Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bondes påstående, att vår jord är högre beskattad än deras, (ty räknar man riktigt, skall man säkert finna att onera på vår jord äro relatift lindrigare,) grundar jag detta mitt svar deruppå, att vårt läge är isoleradt, vårt klimat hårdare, vår förlagsränta högre och den arbetsmängd, våra arbetare åstad komma, ringare, äfven om den här relatift mindre aflöningen tages i beräkning.
Jemförom endast klimatets inflytelser, så veta vi, att man i England och de söder om oss belägna länder kan, nära nog året om, bearbeta jorden och hafva boskapen ute; att man endast undantagsvis behöfver lägga jorden i träde; att man ännu i December måuad kan sysselsätta sig med höstsådd och börja vårsådden redan i Mars; att man för herbergerande af boskap, säd och jordfrukter icke behöfver våra vidlyftiga och kostsamma bygnader; att man skördar sina ängar 2, 3, ja understundom t. o. in. 4 gånger om året, och att man, utom alla dessa fördelar, har förmånen af lätta kommunikationer och möjligheten, i följd af läge, att, hvad tid på året som helst, begagna en för produkternas afsättning inträffande gynsam konjunktur.
Allt detta har icke sin motsvarighet hos oss, som med få undantag måste inom månaderna Maj—Oktober inskränka vår verksamhet för jordens bearbetande, besående och skördande ; och om förhållandet härutinnan är något bättre i södra delen af Riket, så upväges detsamma af det mera ogynsamma i de nordligare delarne.
Vi hafva på sednare tider åtagit oss stora utgifter för kommunikations-anstalternas förbättrande, men äfven sedan vi nått målet, att genom jernvägar förena några ändpunkter i Riket, så skola vi lika väl då som nu, under vissa tider af året, af frusna haf afhållas från ett oafbrutet varu-utbyte med det öfriga Europa.
Dessa för oss ofördelaktiga förhållanden kunna svårligen betviflas, men om man äfven vill antaga motsatsen, eller att vi kunde frambringa säd och öfriga jordbrnksalster för lika godt pris, som andra af klimat och läge mera gynnade länder, och att vi af dem samtliga frambringade mera än vi sjelfve behöfde, så skulle vårt upträdande på den utländska marknaden icke kunna ske på samma fördelaktiga villkor, som vi efter förra Riksdagens tull-lagstiftning inbjudit utländningen att inom vårt eget land konkurrera med oss.
För att taga ett exempel, vill jag jemföra ladugårds-produkten ost.
Vid dess införsel här i landet eger numera ingen tullafgift rum, men då den Svenske tillverkaren deraf kan exportera något till andra länder, så mötes han öfverallt af tullsatser, uppgående pr centner: i Norige till 4 rdr 63 öre, i Danmark till 7 rdr 29 öre, i Ryssland till 37 rdr 68 öre, i England till 89 öre, i Tyska Tullföreningen till 8 rdr 49 öre, i Nederländerna till 3 rdr 25 öre, i Belgien till 3 rdr 51 öre och i Frankrike till 4 rdr 66 öre. 151 Den 3 December f. m.
Den Svenske exportören af ost måste således, för att på dessa länders marknader kunna konkurrera med derv:de producenter, hafva tillverkat sin vara för ett pris, så mycket billigare än deras, att den kan bära tillägg af införseltull och frakt.
En och annan inom detta hus känner otvifvelaktigt Englands tull-lagstiftning och dess resultat, men jag fruktar i sanning, att sådant är obekant lör många, hvilka, vid hyllandet af frihandelssystemet, trott sig vandra i Englands fotspår.
Till dessas upplysning beder jag fä nämna, att man i detta land icke försmådde att nästlidet år 1858 i tulluppbörd inkassera den ofantliga summan af något öfver 24 mill. pd st., hvilka, reducerade i Svenskt mynt, utgöra omkring 433 mill. rdr rmt.
