Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
JVs 335, med förslag till sammanjemkning och voler:s-propostr, i anledn. af RiksSttns skiljaktiga beslut, i fråga om under - 170 Den 1 November f. m. stöd af allmänna medel till Tull-Statens enskilda pensions-inrältning; M 336, med förslag till voter:s-propos., i anledn. af Riks St:ns skiljaktiga beslut, ronde ifrågaställdt anslag till bildande af en teknisk skola i Borås; JVs 337, i fråga om pension för t. f. Chefen vid Skogsinstitutet, Hof-Jägmästaren m. ra. af Ström; M 338, i anledn. af erhållen återremiss å Ullåt:t JVs 323; sarai JV2 339, i anledn. af väckt motion om medels anvisande för bestridande af erforderliga kostnader vid kontrollen af bränvinstill verkningen. H. R. o. Ad. åtskiljdes lil. ] till 8 på aftonen.
Onsdagen den 1 November 1854.
Justerades 4 prot.-uldr. för elen 30 och 31 sisth Okt., samt pleni-proht för den 15 sisth Juli e. m.
Då jag redan vid begynnelsen af innevar:de Riksmöte af R. o.
Ad. hedrades med det för mig så dyrbara förtroendet att vara ledamot af R.
Stms Exped.Utsk., samt Räukman inom den Bänkmans-afdeln., till hvilken jag hörer, hoppades och önskade jag, att kunna intill Riksdagens slut bibehålla dessa befallningar.
Men inträffade omständigheter, de der ensamt röra vården af min helsa, nödsaka mig, att nu afsäga roig nyssnämnde befattningar, under anhållan, att varda vid min Riksdagsmanna-rält bibehållen, för den möjliga händelsen, att, emot hvad jag hoppas och förmodar, Riksdagen skulle komma att fortfara så länge, att jag, efter återvunnen helsa, återtager min verksamhet i del offentliga lifvet.
Den 1 No ven» ber f. m. 171 R. o. Ari. kemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodades ali sammanträda, för att utse en ledamot i Exped.Ulsk. efter Hr Printzensköld.
O Ånyo föredrogs StatsUtsk:s den 27 och 31 sist).
Okt. på bordet lagda Utlåt.
Jll 329, ang:de de i Reger:s-Form:s fi3:dje § omförmälda kreditiv-summors belopp under liden intill nästa Riksdag.
Hr Dalman, Wihl. Fredr.
Ehuru jag icke vågar hysa den förhoppning att hos en majoritet inom detta hus finna någon sympatin i den riktning, hvaruti jag går att yttra mig öfver det nu föredragna Betänk., anser jag det likväl vara min pligt såsom representant alt, i ett ämne af så hög politisk och konstitutionell vigl, oförställd! uttala min mening och få den förvarad i Högh R. o.
Frågan har två sidor.
Den politiska och den Jinanciella.
För min del anser jag den förra vara den ojemförligt mest maktpåliggande och anhåller för den skull att forst få betrakta denna.
Således börjar jag med den förklaring, att jag räknar mig till dem, som obeiingadl gillat den neulraliletsförklaring, Svenska Regeringen, i förbund med Danmark, afgifvit innan del krig utbröt, som för närvar:de håller hela vår verldsdel i ett tillstånd af oro och spänning.
Det var då ännu icke möjligt för det Svenska Kabi nettet att beräkna detta krigs hvarken ändamål, utsträckning eller Europeiska betydelse.
De förenade rikenas neutrala ställning var då ulan tvifvel förestafvad af en viss politik, för hvilken landet står i stor tacksamhetsskuld ensamt hos H. M:t Konungen och den ansvarige rådgifvare, sora, enligt 11 §:n R.F., i dessa mål är stäld vid K.
M:ts sida.
