Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Ilerz. enhjelin anser med yppighet och öfverflöd böra förstås det skadliga begär, att genom alla slags beqvämlig neter och dyrbarheter, pra t o '1 en lysande lefnad, utmärka sig och öfverträffa sina likar, hvarvid tillgångarne icke rådfrågas, ej heller huruvida medlen till d ras anskaffande äro tillåtlige; eller med andra ord: fåfängans, högmodets och skrytsamhetens bemödanden, att på alla upptänkliga sätt framställa en verklig eller förställd rikedom, för att derigenom vinna anseende och ett förment företräde framför öfriga medborgare.
Efter att hafva framställt Laxens moraliska och ekonomiska skadlighet, och de Besv. oéh Ekon.
Eetänhandeiu 401 flera bevis på dess menliga verkningar, som inom Fäderneslandet förete sig, visar Herr Herzenhjclm, att orsakerne till de dyra tiderna ej endast böra sökas i myntets fallna värde, utan äfven så mycket i närvarande ti. dens tanke- ocb lefnadssätt, och i nödvändigheten för dem, som villja underhålla en orimlig Lux, att till möjligaste höjd beskatta sina medborgare.
Memorialets författare anser dessa olägenheter likväl ej kunna genom en ÖfverflödsFörordning öfvervinnas, då detta så vä! af vår egen som andra länders historia tydeligen bevittnas.
Lagstiftaren, yttrar Herr llerzenhjelm, bör så mycket som möjligt akta sig, att ej allt för nära beträda den gräns, som naturliga Lagen utstakat för, hvarje fri och moralisk varelses verksamhet^ ty om ej detta iakttages, blifva Lagarne titan verkan.
Deremot äger Styrel semagten den högsta rätt, att genom kraftiga anstalter förhindra åtkomsten af sådana utländska konstflitens producter, hvilkas förbrukande inom Riket skulle vara menligt för dess financiel la ställning, eller hämma den inhemska näringsfliten.
Då Kongl. •
Majit dessutom i Nåder sökt att genom faderliga förmaningar, heldre än stränga påbud, inplanta den smak för tarflighet och ärbara seder, utan hvilken alla prohibitiva författningar förblifva frugtlösa; sä tror Herr Herzenhjclm, att ifrån en landsfaderlig
4o® Besv. oeh Ekon.
Såsom resulsat af dissa tankar liemställes slutligen, att R.
Strinder, i stället för det föreslagna Serskildta Utskottet till utarbetande af en Öfverflöds-förordning, öfverlemnade detta vigtiqa ämne till Kongl.
Mai:ts egen landsfaderliga omsorg, hvarförutan föreslås, att det Kongl. Påbud, som i detta ämne är utfärdadt, måtte åtmindstone en gång om året offentligen kungöras. 5:0 Memorial af Herr C. af Stenhoff, deruti han instämmer med Herr von Heyne uti hvad som ar.går inskränkning af alla ej mindra onyttiga än skadliga öfverflöds-articlar.
Genom anförda ställen utur Kongl. Majits
Nådiga proposition angående myntväsendets förbättring, och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens tal den Juli nästlidet år till Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, visar Herr af Stenhoff, huru vppighetens och öfverflödets hemmande äfven vore ett hufvudsakeligt föremål för Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet.
Memorialets författare hemtar vidare ifrån förra tiders historia upplysningar, huruledes Luxens missbruk alltid varit ett ämne för Regeringarn s omsorger.
Han yttrar, alt dessa tiders vidtagne författningar varit härledda ifrån en sann upplysning, varm fosterlandskänsla, samt klok och mogen behandling ; och tror, att nationen ej sedan den tiden blifvit mera benägen till ett sjelfvilligt uppfyllande af medborgerliga pligter.
Denna tanka söker han att ådagalägga genom en allmän ofverty geise om dess sanning, bevittnad genom Besv. och Ekon.
Bela ahlinden.
4°3 Riksens Högloft.
