Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Björnstjerna har sagt, att man icke bör förtrycka någons åsigt, och detta är naturligtvis ej heller min afsigt; men, då ett ärende är föredraget, dess beskaffenhet är så enkel och lättfattlig, som nu är händelsen, och hvar och en eger att deröfver yttra sig, motionären, sjelf närv:de, deri inbegripen, kan jag icke finna, att någons mening behöfver blifva förtryckt.
Hvad jag åsyftar, är endast, att nu vinna samma resultat, som, i händelse remiss å motionen beviljas, skulle efter all sannolikhet uppnås ett par veckor härefter, och på en omväg, hvilken tager tid och trycksvärta m. m. i anspråk, utan emotsvarig förmån å någon sida.
Jag skulle helst önska, att Hr Fitinghoff sjelf återtoge sin motion; men, om det icke af honom finnes lämpligt, R. o. Ad. då, så godt först som sist, afgjorde ärendet och detsamma nu förvägrade sitt bifall.
Hr Fitinghoff; Då motionen en gång är väckt, anhåller jag, att den mätte blifva remitterad till Riddarh.-Utsk:t.
Hr von Knorring, Oscar; Då den förste af de talare, som här uppträdt och påyrkat remiss af motionen, medgifvit, att den är mindre lämplig, synes mig, att konklusionen bör blifva den, hvartill Frih. Cederström kommit.
Jag vill icke undertrycka någons mening, men jag tycker, att den värde motionären nu genast skulle kunna bevisa nyttan och lämpligheten af motionen.
Då R. o. Ad. på förband vet, att en motion kommer att afstyrkas af det Utsk., till hvilket den bör remitteras, hemställer jag, huruvida det icke vore bättre, att Ståndet genast afsloge den, än att den återkomme jemte ett Utskotts-Betänk., stiliseradt såsom det, hvilket, i ani. af en utaf min granne här på bänken väckt motion, nyligen inkommit från Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t.
Jag yrkar, att motionen genast måtte afslås och anhåller om propos. derå.
Det förefaller mig visserligen, att denna motion är något förtidigt väckt för att den skulle hafva någon betydelse, men jag vill dock icke yttra mig om sjelfva motionens lämplighet.
Jag har endast velat tillkännagifva min åsigt vara den, att Ståndet icke bör vägra remiss å en motion, såvida den icke innehåller något af den betänkliga art, att remiss derföre bör förvägras.
Då detta icke är förhållandet med den ifrågavide motionen, får jag för min del anhålla, att den måtte blifva remitterad till Riddar!).-Utsk:t.
Den 22 December.
515 Hr von Koch, Nils Samuel:
Jag vill icke inlåta mig i sjelfva saken, utan endast yttra mig om frågan att vägra remiss, och instämmer i detta afseende med Frih. Tersmeden.
Jag vägrar icke gerna remiss på eri motion, såvida den icke är af sådan art, att man har full anledning att mot den på förhand afgifva en opinionsyttring; men sådana opinionsyttringar bör man icke gifva utom i särdeles eklatanta fall, ty, vägrar man remiss eller börjar göra det, kommer man dertill, att man nödgas bedöma en sak, om hvilken man icke tagit tillräcklig kännedom.
Jag har icke läst motionen och jag förmodar, att många med mig befinna sig i samma kategori.
Det är alltid bäst, att i en så talrik församling som R. o. Ad. öfverlemna frågorna till Utsk., lör att af dem behandlas och utredas; de flesta ledamöterna af R. o. Ad. hafva sannolikt väntat, att det skulle blifva förhållandet äfven med denna motion och icke trott, att densammas öde skulle blifva afgjordt just vid remissen.
Riddarh.-Utsk:ts Ordförande har företagit sig att å Utsk:ts vägnar här förklara, att motionen inom Utsk:t sannolikt komme att afstvrkas; jag är litet rädd för sådan magtfullkomlighet hos Utsk:ns Ordförande, och skulle äfven af denna anledning icke vilja vägra remiss å denna motion.
Jag anhåller endast alt få fästa R. o.
Ad:ns uppmärksamhet derpå, att Hr v. Koch misstagit sig, då han sagt, att Gr.
Oxenstjerna här uppträdt å Riddar!).-Utsk:ts vägnar.
Om jag fattade Gr.
