Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag befarar, alt denna ifver möjligen kan leda till tillslyrkande af åtgärder, hvilka icke äro riktigt väl betänkta.
Sålunda synes mig de i denna och efterföljande punkt framställda förslag vara både olämpliga för ändamålet och omöjliga i deras tillämpning.
Jag har inora Ulslcn icke bilrädt den nu under öfverläggning varande punkten, icke derföre, att grundsatsen om återplantering icke bör blifva lag, utan derföre, alt förslagets redaktion synes mig vara sådan, att stadgandet kan på mångfaldiga sätt kringgås, hvarförutan punkten innehåller föreskrifter, hvilkas efterlefnad icke kan öfvervakas, åtminstone ej af den jägeri-beljening, sora för narrande finnes.
Genom det beslut R. o. Ad. i afseende å lista punkten redan faltat, tror jag alt skogsbetjeningen skulle komma alt få mer än tilli äcklig sysselsätt ning, och om förslaget i denna punkt äfvenledes skulle bringas lill verkställighet, och efterlefnaden deraf handhafvas, blefve en så betydlig tillökning i jägeri-personalen erforderlig, att jag i sanning icke vet huru den skulle kunna underhållas eller ens organiseras.
Jag sade, att förslaget ej skulle leda till upnåendet af det dermed åsyftade ändamål, eller att förhindra det nu brukliga förfaringssättet att inköpa jordegendomar, nedfälla skogen och sålunda skörda betydlig vinst.
Detta förfaringssätt synes mig lika väl kunna ega rum, äfven om det nu föreslagna stadgandet blefve gällande.
Det kan nemi. tillgå sålunda, att en person köper en egendom, sköflar dess skog och derefter säljer egendomen, öfverlemnande åt den efterföljande egaren att bära ansvaret för skogsförödelsen.
Visserligen skulle återplantering sedermera komma att ega rum, antingen genom jordegarens eller skogsbetjeningens försorg, men skogssköflingen förekommes derigenom icke.
I allmänhet tror jag, att utgångspunkten för en bättre skogshushållning borde vara, alt (ill en början nöja sig roed negativa stadganden i stället för positiva påbud, 382 Den 11 November, e. m. samt alt Staten sjelf föregår med exempel.
Della sednare eger redan rnm i afseende å allmänningsskogarne, och om R. o. Ad:s på f. m. fattade beslut, ali boslällsskogarne äfven skola skötas på behörigt sätt och tinder vederbörandes kontroll, blifver lag, är en föresyn äfven deruti lem nåd åt privata jordegare.
Jag anser äfven, att Slaten borde inrätta skogsinstituter, der personer kunde bibringas en nödig kännedom om skogars behöriga skötsel.
Detta är ibland det svåraste, helst i vårt laud, der klimatiska förhållanden inverka så betydligt pä skogens återväxt.
Vi hafva länge här i landel egt bergsskolor, oell erfarit, hvilket fördelaktigt inflytande de utöfvat på bergshandleringen.
Vi ega landtbruks-instituter, sora utöfva ett lika verksamt och välgörande inflytande på jordbruket, men för skogshushållningen har ännu ingenting i denna väg blifvit åtgjordt.
I afseende å redaktionen af denna punkt, torde del böra anmärkas, att det är något obestämdt hvad sora menas med atl helt och hållet nedhugga skog.
Man vet ej, huru mångå träd skola qvarlemnas på roten, för att skogen ej skall anses vara helt och hållet nedhuggen.
Likaså kan man bereda sig ansvarsfrihet, endast genom förebärande, alt skogen blifvit nedhuggen för alt å marken verkställa odling.
Odlingsföretaget öfvergifves sedermera och skogen är och förblifver sköflad.
Det vore visserligen ännu mycket mera att i detta ämne andraga, men hvad jag redan yttrat, jemte hvad föregående talare anfört, torde vara tillräckligt för ådagaläggande deraf, att ingenting med detta förslag kan uträttas.