Ständers enhälliga önskan vid 1815 års
Riksdag om återupplifvande af 1794 års Öfverflödsförordning; hvarefter liera s väl anföras till bestyrkande -af verkligheten utaf det uppgifna förhållandet.
Ma/.t genom en stor D putation framställa de medel, Riksens Ständer ansett nödiga till afhjelpande af forlägenheten i allmänna penningerörelsen, ej nu skall möta några hinder, då RrksStåndens, genom deras Taleman yttrade tänkesätt synas åsyfta gemensamt önskade åtgärder till hämmande af
Luxen och dess skadliga fölider.
Ifrån VälloH.
BorgareStåndet: 6:0 Memorial af Herr N. Limnelius, deruti anföres, att nyttan af Nådiga förbud ernot införseln af utländska öfverflödsvaror ej kan vinnas, så länge dessa varor ej äro till bruk och nyttjande förbjudne, i synnerhet då sådana confiscerade varor få å Tullauctionerna till qvarblifvande i Riket försäljas ; af hvi!ka, med flera anförda skäl, hemställes, attRiksens Höglofl.
Majit i underdånighet anhålla, det alla Utländska varor, som äro till införsel förbjudna, jemte kaffé måtte hädanefter oeh för alltid äfven till bruk och nytt’aade förbjudas, hvarigenom all försäl ning af sådana varor komme att upphöra, och Landt-TuUbetjenin* gen kunde ansenligen förminskas. 7:0 Memorial af Herr J.
Lindberg, 404 Bert), och Eken, Etsk.
BetRnkanäen..
T a •sson, deruti yrfe as, att då den belägenhet* hvaruti Rikets
Financer blifvit försalte genom Luxe och öfverflöd, påkallar Riksén» Höglofl- Ständers kraftiga åtgärder, att återställa myntet till dess ursprungliga värde* och enär detta icke är verfeställbart, utan en betydlig' uppoffring och försakelse af den smak för feaffé, som vunnit burskap i vårt hära fädernesland, och hvaraf consumtionen betydligen skall ökas, i den nion smaken derföre hos den arbetande klassen tilltager ett förbud emot så väl införsel, som bruk och nyttjande af ifrågavarande öfverflöds dryclc anätte utfärdas; uti hvilket yrkande Herr tideberg till Protocollet instämt, med tillägg, att ett dylikt Förbud emot Tobak äfven lunde anses nödigt.
Herr Limnelius har förenat sig med Herr jLindberg och Herr tideberg, hvarvid Herr Alin erinrat, att om frågan vöre angående så beskaffade inskränkningar, sorn Herr Lindberg föreslagit, skulle man äfven kunna tillägga ,!Thé och Socker. —•
Herr Linström har yrkat, att äfven dessa öfverflöds-articlar matte förbjudas; af hvilka tankar Utskottet genom Protocolls Utdrag erhållit del. 8
Herr Ebel visar härefter nödvändigheten deraf} att med all kraft undanrödja de anled - Besv. och Ekon.
Betankandeh.
4°5 ningar, som bidraga till Nationens utarmande, samt den välgörande omtanka, som Sveriges Regeringar i detta afseende ådagalagt, och hvilken äfven tydeligen röjer sig i Kongl.
Förordningen emot yppighet och öfverflöd af den i:sta Januari 1794* Enär genom omförmälda Kongl. Förordning i synnerhet bruket af kaffé blifvit afskaffadt såsom en högst umbärlig dryck, men ganska förderflig i anseende till dess ofördelaktiga inflytande på handelsvågen, och då importen deraf engarn upptager en betydlig del utaf värdet af Rikets jern-export; hemställes, att Riksens Höglofl.
Mapt anhålla om förbud emot allt bruk och nyttjande af kaffé. 9:0 Ytterligare Memorial af Herr Frits Ebel, deruti yrkas, att då både han och flera Ledamöter af det Vällofl.