Fördelar jag denna tulluppbörd på Englands folkmängd, upgående till omkring 27 mill., så finner jag att hvarje innebyggare i England under rubrik »tullu indirekt skattar till Staten omkring tö rdr rmt.
Vår tulluppbörd är beräknad till 1II mill. rdr, och antager jag folkmängden till 4 mill., som deu nu i det närmaste väl utgör, så belöper sig på hvarje af landets innebyggare af så beskaffad indirekt skatt '2\ rdr rmt.
Under ett föregrde plenum har en talare inom detta hus yttrat, att man borde köpa sina behof, der man får dem för bästa priset, vare sig inom eller utom landet.
Ar detta påstående riktigt, så bör man, för att vara konseqvent, afskaffa införseltull på alla de fabriks-alster, som här i landet icke kunna åstadkommas till lika billigt pris som i utlandet.
Undersöker jag huru förhållandet kan vara, hvad angår våra produktioner i denna väg, så kommer jag till enahanda resultat, sora beträffande produktionen af jordbrukets alster, och i flera fall af samma orsaker.
Vår förlagsränta är högre; förlagskostnaden ökas derigenom att vi, i följd af vårt aflägsna och under en god del af året för sjökommunikation med utlandet afskilda läge, mäste redan om hösten förse oss med de för vinterproduktionen behöfliga rudimateHer, som till allra största delen måste hemtas från främmande land, likasom det för maskinernas drifvande erforderliga material, som nu mera allmännare användes, eller stenkol, hvaraf England, Frankrike, Tyskland hafva förråden inom egna landamäre!].
Omöjligheten i följd af landets läge att under en del af året begagna en för fabriksvarornas afsättning i utlandet sig yppande gynsam konjunktur verkar, i afseende på dessa våra produktioner, än menligare, än i fråga om jordbrukets alster.
Men under sådana förhållanden skall tillämpningen af ofvannämnde principer utan tvifvel tillintetgöra vår inhemska fabriksindustri, och då vi i följd deraf, förledde af det goda priset, köpa en stor del af våra förnödenheter i utlandet, må man med skäl framställa den frågan: hvarmed skall denna import betalas?
Jag högaktar och värderar den tankegång, som framkallar en ljus åskådning af fäderneslandets finansiella ställning och derpå grundar ännu ljusare förhoppningar för framtiden.
Jag har sjelf under ett föreg:de plenum yttrat deu åsigt, att vårt land inom sig har medlen att blifva rikt, om man blott vill välja de rätta för ernåendet af detta sköna mål.
Att misströsta derom vore en hvar ovar - Den 3 December f. m. 155 digt, som innehar det hedrande updraget att deltaga i sitt lands lagstiftning, men han skulle misstaga sig om sin kallelse, om han icke, efter de efterföljansvärda exempel Engelska nationen i detta fall gifvit, ville skoningslöst framhålla våra svaga sidor och se sanningen stindt i synen.
Flera bifallsrop följde härpå.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att detta plenum, enligt redan utfärdadt anslag, komme att fortsättas kl. 6 e. m.
Jag skall icke blottställa mig för R. o. Ad;s otålighet genom att införa diskussionen på ett för tillfället alldeles främmande område, nemi. angule tulltarifferna och vår handelslagstiftning; anledning att derom tala. torde nog yppa sig framdeles.
Jag vill blott fästa mig vid några här upgifna statistiska siffror, nemi. i afs.
å exporten och importen af landtmannaprodukter under vissa år.
Först och främst har det förefallit mig oväntadt, att man inskränkt jemförelsen blott till de 3 åren 1855, 56 och 57.
Det är visserligen en sanning, att ett af dessa år, nemi. 1855, var för jordbruket mycket gynnsamt, men dermot voro de tvänne andra synnerligen ogynnsamma.
Till följe deraf, blir också för de nämnde åren öfverskottet af spanmåls-exporten utöfver importen vida mindre än eljest.
