Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror nemligen, att då man enligt detta lagrum ej får inför det RiksStånd man tillhör upf>- Den 6 Februarii f. m. gifva anledningar till dylika pnmärkoingar, äfvensom då inga debatter derom få äga rum, innan ConstitutionsUtskottet yttrande afgifvit, följer deraf tydligen, att man ej eller får uppgifva sådana anledningar inför Allmänheten och derigenom hos densamma åstadkomma öfverläggningar i ämnet, innan ConstitutionsUtskottet hunnit fatta något beslut.
Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedtj Gustaf:
Om jag någonsin ett ögonblick skulle tro mig berättigad, att för något anförande, riktadt emot mig enskildt, upptaga Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tid, så vore det måhända jag, som hade närmaste anledning till den anmärkning Grefve Gyldenstolpe nu framställt.
Jag har likväl föresatt mig att aldrig besvära Ridderskapet och Adeln med ämnen, hvilka endast röra mig personligen; och jag får derföre till Grefve Gyldenstolpe hemställa, om han icke skulle vilja låta den af honom gjorde anmärkning förfalla.
Grefve Gyldenstolpe:
Ridderskapet och Adeln skulle möjligen på grund af Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedts anförande kunna tro, att jag gjort denna anmärkning för att förekomma, det icke någon annan skulle göra den.
I anledning deraf får jag högtidligen förklara, att jag aldrig hyst någon dylik afsigt.
Hvad Hans Den 6 Februarii f. ra.
Excellence nu hemställt, har jag visserli-, gen intet emot i sjelfva saken, såsom likgiltigt och af föga vigt, och jag skulle således, i fall Ridderskapet och Adeln sådant tillåter, gerna kunna gå Hans Excellences önskan till mötes; men som jag aldrig för egen del kan godkänna Grefve Frölichs förfarande, måste jag, med all aktning för Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, anhålla, att mitt yttrande måtte få i Protocollet qvarstå.
Då den siste värde Talaren, förra gången han yttrade sig, förldarade, att han icke ansåg mitt förhållande precist stridande emot det rätta, får jag nu svara honom, att hans anmärkning får gälla precist hvad den kan gälla.
Den sednare naiva förklaringen Herr Grefven gjort kan jag icke så bestämdt fatta.
För resten anser jag mig i denna, liksom i andra åtgärder vid denna Riksdag icke hafva någon annan föreskrift att följa, än den mening jag hämtar ur Grundlagens precisa ordalydelse, och den tror jag mig äfven hafva följt.
För öfrigt tror jag icke det af Grefve Gyldenstolpe väckta ämne tillhöra delta rum, der det tillhör oss alt tala om saker, icke om ord.
Gref sv Gyldenstolpe:
Jag har visst sagt, att jag icke ansåg Grefve Frölichs åtgärd med Den 6 Februarii f. m. iq3 med tryckningen strida emot ordalydelsen i 29 §.
Riksdagsordningen, emedan der icke står utsatt, att man ej får trycka anmärkningar; men jag yttrade tillika, att jag ansåg den stridande mot meningen och andan af samma §.
Jag har alldeles icke klandrat Herr Grefvens förfarande; jag har blott sagt, att jag för min del icke kunde detsamma godkänna.
Det värde Herr Grefven sätter på min mening och mina förklaringar har jag aldrig begärt få veta; jag bar blott enskildt anhållit få uttrycka den mening jag hyser om den ofvannämnde Grundlags-paragraphen.
Då jag enligt det nu justerade Prolocollet, på Herr LandtMarskalkens anmaning, afstod från att genast besvara Herrar von Hartmansdorff, Anckarswärd och af Forsell, förbehöll jag mig att vid denna justering få fullständigt göra det.
Med anledning af detta förbehåll får jag till en början stadna vid Herr von Hartmansdorffs yttrande, att jag vid 1812 års Riksdag varit i samma ställning, som Friherre Anckarswärd vid denna.
