Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid andra åter, då Ståndet afgifver sina röster genom fullmäktige, förbjuder grundlagen i samma 4> § Riksd.Ordn. att med sådant fullmäktigskap bekläda oftänämnde ledamots-cathegori —- de kunna nemi. ej väljas till electorer eller till ledamöter i Utskott.
' Tillkomsten af 28 §:n Riksd.Ordn. förklaras endast genom antagandet af denna hufvud-distinction.
De Irenne Stånd, i hvilka Regerings-lédamöter lagligen kunna erhålla säte och stämma, tillförbindas genom denna §, att välja sina ulskls-ledamöter genom electorer, på det att Regeringsoch Domare-personalen väl må tillgodonjuta sin rätt att deltaga i hela Ståndets val af electorer; men ej ändå kunna direct inverka på val af de ledamöter, hvilka i Utsk:n komma alt granska Statsråds-prot. och öfrige Styrelse-åtgärder.
Denna mycket enkla, mycket begripliga, genom Lagstiftarens eget exempel bekräftade, och under loppet af trettio år lilifdvunna tolkning af grundlagarna har majoriteten af den 20
Januari med en rösts pluralitet förklarat ogilltig
Den i Februari. 9' och yrkat, att, i rak strid mot lagens bokstaf, mot gammal häfd och mot lagstiftarens mening, Hr Landtm, skulle, i trots af sin offentligen aflagda talmans-ed framställa en propos.
, ledande till kränkning af vissa ledamöter s lagliga rättigheter.
Om ett sådant lagtolkningssätt skulle lyckas att inom lagstiftande makten göra sig gällande; månne vi ej slutligen skulle kunna komma ända derhän att få grundlagarna helt och hållet förändrade, endast genom godtyckliga beslut af dagens eller stundens majoriteter?
Må man ej glömma, att majoriteter kunna bilda sig äfven utom representationen, och att exempel smitta.
— Jag afhållen mig från vidare commentarier, de göra sig sjelfva.
Jag instämmer, för min del, i den första begäran Frih.
Cederström gjort, alt detta prot. fullständigt, i hvad det rörer Hr Frih. o. Landtnäs vägran af propos. rör:de bänkm:s-valet, måtte afgå lill Coust.Utsk.; emedan jag är öfvertygad, att Const.- Utsk., vid frågans bedömmande, deraf skull hemta många nödiga upplysningar.
Men jag kan deremot icke instämma i sednare delen af hans framställning, alt lt. o. Ad. skulle begära en historik öfver våra grundlagar.
Jag tror, att detta ligger utom Coust.Utsk:s verksamhet att meddela sådadana upplysningar.
Jag kan icke för min del biträda den mening, hvilken synes gifva tillkänna, att R. o. Ad. skulle anse sig behöfva för sina beslut stödja sig på den historiska continuiteten och icke på grundlagens tydliga ordalydelse.
Den andre talaren i detta ämne bar på en gång yttrat sig örn behandlingssättet och om saken.
Delta är hans rätt, och då måtte det också vara min rätt alt yttra mig öfver båda delarna.
I formen förenar jag mig med den värde talaren och har nedlagt i prot. ruin reservation.
I saken åter ber jag den värde talaren icke vägra att tillerkänna sundt förnuft och begrepp åt oss alla, som, i kraft af den princip och i stöd af samma skäl sorn han, påstått att grundlagen skall efter ordalydelsen förslås. Jag är öfvertygad, att 41 §:n Riksd.Ordn. icke kan tillåta Ministärens ledamöter att deltaga i bänkm:s-val; ty bänkm:s-val är ingenting annat, an en berednings-anstalt till utskrs-val, och utgör således en del af delta.