Det var under sådana förhållanden alltid klokare att förekomma än förekomraas, och min öfvertygelse är den att, utan ett sådant förutseende mått och steg och dess formliga erkännande af samtlige Europas sjömakter, vårt älskade fädernesland troligen redan varit antingen inveckladt i kriget, eller måst äfventyra de förstörande följderna af blockader och uppbringningar, hvilka lågo så nära till hands för de makters talrika krigsskepp, som under den förflutna sommaren varit mästare öfver våra farvatten.
Jag har också villigt med min röst bidragit att bevilja de medel, hvilka, dels på Krigsministrarnes reqvisition i sislledne Dccemb. månad, dels i påföljande Febr. månad, på tillstyrkan af R.
Sl:s Hemliga Utsi:., af K.
M:t äskades, för del då utan förbehåll angifne ändamålet alt upprätthålla neutraliteten; och om jag än ansåg och ännu anser delta uttryck icke egentligen beteckna sjelfva saken, sä fann jag det likväl icke värdigt Sverige, att sorglöst hvila på hanen under det hela Europa rustade, eller att icke vara på sin vakt för möjliga öfverraskningar från vår
Ostra granne innan krigets fana ännu utvecklat sig, och våra kuster voro §äkra att skyddas af vestmakternas flottor.
Men då jag på detta sätt fullkomligt gifver min hyllning åt den neutralitets-politik, K, M:t hitintills följt, anser jag mig lika 172 Don 1 November 1. m. öppet böra erkänna, att jag lefver i den fullkomliga öfverlygelsen, alt sedan det stora kriget fått den vidsträckta omfattning, som det nu äger, det icke längre blir möjligt, ali äfven under ett stundande år fullfölja samma politik.
Jag hemtar icke stödet för detta mitt omdöme från något slags anspråk att vara invigd i diplomatiens hemligheter, eller från någon ledtråd inom den labyrint af noter, som under neutralitels-perioden troligen varit vexlade mellan Kabinetten i Stockholm, St.
Petersburg, Gerlin, Paris och London; jag drar denna slutföljd från allmänt bekanta fakta och den ställning, frågan intagit, icke blott på krigslhealern, utan fast mer inom opinionernas område i hela det bildade Europa.
Det är, efter mitt förmenande, framförallt annat denna opinionens makt, som gör del omöjligt för West makterna, alt draga sig tillbaka innan ett afgörande steg är vunnet för stäckandet af Gysslands välde.
Del är äfven denna makt, som i längden skall göra det omöjligt för Österrike, Preussen och sjelfva den betänksamme förbundsdagen i Frankfurt att bibehålla en helt och hållet passiv ställning i den stora kampen.
Det är slutligen denna makt, som äfven måste tvinga Sverige att laga sitt parti, och detta blir i samma mån oundvikligt, som
Sveriges bistånd kan blifva af stor vigt för framgången af det Europeiska härtåget.
Utur denna synpunkt måste, efter min tanka, hvarje försök å Sveriges sida, att med vapenmakt värna sin neutralitet, blifva både fåfängt och oklokt.
Ar detta en sanning, så följer ock deraf, att Sveriges representation icke har rätt alt offra folkets medel åt en sådan politik.
Min tanke är derföre, att, innan några medel beviljas, representationen mäste hysa den bestämda öfvertygelsen eller dervid fästa det oafvisliga vilkor, att de penningar, som anvisas, icke komma att upslukas för ett sådant ändamål.
Ett meddelande till R.
St. i denna syftning frän Styrelsens sida, linner jag fördenskull böra vara ett conditio sine qua non för beviljandet af någon förhöjning i det kreditiv, hvilket kan lyftas, utan att R.
Stms sammankallande deraf blifver en följd.
Förgäfves letar jag dock efter ens en antydning af denna mening uti det Stats-Råds prot. för den 19 sisth Sept., hvarpå den Kongl. Proposm i delta ämne sig grundar.
Ministern har der icke yttrat ett ord, ang:de möjligheten af förändrade politiska förhållanden, hvilka möjligen skulle kunna föranleda en brytning, ej heller Krigs-Ministrarne, så vidt det kommit till R.