BorgareStåndet redan visat de skadliga följderna af den i Kongl. Brefvet den 2Ö:te Juli 1807 gifna tillåtelse, det sådana till införsel i Riket förbudna utländska varor, som blifvit inpractiserade och dömde confiscable, skulle endast på försök under en tid af ett eller två år få till qvarblifvande i Riket försäljas, under förmodan, att en sådan anstalt genom sin verkan på Beslagarnes lifligare tillsyn, sannolikt i möjligaste måtto bidrager till hämmande af den förderfliga smyghandeln; Riksens Höglofl.
Ständer täcktes hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, det denna försäljnings anstalt, hvaraf profåren äro förlängde från 2 till 10, genast måtte upphöra, och ijo5 Eesv. och Elkon.
Utsk, Betilnkanäen.
Härmed hafva, genom anförandea till Protocollet, Herrar Schvan, Arfvidsson, föderberg, Limnelius, Lundgren, Jfestin, Noreus, Lund, Malmberg och Holm, sig förenat; hvarvid Herr Malmberg gjort det tillägg, att sä framt Kongl, Maj t och Riksens Ständ r nu icke komma att ändra det öfverklagade sättet med Tull-auctioners verkställande, Rikets öfrige Städer, utom Stockholm, i sådant fall måtte få förvara sin rätt till andel i de confiscerade varornas försäljningssumma till förmon för deras fabrikers fattigkassa; och har Herr Holm dessutom yttrat, att så länge confiscerade varor få till qvarblifvande försäljas, borde försäljningen ske på det ställe, der confi cationen skett.
Stä ders uppmärksamhet, och öfverlemnades då till ! andläggning af Serskildta Utskottet, som uti dets Betänkande angående den öfverklagade förlägenheten i Allmänna Rörelsen och om medlen till dess af hjelpande, j -mte förslag till inskränkning af främmande varors införsel och förbrukning, deröfver meddelat yttrande.
Maj:ts Nådiga Circulairbref till dess B efallningshafvande, den 14 Augusti 1816, hafva sedermera samtlige Länens invånare blifvit hörde, öfver nyttan och behofvet af en Öfverflödsförordning, och deröfver, genom deputerade, afgifvit underdåniga Utlåtanden; hvarjemte uti Kun» Besv., och Ekon.
Betänkanäen.
4°7 görelsen den 30 April 1817, angående nödvändigheten af inskränkning uti införseln och förbrukningen af utländska yppighetsvaror.
Rikets Inbyggare erhållit en Nådig uppmaning till iakttagande af tarflighet och enkla Seder.
Då denna fråga nu å nyo blifvit vackt och till Ekonomiutskottets pröfning remitterad, har Utskottet, med fästad uppmärksamhet på redan vidtagna åtgärder, efter den sorgfälliga granskning, sorn ämnets vigt påkallar, deröfver stadgat sina tankar, hvilka Utskottet nu får våldsamt meddela.
Begreppen om yppighet o h öfverflöd, om dess skadlighet eller nytta hafva alltid varit underkastade så skiljaktiga meningar, att en kort utveckling deraf ej torde vara öfverflödig, för ett närmare utredande af sjelfva hufvudfrågan.
— Genom Samhällsföreningen sattes menniskorna i stånd att, medelst förenade -krafter, lättare tillfredsställa näringsomsorgernas fordringar.
Sedan de behof ver blifvit uppfyllda, som äro oundgängliga för lifvets bestånd, utvecklades småningom nya behof af beqvämlighet och njutning.
Det nödvändiga bl ef ej mera måttstocken för dessa behofj utan det prydlipa, det som fägnade sinnena, utgjorde föremål för gemensamma bemödanden.
Så uppstod Småningom, under tidernas lopp, den ena näringen, den ena konst.producten efter den andra, och menniskosnillet tröttnade aldrig att försöka sig på nya och vexlande föremål.
Genom gemenskapen fremmande nationer emelian påskyndades culturen, och med hvarje 4o8 Besv. och Ekon, Utsk.
Betänkanden; steg framåt blef dess väg mera banad och beqväm.