Jag för min del skulle tro, att sedan R. o.
Ad. i afseende å första punkten faltat ett beslut, som, oberoende af skogslagstiftningen i öfrigt, kan sättas i verket, och då punkten om svedjande äfvenledes torde blifva bifallen, alla de öfriga punkterna innefatta sådana ämnen, hvilka torde böra öfverlemnas till ett färre antal sakkunniga personers begrundande, och alt R.
St. borde inskränka sig lill att hos K. M:t i underd. anhålla om afgifvande -af Propos. i ämnet lill nästa Riksdag, då K.
M:t jem'väl blefve i tillfälle att föreslå den skogsbetjening, som till följd af de nya stadganderna korame all behöfvas.
Hr von Koch, IN ils Samuel:
I denna punkt har man kommit in på frågan, huruvida någon reglering i afseende på enskildte personers skogar bör ega rum eller icke.
Jag tror, att man vid allt sådant reglerande bör förfara med den yttersta varsamhet, men jag tillhör likväl icke dem, som förmena, att en sådan reglering icke kan vara af omständigheterna i vissa fall påfordrad.
Men jag tror, att Ulsk:n i det förslag, som i nu förevande punkt blifvit framlagdt, gått något för långt, i synnerhet som Utsk:n deri inlåtit sig i en mängd detaljer, hvilka torde erfordra en närmare undersökning, än den, som synes hafva egt rum, och hvilka, på sätt flere talare redan anmärkt, skola föranleda till många tvister.
Man har äfven anmärkt, att 5 tunni, vore ett arbiträrt tal, men dervid vill jag icke så mycket fästa mig, ty vid någon punkt mäste man stanna, och det kan hafva giltiga skäl för sig att uti ifrågavar:de
Den 11 November, e. m. 383 hänseende skona de smärre skogsegarne, elium man icke är skyldig ali hafva samma undseende för de större.
Man har sagt, att då del icke blifvit uttryckt, att de 5 lunnhden skola finnas på ett ställe eller på en egeudom eller hemmansdel, så vet man i sjelfva verket icke, hvad som egentligen är meningen med, bestämmelsen.
Jag är af samma åsigt och anser således, att om en sådan bestämmelse skall meddelas, bör dervid tydligen uttryckas, all de 5 tunnlulen skola finnas på ett ställe eller å en och samma hemmansdel eller något dylikt. f afseende å den här uttalade principen, alt afverkad skogsmark skall ålerplanleras, så tror jag ali del åsyftade ändamålet förfelas, om man i stadgandet bibehåller orden: ”eller användes till för hemmanet erforderlig beteshage.”
Den allmännast begagnade förevändningen för. skogens utödande är nemi. just alt man sålunda mäste förskaffa sig betesmark, och det blifver utan tvifvel ganska svårt, ja nära nog omöjligt för vederbörande att vid förekommande fall bestämma, huruvida ett verkslälldt hygge varit för erhållande af nödig betesmark erforderligt eller icke.
I bestämmelsen i afseende å skogens fredande för, betning af krealur förekommer uttrycket: ”under vårtiden”.
Detta uttryck är så sväfvande och obestämdt, ali det ej gerna bör i ett lagsladgande inflyta.
Jag har hört sägas att det, utan fara för barrskogens återväxt, skulle låta sig göra att i sådan skog insläppa kreatur den 1 Juni, emedan plantorna då antagit en bäsk smak, som gör dem för kreaturen mindre begärliga.
Deremot förstöres den upväxande löfskogen helt och hållet, om den till betande nplåtes.
Del är äfven en annan omständighet, sora, enligt min åsigt, förtjenar att tagas i betraktande, nemi. om det är riktigt alt så i detaljer ingripa i den enskildtes dispositionsrätt öfver sin skog.