Må det vara Herr von Hartmansdorff såsom CanzliRåd förbehållit, att icke kunna skilja emellan mina yttranden dåj rörande frågan om Tryckfrihetsförordningens ändring i delar, vid samma Riksdag väckte och beredde; och Friherre Anckarswärds nu_, i fråga om u H. i3 >94 Den 6 Februarii f. m.
RiddarhusOrdningen.
Må det äfven vara honom förbehållit, att anse Ridderskapet och Adeln vid 1812 års Riksdag hafva behandlat mig med skonsamhet.
Jag tror, att för min del behöfdes dervid ingen skonsamhet; men väl emot den, som sökte påbörda mig uttryck, dem jag icke fällt.
I afseende åter på Herrarne August Anckarswärds och af Forsells yttranden, vill jag allenast till Protocollet förklara, att, om år 180g funnos män, som ville gifva Svenska Folket, Rikets Ständer i förväg, en Konung utan Grundlag, så voro desse, än mindre 1809 års verkliga män, än de, som ville, Rikets Ständer i förväg, gifva Svenska Folket en Konung med Grundlag.
För öfrigt anhåller jag, att nu få uppläsa mina anmärkningar vid Friherre Anckamvärds och Grefve Fröliclis yttranden i den frågan, som då var under öfverläggning.
Hvarefter Friherre Cederström, uppläste följande:
Det är lätt att vilseföra den varma medborgerliga känslan genom declamationer öfver förtryck, föregifvanden att Styrelsen åsidosatt Grundlagarnes stadganden, våldfört Ständernes beslutande-rätt m. m.
Men då den ögonblickliga hänförelsen lemnat rum åt den lugna eftertankan, då man besinnar och jemför det klandrade med klandret, samt finner, att klandrarnes uppgifter och beskyllningar äro oriktige, alt formen un - Den 6 Februarii f. m. der hvilken de framställts, är stridande emot Bestämd Lag, så förändrar den hänförda känslan rättvisligen föremål för sin ovilja.
Nå väl, mine Herrar! jag går nu att undersöka, huruvida Grefve Frölich och Friherre Anckarswärd, genom sine yttranden, rörande 1823 års RiddarhusOrdnings fastställande, förtjena, att det ögonblickliga bifall de vunnit, förvandlas till ovilja, dervid jag i Edert minne återkallar en af Grefve Frölich yttrad grundsats, deri jag, och som jag hoppas, samtlige Ledamöterna af Ridderskapet och Adeln med honom till alla delar instämma, nemligen: ”Misstag vid Grundlagarnes tillämpning, öfverträdelser af de stadgade for”merne, medföra ovilkorligen förr eller sednare samhällsordningens omstörtning!” Herr Grefven uppgifver, såsom afvikelse från föreskrifne former, förhållandet med tillkomsten af den så kallade nya RiddarhusOrdningen.
I händelse Grefve
Frölich varit öfvertygad om hvad han sålunda påstått, hade det ålegat honom, derest han derom velat väcka fråga, att ställa sig till efterrättelse den i 29 §.
Riksdagsordningen befintliga föreskrift, för att icke, såsom nu inträffat, sjelf åsidosätta föreskrifterna så väl i denna, sora i 90 §.
n H. »3* 19$ Den 6 Februarii f. m. t Friherre Anckarsvärd påstår RiddarhusOrdningen vara utfärdad emot Ståndets beslut.
Att denna Friherre Anckarswärds uppgift är origtig, inhämtas af Ridderskapets och Adelns underdåniga skrifvelse till Konungen den 4 December 1823, som åtföljde förslaget till nja Riddar!)usOrdningen, så lydande: "Stormägtigste Ailernådigste Konung!
"Sedan Ridderskapet och Adeln an”sett RiddarhusOrdningen af den 16 Julii "i 818 böra i åtskilliga delar ändras och ”förbättrassamt derföre, i den ordning ”52 §. af samma Riddarhusordning före"skrifver, för sin del antagit den förändra"de redaction af berörde författning, som "härjemte underdånigst bifogas; får bos "Eders Kongl. Maj:t Ridderskapet och Adeln "i underdånighet anhålla, det Eder Kongl.
