Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De segrar, de tid efter annan vunnit, förblinda deras syn.
De förlita sig på sin magt, de sky icke mera medlen att vinna sina åndamål; de trampa alla former under fötterne, och de skrida till alfvarsamma facta.
Nu skola Nationens Representanter komma tillsammans.
Ministcrens samveten något belastade, så taga de sin tillflygt till General- och CabinettsOrdres; de hörja då influera på valen, och deraf kan man sluta hur det står till.
Så går det väl till i alla länder, men leken är icke slut dermed; och emedlertid
Den 22 December e. m. i83 ian man icke säga, alt ansvarigheten är en lorn theori.
Äfven i Sverige, hvars ministére icke är slående på den isolerade jolats, den enligt princip borde intaga, kan man icke förutsätta, att det är likgiltigt för ministrarne, om ansvarigheten existerar såsom lag, eller icke.
Jag torde få göra Motionären uppmärksam derpå.
Hvad bevisar väl mesuren år 1812, alt klippa vingarne på Tryckfriheten.
Yar det för det allmännas skull sådant skedde, vore det icke farligt för Ministrarne, om den stora massan af Nationen hade ett lätt medel att få veta hvad Styrelsen tog sig till, så tro mig: den Minister, som nödgades fly till böner och ännu ouppfylda löften, för att förmå oss samtj^cka till indragningsmagten för en tid blott, han hade litet brytt sig om, att några individer käbblade med hvarannan i Tidningarne:
Den yttre politiken bar längesedan upphört att hota Sverige; den inre synes dock ännu ha fordrat samma munkafle.
En slöja är ännu hvilande öfver frågan om Skeppshandeln, som icke tyckes vara pålagd för ro skull, eftersom sjelfva mystificationen synes ha varit en mesur, hvartill man icke utan vigtiga grunder, hämtade från det redan gjorda, bordt kunna beqväma sig.
För ConstitutionsUtskotlets möjliga hot med Lagens hammare fruktar man väl icke stort, skulle jag tro; men det är ändå ett föremål för bekym - i84 Den 22 December e. m. mer.
— I alla tider ha väl msecenater till en viss grad kunnat lita på sine clienter; men icke går det alltid an, att efter eget Välbehag justera andras domar.
Det finnes ändå alltid en och annan hållhake, så länge 106 och 107 §§. stå qvar i RegeringsFormen, och torde de fästader tills vidare åtminstone, och för kommande tider.
Hvad som är säkert, och hvarom en hvar kan öfvertyga sig, då hail läser eller minnes hvad som passerade vid 1823 års Riksdag, är den skillnad emot nu, att
Styrelsens organer nu beflita sig om ett särdeles höfligt, man skulle kunna säga artigt språk mot de samme personer, hvilka man då försökte tillintetgöra och med besvärjningar fördrifva.
En man af oppositionen, jag skulle våga Säga den förste, hvars ålder och förvärf vade ära ger honom rätt att hvila på de lagrar lian skördat på detta rum, den skulle Mi»istéren gerna vilja bära på sina händer, om han tillät det.
Sådant allt är tänkvärdigt ändå!
Eller hvad tror Motionären?
Månne icke motståndskraften är något starkare nu än före 1809?
och månne den icke skulle bli än mera effectiv och mindre chimerisk, derest den omtalte Reductionen och Reorganisalionen af Styrelseverken ginge för sig, så att man i hvarje sak hade att hålla sig till en hufvudman i fråga om ansvarigheten?
De år 1809 qvarlemnade elementerne från ett annat tidehvarf och andra principer, hcfero - Den 22 December e. m. i85 gena med ide'en af en fri Konnngamagt och en ansvarig Ministére, men oförstörda och likt ogräs utbredande sig öfver hveteåkren, dem är det vi ha att tacka för vårt återskridande till regimen före 1809.