1 Frankrike, der denna fråga länge varit ventilerad, har man tvekat, huruvida det vore rådligt alt förbjuda skogsegare alt afverka deras skog, och många hafva ansett det vara bättre, att Staten exproprierade de större skogstrakterna och tog dem under sin serskildta vård, för att för framtiden förekomma deras nedhuggande.
Många lill delta ämne hörande frågor, återstå att utredas och undersökas, och derföre tror jag att man icke bör gå längre, än att hos K.
M. begära, alt frågan måtte blifva af sakkunniga personer utredd och alt K. M. sedermera ville afgifva Propos. i ämnet.
Jag instämmer således med Frih.
Raab, ehuru jag önskar, att uttrycken i hans förslag måtte något modifieras.
Den siste värde talaren har -yttrat, att man i detta stadgande kommit in pä eganderättens område.
Della är en sanning, och just med afseende derpå hafva [Jlskm sökt att med den yttersta varsamhet här lilivägagå.
Utskm hafva icke föreslagit någon inskränkning i frågan om den enskildes dispositionsrätt af sin skog.
Ctsk:n hafva medgifvit den enskilde att, på hvad sätt honom bäst synes, förfara med sin enskilde egendom, ulan endast i denna punkt åsyftat ett åliggande för den enskilde, alt sedan han af sin skogsmark dragit den högsta möjligaste vinst — och denna 384 Den 11 November, e. m. högsta möjliga vinst drager han, då han helt och hållet nedhugger sin skog — gå i författning derom, att hans efterkommande icke blifva i saknad af all inkomst af samma mark, hvilket blifver händelsen, om skogeD så förstöres, att all återväxt omöjliggöres.
Förslaget innefattar ingenting annat, än att, då egaren af skogsmark har rättighet att helt och hållet nedhugga skogen derå och försälja hvareuda pinne deraf, samma ^egare skall ega skyldighet att draga försorg om skogens återväxt.
Afven om roan skulle ingå pä den satsen, att det icke tillkommer Staten alt ingripa i den euskildtes egande-rätt, så måste det likväl vara obestridligt, alt Slaten har rättighet att, med afseende å kommande generationers välfärd, med afseende å samhällets bestånd, söka förhindra egare af skogsmark att förstöra skogen lill den grad, att det icke blifver för deras efterkommande möjligt att draga någon nytta af den mark, hvarå skogen vuxit.
Kan detta kallas att gå för långt i bestämmelserna angående det sätt, hvarpå enskildte skola sköta deras egendom?
Hafva vi icke, i afseende å grufvedriften, sådana stadganden, som ålägga egare af grufvor att vid grufvedriften iakttaga de föreskrifter, som af vederbörande myndighet meddelas?
Hafva vi icke ett stadgande, som förbjuder nedhuggande vid sjöstrand af träd, sorn gifva skydd vid fiskelek?
Hafva vi icke förbud emot svedjande å sådan mark, sorn icke kan åter framalstra skog, om den afsvedjes?
Om Staten varit berättigad till alla dessa stadganden, kan väl Slaten då anses oberättigad att utfärda stadganden, hvaruti påbjudes, att den, sorn nedhuggit skog å mark, der omvårdnad är nödvändig för att möjliggöra skogens återväxt, skall vara skyldig att för sådant ändamål freda skogsmarken?
Jag är öfverlygad att R. o. Ad., lika med de 2:ne Stånd, som i detta ämne redan fattat beslut, skall erkänna Statens lagstiftningsrätt i delta hänseende.
Det har blifvit anmärkt, att bestämmelsen om de 5 tunnhden vore ett arbiträr! stadgande, men det är att bemärka, att K.
M. alltid har sig öppet lemuadt alt vid frågans pröfning rätta hvad som kan vara felaktigt.
Man hade väl, på sätt en talare föreslagit, kunnat tillägga orden : ”på ett ställe” eller ”i ett sammanhang”, men dessa ord, ifall de finnas behöflig», kunna ju tilläggas af K. M., ifall stadgandet i öfrigt tillvinner sig Hans bifall.
