Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af de skäl, jag sålunda i korthet autydt, anhåller jag om afslag å Utsk:s hemställan samt bifall till Frill. v.
Sclnvelius motion om indragning af småsedlar under 10 Rdrs valör.
Hr Ehrenhoff, Gustaf Hermall:
Det är med verklig förlägenhet jag vågar upträda mot så mäktiga och uplysta personer, som här före mig haft ordet, men jag skall söka att, så tydligt som möjligt, redogöra för mina motiver.
Eli af reservanterna har, för nödvändigheten af småsedlarnes indragning, anfört det skälet, alt en Statsbankrutt stöde för handen.
Den andre reservanten har visserligen ej lika öppet uttryckt samma tanke, men man kan dock af reservationen draga den slutsatsen, att han hyser samma farhåga.
Som vi veta, är han leda mot af FinausKomitéeu, hvilken, i afseende på sitt handlingssätt, följer Finansdepartementets auspicier.
Jag föreställer mig att, då man i Finansdepartements, om jag så får säga, an t i-eliam bre börjar hviska om dåliga affärer, så måtte det icke stå rätt till.
Jag delar i viss man reservanternas åsigt, men jag tror dock att _vår ställning icke är ohjelplig, hvaraf den slutsats kunde dragas, att jag ser mindre mörkt än sjelfva FinansMinistern.
Jag vili uppehålla delta trasselsystem, under förhoppning, att innan nästa Riksdag, Regering och Ständer må inse behofvet af kraftiga åtgärder, som kunna mota en olycka.
Att indraga de mindre sedlarna och utsläppa silfver, skall un der nuvarande rättighet för Börsen att fritt röra sig med den metalliska valutan, ovilkorligen bidraga till att göra realisationen 228 I>en 28 J anu ari. osäker, enär denna endast på ett sätt kan under sådana omständigheter uprätthållas, nemligen derigenom att silfver finnes i Bankens hvalf och icke hos allmänheten, enär Banken icke kan inlösa sina sedlar med silfver, som icke tinnes i dess förvar.
Jag föreställer mig, att en kris, en Riksbankrutt inträffade, och att 4 mill. rdr i silfver funnes i rörelsen i stället lör de indragna 1-rdrs-sedlarna.
Hvad blefve då allmänhetens första åtgärd, när denna katastrof förmärktes.
Hvar och en, som var i besittning af silfverman!, aktade sig noga för att utgifva det; han lade det i stället på kistbotten, hvarigenom den stora rörelsen på en gång gick miste om 4 mill. rdr plus de indragna skillingssedlarna, och den mindre rörelsen förlorade allt.
Den naturliga följden blefve, att småsedlar ånyo utsläptes, och denna gång icke af BiksBanken, ty osäkert är om RiksBanken då funnes till, utan af PrivatBankerna, •om icke högre önska än att få denna rättighet.
Förliden sommar nedsjönk den metalliska valutan till 12 mill.
Om 1-rdrs-sedlarne då varit indragna, så hade silfverfonden blott varit 8 mill., eller två mill. under minimisumman ; hade åter skillingssedlarne lika som 1-rdrs-sedlarna varit i rörelsen, så hade den metalliska valutan vid samma tidpunkt varit omkring 15 mill., och någon fara icke varit för handen.
Detsamma kan ännu inträffa, och vådan deraf är synbarlig.
Man har genom detta förslag velat tillskynda den mindre bemedlade folkklassen stora fördelar.
Man har uptriidt som förmyndare för folket, för att inge dem håg för sparsamhet.
Detta förvånar mig, så mycket mer, som jag i början af Riksdagen, från samma sida, fick upbiira skarpa förebråelser, derför att jag, som det sades, ville blifva förmyndare för det fria folket.
Nu halva andra velat beträda samma bana och jag är ytterst tacksam derför.
