Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det statsskick utbildades, hvarunder vi lefva, erkändes allmänneligen den grundsats, sorn 23 seklers minnen helgat, nemi. att folkets väl är högsta lag, och den då utkorade Konungen antog den ock till sitt valspråk.
Derifrån härleda sig de beslut, som då fattades om Bankens anlitande till bestridandet af för kriget nödvändiga kostnader; men detta skedde icke så, som det sedan blifvit framstäldt, i afsigt att försämra myntet, utan i form af ett redligt contraheradt län och med åtagen beskattning för detsamrnas gäldande inom bestämd tid.
Man ansåg då ingångna förbindelser heliga, och det hade troligen varit vådligt att försöka framkomma med förslag att undandraga sig deras noggranna fullgörande, äfvensom att ordna Banken på sätt nu skett, icke såsom en till statens nytta och behof bildad anstalt, utan ensamt till vinning för enskilda och enskildas speculationer.
Förutsändande dessa allmänna reflexioner, och med förbigående af anledningarna till den bankrutt, hvarigenom vexlingsgrunden för Banken bestämdes till 120 sk. i sedlar mot i r:dr silfver, helst den genom af Konung och Ständer gemensamt stadfästad lag är fastställd, öfvergå," jag till granskningen af de grunder för ordnandet af Bankens rörelse och förvaltning, som Etsk. föreslagit samt R. o. Ad. dels bifallit, dels med förändringar antagit.
Dervid förekommer i allmänhet, att hvad sorn uti lagen för Balken bör inflyta icke blifvit särskildt utmärkt.
Det synes mig påtagligt, att om icke Bankens functioner blifva fullständigt ordnade genom en af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag, sorn erhåller samma kraft och ordning för sitt ändrande som allmän civillag, kan för Bankens soliditet icke något varaktigt förtroende väntas; och från sjelfva de beslut, R. o. Ad. rör:de Bankens ordnande fattat, skall jag söka visa, att banan till Bankens förstöring blifvit beträdd, och att den vid hvarje blifvande riksmöte ytterligare kan beträdas, tills en ny bankrutt deraf blifver en följd.
De uti 3:dje punkten beslutade creditiy synas mig icke vittna om kännedom i bancoärender.
En Baneostyrelse, deribland ledamöter finnas med i verldshandel!! kända namn, kan utan svårighet för Banken bilda ömsesidig vexelcredit med solida banker och handlande på utländsk ort, hvarigenom Banken städse vöre i tillfälle att tillhandahålla vexlar och att, när behofvet så fordrade, indraga silfver. detta namn, icke annat än lån, hvilka, långt ifrån att stärka Bankens credit, försvaga den.
Besluten vid y:dc punkten .och uppställningen deraf äro förtjenta af särskild uppmärksamhet. R. o.
Ad. har beslutat, att metalliska fonden i Banken icke får nedsjunka un - 78 Den 4 Augusti f. ra. der 2 millioner r:dr, och bemyndigat Bancostyrelsen att, till förekommande deraf, förpanta Bankens ägande inteckningar i fastighet, under vilkor, att den i skuldförbindelserna af Banken särskildt förbehållna uppsägningsrätt för hela skuldbeloppet icke får af annan innehafvare begagnas; att försälja, till större eller mindre belopp, Bankens innehafvande statsobligationer, att upptaga lån mot räntebärande obligationer, samt att, derest sådant emot förmodan skulle af behof påkallas, minska eller inställa Bankens utlåningar; och genom beslutet vid Hale punkten, att lånerörelsens förminskning är den, som i sista rummet af Bancostyrelsen bör tillgripas, och det endast, då Bankens säkerhet sådant ovilkorligen fordrar.
Vid den mest flyktiga granskning af dessa stadganden lär det för en hvar blifva påtagligt, att, när genom sedlars invexling
Bankens silfverfond nedsjunkit till omkring j- af hvad den nu är, den återstående sedelstocken i landet, i fall silfret blifvit utskeppadt, är alldeles oundgängligen nödvändig att bibehållas för rörelsen och möjligheten af statsbidragens utgörande.
