Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lån som tillhörde mig 1812, roterades med ett mantal Säteri som äfven tillhörde mig till utgörande af 9 extra Soldater; dessa fre hela mantal åro nu förmedJade till en och sju åttondedels mantal, som under kriget höllö 2 Soldater.
Skola nu desse, ifall krig inträffade, uppsätta extra rotering efter förra eller nu utrönta och lagligen bevista beskaffenheten af Hemmanen?
Mig synes att det är högst angeläget att en reglering öfver hela 4o$
Riket af behörige Tjenstemän verkställes ofördröjligen, medan fredens lugn lemnar tid iör lugn pröfning af billighet och rättvisa.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet ph en åtgärd, vidtagen med de extra roterings^ skyldige, nu för andra gången nemligen,: kallelsen alf genom Fullmägtige från S.ocknarne infinna oss hos Länstyrelsens för att svara på propo-itioner, 1812 om vi ville betala spannmål ch sistlidet år, om vi ville hålla häst i stället iör k rl. att vid hvarje utbrytande krig lemna till Kongl M>j:ts disposition^ Dylika JLånsstånirnor, från hvilka de flesta afvikelser från Knecktecontracterne räkna sin tillvarelse, •»pra måhända nödiga under förra styrelsesättet, Ständers råd så sällan funnos behöfiige, men pnder närvarande regeringssätt, då Ständerna hafva bestämda tider lör sina sammankomster, årp sådane framställningar soni endast inför Rtånder synas böra göras, om ej stridande emot Constitutionen, åtminstone onödiga och olämplige, ty deliberation otn vilkor kan ej inlör Länsstyrelser komma i fiåga, utan blott ett jakande eiler nekande till en bestämd proposition, då deremot hela Nationens Representanter, ära både berättigade och beredde, att med: sin Konung Öfverlägga och besluta om skatter och, annan tungas, förändring, ökning eller minskning.
1 anledning af hvac$ jag nu anfört^ får jag vördnadsfullt föreslå:
Den 17 Februarii, 4og t) Att en ny fördelning af extra rotarnes så fort Riksdagen år slutad,, verkstålles, 2) Att inga förändringar med extra roteringen emellan Riksdagarne må på hvad sått som hälst föreslås, Sluteligen anhåller jag att detta anförande må till O, cononm-Utskottet remitteras, och sjelfva åninets beskaffenhet bestämma, huru detta mål i enlighet med Riksens Ständers deröfver tillhöriga beslutande rätt, enligt 34 §. i Riks-» dagsGrdningen, bör afgöras, N:o 4, Herr Montgommerie, Gustaf Adolph:.
Arméens nya organisation på Inspectioner och Brigader, har, isynnerhet de sednare åren, mött mycket klander, må hända dock mindre bland militairen ån allmänheten, Att denna organisation haft välgörande afsigter till bevekelsegrund , är hvad jag för min person aldrig betvillat eller kan betvifla, blott derföre, att den Furste sorn bekräftat den, år Europas, kanske största Härförare och visaste Statsman, äfvensom den Föredragande i Commandomål, som såges projecterat den nya organisation, delar på en gång Allmänhetens och Arméens, vålförtjenta aktning, förtroende och bifall; men huruvida densamma icke kunnat ske med iakttagande af besparingar för Statscassan x eller 4io Dan 17 Februarii. huruvida den icke äfven medför många olägenheter, blir en fråga, som jag trott mig helt öppet böra framställa till dens besvarande, som bäst år i tillfälle att bedömma detta ämne, på det Allmänheten genom ett, såsom jag hoppas nöjaktigt svar, må upplysas härom och med detsamma öfvertygas om nyttan, kanske nödvändigheten af ifrågavarande organisation.
Intilldess får jag anmärka hvad man i alb mänhet yrkar deremot, nemligen: 1) Olåmpligheten deraf, att RegeraentsChefslönerne blifvit anslagne till Inspections- och Brii gadGaneraler, och att ÖfoersleLieutenantsLonerr. e derigenom föiljytts till RegementsChefs-löner, utan att alltid och vid alla Regeinenter vara tillräckliga dertill j så mycket mindre, som samma accordssummor och representations-skyldighet för de sednare ännu fortfara. 2) Om denna förändring af indelningarna från deras första bestämmelse icke skedt; så hade ÖfversteLieutenants-platserne, såsom öf-; verflödige, kunnat indragas för Statens bästa, eller och användas till förmon för de mindre vål lönte bland CompagnieOfficeraie eller Underbefälet, som nästan vid alla Regementer åro högst illa lönte. 5) Att då Generalerne tillika voro Rege mentsChefer, måste de vistas inom deras Rege; meriters stånd och derigenom båttre kånna Re - Den 17 Februarii« 4il gementernas behofver under den activare tjenst?
