Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Arfda-B:n: ”Bor utländsk arfvinge å den ort, der Svensk man arf njuter, tå njöte ock han samma rätt i Sverige; vill han Ihet arf utur riket föra; gifve tå sjette penningen theraf till Konungen, eller then han sin rätt förlänt häfver, ther ej annorlunda emellan begge riken slutit är.
Kommer han ej inom natt och åhr, och med fulla skäl visar, att han är rätter arfvinge; tage tå närmaste inländsk arfvinge samma arf, om then inom tre månader efter natt och åhr sin rätt lagliga bevakar.
Gör han thet ej, eller är ej inländsk arfvinge till; lage tå Konungen, eller then han sin rätt förlänt häfver, altsammans.”
Således beror del på K.
M. att förläna sin rätt till så beskaffade daua-arf som detta, till hvem K.
M. behagar.
Men som dylika frågor i allmänhet blifvit öfverlemnade till R.
Stms bedömande, så synes K.
M. icke vid nu förevartde fall hafva velat afvika från denna allmänna praxis, så mycket mindre, som frågan redan vid en föreg:de Riksdag varit föremål för Ständernas behandling.
Då man af den Kongl. Propos. inhemtar att Fiskaren Sund och hans syster, hustru Urnberg, genom vederbörligen hos Rädstufvu-R:n i Norrtelje företedde bevis styrkt sig vara i skyldskap med aflidna enkan Sandelin samt alt närmare arfvingar icke sig anmält, så synes det mig, att R.
St. böra trygga sig vid hvad K.
M. uti ifrågar:de hänseende yttrat.
För min del gör jag inga invändningar emot de smärre modifikationer i K.
M:s förslag, hvilka blifvit af StatsUtsk. tillstyrkta, nemi. att Kammar-Colhii Advokat-Fiskal skall åtnjuta behörigt actorats-arfvode, samt att
Norrtelje stad befrias från återbäring af all upiupen ränta utaf dana-arfsmedlen.
Detta har mycken billighet för sig, men alt förneka de ifrågavar:de brorsbarnen till enkan Sandelin, hvilka äro utfattiga fiskare, bosatta i ett främmande Iand, rättigheten att tillträda arfvet förr än de styrkt, att inga andra lagliga arfvingar finnas, anser jag vara ganska obilligt, isynnerhet som en sådan bevisnings fullgörande torde för dem blifva kostsam, vidlyftig och svår, kanske omöjlig, och de således för alltid eller åtminstone kanske under ganska lång tid, gå miste om den af K. M. i Nåder dem tillämnade fördel.
Jag anser arfsprincipen inom samhället vara af största betydelse för det allmännas gagn, och således böra hållas i fullkomlig helgd.
Tillämpningen häraf synes alltså i detta speciella fall jemväl böra tillerkännas en sådan vigt, att det ingalunda skulle vara
Den 24 April, 393 önskligt, om man, för befrämjande af en kommuns fördel, frånträdde denna princip.
M. ansett oftanämnde personer representera enkan Sandelins slägt, samt de äro de enda, hvilka med styrkande af deras skyldskap lill den aflidna, sig till arfvets utbekommande anmält, så tror jag icke, ali R.
St. böra ytterligare fördröja frågans afgörande genom att af dem fordra en sådan vidsträckt bevisningsskyldighet, som Hr Printzensköld förordat.
De båda slägtingarne hafva visserligen icke vid deras underd. ansökan bifogat ett fullständigt slägtschema, uptagande den aflidnas hela slägt, men dä de upgifvit, att hennes öfriga syskon, dem de till namn ordentligen upgifvit, varit barnlösa, och sjelfva för så lång tid tillbaka lemnat landel, alt de efter all sannolikhet icke äro i lifvet, och K. M., som äger laglig rättighet att öfver dana-arfvet förfoga, ansett denna upgift till fyll estgörande, torde ej R.
