Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill nu icke, efter föredragningen för det närvande endast gäller 12:te, 13:de, 14:de och 15:de §§:ne, ingå i någon närmare utredning af den arbetsordning Utsk. upgjorl, men genast vid första ögonkastet finnes klart att för att åstadkomma en bättre arbetsordning, var del nödigt att bestämma antalet af Ståndens ledamöter.
Utsk. ansåg derjemte att, då man endast ville göra förbättringar i det nuvarande, men icke uphäfva detsamma, och då Stånden för det närvar:de eger lika rätt inom representationen, och man ville sammanföra Stånden till gemensamma öfverläggningar, borde man, göra dem lika talrika.
Men äfven om Stånden icke behöft vara lika talrika, så är det dock gifvet, att man för de gemensamma öfverläggningarna mäste bafva ett bestämdt sifferantal för Ståndens ledamöter, emedan i annat fall det ena Ståndets rätt kunde blifva för nära trädd genom en obestämd talrikhet hos ett annat Stånd.
Det blef således nödvändigt att äfven för R. o. Ad. bestämma en viss siffra, åtminstone i och för öfverläggningarna med de öfriga Stånden.
Sä snart del är nödvändigt att få en bestämd siffra, är det omöjligt alt bibehålla sjelfskrifvenhelen.
Det lät sig således icke göra alt i och för öfverlåggningarna med de öfriga Stånden bibehålla sjelfskrifvenhelen för R. o. Ad.
Huruvida äter R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet bör bibehållas i och för öfverläggningarne inom Ståndet, derom kan åtskilligt sägas.
Jag anser likväl denna sista fråga vara för förslaget af sekundär vigt, hvarföre jag icke nu vill med densammas utredande uptaga R. o. Ad:s lid, men förbehåller mig att när vi komma till de gemensamma tankar, som i delta hänseende blifvit föreslagna, få närmare söka utreda denna del af frågan.
I afseende på sjelfva sättet för upställningen, har mot Ulsk:s förslag åtskilliga anmärkmr blifvit gjorda.
Man har sålunda sagt bland annat, att valordningar borde på förhand varit bestämda.
För min del tror jag icke att det varit så nödigt.
Jag tror nemi., alt i grundlagen icke bör inflyta mer än hvad som nödvändigt är.
I grundlagarna bör finnas allt som är af den djupt ingripande konstitutiva vigt, att det samma bör skyddas af de former, som för grundlags stiftande äro föreskrifne.
Men att i grundlag intaga hvad som icke är af djupare vigt, har flera olägenheter med sig.
Bland annat medför det 2:ne olägenheter, den ena, att genom den trögare formen för grundlagsförändringar, blir det också svårare att i dessa mindre konstitutivt vigtiga frågor följa med tidens fordringar och rätta dem efter de olika förhållanderna, och den andra, som är en vida större olägenhet, att dä dessa mindre vigliga frågor i alla fall emellanåt måste förändras, blir det sålunda nödvändigt att ofta lappa och ändra på grundlagen, hvarigenom Ständerna och nationen i allmänhet får en vana att icke betrakta grundlagsändringar såsom någon särdeles märkvärdig eller vigtig åtgärd, i st. f. alt såsom det är i Norrige, grundlagen 222 Den 27 Maj e. m. anses nästan såsom ett heligt ting, vid hvilket man icke utan nödtvång vill röra.
Det finnes äfven ett annat skål hvarföre dessa Ståndens valordningar icke behöfva i grundlagen intagas, det nemi. att de f. n. icke finnas der för de tre första Stånden, och då förslaget afser att förbättra den nuvarande grundlagen, så har det äfven i detta afseende följt sin grundsats.
Enl. nuvarande grundlag bestämmer nemi. R. o.
Ad. med Konungens sanktion om Ridd.Ordn.; Stiftenas presterskap ordnar sina val utan någon sanktionsrätt för Konungen; hvarje stad bestämmer med Konungens sanktion sjelf sättet och formen för sina val; endast BondeSks valordning finnes i grundlagen inlagen, hvaremot förslaget innehåller det mera betryggande stadgandet att valordningarne för alla Stånden upgöras af Stånden med Konungens sanktion.
Nu hafva emedlertid åtskilliga ledamöter sagt, alt om de icke på förhand få veta huru valordningarne skulle blifva beskaffade, så vilja de icke veta af hela förslaget.