Hvad sparsamhet beträffar, så tror jag att första vilkoret derför är, att det så lagstiftas, att hvad jag i dag hopsparat, icke i morgon har förlorat en del af sitt värde, att jag icke lefver öfver mina tillgångar, att jag icke skrinlägger min sparpenning, utan förräntar densamma, hvilket både ur enskild och statsekouomisk synpunkt är det rätta.
Man har under diskussionens lopp anmärkt, att man lättare blifver utsatt för bedrägeri med sedlarne än med silfret.
Det kan visserligen hända, att man understundom får höra talas om, att en tullstämpel utgifvits i skymningen tor en 2 b:ko, men lika ofta höiman omtalas att försilfrade 4 skir b:ko blifvit såsom speciel' utgifna.
Jag önskar bibehållandet af småsedlarne, som jag sagt, för att uprätthålla realisationen.
Jag har vid många tillfällen sökt påpeka det financiella eländet, för att i någon mån derpå fästa Statsmaktens och Svenska folkets upmärksamhet.
Jag medgifver, att dessa försök varit fruktlösa.
Men jag har åtminstone den tillfredsställelsen att mina tänkesätt varit rena och att jag gjort, på hvad i min ringa mån kunnat bero, för att förebygga de financiella olyckor, som hota oss.
Jag yrkar bifall å Utsktts hemställan.
Den 28 Ja nusri. 229 Hr v. Ehrenheim, Per Jakob:
Då jag deltagit i Banko Utsk:ts så strängt ogillade beslut, torde jag här böra närmare angifva mina skäl dertill.
Jag misskänner visserligen icke att det både för realisationen och för allmänheten, i händelse Banken ej kan inlösa sina sedlar, vore af stor vigt att det cirkulerande kapitalet till stor del utgjordes af metalliskt mynt, men jag bestrider deremot att detta ändamål vinnes i någon grad, som är värd afseende, genom indragning af sedlar å 1 rdrs-valör
Vid 1 859 års slut utelöpte af detta sedelslag 4,250,326 stycken, samt i sedlar ä 3 rdr, som, de rest.
Ettortie indragas, jemväl skola med silfver eller större sedlar ersättas, 3,41 8,155 rdr, eller tillsammans för 7,668,481 rdr.
Af detta belopp kommer endast en del att med silfver ersättas, men, om man antager denna del, som naturligtvis ej kan bestämdt beräknas, till 4 å 5 mill., så skulle derigenom silfvermyntet till cirka 6 mill. eller något mer cirkulera emot en sedelmassa af olver 40 mill.
Riksbankssediar och omkring 20 mill.
Privatbankssedlar.
Det klingande myntet blifver i alla fall så ringa i förhållande till sedelmvntet. att det, i händelse af Bankens oförmåga att iidösa sina sedlar, saknar all betydelse, ty icke befinner man sig, om man vid en sådan olycka har 20 rdr silfver i sin ego, i någon väsentligt bättre ställning, iin om man blott hade 5 rdr.
För Banken, som den 25 innevarande månad ej egde högre silfverfond än för 17,183,938 rdr 85 öre, är det deremot icke af ringa betydenhet om 4 å 5 mill. af detta silfver skall utgifvas för att invexla sedlar, sorn i följd af sin låga valör eljest aldrig presenteras vid Baukluckan för annat ändamål än för att utbytas emot andra sedlar af samma slag och som således aldeles icke trycka på realisationen, utan faktiskt kunna från sedelstocken afräknas.
En allmän oro förspörjes vid denna Riksdag öfver Bankens befarade oförmåga att uppehålla realisationen; jag delar icke denna oro, men föga lämpligt synes det mig att Rikets St:r skola — måhända såsom enda svar derå — vidtaga en åtgärd, som utan behof ur Bankens hvalf utdrifver en fjerdedel af dess metalliska fond.
Att lemna åt Fullmäktige att bestämma tiden lör en sådan åtgärds verkställande, synes mig ej eller rätt, utan böra Ständerne, om de vilja åtgärden, ställa så att de derföre få bära ansvaret.
