Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Boye nu väckt, icke till sin verkliga natur är en helt ny motion.
Boye har ganska riktigt sagt, att quoestio an finnes uti Reg.Fins 1 14 §; ja! det är sannt, alt R. o. Ad. är deltagare uti representationen, men qusestio quomodo eller frågan huru de skola deltaga, den finnes endast bestämd i Ridd.Ordn.
När nu en förändring skall göras i Ridd.Ordn., så skall derom motion väckas.
Denna motion kan af andra begäras på bordet, och den har sammanhang med delta ämne; men Coust.Utsk. har dermed alldeles intet att göra.
Jag kan för min del icke begripa annat, än att Frih.
Boyes motion måste hvila på bordet, för att uti sammanhang med denna förändring i Ridd.Ordn. föredragas, och ser intet hinder, hvarför icke Hr von Hartmansdorffs förslag kan antagas, så alt vi få öfvergå direele till öfverJäggningen.
Gr. Frölich: R. o.
Ad. har mer än en gång funnit, att Frih.
Boye är en man af karakter.
Det kunde således lätt hända, att Frih.
Boye fortsatte sitt yrkande af Hr Landtnäs propos. på hans förslag, och ali, ifall den vägrades, han begärde en annan propos., nemi. framställning till Ståndet, huruvida Ståndet fordrade en sådan propos.
Om Hr Frih:n i sednare fallet äskade votering, så skulle liden betydligen medtagas, innan vi finge börja öfverläggningen öfver det ämne, som här är under föredragning.
Jag anser derföre vådligast att antaga Frih.
Boyes förslag, nemi. så, alt Hr Landtm, täcktes framställa Frih. Boyes propos., n. b. med del tillägg, som Hr Frihin dertill sjelf gjort uti sitt sista yttrande, hvarigenom propos. skulle komma att lyda sålunda; ”afstår R. o. Ad. sin ärfda eller förvärfda s j e 1 f s k r i f n a representationsrätt, med förbehåll i3S Den a4 O c t o b e r f. ra. att, i Ii ändelse p r o p o s: n besvaras med nej, Slån* det dock må vara oför hind rädt att sedermera vidtaga sådana beslut, hvarigenom ti en sjelfskrifna representationsrätten försvinner.
En sådan contrndiclio in adjectis innefattades verkligen tili Hr Frilitns egen framställning oell är för lians läkning.
Då har Frill.
Boye fått sin vilja fram, och jag vill underkasta 111ig hans vilja, för att få något slut på saken.
Landtm, yttrade, att lian, i anledn. af Frih.
Boyes sist gjorda begäran att Hr Landtm, skulle yttra sig huruvida den propos., som Frih. Boye begärt, af Hr Landtm, i rätter tid skulle framställas, finge, med stöd af 53 §:ti Riksd.Ordn., upprepa hvad han äfven förut för R. o. Ad. förklarat, att han icke fann sig kunna framställa någon propos. i hufvudsaken, förr än öfverläggriingen derom blifvit fulländad; och behagade R. o. Ad. finna, att den propos., som Frih. Boye begärt, verkligen anginge hufvudsaken, samt att det således icke vore Hr Landtm, enligt Riksd.Ordn. tillåtet att framställa den, förr än discussionen öfver hufvudsaken blifvit fulländad.
Mig tillhör alt först besvara den besynnerliga framställning, som Frill.
Boye, Fredr, gjort.
Jag har ej väckt någon ny motion och behöfver ej heller göra det.
Han har glömt, den värde ledamoten, alt, jemte det alt i 14 §:|i försäkrar R. o. Ad. om sina privilegier, finnes detta också uti Riksd.Ordn.; och måhända har han glömt, att äfven den hör lill våra grundlagar.
Jag behöfver således ingen ny motion, men jag skall icke uppehålla mig dermed.
— Då Hr Landtm, uti sitt sednare yttrande, måhända i full öfverensstämmelse med de föregående, hvilka jag ej rätt fattat, Irmnat 111ig förhoppning, att den propos. jag begärt i sinom lid blilver framställd, d. v. s. att den kommer framför qucestio quomodo, så är jag fullkomligt tillfredsställd.
Jag hörde icke rätt väl Gr.Fröliehs framställning; men 0111 den var ett uppfattande af min propos., annorlunda än jag sjelf framställt den, så jäfvar jag densamma.
Min propos. kan vissei ligen ej af någon, som har rätta och sanna begrepp i sådana ämnen, anses innefatta någon contradiction.