Utsträcker man deremot jemförelsen och tager i betraktande äfven år 1858 och hvad som redan kan bedömas af 1859, så skall man finna, att kalkylen vänder sig på ett helt annat sätt.
Vi veta nemi., att sedan importen af malen eller omalen spanmål blifvit afdragen, upstår dock för år 1858 ett öfverskott af exporterad spanmål, upgående till ej mindre än 1,300,000 tunnor, och ifrån början af detta år intill sista Okt. utgör exporten af spanmål också 1,300,000 tunnor; och likväl återstår åtminstone en månad, hvarunder export kan med lätthet ske.
Hvad som under de upgifna åren tynger mycket hårdt på jordbrukets konto, är den högst betydliga importen af mjöl, som då inträffade, och hvilken, till följd af särskilda omständigheter, upgick endast i rågmjöl för år 1856 till det ofantligt stora beloppet af omkring 4 millioner lisp., och för 185 7 till omkring 3 millioner lisp.
Deremot är för detta år och de föreg:de importen af denna vara nästan ingen, eller föga mer än Vlno 'ivad den var för tre år sedan.
Men hvad som ännu mern än den ogynsamma tidsberäkningen gör Hr Åkermans kalkyl, enl. min tanke, alldeles skef och förvillande, är att hela landets konsumtion af ull, hudar och skinn, frö till oljor o. s. v. blifvit lagd på jordbruket.
Det må vara sant, att dessa artiklar, liksom mycket annat, ytterst utgå från jordbruket; men det torde dock vara något djerft att alla dessa råvaror för fabrikerna påföras jordbruket såsom ett minus i dess konto.
Antag t. ex. att här icke funnes några fabriker i landet, såsom på flera andra ställen.
Ingen import af de upgifna råvarorna skulle då ega rum, utan i stället måhända någon export deraf upkomma, men i stallet finge man då se en ökad import af 15B Dou 3 December f. m. kläden, läder, oljor o. s. v., och denna import lärer väl ingen vilja påföra jordbruket.
Häraf synes huru oriktig den grundsats är, som i kalkylen blifvit tillämpad.
Men jag vill ej trötta R. o. Ad. med någon vidlyftigare utveckling af ett ämne, som i alla lall vid detta tillfälle är alldeles främmande för föredragningen.
Jag liar blott velat göra dessa få erinringar, på det man icke må tro, att ej de siffror, som här blifvit anförda, tåla vid en ganska betydlig reduktiou, hvarigenom man också utan tvifvel skall komma till ett helt annat resullat, än det, som här blifvit frninstiildt.
Vare det långt ifrån mig att vilja ingå i en sifferstrid, som blifvit förd på ett så lysande sätt å ömse sidor, och deri huset lernnat tecken af sitt bi fall ej mindre åt den ena än åt den andra sidan.
Men, Mine Hrr! det finnes något, som ligger utom sjelfva den blixtrande striden, och det är hvad som gömmes »i botten på koppen» af denna fråga.
Den kan i sin enklaste gestalt reduceras derhän, huruvida det Svenska jordbruket verkligen befinner sig i en så lysande ställning, att man på grund deraf kan inlåta sig i de mest vidtutseende låneoperationer.
— Vid ett ungefär likartadt tillfälle under förra Riksdagen, hade jag anledning att lyckönska Hr FinansMinistern till det bifall, han rönte för sin lysande målning öfver landets ställning; mendet dröjde ej många månader, innan den olyckliga och obehagliga krisen inträffade, hvilken föranledde den extrema och åtminstone i vårt land högst ovanliga ålgärden, att K. M. föreslog R.
St:r och dessa beslutade att uptaga ett särskildt lån af så högst betydligt belopp som 12 mill., för att understödja både industri och åkerbruk och snart sagdt allt hvad rörelse heter i landet.
— Jag kan också ej underlåta att yttra min förundran deröfver, att en medlem af Finnns-komitéen kan vara i afs. å positiva och noggranna upgifter i dessa ämnen lika illa utrustad, som han förebrått sin motståndare att vara det.