St:rs kunskap, fästat K.
M:s upmärksamhet på nödvändigheten, att ordna våra försvarsanstalter, för att vi må vara beredda äfven på en sådan eventualitet.
Endast Chefen för Finans-Deparbt, Hr Frih.
Palmstjerna, har anmält att, för den händelse K.
M. ”äfven under påföljande år skulle finna sig föranlåten att sammandraga någon ”större del af arméen, eller utrusta någon betydligare del af flottan”, tillräckliga medel' för bestridande af dervid förefallande kostnader icke vore att tillgå; hvarföre ett förhöjdl kreditiv i delta hänseende borde af R.
St. äskas.
Jag tillåter mig inga vidare kommentarier öfver denna nakna och omotiverade anmälan: jag vill endast yttra den mening, att om dylika truppsammandragningar eller utrustningar äfven påföljande år Den 1 November f. ni. 173 skulle komma alt ske i enahanda afsigt, och med icke andra resollaier än det innevarande, någon förhöjning af kreditivet icke synes vara af behofvet påkalladt, enär för allt fall, oberäknad! de ordinarie anslagen, en half millin Ridr, ulan all förhöjning, redan finnes att disponera å det s. k. mindre kreditivet, hvartill komma de 518.000
Ridr, som ännu återstå af de för neutraliteten redan beviljade extra medel, d. v. s. mer än en hel millin för dylika extra evolutioner till lands och sjös som i år.
Om fördenskull en förhöjning skall heviljas, måste den antagas vara erforderlig för andra ändamål, än det som i ofvannämnda Siats-Råds prot. angifves, helst, för den händelse att trupper skulle sammandragas eller flottan utrustas för något slags aktivt deltagande, sjelfva kriget ju slår för dörren, och del stora kreditivet då finnes att lyfta under vilkor af R.
Stirs sammankallande.
Deremot kan jag väl föreställa mig, att, oaktadt de högst betydliga anslag, som under det sednaste decenniet blifvit för vårt landt- och sjöförsvar anvisade, deraf ensamt de extra ordinarie torde upgå till minst 10 millir Ridr, (af hvilka nära 5.800.000 Ridr under innevaride Riksdag), vårt försvarsverk likväl icke befinner sig i det skick, sorn erfordras för händelsen af ett fredsbrott, och alt följaktligen äfven hvad som derutöfver behöfves för dess fullständigare ordnande bör beviljas.
Men om så är förhållandet — och det vill äfven jag tro — anser jag det vara Regeringens ovilkorliga pligt, att mot landets representation visa den aktning och det förtroende, att inför henne rent ut tillkännagifva, att det är för dessa behof, som folkets ytterligare skattebidrag tagas i anspråk.
1 stället fordrar man nu ett slags fullmakt af R.
St., att få använda medlen för fältläger, eller militär öfningar till sjös, under det att raan icke omtalar något slags behof att vidtaga beredelse!' till en väpnad mellankomst i den händelse denna skulle komma i fråga, och då den ”sjelfständiga ställning”, hvars ”bevarande” i den Kongl.
Proposin framhälles såsom mål, utan tvifvel skulle, derest ”sjelfsländighets” anspråken sträcktes alltför vida, komma alt hotas på ett vida efterlänkligare sätt, än genom eli aktivt deltagande i kriget.
Månne således Regeringen icke, genom detta tvetydiga meddelande om ändamålet för användandet af de äskade medlen, låter Svenska folket misstänka, att man möjligen ämnar vidtaga rustningar, endast för affekterande af enahanda slags ”sjelfständiga” politik, som den Preussens Konung tyckes sträfva alt vidhålla, oaktadt han, under förespegling af krigsrustningar mot Ryssland, af folkets representanter erhållit en kredit af ända till 30 millir tbaler.
Det är en öppen förklaring å Styrelsens sida, hvarpå jag anser R.