Den innehöll nemi., attR. o. Ad., om det också besvarar första frågan med nej, likväl har sig förvarad deras lagliga rätt att antaga hvilka modificationer sorn helst.
Var det så Gr.
Frölich framställde min mening, så slår jag vid den; eljest må den stå för Grefvens egen räkning, — jag bryr mig icke derom.
Jag anhåller få fästa HrLandlmts oärksamhet derpå, att 53 §:n Riksd.Ordn. egentligen handla r
Den 24 October f. ra. handlar om allmänna mål, och att då, sedan Hr Landtm:* propos. 0111 Ståndet anser öfverläggningen fulländad blifvit nied ja besvarad, någon öfverläggning i sjelfva saken icke vidare må få äga rum, ehuru erinringar i afseende på propos:n få göras; men detta är icke tillämpligt till frågor rör:de grundlagsförändringar.
Här måste naturligtvis, sedan de s. k. allmänna discussionerna i ämnet, som fortfarit under ett helt plenum och nu en god stund på det andra, anses slutade, discussionen i frågan likväl ej vara slut, emedan öfver hvarje särskild § eller punkt, der någon ledamot önskar förändring, discussioner komma att uppslå, i anledn. af hvilka propos:r måste framställas.
Det vore kanske att komma till ett snart slut i ämnet, om man finge den propos framställd, som Frih. Boye begärt, men Frih. Boye må väl ej vilja, att R. o.
Ad. skall anse öfverläggniugen om Const.Utskts mern. förhindrad genom 114 §:n Reg.Ftn.
Det låter sig icke göra alt komma till ett sådant resultat, ty R.
St. hafva vid åtskilliga riksdagar successivt beslutat förändringar i representationen för de frenne öfriga Stånden, så väl för det Bögvördiga Ståndet, som har bestämda privilegier, som för BorgareSt., hvars privilegier innefattas uti Riksd.Ordn. och för BondeSt., som jemväl icke äger några andra ståndsprivilegier, än dem Riksd.Ordn. bestämmer, men icke dem de erhållit på grund af Gustaf Ilits deni lemnade försäkran 1789 0111 rättigheten till skatteköp.
Jag anhåller derföre vördsamt, på det vi målle komma ifrån den generella öfverläggningen, att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa till R. o. Ad. den frågan, huruvida R. o. Ad. anser sig genom 1 14 §:n Reg.Ftn förhindradt att kunna öfver Const.Utskts mern. öfverlägga.
Landtm, förklarade, i anledn. af Frih.
Cederström* sista yttrande, sin tanke vara, att om 1 i4 §tn Reg.F:n hindrat afgörandet af Const.Utskts nu föredragna mern., hade det varit HrLandtmts skyldighet alt icke föredraga detta mern.; då Hr Landtm, af 114 §tn Reg.F:n icke funnit något hinder för föredragningen, torde R. o. Ad. finna, att en sådan propos., sorn Frih.
Cederström begärt, icke vore grundlagsenlig eller kunde af Hr Landtm, framställas.
Jag har i dag en besynnerlig otur att icke blifva rätt förstådd.
Jag talar Svenska språket, sorn de andre, och söker tala så tydligt som möjligt, men jag är gång på gång missförstådd.
Jag tillskrifver delta en särskild otur, men jag skall söka att reda mig, så godt jag kan.
Jag vet ej hvad anledn. jag gifvit Frih.
Cederström att sätta i fråga, alt jag skulle anse att 1 14 §tn Reg.F:n liindrade R. o. Ad. att öfverlägga — visst icke! jag har ej sagt något sådant; jag har blott sagt, att så länge ti4 i5 H. 18 138 D c n a4 0 c t o b c r f. ra. §:n står qvar, och den adaequala §:n i Riksd.Ordn. jemviil står qvar; så måste väl R. o. Ad. först utlåta sig, huruvida det vill afstå sin representationsrätt eller ej.
Detta är allt livad jag har sagt.
Jag skall nu begifva mig, på Hr Landtmts begäran, att författa min propos. skriftligen, i den önskan alt kunna vara så tydlig att jag icke åter blir missförstådd.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen om formen fulländad.
Som här ej är fråga om någon förändring uti Ridd.Ordn., och Frih. Boyes propos., sorn nu lärer komma alt göras, indirect angår det sätt, hvarpå R. o. Ad. finner för godt att här representera, så måste jag anmäla min protest emot delta förfarande, såsom i min tanke formvidrig!.
Hr Frih. o. Landtm, frågade Frih.