Man har anset t att indragningen företrädesvis skulle gagna den arbetande delen af befolkningen och att denna eljest företrädesvis blifver lidande vid en Bankbankrutt.
Jag har alltid trott att fordringsegarne, som måste taga betalning för sin fordran i ett föraäraradt mynt till dess nominalvärde, äro de, som vid en sådan olycka blifva mest. lidande, ty ofelbart förstår arbetaren att, sedan agio upstått mellan silfver och sedlar, sedan varuprisen i följd deraf stigit., äfven betinga sig en högre lön för sitt arbete, då detta pris erlägges i papper.
Påståendet synes grunda sig på den föreställning, att betalning af lägre summor är den högste sedelvalören och således dagsverkarens lön skall fortfarande betala3 i sifver, men. sedan silfver ej erhålles i Bankluckan, blifver det. ej händelsen, ty, såsom erfarenheten visat, silfret rymmer ur rörelsen och finnes ej 2.10 Den 28 Jan narf. att få, men (ter det sparsamt förekommer, fordras derföre det högre pris, som försämringen af pappersmyntet föranleder.
Bland andra frukter af indragningen, som en reservant påpekat, är afven den att Privatbankerna sedan skulle kunna åläggas att inlösa sina sedlar i silfver.
I sanning ett önskvardt mål, men af livad sammanhang med en åtgärd, hvarigenom några få millioner silfver, mest i lägre valörer och efter ettorues indragning alldeles oundgängligt för vexel man oell man emellan, skulle i rörelsen utgå?
Ytterligare några skäl återstå att bemöta.
Det heter att export af silfver upmuntras derigenom att silfret i rörelsen ersätte» af sedlar, men förmågan att exportera Bankens silfver beror på förmågan att kommendera Bankens sedlar, och denna förmåga ökae väl ej deraf att en del af deri sedelmassa, som Banken får utsläppa utöfver sin sillverföiid, består af sedlar, som, på sätt jag förut anmärkt, nästan aldrig mot silfver utbytas.
Vidare skall vanan att begagna hardt mynt bibringa allmänheten begrepp om den skillnad, som är emellan myntet och myntrepresentativet.
Om agio emellan silfver och sedlar inträder, då lärer allmänheten på ett känbar! sätt få inhemta denna skillnad, men derförinnan torde kunskapen viii ej bero på om man något oftare eller'något mera sällan innehar det ena eller andra slaget.
Slutligen skall erfarenheten bevisa alt folket hushållar bättre der småsedlar ej finues utan hardt mynt allmänt cirkulerar.
Mert om sparsamheten står i förhållande till minsta sedelvalören, hvarför hushållar man i Tyskland, der sedfar å 1 tinder och 1 gulden cirkulera, lika väl. otto ej bättre än i Frankrike, der minsta sedeln lyder å 100 francs; hvarföre hushållar Skotten, som har sedlar å 1 pund sterling, fullt, ut så viii som Engelsmannen, som ej har mindre sedel än å ä pd?
För öfrigt lärer väl ej sparsamhet, som är en på eftertanke och förmåga att upoffra beroende egenskap, inverkas af något så oväsendtligt, som att det sparda är silfver eller invisning på silfver.
— Jag anhåller oni bifall till Betiinkit.
IIr von K oell, Nils Samuel:
Då denna fråga vid flera föregående Riksdagar varit föremål lör 11. o. Ad:s öfverläggning»!', samt, enl. mitt förmenande.
Utsk:t å ena sida och reservanterne å den andra ganska utförligt upgifvit de bästa skälen både lör oell mot
I rdrs sedlarnes bibehållande i rörelsen, och då härtill kommer, att vid detta tillfälle åtskilliga af K o. Åd:s ledamöter närmare utvecklat dessa skiil, så anser jag mig icke med någon ytterligare utredning af sjelfva frågan böra taga H.
Ståndets tid i anspråk, titan vill jag blott inskränka mig till att afgifva den förklaring, att mina åsigter närmast öfverensstämma med dem, som äro uttalade i den till Utsk:ts Betänk, fogade, af Hr Riksarkivarie!)