göringen och närmare detaillerne dervid. 4) RegementsChefs voro förut endast ansvarige Konungen för deras Regementers duglighet och brukbarhet, och kunde således mera direct verka för Regementemes båsta, ån nu, då de åro beroende både af Brigade- och InspectionsGeneraler, och dessa i sin verksamhet alltid hindrade, åtmindstone hejdade af dessa oravågar. 5) General - mönstringarne förrättades förut af för tillfället commenderade Generals - personer, hvilka derföre icke åtnjöto några särskilta löner, och icke eller de Adjutanter , några särskildta årliga arfvoden, sorn voro anställde hos desse Generaler.
före hade icke samma utväg till Stats-casaans besparingar, äfven framgent kunnat begagnas ? 6J
Om organisationer nödvändigt skulle åke, hvarföre icke hellre sammanslå 2 och 2 ÖfversteLieutenants Indelningar, att dermed utgÖJ ra Brigad- och Inspections-Generals-löner, hvaremot RegementsCheferne kunnat bibehålla öfverstelndelningarne, hvaraf de, såsom nämnt år, äro mer ån Generalerue i behof.
År det äfven en obehaglig följd af dea nya organisationen att avancementerne förlrögats inoni Arméen, emedan Herrar Inspections-. 4x2 Den 17 Februarii. och Brigad Gen era ler med Öfverstelöner och en lätt tjenstgöring icke hafva någon orsak att taga afsked.
Dessa åro de invändningar man i allmåna het gör emot den nya organisation af Arméen, hvilka visserligen af många dermed förenade fördelar till någon del kunna motvägas, men om icke fördelarna helt och hållet öfverväga så mångå olägenheter och kostnader; så hemställer jag vördsamt, om icke underdånig begäran borde göras om
N:o 5, Herr Pereswetoff Morath, Anders Wil~* helm :
I en tid då ej mera bestrides , att creditbrist betydligen bidragit till den allmänna förlågenheten, och att Lagarne rörande Executionsverket äga ett stort inflytande på penningerörelsens liflighet eller aftynande, skulle jag tro, att hvar och en, sorn tagit närmare kännedom om beskaffenheten af denna förlägenhet inom vårt land, och haft tillfälle att erfara bristerae i samma Lagar, bör för sin egen tillfredsställelse, såsom medborgare, väcka uppmärksamheten på dessa brister, och framlägga sin mening om sättet, att dem afhjelpa.
För FolketsRe presentanter år sådant en ovilkorlig pligt, som ej utan förebråelse kan underlåtas.
Det år ur dessa skål jag finner mig föranlåten, att väcka en motion om nödvändigheten, att gifva mera helgd åt panterått i fast Egendom.
För utvecklingen af åmnet fordras äfven en kort öfversigt af den ställning, hvari Långifvare och Låntagare nu till hvarannan kominit, och fastän jag skall söka undvika vidlyftighet, nödgas jag dock för mera ån ett ögonblick påkalla Högloflige Ridderskapets och A,' delns uppmärksamhet.
Man påminner sig utan tvifvel, att för icke många år tillbaka Penningeinnehafvare gerna meddelade lån mot inteckning i Landtfustighet, och man satte då sådant förlitande till inteckningar i allmänhet, att när fråga var om ett större lån, den penninge-ågaren, som utanr+så beskaffad pant, meddelade ett dylikt, ansågs såsom oförsigtig.
Så latt öfvergår opinionen om säkerheten i ett land, der credit-lagarne sakna den rättvisa i grundsatser och den energie, hvarförutan de aldrig uppfylla sin bestämmelse, och huru denna öfvergång från det naturliga till det onaturliga så hastigt kunnat ske, skall den ej hafva svårt att inse, som i minnet återkallar den ej eller Den 17 Februarii, aflägsna tid, då FilialDisconterne nästan på en gång försvunno, och ined deni elt så stort antal af deras utelöpande förbindelser och assignationer, att penninge-rörtdsen i flere provinser var nära att afstanna, som besinnar, att hvarje åtgärd, hvilken gifver penningerörelsen en annan rigtning, oemotståndeligt ombyter medborgarens oeconomiska ställning, som eftertänker, att våra creditlagars brister, mindre kände under tider af allmänt förtroende, skulle vid ett så ovanligt förhållande, som det genom Disconternes fall uppkomne, på en gång framträda j dagen.