Hr Gedda, G us ta f Georg, anförde skriftligen till prot. följande:
Vid den votering, som ägt rum i afseende å de i 4‘ 5:u Riksd.Ordn. omnämnde embetsmäns behörighet alt deltaga i bänkm:s-valen, bar jag tillhört minoriteten; och då jag härmed får äran afgifva min reservation emot pluralitetens mening, så får jag öppet förklara, att det är mindre sakeus utgång, i händelse derigenom pluralitetens mening som lag blifver gällande, hvaremot jag har alt göra anmärkning, an 9a Den i Februari. emot sättet alf genom opinionsyttring vilja förändra en lag, hvars tydning, i motsatt riktning af den nu yttrade opinio nens, har sitt stöd i sjelfva praxis allt från lagens stiftelse.
I afseende å saken torde lätt kunna inses den högst obetydliga inverkan de ifrägavar. personernes afgifvande röster kunna äga inom ett Stånd, så talrikt sorn R. o. Ad.; och enligt min öfvertygelse, hade frågan, väckt i behörig ordning och underställd behörig pröfning och beredning till förändring, erhållit en vida större concession inom Ståndets verkliga pluralitet, än den nu erhållit genom den tillfälliga.
Icke mindre än någon inom pluraliteten inser jag, att Ridd.Ordn., såsom enskild Ståndsordning, bör vika för Rik$d.- Ordn., hvilken, i egenskap af grundlag är gemensam för alla Stånden; men då jag, i en fråga som denna, i den enskilda Ståndsordn. måste se en fastställd tolkning af grund lagens allmännare bud, kan jag ock ej frångå den öfvertygelsen, att grundlagens tydning utgör villkoret för Ståndsoidningens förändring.
Åtminstone ganska litet har under discussionen vidrörts 28 §:u Riksd.Ordn, — Denna §, som stadgar om electorer, frånkänner ingen Ståndsledamot sin stämma i afseende å tillsättandet af de electorer, som för Stånden skola välja utsk:s-ledamöter.
Hade lagstiftarens mening varit att fråntaga de ifrågavar. personerna deras röst, i afseende å electorer, hade stadgandet derom visst varit fästadt vid denna §.
Gör jag nu en jemförelse emellan den 28 och 41 §:n Riksd.Ordn., så finner jag, alt den sednare §:n utesluter i §:us början vissa embetsmän från Utskott och valet till utskts-ledamöter, och i slutet af samma §, alla personer, af hvilka R.
St. kunna fordra redo och ansvar, från Utskott, men ej från val till utsk:s-ledamöter, hval igenom uppkommer flera cathegorier af ägande valrätt utan åtföljande valbarhet; och i samma cathegori befinna sig de i 41 §:ns början uppräknade embetsmän, i afseende å tillsättandet af electorer.
Då nu Ridd.Ordn. i klara ord, i afseende å de för R. o. Ad. allena i frågakommande bänkmän, af hvilka Ståndet skola erhuilasina electorer, ålergifver denna nuvar. grundlagens anda; kan jag, för min del, icke för närvar, inse någon stridighet emellan grundlagens och Ridd.Ordnts föreskrifter i afseende å bänkmännens tillsättande inom Riddarhuset, utan tror, att Riksd.Ordn:s förändring, hvarom R. o.
Ad. allena icke kan taga något beslut, förrän frågan derom i behörig ordning blifvit väckt, helst sådane personer, som de ifrågavar., äfven kunna tillhöra andra Ständ, bör föregå Ridd.Ordnts.
Efter ett grundlagsenligt beslut om en sådan förändring, inträder deremot Ridd.Utskts pligt att sjelfmant, enl. 4.1 §:n Ridd.Ordn., inkomma med förslag till nödig rättelse i Ridd.Ordningen.
IIr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföll, Den i Februari.
93 att de yttranden, som blifvit afgifna i den fråga, hvaruti han vägrat propos., skulle åtfölja till Const.Utsk.
Jag får vörd samt fråga , om i denna propos. äfven är innefattad den reservation, jag skriftligen afgifvit; i annan händelse anhåller jag, att samma reservation äfven måtte få lill Ulsk. åtfölja. R. o. Ad. beslöt, alt de i ämnet afgifne reservationer afven borde till Const.Utsk. åtfölja.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., på sätt Frih.