Nordström algifna, reservation, hvars resultat är, att K.
Strr må besluta att utgifning från Banken af sedlar å en rdr rint skall uphöra, samt öfverlemna åt BankoFullmäktige att bestämma, när sådant, med afseende å Bankens ställning, kan ega rum.
Det är blott i afseende på frågan: när en sådan indragning lämpligast kan anses låta sig göra, som jag velat för några ögonblick taga Hrns upmarksarohet i .anspråk, .lag anser nemi., att de personer, som för när - Den 28 Januari.
231 varande frukta införande af denna reform, hvilken dock förr eller sednare skall ega rum, skulle blifva i väsendtlig män lugnade, om man samtidigt med beslutets fattande om rdrs-sedlarnes indragande äfven bestämde någon tidpunkt, då detta lämpligast kunde låta sig göra.
Således kunde man stadga ett visst minimibelopp, till hvilket den metalliska kassan måste hafva upstigit, innan åtgärden huge vidtagas.
Jag medgifver ock, att, om öfvergången alltför hastigt eller under ogynnsamma konjunkturer verkståldes, kunde vissa olägenheter derigenom komma att upstå.
Jag vill derföre taga mig friheten hemställa, det II. o. Ad. måtte bifalla Hr Nordströms, till Bankoötskds Mein.
N:o 11 fogade reservation, endast med det tillägg vid slutet: »dock att några åtgärder i detta afs:de ej blifva vidtagna förr, än Bankens metalliska kassa stigit till minst 25 mill. rmt.»
I alside å siffran vill jag gerna medgifva, i fall meningarne kunna förenas, att beloppet utfästades än högre, t. ex. till någon summa mellan 25 och 3(1 mill.
En föregående talare har redan upgifvit, att enligt halfnrsupgiften af d. 30 sisth Juni funnos i rörelsen utelöpande af 32 sk. bko eller en idis sedlar ett belopp af omkr. 3,500,000 rdr, och af 2 rdrs-bnnkosedlar ett belopp motsvarande omkr.
4,500,000 rdr rmt.
Skulle Hrr BankoFullmäktige finna skäligt, att, i följd af en dem oinskränkt lemnnd myndighet, genast påbörja realisationsåtgärden, så skulle möjligen detta icke utan våda låta sig göra.
Och alldenstund vi ej för ögonblicket veta, hvilka som skola blifva nästa gång till Fullmäktige utvalde, så tror jag, att i en fråga så vigtig som denna, det är försigtigast och äfven kunde blifva fördelaktigt för Fullmäktige att hafva något 11.
Stms beslut alt hålla sig till.
Och jag tror att man lättare oell säkrare komme att fortgå på denna liana, om man ej i början förhastar sig och tager första steget alltför långt.
Att den summa af 25 mill., som jag föreslagit, är lämpad efter de, till hvilka den metalliska kassan under sednare tider upstigit. ber jag att få konstatera medelst hänvisande till de härom af Banken afgifne summariska upgifterna.
Så se vi t. ex. 1840 upgick den metalliska kassan till omkr. 25,500,000 rdr.
Jag har således ansett, att, då den metalliska kassan upgått till .25,000,000, detta kunde anses varn ett normalt tillstånd, under hvilket indragningen lämpligast kunde försiggå.
Jag anhåller således, att Hr Gr. o. Landtm, mätte framställa propos. om bifall till Hr Nordströms reservation, med den modifikation, jag tagit inig friheten framställa. 1844 1850 185 4 1850 21,000,000 „ 12,000,000 „ 19,500 000 „ 26,000,000 „ 5 2,000,000 „ Sedermera föll den 1857 till Hr Björnstjerna, Oskar Magnus:
De skid, som anförts för indragandet af ! -rdrs-sedlarne., äro hufvudsakligast trenne.