Om således denna sedelstock, vid sådant fall, än ytterligare skulle förminskas genom de utvägar, Bancostyrelsen, på sätt nämndt är, blifvit berättigad vidtaga för att städse bibehålla i millioner r:dr silfver i Banken, skulle i det närmaste allt mynt försvinna ur landet.
Följderna deraf äro icke svåra att beräkna.
Det är vid de tillfällen , då en banks metalliska fonder stai'kt anlitas och visar benägenhet att utföras från landet, som en klokt ordnad bankstyrelse, långt ifrån att indraga sina lane- och creditfunctioner, måste utvidga dem till förekommande af oberäkneliga förluster och rubbningar i enskildas förmögenhet; hvilket äfven lätt kan verkställas, om Banken satt sig i besittning af vexelhandel n och genom begagnande af sin på utrikes orter i förväg bildade vexelrätt samt derigenom successivt vunna fonder till landet återskaffar det från landet för tillfället bortförda metalliska myntet.
Efter R. o. Ad:s beslut vid io:de punkten får sedelstocken i intet fall ökas, då metalliska cassan, hvaruti äfven omyntadt silfver och guld får inberäknas, ej öfverstiger § af sedelstocken.
Verkställigheten af detta stadgande skulle medföra, hvad som genom beslutet troligen icke varit åsyftadt, nemi. inhibition af Bankens functioner i lånerörelsen och möjlig inhibition för sjelfva bancobctjeningens aflönande.
Någon proportion emellan Bankens metalliska cassa och utelöpande sedelstocken bör icke bestämmas, sedan Bankens functioner ordnas på det sätt, att den påtagligen kan städse fullgöra sin förbindelse att med metalliskt mynt inlösa sina utgifna sedlar, i i:te punkten, i sammanhang med den föregående, innefattar dock den besynnerlighet, att ehuru metalliska cassan någon tid visar sig fortfarande öfverstiga % af sedelstocken, den sednare likväl icke får ökas i annan väg, äii medelst belåning af guld, silfver, koppar, jern och öfriga Den 4 A u g u s t i f. m. 79 metalliska eflecter, sorn finnas uppräknade i 4 Art. 4 Afd. 5§ io & i5 af i83o års bancdreglemente.
Man jemnföre stadgandena i dessa begge punkter med dem, som förekomma i påföljande i8:de punkt, oell det lärer blifva svårt att utfinna medel till öfverensstämmelse dem emellan.
Enligt besluten i i8:de punkten skola Bankens utlåningar med oförändrad räntefot till nästa riksdag fortsättas, nemi.: a) creditiven till manufacturdisconten, jerneont. oell Fahlu bergslag; b) creditiv för Stockholms stads brandförsäkringscontor; c) creditiv för sparbanker; e) de s. k. odlingslånen, under förändrad benämning af skiftes- och odlingslån; f) fastiglietslånen, med den förändring, att, i stället för det af sednaste Ständer såsom maximum antagna belopp, 4,770,939 r:dr 5 sk. 7 r:st., summan i rundt tal antages till 4,780,000 r:dr, likväl så, att, om hypotheksföreningar uppstå, denna lånerörelse till dem öfverflyttas och de till Banken af fastighetslånen inflytande capitalafbetalningar åter utgå såsom creditiv för hypotheksföreningar; dock må alla de lån, hvartill fastighetsägare innan d. 1 nästinstundande Januari inlemnat fullständiga Jånehandlingar, i förut stadgad ordning utgå.
Alla dessa creditiv måste naturligtvis upphöra, om föregående 10 och ji punkter skola efterlefvas.
Det under
Lit f. för hypotheksföreningarna bildade innefattar icke ensamt en anticipationsvis gjord anvisning på 4^780,000 r:dr, i den mån dessa medel i capitalafbetalningar på fastighetslånen i Banken åter inflyta, utan ock sjelfva lånens öfverflyttning på hypotheksföreningarna.