Man fann då, att dessa lagar blott i afseende pä löpande förbindelser svarade mot den nya tidens fordringar, och man förskräcka tes då man erfor, att lagarne genom exeptioner de facto störde ägande-rättens helgd, emedan de icke såsom grundsats antagit, att inteckning, lagligen erhållen, skulle vara gällande äfven i det fall, alt låntagaren före inteckningen» beviljande i hans egendom, var förmyndare, kyrko- och fattig-medels föreståndare eller upp. bördsman.
För den lagkunnig© eller den som blott öfverskådat våra lagar voro do skadliga exeptionerne i detta fall ej någon ny upptäckt, men för massan af långifvare, som endast fästat sig vid det allmänna begreppet om inteckning, och hvad jag hår förut nämnt har afseende på deni, var det visserligen en sådan.
Dels genom den sålunda uppdagade osäkerheten, dels ock genom mångfaldigheten af Den 17 Felruarit, 4l5 formaliteterne vid utmätning och försäljning af fastighets-pant, tvingade »ig de löpande reveraérne till ett i och för sig sjelf obehörigt företräde, som hastigt måste försvinna om lagarne satte långifvaren i tillfälle att inom korrt tid få dylik pant förvandlad i penningar.
Det år tid att dessa mågtige parters klagan höres, och att Lagen icke förnärmar utan beskyddar dem.
Nationen hoppas, att sådane financiella åtgärder nu blifva vidtagne, som återbringa förtroendet, och med förtroendet en lifligare penningerörelse. -—
Örn detta hopp svikes eller icke skall tiden utvisa, men det, hvarom jag år viss, år att det ©tvifvelaktigt skall svikas om executions-lagarne förblifva i det skick de nu åro.
Meningen med denna motion år dock icke’ att i förtid och innan de åtgärder i hänseende till penningeverket i allmänhet, som kunna pröf-t vas nödige, hunnit vidtagas, föreslå ändring i samma Lagar, i afseende på en skyndsammare gång af de årender, som efter deras föreskrift skola behandlas, emedan jag vål vet att om finance-planen måste man först vara ense; men då frågan om skydd för ägande-rätten ej har ofelbar gemenskap med frågan om den mer eller mindre skyndsamhet, hvarmed! «a sådan rätt Den 17 Februarii. göres gällande, och då erfarenheten visat, att dé nu kraftågande stadganden, enligt hvilka inteck-. ning i fastighet år eller icke år säkerhet, alltefter som ägaren deraf före inteckningens meddelande var, eller icke var förmyndare, föreståndare eller uppbördsman , hunnit bereda det misstroende hos penninge-inneh fvare, att de ej våga gifva lån mot inteckning, äfven når, hvad förmynderskap angår, bevis företes från den Hot-Rått, under hvars dotnverjo den egendom är belägen, deri inteckning erbjudes, att ägaren deraf ej sådan befattning i samma ort innehar, emedan lånesökanden i annan del af Riket kunnat erhålla ett dylikt uppdrag, och inteckningen alltså ej medförde den säkerhet, den annars ägde, kän jag ej finna annat, åri att förändring af Lagens stadgande i detta fall ju förr dess hellre, och utan afbidan af den revision utaf execuiionsHagarne sorn i Öfrigt kan erfordras, bör äga 111m, hålst hvarje lidande blir svårare ju längre det fortfar. i <7 Gap. 8 § HandelsBalken stadgar, att öm någon åger inteckning i Förmyndares, Föreståndares eller Uppbördsrnans fasta gods, innan han Förmyndare, Föreståndare eller Uppbördsman blef, inteckningen är gällande, hvaraf följer, att vid motsatt förhållande barnarf hos förmyndare, kyrkors och fattighus fordringar hoä deras föreståndare, så och uppbörd i allmänhet åger fönnonsrått.
Af desse exeptioner synes mig den soia lennar Deri 17 Februarii. lemnar förmånsrätt för kyrko och fattighusmedel maei grundlös, sedan sådana medel nume< ra ej godtyckligt förvaltas, utan flere personer, förenade i Commitéer eller kyrkoråd, dermed Hafva befattning, och uppbörden har én så nära contröll, ätt bälance ej är ätt bé> fara.
