Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 5 MajiJ. m. säde, att Svenska menigheten alltid skulle hellre styras af en Konung, än af hvilka Embetsman som helst, var det meden liflig känsla af Svenska Allmogens sätt att anse sin Konung och mecl en innerlig öfvertygelse om Allmänhetens förtroende till den Styrandes upphöjning öfver alla enskilta interessen och bi-afsigter, som jag yttrade denna förmodan.
Man frage menige man och Folket i Landsorterne, om de hellre skulle vilja styras såsom emellan 1720 och 1772, af en mängd under frihetsmanteln dolda Aristocrater eller såsom nu af en lagbunden men maktägande Konung, och jag är säker, att svaret icke skall blifva tvetydigt.
Derföre, att uti mitt anförande, Konungens magt således sattes öfver Dess Embetsmäns, har jag icke kunnat förmoda, att man skulle tro mig vilja förminska de sednares ansvarighet.
Jag begynte mitt Anförande med att erkänna den, i den ordning och på det sätt, som Lagen föreskrifver, och ansåg mig icke dervid behöfva ingå uti, eller upprepa alla de detailler, som ej äro annat än former för Konungamagtens verknings-sätt.
Sådant är, att StatsSecreteraren ar ansvarig för Expcditionernes öfverensstämmelse med besluten och att ingen befallning är gällande utan vederbörlig contrasignation.
Det har varit löreskrifvit långt innan denna RegeringsForm antogs, och har i alla tider varit let sätt som tjent att intyga att befallningen verke., igen var grundad på Konungens vilja och beslut, dvad angår Stats-Secreterarens rättighet, att agra sin contrasignation, så inträffar den endast lå, när Konungen skulle yrka verkställigheten af tt beslut, som vöre tydligen stridande mot Re - 54 Deri 5 Maji e rn. géringsFnrmen, på sättsom 58 af Regerings» Formen utvisar.
I alla andi a fall kan väl StatsSecreteraren göra föreställningar och reservera sig i Protoeollet; men han kan icke genom vägran af sin contrasignation uppehålla ärendernas gång.
I dessa fall gäller hvad som uti ansvarighets lagen är tydeligen uttryckt, aXt Stats Rådet Jkall räda, men icke regera, och att således det är deras och de föredragandes pligt, att upplysa och söka utreda målens rätta beskaffenhet och förhållande, men ej att hindra verkställigheten af hvad Konungen funnit nödigt besluta.
Jag finner ej uti allt detta, anledningarne hvarföre mitt yttrande bordt i denna delen så högeligen missförstås, och jag har icke trott mig behöfva lära, att man skulle iakttaga skillnaden emellan conima och punkt, eller att Lagbud som lästes blott till hälften, kunde få en helt annan tydning.
För att veta allt sådant, behöfver man ej gå till Academierna, att der studera Grundlagen.
Men om något skulle be. liöfväs för att än vidare ådagalägga vådan deraf, att
Grundlagarne skulle blifva ett ämne för allmänna undervisningen, skola de theorier, som här nu blifvit föredragne öfver Grundlagarnes anda och mening, uti ett helt enkelt fall, mer än tillräckligt öfvertyga derom.
Om också man skulle antaga, att Lärarens åsigter blefve lugnare än Riksdagsmannens, blefve de deremot så mycket mera betydande, som de hade mera auctoritet, och misstagen vore ej lika snart rättade.
Det är en helt annan sak, att vid Academierna föreläsningar hållas öfver Grundlagen i *ilmänhet och dc principer, på hvilka de böra Den 5 Maji e. ml SS hvila.
Detta låre* af Jus Publicum, och har i alla tider varit föremål för allmänna undervisningen.
Rättigheten deremot att förklara eiler hålla föreläsningar öfver den gällande Grundlagen, kan icke medgifva*.