Cederström yrkat, ville anmoda Const.Utsk., att, i sammanhang med sitt utlåtande öfver den vägrade propos:n , afgifva en resumé' af historiken rör:de tillkomsten af 4' §ia Riksd.Ordn.
Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att 55 §:n Riksd.Ordn., till följe af hvilken Const.Utsk. borde behandla frågan 0111 den vägrade proposin, äfven innehåller, att Utsk. inom kort förelagd tid skall inkomma med sitt utlåtande; men att R. o.
Ad. ännu ej fattat sitt beslut om den tid, inom hvilken detta utlåtande bör afgifvas.
Ridd.Secret. upplyste, att E. o.
Ad. vanligtvis, vid dylika fall som detta, bestämt en tid af 8 dagar, att räknas från delfåendet.
Ett sådant föreläggande anser jag sannerligen öfverflödigt.
Fråga om nytt bänkm:s-val uppstår icke förrän nästa riksdag, och till dess kan Utsk. hinna med alt afgifva sitt utlåtande derom.
Jag väntar dessutom, att Utsk. anser, att frågan icke inkommit i laglig väg, och att Ulsk. följaktligen stannar vid att densamma icke upptaga.
Den siste talarens anmärkn. har föran led t mig att begära ordet.
Ordalagen i 55 §:n Riksd.Ordn. äro klara, att nemi. det åligger Ståndet alt förelägga Const.Utsk. viss lid, inom hvilken Utsk. bör afgifva sitt svar.
Ståndet skall således förelägga Utsk. en viss tid; och det är 0111 tiderymden, inom hvilken svaret skall vara afgifvet, som här kan blifva fråga.
Len vanliga tiden har af Hr Ridd.Secret. blifvit uppgifven alt vara 8 dagar.
Detta kommer sig deraf, att en sådan fråga om vägrad propos. bör komma till skyndsamt afgörande, emedan andra frågor kunna bero deraf.
Den uppgifna tiden är nu för kort, emedan Utsk. ännu icke är organiseradt, icke heller med Cancelli försedt; hvarföre jag föreslår, att i4 dagar må lemnäs
Utsk. för afgifvande af detta utlåtande.
Frih. Boye, Ludv.: 81 och 85 §§:na Reg.F. bestämma, huru frågor 0111 grundlagens rätta förstånd skola komma till Const.Utsk.; och jag väntar, att Const.Utsk. i denna 94 Den i Februari. remiss icke igenfinner de utvägnr, som äro föreskrifna i närande §§. Fril).
Boye i den mening, att Const.Utsk. möjligtvis icke upptager denna fråga; men jag tror då, alt sådant sker på den grund, att Const.Utsk. anser det hafva berott af Ståndet sjelft att deröfver besluta.
Jag vill blott nämna detta , på det Frih.
Boye sedermera, i händelse Utsk. skulle dela denna åsigt, icke må anse det innebära ett gillande af den mening , han försvarat i denna fråga. R. o. Ad. beslöt att bestämma en tid af i4 dagar efter delfåendet, inom hvilken Const.Utsk. borde inkomma med sitt utlåtande.
Upplästes till justering pleni-prot. för den 21 sisth Januari; hvarefter så väl detta prot., som protocollet för den 2o:de i samma månad, af R. o. Ad. godkändes.
Nauckhoff, Johan Otto, uppläste följande:
Att en författning, som gång efter annan andras, medelst partiella uteslutningar och tillsatser, allt efter de olikaåsigter och omständigheter, hvilka vid tillfället kunnat göra sig gallande, slutligen skall falla uti osammanhang och otydlighet, är nära påtagligt; äfvensom att sådant desto snarare skall inträffa, ju mer författningen ursprungligen gått miste om en systematisk uppställning.
Allmänt torde man ock stämma öfverens deruti, att den bristfälliga Bevilln.stadgan luter lämpa sig lill dessa- förhållanden.