Jag kan således i betragtande af det hinder vid penningeförsträckningar, bibehållandet af detta stadgande förorsakar ej finna, att lagstiftaren bör anse betänkligt, att borttaga en sådan förmånsrätt , emedan man kan vara viss, att försigtigheten och uppmärksamheten hos dera, sorn äro satte, att vaka öfver slike medels uppbärande, och användande, och som derföre i allt fall stå i ansvar, skall göra förmonsrätten öfverflödig.
Hvad angår ali annan uppbörd, såsom i allmänhet ägande större omfattning, och hvarpå controllen i följd deraf ej kan vara så verksam, visar erfarenheten, hvilken måste stå i bredd med théorie», då fråga är om lagstiftning!, att nu gällande till sin princip origtiga föreskrift om förmånsrätt i uppbördsmans egendom för oredovisad uppbörd, icke gör tillfyllest, ty när så beskaffad uppbördsman ko innöt derhän, att han tillgriper de nledtl han om händer har, äf beloppet omöjligt att bestämma, helst det beror af den mer elier mindre skicklighet hvarmed han förstår att till en tid dölja tillgreppet eller ock måttet af hans tilltagsenhet} och Bil. till Ridd. 'o. yld.
Pr. I Band. 27 Dea 17 Februari/. då uppbördsman sällan äga större enskild förmögenhet vinnes vanligtvis ingenting genom förenämnde stadgande, utan lägger det endast hinder i vägen för den redlige uppbördsmannen, att beläna sin lilla fastighet , för att genom förbättringar och odlingar derå, gifva den ett högre värde och genom denna utväg i förening med omtanka och verksamhet åt sin ålderdom bereda det oberoende, som utgör föremålet för hvarje tänkande mans omsorger.
Det synes derföre, som tidens fordringar änteligen borde medgifvas, och en rätt afstås som tillkommit genom usurpation af andrasj men det återstår ändock, att undanrödja den sista delen af desse exeptioner eller den som har afseende på förmyndare , och jag medger att lagbudet här är byggdt på någon grund.
När jag å ena sidan nitälskar för trygghet och säkerhet vid psnninge-transactioner och är öfvertygad, att derförutan intet land kan vinna den inre styrka och det oberoende utom hvilket det ej kan sägas vara ett lyckligt land, är det å den andra klart, att jag skall erkänna Statens skyldighet, att skydda deras lätt, som ej sjelfve förmå det_nem* ligen de omyndige men jag tror att detta skydd kan äga ruin och blifva verksamt utan att idéen om förmånsrätt för dem bibehålles , eller som är det samma, utan att göra intrång i de myndigas rättigheter.
Den 17 Febr ilar ii.
År jag lycklig nog, att hafva funnit er» annan och sö.re garantie skall ofelbart medgifvas, att det allmänna vunne vid förändringen.
En tid gafs då man ansåg nödvändigt att all Oeconomisk styrelse lades i Embetsmannens händer.
Vår tid predikar en annan lära och andra Staters exempel hafva belastat öfvertygelsen i detta fall.
Jag är af den mening, att Communautéef vid alla de fall der de billigen kunna anlitas, bereda trygghet och ordning vid handhafvare de af folkets oeconomiska angelägenheter, och mig vill det synas, sorn nyttan deraf är obestridlig då fråga är om local-imättningar åt sådana Communautéer skulle jag vilja öfverlemna vården om de omyndiges gods, och bibehålla förmyndare endast för uppsigten öfver myndlingens fysiska och moraliska bild* ning, samt den nödiga tillsynen att han af sin,' genom arf, gåfva eller testamente bekomne et gendom, erhåller, ett passande underhåll.
Jag föreslår således, att stadgandet i 1?
Cap. 8 § HandelsBalken och dermed gemenskap ägande föreskrifter om förmånsrätt i fast egendom för Barnarf, kyrko- och fattighus-? medel samt uppbörd af hvad namn och beskaffenhet sorn helst, må upphäfvas, så att InJ teckning i fast egendom i följd deraf förklaras gällande ehvad egendomen äges af för-J myndare, föreståndare eller uppbördsman, dock Den t5 Februarii. att detta stadgande ej må upphäfva hvad i öfrigt om förmånsrätt föreskrifvit är, eller ä-ga retroaciiv verkan i hänseende till de lån mot inteckning, sorn hittills blifvit meddelade åt så beskaffade personer som ofvannämnde äro, eller meddelas inom ett år från den dag Lagförändringen genom trycket kommer tili allmän kunskap.