Vid detta beslut, som från Banken öfverflytlar säkerhetshandlingar för denna betydliga summa och stadgar, att af afbetalningarna creditiv skola bildas, hvilka således i all framtid skola komma att blifva till lika belopp, har R. o. Ad. icke aktat nödigt att stadga något om den säkerhet, Banken af hypotheksföreningarna skall i utbyte bekomma, utan endast uti 29.:dra punkten för cassacreditiven, att, innan någon lyftning äger rum, fullgod och af Bancostyrelsen antagen säkerhet skall aflemnas.
Att ålägga en Bank, som en längre tid varit sluten för vexel, då den skall dertill upplåta sin cassa, att tillhandahålla enskilda associationer alla dessa creditiv, synes mindre väl betänkt.
Den omedelbara följden deraf har ock blifvit, alt Bancostyrelsen måst tillerkännas rättigheten att dem indraga.
Ett samhälle, som ordnat institutioner på creditförliållandena af sin statsbank, bör förekomma rubbning uti dessa förhållanden till undvikande af skakningar, hvilkas följder icke kunna förutses.
Med ali aktning för Bancostyrelsen är dock tänkbart, att sju bland de 12, som utgöra denna styrelse, kunna, hänförda af farhågor för metalliska cassans förminskningvidtaga beslut, hvarigenom alla de cecono - So D eli 4 Augusti f, m. miska förhållanden, som uti längre tid fortfarande vunnit helgd och stadga, kunna rubbas, samt således bilda ettslags stat i staten, ägande förmåga att lagligen störa samhällsförhållandena.
Sådant är, i min öfvertygelse, alldeles oförenligt med grunderna för lagstiftning i ett constitutionelt land.
Den förkärlek, blifvande hypotheksföreningar tillvunnit sig, fortgår från i8:de punkten Lit f. såsom grund till besluten i 2o:de och 2i:sta punkterna.
22:dra punkten åter ålägger hypotheksföreningarna, i fall kommande Ständer besluta creditivens upphörande, att inom 6 månader efter erhållen del af R.
St:s beslut hafva sin skuld till Banken inbetalad, samt att, om Bancostyrelsen, i händelse densamma finner Bankens egen ställning sådant fordra, emellan riksdagarna uppsäger creditiven, skulden dä sednast inom nio månader derefter skall vara till Banken Iicjviderad.
Man beräkne nu beloppet af dessa ereditiv, nemi. först Bankens fastighets-belåningssumma, 4,780,000 r:dr, derefter fr. o. in. år i836 af diseontlånefonden årligen 200,000 r:dr, och föreställe sig till dessa summor pä en gång uppsagda till inbetalning!
Kan man väl tro på möjligheten?
Och hvad blir väl följden, om inbetalningen uteblifver?
Hypotheksföreningarnas försättande i concurstillstånd skulle medföra samma tillstånd för största delen af delägarne, och sålunda hela provinser indragas i sådan olycka.
Samma förhållande gäller i afseende på grunderna för meddelande af ereditiv till inrättande af privatbanker.
Nyttan af hypotheksföreningar och privatbanker eller enskilda disconter, då de, bildade på enskildas tillgångar, aro oberoende af statscassan eller statsbanken i länder, der sådana finnes, är obestridlig; men att, på grund af lemnad credit i statsbanken, inleda enskilda uti sådana föreningar, då de icke kunna försäkras emot möjligheten af en ögonblicklig indragning af den lemnade erediten, synes mig lika sä påtagfigen skadligt och rent af vådligt, i den mån många låta sig af de påräknade fördelarna förledas att ingå i sådana föreningar och der pantsätta sin förmögenhet.