För alt derstädes igenfinna föreskrifter, nödsakas man ofta genomse liela författningen, medan på åtskilliga ställen, och inom samma §, träffas flera icke dithörande.
I många fall saknas föreskrifter, i andra åter äro de ofullständiga, hvilket dels ledt till den oformligheten, ehuru oundviklig, att emellan riksdagarma vända sig till Regeringen uti beskattningsfrågor, dels ock lemnat ett öppet fält för KammarRättens anmärkningsbestyr — till mehn och stor tidspillan för de förklarande.
Edvad sålunda i allmänna, termer och endast i korthet blifvit antydt, här jag, följande i835 års Bevilln.-förordning alltigenom, §för§, under form af A n m är k 11 i n g a r, Litt. A., specielt upptecknat; — och i sammanhang dermed, utarbetat ett Project till ny B e v i 11 ni n g s-s t a d g a, Litt.
B.— hvars vördsamma underställande denna motion har för ändamål.
Att detta project icke sträcker sig till upptagandet af sjelfva bevilln.-beloppet, torde jag icke behöfva nämna; men väl har jag trott detsamma böra angifva, i hvilket förhållande de olika catliegorier, som artiklarna omfatta, må ingå uti bevilln.-summan.
Projectet — eller kanske rättare uttryckt, den omarbetning af i815 års författning, som jag mig företagit, företer likväl en alldeles ny uppställning och Den i F c b r u a r i. indelning, med, dels uteslutande af hvad jag uti densamma funnit böra utgå, dels införande af sådana nya föreskrifter, som förändrade förhållanden och erfarenheten påkallat.
Skulle det äskas, att jag nu uppläser ofvananmälde anmärkningar med deraf motiverade project, är jag dertill beredd; i annat fall, anhåller jag vid (fetta tillfälle eudast om remiss derå, jemte motionen, till Bevilln.Utsk. Litt.
Anmärkningar vid i83S ars BtviUnings-stadga , upptecknade isamma nummerföljd, §§:ne derstädes förekomma, § >•
Med antagande deraf, att arbetsförmågan sällan före 18 års ålder, eller full tjenstbarhet dessförinnan kan anses utvecklad, synes skyddsafgiften före denna ålder icke böra vidtaga; och då denna afgift, eller bevillning efter irsta art., uti vidfogade project, är antagen böra utgöras med 1 r:dr för man- och 2.4 sk. för qvinnkön, kommer befrielsen för personer emellan 17 och 18 års ålder, icke att tillskynda Staten någon minskning i den påräknade inkomsten från denna artikel.
Såsom grund för skyddsafgiftens erläggande, efter fyllda 60 år, har antagits, att den skattskyldige skall äga, antingen årlig inkomst af ioorrdr eller ock fast egendom af öfver 100 r:drs värde.
Om man fäster sig dervid , att den skattskyldige skall äga en årlig inkomst af 100 r:dr, hvarförutan han icke efter fyllda 60 år, såsom vanligen då mindre arbetsför, bör åläggas skyddsafgift, följer deraf, att den, som har läst egendom af endast 100 r:drs värde, icke kan deraf dra ga 100 r:drs inkomst, särdeles hvad angår fastighet i städerna.
Man har alltså, för att bereda jemlikhet i grunderna för beskattningen, ansett den, som fyllt 60 år, böra vara befriad från bevillning efter i:sta art., då hon icke äger fast egendom, å landet till 200, och i stad till 4°° rtdrs värde.
Ändringen intagen på Art. I, § 1.
På sätt här ofvan är omförmäldt, skall den person öf ver Go år, som äger en inkomst af 100 r:dr eller fast egendom till ofvan upptagna värde, erlägga skyddsafgift; men deremot tyckes billigheten fordra, att, i den händelse han är gift, och hustrun äfven är öfver 60 år, hon från skyddsafgift bör vara lii, och skyldigheten för mannen att erlägga denna afgift först inträda, då han äger, antingen 200 r:drs årlig inkomst, eller fast egendom å landet lill 400j eller i stad till 800 r:drs värde.