Med orden e j retroaciiv verkan förstår jag här, att Innehafvare af de inteckningar, son» uti uppbördsmäns och föreståndares egendom finnas vid slutet af nämnde år väl få vidkännas det äfventyr lagen sådan den nu är omtalar, men att alla de inteckningar sorn efter den tiden tägas i sådane personers fastigheter komma att blifva gällande till betalning ur pantén, ehvad sedermera upptäckes att fastighetsägaren åsamkat sig uppbördsbrist eller icke, och att hvad angår Inteckningar tagne efter samma års utgång i förmyndares egendom de blifva gällande endast i det fall, att en sådan förmyndare inför de Auctoriteter, som här nedan skola närmare bestämmas, redogjort för det eller de förmynderskap han för lagforändringen innehaft, och hvilket hvarje långifvare skall på sätt här nedan visas, kunna genast inhämta af de gravationsbevis, sorn ut* fordras då ett år förflutit från det lagförän: dringen genom trycket kungöres.
Vidare, att uti hvarje
Läns hufvudortj (med hufvudort förstår jag den Stad der LänItyrelsen har sitt säte;) organiseras en Fortuyn-, Dea xj Februarii. 4?l cjafeKnmmare för Länet, sorn benämnes efter Länen till ex.
Östergöthlands Läns Förmyn-* dareKammare, Södermanlands, o. s, v. Hvarje sådan FörmyndareKammare skall utgöras af sex Ledamöter och biträdas af en Kamrerare, som skall föra Kammarens räkenskaper, och tillika vara dess ombudsman, Desse sex Ledamöter skola, på s|ft båt pedan förmäles, hvarje 3;djp år väljas biandfa' stighets ägare, boende antingen i Länets hufyudort eller ej långt derifrån, så att de så ofta göromålen sådant fordra, kunna sammanträda.
Ingen kan till Ledamot af en sådan Kammare Väljas, so.m ej fyllt 30 år, och hvars fasta egendom i stad, eller å landet eller på begge ställen tillsammans ej uppgår efter 182? års Taxeringsvärde till minst io,ocoR:dr Banco, och skola af de valde minst 2:ne vara ägare af fastighet å landet för att i frågor om sådan egendoms skötsel och afkastning kunna lämna Kammaren nödig upplysning, Vid. valet till, dessa Ledamöter tillgår följande sätts Hvar och en Häradshöfding i Länet later första Söndagen i December månad hvart tredje år kungöra i Stads- och landskyrkotne hans domsaga, att tiden är inne till yalafn^t ledamöter i Länets Förmyndarekammarej QC&
Den 17 Februarii, iillkännagifver dagen då från hvarje Härad* Sockneombud och ombud från den Stad eller de städer som kunna inom Häradet finnas, å Häradets tingstad skola sammanträda för att välja Electorer.
Samma Söndag välja Socknarne ech Stadsförsamlingarne ett ombud för hvarje Socken eller Stad, med iakttagande deraf att den valde nödvändigt mäste vara ägare minst af ett halft mantal inom Socken och i Staden af Stadsfastighet.
Å utsatte dagen sammanträda dessa ombud inför Häradshöfdingen, och sedan de legitimerat sig genom Sockenstämmoprotocollens uppteende, utvälja de en Elector för hvarje Härad, öfver hvilket val Häradshöfdingen för Protocoll, som genast af honom och ombuden undertecknas.
Sedan detta skedt och Electors valet genom Häradshöfdingens försorg blifvit nästpåFöljande Söndag i Häradets kyrkor kungjordt, infinna sig åtta dagar derefter i Länets hufvudort, å det rum som af Landshöfdingen dertill utses, Electorerne under ordförande af den äldste bland dem.
Dessa välja då bland så qvalificerade personer som ofvan nämtidt är, 9, hvaraf 6 blifva Ledamöter i Förmyndarekammaren för de fren. e påföljande åren, och de återstående tre suppleanter; hvilka äga, att när någon a£
Den 17 F elmar ii. 423 de sex Ledamöterne med döden afgår eller öfver 3:ne veckor af sjukdoms förfall hindras att i kammaren vara tillstädes, intaga det lediga rummet allt efter den ordning dessa sup; leanter på vallistan blifvit uppförde.
Sedan valet skedt och Protocollet, som af någon bland Electorerne föres genom samtelige Electorernes underskrift är vordet godkändt, aflämnar ordföranden samma Protocoll till vederbörande Embetsman i LandsCanzliet mot dennes bevis öfver emottagandet, och åligger det Landshöfdingen att genom kungörelse i Länet genast meddela allmänheten kän> nedom om valets utgång.