Hvad beträffar det här mycket omtvistade belopp, till hvilket Sveriges jord skall vara intecknad, kan jag nemi. ej föreställa mig annat, än att, då Just.StatsMinisterns Berättelser härvid ej göra tillfyllest, det varit Finaus-komitéens både rättighet och pligt att från våra domare infordra positiva upgifter om den skuldsumma, som för närvande betungar jordbruket.
Men äfven om jag skulle antaga för god Hr Mannerskantz’s här lemnade upgift, att intecknings-summan utgör 300 mill, i stället för det af Frih.
Bonde upgilna något högre belopp, så är dock denna summa tillräckligt betydlig, tor att åtminstone hos mig väcka farhågor för framtiden.
Jag kan icke heller obelingadt godkänna det påståendet, att jordbruket skulle på de sednaste årtiondena hafva blifvit i så hög grad förbättradt; åtminstone är i min hemort resultatet icke så fullkomligt tillfredsställande.
Jag förmodar äfven, att, om de, som verkligen äro jordbrukare, vilja litet närmare eftersinna förhållandena hvar i sin landsort, så skola de finna, att jordbrukets nuv:de tillstånd ingalunda är tillräckligt lysande, för att lemna någon säker garanti för den stora spanmålsexport, som man fortfarande på - De n il December f. m. 157 räknar, ocii hvilken, enl. hvatl Presidenten i KommersColleginm uplyst, betydligt krymper tillsamman, om den fördelas på flera år.
Jag bör dock öppet erkänna, att jag ingalunda är eller någonsin haft anspråk att anses som Financier; men jag hyllar den enkla iäran, att ju mera man lånar, desto mera sätter man sig i skuld, och jag kan bestyrka densamma äfven med egen erfarenhet.
Om dessa storartade anstalter för att anskaffa penningar har alltid, äfven när de törst upkommo i vårt land, min öfvertygelse varit, att de skulle, jemte något gagn, medföra mycken skada, och erfarenheten torde hafva härutinnan gifvit mig rätt.
Jag måste anse det tor något helt annat än ett bevis på jordbrukets lysande tillstånd, att man äfven med de bästa papper mot första inteckning i egendom upskattad till mångdubbelt värde mot inteekningssumman ändå icke kan tå penningar.
Det kan ej heller betraktas såsom ett bevis för en blomstrande financiel] ställning, att det lån, som för 2 år sedan uptogs mot vilkor att det skulle vara inbetaldt 1860, icke synes kunna återgäldas, utan att nya lån för sådant ändamål uplagas.
Jag har deltagit i behandlingen af denna fråga endast på det bär icke måtte saknas röster, som från jordbrukets sida inlade en protest emot de alltför ljusa och fördelaktiga upgifter, som här blifvit framställda, och jag måste siiga, att jag må stiga upp på Omberg eller Kinnekulle eller Areskutan eller Hallandsås, eller på hvilken annan höjd som helst, så kan jag icke se sakerna hvarken genom sådana förstoringsglas eller i den klara dager, hvari de lära presentera sig, när man ser dem från taburetten.
Åtskilliga ledamöter tiilkäunagåfvo sitt bifall härtill.
Hr Björnstjerna, Oskar Magnus:
Jag har med största intresse åhört den strid, sorn har förevarit; och utan alt vilja på något siitt mäta mig med de utmärkte talare, som här upträdt, vill jag dock nämna några ord, för att bidraga till lösning af den frågan, huruvida verkligen vår ställning är så tillfredsställande, och huruvida det är rätt, att vi låta invagga oss i den ljufva föreställningen att vi ständigt gå framåt.
Plär har mycket talats om förhållande mellan vår export och import af span mål och andra landtinaunaprodukter.
Om man också, som Hr Gripenstedt önskar, vill utsträcka jemförelse!! till ett större antal år, torde dock resultatet ej blifva sä tilllredsställande, som han förmenat.