Cederström, om han yrkade uppläsning af i §:n i förslaget till vallag.
Jag skall uppläsa den sjelf, efter åtskillige ledamöter ej vilja tillåta att den uppläses från bordet.
Hr Frih, o. Landtm, yttrade, alt, efter hans tanke, intet hindrade uppläsningen af den ifrågavar. §:n. i §:n i Const.Ulskis förslag till vallag blef derefter uppläst. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gust.; Jag röstar för upphörandet af representationen på 4 rum.
Redan 1809 önskade jag denna reform.
Dertill föranleddes jag af 2:ne äsigter, hvilka jag aldrig hört anföras och likväl synas mig afgörande.
När, till den gradsom genom 1809 års grundlag skedde, en representations åligganden och makt utvidgas, bjuder conseqvensen ovillkorligen att dess sammansättning derefter lämpas.
Ett är alt rösta öfver qucestiones an och säga blott ja eller nej i fråga örn skatt och lag.
— Ett annat att hafva initiativ i båda och i allt; att slita hvarje qu aest i o quomodo, att utöfva ännu ej ägda rättigheter till controll, räfst m. m. — Huru kunde förbises, att den representation, som förslår till det förstnämnda kallet, möjligen icke förslår till det sistnämnda?
Det är en sägen , att så stort ondt finnes icke, som ej har något godt med sig.
Revolution, som ostridigt är det lingsta möjliga politiska onda, och eldsvådan, denna mäktiga materiella förstörerska, hafva dock det goda att de rödja fri byggnadsplats.
Det är efter brand Europas städer blifvit regehnessigt byggda, och efter statshvalfningar hafva Den i!\
October f- m. statsskick blifvit systematiska och stadiga.
Helst skulle visserligen utbytet undvaras; men — man tillfrågas icke alltid.
Vederlaget är visserligen ringa: men försmås det, så haiman skadan utan något skadestånd.
Dock, förbi är förbi.
Historien tillkommer att bedömma hvad fordom kunnat och bort ske.
Tfrågavar. reform, som alltsedan 1809 varit nyttig, lärer iS4o vara nödvändig.
Denna nödvändighet är till för mig i den män den fyrdelade representationen förlorat folkets förtroende och tillgifvenhet ; hvarom jag med fullt förtroende refererar mig till den majoritet af ståndsbröder, som, mindre afbrutet än jag, Iefvat i fäderneslandet.
1 fråga åter 0111 utsträckningen af denna reform, och om det nya skick den skall alstra, tänker jag, att när farkost glider utföre i strid å, är förståndigt att lägga till och taga fäste vid närmsta trygga och trefliga strand.
Fortsättes farten , kan man blifva ohjelpligen dragen till stupslörtande fors. — Item anser jag, att farande så långt utföre, som Const.Utsk. hänvisar, skulle vi finna sådan fors.
I Hr von Hartmansdorff* förslag ser jag den strand, om hvilken vi må säga— ”här är oss godt att vara,” och för detta förslag blifver jag röstande.
Då jag går att yttra mig i afseende på 1 §:n af Const.Utskts förslag till vallag, uti hvilken ingår den egentliga hufvudgrunden för hela förslaget, kommer jag måhända att befinnas blifva något vidlyftig, men det blir nödvändigt för att komma lill det resultat jag önskar i afseende på ådagaläggandet af det odugliga och otjenliga uti Utsk:s förslag.
Utsk. har byggt sitt förslag påförutsättningar ifrån 1809 års riksdag om behofvet af en förändrad representation, och ansett all bevisning för den nuvar. representationens obrukbarhet uti det skick , hvaruti samhället sig nu befinner, ehuru icke oförändrad sedan år 180g, obehöflig, och antagit såsom grundsats hvad Const.- Utsk. vid 180g års riksdag yttrade om behofvet af rättelse uti denna representation; men, mine herrar!
Utsk. har dervid förbisett hvad 1809 års Const.Utsk. och Ständer noggrannt utredde öfver orsaken hvarför de icke kunde ingå uti uppgörande af något förslag lill representationsförändring.
Desse Ständer funno, att i följd af de olika intressen , som särskilda folkclasser i Riket enl. lagarna ägde i beskattningsväg och jord samt i förhållande lill rättigheten att utöfva yrken, att deltaga i landets försvar, med ett ord, att till dess allas intressen genom lika rättigheter och skyldigheter hunnit jernnäs, någon gagnelig förändring icke kunde införas.