Vi ha onekligen skridit tillbaka på den bana 1809 års män öppnade åt oss; ty hvem skulle då något tala om passiv lydnad för en lagstridig befallning? hyem skulle då velat sätta i fråga, om vi hade rätt revidera våra egna Cassör? hvem skulle då satt i fråga, om Konungen ägde magt styckevis antaga ett Lagförslag? och slutligen: hvem skulle då, likt Herr Tham, velat ordentligen motionera den samma förlamade långsamma gångens återinförande, som han sjelf utan särdeles conseqvens klandrat?
Enligt alla sunda principer, höra de Dömande och Verkställande eller Administrerande Magterne skiljas åt, så mycket som möjligt.
Hvarföre månne?
Jo, emedan när samma personer skola döma och administrera på en gång, så göra de intetdera rigtigt.
I rättigheten att få vackla emellan ständig lag, som Domare måste följa, och lag för tillfället, som Administratörer sjelfva stundom måste skapa, ligger en retelse tili godtycke i det hela, som få kunna motstå.
Följden blir ofta, att Utslagen vid en sådan sammanblandning hära stämplen mera af orakel-vishet än rättvisa.
En Administratör nödgas vara uppmärksam pä dagens 186
Den 22 December e. ib. händelser; han kan ej stödja sig ensamt pä Författningarne, t. ex. när inga finnas; han måste också skåda följderne och ansvara för sine operationer.
Af Domaren åter fordrar man, att han bara följer lagen; när han börjar tala om billighet, såsom motsats med Lagen, så är ett säkert tecken för handen, att han vill administrera och icke döma.
Desse båda värf fordra särskilte lynnen och talanger, alltid med förutsättning af den högsta grad af bildning, som borde vara ett vilkor för employ i båda vägarne.
Desse med flere goda skäl och orsaker torde lia varit kraftigare och rigtigare motiver för öfverlemnandet af alla verkliga Domarefrågor åt Domaremagten, än dem Motionären förmodat, då han talar, om "en "synbar helg att öka den inamovibla Do"mareCorpsens magt., och skilja från de Ad"ministr aliva Styrelseverken alla sä väl "Ekonomiska j som Vetten skapliga _, frågor Detta Motionärens yttrande påkallar åtskilliga anmärkningar.
Ordet inamovibla^ der det står, förtjenar en egen uppmärksamhet.
Icke kan man gerna förutsätta, att Herr Tham icke skulle veta, att, med undantag af Presidenterne, alla andra Embetsman i Collegierne, enligt 35 §.
RegeringsFormen, icke kunna afsättas utan ransakning och dom.
Det kan således icke D en 12 December e. m. 187 vara hans mening, att någon förändring i amovibiliteten för Ledamöterne ägt rum, genom omflyttning af målen.
Jag vill förmoda, att det endast är genom ett misstag, som lian kommit att fälla ett yttrande, som lätt skulle kunna föranleda till den slutsats, att han hyste någon motvilja mot DomareCorpsens inamovihilitet.
Men om detta ord åter borttages, förlorar också argumentet hela sin styrka.
Dock detta vare nog sagdt.
För enkla ord bör man ej plikta, om de icke stundom röja uti sig allt för farliga principer.
Att för öfrigt öka Domaremagtens område och visa bog dertill, skulle jag tro i en Constitutionel
Stat icke böra tillräknas någon såsom ett fel.
Jag anhåller nu få göra några definitioner, ty här är angeläget, att ej missförstås.
— Hvad är Domaremagt?
Magt att döma, magt att tillämpa —. icke att stifta — lag.
Domaremagtens utöfning förutsätter således alltid, att Lag finnes att tillämpa.
Hvad är Lag?
Jo, lag i juridisk mening är en regel eller samling af reglor, till rättesnöre för dem, som skola döma och dem, som skola dömas.
Ändamålet, så väl af Lag, som Domaremagt, måste således ytterst vara att förekomma godtycklighet.
Hvad åter är Administrativ magt?