Det är icke här stället att ingå uti en fullständig analys af förslagen till dessa föreningar; men deras inblandning i creditväg med Banken har, i förening roed Bankens öfriga functioner i låneväg, förmått R. o. Ad:s pluralitet att uti beslutet vid 25:te punkten ålägga Bancostyrelsen att i sista rummet, och sedan andra utvägar blifvit begagnade, äfven uppsäga Riksg.contrs ereditiv, då Bankens egen ställning sådant fordrar.
En sådan åtgärd lärer omöjligen kunna öfverlemna* i händerna pä 12 af Landets Styrelse oberoende medborgare, så framt man icke vill öfverlemna till dessas skön att inställa Styran de-magtens funetioner och dymedelst bereda samhällets upplösning.
Älla dessa beslut, hvarigenom
Bancostyrelsen tillerkänts en hittills ohörd magt, äro så mycket me - Den 4 A ngu s ti f. m. 81 mera oförmodade inom ett land, der den styrande Konungen icke ens under de tider, då han styrt enväldigt, ägt en sådan magt, enär Banken jemväl då förvaltats under den för densamma fastställda lag, utan någon Kouungens inblandning.
De missbruk, som tid efter annan uti Bankens förvaltning sig insmugit derigenom, att R.
St. uti de vid riksdagarna utfärdade bancoreglcmenten egenmägtigt utvidgat lagstiftningen för Banken, och ömsom utsträckt, ömsom indragit detta verks lånefunctioner, synas nu vara på väg att bereda dess upplösning; ty om Bancostyrelsen skulle finna sig föranlåten att utöfva de rättigheter, som besluten densamma tillägga, till indragning af dess omlopp varande sedelmynt, lärer ingen betvifla, att dess tillvarelse såsom statsbank skulle upphöra.
Jag har nu yttrat motiverna för min reservation mot ofvan upptagna beslut och anser, att Bankens lånefunelioner i creditivform bort blifva inskränkta till de hittills redan af ålder fastställda, att Bankens functioner i allmänhet bort i lag för Banken uppfattas, som af Konung och Ständer gemensamt stiftats; att de stadgar och reglementen, som R.
St. för Banknn äga uppgöra, bort blifva inskränkta till arbetsordningen inom verket samt hushållningen och polisen.
Endast en sådan lagstiftning för Banken kan betrygga allmänheten emot följderna af de förändrade åsigter, som hos R.
St. vid blifvande riksdagar kunna göra sig gällande, och hvarigenom rubbning i fastställda förhållanden kan uppkomma, i händelse R.
St. såsom hittills, genom reglemente för Banken, utan Konungens medverkan, ålägga Banken functioner, oförenliga med Bankens eget och vådliga för samhällets bestånd.
Jag anser, att denna lagstiftning icke bort tillägga Bancostyrelsen rättigheten att rubba, hvad rörtde Bankens functioner blifver förordnadt, samt att Bancostyrelsen bort åläggas att, der svårigheter för verkställigheten möta, sådant hos K. M. i und. anmäla, på det Konungen må komma i tillfälle att pröfva, om R.
St. till aflijelpande af svårigheterna, behöfva sammankallas.
Banken år stiftad för statens väl, icke för att bereda dess upplösning.
Hvad som i detta förhållande kan medföra rubbning är således icke väl betänkt.
Justerades i prot.utdr. för d. i dennes e. m. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.t
Jag anhåller att från prot. undfå upplysning, angtde hvad beslut R. o. Ad. lattat i afseende å formen för myntenhetens bestämmande.
Jag var af illamående hindrad att tillstädesvara, då ärendet föredrogs.
Föredragningen af ifrågavar.
Betänk, skedde sålunda, att detsamma först företogs, på ii H. ti 8a D e 11 4 Augusti f. ni. sätt oell i den ordning det till justering nu upplästa prot.- utdr. utvisar.
Derefter, och uppå af Frih.
Cederström framställd fråga, förklarade Hr Gr. o. Landtm., att betänk, i öfrigt, såsom innefattande endast raisonnementer öfver och premisser tili de af Utsk. tillstyrkta punkterna, icke utgjorde föremål för särskild föredragning eller beslut.