Denna anmärkn. kommer likväl för tidigt ty det beror ju på majoriteten vid nästa riksdag ifall förslaget antages till hvilande, att säga, vi vilja först afgöra förslaget och derefter valordningarne eller ock, först valordningarne och derefter förslaget, så att äfven för dem, sora hafva ofvannämnde betänklighet, torde den likväl icke böra förhindra ett hvilande af förslaget, emedan de i alla fall kunna få sin mening gällande vid nästa riksdag.
Man har såsom en ofullständighet ytterligare anfört, att i 13 § icke finnes något, som motsvarar det stadgande som i sista mom. af 14:de § införts nemi.: ”Den, som enl. §§ 12 och 13 valrätt eger, vare ej berättigad att uti val enl. denna § deltaga”.
Jag ber att i detta afseende få återföra i Hrr:nes minne alt något sådant förbud f. n. icke finnes mellan R. o. Ad. och PresteSt., till följd hvaraf äfven Prester sitta på Riddarhuset och Adelsmän i PresteSt.
Utsk. har derföre trott att detta förhållande icke behöfde i den nya grundlagen förändras.
Man har ytterligare klandrat ordställningen i l:sta mom. af 14:de §, der det heter: ”idkare af borgerlig näring, handel, fabrik, handtverk, eller annat lill borgerliga näringar räknadt yrke”.
Enl. mitt förmenande innehåller denna ordställning intet annat än att idkare af alla näringar och yrken, hvilka enl. de allmänna författningarna räknas till borgerlig näring, ega valrätt.
Man har slutligen ansett att uttrycket: ”allmogen”, skulle vara otydligt.
Afven i detta afseende ber jag att få hänvisa till nuvarande grundlag, der det äfven heter, ”allmogen”.
Jag har alldrig hört att man misstagit sig på det ordet.
Hvad allmogen betyder är dessutom i §.n sedermera definieradt.
Det slår nemi.: ”till riksdagsmän af BondeSt. välje allmogen inom sig hemmansägare hvilka inom något af de uti valet deltagande härader boende och besutne äro och ej till annat RiksStånd höra”.
Således finnes definitionen i sjelfva §:n, och Utsk. ansåg lämpligast att såvidt möjligt är följa den gamla grundlagens såväl innehåll som ordalydelse då någon olägenhet deraf icke härflöte och förändring derföre i ett eller annat afseende vore af nöden.
Den 27 Maj e. m.
Då de olika gemensamma tankar, som föreslagits komma under ompröfning, blir det tillfälle att närmare yttra sig öfver hvarje serskilt punkt, hvarföre jag nu inskränker mig till det hittills af mig anförda.
En fråga önskar jag dock att ännu få uptaga.
Man har nemi. under f. m:s öfverläggning omtalat det lugn, som f. n. råder inom sinnena och deraf dragit liera olika slutsatser.
Afven jag önskade af delta förhållande fä draga en slutsats, och den vore, alt man borde draga nylla af detta lugn för utförande af hvad som i lagstiftningsväg kan och bör utföras, ty, för att begagna en liknelse, icke lärer en omtänksam skeppsbesättning vänta på stormen för att då laga sina segel.
Jag skall för min del icke länge uptaga Ståndets lid för att yttra mig i sjelfva frågan, emedan jag har funnit mig af hvad såväl Gr.
Hamilton som Frih.
Sprengtporten yttrat förekommen i de åsigter jag i denna fråga hyser, och den öfvertygelse de hafva uttalat motsvara fullkomligt hvad jag skulle vilja säga.
Jag vill blott fästa mig vid, eller söka reda några betänkligheter, som i afseende på de under öfverläggning varande §§ framställt sig för mig.
Deribland har i första rummet jag lika med ålskillige talare funnit all det varit önskvärdt, om de större jordegarne, hvilka kunnat i afseende på deras samhällsställning med skäl anses hafva bordt finna rum bland K. o. Ad. under riksdagarna, hade efter detta förslag der funnit en plats, men då jag besinnar, att genom stadgandet i slutet af 14:de §:n är föreskrifvet, alt de, som på grund af stadgandet i 12:te och 13:de §§:ne ega valrätt, icke kunna utöfva den inom BorgareSt. t. ex., så linner jag för min del att det endast är vilkoret att innehafva Kongl, fullmakt, som erfordras för större jordegare, för alt ega representationsrätt inom Adeln.
Jag finner vidare all en slör del af de större jordegarne sålunda, till följd af innehafvandet utaf sådana bestämmelser äro i tillfälle alt vinna plats inom R. o. Ad., och derföre har min betänklighet i detta afseende vikit.