Men under utvecklingen af denna cal tur» erhöll den en högst olika rigtning, och det var denna, som slutligen till en stor del bestämde samhällets sällhet eller olycka.
Vi hafva sett nationer, som fria och sjelfständiga, tryggade för näringsomsorger, upphöjde genom snillen, som de förstodo att värdera, ej ägt mera öfrigt, än att arbeta på förökandet af sin storhet.
Hos dessa nationer liksom sammansmälte det enskildta lifvet med det offentliga: hos dem yttrade sig luxen i herrliga konststycken eller i praktiga byggnader, och blef således det skönaste resultat af samhällets odling.
Men vi hafva äfven sett nationer, som derigenom, att de fritt öfverlemnat sig åt alltid otillfredsställda begär, åt fåfänga, sinnlighet och vekliga njutningar, undergräft samhällets byggnad och påskyndat dess fall.
Den ädlare anda, som är grundvalen för samhällets bestånd, och som endast kan höja det till välstånd och anseende, har småningom utslocknat hos dessa nationer, som omsider äfven förlorat känslan för sin frihet, och under tanklösa förströelser smyckat fig till pffer för sin lättsin - Sesv. och 'Ekon.
Betankanäcn.
Diga obetänksamhet.
Såsom vasaller åt deri Furste, som försökt att underkufva deni, hafva de ock slutligen försvunnit ibland antalet af sjelfständiga nationer.
Efter denna framställning, grundad pa historiens uppgifter, torde yppighetens och öfverflödets verkan på samhällets cultur och nationalandan någorlunda kunna bestämmas.
Det följer nu i ordningen, att uppdraga grundlinierna för dess ekonomiska inflytande på olika stater och under olika förhållanden.
Man finner lätt, att i de länder, der naturen sjelf med rik hand utdelar sina håfvor, och der menniskorna i bekyrnmerslös maklighet njuta frug terna af dess frikostighet, der måste Naturens öfverflöd göra menniskornas öfverflöd mindre skadligt.
Men der menniskan genom outtröttlig möda måste liksom aftvinga jorden ds alster, som äro nödvändiga för lifvets uppehälle, och, under enbeständig strid med ett hårdt klimat, arbeta sig upp till ekonomiskt välstånd, der kan öfverflöd och yppighet ej annat än medföra do skadligaste följder, så länge de reella behof» ven åsidosättas för yppighetens fordringår.
Sverige bör ostridigt hänföras till den sistnämnda klassen af Stater.
Riket står ännu på den punct, att dess krafter hufvudsakeligen behöfva begagnas för de productiva näringarne; men då Capitaler och arbetsstyrka alltför mycket användas på sådana speculationer, som yppigheten framkallat, och hvilka alltid måste räknas till de inproductiva näringarne, förlora de productiva härigenom 4io Besv. och Ekon.
Utsk Betänhanderi. tis medel och den arbetsstyrka, sorn de i sirat fall bort kunna påräkna.
Utskottet har härigenom velat fästa uppmärksamheten derpå, att en alltför långt drifven Lux äfven, kan blifva ekonomiskt skadlig, ehuru Öfverflcds-Artielarne produceras inom Landet.
Då Sverige hemtar största dYen af cina öfverflödsvaror ifrån andra länder, måste naturligtvis öfverflödet blifva i mycket större grad förderfligt för detta land, än för de Riken, som sjelfve producera sådana varor3 emedan vinsten derföre ej stadnar inom Riket, utan går till den producerande Utländningen Enär d n besparing, som Rikets reela behofver oundvikeligen erfordra, ej dervid iakttages, utan dessa medel i dess ställe användas på öfverflodiga oell umbärliga saker, måste härigenom Statens ekonomiska obestånd grundläggas.
Likasom en enskild medborgare ofta consumerar antingen hela sin inkomst, elier derutöfver, så inträffar understundom samma förhållande med Staten.
I förra fallet kan den väl någon tid bibehålla sig på samma punct af välmåga} men genom en försummad beräkning af oförutsedda händelser rubbas den snart ur sin jemnvigt.