Om man, i anledning af den handläggning betänk, här vederfarits, får antaga, att hvad som deraf icke blifvit utaf R. o. Ad. afslaget, är att anse såsom bifallet, så har jag icke något deremot.
I annat fall, och skulle betänk, icke till alla dess delar få anses definitivt afgjordt, reserverar jag mig emot ett dylikt sätt att behandla ärendet.
Då nu ånyo skulle föredragas StatsTJtsk:s d. 17 sisth Juli e. m. på bordet lagda, under N:o ig3 afgifna förslag tillliqviderande af Riksg.cont:s skuld vid i834 års slut, för upptagna lån utaf allmänheten, anmälde sig Hr von Troil, Emil, och yttrade:
Jag bestrider, att detta mål nu må komma under .öfverläggning.
Jag grundar detta bestridande på 28 § Ridd.- Ordn., som lyder: ”För hvarje plenum bör, sedan Talmans”öfverläggningen för sig gått, genast uppgöras en särskild ”föredragningslista, hvaraf en afskrift under påstående ple”num bör vara uppsatt i Riddarhussalen, derå alla förändringar i föredragningsordningen, hvarom Ståndet i enlighet med 74 § Riksd.Ordn. kan öfverenskomma, skola gehast anmärkas.”
Ändamålet med detta stadgande är det, att någon öfveiläskning icke må kunna äga rum.
Uti ett Stånd, sådant som vårt, der understundom endast en ringa del är närvarande, och der individerna icke hvar dag äro desamma, är det af stor vigt, att ofvan citerade föreskrift iakttages.
Så bar likväl nu icke skett; ty då föredragningslistan i går visades mig utaf en af cancelliets tjenstemän, fanns icke det nu föredragna målet derpå upptaget.
Nu står det dock uppförd t under hT:o 1.
Jag bestrider altså, att det i dag må förekomma, mest för prejudicatets skull, att man nemi. icke i början af plena må kunna ändra föredragningslistan, allt i förhållande till den majoritet, man kan finna närvarande.
Ri d d. Se er e t.:
Jag anser mig skyldig alt afgifva förklaring i anledn. af Hr v. Troils anmärkning.
Felet är helt och hållet mitt.
Jag var nemi. frånvarande i går, då föredragningslistan upprättades, men observerade vid min hemkomst, att StatsUtsk:s ifrågavar. betänk. hr:o 192, hvilket, enligt den hittills följda ordningen, bort, såsom det äldsta oafgjorda mål, stå främst på föredragningslistan, likväl blifvit derifrån uteglömdt.
Jag lät då införa Den 4 Augusti f. m. 83 nämnde mai i den ordning, som tillkom detsamma, men hvilken det altså icke, då Hr v. Troil genomsåg listan, innehade.
Jag ber II. o.
Ad. om ursägt för mia försummelse i denna del.
Jag tror icke, att bruket varit, att ett mål, som uti ett föregående plenum blifvit ånyo bordlagdt, fastän det kan vara äldre än öfriga föredragningsämnen, likväl för det påföljande plenum sättes först på listan, utan tvärtom sist.
I anledn. häraf hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att detta mål finge anses såsom ej uppfördt på denna dags föredragningslista.
Ånyo föredrogs Bevilln:sUtsk:s d. 17 sisth Juli e. m. på hordet lagda betänk.
K:o 23, ang:de stämpling af spelkort.
Hr af Billbergh) Joli.
Utaf betänk, finnes, att Utsk. tillstyrkt, det stadgandena i afseende å stämpling af spelkort må inflyta i chartaa-sigillatae-förordningen.
Detta finnér äfven jag lämpligt och tillstyrker det altså.
För öfrigt ber jag att få fästa mig vid den uppgift, Utsk. meddelat, att per medium blifvit stämplade endast 4°>7Si kortlekar örn året.