Oxenstjernas yttrande rätt, tillkännagaf han dermed endast hvad han visste vara de flesta Utskotts-ledamöternas åsigt om ifrågav:de motion, men han uppträdde dervid icke å Utsk:ts vägnar.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels afslag å den ifrågav.de motionen och dels remiss deraf till Riddarh.-lltsk:t, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på afslag å motionen, dervid svarades många ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på densammas remitterande till Riddarh.-Utsk:t, då svaren utföilo med många ja, blandade med nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig hafva funnit ja öfvervägande.
Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomne Mern. och Betänkm, nemi. från Konstitutions-Utskottet:
N:o 6, med bestämmande till hvilket Utsk. åtskilliga till Banko-Utsk:t remitterade, men derifrån återlemnade motioner böra förvisas; 516 Den 30 December.
Lag-Utskottet: N:o 13, i ani. af dels K. M:ts Nåd.
St:r om antagande af en författning ang:de arfsrätt för oäkta barn, dels ock enskild motion i samma ämne; Allm.
N:o 11, i ani. af väckt förslag om inrättande af ett universitet i hufvustaden; N:o 12, i ani. af väckt förslag om upphörande af de s. k. prebende-pastora ten; N:o 13, i ani. af väckt motion om kronofogde-tjensternas indragning; N:o 14, i anledning af väckt motion om rätt till ersättning för flyttning af hus, som stå på mindre än 100 alnars afstånd från jernväg; N:o 15, i ani. af väckt motion om förbättrad hägnad utmed statens jernvägar. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m.
Lördagen den 30 December 1865.
Justerades 6 prot.-utdrag för den 22 dennes och prot:t för den 29 sisth November.
Piper, Charles Emil, inlemnadt mern. af följ:de innehåll:
Då jag, med anledning af sjukdom inom min familj, icke kan för den närmaste tiden återvända till Stockholm och riksdagen, nödgas jag afsäga mig den plats i Stats-Utsk:t, hvartill Den 30 December.
Ståndets förtroende behagat kalla mig, men anhåller vördsamt att vid min riksdagsmannarätt få vara bibehållen.
Vidare upplästes ett af Frih.
Leijonhufvud, Broder Abraham, ingifvet mern., som lydde sålunda:
Vördsamt får jag afsäga mig den plats som Suppleant i Stats-Utsk:t., hvartill jag af Hrr Elektorer vid deras sednaste val blifvit utsedd.
Härefter anmodade Hr Gr. o. Landtm. R. o. Adms Hrr Elektorer att sammanträda för val af en ledamot i Stats-Utsk:t efter Gr.
Piper, och en Suppleant i samma Utskott efter Frill.
Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Konst.-Utsk:ts den 20 och 22 dennes bordlagde Mern.
N:o 4, med anmälan om Riks-St:ns beslut ang:de det hvilande förslaget till ny Riksdags-Ordning m. m.
Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 20 och 22 dennes på bordet lagda Betänk.
Enligt vår Svenska lag har det hittills endast varit skyldskap, som berättigat till arf, men om detta förslag antoges, skulle man helt och hållet frångå denna princip och blodsbandet icke längre utgöra grunden för arfsrätt, Om det ock kan vara rättvist och billigt att den efterlefvande maken får taga arf efter den döda, så kan det dock icke vara billigt att detta arf sedermera öfvergår till dennes arfvingar.
Jag anser vidare ur rättvisans synpunkt, att såväl staten som kommunen äro närmare berättigade till ifrågav:de slag af arf än den efterlefvande maken.
Emellertid torde det vara ett så ytterst sällsynt fall att en person, som icke eger arfvingar, underlåter att upprätta testamente öfver sin qvarlåtenskap, att något särskildt lagstadgande för slika undantagsfall icke torde vara af behofvet påkalladt.
På dessa grunder anhåller jag om afslag å Betänk:t.
Som jag icke finnér någon af Lag-lTtsk:ts majoritet närv:de, anhåller jag att få yttra några ord i denna fråga.
Till en början får jag instämma med den siste värde talaren deruti att det är ett fall, som högst sällan inträffar och för hvilket man således icke skulle behöfva uppsätta något särskildt lagstadgande.
Men det inträffar dock stundom att en person, 518 Den 30 December. sorn icke har arfvingar, försummar att uppgöra testamente, och detta kommer sannolikt att inträffa oftare hädanefter än hittills i följd af befolkningens förökning och större rörlighet.
Detta är dock saker, om hvilka man kan hysa olika tanke.
Armfelts afgifna reservation tyckes icke stå i riktigt sammanhang med hvad han nu anfört.