Det är en Styrelse, der godtycklighet till en viss grad måste utöfvas, emedan föremålen fÖ£ denna magt äro i88 Den 22 December e. m. af den ständigt omväxlande och ostadigt natur, att för deras ändamålsenliga behandling några fullkomligt bestämda och allmänt giltiga reglor icke kunna på förhand utfinnas.
Endast en viss demarcationslinea kan man draga omkring en sådan myndighet, hvarutöfver den icke får gå; men inom samma krets måste den lia rätt att handla med mindre strängt afseende på regel, än på utgången af hvarje sak för- sig.
Äro desse definitioner rigtiga, och jag vågar tro det, så ber jag Eder, mine Herrar! välja hvilken magt J hälst viljen underkasta Eder?
Tänken icke på Personalen, hvarken i den ena eller andra Corpsen, icke heller på våra Domstolars närvarande organisation och tvistemålens närvarande gång.
Detta äro helt andra frågor.
Personalen beror på de styrandes val i ena som i andra fallet, och på den grad af sann moralisk och intellectuel bildning, som våra Uppfpstringsverk eiler slumpen medgifva.
Organisationen af våra Domstolar, i synnerhet de lägre, fordrar ofelbart stora förbättringar, sådant medgifves gerna; men, mine Herrar! här är icke fråga hvarken om Organisationen eller Personalen, det är om
Domaremagten in abstracto.
Med andra ord, frågan är denna:
Är det nyttigast att få mål och tvister, till hvilkas slitande Lag och laga PiättegångsÖrdning ära användbare, pröfvade af Domare eller af Den 22 December «. m.
Domare eller af Administratörer?
Låtom oss besinna, att i despoliska Stater spela Administratorerne Mästare,' i brist på tillräcklig utvidgning och consolidcring af Doniaremagten, der någon sådan för syn skull finnes.
Der är tillräckligt och ogeneradt utrymme för Administrationen, som efter behag får cassera juridiska Domar.— Väljen nu, mine Herrar!
Turkiets eller Spaniens distinctiva principer i jämförelse med det lagbundna Sveriges förnyade Statsförfattnings !
— Den administrativa godtyckligheten eller den juridiska enheten!
— Den enhetsprincip nemligen, att öfverallt, der dömas bör efter lag, skola målen gå lill Domstolar och icke till Administrerande Verk och Embetsman.
Är väl någon tvekan möjlig i detta afseende?
Eller skulle jag kunna förmoda, att pluraliteten af denna Lagstiftande Församling ville gå tillbaka, der den borde rycka vidare framåt; att den skulle vilja återkalla och tillintetgöra hvad förra Sländers upplysning och sjelfständighets känsla för vår framtid beredt, och som Regeringen har den klokheten och ädelheten att vilja fullborda.
Mine Herrar! den Motion Herr Tham väckt, har haft en så vidsträckt syftning, att jag nödvändigt måst kalla
Eder uppmärksamhet till generella principer.
Och igo D en 22 December e. m. då lian slutligen inskränkt sitt påstående till anhållan om BergsTingsRätternes bibehållande och vilkor af BergsExamens undergående för Ledamöter i HofRätterne, lärer jag haft full anledning betvifla, det han endast för ett sådant ändamåls vinnande behöft slå sig så vidt ut.
Jag öfverlcmnar den vidare utvecklingen och detaillerne af Herr Thams anmärkningar åt den man det tillhör, och som redan ådagalagt, att han icke undandrager sig på ett värdigt sätt försvara sine åtgärder såsom Minister.
Jag måste likväl, innan jag slutar, bestrida Motionärens uppgift, att Ekonomiska och vetenskapliga frågor blifvit efter principen af juridisk enhet öfverlämnade till Domaremagten.
Med purt ekonomiska och vetenskapliga frågor få Academier och Collegier för juristerne gerna sysselsätta sig, till och med exclusive; men när dömas skall, är det annorlunda.