St. hafva skäl att göra några vidare svårigheter, hvarföre jag vördsamt tillstyrker R. o. Ad. alt bifalla Ulsk:s Betänk, utan någon förändring derutinnan.
Så vida här vore fråga alt taga arf, så hade Hr Printzensköld otvifvelaktigt rätt i sin framställning, men här är det ingalunda fråga om arftägt, ty dertill är tiden redan längesedan förrsuten, ulan saken består deruti, att K. M., med anledn. af en till Honom ingifven underd. ansökning, till R.
Si. hemställt, huruvida de, till förmån för oftanämnda personer, ville efterskänka Kronans rätt lill dana-arf.
Cederström har begått ett misstag, då han sagl, alt sökanderne icke styrkt annat än deras egen slägtskap lill enkan Sandelin.
De hafva genom bevis från Kyrkohm i den församling, hvartill enkan Sandelin i lifstiden hört, ådagalagt, att de öfriga af hennes slägtingar, som möjligen ännu kunde lefva, hafva för många år sedan lemnat orten, samt att man sedermera ej om dem haft någon underrättelse.
Att nu vilja förneka sökanderne den förmån, som K.
M. velat dem tillägga, derföre att det är en möjlighet, att andra slägtingar lill den aflidne, hvilka för lång tid tillbaka lemnat landet, ulan att sedermera låta sig afhöra, ännu finnas i lifvet, anser jag vara både olämpligt och obilligt, ty vi böra ihågkomma, såsom jag i början af mitt yttrande omnämnt, att här icke är fråga om någon rättighet till arf, utan om beviljandet af en anhållan, framställd af medellösa personer, hvilka försummat att i laga ordning göra deras arfsanspråk gällande.
StatsUtsk. har sökt alt vid denna frågas behandling iakttaga all möjlig rättvisa och billighet.
StalsUlsk. har ansett staden Norrtelje icke kunna tillerkännas större förmån af dana-arfvet, än den ganska betydliga, att under så många år hafva åtnjutit ränte-inkomsten af det omtvistade kapitalet.
Utsk. har derföre tillstyrkt, att sjelfva kapitalet skulle lill Fiskaren Sund och hans syster öfverlemnas, men att Norrtelje stad skulle befrias från återbäring af all den ränta, som medlen intill redovisningsdagen afkasta!.
Utsk. har äfven tillerkänt vederbörande tjensteman behörigt actorats-arfvode, så att jag Iror, att ingen bör med fog kunna påstå, det Utsk. icke vid frågans lösning förfarit så rättvist sora möjligt.
Mig synes, att denna fråga, som både vid denna och fö - 394 Den 94 April. reg:de Riksdag åstadkommit så mycket trassel, nu borde få eli slut och jag anhåller derföre om bifall till Utlåt.
Det stadgande ur Allmänna Lagen, som af Frih.
Cederström blifvit upläst, känner jag lika väl söm han, och är således icke okunnig derom, att det är K.
M:s höga rättighet att öfverlåta
Sin rätt till dana-arf åt. hvem Han finner för godt.
Jag har icke heller bestridt, att K.
M. i delta fall kan göra och låta efter behag, men då jag i den Kongl. Propos. icke kunnat finna någon annan anleda, till densamma än den, att ifrågavar:de personer styrkt sig vara arfvingar till den aflidne enkan, vid hvilket förhållande K.
M. ansett billigheten fordra, att Kronan icke begagnade sig af den fördel, som genom de lagliga arfvingarnes försittande af" praescriptionstiden upkommit, så synes det mig, att orsaken till den föreslagna eftergiften icke bör sökas i någon känsla af välvilja för oftanämde främmande undersåler, hvilken välvilja törhända snarare borde hysas för Norrtelje stad, såsom ett under K.
M:s spira lydande samhälle.
Jag har derföre tiott mig vid denna frågas bedömande böra utgå från den förutsättning, att K.
M. med förslaget åsyftat att försätta dessa arfvingar i samma rätt, som de skulle hafva egt, derest praescriptionstiden ej blifvit försuleri.