Detta utgör ungefär .Å7 spel för dagen, hvilket klart visar, att öfverdrifna missbruk ägt rum.
Utsk. har också öppet tillkännagifvit, att så skett; men det förundrar mig, att Utsk. stadnat dervid.
Då man synes nog frikostigt föreslå skrifvelser till K. M. i hvarjehanda fall, hemställer jag, om det icke i närvarande fall vore lämpligt alt till K. RI. ingå med en underd. skrifvelse och begära, det undersökning om förhållandet må äga rum.
Utsk. har uttryckt den förmodan, att underslefvet tillkommit genom lurendrejeri.
Att så varit förr, vet äfven jag, men jag tror likväl icke till sådan grad, som motsvarar missbruket, och dessutom hafva de genom lurendrejeri inpracticerade korten varit ostämplade; då man likväl nu oftast ser korten verkligen försedda med stämplar, och hvilket, jemte den omständighet, att papperet hos oss nu köpes för bättre pris än utrikes, samt skäl altså icke förefinnes att hemta kort utifrån, synes bevisa, att bedrägeriet till största delen lärer få antagas såsom utfördt inom landet.
En ytterligare omständighet är ock den, att oaktadt hallstämpeln å kort icke får anbringas, förrän de äro försedda med behörig bevillningsstämpel, har dock ett större antal afstämplingar med den förra, än med deri sednare, ägt rum, hvaraf vill synas, som skulle hallstämpeln blifvit åsatt, fastän bevilln:safgiften icke varit beräknad eller erlagd.
Utsk. har föreslagit, att stämplingen i Stockholm bör verkställas i lliksg.cont. samt hallrätten, och i landsorterna hos K. M:s 84 Den 4 A u gusti f. m.
Bef:h:de jemte vederbörande hallrätter eller magistrater.
Jag skulle härvid vilja föreslå det tillägg, hvad landsorterna beträffar: så vida kortfabrik i trakten finnes.
Eljest kunde anspråk göras att få några kortlekar stämplade vid hvilket landshöfdingeembete som helst.
Äfven skulle jag tro, att den ytterligare controll funnes deri, att fabrikanterna tillförbundos att förse deras korttillverkningar med fabrikens stämpel.
Vidare har Utsk. i afseende å underslef vid stämplingen hänvisat till straffbestämmelsen i i3 § chartaesigiliatteförfattningen.
Denna § afser likväl böter, som icke hafva sammanhang med kortspel, och är icke här tillämplig.
Det finnes redan ett vite af 5o r:dr b:co stadgadt för deri, som säljer ostämplade kort.
Jag skulle önska, att ett lika beskaffadt vite utfastes jemväl för den, som tillverkar sådana, samt 25 r:dr för den, som begagnar dem.
Vill man ändamålet, måste man tillåta medlen.
Sedan Utsk. föreslagit en förhöjd stämpelafgift af 6 sk. kortleken, hvilket är fullkomligt riktigt, bör man ock fortsätta sådana controller, att det afsedda ändamålet vinnes.
Instämmande till alla delar med den siste talaren, ber jag dock att till upplysning af det förhållande, att lurendrejefi med kort verkligen för närvarande äger rum, få äran förklara, att jag i sälskaper liört bestämdt uppgifvas, att kort, försedda med stämplar, blifvit lurendrejade in i landet; och det torde således få antagas, att en större del af missbruket härledt sig från furendrejeri.
Jag har visserligen hört den siste talaren uppgifva ganska goda controller emot fortfarande underslef uti ifrågavar. afseende; men jag tager mig likväl friheten iterera de anmärkningar, jag i detta ämne förut framställt, deruti att jäg hemställer, huruvida det icke skujle vara det allrabästa, att, likasom det tillgår i Preussen, ett visst kort utaf hvarje lek directe köptes hos Kronans stämpelmästare, hvilken försåge det med stämpel.
Den öfriga delen af kortleken kunde då köpas hvar som helst.