Agardhs
Statistik utfördes nemi. linder åren 1848 —1857 spanmål i medeltal till 508,000 t:r årligen utöfver importen, i hvilken beräkning dock endast den omalua sädén är uptagen.
Såsom bekant har deremot införseln af mjöl och gryn så ofantligt tilltagit, att deraf infördes t. ex. 1856 omkring 4,200,000 Lisp. och 1857 2,900,000 Lisp.; lägges dertill att, under det utförseln hufvudsakligen bestått af hafre, har införseln till sill vnseudtligaste del utgjorts af ädlare och dyrare sädesslag, så skall man finna, att vinsten på den så mycket omtalade spanniålsexporleii icke räcker långt till betalande af det kaffe och socker, vi importera.
Derjemte böra vi taga i betraktande, att, till följd af den klokare lagstiftning för bränvinstillverkniugen, som på sednare åren blifvit antagen, denna så betydligt aftagit, att 158 Den 3 December /. m. densamma i K.
Propos. vid innevide Riksdag beräknas till 17 milhr kannor mindre än förr.
Dessa 17 milhr kannor bränvin torde kunna motsvaras af 1 mill. t:r spanmål, hvarmed således vår export bort kunna ökas.
Detta liar dock ingalunda varit förhållandet, såsom jag redan haft äran visa, alldenstund hela exporten under de sista 10 åren i medeltal utgjort endast
,/2 mill. t:r, och, med frånräknande af importen af malen säd, kanske högst upgått till det belopp, hvartill den store Axel Oxenstjerna redan under Gustaf II Adolfs tid beräknade Sveriges span målsutförsel, nemi. 7,000 läster eller 168,000 t:r.
Annu värre blifver förhållandet, om man tager i betraktande den ofantliga tillväxt, som införseln af andra iandtmannaprodukter vunnit.
Agardh beräknar, att värdet af de jordbruksalster af alla slag, som år 1857 infördes, icke allenast fullt upväger hela exporten af sådana för året, utan äfven med mera än 2 milhr rdr öfverskjuter densamma.
En annan författare, som anställer en jemförelse mellan åren 1836 & 1856 beräknar, med stöd af KommerseColhii Berättelse, att införseln af alla slag landtmannavaror det förra året öfversteg utförseln s. å, med 4,000,000 rdr; men det sistnämnda året med ända till 7 V2 mill.
Att vår ladugårdsskötsel icke gått framåt, med jättesteg åtminstone, torde kunna slutas af följande sammanställning, hvilken jag påträffat, upgjord efter Landshöfdingarnes 5-årsberättelser.
Hornboskap.
Får&Getter, Svin.
År 1822, 2,645,000 378,000 1,485,000 P477,000 47T0OO.
År 1850, 3,482,000 384,000 1,807,000 1,725,000 556,000.
På 100 personer af folkmängden belöpte sig således:
Ar 1822, Hästar 14,3 Hornboskap 56,1 Får &
Getter 55,8,Svin 17,8.
Ar 1850, »11 » 51,9 » 49,5 » 15,9.
Jemföres in- och utförseln af ladugårdsprodukter under åren 1848 & 57 finner man för År 1848.
Öfvervägande införsel
År 1857. utförsel införsel utförsel.
Smör Lisp. 4,400 — 102,000 Ost » 3,900 — — 90,000 — Talg » 140,000 — — 221,000 — Humla n 5,000 — — 13,000 — Dricka K:r — 3,000 — 31,000 — Fläsk Lisp. 264 — — 37,000 — Medwurst a 4,000 — — 71,000 Kött, saltadt Lisp. 19,000 — — 42,000 — Lin, ohäckladt » 1,500 — — 20,000 — Fjäder !> 26 — — 22,000 — Man torde häraf kunna finna, att vår ladugårdsskötsel ej gjort särdeles framsteg på sednare tider, då importen af sådana varor måst ständigt ökas.