Det är blott de allmänna grundbegreppen för att kunna fatta och förstå Grundlagen, som böra vid Academien inhämtas, likasom man der, i afseende på allmänna Lagen itke låser öfver några vissa stadganden, eller söker göra tillämpning deraf till vissa fall, men deremot undervisar om grunderne för Lagar i allmänhet, om de genom vår Lagfarenhet stadgade allmänna rätts förhållanden och sått att söka och erhålla rättvisa samt den i följe deraf gällande Rättegångs-Ordningen.
Hvad som sedermera blifvit sagrlt om StatsRådets förbindelse att föreslå nya allmänna Författningar eller upphåfvande och förändring af de redan gällande m. m. dylikt, kan enligt 8 §. i RegeringsFormen endast förstås om de fall, då sådana förändringar af behofvet påkallas.
Att införa nyheter år ingen förtjenst, oro icke nyttan eller nödvändigheten deraf tillika är ådagalagd och täta förändringar visa endast vacklande hos styrelsen.
Det är för att förekomma otidiga försök i den delen, som vederbörandes hörande blifvit i Grundlagen föreskrifvet och jag vet icke att i afseende pi de förbättringar man kunnat med skål önska, något blifvit försummadt.
Man har äfven sagt, att i afseende på den nya lagen intet blifvit gjort för att bereda dess antagande eller den före - 56 Den 5 Maji c. m. gående granskning den bör undergå i Högsta Domstolen och StatsRådet.
För min del tror jag att den första granskning som i detta fall borde påkallas, var Allmänhetens.
Det dr gjort igenom LagBalkarnes kungörande genom trycket, så fort de blifvit af Comitéen gillade.
Hvad angår Högsta Domstolens och StatsRådets utlåtande deröfver, kan man vål icke fordra att sedan en särskilt Comitée utarbetat dessa förslag, och de långe varit underkastade allmän pröfning, Högsta Domstolen och StatsRådet skulle företaga en speciel granskning som snart blef ve en ny omarbetning, utan måste deras yttrande inskränkas till en pröfning af den nya lagens allmänna syftning och grundsatser, och den närmare granskningen öfverlemnas till Rikets Ständer.
Men för att Högsta Domstolen och StatsRådet på sådant sått skola kunna yttra sig, skall lagen först vara färdig i hela sitt sammanhang och en förutgående undersökning af detta ämne, vore blott en tids förlust utan ändamål.
Det är för öfrigt en sak sorn först, når den i en framtid nått sin fullbordan kan komma i åtanka.
Mar har emellertid sagt, att andra Comitéer arbetat långsamt och blifvit lemnade utan eftersigt.
Jag vet för min del icke på hvad sått styrelsen skall sätta Comitier i verksamhet, eller efterse hvad de göra, om icke derigenom att de blifva tillförordnade, och att instruction dem gifves, livad de skola göra, och att de skola med möjligaste skyndsamhet fullända »ine arbeten.
Allt detta år gjort, och då man tillika efterfrågat huru arbetet fortskred, vet jag ej hvad 30m mer år att göra.
Det gif - Den 5 .Maji e. rn. 57 ves dessutom saker som igenom sin beskaffenhet fordra en olika grad af skyndsamhet.
I sådana fall och äfven i allmänhet, år det mera angeläget att det blir vål än hastigt gjort, och när personerne åro tillsatte, kan Regeringen ej mera ån försäkra sig att de arbeta utan att föreskrifva huru snart verket skall blifva lull— bordadt.
Man har förundrat sig, att jag tagit miste om tiden, ifrån hvilken Friherre Anckarsvärd råknat de i5 år, hvarifrån han ville att förbättringen i vår ställning skulle begynnas.
Men jag bekänner, att om häruti ligger något misstag, år det ordstållningen i Friherre Anckarsvärds anförande den 25 Mars som härtill förledt mig. tfag har uti mitt yttrande den 17 sist!.
April ordagrant anfört det.