I sednare {fallet måste den tillgripa sina Capitaler, och förmindskar derigenom sina inkomster, går miste om den vinst, som genom det öfverflödigt consumerade Capitalet kunnat erhållas, oell beröfvar industrien de medel, den kunnat begagna till nyttiga Besv. och Ekon.
4i* företag.
Ett vårdslösadt jordbruk, förfallna näringar, en förmindskad export, en aftagande befolkning, blifva följderne häraf, och Statskroppen framsläpar ett aftynande lif, lik den, som täres af en långsam och mattande sjukdom.
Stat n mäste derföre antingen äga något öfverskott af inkomster, eller ock hos dess medlemmar kun^a'påräkna utvägar till Stat: behofvernas fyllande.
Men om de produ tiva Näringarne vårdslösas, om den reela förmögenheten ger till
Utländri gen för öfverflods articlar, kan hvarken Nationen uppfylla sina egna eller Statens nödvändiga behofver.
Så framt nationen ej i tid besinnar dessa föl der, beröfvar hon sig äfven utvägarne till de medel, som kunnat hindra Statskroppens förstöring.
Utskottet har trott, att i ett ämne, sorn Står i så nära sammanhang med opinionen, och så mycket beror deraf, en noggrannare utveckling utaf beskaffenheten och följderna af det onda, sorn man vill förekomma, ej bör anses öfverflödig; heldst botemedlen, först efter en sådan forskning, kunna med behörig noggrannhet undersökas.
Det är en sådan undersökning, sorn nu skall blifva föremålet för Utskottets åtgärd.
De msdef,, som allma mast blifvit begagnade till förekommande af yppighetens och öfverflödets skadliga verkningar äro: 1:0 Förbud emot införsel af Utländska öfverflödsvaror. 2:0 Tillåten införsel deraf, emot höga Tullafgifter. 4i2 JBisv. och Ekon. XJtsIi.
Betänkanden, 3:0
Förbud emot dessa varors begag* tiande och förbrukning. 4:0
Tillåten förbrukning emot höga Ta* xor eller afgifter. 5:0 Medel, som verka på allmänna o«' pinionen.
Étt af de mest directa medel till yppighetens hämmande är ostridigt det i lista punkten anförda förbudet emot införsel af utländska öfverflödsvaror.
Genom stadgandet uti Kongl. Majits SpTulls-Taxa för inkommande varor af den 20 Mars 1816 med flera utgifna serskilda författningar, har äfven denna utväg blifvit begagnad, och skul* le troligen vara tillräcklig för det åsyftade ändamålets befrämjande, om en fullkomlig efterlefnad af dessa stadgar alltid kunde påräknas.
De correctiver, som i sådant hänseende blifvit vidtagne, äro Kust- och Tullbevakningen.
En efter local - förhållanderna lämpad organisation häraf är således i hög grad nödvändig; men då fråga härom serskildt blifvit väckt och öfverlemnad till Statsoch Ekonomiutskottens gemensamma handläggning, anser Utskottet sig nu endast böra i allmänhet vidröra detta ämne, såsom en nödvändig länk i kedjan af närvarande framställning.
Det 2dra medlet, eller tillåten införsel af utländska öfverflödsvaror emot höga tullafgifter medför äfven, enligt Utskottets tanka, väsendtlig nytta, då det behörigen begagnas.
Dessa höga tullafgifter torde lämpligast böra läggas på sådana utländska produkt Besv. och Ekon.
413 £ev eller fabricater, som till större delen; men ej tillräckligt kunna tillverkas elUr finnas inom Riket, och hvilkas införande under detta vilkor ej undergräfver den inhf mska industrien, utan genom vackt täflan gifver den en iifligare verksamhet och en störra fullkomlighet.
Meri, i händelse Tullafgifterne origtigt tillämpas, eller så högt beräknas, att all speculation på laglig införsel upphör, innefattar en sådan anstalt endast ett indirect förbnd, som, långt ifrån stt lägga band på Tullförsnillaren, endast uppmuntrar honom, att äfven tillskansa sig den vinst, sorn till en del kunnat hålla staten skadeslös för varans införande.