Hade de inom densamma till arfvets utbekommande sig anmält, så är det ju tydligt och klart, att de icke kunnat åtkomma större del af arfvet, än som lagligen bordt dem tillfalla, och att den öfriga delen af arfvet bordt sättas i qvarstad, intilldess de lagligen styrkt, att den aflidnes öfriga lika med dem arfsberåtligade slägtingar antingen försutit deras talan eller vore-aflidne.
Jag hade föreställt mig, att det vore K.
M:s Nåd. afsigt, att allt som icke lagligen tillkomme de utländske arfvingarne, skulle förblifva i landel, och möjligen i en framtid tillfalla den kommun, som först varit ifrågasatt alt få hela arfvet åtnjuta.
Hr von Troil har yttrat, att man bör söka få ett slut på denna fråga, som redan vid 2:ne Riksdagar föranledt trassel, men månne man, för att afsluta en sak, bör träda lagligheten för nära, hvilket ovedersägligen skulle ske, om Utsk:s hemställan bifalles och derefter andra arfvingar sig anmäla, åt hvilka man skulle nödgas säga: ”ja, vi hafva återställt den försutna fatalie-tiden,-men denna eftergift kommer icke eder till godo, ty några personer, som påstått sig vara de enda arfvingarne, hafva redan fått uttaga hela arfvet.” Skulle, såsom Hr von Troil omförmält, förhållandet verkligen vara, alt lagliga bevis finnes derå, att de ifrågavaride personerna äro enkan Sandelius enda arfvingar, så har jag naturligtvis intet deremot, att hela arfvet åt dem öfverlemnas, men finnes icke sådana bevis, så hemställer jag fortfarande, huruvida det vore med rättvisa öfverensstämmande att tillerkänna dem bättre rätt ån de skulle hafva egt, derest fatalie-tiden ej försummats.
Som jag ingalunda kunnat finna, att min framställning blifvit af de 2:ue föreg:de lalarne vederlagd, förnyar jag min anhållan om Propos. å bifall till det förslag jag afgifvit.
Den 24 April. 395 Gr.
Jag tror aldeles icke, att man genom bifall till detta Utlåt, träder lagligheten för nära.
Den sista värde talaren har sagt, att han tror Konungens mening med den Nåd.
Propos. vara den, att försätta saken i det skick, hvaruti den skulle befinna sig, om preescriplion ej inträffat.
Detta anser äfven jag vara K.
M:s mening, men jag finner derjemte, att ett bifall till Utsk:s Utlät, icke på något sålt ändrar förhållandet.
Det är nemi. en allmänt antagen och följd rättsprincip, alt, då en person, hvars arfvingar ej äro kända, aflidit, tillträder den arfvinge, sorn först anmäler sig, qvarlåtenskapen och om sedermera andra förut okända lika eller närmare arfsberälligade personer sig anmäla, så få äfven de utkräfva deras lagliga rätt af den, som arfvet redan tillträdt. K. M. eller R.
St. hafva, derest de besluta, att den försutna tiden skall återställas, icke någon rättighet att innehålla någon del af ifrågavar:de arf, om hvars utbekommande lagliga arfvingar sig anmält, derföre att andra lika arfsberättigade personer möjligen kunna finnas.
Således möter det intet hinder i Svensk lag för de tillstädeskomne arfvingarne efter enkan Sandelin att utfå hela arfsbeloppet och då dertill kommer, att de öfriga personer, som skulle slå i arfsförhällande till bemålde enka, under en längre tid ej låtit sig afhöra, så ligger äfven deruti ett skäl att bifalla Betänk, och låta ifrågavande behöfvande personer ändlligen utfå det arf, sorn lagligen bordt dem tillkomma.
Hr von Troil: Om Hr Printzensköld läst så väl K.
M:s Propos. som SlatsUtsk:s Betänk., så hade den värde ledamoten utan tvifvel funnit, att hans nu gjorda förutsättning är oriktig.