Då Friherre Anckarsvärd sade, att Svenska Folket, sedan sista förändringen i dess Stats skick, icke fått tillgodonjuta den minsta fördelaktiga jöråndrmg i dess fällning, må han förlåta mig om jag vid de 10 år, som sedermera nämndes, icke trodde att afseende borde göras derpå, att vi, om man räknade ifrån 180g, voro når detta yttrande fälldes sedan ett pär månader inne i det i4:de året.
Förändringen i Sveriges Stats- eller Samhällsförfattning kunde i alla fall ej räknas annat ån ifrån 180g.
Men äfven om man ville antaga att Friherre Anckarsvärds tanka varit att råkna ifrån 1810, blefve jemförelsen i anseende till närvarande tidpunkt ej mindre fördelaktig.
Det vore mycket att såga i den delen j tn?n jag vill för närvarande ej upptaga tiden 58 Den 5 Majt e. m. dermedj utan skall lemna det åt en skickligare talare.
Anckarsvärd har erinrat, att också jag varit af oppositionen.
Det år alldeles sant; men det var den tid, då någon fara var förenad med opposition, då (len medförde ej allenast förlust af tjenst och befordran, utan äfven ofta nog var utsatt för förföljelser och rättegångar, för de yttranden man fällt såsom Riksdagsman.
Sedan den närvarande sakernas ordning blef införd, har jag oryggeligen sökt att understödja och bibehålla den, öfvertygad att allas säkerhet och välfärd berodde utaf dess stadga och varaktighet.
Jag år emellertid Friherre Anckarsvärd förbunden, som gifvit mig tillfälle afgifva denna förklaring.
Hvad som blifvit sagt om ÖstersjöCompagniet, var mig så vida obekant, att jag icke viste eller erinrade mig att någon motion i detta afseende blifvit gjord i RiksStånden.
Men det vet jag, att kungörelsen om detta Compag. nies inrättning och Actieteckning dertill, var öppnad och utfärdad, innan Rikets Ständer i8i5 samlades, och det var icke långsamheten af Ståndens öfverlåggningar, eller omsorgen för Götha Canal som hindrade verkställigheten af planen för ÖstersjöCompagniet; utan de otidiga farhågor man utspridde, som afskräckte Allmänheten och gjorde att saken ansågs med ovilja i stället för bevågenhet.
Det har också blifvit sagt, att Ständerne
Den 5 Maji e m. 59 under närvarande Riksdag saknat ledning för sina åtgärder.
Jag har redan förut visat huru granlaga Standerne fordom i denna del varit, och jag vet sannerligen ej hvad Standerne kunna vid denna Riksdag rättvisligen begära annat ån de erhållit, då igenom FinaneeCoinitéens Betänkande, igenom förslaget till styrelseverkens organisation och igenom Betänkandet om näringsfriheten, utarbetade förslag blifvit uti de vigtigaste ämnen , Rikets Ständer meddelade samt Konungens Nådiga propositioner uti flera andra, lemnat dem upplysning, om de åsigter, hvarunder Hans Maj.t betraktat flera af de öfriga.
Hvad det sngår, att Regeringen synts vänta på Ständernas yttrande för att afgöra huruvida ett prohibitif-system borde hädanefter följas eller ej, så vet jag ej om ined skäl det kunde sågas, att något ondt vore uti en sådan väntan.
I en constifutionel
Stat, gifves det frågor oin hvilka Regeringen bör afbida allmänna opinionens yttrande och jag tror att den, om ett mer eller mindre prohibitif-system hör till detta antal.
Når Rikets Ständer till Konungen framföra sina önskningar i detta afseende, blir det tid nog att pröfva ämnet och att göra derpå det afseende omståndigheterne och sakens förhållande medgifva.
Att Konungen skulle håruti förekomma Stånderne, dertill finner jag för det närvarande ingen anledning.
Om emellertid man vill tro att vissa af de vidtagne prohibitiva åtgårderne, hafva sin grund mera uti omsorgen att bibehålla sedelmyntets värde, ån i omsorgen 6o Den 5 Maji e. m. för nåringarne, så vet jag ej att i det förra år något ondt, isynnerhet som det icke kan vinnas, utan att de sednares uppkomst befordras, och då man talat om Coursoperationerne, kan jag ej undgå anmärka, att det är första gången jag hört en Regering klandras, derföre att den sökt bibehålla det löpande myntets vårde och gångbarhet.