Då ingen Tullbevakning kan rara så" fullkomlig, att ej utländska öfver, dsvaror kunna i Riket införas, af Lurendrär ren eller Tullförsnillaren, så har ännu e tvångsmedel blifvit begagnadt till hamn ande a£ de skadliga följderna af ifrågavaran le onda.
Detta är det i tredje punkten anföidar
Förhud emot utländska yppighet sv arors begagnande och f örbrukning.
Utskottet har allt för väl insett det maktpåliggande i denna fråga, och svårigheten att deruti fatta ett beslut, sorn i allt vore öfverensstämmande med det rätta.
Utskottet känner äfven allt för väl de delade tänkesätt, som råda i detta ämne, och fruktar ooiöjligheten, att i sådant afseende kunna upp.
Bihang till Riks St.
Fröt. 1817-1813, Quie Sami. il:r 53 54 . /|i4 Besv. och Ekon.
Eetänkanden, fylla allas önskningar.
Det är således endast Utskottets - öfvertygelse, grundad på en sorgfällig pröfning, som varit rättesnöret för dess tillstyrkande.
Ett af hufvudviikoren för en god Lagstiftning är ostridigt, att den största möjliga consequence dervid iakttages.
Det är i stöd af denna regel, sorn Utskottet hyser den tanka, att, då en vara är till införsel förbjuden, bör den äfven till bruk och nyttjande förbjudas.
Ett sådant"
Förbruknings - Förbud står, enligt Utskottets tanka, i så nära sammanhang med införsels-förbudet, att det sednare blott i ringa mon kan uppfylla sitt ändamål utan i förening med det förra; heldst i sjelfva den tillåtna förbrukningen ligger en indirect uppmuntran tili förbudets öfverträdelse.
Utskottet anser derföre ett sådant förbud så mycket nödvändigare och billigare, som Utskottet, vid granskningen af nu gällande Tulltaxa, funnit den innefatta, dels sådana articlar, som i tillräcklig qvantitet kunna inom Riket tillverkas, dels sådana, för hvilka nödiga surrogater linnas, eller ock sådane, hvilka äro högst umbärlige för den, sorn för
På dessa grunder får Utskottet tillstyrka, att utländska varor, som äro till införsel förbjudne, äfven böra, der controll å förbudets efterl fnad möjligen kan äga rum, till försäljning samt bruk och nyttjande förbjudas.
Ehuruväl kafF1 ej kan hänföras till klassen af förenämnde varor, anser Utskottet Besv. och Ekon.
4l5 likväl, enar importen deraf är i så betydlig rnon betungande för Rikets handelsvåg, någon ytterligare inskränkning i afseende på dess nyttjande böra äga rum.
Men, då ett långvarigt bruk häraf öfvergått till en sådan vana hos nationen, sorn svårligen, om icke genom tj:nliga surrogater, lärer helt och hållet kunna häfvas; anser Utskottet en författning, som helt och hållet förbjöd bruket af kaffe, ej möjligen medföra åsyftad efterlefnad, utan endast leda till lagbrott, hvilket förra tiders kaffe-förbud tillräckligen bestyrkt.
Utskottet har derföre ans.tt sig ej böra tillstyrka ett totalt kaffeförbud; men, då en förmindskning i dess förbrukning redan medförer väsendtliga fördelar, får Utskottet föreslå, att, med bibehållande af det uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 50 April 1817 angående förbud emot försäljning af tillredt kaffe, utfärdade Stadgande, k ffe hädanefter äfven måtte till nyttjande i alla samqväm och sällskaper förbjudas.
Utsl.öttet tror, att förmindskningen i kaffe-consunationen skulle genom ett sådant förbud blifva ganska betydlig, äfvensom att härigenom en utväg beredes för dem, som nu ance sig ej skäligen kunna skilja sig från det allmänna bruket, att spara sig en betydlig utgift.