Jag anser mig icke böra yttra något vidare, ulan anhåller blott ånyo om bifall lill Belänk.
Genom den utredning af frågan, som StalsUtsk. lemnat, finna vi att här icke ifrågakommer någon laglig rätt för enkan Sandelins Finska anförvandter att utbekomma det efter henne fallna arf, ty denna rätt har med praescriptionstidens utgång för dem gått förlorad. K. JVI:s Nåd.
Propos. inskränker sig icke till att endast och allenast föreslå R.
St. att efterskänka Kronans rätt till enkan Sandelins qvarlåtenskap, till förmån för hennes arfvingar, utan den säger i bestämda ordalag, att denna rätt skall till förmån för Fiskaren Sund och hans syster efterskänkas.
Således innehåller just den Konst.
Propos. hvad StalsUtsk. nu tillstyrkt, och de andra lagliga arfvingar, som möjligen finnas, hafva numera icke någon tält lill nämnde qvarlåtenskap.
Jag anser således allt vidare ordande i denna fråga vore öfverflödigt, utan böra vi inskränka oss till att antingen bifalla eller afslå ifrågavande Utlåt.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, alt under densamma blifvit yrkadt, dels bifall å Uisk:s Utlåt., dels bifall derå med den förändring att framför ordet ”efterskänkas” tillädes orden: ”för hvad af delta arf dem lagligen tillkommit i händelse prsescriptionsliden ej varit försuten.” 336
Propus, lill bifall å Utsk:s Utlåt, blef härefter framsläld och besvarad med slarka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit
Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtsk:s d. 12 och 15 dennes på bordet lagda Mern.
JV2 32, innefattande föreskrifter till undvikande af pennin ge-remisser med posterne emellan Stockholm och de orter, der R.
St:rs Bauk har Låne- kontor m. m.
Föredrogs och lades på flere ledamöters begäran ånyo på bordet Bevilln:sUtsk:s d. 15 dennes första gången bordlagda Betänk.
JVå 3, ang:de Tullbevillningen.
Med tillkännagifvande, att Talmännen vid deras sednaste sammanträde öfverenskommit, att hos RiksSlm föreslå, att Bevilln.Utsk:S nu ånyo bordlagda Betänk, måtte fä företagas till afgörande Onsdagen d. 3 nästk.
Maj, hemstälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. bi folie att nämnde Betänk, då blefve ånyo föredraget, samt upföt des främst å föredragn:s-listan.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på flere ledamöters begäran, LagUtsk.-s d. 15 dennes på bordet lagda Betänk. J\i 26, i ani. af väckte motioner om en fullständig revision eller förklaring af 15 kap. Ärlda-B:n, i anseende till deri, för vissa fall, nu saknade bestämmelser, eller om utfärdande af en serskild författning i ämnet.
Vid föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 15 dennes på bordet lagda Utlåt.
J\s 79, i ani. af äterremiss af Utsk:s Betänk.
J\s 37, om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske Trosbekännare i Sverige tillerkände, blef äfven detta Utlåt, ånyo bordlagdt, uppå derom af flere ledamöter gjord begäran.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på flere ledamöters begäran, LagUtsk:s nedannämnde d. 19 dennes f. m. på bordet lagde Betänk:n: N:o 17, i ani. af väckte motioner, angtde rättighet för qvinna alt vid viss ålder blifva myndig; N:o 18, i ani. af väckt motion, ang:de vilkoren för vinnande af lagfart å fast egendom; N:o 19, i ani. af väckt motion i afseende på skyldighet att afstå jord för anläggning af jernvägar; N:o 20, i ani. af väckt motion om förändring i gällande stad ganden, ang:de den varning, som oeniga makar skola undergå in nan de för oenigheten vid verldslig rätt tilltalas; Den 24 April. 397 N:o 21, i ani. af väckt motion om förändring afhvad 15 kap.