Vi veta att våra fabriker, spinnerier & väfverier gjort betydliga framsteg under de sista 10 åren; men långt ifrån att exporten Den 3 December f. m. af dylika varor stigit, är det importen, som varit i jemn och stor tillväxt år från år.
Den var 1848.
1857. öfverskott in försel utförsel införsel utförsel.
Band 14,000 — 48,000 — Bieckslagararbeten » 20,000 — 54,000 — Garn alla slag » 1,837,000 — 2,060,000 — 'Glas, buteljer dt bunkar St. 73,000 — 1,108,000 — fenster Lisp. 30,000 — 47,000 — ej specificerade 121,000 — 169,000 — Kläder, gång
Rdr 4,000 — 230,000 — Knappar 1 0,000 — 35,000 — Knifvar &
Gafflar >) 1,200 — 24,000 — Nålar )> 5,000 — 1 1,000 — Socker, topp, kandi, kak » — 430,000 1,736,000 — Spetsar » 2.800 — 7.300 — Strumpor » 912 — 64,000 — Tråd, Bomull &
Linne » 24,000 — 65,000 — Tågvirke Jjisp. 2,100 — 9.800 — Ur
Rdr 35,000 — 164,000 — Vantar 5,000 — 8,000 — Verktyg
Rdr 14,000 — 54,000 — Väfnader Helsiden a 2,500 — 13,700 — Hallsiden » 15,000 — 23,000 — Bomulls alngods » 148,000 — 540,000 — » dukar » 17.000 — 76.000 — Damast &
Dräll » 440 — 30,000 — Ylle &
Halfylle 434,000 — 834,000 — Dukar af ull eller ull & bomull Uldr 149,000 — 413,000 — Linne &
Hamp <tt.
— 40,000 185,000 — Den enda af våra fabrikstillverkningar, som framgått så, att större utförsel eger rum nu än för 10 år sedan, är artikeln papper; de enda, hvaraf införseln i någon nion minskats, äro snörmakeriarbeten och slöjdvaror.
För öfrigt gäller om nära nog hvarenda artikel i hela tulltaxan, att importen ökats i ständig och jemn progression, och detta icke under några vissa valda tidpunkter, utan nära nog samma förhållande visar sig, om man jemför hvilka år som helst.
Man torde således ej heller kunna åberopa, att vi uti labriksväg gjort några betydliga framsteg.
Då dessutom, såsom Frih.
Bonde visat, hela vår jernexport uppslukas af kaffe och socker-importen, hvarmed skola vi då betala allt det, som vi af andra varor importera?
Jo, med våra skogar, som afverkas långt mera än de borde, så att detta vårt kapital förstöres; genom försäljning af vår jord till främmande undersåker, samt slutligen genom en ständigt ökad utländsk skuldsättning.
ISO Deli 3 December f. m.
Blicken älskar visserligen att dröja vid en skön och ljus tafla, men en sådan måste dock framför allt vara sann, och jag kan då ej annat än glädja mig deröfver, att man nu börjat framställa förhållandena sådana de verkligen äro.
Utan att så sker, torde framtiden komma att straffa oss alltför hardt för att vi ej gjort oss tillräcklig reda för vår ställning.
Om jag icke bedrager mig, var kontentan af Hr Åkermans anförande den, att det vore vår tull-lagstiftning, sådan den vid sista Eiksd. infördes, som man borde förändra, för att finna botemedel mot det onda, som bär i dag blifvit blottadt.
Jag vågar dock nu på förhand uttrycka den öfvertygelse, att förhoppningen om ett tillbakagående från frihandelns grundsatser är en illusion, som under Itiksdms lopp skall alltmera försvinna, och jag hoppas åtminstone, att ett försök i denna väg ej skall på detta rum mötas med bifall.
Jag har icke be gärt ordet för att ingå i några betraktelser öfver vår import och export, hvarmed isynnerhet den näst siste talaren varit så frikostig; utan det är endast med anledning af ett Gr.
Anckarsvärds yttrande, som innebär en förbråelse till FinansKomitén derföre, att denna icke frän domareua å landet infordrat noggranna uplysningar om inteckningarnes belopp i närv:de ögonblick.