Hvad sora vidare för mig utgjort en betänklighet, är en stor del af embetsmännens uteslutande.
Jag har för min del aldrig varit af den öfvertygelse att embetsmännen såsom sådana borde hafva plats inom representationen, eller att det lämpligen kunde vara enda rättigheten hvarpå representationsrätt skulle stödja sig.
Det är deremot kändt, att under flera år den öfvertygelse sökt utarbeta sig, att det vore en rätt, som Statens embetsmän kunde fordra.
Jag har likväl under diskussionen i dag funnit så stora skäl bland annat anförda af Hr Bråkenhjelm, mot ett sådant medgifvande, att jag funnit mitt samvete fullkomligen lättadt från den bördan.
Jag vill nu uptaga den hufvudsakligaste anraärkn., som blifvit gjord mot det nya förslaget, och det är nemi. den förkärlek, som hyses för Adelns sjelfskrifvenhet i sin vidsträcktaste form.
Medgifvas måste att om R. o. Ad. afslår denna sjelfskrifvenhet, så frångår densamma en ganska väsendtlig fördel, men den bibehöll likväl en företrädesrätt, som under diskussionen ej omnämnts, den nemi., att utan någon annan 224 Den 27 Maj e. m. qvalifikation än den att vara född Adelsman, vara valberättigad och valbar, då deremot hvilken annan medborgare som helst måste för alt utöfva representationskallel innehafva någon bestämd kategori.
För valrätt och valbarhet inom PresleSt. måste man ega rätt lill presterlig befordran, för representationsrätt inom BorgareSt. måste borgerligt yrke idkas eller andra bestämda qvalifikationer innehafvas och inom BondeSt. kan blott jordegande män välja och representera,hvaremot Adelsmannen såsom nämndtär,skulle ega rätt att välja och väljas utan att hafva annan qvalifikation än födseln.
Beträffande bevarandet af sjelfskrifvenheten, har här blifvit framstäldt åtskilliga förslag och ett af Gr.
Mörner, som jag gerna ville godkänna, så vidt jag kunde tro all denna åsigt gillades af de öfriga Stånden.
Men vi böra besinna, ali då frågan är om att rädda Statsformen, och betrygga Statens bestånd för framtiden i möjligaste måtto, så måste man icke fästa sig vid de mindre väsendtliga omständigheterna, och som sådan anser jag denna modifikation som jag eljest skulle vilja understödja.
Det är nemi. troligt att hos de öfriga Stånden, när en gång frågan kommer till diskussion och stadfästelse, det skulle komma att väcka motstånd, om R. o. Ad. vid detta beslut ville inlägga stadgandet att R. o. Ad. skulle i massa kunna, på sätt hittills skett, deltaga i vissa riksdagsmannabestyr.
Det är för mig ett skäl att icke understödja denna modifikation, utan att hålla mig till hvad Utsk. i delta afseende, i fråga om R. o.
Ad:s representationsrätt, föreslagit.
Jag får dessutom, hvad saken i öfrigt beträffar, uttrycka den öfvertygelse, att jag icke upskattar denna sjelfskrifvenhet så högt som många af R. o. Ad:s ledamöter göra det.
Jag hyser tvertom den öfvertygelse att om, när år 1828 frågan först väcktes om R. o.
Ad:s representerande genom val, den åsigt, som då af några få ledamöter uttalades, hade vunnit bifall af R. o. Ad., skulle alla de strider, vådor och svårigheter som sedan dess uppkommit, aldrig kommit i fråga.
Om R. o. Ad. hade valt ledamöter, som vetat uprälthålla Ståndets anseende, så hade måhända alla dessa mer eller mindre oformliga representationsförslag aldrig kommit i fråga.
Det stora antalet ledamöter, som man upskattat såsom betryggande, kan lika väl innebära stora vådor.
Det vore icke otänkbart, då, som man vet, fullmakter lätt nog kunna erhållas, denna utväg af en eller annan om R. o. Ad:s anseende mindre mån person begagnades vid tillfälle af någon politisk kris och det kunde då hända att Riddarhuset ej i allo komme att förete den hållning man vant sig att der finna.
Jag hemställer till hvar och en af eder Mine Hrr, som bevistat riksdagarna, om här icke upträdt en och annan person, som vi bade skattat oss lyckliga om vi kunuat blifva honom qvitt, och jag påstår att någongång en enda person varit tillräcklig för att göra Riddarhuset mindre trefligl.
