kopior, som ofta af en församling eller kloster anses ega mera värde emedan hon år ny, och på detta omtänksamma sätt vinnas flera ändamål, ty utom det att Staten för ringa medel förvärfvar månget ypperligt konststycke, sysselsattes talangfulle konstnärer och de gamla konststyckena konserveras.
I vårt grannrike Danmark, har Ständerne beviljat ett årligt anslag af 6000 r:dr endast till inköp vid museum af lefvande konstnärers arbeten; äfven detta bevisar att Danmark, som äger en mängd konstalster och en utmärkt väl organiserad målare- och bildhnggare-akademie, hvarest målarekonsten tillika låres praktiskt, i konstbildning och intresse på intet vis står efter andra länder.
Afven hos oss i Sverige har sedan några år visat sig ej ringa spår till intresse för konsten och dess idkare, synnerligast genom Konstföreningens vackra sträfvan att genom inköp af yngre konstnärers arbeten bidraga till deras existence och upmuntran, och om än en konstnärs lif icke helt och hållet derigenom kunnat försäkras för brist, synes man nu ej mera böra frukta för dess ålderdom, aldenstund väre konstnärer, inseende behofvet af understöd pä ålderdomen, af egen drift för artister och litteratörer bildat en pensionskassa, som torde förtjena II.
St-.s upmärksamhet och bevågenhet.
Men då jag anfört huru man i utlanden anser nödvändigt att konstbildningen, som eger sin djupaste källa uti konsthistorien, går i jemnbredd med den allmänna, anser jag mig tillika böra fästa upmärksamhet på artisten Mandelgrens konsthistoriska forskningar och åberopa ett af 2 II.
16 242 Den 28 December e. m. honom i April månad 1849 inlemnadt anderd, mern. rör:de konserverandet af målningar och andra konstverk, tillhörande K. M. och Staten.
I detta mern., H. M.
Konungen föredraget af Statsrådet för Finauce-ärenderna, meddelar Mandelgren de erfarenheter han gjort under sin å egna medel företagna utrikes resa i Europas civiliserade länder från 1838 till 1843 och under hvilken tid han hufvudsakligen studerat restaurations-konstens flere blancher äfvensom vården af konstsaker i allmänhet.
Denna vigtiga vetenskap är i alla länder och vid alla konstsamlingar ansedd som högst nödvändig och respective Regeringar hafva, genom bittra erfarenheter af vandalismens förstörande kraft, funnit sig nödsakade att genom bestämd lön vid Staten fästa sådane personer som allvarligen studerat densamma för att derigenom, så vidt möjligt är, hindra konstverkens förstöring och genom duglige personer få sådane saker som tarfva restauralion i ordnadt skick.
Mern. meddelar äfven huru, genom okunnige restauratörer och kringresande charlataner, mången för konsthistorien dyrbar fornlemning för evigt gått förloiad; till slut lenrnar det en kort öfversigt om underhållandet och tillståndet af i Sverge befintlige konstskatter och framställer i underdihet behofvet af en konservator.
Hr Mandelgren åberopar att en sådan redan funnits under Gustaf lilis tid, och att denne konstälskande Konung, inseende nödvändigheten af en Garde des Tableaux, dertill utnämnt artisten Hallblad, hvilken han, i brist på andra tillgångar, gaf dåvaride vakanta miniatyrporträtt-målare-lönen vid akademien för de fria konsterna.
En annan för fosterlandet och konsten hedrande propos. i det underd. mern., var, att Staten måtte inlösa Hr Kanslirådet Krutmejers dyrbara gravyrsamling, den rikaste och vackraste i Sverge, och att man derigenom kunde hoppas, genom Hr Kanslirådets biträde, få den samling vi redan ega, tillika med den Krutmejerska, vetenskapligt och kronologiskt ordnad samt försedd med katalog.
Denna underd. propos. synes mig böra behjertas icke allenast derför att vi, genom att tillegna oss den dyrbara samlingen torde kunna, tillika med den vi äga, upvisa en af de vackraste i Europa, utan jemväl derför att vi kunde få begge ordnade, ty hvartill tjenar en konstsamling, som befinner sig i ett fullkomligt chaos?
Alt en konservators tillsättande är nödvändigt se vi genom anställandet af sådane viri utländska museer, och ytterligare genom en af väre äldre och mest aktade konstnärer, som i Frankrike och Holland förvärfvat sig ett aktadt namn, nemi.