Det ligger således en öfverdrift i Motionärens beskrifning på den juridiska Enhetsprincipen, som icke graverar systemet.
Motionären påkallar and tligen vår uppmärksamhet, då han triumferande fortgår i sin demonstration öfver den juridiska oredan, som han säger uppstått af Systemets antagande.
Tillåten mig härvid förklara, att jag icke dåras af den Rhetoriska figuren, som Den 22 December e. ra. någon skulle vilja upptäcka i den valda termen juridisk oreda.
Jag finnér deri ingen antithes, utan hvad man kallar en contradiction i adjectivet.
Det kan finnas oreda i juridiken, i lagskipningen och organisationen af Domstolarne, hvars förbättring jag cn gång hoppas kunna upplefva.
Det kan möjligtvis uppstå någon villervalla i början af Systemets verkställighet, i synnerhet så länge det endast partielt är i verket bragt; men måtte man deraf icke sluta, att den tadlade Enhetsprincipen medför någon oreda, eller att något slags oreda kan kallas juridiskett adjecliv, som just uttrycker oredans motsatts.
Att utgå ifrån principen af rätt, att befordra rätt, det är juridikens ädla föremål.
För att kunna veta hvad rätt är och tillämpa en gifven Lag rätt, fordras, utom Lagkunskap oc\\ redlighet j äfven logisk redighet, eller förmågan att göra rigtiga conclusioner.
Detta är visst icke alla Domares lott; men det borde vara det.
Likvisst skulle jag tro, att deras yrke, mer än något annat, är tjenligt att med god vilja bringa tankekraften från oredighet till redighet.
Detta måtte väl Herr Tham sjelf hafva erfarit, som flere gånger underrättat oss, hvad jag första gången trodde mig hafva origtigt fattat, att han nemligen är Ordförande i en EgodelningsRätt.
Det är så vanligt, att höra beskyllningar framkastas mot DomareClassen eller mot Den 22 December e. m. Jurister.
I allmänhet gifves namn af Advocatur åt hvarje deras bemödande, att till rätta begrepp återföra sådane personers omdömen, som hafva svårt fatta hvad rätt är.
Repliken, som då vanligen vankas, altid tillgänglig, kostar ingen möda eller tankespänning.
Det der är Advocatur, säger man.
Dermed är hvad argument som hälst vederlagdt.
Då jag längesedan lämnat det juridiska , yrket, hoppas jag, att det försvar jag för detsamma här vågat, måtte ursägtas från båda sidor och anses för hvad det är: ett opartiskt.
Mest fruktar jag, att verkliga jurister anse försvaret dåligt.
I alla händelser får jag erinra, att jag icke försvarat Jurister, utan juridiken.
Herr Danckvardt, Magnus Georg j uppläste följande: Sedan Herr Tham, uti anmärkningar vid Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof, yttrat sitt missnöje öfver, att de förändringar, som blifvit vidtagne medelst CommerceCollegii Justitie-Divisions upphörande och Rättsfrågornes afskiljande från BergsCollegii DomsRätt, tvärtemot hvad man förväntat, i stället för besparingar, genast föranledt tillökning af personalen i Svea HofRätt; och Herr Tham i anledning deraf yttrat, att Na - Den 22 December e. m.
Nationen icke torde vara de personer_, som föreslagit och befordrat de verkställde förändringarne j någon tack skyldig för desse omskapningsförsök „ hvilka i stället för juridisk enhet torde förorsaka juridisk oreda; så har Herr Tham, på grund af den vederläggning, en värd Ledamot, Herr Friherre Ehrenborgh, mot desse anföranden vid tillfället framfört uti ett sednare Memorial sökt, som han säger, leda dessa sine påståenden i bevis.