Någon omgång för dem, som skulle köpa kort, uppstode väl derigenom; men jag tror, att controllen vore nära nog fullkomlig, och besväret, likasom kostnaden, drabbade endast spelaren.
Jag yrkar jemväl återremiss af betänkandet.
Jemte det jag instämmer med Hr af Billbergh och Gr.
Cronhjelm i afseende å de åtgärder, som äro nödiga för att controllera stadgandena ang:de kortstämplingen, samt anser mig skyldig vitsorda Gr.
Cronhjelms uppgift, ang:de lurendrejeri med kort, såsom öfverensstämmande med hvad jag hört omtalas i sjöstäder, der jag varit och handterat kort, får jag likväl förklara, att jag anser en stämpelafgift af 12 sk. b:co för hvarje spel varu alltför hög, för att icke alla controller emot lurendrejareus sålunda retade vinningslystnad blelve förgäfves.
Den 4 Augusti f. m. 85 Hr af Billbergh:
Då jag sista gången hade ordet, urat t lä t jag att yrka, det den af Utsk. pag. 4 föreslagna underd. skrifvelse till K. M. måtte, i utbyte emot den af mig proponerade, inställas.
Om de af mig uppgifna controller antoges, tror jag, att den af Utsk. tillstyrkta skrifvelse blefve fullkomligt öfverflödig.
Frih. Boye, Fredi’.:
Jag vill icke ingå i undersökning, huruvida 6 sk:s stämpelafgift å kort må anses för hög eller icke.
Jag spelar sällan eller aldrig och har således icke något särskildt interesse i saken; men jag ber att få fästa mig vid de af Hr af Billbergh föreslagna controller.
Jag har då ingenting emot, att en pligt af 5o r:dr bestämmes såväl för den, som säljer, som den, som tillverkar och utlemnar ostämplade kort; men jag motsätter mig på det högsta, att den, som spelar med ostämplade kort, skall plikta 25 r:dr.
Om vi antaga, att 200,000 spelare finnas i Riket, erfordrades ju ett grufligt antal fiscaler för att tillse, det alla dessa fullgjorde föreskriften !
Jag anhåller, att detta yttrande må åtfölja återremissen.
Hans:
Jag har icke varit närvarande under det de framställda anmärkningarna blifvit afgifna; men några deraf hafva blifvit mig meddelade, och jag skall söka att besvara dessa.
Cronhjelm har framställt det förslag, att ett kort utur hvarje lek skulle undantagas för att särskildt köpas hos dem, som hade afstämplingen sig uppdragen.
Derigenom vunnes välden fördel, att fabrikanten, som vanligen nödgas sälja på flera månaders credit, icke linge vidkännas olägenheten af att förskottsvis erlägga stämpelafgiften; men jag tror likväl, att förslaget icke låter sig göra, ty man måste ock fästa sig dervid, att det är nödvändigt, att alla 52 korten uti en lek äro lika och från baksidan icke G.-nkänneliga.
Delta tror jag likväl blefve svårt att förekomma, om ett kort af hvarje lek skulle, särskildt handleradt och stämpladt, köpas på ett annat ställe, änden öfriga kortleken.
Sådan blefve alltid bland såväl stora som små spelare, minst sagdt, obehagligt, och kunde föranleda tili flera oordningar och möjligen falskt spel.
Jag anser således det af Utsk. föreslagna stämplingssätt vara bättre, än det af Gr.
Cronhjelm uppgifna.
Haab har ansett den föreslagna afgiften vara för hög.
För min del skulle jag tvärtom anse densamma för låg och tro, att den gerna kunde tåla vid en förhöjning till 16 sk:r b:co kortleken.
Skillnaden blefve blott, att man, i stället för 1 It:dr 16 sk., betalade 2 r:dr b:co i kortpenningar, och förhöjningen, en minskning i spelvinst, blefve således i ingen man känbar.
Det blefve endast spelaren, som afgiften drabbade.