Det ligger således i sjelfskrifvenheten lika många betänkligheter mot som för.
Man har sagt och dervid sökt öfvertyga R. o.
Ad., att genom afsägandet af sin sjelfskrifvenhet, R. o. Ad. icke har någon företrädesrättighet qvar; att R. o. Ad. befinner * sig Den 27 Maj e. m. 225 sig, såsom en talare yttrade sig, precist i samma ställning som den lägsta handtverkare.
Delta är likväl icke förhållandet.
Jag har här i min hand quinquennii-tabellerna för t. o. m. 1845, hvilka utvisa alt R. o. Ad. utgjorde, inberäknadt ogifta personer öfver 15 års ålder, tillsammans 3,640 personer.
Om jag nu drager derifrån 640 personer, som väl icke är för mycket för personer mellan 15 och 25 års ålder och andre personer, som icke äro qvalificerade att få utöfva rösträtt, så återstå 3000 personer, hvilka bland sig skola utvälja 60 representanter, sålunda för hvar 50:de person en representant.
Betraktar man de öfriga RiksSbn, så linner man att PresteSt. inom ofvannämnde ålder utgör 13,000 hvartill efter förslaget komrae skollärarne, samt att BorgareSt., förut många gånger talrikare än Adeln, ändock bland sig får inrymma en mängd medborgare, och likväl erhålla desse klasser ej stort flere representanter än Adeln.
I afseende å BondeSt:s talrikhet är all jemförelse onödig.
När nu 3000 personer tillsätta en femtedel af representationen, kan man väl säga att R. o. Ad. icke har några företrädesrättigheter qvar.
Jag anser dem vara så stora, att jag för min del önskar del R. o. Ad. alltid må få bibehålla dem, lill eget och samhällets bästa.
På dessa skäl och de öfriga, som af dem, hvilka understöd! förslaget, blifvit anförda, tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag i 12:te, 13:de, 14:de och 15:de §§:oe sådana de nu lyda. O . n Hr Akerman, Fredrik:
Jag ber att ytterligare fa yttra några ord i anledn. af de anmärknrr, som gjorts sedan jag sist hade ordet.
Jag instämmer med flere talare derutinnan, att nian för all komma lill ett bättre med tiden, bör nedsätta sina anspråk för ögonblicket och således antaga hvad som leder framåt.
Jag skulle kunna dertill vara böjd, såvida det vore mig möjligt att uptäcka, att det som föreslås utgör eli sleg framåt.
Jag ber alt i della fall få åberopa hvad jag på f. m. yttrade, eller att så länge fördelningen på 4 kamrar fortfarande egde rum, samma anledn:r till
Ståndens split skulle fortfara såsom nu är förhållandet, och att dessa icke skulle förminskas derigenom, att vi sammanträdde i en gemensam församling, som kallas Riksnämnd, när denne nämnds ledamöter hafva rättighet sig förbehållen att gå tillbaka till sina kamrar och der ånyo öfverlägga och serskilt besluta.
Vi hafva redan erfarenhet i våra nuvarande Ulsk. af elt sådant sammanträdande utaf Ståndens serskilda elementer.
Hvar och en som arbetat i Utsk. har säkerligen lika med mig erfarenhet derom, att merendels der går ganska vänligt till, och man synes hafva öfvertygat hvarandra under diskussionen, men när det kommer till omröstning, så ser man att Stånden äro oense, och att sådant äfven är förhållandet sedan öfver ärendet efter förnyad handläggning inom Stånden skall i sammansatt Utsk. röstas.
Detta är en anledn., äfvensom att då man ville inrymma de orepresenterade, man icke gjorde del fullständigt ulan på ett sätt, hvarigenom, efter min öfvertygelse det i en ärftlig monarki 7 H. 15 226 Den 27 Maj e. m. mest nödvändiga element, eller Adeln skulle tillintetgöras.
Detta har tillsammans utgjort anlednm, hvarföre jag ansåg att detta förslag icke innefattade ett steg framåt.
Den siste värde talaren har yttrat att Adelns medlemmar utgjorde 3000 personer, efter afdrag af dem, som äro under 25 år och icke hafva qvalifikation för att kunna representera eller sälta fullmäktige för sig.
Jag förmodar alt den värde lalaren dermed menade både män och qvinnor.