Dock tror jag att, om man vill lemna efterlefvande maka endast besittningsrätt på lifstid, så är nästan intet vunnet.
Jag har endast velat nämna dessa ord, utan att derföre framställa något bestämdt yrkande.
Armfelt: 1 den siste värde talarens yttrade finnas ett pär ord, som jag måste upptaga till besvarande.
Han säger nemi., att min reservation går ut på annat än mitt mundtliga yttrande.
Det är sannt att min reservation, såsom mera hypotetiskt uppställd och börjande med ordet »Om», kan anses snarare gå ut på en begäran om återremiss än ett yrkande på afslag.
Detta härleder sig deraf, att, då jag icke kunde inom alla Riks-St:n få mundtligen framställa och försvara min mening, jag ansåg mig böra i nödfall nöja mig med den återremiss, som, äfven om man gillar motionens syfte, syntes mig af formella skäl icke kunna förvägras; hvaremot jag på detta rum, der jag hade tillfälle att närmare utveckla min mening, både kunde yrka och verkligen också yrkade hvad jag anser vara det rätta, nemi. att motionen, hvars sjelfva syfte jag för min del ogillar, måtte icke återremitteras, utan helt och hållet afslås.
Detta yrkar jag fortfarande.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till ifrågav:de Betänk, och dels alslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Betänkt, hvartill svarades många nej jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. på afslag å detsamma, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Då jag i sista plenum begärde Allm.
Besv.- o.Ekon.-UtsIctsBetänk.
N:ol6på bordet, så skedde det derföre att Utsk:t ansett sig böra inskränka sig till att begära afslag å motionen, utan att anföra några af mig till stöd för densamma andragna skäl.
Och då ändamålet med motionernes tryckning i väsendtlig mån skulle vara förfelad, om desamma icke utdelades till Ståndet, innan ärendena till behandling företages, och dessa motioner just nu inkommit, så får jag anhålla att B. o. Ad. ville besluta att detta Betänk, måtte sättas främst på föredragningslistan till nästa plenum.
Den 30 December. 519 Gr. Björnstjerna, Carl
Vid sista riksdagen behandlades en motion af Hr Stjernsvärd ang:de arméens organisation, utan att densamma ännu var i tryck utdelad bland Stånden.
Hr Stjernsvärd begärde då att afgörandet skulle uppskjutas, men R. o. Ad. afslog detta.
Nu har Hr Treffenberg framställt en snarlik anhållan.
1 princip måste jag äfven nu ogilla denna, men då endast ett par dagars uppehåll vid detta tillfälle förorsakas, vill jag icke motsätta mig motionärens begäran.
Jemte det jag framför min tacksägelse för att Gr.
Björnstjerna icke motsätter sig min önskan, ber jag fä fästa uppmärksamheten uppå att ingens rätt genom uppfylllandet af min begäran trädes för nära; hvarjemte jag anser mig ytterligare höra erinra om angelägenheten deraf, att
Ståndets ledamöter sättas i tillfälle att taga del af motioner, innan de till sluligt afgörande föredragas.
Så mycket mera tager jag mig friheten instämma med Hr Treffenberg, som man nu möjligen vill göra med honom, som med mig, nemi. att Ekon.-Utsk:t i sitt Betänk.
N:o 9 icke rätt uppfattat min motion, och ändock företog densamma, innan den blifvit tryckt.
Björnstjerna, enär det synes mig vara ett vådligt prejudikat, om man af ifrågav:de anledning skulle bevilja uppskof med ärendens behandling.
Frih. af Ugglas, Gustaf: Jag anser Hr Treffenbergs begäran vara till den grad billig, att jag hoppas R. o. Ad. icke måtte motsätta sig densamma.
Jag anhåller att få säga ett par ord med anledning af Hr von Ehrenheims yttrade fruklan för ett vådligt prejudikat i detta fall.
Jag får då förklara att beslutet rörande samma Utsk:s Betänk.
N:o 9 är ett mycket vådligare prejudikat, och anhåller fortfarande om bifall till det nu väckta förslaget.
1 Gr.
Jag hoppas att finna Gr.
Björnstjerna i dag vara lika konseqvent och liberal, som under sista plenum, då han var angelägen att få en motion remilterad, hvilken efter min åsigt gerna kunnat genast förkastas.
Alltså antager jag att Hr Gr:n icke nu emotsätter sig återremiss till Utsk:t.
Jag anhåller att få instämma med Frih. af Ugglas.