De på detta sätt valde sex Ledamöter, hvaraf den äldsta alltid är ordförande, sammanträda den första helgfria dag i nästpåföfr jande Januarii månad, och emottaga Kammarens styrelse samt meddela de afgående Ledamöterne, efter verkställd inventering, qvitto å de i Cassan betintelige contante medel, äfvensom å skuldebref eller andre säkerhetshandlingar samt Kammarens Böcker och Räkenskaper, öfver hvilket allt Kamreraren upprättat tvåfaldig förteckning.
Kammarens nya Ledamöter skola inom 6 månader från det de tillträda sin befattning hafva i laglig ordning mot de afgåendes förvaltning inför RådstufvuRätten i den Stad der Kammaren är inrättad7 gjort anmärkning, Ben T? 7 Febr tiar ii. i annat fall anses förre Ledamöterne hafva erhållit decharge.
Då Kammaren första gången organiseras', för hvilket tillfälle tiden till valens förrättande serskildt komiker att bestämmas, nien hvilket ej förhindrar, att om mer eller mindre än 3:ne år derigenom skulle erfordras för i a g 11 a— gande af den här ofvan nämnde allmänna föreskrift om valens verkställande i December månad, det andra gången skeende valet samma månad i allt fall äger rum, skall Kamreraren som för sin förvaltning står i personligt ansvar såsom kronouppbördsman, af Le-, damöterne väljas och kan icke behålla samma befattning längre än sme år så vida han icke af de då tillträdande nya Ledamöterne återväljes.
Så snart Kamrarne första gången organiseras skola HofRätterne genom Konungens vederbörande Befajlningshafvandes försorg låta tillställa dem en på grund af HofRätternes och UnderDomstolarnes Protocollerför 50 år tillbaka Läns- Stads och Häradsvis upprättad förteckning, innehållande namiien å de personer sorn under samma tid i hvarje Län blifvit till Förmyndare förordnade, äfvensom mynd" liugarnes namn.
Bestämmandet af en så lång tid tillbaka, torde blifva nödvändigt, för att vara viss det alia förmyndare utan undantag blifva uppgifne, som om förre års uppgifter bestämdes, tilläf - Drn 17 Februarii. 425 y?fifyr$ ej skulle blifva fallet med dem, hvil— ka ovanligt länge bibehållit slik befattning för dem af qvinno,könet sorn för bl i »vit ogifta , och dem af mankönet som efter 21 års ålder blifvit under förmyndarevård ställde.
Hvarje Läns Kamtnare later genast trycka samma förteckning, sedan deri beiintelige namn blifvit satte i alfabetisk ordning, och kungör derefter i officiella Tidningarne samt i alla Länets kyrkor att då varande förmyndare i Länet skola inom 3me månader elter kungörandet hos FörmyndareKammaren redo-, göra för deras förvaltning och mot Kammarens qvitto der aflämna de af dem pitt händer hafde förmyndaremedel samt alla förmynderska’ pet rörande handlingar, och äger Kammaren att i händelse af någon förmyndares tredskande i detta fall anlita vederbörande
Sedan FörmydareKammaren. sålunda mottagit de omyndigas, Egendom skall Kammarens Ledamöter gemensamt med deras Egendom och personer derföre stå i ansvar, och mot säkerheter och*laglig ränta utlåna Capitalerne, samt vidtaga lämpeliga åtgärder för afkomst och förkofran af de omyndiges fastigheter m. m.
Sist vid slutet af lätte månaden efter lag», förändringens offentlig- görande genom trycket afgifver hvarje Kammare vid Länets vederbörliga Domstolar i Städerne och till Häradshöfdingarne å Landet mot qvitto förteeknin - Den 17 Februarii, gar å alla de förmyndare, hvilka hos Kammaren till den tiden ej redogjort, och iagttages, att då någon sådan förmyndare är i annat Härad eller Län boende ära det hvarest myndlingens egendom är belägen, slik förteckning till
Domstoiarne på bägge dessa ställen aflemnas på det att när Gravations-bevis antingen från StadsRätf eller från Häradshöfdingarne efter det förenämnde 12 månader förflutit, meddelas a fastigheter inom Städerne och å landet, de genom nyssnämnde förteckningar kunna blifva i tillfälle att, som de ock vid ansvar såsom för Embetsfel skola, i Gravationsbevisen tillkännagifva om egendoms-ägaren finnes upptagen på samma förteckningar eller icke.