På samma sätt förhåller det sig med det i förslaget begagnade uttrycket: ”under vårtiden”.
Det har icke undfallit Utskrns upmärksamhet, alt delta uttryck är något tvetydigt, men Utsk:n hafva ansett, att då meningen i allt fall är atl R.
St. skola anhålla hos K.
M. om en författnings utfärdande i ämnet, det skulle vara olämpligt att allt för mycket ingå i detaljer, utan alt man endast borde angifva de allmänna grundsatser, som ansågs riktiga, tillkännagifva hvad R.
St. i allmänhet uti detta ämne tänkte.
St. godkänna Ulskms åsigt, så hafva R.
St. endast dermed velat inför K. M. tillkännagifva, att, enligt R.
St:s åsigt, betning vårtiden i upväxande skog ej borde få ega rum, men det tillkommer deremot K.
M. att, efter den utarbetning af ämnet, som man eger all anledning atl förvänta, pröfva och fastställa det detaljerade lagstiftniugs-arbetet i ämnet.
Vi Den 11 November e. m. 385 Vi känna alla, Mine Hrr, det tillstånd, hvari vår skogshushållning för närvarande sig befinner.
Om jag skulle lillkännagifva, att vi uti litslen fått den uplysning, alt inom flera socknar af ett
Län finnes så ringa tillgång på bränsle, ' att en mängd personer af den fattiga folkklassen mäste under en stor del af året krypa tillsammans i sina sängar för alt värma sig, och att ganska ofta, i brist på bränsle, spillning af kreaturen användes lill stugornas upvärmande; så skulle måhända äfven de af fl. o. Ad:s ledamöter, sorn i frigast motsätta sig förslaget, finna att det är nödvändigt att företaga något för att afvärja den öfverhängande faran af en snart inträffande allmän skogsbrist.
Man slår icke lill svars, om man handlöst ät den enskildta spekulationsandan öfverlemnar att utan hejd . förstöra del naturalster, hvarmed skapelsens Herre har begåfval vår jord.
Jag vill icke ingå i beskrifning på den våldsverkan å skog, som i hufvudstadens närmaste grannskap äger rum; jag vill endast nämna, att skogsåverkan numera icke alltid bedrifves i hemlighet, utan att det å ett afstånd af 3 mil härifrån inträffat, att 20 till 30 personer hegifvit sig med hästar och vagnar till skogarne, tillfångatagit och fängslat skogsvaktarne, som velat förhindra tillgreppet, samt försett sig med nödiga skogsprodukter.
I ett sådant sakernas skick och om afseende fästes å våra klimatiska förhållanden, måste del falla en hvar i ögonen, alt det är hög tid för lagstiftningen alt mellankomma.
Hiskin hafva icke tvekat derom, att K. M. i detta afseende, likasom i alla andra ekonomiska frågor, der ny lagstiftning anses nödig, skall höra R.
St., men Utsktn hafva icke ansett lämpligt att af K.
M. begära öfverlemnande af en Propos. till civillag i detta hänseende, just derföre alt R.
St. tilläfventyrs icke kunna komma öfverens om de åtgärder, som i saken böra vidtagas, ty vanskligt är, att en Kongl. Propos. i ett sådant ämne skall blifva af de fyra Stånden ord för ord antagen.
Vi hafva redan vid behandlingen af den Kongl. Propos., sorn åsyftar förbättring i kreditlagstiftningen, kommit till erfarenhet af svårigheten att med vår fyrdelta representation vinna något resultat i civillagstiftningsväg, och jag anser det vara synnerligen vist tänkt af 1809 års grundlagstiftare, att de lemnat den ekonomiska lagstiftningsrätten åt K..
M. allena.
Vi kunna äfven med desto större förtroende öfverlemna denna rätt åt K. M., som vi hafva, erfarenhet deraf, alt K.
M. sällan densamma begagnar, utan att förut hafva inhemtat R.
Sits tanke.