Liljencrants icke rätt uppfattade min mening.
Jag yttrade tydligen att jag för denna 520 Den 30 December. gång icke ville motsätta mig det väckta förslaget, emedan det endast gällde ett uppskof på några få dagar.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade besluta att till afgörande företaga Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 16 i det plenum, gsom kommer att hållas Onsdagen den 3 nästk.
Föredrogs och lades till handlingarne Konst.-Utsk:ts den 22 dennes bordlagde Mern.
N:o 6, med bestämmande till hvilket Utsk. åtskilliga till Banko-Utsk:t remitterade, men derifrån återlemnade motioner böra förvisas.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utslcts den 22 dennes bordlagde Betänk.
N:o 13, i ani. af dels K. M:ts Nåd.
St:r om antagande af en författning ang:de arfsrätt för oäkta barn, dels ock enskild motion i samma ämne.
Föredrogos, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 22 dennes bordlagde Betänkm: N:o 11, i ani. af väckt förslag om inrättande af ett universitet i hudvudstaden; N:o 12, i ani. af väckt förslag om upphörande af de så kallade prebende-pastoraten.
Då Ekon.-Utsk:ts nu föredragna Betänk, berörer Preste-St:s previlegier och R. o. Ad. icke brukat till afgörande företaga slika frågor förr än beslut blifvit lättadt af det Stånd frågan rörer, vågar jag hemställa att R. o. Ad. måtte uppskjuta behandlingen al Betänkit, till dess att Preste-St. deröfver beslutat.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad., på sätt Gr.
Björnstjerna föreslagit, behagade besluta, att med företagandet af Allm.
N:o 12 skulle anstå, intilldess Preste-St:s deröfver fattade beslut blifvit R. o. Ad. delgifvet; hvilket bifölls.
Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 22 dennes bordlagde Betänk.
N:o 13, i ani. af väckt motion om kronofogdetjensternas indragning.
Den 30 December. 521 Föredrogs samma Utsk:s d. 22 dennes bordlagde Betänk.
N:o 14, i ani. af väckt motion om rätt till ersättning för flyttning af hus, som stå på mindre än 100 alnars afstånd från jernväg.
Det må visserligen medgifvas att den motion, som utgör föremål för Utsk:ts nu föredragna Betänk., icke annorlunda, än med förändringar, af Utskrt kunnat tillstyrkas; men å andra sidan kan det icke förnekas att der ligger sanning och billighet till grund för mo tionärens framställning, och att de ofta förekommande och ständigt hotande olyckstillfällen, som uppstått eller erbjuda sig genom antändningar från lokomotiver å jernvägarne, är ett ondt, sorn, i hvad ske kan, bör hämmas och sålunda förtjenar statsmakternas behjertande.
Om folket i allmänhet vid expropriations-tillfällena hade förstått sin rätt och varit bekant med den fara, som hotade dess egendom derigenom, att lätt antändliga byggnader lemnades att qvarstå i närheten af banan, skulle, på grund af nu gällande expropriationslag, nämnderna aldrig kunnat underlåta att ålägga jernvägsstyrelsen godtgöra de kostnader, som i följd af byggnadernas flyttning, eller för eldfaras undanrödjande på annat sätt, kunnat uppstå; ty af alla intrång och olägenheter, som genom en expropriation kunna ådragas en jordegare, kan väl ingen vara större, än då han härigenom äfventyrar att se sitt hem uppbrändt och förstördt; men allmänheten har icke afvetat faran, icke heller synes det, att dess uppmärksamhet blifvit fästad derå, och sålunda liar ett missförhållande uppstått, som tvifvelsutan påkallar rättelse.
Utsk:t hade sålunda, efter min tanke, haft fulla skäl att utreda frågan och att icke afvisa densamma, under anförande af bristande bevisning öfver anledningen till eldens uppkomst vid de tillfällen då orsaken tillskrifvits antändning från lokomotiven, eller med det rådet till de jordegare, hvilkas rätt härunder varit beroende, att låta brandförsäkra sin egendom.
Ty, hvad bevisningen angår, är denna, utom i alldeles exceptionella fall, icke möjlig med våra rättegångsformer, ty domaren nöjer sig icke med den utsagan af vittnen, om händelsevis sådane varit tillstädes, att byggnaden stått i lågor några ögonblick efter ,det tåget gått förbi.