Hr Professor Forsell, som fördelaktigt yttrat sig om Mandelgrens skicklighet och bevisat restaurations-konstens vetenskapliga värde.
Afven i sisth October ingick Mandelgren till Regeringen med ett ytterligare mern., i hvilket han beklagade de nya bittra erfarenheter han under sina sednaste resor haft om konstverks förstöring, och anhöll i underd:het, i stöd af sitt förra underd. mern., att K. M. i nåder täcktes hos R.
St. föreslå en propos. om anställande af och aflöning för en konservator; såsom ledning för pröfningen af det underd. mern. bifogade Mandelgren en förteckning på anslagen och tjenstemanna-personalens aflöning, äfvensom konstverkens underhållande och nyas inköp vid K. museum i Berlin och hvilken han Den 28 December e m. 243 under innevar. sommar på stället afskrifvit.
Af livad som i meranämnde begge mem:r är anfördt, kan hvar och en som behagar genomläsa dem, med lätthet finna huru föga ändamålsenligt det är att ställa dyrbara konsthistoriska minnesmärken, sorn träffas inom Sverges landamären under respective pastorers- och kyrkoråds inom församlingarne vård, emedan desse ofta icke. veta hvilka skatter de lia linder sina händer, eller i följd af andra åligganden nödgas uraktlåta dem eller i månget fall betrakta det hela som gammalt skräp.
Genom dessa begge omständigheter har månget konstverk så väl af Svensk som utländsk origine för evigt gått förloradt.
I nyare, lider har man, till fromma för konstbildningen, vid våra akademier och gymnasier börjat ordna ett slags konsthistoriska kabinetter och Hr Mandelgren har i sitt underd. mera. äfvensom i sina till Witterhets-, Historie- och Antiquitets-Akademien ingifne berättelser, fördelaktigt omnämnt desamma, men tillika beklagat att den gamla vandalismen på månget verk likväl ej aldeles kunnat förekommas och vårdandet och iståndsättandel af dessa konsthistoriska samlingar mötes af de största svårigheter; och huru är väl annat möjligt, då vi väl veta, och af Hr Mandelgrens skrifvelse ytterligare erfara, att restanrations-konsten och konstsakers vårdande såsom special-studium uptager en mans hela verksamma lif!
I anledn. af hvad jag redan haft äran anföra, och på det en framtid, vid betraktandet af sådana facta, ej må beskylla vår nutid och värt stånd för liknöjdhet för vära förfäders efterlemnade minnen af deras kulturhistoria, och då jag i alla delar öfverensstämmer med Frih.
Bennet om ett anslag af 6000 rsdr b:co ärligen, vågar jag hos R. o. Ad. föreslå ett specielt användande af dessa 6000 ndr och främst föreslå ett ärligt anslag åt en konservator, hvars åligganden må blifva att hafva tillsyn öfver Kronans och Statens konstverk samt ansvara för tarfvande restaurationer.
.lag föreslår således: l:o
Till lön åt konservator, till hvars instruction ett projekt bifogas.
...... ndr 666: 32. konservators resor och dagtraktamente ... ,, 200: — Restaurationers utförande 666: 32. eller tillsammans b:co ndr . ,, 1533: 16. 2:o Till inköp af Kanslirådet
Krutmejers gravyrsamling med thv åtföljande konstbibliothek under ett visst antal år att utgå med 1000 r:dr årligen. 3:o Till inlösandet af konsthistoriska monumenter, gamla altartaflor m. m. och främst
Råda kyrka i Wermland, hvilken bygd i början af 1300-talet och prydd med målningar från 1323 och 1494, äger ett aldeles eget konsthistoriskt intresse, och bör räddas från ett dylikt öde som träffade Edshults kyrka i Jönköpings län, hvilken från samma tid och af samma intresse, såldes till vedbränsle och dess predikstol förvandlades till hundkoja: b:co r:dr 1000. 4:o Till yngre talangfulle konstnärer, för taflor till kyrkor eller andra Statens offentliga byggnader, hvilka i utbyte mot gamla 16 * 244 Den 28 December, e. m. originaltaflor kunna bekomma nya kopior eller andra kompositioner 2000: 5:o Till Artisternas och Litteratörernas pensions-kassas kapitalfond, en inrättning åt hvilken R.
St. icke allenast bör glädja sig, då den sträfvar alt på ålderdomen skydda våra konstnärer från verklig nöd, utan äfven genom bidrag understödja 466: 32.