"Maj:t i Nåder täcktes derå meddela dess "Nådiga stadfästelse, så att samma författning må,.i händelse af Eder Kongl.
Majrts "Nådiga bifall, blifva till efterlefnad gäldande, från den tid då detta Riksmöte slu"tas. — Ridderskapet och Adeln framhär"dar &c. &c." *) Marken väl, mine Herrar, i åtskilliga delar ändras och förbättras, således icke hel och hållen.
Den 6 Februari i f. m. '97 Grefve Frölich påstår att Ridderskapet och Adeln ägde före en bestämd Grundlags-existence häfdvunnen rätt, att sjelf stifta sin StåndsOrdning.
Skada, att Grefven ej uppgifver, hvarpå han grundar denna uppgift, samt redovisar för möjligheten af en sådan Ridderskapets och Adelns StåndsOrdnings tillvaro.
Intilldess sådant skett, betviflar jag Herr Grefvens uppgift.
Friherre Anckarswärd påstår ytterligare, att det helas bifallande framställts såsom vilkor för sjelfva önskan af Lagen.
Att äfven denna uppgift är origtig, ian inhämtas så väl af Ridderskapets och Adelns underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, i anledning af Kongl. Maj:ts
Nådiga stadfästelse uppå vissa delar af förslaget till ändring i RiddarliusOrdningen, som ock deraf, att ändring af endast vissa delar i RiddarliusOrdningen af Ridderskapet och Adeln blifvit nödig befunnen.
(Se ofvan intagne Ridderskapets och Adelns underdåniga skrifvelse.)
Grefve Frölich påsLår att vid i8i8års
Riksdag orden:
Derest sådan vinnes” blif vit insmygne i den §. som motsvarar den 5irsta af den gamla RiddarliusOrdningen, såsom prof på den uppmärksamhet, hvarmed Ridderskapet och Adeln vid de förut - ig8 Den 6 Februarii f. m. gående Riksdagarne följt de hemliga operationerna att binda deras händer.
Insinuationen är sårande, så väl emot RiddarhusUtskottet vid 1818 års Riksdag, som ock emot Ridderskapets och Adelns öfrige Ledamöter vid nämnde Riksdag, i det de förstnämnde, eller Utskottets Ledamöter, tillvitas ett nära bedrägligt förhållande, och Ståndet samfält ouppmärksamhet.
Friherre Anckarswärd uppgifver hela Ministeren såsom handlande emot Lagens klara bud.
Den 90 §.
RegeringsFormen så lydande: ”Under Riksens Ständers eller deras ”Utskotts öfverläggningar och pröfning må ”icke uti något annat fall eller på något ”annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om Em”bets- och Tjenstemäns till- och afsättande; ”Regerings- och Domaremagternes Beslut, ”Resolutioner och Utslag; enskilda Medbor"gares och Corporationers förhållanden, el”ler verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning;” har härigenom af Friherre Anckarswärd blifvit öfverträdd.
Formen, som ålegat honom, att iagttaga, i händelse han vore öfvertygad, att denna hans uppgift ägde någon grund, finnes bestämd i 29 §.
Riksdagsordningen, och Herr
Friherrens lagstridiga förhållande är icke rättadt genom dess sednare i laglig ordning
Den 6 Februarii f. rn.
*99 anmälte anledning till anmärkning emot StatsRådets Ledamöter.
Grefve Frölich påslår, att Ridderskapet och Adeln den 21 December i8a3 var alldeles i okunnighet om den Nådiga Stadfästeisen.
Likväl föredrogs i Ridderskapets och Adelns Plenum, Lördagen den 20 December 1823, Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till LandtMarskalken, efter det stadfästelse meddelats å RiddarliusOrdningen med de förändrade §§, som Konungen i Nåder gillat.
Uppgiften är således origtig.