Det år icke mindre ovåntadt, att höra dem som yrka ett liberalt system i våra öfriga handelsförhållanden med fortsatt ifver påstå att förbud, eller betungande Tull-afgifter borde påläggas Finska handeln.
Då man yrkar ett sådant systern, visar man uppenbart att man endast har för afsigt att stegra priset på vissa landtmannavaror, och man glömmer att af dessa varor ännu till en stor del ej linnes inora Riket , nödig tillgång, och att hufvudstaden har derut-» af ett oundgängligt behof.
Det bör emellertid anmärkas, att igenom de högre Tull-afgffter, hvilka sedan den sednaste tractaten blifvit Finska varor pålagde, hafva våra inhemska landtmannaproducter framför deni erhållit ett ej obetydligt företräde, och detta synes vara den enda oah råtta vågen, hvarigenom vi efter hand skola såttas i tillfälle att umbära tillförseln ifrån Finland.
Då nu tiden synes vara så långt framliden, vill jag ej vidare uppehålla Högloflige Ridderskapet och Adeln.
Flera anmärkningar hafva blifvit gjorda emot Herr Grefve Mörners ifrågavarande Anförande.
Höglollige Ridderskapet och Adela lärer dock finna, att Den 5 Maji e, m, 61 större delen af dessa anmärkningar hvila pi en förtydning af Herr Grefven6 ord.
Han har sjelf redan så tillräckligen upplyst, att, då han talade om Konungens rätt att allena styra Riket , han dervid icke kunde annat än förutsätta, att det skulle ske i enlighet med Sveriges Grundlag; så att det endast skalle blifva ett förslösande af ord, att vidare vilja utveckla detta ämne.
Man har hår uppkastat den frågan, om Sverige är en Constitutioriel Stat?
Denna fråga år blott ett echo från ett före detta utdödt dagblad, som jag ej hade väntat mig att höra på detta Riddarhus.
Kan man vål tvifla, att Sverige åger en Constitutions fördelar? och når njöt Sverige dem i ymnigare mått?
Då hvarje medborgare år af Lagen fredad till lif och egendom; då Domaremakten år oberoende af allt utom Lagen; då lugnet år tryggadt mot inhemska oredor och utländskt våld, då frågar jag om vårt samhålls-skick icke år lyckligt, icke år af den Högste vågsignadt?
Och med hvilket folk skulle vi vål vilja byta?
År det med England, der^Nationens angelågenheter ofta bero af Ministérens corruptions-medel ?
Är det med Frankrike, der Ministrarne stundeligen med fog eller ofog förändra Chartan och ValLagen?
Är det med Spanien eller Portugal, hemsökte af inbördes krig och främmande hårar?
År det med Italien, det trampade, det föraktade Italien ?
Är det med Tysklands Stater, der constitutionel frihet år utlofvad , men de fleste ännu sakna den? eller år det med någon af Europas 6> Den 5 Maji e, m. öfrige despotiska Riken ?
År ej ibland alla dessa Länder Sverige det lyckligaste, så vida nemligen begären icke sträckas längre ån möjligheten.
Fullkomlighet tillhörer icke något menskligt, icke något Regerings-sätt.
Men vi åre lycklige nog under en lagbunden Konung, med en lagbunden frihet.
Mätte vi blott veta värdera vår lycka.
Man har sagt, att StatsRådet ågde en gränslös verkningskrets.
Detta nekar jag.
Det gifves icke något gränslöst i Constitutionen, och der år tvärtom StatsRådets verksamhet af tydliga föreskrifter begränsad.