Intaget på Art. I, § 2. § 2.
Af samma skäl som inkomst med och öfver 200 1 :dr beskattas, bör äfven sådant äga rum vid inkomst derunder.
Tariffen är dessutom både för mycket summarisk och för hög, då man besinnar, att af löneinkomst intet kan undan - Dea i Februari. hållas, hvaremot annan inkomst, hvarken med den, noggrannhet kan bestämmas, eller af taxeringsmännen controlleras.
Man har af sådan anledn. ansett en modifieation i bevillningen för löntagare böra äga rum; men då man antagit, att bevillning bör utgå af ali inkomst, den må härleda sig från ordinarie lön eller tillfälliga inkomster, har man ock bort frångå Tariffen i 1835 års Bevilln.-stadga, efter hvilken löntagare erlägger bevillning för inkomster, dem han icke åtnjuter — hvarå må såsom exempel anföras, att den, som har i inkomst 201 r:dr, får betala lika stor bevillning, som innehade han 3oo r:dr, och så vidare, — och i dess ställe återgå till äldre, mer rättseniiga beskattningsgrunder, der löntagaren beskattas för hvarje skilling han åtnjutit, nemi. procent-berak ning.
Då man i detta project antagit, att bevilln. endast påföres redan åtnjuten inkomst, bör af ovetenhet inga misstag vid debitering äga rum, och således icke restitution komma i fråga.
För att, så mycket möjligt är, förenkla beskattningsgrunderna och minska titlarna, der skatterna till enahanda behof utgå, har man, sedan centonalen nu mera utgör en till Rikg:s-contoret ingående bevillning, här sammanslagit den med bevillningen efter § 3, deri löntagaren , i ett sammanhang, får vidkännas all den afgift för löneinkomsterna, han skäligen kan draga; hvarigenom ock jemlikhet i skattegrunderna inträder.
Om det än vill synas, att centonalen härigenom alldeles försvinner, uppkommer likväl i sista rummet ingen förlust för Staten, som deremot, på sätt här linnes föreslaget, erhåller full ersättning genom beskattningen af sådana extra inkomster och sportler, deraf centonal tillförene icke utgått.
Af anförda skäl har denna § blifvit ersatt af en ny.
Se Art. II, § 3. § 3- Ehuru utgående från samma motiver, kommer författaren of detta project till alldeles motsatt föreskrift med hvad 5 3 i Bevilln.-stadgan företer.
Uti projectet har nemi. den regel blifvit lagd till grund för bevillnings utgörande, att en hvar skattar för den inkomst han åtnjutit, utan afseende på ett större eller mindre belopp.
Det inträffar ock alltför ofta, att embets- och tjenstemän från Staten, eller de publika verk, hvarunder de lyda, antingen sakna eller i så ringa män uppbära anslag för så kallad skrifvarehjelp, att de sjelfve behöfva löna sådana skrifvarebiträde!), som i och för tjensten äro af nöden; och då, enl. hvad här är föreslaget, hvar och en löntagareskall beskattas för den inkomst han njuter —- således äfven skrifvare, för hvad denne af principalen erhåller såsom lön eller betingadt arfvode — bör följaktligen embets- och tjensteman, som i och för sitt embetes utöfning är i behof af ett eller
Den i F e l> r 11 a r i. 97 eller flera biträden, äga rättighet, att ifrån den till beskattning uppgifna inkomsten afdraga hvad till skrifvare-biträden utgår.
Likaledes bar man full anledn. tillerkänna härads- och skattskrifvare befrielse från bevillning för, ej mindre den i §:n 184 desse tjenstemän förunnade ersättning för debetsedlar, än afven för mantalsskrifnings-provisionen; enärhäradsocli skattskrifvare måste bestrida kostnaden, dels för tryckning af debetsedlar och dessas utskrifning , dels ock resor i och för mantalsskrifningars förrättande, utan att Staten derföre vidkännes någon eller åtminstone högst obetydlig utgift, helst de häradsskrifvare tillagde resepenningar äro bestämda till så vinga belopp, alt de ej kunna motsvara behofvet.