St. ega de obestridligaste anspråk, så vida man af dera åskar förhöjda medel-dispositioner; och denna förklaring torde vara i samma mån mera oeftergiflig, som förtroendet hos representationen för flera af Konungens nuvaride Rådgifvare visat sig, lindrigast sagdt, högst vacklande, så att till och med inom della Höglofl.
Stånd, de genom dem afgifna proposir i många vigtiga frågor blifvit mötta med afslag, och man, utan att fela mot sanningen, kan säga, alt den fraktion äfven på Riddarhuset, som vid innevaride Riksdag följt 174 Den 1 November f. m. hvad man skulle kalla Ministerens fana, varit i de liesia fall reducerad lill en så ytterst ringa minoritet, att den knappt synes kunna tillfredsställa den aldra måttligaste ärelystnad — för att ej tåla om de högt utropade opinionerna inom Borgare- och BondeStm.
Under sådana förhållanden, hade man skäligen hort förvänta, alt Höglofl.
SlalsUtsk. icke åtnöjt sig med de uplysningar, som, angående behofven af ett förhöjdt kreditiv, blifvit i det, den Kongl. Proposm åtföljande, Slats-Råds-prot:t meddeldla, eller ansett tillfyllest att få upgifvet huru mycket som återstode af det för neutralitetens uprätthullande förut uttryckligen begärda och beviljade kreditiv, och deraf ensamt för garnisons-förstärkningar på Gottland, samt i några gränsorter, kostnaderna upgått till den betydliga summan af 490,000 R:dr b:ko, samt för flottans kryssningar i Östersjön med proviantering 434,000 R:dr samma mynt, utom 112,000 R:dr af 5:te hufvudlitelns ordinarie anslag lill excercis.
Jag lemnar derhän, om det möjligen må kunna hafva varit förestafvadt af någon note från Kabinettet i St.
James, att Gottland skulle besällas med Svenska trupper, eller härleda sig från någon politisk coutume, att den neutrala örlogsflaggan skulle svaja i Östersjön.
Sådant må tills vidare förblifva en diplomatisk hemlighet.
Men hvad ingen torde bestrida är, att om vår neutralitet verkligen varit i fråga att hotas, de nyssnämnde åtgärderna troligen icke i åtta dagar förmått värna Rikets ”oberoende och sjelfbestånd” emot Stormakter, så vida icke dessa i öfrigt funnit både rättvist och klokt, att tills vidare icke protestera mot Sveriges neutralitet, utan fast heldre söka allt hårdare sammanknyta vänskapsbanden för en lid som stundar.
Häraf tyckes Höglofl.
StatsUtsk. skäligen haft anledn. all draga den slutföljd, att det föremål, hvarför Hr Finans-Ministern äskat den ifrågavaride kreditiv-förhöjningen, icke är af den beskaffenhet, att några ytterligare medel, än de som redan finnas tillgängliga, derför höra anvisas, äfvensom att, då några andra föremål icke blifvit ens omförmälda, hvattill medlen kunna vara eller skulle blifva behöflige, samt ej eller, såsom vid föreg:de tillfälle, då i sisth Febr. elt kreditiv begärdes, ens Hemliga Ulskis yttrande nu synes hafva blifvit af K.
M. inheratadt, StatsUtsk. saknat skäl att tillstyrka bifall åden Kongl. Proposm, med mindre bestämdt upgifves, att medlen äskas, icke såsom proposm innehåller, för att ”bevara (bibehålla?)
Rikets sjelfsländiga (neutrala?) ställning” — hvilken, om den hotas, icke kan bevaras genom något kreditiv, ulan att ett krigstillstånd omedelbart inträder —, utan, på sätt StatsUtsk. sjelf för ntsätteroch antager, ”för ordnandet och förbättrandet af Rikets försvarsväsende.” Besynnerligt nog har likväl Utsk. trott en utredning härom icke, ”af politiska skäl” böra ”meddelas” eller, egentligare uttryckt, af vederbörande begäras, (ty derförutan lärer väl Utsk. icke kunna ”företaga någon utredning”).