Jag har redan till svar på Herr Thams förstnämnde Anmärkningar klart visat origtigheten i hans påstående, att de ifrågavarande förändringarne ensamt orsakat tillökad personal i Svea HofRält; jag har visat, att de tvärtom ovilkorligen leda till icke obetydlig besparing; och Herr Tham synes ock sjelf medge delta, då han i det sednare Memorialet yttrar, att den minskning i tjenstepersonalen och de lönebesparingar man af en förbättrad Styrelseverkens organisation förväntat till en del blifvit omöjlige genom förökningen af Folkmängden och Landets production, genom nya Näringars uppkomst och andras tilltagande , samt genom en allmänt ökad luxe öch derigenom för Embetsmännen ökade behof.
Jag skall nu undersöka rättmätigheten af det klander, Herr Tham i öfrigt mot desse åtgärder framställt. 7 H. *3 Den 21 December e. m.
I första rummet torde jag dervid få anföra, livad också af Herr Friherre Ehrenborgh bär blifvit upplyst, att de i frågavarande föråndringarne leda sin upprinnelse från Rikets Ständers egne framställningar.
Redan vid 1812 och i8i5 årens Riksdagar, men egentligen vid Riksmötet 1818 uppgafs i de då afgifne yttranden, rörande en förbättrad Styrelseverkens reglering, äfven ideen om afskiljandet från desse Verk af de Rättsfrågor, som de behandlade; och år 1820 blef det åt LagComiteen samt de, enligt Rikets Ständers begäran, förordnade Comiteer för StyrelseVerkens Reglering och de Ekonomiska Författningarnes öfverseende uppdragit att härom yttra sig.
I desse Comiteer, bestående af 20 Ledamöter och deribland
Män af de utmarktaste kunskaper och skicklighet, blef i första rummet fråga om CommerceCollegii Justitie-Divisions upphörande och öfverlemnande till IIofRätt af BergsCollegiiDomsrätt.
Med undantag af de 4 Kammar- och BergsCollegiernes Ledamöter i Comite'erne, gillade Comiteernes alla öfrige Ledamöter denna tanka.
Saken granskades vid sista Riksdag af det då på Kongl. Majrts
Nådiga framställning af Rikets Ständer för frågan om StyrelseVerkens förbättrade Organisation tillsatte Särskildta Utskott; och utom 2 a 3 Utskottets Ledamöter, hvilka i några omständigheter i denna del af ämnet voro skiljagtige, instämde Utskottet i Den 11 December «. m.
Comiteernes tanka.
Så väl Comiteernes som Utskottets Betänkande, hvilka äro serskildt tryckte, upptaga fullständigt inotiverne för denna tanka.
Rikets Ständer, som icke in» gingo i någon detaiilerad granskning af Ser» skildta Utskottets Betänkanden, öfverläm» nade i underdånig Skrifvelse i December 1823 samma Betänkanden till Kongl. Maj:t, och under åberopande af deri anförde hufvudgrunder anhöllo , att Kongl. Maj:t måtte till verkställighet befordra de delar af Förslagen , Kongl.
Majit funne leda till StyrelseVerkensförenkling och till inskränka ning i Embetsmännens antal.
Vid afgörandet i Kongl. Maj:ts SlatsRåd af frågan, rörande Bergs-och CommerceCollegiernes förändring, har icke heller emellan Kongl. Maj^ts
Rådgifvare någre skiljagtige omdömen uppstått, utan samma förändring enhälligt tillstyrkts.
— Uti en serskildt underdånig Skrifvelse i December 1823, anhöllo Rikets Ständer vidare, att om Kongl. Maj:t vid pröfningen af de ofvannämnde Organisationsförslagen öfverflyttade BergsCollegii Domsrätt på HofRätterne, borde äfven BergsTingsRätterne i förening dermed indragas och deras Domarebefattning pä HäradsRätterne öf verf örås ; hvadan Rikets Ständer till Kongl.
Maj:t öfverlämna. de samt, efter locala förhållanden och öfrige omständigheter, emellan vederbörande IIäradsRätter Bergslagerne fördela.