Denna § 3 är alltså i projectet utesluten, och de föreslagna befrielserna utförda på Art. II. § 7. S 4.
Hvad som med lön förstås, är upptaget på Art. II, §3.
Fördelningen uti ordinarie- och extra-ordinarie-inkomst kan, på det hela, vara likgilltig för bevillningssumman, blott ingen blifver utesluten.
Föreskrifterna härom tillhöra Art.
IX och X, och förekomma derstädes.
Utesluten.
$ Utgående från den åsigt att framför allt bibehålla enbet i principen , har man icke funnit skäl göra något undantag, i anseende lill den för Ecclesiastik-statemes löner vanliga beräknipgstid, hvilken dessutom icke inverkar på bevillningen; ty hvad som af inkomsten, i detta fall, icke ingår i uppgiften det ena året, under de fyra månaderna från den 1 Januari till den 1 Maj, kommer alltid att det följande uppgifvas.
Af sådan orsak är denna § 5 utesluten. § 6.
Otn än löner till deras natur äro olika, böra de dock efter samma grunder beskattas.
Boställen må alltså icke i beskattningsväg behandlas såsom egentlig jordegendom, utan såsom contant lön , sedan behållna inkomsten blifvit utrönt, och efter markegång förvandlad i penningebelopp.
Se Art. II, 5 5. § 7- Emedan i denna 5 uppräknade löneinkomster icke utgöra undantag från de bestämmelser § 3, Art.
II innehåller, saknas ock skälig anledn. att dem här specielt uppnämna.
Utesluten. } 8>
Denna § är intagen uti § 3, Art.
II, dit den rätteligen hörer.
Utesluten. § 9-
Då rubriken på hvarje art. upptager hvad sorts inkomst 1 II. i3 9» Den i Februari. bör efter densammas bevillning påföras, synes handteringarnas uppräknande icke erfordra särskild §.
Emedan det ingalunda är förmögenhet eller egendom, som direet beskattas medelst bevillning, men väl behållningen af den inkomst , som genom deras användande frambringas; så följer deraf, att hvad som behöft utgifvas för sådant frambringande, äfvensom derunder lidna förluster, böra först afräknas, innan egentlig behållning uppstår.
Föreskriften rör:de beräkning af belia
II na inkomsten är utförd på Art. IV, § 18.
Utesluten. § io.
Denna § tillhörer Art. lil, och är derstädes upptagen; men hvad som rörer bevillning af ångfartyg, förekommer på Art. IV. Utesluten. § n. Innehållet tillhör Art.
IX, och igenfiunes der uti §§ 47» 55.
Utesluten. § 12.
Då det icke är rörelsen, utan dess resultat, inkomsten, hvarå bevillning utgöres, har en classification städerna emellan svnts utan ändamål.
Lika sorts inkomst bör alltid medföra lika grund för beskattning.
Detsamma kan ock sägas om classification af likartad rörelse inom samma stad, så länge det tillkommer taxei ingsmännen att på ed och samvete pröfva den uppgifna inkomsten, utan att vid be vil I— nings-påförande bindas, hvarken genom ett maximum eller minimum, det en classification utvisar.
Beträffande 2:dra, 3:dje och 5:te punkterna af denna §, har man ansett den regel böra göras gällande, att bevillning af fartyg bestämmes efter inkomsten, och icke uteslutande efter lästetalet.
4:de punkten tillhörer Art.
Se § 6:te punkten intagen på Art. X, § 160.
Här utesluten.
S >3.
Utesluten af samma skäl som C 12. 5 «4- Då classification, efter hvad redan är nämndt, icke antages i detta project, saknar förra delen af denna § 14 föremål.
Hvad den i öfrigt innehåller, är intaget uti Art. IV, § 20. § i5.
Finnes till sin syftning intagen uti Art.