Han fordrar, för full bevisning, ett intyg derom att deri gnista, som tändt, verkligen utgått från lokomotivet, men hvem har kunnat se detta, hvem kan på sin ed taga något sådant, och då icke så kan ske, återstår ju alltid den presumtionen, att någon illasinnad, för att afleda uppmärksamheten från sin egen illbragd, begagnar ett sådant tillfälle att utföra en handling af hämd eller egennytta.
Rådet att brandförsäkra sin för eldfara utsatta egendom, har säkerligen långt för detta blifvit iakttaget af en hvar, som befinner sig i denna belägenhet, och härigenom har visserligen egaren kunnat skydda sig sjelf för förluster, om ock med upp - 522 Den 30 December. offringen af en högre brandstods-afgift, men den förlust, som kunde undvikas genom en ringa uppoffring från statens sida, faller deremot så mycket tyngre på brandstodsbolagen.
Det finnes dessutom en egendom af måhända ännu högre värde än hus och byggnader, och som icke kan brandförsäkras, och denna är skogen, som, då den genomskäres af en jernväg, står i ständig fara att antändas.
Mycken skada kan så i det ena som det andra fallet förekomnias genom i tid vidtagna och fullföljda försigtighetsmått, och det är af denna anledning, som jag yrkar återremiss af Betänk:t, på det lltsk:t må föreslå H.
Sl:r att genom underd. skrifvelse till K.
M:t anhålla, det måtte Kongl. Jernvägs- och Trafik-styrelserna erhålla nådig föreskrift att vidtaga eller i underdånighet föreslå de utvägar, hvarigenom byggnader och egorymder, som angränsa stambanorna, må kunna undgå faran att antändas från lokomotiven, äfvensom att K.
M:t täcktes låta utreda, huruvida i dessa afseenden några särskilda allmänna lagstiftningsåtgärder, som kunde påkalla R.
St:rs eller en blifvande riksdags medverkan, må anses behöfliga, i hviket fall K. M:ts Propos. häröfver torde vara att förvänta.
Sprengtporten har ansett att Ekon.-Utsk:t, om detta afstyrker en motion, skulle hafva både rätt och skyldighet att framställa ett annat och bättre förslag i ämnet än det af motionären antydda.
Nu är det visserligen sannt att Ekon.-Utsk:t har en viss latitud, inom hvilken det eger att röra sig, men att framlägga ett Betänk., som icke i något afseende sammanhänger med den väckta motionen, dertill anser jag dock Utsk:t sakna all befogenhet.
Hr Frihm har vidare berättat oss att skogar antändas af förbiilande lokomotiv; månne det är den värde talarens mening att staten skall ersätta skogarnes flyttning, liksom motionären fördrar att den skall göra det men husen.
Man har sagt mig att jernvägsstyrelsen vanligen exproprierar byggnader, som ligga på 100 fots afstånd från jernvägen; detta må vara rätt, men att nu fordra att detta afstånd skall fördubblas, synes mig vara lika obefogadt som vådligt.
Hvad blefve följden, om ett dylikt lagstadgande gjordes?
Jo, jernvägsanläggningar blefvo derefter nära nog omöjliggjorda.
Hvartill skulle t. ex. ersättnings-summan uppgå för de busrader, hvilka befinna sig på 100 alnars afsiånd från hufvudstadens sammanbindnings-bana?
Hvartill skulle den uppgå i alla våra öfriga städer?
En verklig affär vöre en dylik lag onekeligen för dem, hvilka vöre nog lyckliga alt ega dåliga hus i närheten af jernvägen.
De skulle erhålla nya hus i stället för sina nuv:de ruckel, men då jag icke anser det vara lämpligt att till dylikt använda statens medel, får jag vördsamt yrka bifall till [Jtsk:ts Betänk.
Den 30 December. 523 Gr.
Min mening är icke egentligen att klandra det resultat, hvartill Utsk:t kommit, men jag kan dock icke för min del instämma i Utsk:ts förmenande att inga olyckor genom gnistor från lokomotiv uppkommit under den tid trafiken å statens jernvägar varit öppnad.
Såsom exempel på sådana olyckor vill jag särskildt nämna att vid en mig tillhörig egendom i Södermanland tvenne byar blifvit antända af förbifarande lokomotiv.
Jag medgifver visserligen att Utsk:ts rätt att framställa förslag är begränsad af motionens innehåll, men Utsk:t borde dock i detta fall hafva föreslagit att några åtgärder borde vidtagas till olyckors förekommande.