Man Den 28 Ja 11 nerf. l:o) att sparsamheten hos allmänheten skulle derigenom befordras: 2:o) att möjligheten af en penninge-omstörtning skall genom silfrets utsläppande i rörelsen aflägsnas; och 3:o) att, i fall en sådan penninge-omstörtning komme att cga rum. skulle förlusten förminskas derigenom, att det utelöpande sillret hos allmänheten blefve i behåll.
Hvad det första angar, eller att sparsamheten skulle befordras, om silfver komme i rörelsen, så inser jag ej rätt, huru detta skull» tillgå.
Visserligen har jag nyss hört anföras, huruledes allmänheten skulle hafva svårt att fatta, det en papperslapp af så och så många qvadrattums storlek har något värde och kan föreställa en vis» myckenhet silfver; man skulle derföre icke hushålla på papperslappen lika mycket som på ett silfvermynt af motsvarande värde.
Skulle detta vara händelsen i något annat land, så bevisar det, att folket hos oss är utrustadt med bättre fattningsgåfva; ty i Sverige tinnes troligen ingen nog enfaldig att ej veta det han för denna papperslapp kan, när han vill, tillvexla sig just så mycket silfver, som pä sedeln utlofvas.
Denna Öfvertygelse är hos oss så inrotad, och sedlarne åro verkligen så mycket beqvämare än det tunga silfvermyntet. att hvar och en — jag vågar påslå äfven de talare, som nyss yttrat motsatsen — företrädesvis gömmer på sedeln; har någon en specierdr i fickan, är det ganska säkert denna, sota först utgiIves. t. o. lii. framför de af mången föraktade privatbankssedlarne. — 1 de länder, säger man, der mycket metalliskt mynt är i omlopp, blifver man sparsam och rik.
Jag tror, man kommer sanningen närmare, om satsen omvändes sålunda, att när man genom arbete och sparsamhet blifvit rik, då inflyta de ädla metallerna i landet, och när dessa i myckenhet förefinnas, kunna de med fördel utsläppas i den allmänna rörelsen.
Att detta förhållande icke eger rum hos oss, torde för hvar och en vara bekannt, och att uttvinga silfret i rörelsen under en tidpunkt, då Banken ej har större förråd deraf än för närvarande, kan säkerligen ej medföra någon nytta, men väl kännbara olägenheter.
Hvad det andra skälet beträffar, eller att en penningeomstörtning skulle kunna förekommas derigenom, att man utspridde några millioner silfver i rörelsen, så har detta redan blifvit utförligt besvaradt. af flere föregående talare.
Jag vill blott återuprep» (leii sanningen, att realisationens uppehållande alldeles icke beror på huru mycket af den reela valutan är i landet utspridt, utan på huru mycket af densamma finnes qvar i Bankens hvalf. Skulle t. ex. Banken, med en metallisk fond af 20 mill., hafva deraf utsläppt 10 i den allmänna rörelsen, då en kris inträffade och sedlarne strömmade till bankoluckan, blelve dess invexlingsförmåga ingalunda stärkt genom de utevarande 10 mill., hvilka säkerligen gjort vida större gagn, om de funnits qvar i Bankens hvalf.
I saknad af dessa 10 mill., skulle Banken då möjligen urståndsätta» att invexla sina sedlar, eller med andra ord nödgas att göra bankrutt, och allmänheten skulle för alla deraf följande stora olyckor finna en ringa ersättning i de 3 eller 4 rdr i silfver, som hvar och en kunde hafva liggande i sin ficka.
Den 28 Jänner i.
233 Beträffande det 3:dje skälet för rdrs-sedlarnes indragande, eller Ätt, i händelse af en penninge-ornstörtning, har allmänheten åtminstone det utelöpande silfret i behåll, skall jag söka visa huru dermed sig förhållit i de länder, der en dylik olycka nyligen inträffat, I Österrike upskattades det utelöpande klingande myntet vid början af år 1848, icke till blott några fä milhr, sorn här äro i fråga, utan till mellan 6 och 7 00 mill. florine)-, eller ungefär lika många rdr bko.