Jag beklagar, att i denna punkt min öfvertygelse befinner sig i fullkomlig motsats lill det Höglofl.
Utskis, emedan Jag, förnämligast just af politiska skäl, tror det hafva varit Utskis pligt, att ovilkorligen fordra en sådan utredning.
Jag inser icke, att detta i ringaste mån skulle kunnat blottställa vår diplomati, enär, om medlen erfordras för ordnandet af våra försvarsan - Den 1 November f. m. 175 staller och förstärkning af vår materiel, de förberedande åtgärderna icke lära kunna, med bästa vilja i verlden, undandöljas, emedan dylika lillredelser ske genom de offentliga embelsverkens beställningar och leveranser, hvarom befallningarne icke lära kunna i många dygn förblifva obekanta för de utländska diplomater, hvilka vilja vinlägga sig att härom kunskapa — och att meningeu ej eller mätte vara att hemlighålla dylika beslut, sorn egentligen kunna anses höra till ”försvarsverkets ordnande eller förbättrande”, derom gifver det officiella bladet dagligen exempel, då det kungör det ena Regeringsbeslutet efter det andra om ”rustningar” af denna art i temligen vidsträckt skala.
Således är det i sanning oförklarligt, hvarföre det skulle kunna vara politiskt äfventyrligt, att Regeringen inför R.
St. tillkännagifver, ”alt de politiska förhållandena äio så beskaffade, att Regeringen ser sig nödsakad att förbättra och föröka arraéens eller flottans materiel, för att vara beredd på de eventualiteter af ett fredsbrott, som möjligen kunna inträffa.”
Manne väl detta vore alt yppa en diplomatisk hemlighet?
Eller skulle en sådan upriktighet i ringaste män kompromettera vålt högförsigtigä kabinett?
Jag tror icke att denna fråga kan af någon besvaras med annat än nej.
Eller tvekade 1848 års Minislére, att helt öppet begära ett kreditiv för krigsrustningar, och det gällde ändock då liela Tyskland?
I hvilken fosterländsk, Svensk ande yttrade sig den tidens Ministrar på Riddarhuset?
Men följden hade emedlertid dä blifvit, att R.
St. i konstitutionel ordning, enl. 59:de och 62:dra §§:ne Reg:s-F:n, fått-”upgifna de oundgängliga behof”, till fyllande hvaraf redan befintliga medel möjligen kunna blifva' otillräckliga — man hade då icke kunnat, snart sagdt efter välbehag, använda dessa medel till hvilka för ordnande af ”våra försvarsanstalter” oegentliga utgifter som helst — och slutligen hade det ifrågavande krediti vet då, icke såsom nu, blifvit ett blindt förtroende-v o turn i främsta rummet åt Hr Finans-Ministern och samtlige de/hans värda kolleger, om hvilkas endtledigande anmälan hos K.
M. är vorden i 2:ne RiksStånd beslutad, och som nu förmodligen påräkna, all, genom det förväntade bifallet till den ifrågavande propostn, blifva fullkomligt rehabiliterade och erhålla, som man säger, en lysande ”revanche” eller uprättelse för de många nederlag, de förut under detta Riksmöte med ett verkligt Jobs tålamod sig underkastat.
För min del är jag åtminstone icke i stånd alt utleta någon annan anledn., hvarföre det Stats-Råds-prot., som skulle tjena R.
St. till ledning vid pröfningen af den Kongl. Proposm, är inrältadt på sätt som skett, och hvarföre hvarken Utrikes- eller Krigs-Ministrarne, hvilka å R.
St:rs sida varit föremål för yttringar hvarken af missnöje eller afslag å från dem utgångna proposm, hos K.
M. gjort eller fått göra framställningen om det oftanämnda kredilivet, utan initiativet i detta fall tagits af Chefen för Finans-Depart:t, som främst af alla Konungens Rådgifvare varit utsatt för anmärkn:r och déconfiturer af alla slag.