Komitén var verkl. betänkt på en sådan åtgärd, men vid närmare eftersinnande fann man, att densamma skulle åstadkomma så mycket besvär och tidsutdrägt samt så stora kostnader, att man ansåg sig böra afstå derifrån; i synnerhet som man trodde sig kunna på en annan väg komma till ett resultat, som, om också icke bestämdt det rätta, dock skulle slå iu på några få millioner när.
Det var blott för att lemna denua upplysning, som jag begärde ordet.
Jag har icke för af sigt att ingå i någon analys af hvad här blifvit yttradt; jag bekänner att jag dertill saknar nödiga insigter.
Men jag har dock af det anförda kunnat hemta någon ledning för mitt omdöme, och frågan är för öfrigt af för stor vigt, att man icke skulle yttra sig deröfver.
Jag vill då förklara, att jag anser Frih.
Bondes anföranden, både i dag och förra gången, högst sakrika och kunskapsrika, mera än man kan vänta at en enskild person, som ej kan ega tillgång till alla de källor, som stå ltegm till buds.
Hr Gripenstedt fällde i slutet af sitt anförande ett yttrande, som jag måste göra en anm. emot.
Han sade nemi., att Sverige f. n. befinner sig i en utvecklings-process; jag tror deremot, och just på grund af hvad som timade vid sista riksd., att vårt land är uti en invecklings-process; och det är derföre vid denna af största vigt att tillse, huru Statens utgifter ordnas.
Jag har derföre för afsigt att föreslå, det allmänna sammanträden af alla 4 Riks.Stm skola ega rum, så snart någon af hufvudtitlarne från StatsUtsk. inkommit, äfvensom i Den 3 December f. m - 161 äfvensom ang:de de föreslagna Statslånen; och jag anhåller att få i nästa Pleuurn aflemna min motion derom, skriftligen affattad.
Med ani. af Hr Stjerusvärds yttrande förklarade H.
Landtm, att, sedan det deri väckta förslag blifvit skriftligen upsatt och aflemnadt, detsamma skulle lt. o. Ad. föredragas.
Föredrogs ånyo BorgareSt:ts d. 1 dennes bordlagda prot. utdr., innefattande inbjudning till de öfriga RiksStm att förena sig i BorgareSt:ts beslut om gemensamma öfverliiggningar angde de hvilande grundlags-förslag, som afse tillökadt antal af StatsRådets
Ledamöter och inrättande af ett nytt StatsDep:t.
Härvid hördes rop om bordläggning, hvarjemte anmälde sig och yl trade Hr Cederschiöld, Gustaf:
Såsom jag redan vid ett före gående tillfälle yttrat, anser jag det stadgande i Grundlagen, hvarigenom R.
St:r blefvo berättigade att sammanträda till gemensamma öfverlägguingar, innebära ett verkligt framsteg; och jag skall således för min del aldrig motsälta mig begäran om sådant sammanträde.
Jag skulle t/o. m. önska, att samtliga till denna riksdag hvilande grundlags-ändrings-förslag biefve föremål för gemensam öfverläggning, ty det är icke blott den af BorgareSt:t framstallda frågan, som kräfver en sådan utvexling af idéer.
Enligt hvad jag hört, skulle det vara BorgareSt:ts mening att påyrka, det detta förslag måtte blifva ytterligare hvilande till nästa Riksdag.
Hvad skäl man kan hafva till en sådan önskan, känner jag icke.
Men bland de öfriga förslagen förekommer ett till ändring af g 15 R. O., ang.
BondeSt-.ts representationsrätt, och detta är ett förslag, som så mäktigt ingriper i hela vår representation, att jag tror det skulle särdeles väl lämpa sig för behandling af RiksSt:n samfäldt.
Dessutom finnes det ett särskildt skäl, som gör det för R. o. Ad. af vigt att begära ett sådant sammanträde.