Friherre Anckarswärd påstår, att den sednare RiddarliusOrdningen har, jemte annat, äfven den olyckan, att uti ingressen innebära en alltför talande osanning såsom på Ridderskapets och Adelns underdåniga anhållan af Kongl. Maj:t gillad.
Det origtiga, och det i och med detsamma otillbörliga af detta Friherrens påstående, blifver påtagligt, genom ofvan anförde Ridderskapets och Adelns den 4 December i823 till Hans Maj:t Konungen aflåtne underdåniga skrifvelse, med anhållan om stadfästelse å en ny Riddarhusordning.
Maj:t har sedermera uti Nådig skrifvelse till Herr Grefven och LandtMarskalken af den 8 sistlidne November, svarat på Ridderskapets och Adelns underdåniga 200 Den 6 Februarii f. m. skrifvelse af den 21 December 1823, och deruti afslagit Ridderskapets och Adelns underdåniga anhållan, att derest icke hela förslaget till en ny Riddarhusordning blefve gillad, 1818 års Riddarhusordning skulle få vara gällande.
Detta var en yttrad önskanj icke ett beslutadt vilkor för fastställelse af förändringarne i RiddarhusOrdningen.
Grefve Frölich yttrar vidare, att det icke ensamt tillhörer Kongl. Maj:t det ädla åliggandet att vaka öfver formernas helgd, utan äfven Ederj mina Herrar, såsom Medlemmar af Lagstiftningen, och frågar: huru fullgören J denna pligt?
Då jag jemväl i denna sals fullkomligen instämmer med Grefve Frölich, men icke i den af honom framställde frågan, såsom innebärande en förolämpande syftning mot Ridderskapets och Adelns sätt att fullgöra sina representativa åligganden, tror jag mig med förbigående af de flere anledningar till anmärkningar, hvilka så väl Friherre Anckarswärds som Grefve Frölichs yttranden lemna, hafva be vist, att det ögonblickliga bifall de vunnit, förtjenar att förvandlas till ovilja, och får såsom följd deraf (att det icke ensamt tillhör Kongl. Maj:t det ädla åliggandet, att vaka öfver formernas helgd, utan äfven Eder, mine Herrar! såsom Medlemmar utaf Lagstiftningen;) med Den 6
F e b r u a r i i f. m. 201 den rält jag såsom Representant för Svenska Folket, jemlikt 5o §.
Riksdagsordningen, äger, till Protocollet förklara mitt ogillande af Friherre Anckarswärds och Grefve Frölichs afgifne olagliga anföranden och förolämpande uttryck; öfvertygad att begreppet om nödvändigheten för Representanter i ett lagbundet Samhälle, att noggrant följa de former, Lagarne för deras yttranderätt bestämt, aldrig opåtaldt bör få åsidosättas.
Herr von Hejnnej Georg:
Cederström har synts åter vilja införa Ridderskapet och Adeln på ett fält, som Ståndet torde anse sig redan hafva tillräckligt beträdt, nemligen det fält, der man strider om ord, under det man låter måhända angelägna saker hvila.
Jag har visserligen, lika med många andra, funnit Friherre Anckarswärds uttryck starka, och skulle med Friherrens utmärkta talareförmåga kanske icke yttrat mig så som han; men jag hemställer lill hvar och en, som följt nutidens lefvande historia, om icke Talarne i Englands och Frankrikes representationer stundom begagna vida starkare uttryck.
Våra Svenska öron äro ännu icke vana vid detta starka språk; kanske vore det också nyttigt och väl om det aldrig komme att nyttjas, men jag för min del tror likväl icke, att Friherre Anckarswärd öfverskrida yttranderätten.
Till Friherre
Cederström, 202 Den 6 Februarii (. m. som länner våra Grundlagar, och förstår att tillämpa dem efter sina åsigter, får jag ställa den erinran, att, om hans nu gjorda ogillande skall hafva någon påföljd, fordras dertill bifall af fern sjettedelar bland Ståndets Ledamöter.