Derjemte hade Österrikiska banken inneliggande d. 20 Febr. 1848, då secretessen inom detta verk upliörde, 65 mill. floriner i metallisk valuta. — »Detta oaktadt», säger en ansedd författare i dylika ämnen (Nobach Taschenbuch der Muntz, Maas tind Gewicht etc ), »var det liksom när solens strålar ända till det yttersta uttorkat hvarje fuktighet från jorden.
Knappast satt i omlopp. försvann det klingande myntet ur rörelsen så fullständigt, att det syntes obegripligt, hvart det tagit vägen.
— Huru flitigt än myntverkets tjenstemän voro sysselsatte med preglandet i godt mynt af de stora silfverqvantiteter, sorn hufvudsakilgast från England erhöllos, eller sökte komma den lilla rörelsen till undsättning genom utmyntning af silfver eller kopparskiljemynt, blef detta allt nära nog ögonblickligen fullständigt bortsopadt.» — Den minsta Österrikiska banksedeln hade hittills varit på 5 floririer, men nu utfärdades äfven sedlar pä en och två floriner.
I brist på mindre skilje mynt nödgades man sönderskära dessa i flera delar, hvilka hvardera lingö gidia för så stor del af den hela sedeln.
På flera ställen infördes ett slags nödmynt, såsom i Prag, der stadsmyndigheterna utgåfvo 1 50,000 floriner i småsedlar, gällande från 10 till ,20 kreutzer.
I Laybach utfärdades likaledes af stadsmyndigheterna lithografierade anvisningar på 3. 5, 10, 15 och 30 kreutzer.
Men allt detta förslog ej.
På många ställen läto handtverkare och andra trycka små anvisningar, hvilka lingö omlopp såsom mynt.
På kaffehusen erhöll man, i st., f. småmynt, dylika anvisningar på ett visst antal koppar kaffe; hos perukmakarne på hårklippningar o. s. v. Sådant var torhåIlandet i Österrike några månader efter krigets utbrott är 1848, och nära nog likadant lärer det varit tori idet Ar.
I ltyssland, der den lägsta sedeln lyder på en silfverrubel, eller omkr. 2 rdr 75 öre, har silfverskiljemyntet nästan helt och hållet försvunnet.
Vid vexling erhålles i sjelfva Petersburg sällan annat än koppar.
I vissa trakter är behofvet af skiljemynt så stort att, såsom jag nyligen läst, i lteval stadskassa)) utgifvit stämplade polletter af bleck, hvardera gällande för ett visst antal kopek, hvilka äro såsom mynt gångbara i hela Estland.
På Ösel hade vissa egendomsherrar låtit med sitt vapen stämpla små lappar af läder, hvilka äfvenledes voro löpande såsom skiljemynt i hela orten.
— Allt detta torde tillräckligt utvisa, att silfrets spridande i rörelsen ingalunda kan förekomma en finansiel kris, samt att, så snart en sådan inträffat eller är i annalkande, försvinner genast det klingande myntet, det ina hafva varit till större eller mindre myckenhet utelöpande.
Någon del deraf kan visserligen komma att inom landet qvarstanna, undangömd till bättre tider, men det allramesta går obestridligen olver 2:u
Dan 28 Jan na ti. gränsen till betäckande af de förluster, sorn iiro en oundviklig följd af den brustna krediten.
Betriiffaude den förespeglade faran af att hafva dessa 1-rdrssedlar utelöpande under eu inträffande penidngekris, tror jag denna vara fullkomligt ogrundad, alldenstund det icke är de små, utan de stora sedlarne, som vid en sådan tidpunkt strömma till bankluckan.
Ju mindre sedeln är. desto längre oell lättare håller den sig ute i rörelsen, oell det bör således för Banken vara en vinst, ifall en kris inträffar, att så stor del som möjligt af den utelöpande sedelstocken utgöres af småsedlar.