Då vi hafva en sådan erfarenhet, då vi med skäl kunna förvänta', att det förslag, som kommer alt på K.
Mits befallning utarbetas, äfven blifver Ständernas pröfning understäldt; lönar det väl då mödan, Mine Hrr, alt nu, då Riksdagens slut snart instundar, och då 2:ne Stånd redan bifallit Belänk,, fatta ett serskildt beslut, sorn möjligen föranleder dertill, att ingenting alls blifver afgjordt?
Ar det icke snarare lämpligt, att, derest de allmänna grundsatser, som finnas i förslaget nedlagda, vinna R. o. Ad:s bifall, genom ett bifall dertill söka åstadkomma en underd. skrifvelse till K. M., af hvars vishet vi förvänta oss, alt icke några olämpliga åtgärder komma att vidtagas?
Jag vågar således anhålla, att R, o. Ad. behagade god' 14 II. 25 386
Den 11 November e. m. känna denna punkt sådan den är, utan några förändringar eller tillägg, enär det alltid är K.
M. obelagel alt, till förekommande af stadgandets möjliga kringgående, göra de inskränkningar deri, som kunna finnas lämpliga.
Jag beklagar uprikligt att Gr.
Sparre icke haft några antagonister, mot hvilka han kunnat vända sig i sitt utförliga och varma föredrag, ty jag hoppas att den värde Gr:n räknar hvarken mig eller dem, som förut sig yttrat, till sådana motståndare, att han för deras öfvertygande behöfver tillgripa så rörande och bevekande talesätt.
Vårt förslag är nemi. lika alfvarligt som Ulskms, och jag ser intet hinder för dess antagande ligga deruti, alt 2:ne
Stånd redan bifallit Betänk., ty om R. o. Ad. antager ett nytt förslag, så blifver deraf endast den följden, alt Ulskrn inkomma med ett sammanjemknings-förslag, och ett sådant förslag mäste Utsk:n i allt fall afgifva.
Vid sådant förhållande återstår endast att afgöra, hvilketdera förslaget är det bästa och klokaste.
För min del får jag förklara, att om Ständerna besluta sådana åtgärder, hvilka icke äro lämpliga, hvilka icke kunna förekomma de enklaste försök att eludera lagen, fruktar jag att den goda saken kommer att derpå förlora.
Ur sådan synpunkt anser jag det vara bättre att R.
St. icke ingå i ämnets detaljer, på sätt Utskm gjort.
Alin öfvertygelse är, att om K.
M. kommer alt afgifva Propos. i frågan, det förslag, som deri innefattas, icke blifver behäftad! med sådana brister, som det, hvilket Gr.
Sparre med sitt varma nit lyckats genomdrifva inom 2:ne Stånd.
Emedlertid och då jag blifvit underrättad derom, att en mellanmening i mitt förslag väckt den förmodan, all jag skulle vilja gå mindre strängt tillväga än Utskm, har jag uteslutit denna mellanmening och ber nu att få upläsa förslaget enligt dess förändrade lydelse: ”Att der skog, äfven på enskildt område, å större areal afverkas, utan al! marken till åker eller äng användes, skogsplantering till återväxt, såvida den utan serdeles uppoffring kan ske, vid ansvar påbjudes.”
Förslaget är enkelt, kort och innehåller just precist samma grundtanke, hvarpå Utskm byggt sin hemställan.
Skillnaden består blott deruti, att jag icke inlåtit mig i några detaljer, enär dessa, på sätt flera talare jemväl ådagalagt, lemna ram för klander och misstydningar.
Jag ber derföre R. o. Ad. taga mitt förslag i öfvervägande och hoppas alt det skall tillvinna sig Ståndets bifall. Gr.
Jag skulle visst icke motsätta mig en förnyad behandling af frågan, så vida icke den ringa röstöfvervigt, hvarmed frågan blifvit inom ett Stånd afgjord, ingåfve mig farhågan, att, om frågan ånyo kommer under alla fyra Ståndens pröfning, resultatet deraf möjligen ej blefve så lyckligt, som det skulle blifva, om R. o.