Min känsla säger mig, att det icke är en sjettedel, som instämmer med Friherre Cederström, och som icke snarare med ovilja hört detta hans försök alt inskränka yttranderätten.
Herr Anckarswärdj August:
Om jag utber mig att få upptaga Ridderskapets och Adelns tid några ögonblick med händelser, passerade för 20 år sedan, så hoppas jag på Ridderskapets och Adelns rättskänsla och billighet, att detta icke lägges mig, utan Friherre Cederström till last, då Friherren andra gången uppträdt med anklagelser emot Vestra Arméens befäl.
Herr Friherren har denna gång varit något bestämdare i sina insinuationer, så att man nu åtminstone kan gissa, hvarpå han syftar.
Detta torde vara på ett år 1809 gängse rykte om ett beslut, som skulle blifvit fattadt bland Vestra Arméens befäl, att utropa Carl XIII till Konung, innan RegeringsFormen ännu blifvit antagen.
Detta yttrande får jag, i hvad det rörer Corpsens Chef, förklara vara fullkomligen grundfalskt.
Det kan för öfrigt icke förefalla någon underligt, om vid det fattade beslutet, att tillvägabringa ett botemedel mot samhällets oredor, man i första Den 6 Februarii f. m.
203 rummet skulle tänkt på att gifva sig en Konung, i stället för den man nödgades skilja sig vid; och jag ser icke, att en sådan tanka, om den ock funnits, skäligen hör kunna läggas Corpsen till last.
Jag skulle för öfrigt gerna med tystnad hafva förbigått Friherre Cederströms yttranden, örn de varit mera bestämda, och icke, såsom nu skett, lemnat rum för en mängd tvetydiga gissningar; men jag anser för ett sam vets åliggande att försvara frånvarandes rätt, och bland dem främst Herr Grefve Adlersparres, från de tillvitelser man velat påyrka honom såsom Corpsens Chef; tillvitelser, hvilka jag upprepar det ännu en gång, äro fullkomligt grundfalska.
Friherre Anckar sva är d , Carl Henrik:
Jag ämnar icke ingå i någon discussion, som ej kan verka något beslut i saker, de der för fäderneslandet icke äga det ringaste interesse.
Jag får således endast fråga, huruvida Herr Grefven och Ordföranden uppfattat Friherre Cederströms yttrande till Ridderskapets och Adelns Protocoll så , som skulle det påkalla Ståndets biträde till ogillande af mitt handlingssätt.
Inskränker
Friherren sig till blott ett ogillande för sin enskildta räkning, så får jag förklara, att jag respecterar yttranderätten för Friherrens egna åsigter, likasom jag tror mig äga rätt att fordra aktning för mina.
Det kan icke vägras honom att se saken, huru han beha - Den 6 Februar.ii f. m. gar, ehuru jag icke tror någon egentlig rätt från Grundlagen kan hämtas, att framställa ett ogillande i annan form, än såsom en proposition till Ståndet genom LandtMarskalken.
För öfrigt anser jag de liufvudsakliga anmärkningarne mindre drabba mig, än Herr LandtMarskalken, så vidt han skulle tillåtit mig att på grundlagsvidrigt sätt yttra mig; men som han nu icke är här närvarande, anser jag mig icke böra ingå i någon tvist om uttryck, hvilka, om de varit lagstridiga, utan tvifvel blifvit genast tillrättavisade.
Herr Grefven och Ordföranden yttrade, att, såsom han uppfattat Friherre Cederströms ifrågavarande anförande, syntes detsamma endast utgöra en framställning af Friherre Cederströms enskildta tanka.
Friherre Anckarsvärd:
I sådant fall får jag blott anhålla, att det måtte tillåtas oss öfvergå från detta ämne till vigtigare angelägenheter.