De fastställde grunder för allmänna bevillningens utgörande efler inkomst, de visade, att man bör komma dit i afseende på alla statsbehofvens utgörande , men att sådant icke kan ske på en gång, alt sådant fordrar tid, att sådant Den 24 October f, in. fordrar en speciel pröfning för hvarje särskildt fall, alt det först måste uträknas hvad den ena bör betala, den andra erhålla, för att icke röfva någon vid öfvergången till ett gemensamt för alla lika beskattningssätt; allt detta var ådagalagdt af 1809 års Ständer, men allt detta har nu blifvit förbisedt af Utsk.
Const.Utsk. fann icke några svårigheter att bilda en representation, sedan de olika intressena inom nationen blifvit sammanjeinkade, men att först då frågan blefve med visshet utförbar.
Då följer nf sig sjelft, alt, när raan bestämt den ordinarie bevillning, som till Staten borde utgöras, så att icke endast hvad dertill fordras anvisas, utan derutöfver till näringarnas upphjelpande och extra behof såsom ständig bevillning skulle af R.
St. vid riksdagarna anvisas hvad derutöfver kunde erfordras, likväl alltid att utgå efter inkomst, ingen annan grundsats för utgörande af statsbidrag kommer i fråga att tillämpas.
Då blefve det omöjligt att hvälfva ifrån den ena medborgareclassen på den andra bördor, sorn derigenom skulle komma att trycka den ena lill vinning för den andra.
Då blefve det allas intresse att uti representationen icke komme att deltaga andra än de, som vore kände för att vara de mest rättskaffens och kunnigaste medborgare.
Då blefve ej fråga om allmän valrätt, emedan ingen vore intresserad uti att blifva representant.
Det blefve då ett onus för de mest utmärkta medborgare att åtaga sig detta bestyr, för att besörja nationens deltagande uti lagstiftningen, hvilket bestyr är det vigtigaste inom ett fritt samhälle.
Const.Utsk. och Ständer hade jemväl funnit, att bestämmelserna under sådana förhållanden kunde blifva lätta nog att uppgöra genom öfverlåtelse åt de upplystare classerna i samhället att sig emellan utse de mest förtjente.
Nå väl! med frångående af allt detta har Const.Utsk. nu uti sin första § föreslagit , att valrätt må tillkomma ”hvarje Svensk man, som bekänner sig till christna läran, fyllt tjugoett år, är och fem år varit i Ri ket bosatt och tillhör någon af nedannämnda classer.”
Dessa classer upptaga sedermera ägande- eller åborätt till fastighet i värde af 2Öo r:dr.
Första momentet upptager jemväl dem, som i stad äga eller för embete och tjenst innehafva egendom af minst 5oo r:drs värde.
Man kan således, mine herrar! efter denna vallag, till och med genom en förmögenhet af ett uppskattadt värde till 2Öo r:dr, äga rättighet att deltaga uti val till representanter för nationen.
Jag hade trott, att, lill väljande af representanter för en nation, man ej borde bestämma personer, som vore i beroende af andra; och hade jemväl trott, att man ej heller såsom villkor för att blifva en nationens representant helt simpelt skulle haf va uppnått 21 års ålder, bekänna sig till christna läran och vara ägare af i5o r:drs värde i egendom.
Fräjden och själsförmögenheterna måste vara de främsta villkoren för att kunna deltaga uti val eller kunna väljas; ty en vanfräjdad
Den 24 O c t o ber f. m. eller rå okunnig person bör hvarken kunna välja eller väljas.
Här är en sådan likväl ej utesluten från valrätten, det är blott valbarheten , som är honom fråntagen.
Om man således måste medgifva, att uti en conslitutionel monarki afsigten med folkets deltagande i lagstiftningen och beslutande rätt i tillfälliga beskattningsfi agor genom representanter är behöflig; så måste man ock tillse, all representanterne blifva sitt kall värdige.
Formen är och mäste vara den republikanska styrelseformen, utbildad till sin största möjliga fullkomlighet; man måste då vilja förstå, att det icke meia är fråga om att skilja sig uti olika elementer för att välja representanter, — det blir icke mera personligheten, som skall representeras; ty personligheten har ej mera något att representera, utan det blir samhället, som skall representeras, ty der aro alla lika, och alla äga alt i mån af inkomster betala.
Det är således nödvändigtvis derigenom, sorn förtroendet för den största möjliga redbarheten inträder, i stället för de enskildta intressena.