Mig synes fördenskull, att tvisten i denna sak, om den reduceras till sin konstitutionella betydelse, gäller, huruvida Ministéren skall lyckas aftvinga R.
St. ett förtroende-anslag, ty så bör väl ordet kreditiv i politisk mening öfversältas, utan att \ 176
Den 1 November f. m. R.
St. bevärdigas med någon annan uplysning än den af Frih.
Palmstjerna meddeldta, att, mera penningar torde behöfvas för den händelse, att K.
M. skulle anse sig föranlåten, att midt under freden sammandraga en del af arméen eller flottan — och detta under det alt de, som föregifva sig vara Regeringens affidés, stundligen uprepa, att medlen erfordras för krigsrustningar och krigsbehof.
Det är denna missaktning mot R.
St., som, efter min tanke, är i hög grad inkonstitutionel!, och den jag fördenskull ansett mig icke kunna underlåta att på detta rum anmärka såsom ett, åtminstone för mig, tillfyllestgörande skäl att rösta
Nej för den KoDgl. Propos:n, så vida icke Ministéren antingen inför Höglofl. R, o.
Ad. meddelar nöjaktiga uplysningar i detta hänseende eller dessa, vid en återremiss af Belänkit, få emottagas af StatsUtsk.
I afseende på beskaffenheten af dessa uplysningar, vill jag visst icke fordra eller sätta i fråga, alt Regeringen skall afslöja några diplomatiska hemligheter, förutsatt att några sådana i Nåder blifvit anförtrodda åt någon annan än Hr Utrikes Siats-Ministern, hvilket, i parenthes sagdt, kan vara temligen tvifvelaktigt.
Men då här icke är fråga om ett ”ministerielt mål”, utan ett sådant, deri, enl.
Grundlagen, hela Stats-Rådets tankar skola af Konungen inhemtas, torde det åtminstone icke vara för mycket begärdt, att R.
St. få fullständig kännedom, ang:de de omständigheter, sora hafva sammanhang roed användandet af de äskade medlen, och hvilket väl svårligen lärer kunna i ett konstitutionell samhälle betraktas såsom af diplomatisk natur.
Icke kan man föreställa sig, att sådant skulle anses misshagligt för någon af de krigförande makterna, eller såsom ett brott mot ”neutraliteten” eller ens fästa något slags upmärksamhet hos de Europeiska kabinetten; ty, utan anspråk på att vara hvarken financier eller förtrolig med kalkylerna för kostnaden att emot ”stormakter” uprätthålla en väpnad neutralitet, torde man kunna våga det omdömet, att, genom ett rustningsanslag å halfannan millin R:dr, Sverige, äfven om dess Regering, emot ali förnuftig förmodan, skulle hysa den olyckliga föresats att följa en Preussisk politik, icke kan injaga serdeles mycket förskräckelse, hvarken hos Ryssland eller hos Vestmakterna.
Sedan jag sålunda framställt de politiska och konstitutionella skälen lill min vördsamma anhållan om återremiss af detta Betänk, för inheratande af närmare uplysningar i ämnet, hvarvid jag slutligen äfven vill erinra om nödvändigheten för Svenska Ständerne, att ega kännedom om de bidrag, som för nu ifrågavaride ändamål blifvit af Noriges Slorlhing fordrade, och i hvad beslut reprepresentanterne för detta, lill försvar af de förenade Rikenas ”oberoende och sjelfbestånd”, gemensamt med Sverige förbundna folk stannat, vill jag tillika ur Jinanciell synpunkt i korthet motivera min hemställan, att StatsUtsk. mätte taga detta ärende i förnyadt öfvervägande.
Utan att man förnummit, att sådant gifvit anledn. lill några notvexlingar, äskade K.