Herr Lind af Hageby, Carl August:
Innan jag ingår på sjelfva ämnet, anhåller jag såsom en ung Ledamot af detta upplysta Stånd, om Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tillgift för min djerfhet, att här uppstiga; men då den oskyldige anklagas, skall jag ej vara sen, alt höja min röst till dess försvar.
Jag var visserligen närvarande den 28 sisllidne November, då Herr Friherre Ce - Den 6 Februarii f. m. 20 5 derström yttrade sig (om jag i hast kunnat uppfatta ordagrannt) sålunda: ”att det ej ”bör vara alla dem obekant, hvilka deltogo ”uti Vestra Arméen, att de stiftat ett Grundlagsförslag, sorn af deni blifvit antaget; men ”att, då försöket misslyckades, fann man att ”Rikets
Ständer och ingen annan tillhörde ”att författa Grundlagar;” men osäker, huruvida min egen erfarenhet varit till alla delar tillförlitlig, har jag önskat och erhållit flere trovärdige personers upplysningar, som alla varit öfverensstämmande uti att bestrida den beskyllning Friherre Cederström gjort Hans Excellence Herr Grefve Adlersparre, såsom anförare för Vestra Arméen.
För öfrigt trodde jag detta ämne redan skulle vara slutadt; men då Herr Frilierren är den förste, hvilken releverar det, kan jag å min sida, som anser för en ära att räkna mig bland Grefve Adlersparres vänner, ej undvika, och jag gör mig en pligt deraf att uppstå och uppmana Herr Frilierren, att fulleligen bevisa sin anklagelse.
Hans Excellences tjenster emot fäderneslandet, vid flere tillfällen visade, då enskildt fördel ej kan till räknas honom hafva varit driffjädern, tala nog, som jag tror, för att vederlägga Herr Friherrn; men jag får, så väl å egna, som å deras vägnar inom detta Hus, hvilka hafva äran känna Grefve Adlersparre, anmoda Friherren, att, i händelse Friherren icke gittar bevisa dessa sina uttryck, återtaga, eller ock närmare utveckla 20 6 Den 6 Februarii f. m. dem, då jag önstar de ej blifvit framställda i den mening att förolämpa Grefve Adlersparre; och jag hemställer till en hvar, om dessa uttryck kunna annat än finnas sårande.
Jag tror, att Vestra Armeens ändamål var att understödja Rikets Ständer, icke att kränka deras rättigheter.
Slutligen får jag äran yttra, det jag är öfvertygad, att samma obehag, som jag känner vid återkomsten på detta ämne, delas af de fleste inom detta
Hus, då det alltid är smärtande att påminna sig en epok, när ingen annan räddning fanns att bevara det olyckliga och blödande Fosterlandet, än att slita det heliga bandet emellan Konung och Folk.
Herr von Hartmansdorff\
August:
Med förbigående af hvad sorn är sagt om mig, anhåller jag få yttra några ord öfver hvad som blifvit jdtradt om andra.
Det gör mig hjertligen ondt, att på detta rum höra de namn, som i framtiden ofelbart skola lysa mest, omtalas, icke med loford, utan snarare med klander.
Det kan icke annat än förefalla den ene eller den andre, som deltagit i tidens hvälfningar, smärtande, att man redan söker rifva upp sår, hvilka ännu icke torde vara läkta.
Då 20 år knappt förflutit sedan 1809 års Statshvälfning, vore det förmätit att tro sig kunna med lugn framdraga dessa händelser till offentligt öfverläggningsämne.
Hvilka hemliga eller up - Den 6 Februarii f. m. 207 penbara skäl, som då lago till grund för vederbörandes handlingssätt, känne vi ej så noga.
Men det veta vi, att det var med äfventyr af deras lif, som de förskaffade oss de förmoner vi nu åtnjuta.
För att visa min beredvillighet, att sluta denna öfverläggning, skall jag om mig sjelf icke säga ett ord.
Men jag besvär Ridderskapet och Adeln att icke heller tala vidare om 1809 års händelser, emedan de ännu ligga oss för nära och äro för unga att kunna hedömmas med det lugn och den oförtäckthet, som sanningen kräfver.