Denna Den 22 December e. m. sednare fråga om BergsTingsRätternes förändring, så väl som den, rörande BergsAuctoriteternes uppställning i öfrigt beror nu, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut, på underdånigt Förslags afgifvande dertill af en för sådant ändamål nedsatt Comité, på sätt i Kongl. Maj:ts Nådiga Berättelse på Rikssalen äfven omförmäles.
I anledning af det nu anförde förbållandet, hvilket icke bör kunna vara Herr Tham obekant, hade jag bordt tro, att de vidtagne åtgärderne med CommerceCollegii JuslitieDivisions upphörande och Domsmålens afskiljande från Bergscollegium ur ingen synpunct, å Representationens sida, skolat föranleda till klander mot Regeringen, och att om Herr Tham befunnit sig bland den Minoritet, som icke gillat desse åtgärder, han bordt, såsom vanligen i sådane fall, för sig sjelf behålla sin öfvertygelse.
Och minst hade jag trott, att Regeringen skulle få uppbära förebråelse för det den från Administrationen till en oberoende
Domaremagt låtit öfverlämna afgörandet af verklige rättsfrågor.
Jag öfvergår nu till granskningen af hvad Herr Tham yttrat, för att styrka sin satts, alt genom förändringen med Bergs-och CommerceCollegierne likasom med Skiftesmålens öfverlämnande till EgodelningsRätter, som han uttrycker si g, juridisk oreda blifvit förorsakad.
Den 22 December c. m. 197 I afseende på Egodelningsmålen anser Herr Tham, atL Häradshöfllingarne icke skola lör sine öfrige göromål dem medhinna, eller ega nog ekonomisk kunskap, alt deni handlägga, och att enhet i tillämpningen af SkiftesFörfattningarne derigenom går förlorad.
Under åberopande af hvad jag förut, i anledning af Herr Thams anmärkningar yttrat, angående inrättningen af EgodelningsRätter, får jag nu tillägga, alt Landshöfdingar och LandsSecreterare lia lika trägna, om icke trägnare göromål än Häradsliöfdingarne; alt Egodelningsmålen, då de inom ett Län fördelas på flere Domare, naturligtvis blifva för en hvar af dem färre, än alla tillsammans för Landshöfdingen ensam.
Att Häradshöfdingarue, som vanligen sjelfve äro Jordbrukare på Landet, och dömma i alla andra tvister om jord, åkerbruk och hvad dermed gemenskap eger, säkerligen i allmänhet ha lika mycken kännedom om landsculturen, som Landshöfdingarne, och i allt synnerhet som LandsSecreterarne, hvilka sednare den egenteliga utredningen och handläggningen af Enskiflesmålen ändå torde hafva i allmänhet tillkommit, då man icke kunnat begära, alt Landshöfdingarne sjelfve skolat sig dermed hufvudsakligen befatta; att, såsom jag förut yttrat, det icke kan vara lämpligt, att Landshöfdingarne med sine LandsSecreterare resa på syner i Egodelningsmål, då deremot sådane syner lätteligen kunna verkställas 198 Den 22 December e. ra. af EgodelningsRätten; att nödig enhet i SkiftesFörfattningarnes tillämpning icke kan anses gå förlorad derigenom, att desse mål handteras vid Domstolarne, hälst Häradshöfdingarne i alla tider pröfvat Egodelningsmål, utan att olägenhet i denna del försports; att Landshöfdingarne, med iakttagande af hvad 22 §. i Landtmäterilnstructionen innehåller, icke sakna tillfälle, att vaka öfver en riglig SkiftesFörfattningarnes tillämpning i de hufvudsakligare delar, och att i öfrigt tydlighet och bestämdhet i Författningarne bereda den egentliga enheten.
I detta sistnämnde afseende har väl Herr Tham anmärkt, att 1812 års EnskiflesFörordning vore tydligj, men att deremot den nya SkiftesStadgans redaction föranleder till olika tilllämpning, hvilket Herr Tham tror sig redan lia visat.