Utskottet har ganska väl erinrat sig svårigheten, att, i en för alla medborgare klasser lika förbindande Författning emot yppighet och öfverflöd, vidtaga de Stadgande/t, som kunde på en gång svara mot allmänhetens önskningar, och tillika nöjaktigt upp - 4iö Fest). och Ekon.
Betankanden. fylla ändamålet; men Utskottet hyser deii öfvertygelse, att, om härvid lägges till grund den af Utskottet ofvan anförda princip, att till införsel förbjudne varor böra äfven till bruk och nyttjande förbjudas; om för öfrigt Författningen undviker sådana föremål, der ej controll, utan för nationen motbjudande medel, kan äga rum; om Lagstiftaren ej allt för långt utsträcker
Författningens föreskrifter, och undviker sådana obetydliga föremål, som öka förbrytelsernas antal, utan att medföra någon hufvudsaklig nytta; om de för öfverträdelsen stadgade straff lämpas efter sakens natur, och stå i ett afpassadt förhållande till brottets storlek och beskaffenhet; om dessa omständigheter iakttagas, tror Utskottet, att en Författning emot yppighet och öfverflöd kan stadgas, som, utan att såra den allmänna opinionen, skall medföra en väsendtlig båtnad.
S dan Utskottet nu uppgifvit de grunder*, som Utskottet ansett lämpligast för en författning i detta ämne; tror Utskottet sig i sådant afseende hafva i möjligaste måtto uppfyllt sitt åliggande.
Ständer allt för väl'inse de svårigheter, som skulle möta Utskottet, i händelse det ville försöka, att i närvarande fråga ingå i några vidyfdga detailler, eller uppgöra ett förslag till dett tillstyrkta författningen; äfvensom Ut kottet är öfvertygadt, att Riksens Höglofl.
Ständer med Utskottet dela de tänkesätt, att Kongl. Majit med Dess Faderliga omvårdnad fö* Bell), och Ekon.
Eetäiiknnclen. 4*7 Landets väl, och med en säker kännedom om Rikets ställning och behofver, bäst skall härvid kunna vidtaga det Nådiga beslut, som nied saken och omständigheterna är öfverensstämmande.
Det är äfven af sådan anledning, som Utskottet får vördsamt tillstyrka, att Riksens Hög lo fl. Ständer jemte underdånig önskan, rörande ansedd nödvändighet af en Författning emot Yppighet och öfverflöd, öfverlemnade det Reglementariska deraf tili Kongl. Maj:ts Nådiga omsorger.
Det i 4:de puncten omnämnda medel till yppighetens hämmande, genom höga taxor eller af gifter, har ofta med fördel blifvit användtj men som denna fråga ej direct tillhör Utskottets befattning, och Utskottet dessutom äger sig bekant, att
Bevillningsutskottet derå fästat nödig uppmärksamhet, torde något vidare yttrande" rörande denna punct ej vara af nöden.
Utskottet går nu till granskningen af de i sista puncten anförda medel, sorn verka på allmänna opinionen■ Enligt Utskotters tanka skola alla tvångsmedel aldrig tillfyllest kunna befordra yppighetens hämmande, sä snart de ej verka i förening med öfvertygelsen och villjam
Att rigta och bestämma denna villja är föremålet för de i 5te puncten föreslagna medel.
Ibland de verksammaste i detta afseende torde utan tvifvel böra räknas, en uppmaning af Landets Fader till Dess Folk.
I hvarje sann medborgares hjerta äro ännu dessa ord förvarade: "W1 anm ane Svea $ ike#
Innebyggare, såsom en Fader sina Barn, 418 Besv. och Ekon•
Betänk anden» att medverka till ifrågavarande stora ändamål; och VI förvisse
Oss, att den känsla af viedborgerlighet, den kärlek för Konung och Fosterland, hvarföre Svenska Folket af ålder sig utmärkt, ej nu af Oss förgäfves påkallas.