Den värde talaren säger vidare att då 3000 personer ega rättighet att tillsätta 60 representanter, så skulle hvar 15:de komma i fråga att blifva representant.
Jag skulle eljest vilja anmärka att det vore hvar 150:de.
Men jag fäster mig mindre vid den andel i representationen, som R. o.
Ad. skulle bekomma, hvilken efter nuvartde förslag vore en femtedel, eller j}0:delar, ty jag är fullt öfvertygad alt om valrätten gjordes allmän, skulle R. o. Ad. såsom innehafvare af mera än !-:del af jorden, såsom innehafvare af största delen utaf bergsrörelsen, såsom innehafvare af en mängd embeten, under alla förhållanden komma att intaga ^:del af representationen, hur den än sammansättes.
Derföre anser jag att det företräde, som man genom detta förslag anser sig hafva beredt åt Adeln, om man upskattar dess värde, är ingenting annat än hvad som under andra förhållanden äfven skulle ega rum.
En talare på f. m. har sagt, att jag skulle hafva yttrat, det jag önskade bilda en öfre kammare, beslående endast af Adelsmän.
Så har jag icke yttrat mig, ulan har uttalat den åsigt, alt Adeln bör ega företräde i visst fall.
I händelse man ville bibehålla
Adeln såsom politiskt element, skulle det tilikännagifvas derigenom, att Adeln tillförsäkrades en viss andel af öfre kammaren, ingalunda hela öfre kammaren.
Samme värde talare sade sig vara ense med mig deruti, alt Adeln vore eli nödvändigt element tili ett ärftligt monarkiskt samhälle, men sade han, de företräden, som Adeln skulle hafva, borde icke lemnäs inom utan utom representationen.
Jag hemställer hvaruti dessa företräden skulle bestå?
Icke kan det vara i blotta namnet allena, ty då skulle isynnerhet de komma alt korta som ega borgerliga namn, och icke heller kan det bestå deruti, att man sätter åtskilliga vaekra figurer i sill sigill, hvilket hvar och en kan göra om lian så för godt finner.
Jag nämnde på f. m. att del enda företräde eller egenhet, som nu eger rum för Adeln, är att den dömmes i vissa fall af Hofrätt.
Jag nämnde äfven att detta icke gerna kan anses för ett företräde och många anse det för ett onus.
Sålunda vet jag icke huru man i ett samhälle skulle kunna tillförsäkra Adeln om några företräden, såvida icke del skulle ske med afseende på representationens bildning.
Detta finner också jag för min del vara det enda rätta och hos oss det mest naturliga, efter det är uråldrigt.
Man har, t afseende på min anmärkn. om de embetsman, som voro uteslutna, sagt alt embelsmäunen hade ingen rätt alt blifva representerade, och jag medgifver detta helt och hållet såsom sats, ty då man föreställer sig ett konstitutionell samhälle med tvenne Statsmakter, Konung och representation, så höra embetsmännen snatare Den 27 Maj e. ra. 227 till den förra än lill den sednare Statsmakten, men säger jag, embetsmännen hafva visserligen ingen rätt, men representationen har behof af dem, för meddelandet af uplysningar, och de kunna gagna genom sin vetenskapliga bildning och praktiska erfarenhet.
Detta är anledntn hvarföre representationen bör söka alt få dem bland sig.
En talare har yttrat, att man är rädd för jurister, serdeles t de andra Stånden.
Jurister är ett allmänt ord, som beklagligen i sednare tider och i andra länder, icke fått någon serdeles reputation.
Jag yttrade mig likväl icke så, utan jag talade om sådana aktade personer, som t. ex. Häradshtne äro.
Jag tror att den sora känner förhållandena i landet, skall hafva funnit att den större mängden af landets innevånare icke är rädd för dessa personer, ulan tvertom, ali vid hvarje tillfälle, då behof om råd och hjelp t ett eller annat afseende upkommer, deras förtroende tages i anspråk och ali man med ganska mycken begärlighet vänder sig till dem.
Jag fäster mig icke vid en jargon under riksdagen, då opinionerna vexla alltid efter stundens ingifvelse.
Det verkliga är, att de åtnjuta ett ganska stort förtroende hos folket.
Således anser jag all man icke bör antaga något representationsförslag deri man icke vill tillförsäkra dessa elemenler en plats.