I det svar jag afgifvit å Herr Thams anmärkningar mot Stadgans redaction, anser jag mig deremot ha fullständigt ådagalagt, att Herr
Tliams berörde anmärkningar icke förtjena ringaste uppmärksamhet; och jag öfverlämnar tryggt till hvarje opartisk och kunnig granskare, hvilken af desse Författningar, den af 1812 eller 1827, i redactionen äger företräde.
Herr Tham bör ock tillrätta visas i den uppgift, alt oerfarne, om Egodelningsmålen okunnige, Extra Domare, kunna komma att sådane mål handlägga; detta lär icke kunna inträffa, enär HofRätterne serskildt blifvit i Nåder anbefalde, att, då vid Ordinarie Domares tjenst - Den 22 December e. tn. irjg i ledighet från sine vanlige Embetssylor, de det oagtadt icke kunna afgöra Egodelningsmålen, serskilde skicklige personer dertill skola af HofRätterne utses och förordnas.
Jag vill för öfrigt sluta denna punkt med den enkla fråga: hviketdera är lämpligast oell nied begreppet om Constitutionel ordning närmast öfverensstämmande, antingen att Skiftesmål, deri frågor om graderingar och andre för sjelfva jordäganderätten lika vigtiga ämnen ingå, behandlas af Domstol, sorn är i tillfälle att på stället munteligen höra parterne och inhämta nödige upplysningar, eller att desamma afdömas efter en föregången, oftast illa förd skriftväxling vid LandsCanzliet af en Embetsmyndighet, hvilken efter Allmän Lag aldrig ägt^ Domsrätt i dylikt ni ål ?
Vidare säger Herr
Tham har juridisk oreda uppkommit deraf, att mål, som förut kunnat vid 1 och 2
Domstolar af göras j nu skola handläggas vid a och 3.
Hvilka mål de äro, som blott en Domstol förut handlagt, torde Herr Tham behaga uppgifva; jag känner dem icke; och att man icke låtit Collegier vara Förste
Domstol i åtskillige verklige Juridiske rättsfrågor, då deremot i alla andra flere Instantier finnas, derigenom skulle jag tro, alt juridisk reda blifvit beredd.
Jag har icke föreställt mig, att någon skulle finna sig belåten, att 200 Den 22 December e. m. t. ex., i en Contractstvist med Kronan, bli dömd i första Instantien af Krigs- eller KammarCollegierne eller Förvaltningen af SjöÄrenderne, och vidare af Kongl. Majit i StatsRådet.
Åtminstone hanner jag, att Allmänheten högt klagat öfver en sådan.
Rättegångsprocedur, och beskyllt Auctoriteterne, under deras benämnande som Parter i saken, för väld och ensidighet.
Att frågan om Vattenuppdämningar vid anläggningar af nya Bruk, Verk och Inrättningar icke böra i förening med anläggningsfrågan i administrativ väg behandlas af Bergmästare, Landshöfdingar och Collegier, torde vid minsta eftertanka icke kunna klandras.
Vanliga tvister om uppdämning af vatten å andras ägor, såsom utgörande ett intrång på äganderätten, tillhöra Domaren; och hvarföre skall väl en Jordägare skiljas från sin rätta Domstol derföre, att en nedanföre liggande vill dämma upp vatten för anläggningen af ett Bruk, en Qvarn eller annan Inrättning, och den förre såmedelst underkastas ett forum, der kanske någon gång mera afseende göres å nyttan af anläggningen, än å hans jordäganderätt.
Men, säger Herr Tham, den största juridiska oreda åstadkommes ändtligen derigenom, att sådane frågor, hvilkas af dömande fordra serskildte vigtige kunskaper i alla Instantier, dragas från de Embetsmäns handläggning, hvilkas skyldighet det Den 22 December e. m. 201 varit , att förvärfva sig samma kunskaper, till deras som dertill hvarken varit pligt ige , eller egt tillfälle.