Arfda-B:n sladgar om dana-arf; samt N:o 22, i ani. af väckt motion om bestämmande af en summa appellabilis för fullföljd af talan i HofRätt emot underrätts beslut i tvistemål.
Föredrogos och lades till handlingarne LagUtsk:s r.edannämnde d. 19 dennes f. m. på bordet lagde Memorial: N:o 23, i ani. af återremiss af Utsk:s Betänk.
N:o 5, ang:de antagande af Lagberedningens förslag till civil-lag; N:o 24, i ani. af återremiss af Ulsk:s Betänk.
N:o 12, ifråga om uphörande af rättigheten att börda jord å landet; samt N:o 25, i ani. af återremiss utaf LagUtskts Betänk.
N:o 6, så vidt det innefattar yttrande öfver väckt motion om uphäfvande af lagens stadgande, ang:de revisions-skillings nedsättande för rättighet att fullfölja underd. talan mot HofRätts dom och utslag i civila mål.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 21 dennes på bordet lagda Memorial N:o 101, ang-.de bestämmandet af den RiksStcns och Utslcns kansli-betjening tillkommande aflöning.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, SlalsUtsk:s nedannämnde d. 22 dennes f. m. på bordet lagde Dllåtm: N:o 93, i ani. af K. M:s Nåd- Propos/n, ang:de uphörande af den åtskilliga hemman åliggande skyldighet alt utgöra dagsverken in natura till Kungsgårdar och andra Kronolägenheter; N:o 94, i ani. af väckt motion, ang:de afträdande lill Nätra och Själevads socknemän af fisket vid Trysunda fiskehamn med dertill hörande holmar, skär och fiskevatten; N:o 95, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de erforderliga medel för behöfvandes undsättning i missväxt år; N:o 96, i ani. af väckt fråga om beredande af ersättning utaf allmänna medel för förluster genom inträffade hagelskador; N:o 97, i ani. af ånyo väckt fråga om afskrifning af Statsverkets fordringar för Norrbottens och Westerbottens
Län meddelade undsättningar; samt N:o 98, ang:de ett ytterligare låns beviljande för hamnbyggnaden vid Wadstena.
Föredrogs ånyo och biföllos StatsUtsk:s d- 22 dennes f. m. på bordet lagde Memorial: 398 Den 24 April.
N:0 99, å ani. af återremiss i Utlåt.
N:o 38; och N:o 100, å ani. af erhållen återremiss i Utlåt.
Vid föredragning af Serskildta Ulsk:s d. 22 dennes f. m. på bordet lagda Betänk.
N:o 9, i ani. af motioner om reglerande af bränvinstillverkningen för höstmånaderne innevar:de år, blef äfven detta Betänk, ånyo bordlagdt, på flere ledamöters begäran.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från BevillnrsUtsk. inkomne Belänkai: N:o 5, i ani. af väckt motion, ang:de serskild bevillning till grundläggandet af en allmän pensions-anstalt för ålderstigna behöfvande ; N:o 6, i ani. af väckte motioner om ändring i nu gällande föreskrifter, ang:de de s. k. stämmoböternas fördelning; N:o 7, i ani. af väckt motion om skyldighet för personer, som ega en årlig bestämd ränte-inkomst af utlånade kapitaler eller undantag af hemman, att med en viss proc. deraf bidraga till fattigförsörjningen i den församling, inom hvilken de bo; N:o 8, i ani. af väckt motion om utgörande af serskilda afgifter för uprättande och underhållande af upfoslrings-anstalter för vanartiga barn; samt N:o 9, i ani. af väckt motion om serskild skatt på egandet af hundkreatur, dels för Stockholm, till understöd åt Prins Carls upfostrings-inrättning för fattige och vanvårdade barn, dels ock för Rikets öfriga städer, till inrättande och uprätthållande af dylika upfostrings-inrättningar i Länen.
Höglofl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 12 på natten.
Den 26 April f. m. 399, Onsdagen den 26 April 1854.
Justerades 7 prct.uldr. för den 24 dennes.