S:ma b:co r:dr 6000:
— Då jag nu till R. o. Ad:s varmt fosterländska pröfning vågat framställa mina oförgripliga meningar i detta ämne, anhåller jag att denna motion må remitteras till StatsUtsk. för att handläggas i sammanhang med Friherre Bennets, jemte andra som kunna hafva sammanhang med enahanda ämne.
Projekt till Instrudion för Konservator. l:o
Konservators åliggande är att hafva hoga tillsyn om samlingar, som tillhöra K. M:s Slott och Museum, äfvensom konstverk, hvilka befinnas vid Akademier, Gymnasier, embetsverk och andra Staten tillhörande egendomar, samt biträda de af K. M. eller
Staten förordnade tjenstemän som hafva samma konstsaker under sin vård, med nödiga råd och uplysningar, till K.
M. eller vederbör, styrelse ingifva förteckning å bristfällige konstsaker samt kostnadsförslag å deras iståndsättande, jemte det han för anvisade medel skall ansvarsfullt restaurera hvad, som tarfvas. 2:o Konservatorn är skyldig att vid påfordran sjelf eller genom af honom inöfvade personer iståndsätta alla sådana konstverk, som under benämning skulptur, måleri, koppar-, stål-, träd- och stentryck, stridsvapen, rustningar, sadel munderingar samt gamla Kongl, drägter med dyrbarheter och broderier, hvilka förvaras i s. k. arsenalen eller ock klädeskammaren m. m. 3:o
På det brist af duglige konservatorsämnen ej må upstå, åligger konservatorn derjemte att inöfva yngre personer med anlag hvilka kunna biträda honom vid arbetens utförande. 4:o
De konstverk, som tillhöra K.
M. och kronan eller Staten få ej vid något tillfälle förflyttas utom K. M:s eller Statens slolt, egendomar eller hus, utan vid nödig reparation antingen iståndsättas på den plats de tillhöra eller i konservatorns atlelier, på det inga förbytningar, underslef eller kopieringar må ega rum. 5:o
Konservatorn eger rättighet infordra förteckningar å konstverk af ofvannämnde beskaffenhet, af de tjenstemän, som hafva vården öfver dylika, samt det skick i hvilket de befinna sig.
Likaledes åligger dessa tjenstemän, att om något konstverk tarfvar restauration sådant hos konservatorn anmäla, pä det ej må ske som hittils varit fallet, att de råka i total förstöring. 6:o Konservatorn åtnjute en årlig lön af 666 r:dr 32 sk. b:co, erforderlige redskaper och materialier bestrides af Statens medel, äfven lemnäs honom nödig arbetslokal der någon restauration skall utföras och biträde af, vid samlingarne anställde, betjenler.
Då resa företages bekostas den af K. M:s och Kronans me - Den 28 December, e. m. 245 del, beräknad efter skjust med 2:ne hästar samt dagtraktamente efter K
M:s resereglemente. ilegärdes på bordet.
Hr Stråle, Nils Wilh., hade inlemnat ettsålydandemern.:
Det torde vara Lagstiftarens pligt, alt tillse, att, om någon blifver af en annan förfördelad eller förolämpad, den anfallne må äga i Lag stadgad utväg, att få saken af domstol pröfvad och erhålla den uprättelse, hvartill han må vara berättigad.
Ett förhållande har likväl synts mig nu mera hafva upstått, hvarigenom motsatsen äger rum och jag har trott mig böra derå fästa upmärksamhet.
Enl. gällande
Lag är hvar -och en, som inför Domstol angifvet' eller tilltalar en annan för brott eller lagöfverlrädelse, skyldig att stå i ansvar för angifvelsen och, i fall den finnes obefogad, gifva den tilltalade uprättelse.
Denna skyldighet åligger äfven alla Allmänna Åklagare och sträcker sig jemväl lill de högsta, Konungens Justitne-cantzler och R.
Sirs Justitise-ombudsman, i afseende på de åtal, som de anställa eller låta utföra.
Men det har visat sig, att äfven i andra fall, der icke åtal inför domstol ägt rum, fråga upstått huruvida desse embetsman, i utöfning af sine åligganden, gjort hvar man rätt.
För 32 år sedan inkom till Konungens Högste
Domstol klagomål emot den då varrde Justitie-cantzleren, hvilkens utlåt, infordrades.
Justitie-cantzleren invände då, alt hail icke lydde under Högste Domstolen utan vore Konungen allena ansvarig för utöfningen af sitt embete.