Ad. nu antoge IJtskms förslag.
Ty, Mine Hrr, händelsen är verkligen den, att om R. o.
Ad. nu godkänner förslaget, så har det 3:ne Stånds bifall.
I motsatt fall beror alltid frågan utaf eventualiteten af alla fyra Ståndens förnyade pröfning, och detta är en
Den 11 November e. m. 387 omständighet, som vid vårt fyrdeldta representationssätt ej får lemnäs nr sigte.
Raab åsyftar, ovilkorligen ålägga jordegaren att genast draga försorg om afverkad skogs återväxt, torde vara mindre lämpligt, ty, enligt hvad allmänt kändt är, fröår för skogen inträffar icke alltid; genom en tidigare inträffande vinter händer det någon gång att skogsfrön icke kunna erhållas.
Det är således efter en ganska noggrann pröfning af ämnet sorn Ulsk:n hafva tillstyrkt, att endast för det fall, att återväxt af skog icke blifvit ombesörjd under loppet af 5 år, skogsegaren skall till böter fällas.
Under nämnde tidrymd bör alltid fröår intiäffa och skogsegaren har då icke någon ursäkt för sin försumlighet.
Om deremot Frih.
Raabs förslag antages, så kunde en kittslig åklagare när som helst anklaga skogsegaren för försumlighet.
Detta hafva Utsk:n visligen sökt förebygga derigenom, att jägeribeljeningens inmängande i saken icke eger rum förr än efter förloppet af 5 år från hyggets verkställande.
Det är icke till följd af någon rechthaberei, som jag försvarar Utsk:ns Betänk., men det är derföre, att jag tror det vara det bästa, som under nnvande förhållanden kan åstadkommas.
Det har varit underkastadl pröfning af en mängd personer med stridiga åsigter och nästan-hvarje ord i förslaget har varit föremål för öfverläggning, så alt jag tviflar, att något annat förslag skall hafva mera hopp om framgång.
Då alla talare, som här yttrat sig, visat ett lefvande intresse för saken, och del är af stor vigt att ett beslut deri med det snaraste kommer till stånd, hoppas jag att R. o. Ad., i likhet med 2:ne MedSt.,. bifaller hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt.
Det skälet, att man behöfver 3 Stånds beslut, för att få saken fram, är» visserligen af vigt.
Men R. o. Ad. läcktes benäget erinra sig, att om Frih.
Raabs förslag antages: så blifver det i alla fall 3 Stånds beslut, att försorg om afverkad skogs återväxt skall egaren åläggas.
Vid sådant förhållande hemställer jag, om det är skäl att antaga ett förslag, så behåftadt med brister, som det, Gr.
Sparre förordar.
Jag tror det icke; oell derföre önskar jag alt R. o. Ad. måtte antaga Frih.
Raabs förslag, men utan det tillägg han nyss gjorde, eller orden: ”och större areal”, emedan de kunna missförstås och föranleda cbikaner, på samma sätt som de detaljer, hvilka förekomma i Utsk:ns förslag.
Efter vunnen uplysning derom, all 2:ne Stånd redan bifallit Utsk:ns förslag i denna punkt, och vid hvilket förhållande en återremiss endast skulle föranleda dertill, all Ulsktn förklarade sig vidblifva sitt förra förslag, anser jag mig bora afstå från min begäran om återremiss, och ehuru jag icke kan gilla Utsk:ns förslag, sådant det i denna punkt lyder, vill jag icke framställa något bestämdt yrkande om en annan ordalydelse.
Gr. Liljencrants, Gust.
Jag är ledsen deröfver, att jag icke haft tillfälle att ifrån början afhöra den nu pågående diskussionen, men jag anser mig, sådant oaktadt, icke böra underlåta att tillkännagifva, alt detta förslag är behäftadt med 2:ne vä 25* - 385 Den 11 November e. m. sendtliga brister.