Föredrogs ånyo Serskildta Ulsk:s d. 12 och 15 dennes på bor det lagda Betänk.
JVå 8, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. samt åtskilliga hos RiksSlsn väckte motioner, om vilkoren för bränvinst ill verkning.
Landtm, hemställde, om icke, enär Utsk. i sjelfva Betänk, icke gjort någon hemställan som föranledde till propos., R. o.
Äd. behagade genast öfvergå till förslaget (ill förordning, ang:de vilkoren för bränvinslillverkning, ropades Ja, hvarefter Frih. Raab, Adam Christian, anmälde sig och anfördes Då R. o. Ad. nu har beslutat att öfvergå till Serskildta Ulsk:s förslag till förordn. angsde vilkoren för bränvinslillverkningen, och delta förslag innefattar icke mindre än 100 §§, ligger del för mig uppenbart, att stor tidsutdrägt skall ega rum, innan desse §§. blifva genomgångna från början till slut.
Jag skulle derför tro att någon tid skulle sparas och att det i öfrigt vore ändamålsenligt om Ståndet nu, såsom tillförene skett, först afgjorde de vigligaste §§:ne, och sorn sådane förestår jag 1 §. 1 Morn.. 2, 3, 5, 8 och 38:de §§:ne.
Då hade Ståndet afgjort, hvilka må äga rättighet att tillverka bränvin, tiden hvarunder denna rättighet må ulöfvas, redskapens beskaffenhet och slutligen beskattningen.
Sedan dessa §§. äro afgjorda, falla de öfriga §§:ne derunder.
På grund af dessa skäl anhåller jag, att R. o. Ad. ville antaga det af mig nu föreslagna föredragningssätt.
M:s Propos. i detta ämne remitterades till Utsk. yttrade jag den tanken, att man framförallt under denna Riksdag, vid lagstiftningen i delta vigtiga ämne, skulle behandla frågan praktiskt.
Jag ansåg nemi. såsom gifvet: alt, när frågan i sin hela vid förekom till behandling, få höra mycket ordas om grundsatser och principer.
De grundsatser, som röra detta ämne äro af den aldra största vigt, men jag tror, att om man i fråga om det förslag, som nu är under öfverläggning, hufvudsakligen fäster sig vid principer och vill kalfatra dem, så att man vill hafva lagen i hvarje serskild detalj fullkomligt öfverensstämmande med principen, så befarar jag, att man i stället för att vinna ett stort mål som Regeringen, R.
St. och en stor del af Svenska Folket visat jsig hafva önskat, man skall misslyckas i lagstiftningen i denna fråga.
Jag tror, att det mest praktiska sätt att tillvägagå vid förevar:de öfverläggning vöre alt icke fästa sig så mycket vid frågan*, detaljer, ulan hvar och en bör begrunda huruvida han anser, atl 400
Ben 26 April f. m.
Serskildta Ulsk. upfaltat frågan så, att de angifna liufvudgrunderna för Betänk, äro af beskaffenhet att verka till det åsyftade ändamålet.
För min del anser jag mig vara det Serskildta Utsk. tacksamhet skyldig för att, ehuru sent detta Betänk, än inkommit, Utsk. likväl i hufvudsaken kommit till resultater, som jag skulle önska måtte vinna R.
Den grundsats, hvarpå den närvande bränvinslagstiflningen hvila r och hvilken är allmänt erkänd såsom skadlig och oriktig, har Utsk. helt och hållet frångått derigenom, all Utsk. föreslagit att bränvinsbränningen hädanefter skall helt och hållet skiljas frän jordbruket.
Detta är det vigtigaste, och om endast delta vid denna Riksdag kunde vinnas, skulle jag anse, att man dermed vunnit ganska mycket.