Ett af de skäl, sorn Utskit anfört mot silfvermyntets utsläppande, bar blifvit strängt klandradt, såsom icke blott olämpligt, utan t. o. m. ovärdigt.
Detta, nemi. att silfret, när det borttappas, medför förlust för Banken, dä deremot hvarje förlorad sedel utgör en vinst för densamma, är i sig sjelft af ganska ringa vigt och har ingalunda varit bland dein, som utöfvat något inflytande på min öfvertygelse.
Jag måste dock taga Utskit i försvar mot beskyllningen för mindre ädla bevekelsegrunder.
Det förefaller mig sä tydligt, att äfven den mest enläldige borde*kunna fatta det, att förlusten för den enskilde blilvcr densamma, antingen det mynt, lian tappar, är af silfver eiler papper, men att derjemte lider äfven Banken af silfrets försvinnande, hvaremot den vinner för hvarje sedel, sorn går förlorad.
Att Utsk:t ingalunda kunnat åsyfta att på den enskildes bekostnad bereda Banken en fördel, lärer således vara påtagligt.
Det af eli reservant framstälda och af flere talare här under diskussionen uptagne förslag, att åt Fullmäktige måtte updragas att bestämma tiden för småsedlarnes indragning, ber jag att på det högsta få motsätta mig.
Jag har ännu i friskt minne diskussionen vid meddelandet af decharge åt BankoFullmäktige, och jag är fullt öfvertygad, att om detta beslut skulle fattas, och Fullmäktige intill nästa Riksdag, såsomjag förutser, icke ansett sig hafva kunnat sätta beslutet i verkställighet, så skulle detta tolkas som en uraktlåtenhet, ett förbiseende från Fullmäktiges sida, och blott gifva ani. till anm. mot deras åtgärder, och jag anser det vara min pligt att på hvad mig beror söka bespara dem detta obehag.
Hvad beträffar det af Hr v. Koch gjorda förslag, att man skulle börja småsedlarnes indragning så snart den metalliska kassan stigit till 20 eller 25 mill., tror jag väl, att detsamma utan fara kunde antaga-, ty jag fruktar, att den tidpunkt är långt aflägsen, när vårt silfverförråd kominer att mer än tillfälligtvis upstiga till ett sådant belopp.
Biist torde likväl vara att npskjuta beslutet tilldess Banken verkligen kommit i besittning af dessa 20 eller 25 mill.
Smäsedlarne äro beqväma och af allmänheten omtyckta; detta lärer ej kunna nekas.
Hvarföre då borttaga dem?
— Deras afskaffaiide skulle, synnerligen på landsorten och vid postförsändningar, medföra stora olägenheter.
Men, säger man. dessa kunna undvikas genom begagnande af postremissvexlar.
Mig veterligen, kunna emellertid sådana vexlar endast erhållas i några fä städer.
Ofta 0 e ii 28 Ja n u ar i.
235 Lin man hafva 20 mil och derutöfver till den ort, der eli dvlik vexel kan erhållas eller inlösas.
De kunna således ej på något sätt ersätta småsedlnrne, sådant förhållandet nu är.
Möjligen kan detta blifva händelsen, när 11. 8t:r ställt så till, att allmänheten vid hvarje postlucka kan erhålla eller sälja en vexel för hvarje summa, understigande den minsta sedelns belopp.
Förr än detta blifvit salt i verket, vore det i hög grad oklokt, att genom sroåsedlarnes indragande beröfva allmänheten det enda medel, den har alt pä längre afstånd bestrida mindre peniiingebetalningar.
På grund af allt detta, får jag tillstyrka bifall till Utskits Betänk.
It eli b i ii d e r, Fred.
Den siste, äfvensom två föregule talare hafva så fullständigt utvecklat motiveri a för det resultat, hvartill U t sk :t kommit, att det är föga, som återstår för mig att tillägga; men jag vill blott med några få ord påpeka tvenne skäl, som enligt min upfattning äro de, som mest tala för bifall til! Utsk:s förslag.