Ärendet anmältes inför
Konungen i Stals-rådet och, efter mycken öfverläggning, blef Konungens beslut, att då klagomål emot Justitie-cantzleren inkomma, sådant bör anmälas hos Konungen, som förklarar, huruvida lian sjelf vill uti Högste
Domstolen deltaga i ärendets behandling eller icke, och i alla fall förordnar någon person att å Juslitie-cautzlersembetels vägnar ärendet i Högste Domstolen öfvervara.
Härigenom blef det således afgjordt, att, i fall någon skalle finnas vara af Justitie-cantzlern förorättad eller förolämpad, laga Domstol finnes för ärenden behandling.
Ett eller annat klagomål mot Konungens Juslitie-cantzler har sedermera inkommit och blifvit i föreskrifven ordning handlagdt, men icke varit af beskaffenhet att föranleda någon åtgärd.
Hvad deremot angår 11.
St:s Just.-ombuds:m., så visar det sig för det närvar, ett annat förhållande.
Vä! innehåller 7 § af Instructionen: ”Skulle, emot förmodan, Just.-ombudsm. någon Do”mare, embets eller tjensteman utan skäl tilltala eller tilltala låta, ”eller genom obehörige tillmålen och olaglige påståenden förolämpa, vare han till ansvar och pligt derför, lika med Aktörer i allmänhet, efter lag och författningar skyldig;” men della stadgande kan icke komma i fråga att tillämpas i annat fall, än att åtal skett inför domstol, hvilken då är behörig döma öfver den reconventionstalan som af ilen anklagade kan anställas.
När Jusl.-ombudsm.- embelet inrättades och instruktion derföre lemnades, föreställde man 246 Den 28 December, e. m. sig, alt Just.-ombudsmm skulle för sin embets verksamhet iakttaga de gränsor, som uti grundlagen och instructionen finnas utstakade och då kunde man icke inse möjligheten deraf, alt personer, emot hvilka åtal icke blefve anstäldt, skulle kunna blifva af Just.-ombudsm. förorättade eller förolämpade.
Erfarenheten har nu visat motsatsen sedan Just.-ombudsm. velat åt instruktionens föreskrift om hans åliggande att utreda lagskipningens tillstånd i riket, gifva den tydning, alt dermed afses icke blott öfversigten af sådane förhållanden i allmänhet, hvilka kunna föranleda Just.-ombudsm. att föreslå ändringar eller förbättringar uti gällande lagar och författningar, eller utvisa, att missbruk finnas,, hvilka borde afhjelpas och förekommas, utan alt derutöfver Just.-ombudsm. äfven vore behörig att, å embetels vägnar, ingå i granskning af serskilda mål af en helt och hållet egen beskaffenhet och uttala sitt omdöme om behandlingen deraf och det domslut som blifvit meddeladt.
En fri granskning af domstolars och embetsmyndigheters förhandlingar är genom tryckfrihetslagen medgifven, men under vilkor, att handlingarne eller ett fullständigt sammandrag deraf, eller species facti, befordras lill trycket, sä att allmänheten deraf kan fatta ett bestämdt omdöme om rätta förhållandet.
Skulle derutöfver tillvitelser göras emot domare, parter eller vittnen, sorn äro för dem förnärmande, så är vägen genom tryckfrihetslagen öppen, att göra åtal, och vinna uprättelse.
Detta angår likväl endast sådane skrifter, på hvilkas författare sjelfve det beror att befordra skriften till trycket eller icke.
Så är icke förhållandet med Just.-ombudsm:s embetsberättelser.
Desse skola ovilkorligen tryckas och utdelas, hvilket icke beror på Just..-ombudsm:s fria vilja och tryckfrihetslagens föreskrifter kunna följaktligen, i afseende på dem, icke emot honom tillämpas.
När nu Just.-ombudsm. icke begagnar den honom, lika med hvarje annan Svensk man, tillkommande frihet, att, på sätt tryckfrihetslagen föreskrifver, ingå i granskning utaf afdömda mål, utan han å embetes vägnar upträdcr både såsom Åklagare och domare, då upstår ett förhållande som icke öfverensstämmer med det begrepp om rätt och rättvisa vi hitintills gjort oss i vårt fria fädernesland.
Just.-ombudsm. är då upliöjd öfver lagen och kan saklöst uttala de mäst förnärmande och förklenliga omdömen om andre personer, hvilka såsom domare, parter eller vittnen haft beröring med någon rättegång.
Eli fält öpnar sig så vidsträckt, att man derå icke kan se någon gräns.
Just.-ombudsmm förklarar en dom vara stridande emot klar lag.