Jag inser nogsamt af den gång som diskussionen tagit i denna fråga, att hvarje bemödande skall blifva fruktlöst att söka bibehålla den rättighet, som med R. o. Ad:s representantkall är förenad, nemi. sjelfskrifvenheten, samt all R. o. Ad:s majoritet skall skänka sitt bifall lill del förslag, som af Coust.Clsk. blifvit framlagdt, men del skall likväl icke hindra mig att, efter den ringa förmåga jag besitter, söka försvara just denna grund hvarpå R. o. Ad:s bestånd både hvilar oell kommer att hvila, den grund, sora visat att Adeln kunnat genom sekler motstå konungamaktens påtryckningar när sådana egt rum, motstå folkmaktens påtryckning, då en sådan inträffat.
Lagerbjelke har, såsom Ulsk:s ordf., gjort reda lör de grunder från hvilka Disk. utgått vid upställandel af detta förslag.
Hr Gr:n har dervid nämnt att det gifves 2:ne vägar på hvilka man kan gå och antaga såsom grund för upgörandet af förlager i detta hänseende, nemi. den ena, helt och hållet på rationel grund, oberoende af bestående förhållanden, och den andra, genom förändringens tillvägabringande på de grunder som redan i samhällets representation äro antagne.
I auledn. af denna förklaring å Hr Grins sida, tillåter jag mig fråga, huru har Coust.- Utsk. då byggt på en redan gällande grund, när [Ilsk. borttagit just det enda vilkoret för R. o. Ad:s representationsrätt?
Den, som något läst riksdagshistorien, den som känner sältet huru R. o. Ad. såsom RiksSlånd upkoramit, den, som käDner detta Stånds verksamhet under riksdagarna, han skall icke kunna förvägra Adeln del vitsordet, ali sjelfskrifvenheten har utgjort just det element, hvarigenom Adeln blifvit satt i tillfälle alt kunna såsom skett ulla* - 228 Den 27 Maj e. m. öfva sina befallningar såsom represenlanter.
Nu harman i stället velat utbyta denna så vigtiga grund för Adelns tillvaro mot en annan, som, efter min öfvertygelse, alls icke eger det ringaste stöd för sig, hvarken i allmänna rättsbegreppet eller i föreställningssättet.
Man säger, att för R. o. Ad. qvarstår i allt fall en väsendtlig rättighet, beslående derutinnan, alt man på grund af börden kan både välja och väljas.
Ja, visserligen är så förhållandet för ögonblicket, men hvarje valrätt till representant i ett samhälle, måste ovilkorligen, så säger mig åtminstone rättsbegreppet, grunda sig på någon viss ärfd eller förvärfd samhällsställning.
Jag frågar författarne till Const.Ulskts förslag, är börden en samhällsställning?
Den som icke bar t. ex. något embete i Staten, den som icke har någon egendom för hvilken han skall föra talan, och den som icke ådagalagt hvarken skicklighet eller kunskaper i någon samhällsgren, hvad har den väl för rättighet att representera?
Kan en sådan persons samhällsställning betraktas annorlunda än den, som man ser de personer ega, hvilka understundom gå för hvars mans dörr och begära sitt bröd, såsom beklagligtvis händelsen någon gång torde vara med åtskilliga af detta Stånds ledamöter.
När således endast samhällsställningen medför valrätt och representationsrätt på grund af val, hur vill man då ali valrätten skall endast kunna försvaras pä grund af börd?
Det är en rättighet man behåller, hvilken icke skall behöfva mer äu några års tillvaro för att vid minsta vidrörande försvinna.
Hr Gr:n har vidare till försvar för det Const.Ulskts förslag, hvarigenom en stor del af embets-och tjenslemänneu inom Staten blifvit från all representationsrätt uteslutna, förklarat, att tankarne voro delade om huruvida tjenstemän nen böra vara berättigade till representationsrätt eller icke.
Hr Gr:n fått denna underrättelse känner jag icke, men så vidt jag kunnat inhemta under samtal med många utom representationen stående samhälls-medlemmar, har jag trott mig finna, alt långt ifrån att tankarne varit delade om representerade tjenstemäns rättighet att inträda i representationen, tvärtom icke mer än en mening derom varit gällande, hvilken mening också synes vara ganska natur lig, enär, såsom Hr Akerman rätteligen anmätkt, och deri jag till alla delar med honom instämmer, tjenstemannakorpsen inom sig innesluter kunskaper, skicklighet och praktisk erfarenhet, med ett ord alla sådana egenskaper, som göra tjenslemänneu lämplige att vara medlemmar af representationen.