Jag är likväl öfvertygad, att man kan vinna mera och dertill vill äfven jag med min röst bidraga, men att ingå i alla detaljfrågor af reglementarisk beskaffenhet, hvilket varit det Serskildta Utskrs pligt, och att dervid göra alla anmärk:r, hvartill fog möjligen kao förefmnas, det skulle enl. min åsigt betydligt minska de förhoppningar man gör sig om denna frågas lyckliga lösning.
Jag anser mig böra nämna, att, när frågan förekom, jag ansåg det snart sagt förgäfves att på detta rum uttala hvad jag önskade, och ju mera jag fördjupat mig i de detaljfrågor Utsk. här framställt, ju mera har jag funnit nödvändigheten af alt concedera flera af de anmärknrr, jag eljest skolat göra vid frågans behandling.
Jag tillstår, att jag under samtal med de olika Ståndens ledamöter rörande detta Betänk, funnit nästan alla med undantag af dem, sora biträda BondeSfis mening i denna fråga, hafva låtit förstå, att möjligen genom eli längre utdragande pä tiden och genom de långvariga discussioner, som i ämnet kunna upstå, frågan skulle blandas med andra stora och vigtiga frågor samt icke kunna behandlas med del nit och det intresse som ännu gör sig gällande.
Derföre äro ock, tror jag, de fleste benägne, alt heldre än alt risquera della, antaga Utskis Betänk, sådant det är.
Jag har visserligen icke varit af denna lanke ända intill de sista dagarne.
Jag bar tänkt mig mycket in i det reglementariska af detaljerna, mot hvilka man skulle kunna göra anmärkmr; men jag bekänner alt den delen af Betänk., som afhandlar de frågor, hvars afgörande bero uteslutande af R.
St. nemi. beskattningen och de reglementariska föreskrifterne, som med dem sammanhänga, är af Utsk. förträffligt behandlad.
Visserligen skulle man kunna göra anmärkmr vid några andra omständigheter, men de äro af mindre vigtig beskaffenhet och af ringa verkan, emedan författningen icke kommer att gälla längre än till nästa Riksdag, men som sagdt är man bör förbise mindre vigtiga detaljfrågor för det stora ändamålets skull.
Jag hade nemi. trott, att beskattningen å de mindre pannorna kunnat något nedsättas.
Hvad det reglementariska af frågan beträffar, så får jag fästa upmärksamheten derpå, att om några brister derutinnan skulle finnas, tillhör det Regeringen att deröfver besluta.
Om man skulle föreställa sig, att R.
St. antaga detta Betänk, i klump, sådant det är, är jag öfvertygad, att Regeringen icke skall anse R.
St. derigenom hafva uttalat den opinion, att de finna alla reglementariska föreskrifter förträffliga.
Jag är äfven öfvertygad, att Regeringen mycket riktigt / Den 26 April f. m. 401 rikligt skall npfatta meningen med ett sådant antagande i klump och icke undandraga sig, alt granska dessa reglementariska föreskrifter.
Pä grund af dessa skäl tror jag, alt vi, som äro praktiske män böra vid denna Riksdag antaga Betänk, i sin helhet ulan några anmärkn:r.
Jag anser mig äfven böra nämna en omständighet, som föranledt mig att här upträda med denna åsigt.
Vid ett sammanträde i går afton på börsen, der de olika Ståndens ledamöter voro tillsammans för all på förhand uttala sina tankar om Betänk, beslöts nemi. lill en början att man skulle disculera frågan §:vis såsom Frih.
Der börjades också en discussion, som fortgick i 3 timmar, under hvilken tid jag icke yttrade mig, men man medhann ändå icke mer än 2 eller 3 §§, och då denna discussion icke ledde till något mål, framställde jag den tanken, att rättast vore alt tala om ämnet i sin helhet och jag bifogade de skäl, jag ansåg tala för Betänk:s antagande i klump.
Flere af nu härvande ledamöter såsom Frihme Krarmer och Raab samt Gr.
Platen och ålskillige andre deltogo i detta sammanträde.
Samtlige narrande antogo enhälligt mitt förslag, och förbundo sig att framställa denua åsigt i de olika Stånden.