Det första felet igenfmnes' i orden: ”der skog på mark af mera än 5 lunnhds vidd helt och hållet nedhugges”.
Hvad förstås här med skog?
I en stor del af Sverige, isynnerhet Småland, äro hagarne i allmänhet öfverväxta med skog, och det är brukligt hos allmogen på flera ställen att icke rödja hagarne, af den orsak, att när de anse hagarne hafva tillräckligt igenvuxit, så svedja de dem.
Skola nu dessa hagar anses för skog, så skall följden blifva, all den Småländska jorden kommer alt sakna beteshage.
Sådan kan väl icke meningen vara, utan med skogsmark förstås väl sådan jord, som uteslutande begagnas för skogsprodukters frambringande.
Det är sannt att skogsmarken i Småland likasom i större delen af Sverige begagnas till bete, men jag anser det likväl vara nödigt, att i förslaget definieras hvad man förstår med skog.
För det andra anser jag att allt det goda, man med detta förslag åsyftat, försvinner, om man medgifver, att skog får nedhuggas för alt förvandlas lill beteshage, ty vill jag förstöra min skog, mätte jag väl vara så fintlig, att jag upgifver mig ämna använda maiken till beteshage, och dermed är hela fördelen af stadgandet tillintetgjord.
Dessa två med hvarandra sammanhängande saker böra erhålla rättelse, hvarföre och då Riksdagens snart förestående slut gör en ålerremiss mindre lämplig, jag anser R. o.
Ad. göra rättast uti alt antaga Frih.
Raabs förslag, i hvilket jag åtminstone för min del instämmer.
Jag har hegart ordet egentligen med auledn. af Gr. Liljencrants^ yttrande.
Ilan skulle hafva rätt, om det här vore meningen att antaga ett förslag till en bestämd lag-paragraf; men så är icke meningen.
Det är endast fråga om en underd. anhållan till K. M. i allmänna ordalag, med anledn. hvaraf K.
M. skall utfärda en förfalln. i ämnet.
Vid denna författnings redigerande blir det tillfälle att efterse, det inga vilseledande uttryck blifva begagnade.
Då vi slå så nära slutet af Riksdagen, att den måhända afblåses, innan de förenade Utskm hinna afgifva ett sammanjemkningsförslag i denna fråga, anser jag det vara af vigt för sakens skull, alt R. o. Ad. ej fattar ett från 2:ne andra Stånd afvikande förslag, hvarföre jag för min del vågar vördsamt anhålla om punktens godkännande.
Om vi hade någon säkerhet, att en uuderd. skrifvelse i ämnet verkligen skulle afgå, derest vi antogo ifrågavar:de förslag, så skulle jag icke ifra deremot; men vi stå icke på en sådan punkt, ty då 2 Stånd fattat olika beslut i frågan, så måste i allt fall en sammanjemkning ega rum, och det kommer alt dröja lika länge innan saken blifver i Utskm utagerad.
En ledamot har sagt, att det här icke är fråga om redigerande af en lag-paragraf, utan blott om upställandé af en princip, om en antydan, huru man har tänkt sig saken.
Detta sätt att betrakta saken är ganska besynnerligt, då Utskm likväl så mycket inlåtit sig i detaljbestämmelser, som här skett.
Stånd blifva ense om ett förslag -med så beskaffade detaljer, så lyster mig se, om icke Ständerna hafva ett skäligt anspråk, att Regeringen skall i den utkom - Den 11 November e. m. 389 mande förordmn fästa afseende på 3 Stånds beslut; men i sådant fall få vi just stadganden, som ingen af oss gillar.
Då tiden icke i alltför stor grad brådskar, ser jag icke, att man behöfver antaga ett förslag, som man ogillar.
Vi veta alltför väl, huru svårt det är för ett Ulsk. att utarbeta ett förslag, och huru mycket lättare det är för K.
M. att genom sakkunnige män låta ett sådant utarbetas.