Oligarkien måste underhålla de särskildta intressena; den kan icke bestå derförutan, men den hafva vi nu frångått; vi äga ej numera i Sverige ett styrande råd ; vi äga en styrande Konung, folkets allmänna omhud inför verldsdomstolen; och vi vilja ej återkomma till de tider af oligarki, hvarifrån vi kunna härleda alla hindren för att erhålla en god lagstiftning, och att nu komma till ett förståndigt beslut i representationsfrågan.
Jag lemnar derhän livad som kan ske vid en blifvande riksdag; men jag har likväl den förtröstan, att R.
St. vid nästa riksdag blifva sammansatte af så förståndiga märi, att de icke skola afskära jnöjligheten för Sverige att fortgå lill en förståndig lagstiftning, hvilket blir omöjligt, om Utsk:s betänk, antages.
Nu vill jag vid 1 §:n, för att dock göra den möjlig till antagande, om man, med förbiseende af grundsatsen , vid nästa riksdag skulle vilja antaga lagen, föreslå den förändring, att ordet "välfräjdad” uti denna § mätte insättas, och jag förmodar alt R. o. Ad. förenar sig om detta ords antagande.
Jag är ej bland dem, sorn anse R.
St. äga rättighet att vid första riksdagen, då Const Utskts grundlagsförslag förekommer, dem afslå.
Grundlagen bjuder, enl. mitt förstånd och förmåga att förstå Svenska språket, just motsatsen , nemi. att R.
St. icke äga en sådan rättighet.
Jag kan således icke yrka afslag på t fjtn, utan inskränker mig till det yrkande, att ordet "välfräjdad” måtte i denna § införas efter ordet "Svensk.” Frih. Hamilton, Hugo:
Då jag i dag uppstår för alt vid den slutliga handläggningen af denna stora fråga deltaga uti Ståndets öfverläggningar, känner jag djupt vigten och värdet af detta ögonblick.
St. skola nu afgöra, huruvida de, med åsidosättande af alla splittringsideer och ståndsintressen, vilja, vid den slutliga behandlingen af Den Octobcr f. m. detta vigtiga ämne, endast hafva för ögonen hvad som kan leda till fosterlandets väl, och för det allmänna bärsta uppoffra hvarje i strid dermed varande åsigt.
Sådana ögonblick, mine herrar! inträffa ej under hvarje generation, sällan under hvarje århundrade, Må då det slägte, under hvilket sådant inträffar, visa sig värdigt sin höga bestämmelse, må det åsidosätta hvarje enskildt intresse och blott se på fäderneslandets bästa!
— Jag har tagit mig friheten alt förutsända denna uppriktiga önskan, emedan jag, i anledn. af ett eller annat här afgifvet yttrande, tror denna önskan ej vara alldeles ur sitt ställe.
Förrän jag ingår i hufvudfrågan, ber jag dernäst alt få med några ord bemöta en anmärkn.
, som vid de allmänna sammankomsterna blifvit i temmeligen stränga ordalag framställd emot den princip, som af mig och mången blifvit vid detta tillfälle hyllad, den nemi., att man vid behandlingen af en för nationen så högvigtig fråga i första rummet bör 'afse hvad som är med något hopp om framgång verkställbart och troligt att kunna för närvar, åstadkommas af det man anser rätt, samt att man icke för en inom idealernes område uppsökt bestämmelse af hvad man anser vara det absolut rätta, och för ett strängt vidhållande häraf, bör uppoffra hela sakens framgång.
Man löper fara att genom ett sådant, måhända alltför stort sträfvande efter conseqvens, nödgas åt ett kommande slägte öfverlemna utförandet af en nyttig och nödig förbättring i samhällsskicket, sorn, genom en klok jemkning emellan det absolut principenliga och del under nuvar. förhållanden möjliga, annars skulle kunna vinnas redan för den samtida generationen.
Då denna åsigt har ledt flera bland RiksSttns ledamöter och deribland äfven mig, så tager jag mig friheten, och tror mig hafva rätt dertill, att förklara, att jag ej kan finna den annat än fullt förenlig med hvad jag ville kalla politisk karakter.
Min politiska tro är, att det är rätt att betjena sig af de lofliga medel, som äro att tillgå, för att derigenom så fort och fullständigt som möjligt uppnå ett gifvet mål, helst när detta måls uppnående är af behofvet så högt påkalladt, som en lämplig förändring i vår representation nu är det.
Jag tror ej, alt man ens äger rättighet till att låta en för fäderneslandet så vigtig sak för närvar. falla, blott för det man ej kan få den alldeles så afgjord, sorn man efter sin egen individuella åsigt skulle anse för det absolut rätta.