Jag vill nämna för R. o. Ad. att vid Stockholms läns landstings sednaste sammanträde beslöts att till K.
M:t ingå med underd. anhållan, dels att lokomotiverna måtte förses med gnistsläckare, dels att med asklådorna, som nu ofta förorsaka antändning på marken, måtte så ordnas, att förberörde vådor förekommas.
I de flesta fall är det omöjligt bevisa att en vådeld uppkommit genom gnistor från en train, hvarföre också domstolar hafva svårt att afgöra tvister af dylik beskaffenhet.
Lika med Utsk:t tror jag att motionärens förslag icke är antagligt, men anser dock önskvärdt att R.
St:r inginge till K.
M:t med en framställning i ämnet, hvarföre jag för min del skulle önska en återremiss, på det att Utsk:t, då det ansett motionärens förslag opraktiskt, måtte komma i tillfälle alt framlägga något lämpligare.
Rjörnstjerna tyckes antaga att Ekon.-Utsk:ts uppdrag är inskränkt till att i sin helhet bifalla eller afslå de motioner, som till Utsk:t öfverlemnas.
Jag är af en alldeles motsatt tanke, och anser Utsk:t icke allenast berättigadt, utan till och med förpligtadt, att då ett vackt förslag är till sin princip sannt och rigtigt, ändock det i tillämpningen kunde behöfva jemkas, upptaga principen och sjelf gifva densamma den utveckling, som af omständigheterna kunde påkallas.
Uppgiften att jernvägsstyrelsen, på grund af någon befintlig föreskrift, åtager sig kostnaden att förflytta eldfarliga byggnader, som befinnas inom ett visst afstånd från banan, må tilläfventyrs vara rigtig, men hvad jag med visshet känner, är, att den icke alltid blifvit iakttagen.
Hr Gr:n har i ani. af min erinran om den eldfara, som hotar skogen genom antändning från lokomotiverna, ansett sig böra upplysa om, att skogar icke kunna flyttas.
I sanning är icke denna anmärkning så enkel, att jag nästan tilltror mig om förmågan, att sjelf kunnat påfinna densamma, om den för öfrigt haft någon betydelse, men så är det icke, ty ganska verksamma och dertill föga kostsamma utvägar kunna vidtagas för att skydda skogarne för en sådan antändning.
Jag förbigår härvid sådane medel, som falla inom det tekniska området, som t. ex. anbringandet af s. k. gnistsläckare å 524 Den 30 December. skorstenarne, så framt detta låter sig göra, hvarom jag erkänner mig icke vara en kompetent domare; men tror mig deremot, med så mycket större skäl, konna erinra om ett annat sätt, som enligt jernvägsstyrelsens eget förslag, efter aftal med jordegaren, enligt hvad jag känner, åtminstone på ett ställe iakttagits och hvilket består deri, att då en jernväg genomlöper större, ofta milslånga, sammanhängande skogstrakter, inom hvilka den lössläppta elden, i storm och torka, ohejdadt kan rasa från ena ändan till den andra, och sålunda åstadkomma oersättliga förluster, jernvägsstyrelsen exproprierar på hvardera sidan om hanan en bredd af 40 fot, räknadt från medellinien — jag uppgifver dessa siffror, emedan de gällt i det åberopade fallet — samt att, sedan jernvägens stängsel blifvit utflyttad till de yttre gränserna af detta område, all barrskog å detsamma fälles, marken hålles ren och fri (rån alla föremål, som kunde tjena till ledare för elden, samt, i barrskogens ställe, löfskog, som icke är antändlig, utan tvärtom skyddande emot elden, uppdrages å det fredade området medelst frösådd, i så tätt bestånd som möjligt.
Genom denna enkla utväg vinnes äfven ett annat ändamål, som jemväl kan hafva sitt värde, nemi. att befordra växtligheten å de blottade stenrösen och ofruktbara sidoskärningar, som följa våra jernvägar åt, öfverallt, der de genomlöpa stenbundna trakter, och erbjuda en så nedslående och sorglig anblick.
Jag fortfar att yrka återremiss af Betänk:t.
Gr. Yon Bosén, Fredrik Carl:
För min del får jag helt och hållet förena mig med Gr.
Björnstjerna i hans yrkande om bifall till Betänkit.
Jag kan icke anse att, äfven om Ekon.-
Utsk:t haft rätt att omständligare behandla motionen, Utsk:t haft någon slags skyldighet att afgifva något sådant förslag, som här påyrkats.