IX, § 57, samt dessutom på formulären till de skattskyldiges uppgifter. § 16- Hvad sorn i denna § förekommer rör:de burskap, angår egentligen städernas enskilda hushållning och icke bevillningen, sedan denna utgår af inkomsten, sådan den under förlrdna året varit, och Art. uti Bevillnts-stadgan, hvarunder den hörer, bestämmer grunden derför.
Den i Februari. 99 S »7- Utesluten, af redan anförda skäl.
De anmärkningar, som innefattas uti §§ g—ly, emot principen att taxera städerna, eller all handel och rörelse efter classification, på sätt i815 ars Bevilln.-stadga företer, har föranledt till den uppställning, här projecteras, hvarigenom arne särskilda artiklar blifvit införda, deraf den ena, eller den tredje, upptager hvad som egentligen kan hänföras till yrken, samt den IVtde, hvad som angår handel och industri.
Nödvändigheten af en systematisk uppställning, synes redan deraf, att icke ens alla yrken kunna lämpas under enahanda grund för bevillning; mycket mindre alla de handteringar, som jy §:n Bevillnts-förordningen uppräknar, hvarföre ock projectet fördelar lil artikeln i 2tne calhegorier.
De för värdshusidkare, traktörer och krögare m, 11. i denna § t7gifne föreskrifter, har erfarenheten visat erfordra mer utförlighet och närmare controller.
Gästgifvare, hvilkas egentliga yrke icke är brännvinsminutering, men att tillhandahålla resande med herberge, mat och andra beqvämligheter, synas ock, för att dermed bättre utkomma, böra befrias från utgörande af brännvinsminuterings-afgift, men deremot vid högt vite förbjudas emottaga andra än verkliga resande.
Uti § 16 t. ex. förekommer en blandning af föreskrifter, hvilka synas händelsevis hafva der sammanträffat.
Ett dylikt sammanförande af alldeles olika ämnen, som förekorama i denna författning och ofta inom samma punkt, medelst mellanmeningar, förorsakar mycken svårighet vid tillämpningen, och bör derföre sorgfälligt undanrödjas vid en förnyelse.
En mängd föreskrifter blifva öfverflödiga, då man blott icke aflägsnar sig från grundideen , alt det är inkomsten som beskattas, samt att taxeringsmännen äga att, oberoende af uppgifterna, efter samvete och öfvertygelse, påföra en hvar bevillning, det vare sig till höjning eller nedsättning.
Man här genom föreskrifter velat förekomma oriktiga uppgifter om yrket, t. ex. fogde och rättare; men då taxeringsmännen ensamt hålla sig till inkomsten , och denna bör ej kunna döljas, synes titeln vara en likgilltig sak.
Antages detta, så blifva ock de å pag. 3o utförda punkter öfverflödiga.
Detsamma kan sägas om anledningen till de flesta uteslutningar, som här blifvit gjorda.
Resande utländningar, som till Riket inkomma att gifva hvarjehanda representationer, kunna, såsom i mantalslängd icke upptagna , ej heller påföras för året utgående skydds- eller b e v i I In i n gs-afgifter, hvilket dessutom ej låter sig göra af den orsak, att det ensamt tillkommer de valda Taxerts-comiteerna att slik beskattningsåtgärd utöfva, och hvilkas sammanträden blott en gång om året infalla, sä att under mellantiden ingen myndighet egentligen finnes, sorn är behörig att taxera dylika, ofta ankommande 1Ö0
Den i februari. resande.
Man har derföre i detta project och särskild 5 utfört, huruledes en bestämd afgift'för hvarje representation bör utgå; men då man besinnar, att inhernske, som gifva dylika representationer, utom särskilda afgift ef derföre, erlägga personella skydds- och beVillningsafgifter, så synes det skydd, hvarföre de sistnämnde skatta, böra komma dem till godo, och således ifrågavar. utländske resande affordras uti representations-afgift, minst så mycket som motsvarar hvad de inhernske uti sammanräknade skydds-, bevillnings- och representations-afgifter erlägga.