Det år ej vårt fel, om nyhets-begäret uppstaplar stundeligen nya och gåsande theorier, hämtande utur en vilkorlig och egennyttig tydning af Constitutionens föregifna anda och säker att utbilda nya slutsatser, som man ej vet hvar de skola stanna.
Det gifves dock för Folk och Regering dock ett ankare: ordet, och det är i ordet, som andan skall sökas och finnas.
Den år i 4 §.
RegeringsFormen tydligen angifven; der urstakas bestämdt StatsRådets verknings-krets.
Att af dess Ledamöter fordra annat än hvad Grundlagen dem ålägger, år icke tillståndigt, och om någon StatsRådets
Ledamot skulle sträcka sitt nit längre ån hans pligt bjuder, år sådant visserligen ganska berömvärdt, men det bör ej blifva att anse som en fordran, och motsatsen bör icke blifva ett ämne för tadel, då Lagens kraf år uppfyldt.
Deremot synes det, som StatsRådets rum
Den 5 Maji t. m. 63 skulle vara ett gränslöst rum för tadel.
Man har trott, att StatsRådet misskände meningen af den ansvarighet, som det inför Lagen år underkastadt.
Nej! mine Herrar!
Men StatsRådet gör skillnad emellan det klander, som enligt 106 och 107 paragrapherne kan framställas mot dess handlingssätt, och det tadel, som blott manifesterar sig genom tomma declamationer.
Man har bland annat beklagat sig deröfver, att StatsRådet ännu ej uppgjordt ett förslag till skatternas minskande.
Afven jag beklagar, att ej så kunnat ske, men skälet dertill är icke okändt.
Behofven åro för stora.
Ingen kan tvifla, att ju icke det skulle vara den gladaste dag för Konungen och Hans Rådgifvare, då de kunde såga; minsken skatten!
Gifve Gud, att en så lycklig tidpunkt inträffade, så visst som vi alla skulle med glädje begagna den.
Då i öfrigt Herr Grefve Mörner redan besvarat de fleste anmärkningar emot StatsRådets förmenta overksamhet, så skall jag ej uppehålla mig vid dessa i min tanka grundlösa anmärkningar.
Jag vill blott omtala, att man ock nämnt de cours-misstag, som möjligen blifvit af Regeringen begångna.
Hvarifrån de komma, år icke obekant.
De härflyta från samma ädla hjerta, som innerligen önskar lindra alla folkets bekymmer, och, under sina omsorger för det stora hela, icke giöminer den enskilda välgörenheten.
Herr Cederfchjåld, Pehr Gujiafi Uti den långvariga strid med Minislrarne, som under flere Plena hår blifvit förd, har jag såsom Ledamot af ConstitutionsUtskottet, trott mig icka böra 64 Den 5 Maji e. mi deltaga.
Hittills har det också lyckats mig, att blifva denna min föresats trogen; then ett xit— tryck, som nyss undfallit en vård talare, har kommit mig att bryta den tystnad, jag mig ålagt.
Den, vårde Talaren har nemligen sagt:
"Att StatsSecreterarens contrajignation endaji betecknar, att Expeditionen är enlig med beJlutet i Protocollet; och att den Föredragande , blott når bejlutet är Jtridande emot Grundlagens tydliga förejkrift, ägde rått att vägra Jin contrajignation, utan att i något anuat fall vara dertill pligtig eller ens berättigad” Jag medgifver gerna, att det för den Föredragande icke är någon juridijk pligt att vägra contrasignation i annan händelse, ån då Konungens beslut strider emot Lag; men det är ©tvifvelaktigt hans morali/ka pligt att icke låna sitt namn till befrämjande af ett beslut, som han anser menligt för sitt Fädernesland.
En StatsSecreterare måtte väl åtminstone äga samma rått, som förmodligen hvarje annan Svensk man, nemligen, att når som helst få nedlägga sitt Embete, för att slippa belasta sitt samvete med en åtgärd, som han anser stridande mot Rikets sann-: skyldiga nytta.
Samma vårde Talare har ordat om vådan af Jöreläsningar öfver Grundlagarne.