Herr Grefven och Ordföranden tillkänna gaf, att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Då äfven mitt namn blifvit nämnt i Friherre Cederströms anförande, anser jag mig helt korrt böra förklara, att jag fästade min uppmärksamhet mindre vid sjelfva anmärkningarne, än vid slutmeningen, på det jag måtte finna, huruvida Friherren yrkat en sådan påföljd, som 5o §.
Riksdagsordningen och 3o §.
RiddarhusOrdningen innehålla.
Då han likväl inskränkt sig till ett här ofta brukadt ogillande af andras ord och uttryck; får jag blott förklara, att jag anser detta ogillande ännu mera deplaceradt nu, än det var den 28 November.
Allmänheten, den stora All - Den 6 Februarii f. m. miinheten, har redan dömt i saken, och det är nu väl sent att fälla ogillande omdömen om hvad som då sades.
Skulle nian upprepa allt hvad som blifvit sagt blott för att ogilla det, så skulle kanske äfven jag hafva en eller annan anledning dertill, då man från läktaren härstädes insinuerat, att jag vore en betitlad demagog.
Den stund jag talar efter min öfvertygelse, och såsom Folkets representant, anser jag alla andra föremål för mina uttryck, än Svenska Folkets väl, ligga utom beräkning; och om den, som talar här, icke har till högsta ögnamärke de ord, hvilka stå inristade deröfver LandtMarskalksStolen:
''Folkets väl min högsta Lag,” så beklagar jag honom.
Jag vänder mig nu till Herr Lind, hvars rättskänsla uppmanat honom att taga den frånvarandes parti, och frågar om han icke också finner Friherre Cederströms anklagelser vara i den categori, att de må endast för hans enskilta räkning stå i våra Protocoller, lill den kraft och verkan de på Allmänhetens omdöme kunna äga.
Jag hemställer således, om icke denna discussion nu må sluta.
En värd Ledamot, Herr Lind, har behagat upptaga i mitt yttrande saker, som icke finnas der.
I anledning deraf får jag förklara, att i det nyss upplästa Protocollet finnes, hvad jag den Den 6 Februarii f. m. 28 November yttrade.
Hvad jag åter nu anfört, hade Herr Lind bordt kunna höra; men då han det icke gjort, äger han att läsa det innan justeringen af denna dagens Protocoll. Jag är emedlertid öfvertygad, att Herr Lind, då han läst alla mina berörde yttranden, skall finna, det jag icke sagt ett ord af allt det han trott mig yttra.
Grefve von Platens Baltzar Bogislaus :
Såsom en af de verksamme vid 1809 års händelser, och mer än mången bekant med den tidens omständigheter, hade äfven jag trott mig böra deröfver yttra min tanka; men jag finner mig nu så förekommen af Herr von Hartmansdorff, att jag blott helt och hållet instämmer med honom.
För öfrigt hemställer jag till Ridderskapet och Adeln, om det icke ligger för mycket ansvarighet på oss i afseende på de vigtiga saker vi håfve att behandla, för att ej borttaga tiden med att tvista om ord; och får jag alltså till Herr Grefven och Ordföranden göra den enkla framställning, att vi måtte få öfvergå till andra ämnen.
Herr Rosenqvist Fredrik Leonhard, hade inlemnat följande, som upplästes:
Då frågan om den sista RiddarhusOrdningens antaglighet är med 198 röster emot 126 afgjord efter deras önskan, som nu hafva olika åsigter med dem, Ridderskapet och n H. i4 210 Den 6 Februarii f. m.
Adeln i berörde ämne yttrat, då den nya RiddarhusOrdningen vid i8a3 års
Riksdag föreslogs, är det endast om grundsatsen och icke sak, som det nu tvistas; och beklagligen hafva strider af det slaget alltid varit mest både envisa och blodiga.
Det bade derföre varit önskligt, att alla vidare discussioner om RiddarhusOrdningen fått vara slutade.