Långt ifrån att medgifva , att detta sätt att behandla denna fråga kan förtjena att benämnas såsom sataniskt, som en värd talare vid ett föregående tillfälle behagat yttrycka sig, synes det efter min förmening vara det enda rätta, det enda, som bör leda den, som är kallad att inom representationen med sin röst bidraga til! afgörandet af Statens öden, och endast på detta sätt kan man, sorn Dc n 24 Octo be r f. ra. i43 mig synes, undvika alt förirra sig in på abstractionernes tomma område.
Derpå skulle landet i sanning ej vinna.
I sammanhang härmed tror jag, att man , genoih ett samvetsgrann! användande af de medel, som nu erbjuda sig i och för vinnande af en nyttig reform i vårt representationssätt, bör sträfva att åtminstone komma in på den väg, som leder till detta mål, om ock målet ej kan genast och fullständigt ernås.
För att nu öfvergå till sjelfva saken, så är del väl sannt, att jag vid de allmänna sammankomsterna har uttalat min opinion i ämnet; men då dels liera anmörkntr sedan blifvit deremot gjorda, dels åtskilliga nya förslag sedermera äro afgifna, så har jag trott det vara min pligt att ännu en gång söka redogöra för de grunder, på hvilka jag trott att man kunde uppbygga ett förslag till representationens förenkling och ombildning, och anhåller jag derföre om
Ståndets benägna öfverseende för det jag ånyo upptager dess tid med en utveckling deraf.
Under de allmänna sammankomsterna har jag redan fritt uttalat min öfvertygelse, alt på allmänna val, sådana som Utsk. dem föreslagit, eller till och med hvilken modification som helst, ej någon varaktig grund till en ny och bättre representation kan hos oss uppföras.
Skälet dertill ligger, enl. min tanke, just deruti, att dessa allmänna val vid sin tillämpning visa sig äga ett grundfel, hvilket af en fräjdad talare blifvit vid samma tillfälle utveckladt, nemi. att de i sjelfva verket aldrig kunna sättas i verket, med iakttagande af fullkomlig rättvisa.
Då man nemi. ej vill grunda förbättringarna i landets representation på förut bestämda och kända förhållanden, ulan, liksom 1789 och 1793 års lagstiftare i Frankrike, tror sig böra åstadkomma dem endast efter den strängt rationella principen och anse den såsom den enda rälta utgångspunkten; så kauman icke neka, att hvarje samhällsmedlen har något, om än aldrig så litet intresse att bevaka, och att han i följd deraf rättvisligen bör åtnjuta den honom tillkommande rättigheten att deltaga uti valet lill representanter.
I sträng conseqvens utvecklad, leder denna princip till fattighjonets , till fångens •— framför allt till qvinnans deltagande i statsbestyren.
Detta har dock, af skäl,_ som här vore öfverflödigt att utveckla, i alla länder befunnits ogörligt i verkligheten, och har man derföre måst taga sin tillflykt till en i sjelfva verket orättvis skilnad emellan de mera bemedlade och de mindre bemedlade medlemmarna i samhället, och uppställt en s. k. valcensus, till sin natur alltid godtycklig.
Man syndar då genast ifrån ”början mot den strängt rationella princip, ifrån hvilken man trodde sig kunna utgå, och denna orättvisa innebär eli i framtiden säkert groende frö till missnöje och oroligheter, ett frö, hvilket år efter år, slägte efter slägte, allt mera växer till och utvecklar sig, och slutligen måste leda till sönderbrytande skakningar i samhället »44 Den 24 Octobcr f. m. från de mindre gynnade folkclassernas sida.
Dessa taga då väl ut sin ratt, men nationen förlorar derigenom allt mer och mer den garanti, som den å andra sidan måste hafva för sitt bestånd och bevarandet af sin värdighet; ty ju mera valen, och, genom dem, inflytandet på Statens öden faller inom den råa massans område, ju mera komma låga passioner att dervid göra sig gällande, ju mindre äger nationen förhoppning alt representeras af dugligheten, talangerna och de upphöjda karaktererna.
Genom den inverkan på och corruption vid valen, som de förmögnare samhällsclasserne då se sig tvungne att utöfva, om de ej vilja se sig alldeles uteslutna derifrån, uppstår en demoralisation, som med snabba steg måste föra ett sådant folk till branten af sitt förderf.
Är den reform, som hos oss önskas, af en sådan art, att den fordrar en förändring, så sönderbrytande af hela samhället?