Afven härutinnan kan jag icke dela hans öfvertygelse.
J ig har sjelf i 8 år flitigt läst dessa Grundlagar, och i synnerhet de $ senare åren studerat dem Dm 5 Maji e. m, dem med alfvar.
Men hvarje gång jag genomläst dem, har jag fullkomligare insett deras ande-mening, samt upptäckt nya förhållanden.
Jag skulle således hafva varit den mycket förbunden, sorn redan från början förmått och velat för mig utpeka betydelsen af de mångfaldiga uttryck, som kostat mig så mycket begrundande.
Det skulle derföre i min tanka vara ganska nyttigt, om vid Universiteten funnes Lärare, hvilka det ålåge, att genom det uppväxande slågtets undervisning göra Grundlagen lefvande hos Nationen.
Det är ömmande att finna huru litet Nationen år pekant med de Grundlagar den besvurit; och det gifves till och med ännu Riksdagsmän, som t. ex. tro, att en Lagtima Riksdag år i anseende till ärendernes beskaffenhet af friare och vidsträcktare omfattning, ån en Urtima; hvarpå en till ConstilutionsUtskottet inkommen motion om Grundlags-föråndring lemsnaT ett märkligt exempel.
Jag nämner detta blott såsom ett ytterligare bevis på angelågenten att sprida en allmännare kunskap om Grunda lagarne, och göra dem lefvande hos Nationen.
Hans Excellence Herr Grefve af TV ett er ^ Jtedt, Gnftaf, upplåste följande; (Se Bilagan N:o 6.)
Mångå yttrade härtill deras bifall.
Hans Excellence Herr Grefve Mörner Ridd. o, Ad.
Prot, 4 Band, m Ben 5 Maji e. uti Efter det tal vi nu hördt, vore det öfverflödigt att genom något vidlv^fti^t anförande söka uppehålla Ridderskap**! och Adelö eller begära dess uppmärksamhet på ett mindre vigtigt ämne.
Då jag begårte ordet, var det blott för att »vara på den af Herr Cederschjöld emot mig gjorde anmärkning, angående rätt att vägra contrasignation.
Jag kon för min del ej finna, att Grundidén medgifver en sådan rättighet i något annat ån det af Grundlagen utstakade fall, da Konungen skulle, oaktadt gjorda föreställningar yrka, att ett emot
Grundlagen stridande beslut skulle sättas i verkställighet.
I alla andra händelser kan en StatsSecieterare vål göra sin reservation och nedlägga sitt Embete, men då han föredragit ett mål och Konungen bestämt sitt beslut och han ej kun bevisa att det strider emot Grundlagen, måste han lyda och contrasignera Expeditionen.
Grefve van Schwerin:
Må Ridderskapet och Adeln icke misstycka att se mig åter uppträda.
Jag år i denna strid hvarken anfallande eller försvarande.
Med minnet af förflutna tider och med blicken fästad på framtiden, har jag vid detina Riksdag utfört en annan röle, änden som förr fallit uppå min lott.
Hvad som nu förebrås andra, det var jog ett mål före under lSjö'års Riksdag.
Kallad af Adelns förtroende att yttra mig öfver den allmänna ställningen, yttrade jag mig efter samvete och båsta förstånd: jag tadlsde vidtagna åtgärder och uttalade hurti jag trodde man borde handla.
Den 5 Maji e. mi
År det en förebråelse, år det en åra — det år jag som först skiljt Riddarehuset i tvenne delar, som först beuånit Miui.sté.-en för Ministére och behandlat den sorn Minisrére; st ålit den på ena sidon och en ådel opposition uppå den andra.
Hvad blef mitt öde?
Vidtomfattande kallade nian mina Memorialer; p.sqvilier flögo kring landet.
Med den fulla öfvertygelse!! att jag hade tjent mitt fådernesland, tog jag ingen kånnedom af hvad man behagade såga om mig.