Om den så vore skulle domaren enl. 1 Cap. 12 § af den svåraste art.
Ar det lillständigt, att ingå i granskning af den i ett mål förekommande bevisning, hvilken vanligen är af beskaffenhet, att egenteligen röra samma mål serskildt, så kommer man lätt till att förklara, att en person vittnat falskt, eller att den icke varit vittnesbär eller varit vanfrägdad eller antyda att domslutet härflutit af brottsliga bevekelsegrunder eller att parten genom sanningens fördöljande eller vanhederlige medel, utverkat domslutet; med ett ord, ingen som haft del i någon rättegång kan göra sig fullt säker, att icke af Just.-ombudsm., uti hans embets-berät - Den 28 December, e. m. 247 telse, genom nttalade omdömen blifva förorättad eller förolämpad, ulan att lian vet livar eller huru han skall vinna uprällelse.
Att jag här uttryckt mera det möjliga än det troliga är tydligt; men det möjliga bör af lagstiftaren förutses.
Tryckfrihetslagen är, såsom förut nämndt är, här icke tillämplig.
Någon annan lag eller författning härom finnes ej eller att tillgå och ett verkeligt rättslöshets tillstånd har således för det närvar, inträdt i delta hänseende.
För att afhjelpa denna brist uti vår lagstiftning, får jag vördsamt föreslå, att vid 7 § af Just.-ombudsm:s instruktion må göras följande tillägg:
Förmenar, i annat fall än då åtal inför domstol skett, någon, vare sig enskild person, korporation, embetsmyndighet, embetsman, tjensteman eller domare, sig af Just.-ombudsm., vid utöfningen af hans embete, vara förorättad eller förolämpad, äge att sin klagoskrift lill Konungen uti Dess Just.-Stats-expedition ingifva.
Konungen höre deröfver Just.-cantzleren och förordne sedan, om skäl dertill finnes, Just.-cantzleren eller annan person å Just.-cantzlersembetels vägnar, att, uppå den klagandes ansvar, i hvad angifvelsen rörer, åtal i laga ordning anställa.
Angår saken enskild person, korporation, embets eller tjensteman, underdomare eller öfverdomare, varde åtalet anstäldt inför Konungens Högste domstol.
Ar åter fråga om ledamot eller ledamöter i Konungens Högste domstol anställes åtalet inför Riksrätt, så sammansatt som 102 § 11.
Om remiss till LagUtsk. anhålles vördsammeligen.
Remitterades till LagUtsk..
Uplästes och lades till handlingarne ej mindre ankomne prot.- utdr. från de öfriga RiksStai, nemi. från Höglofl.
PresteSt. af den 18 och 21 samt från YVällofl.
BondeSt. af den 21 och 23 dennes, än ock 2:ne från förstnämnde
Stånd communicerade motioner, den ena af Comminister Beckman om en billig och mera rättvis fördelning af den allmänna bevillningen och den andra af Lector Wallman om föreläggande för R.
St:s StatsUtsk. att i ett sammanhang till R.
St:s granskning och afgörande framlägga hela statsregleringen, med afseende på såväl Statsverkets tillgångar som utgifterne inom alla hufvudtitlarne. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 8 e. m.
248 Den 30 December f. m>.
Måndagen tlcn 30 December 1850.
Justerades pleniprot. för d. 14 dennes.
Du härvid förekom Hr von Holl en hansens, Carl Ludv. T afgifna yttrande, rör:de Hr Stjernsvärds, Guslaf Mauritz, förslag till förändrad organisation af Sveriges LandlfÖrsvar, blef detta yttrande upläst pä begäran af Ilr Stjernsvärd, som derefter skriftligen anförde:
Som jag förnummit att mina 2:ne motioner om förändrad organisation af landtförsvaret förliden gårdag till Utsk. afgätt, anhäller jag i enlighet med min i 58 § Riksd.Ordn. tillerkända rätt, alt till prot. fä afgifva följande tillägg för att till Utsk. afsändas:
Det är med en viss förundran, som jag af det justerade prot. för d. 14 dennes inhämtat det af Hr af Dalström,, Landsh. och Militär-Befälhafvare på Gottland, således detsamma som General.
Guvernör å nämnde ö, uttalade ogillande af de förändringar förslaget N:ii 2 innehåller rör:de den Gottländska Nalional-beväringen, då likväl dessa förändringar, om de erhölle verkställighet, obestridligen komme alt lända till National-be vär ingens, såväl ekonomiska fördel, som förökade tjenstbarhet.