M. vid början af denna Riksdag, bland annat, för krigsbehof och arméens och en del af beväringens försättande på krigsfot, högst hetydliga extra anslag till belopp af utöfver - Den 1 November f. m. 177 öfver 2,200,000 R:dr för udlförsvaret, och 1,240,000 R:dr för sjöförsvaret alt fördelas på tre tili fyra år, t. ex. för Artilleriet, jemte Waxholms och Carlstens bestyckning, 277,000 R:dr, till gevär, pistoler och sablar 613,000 R:dr, för fältbryggor 50,000 R:dr, för beklädnads- och utredningspersedlar 716,000 R:dr, till landlbevärings-inanskapet, och 240,000 R:dr till sjöbevärings-manskapet.
Samtlige dessa anslag bafva blifvit beviljade, med afprutning endast af 179,000 R:dr, eller 40,000 R:dr å anslaget lill gevär, 50,000 till fachin-knifvar, 63,000 till pistoler och 26,000 R:dr till »sablar.
Härtill komma vidare 630,000 R:dr extra anslag till fortsättning af fästnings-byggnaderna vid Waxholm, Carlsten, Carlskrona och Carlsborg, samt 1 mill.
R:dr för iständsätlande af flottan tillhörande fartyg och dess etablissementer, så att, när allt sammanräknas, R.
St. redan vid denna Riksdag beviljat 3,288,866
R:dr 32 sk. i extra anslag för ”ordnande och förbättrande af Rikets försvarsverk”, otom neulralilels-kredilivet 2| milla- för enahanda ändamål, samt det kort före Riksdagen lyflade kredit ivel å 500,000
R:dr, eller allt hopsummerad! omkring 6^300,000 R:dr b:ko.
Man skulle verkligen föreställa sig, alt med dessa anslag krigs-administralionen skulle kunna komma ett godt stycke, ulan behof af ytterligare kreditiver, så vida afsigten icke är någon annan, än att afhålla sig från all inblandning i krigsaffärerna, och endast fortsätta den diplomatiska notvexlingeo, skyddad af enahanda armée-och flottrörelser som innevar:de år.
Men förutsatt, att man får veta, alt Regeringen anser sig verkligen behöfva medel för något mera ändamålsensliga, verkande och skyndsamma rustningar under instundande vinler och vår, så synes väl ingenting ligga närmare för både Styrelsen och SlatsUtsk., än att af R.
St. i första rummet äska bemyndigande för Riksg:s-Kont:t alt, af redan beviljade medel, redan år 1855 anlicipationsvis anordna, hvad som, under vanliga förhållanden, eljest icke behöft utgå förr än under 1856 och 1857.
På detta sätt hade man undvikit allt det bekymmer och obehag, som väl vederbörande ändå fått erfara, i följd af det begärda förtroende-anslaget, och de hårda ord, som Regeringen i an ledn. deraf upburit inom Borgare- och BondeSlm.
Jag hemställer således, alt vid en återremiss, StalsUtsk. må taga i betraktande, huruvida icke, genom denna temligen enkla finance-reglering, all förhöjning å det mindre k red it i vet kan blifva öfverflödig, och det enskildt föregifna föremålet, att förstärka landets försvars-anstalter, sålunda vinnas utan alla vidare förklaringar, och utan det aldra ringaste mankemang i den diplomatiska etikett, som lärer vara ålagd alla sådana länders kabinett, som icke hafva den lyckan att räknas lill ”Stormakterna”, och således ej eller lära böra anses berättigade, alt trycka sina diplomatiska akter förr än efter 50 år, såsom det i vår gamla tryckfrihetslag är stadgadt.
Jag yrkar återremiss af Betänk:!.
I motsats till den siste värde talaren, anhåller jag om bifall till StatsUtsk:s förevande Utlåt.
Början 14 H. 12 178 D,e n 1 November f. m. af 63:dje §:n R.
F. lyder sålunda: ”Dessutom böra, för oförutsedda händelser, tvenne serskilda tillräckliga summor anslås, oe,h till utbetalning å R.