Vid de 2:ne sednare Riksdagar hafva mån uppträd 15 bégåfvade nied större kraft ån j>g, men -kanske mindre sagtmodige.
Min beståmrnelse blef att göra Grundlagarnes anda båttre känd och Riksdagsmannens kall äradt af Folket, Jag hade tilläfventyrs på annat sätt uttryckt mig öfver de ämnen sorn Friherre Anckarsvärd behandlat; men deraf följer ej att Friherre Anckarsvärd gifvit anledning till rättvist tadel.
Redan hafva vi upplefvat, att åtgärder1 för hvilka han bittert tadlades, i en sednare tid blifvit af opinionen gillade.
Vi minnas huru Friherre Anckarsvärd vid sista Riksdag tadlades för det att han yrkede nödvändigheten afen Statsplan, och nu hafva på frenne Utskotts tillstyrkan Riksens Ständer gått med en petition till Konungen och anhållit, att till nästa Riksdag, dem måtte meddelas Regeringens åsigt öfver de ämnen, som höra till den allmänna hushållningen.
Anckarsvärd har vid denna Riksdag talat ett varmare språk.
Jag 68 Den 5 Maji e, m. vill ej upprepa hvad som tillhör tider som ärö förbi.
Det finnas känslor, som snan ej alltid katt undertrycka, ehuru man finner sig böra vilja det.
Det har blifvit sagt ott Friherre Anckarsvärd, om han känner sig manad att anklaga Ministéren, icke hade bordt göra -det'på ett sätt> som väcker oro, utan att han hade bordt inför ConstitutionsUtskottet anmäla, hvad han anser sig kunna och böra förevita Ministéren.
ConstitutionsUtskottet, mine Herrar! må förlåia mig, men dit förer jag ingen klagan om jag hade en klagan att föra.
Jag har uti en skrift, sorn jag underställt Allmänhetens bedömmande, ådagalagt huru Constitutions-Utskottet städse misstagit sig i tolkningen af RegeringsFormens 107. tp ConstitutionsUtskottet har hittills ansett sig beråttigadt att i egenskap af Domare utlåta sig öfver StatsRådets rådslag beträffande, hvad RegeringsFormen kallar allmänna matt och steg, då enligt hvad jag anser mig hafva ådagalagt att Lagstiftarens mening varit) och hvari alla lagkunnige, med hvilka jag derom talat, instämma, ConstitutionsUtskottets yttranden om Rådgifvares opinioner , aldrig kunna bli och aldrig få Vara annat ån opinioner.
Tillkännagifva inför Rikets Städer skall ConstitutionsUtskottet, om det i Protocollerna anmärkt rådslag som synas Utskottet icke häfva ländt till Rikets sannskyldiga nytta.
Ett tillkännagifvande bfhöfva Rikets Ständer, då de sjelfva icke äga tillgång till de i StatsRådet förda Rrotocoll • men ej några Utskottets domar, ty pröfva kunna Rikets Ständer sjelfve , huruvida den väckta Den 5 Maji e, m. % frågsn må förfalla , eller deras pligt i egenskap af Folkets ombud åligger dem, att i anledning deraf, med petitioner vånda sig till Konungen, Jag får vidare fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de theoder, som vi nyligen sett ConstitutionsUtskottet framställa och på dess tolkning af Grundlagen i allmänhet.
Det finns en § , Riksdagsordningen* 57, som tillåter enskild Riksdagsman , som icke instämmer j sina Med Riksdagsmäns tankar, att fritt yttra hvad hans samvete kråfver.
Denna hans i Grundlagen bestämda rättighet respecteras i alla Stånd, i alla Utskott, men ej i ConstitutionsUtskottet; der finnas inga opinioner; der fållås blott domar och der åro domarena ofelbara.
ConsfitutionsUtskettet vågrar sina medlemmar att omtala för andra huru de tänka, når de ej tänka fika med majoriteten, och majoritet kan der utgöras af minoriteten.
Jag frågar, hvem vill gå dit? hvem vill der framföra sin klagan?