Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men för min del hade jag af allt hjerta önskat möjeligheten af Myntvärdets bestämmande: jag hade trodt och tror ännu grundorsaken till det öfverklagade onda ligga uti Värdsmätarens vacklande och merendels fallande egna värde; jag hade trodt och tror ännu , att den stora Samhällsprincipen, äganderättens betryggande, ju förr dess heldre kräfver denna åtgärd, som af ingen annan fullkomligen kan ersättas; men jag seglar icke emot strömmen , jag kämpar icke emot omöjligheten.
Denna omöjlighet , må hända blott ögonblickets, skulle jag likväl vilja härleda , icke så egenteligen ifrån de af Utskotten uppgifna skäl, dem jag för öfrigt lemnar i deras värde , utan ifrån den så väl inom som utom Riksens Ständer emot Realisationen uppstigna Opinion , så framt denna verkeligen kan anses vara den allmänna.
Realisationens framgång bör nödvändigt vara ett verk af förtroende, ej blott hos några, utan hos den öfvervägande mängden; detta verk skulle gradvis försvåras med af det ökade an* Den 14 Julii, So5 tal röster som deremot låter höra sig': den blefve overkställbar vid en allt för stark sinnenas delning, vid en alltför stor skiljaktighet af tankar.
Detta oaktadt skulle jag alltid med oro och afsaknad nödgas afstå ifrån det hopp, hvars till intet görande Betänkandets första hufvudpunkt åsyftar.
Dernäst förekomma under Nuis 2 och 3 tvenne andra punkter af nära förvandtskap med hvarandra, dea ena rörande ett visst anJlag af Bankens behållna vinjl jör att inköpa Guld och Sifver, den andra angående tillåtelfe för hvar och en, att emot myntbara Metaller i Banken tillväxla fig Sedlar.
Den senare af dessa båda punkter torde anses förtjena ett närmare eftersinnande; den förra synes mig af egenskap att göra gagn eller skada, allt efter vilkoren för verkställigheten.
Det blifver således för mig oundvikeligt att, ehuru för tidigt, vidröra de ännu oupplästa utlåtanderna Litt. A. och B.
Då man beslutar att icke genast realisera, förutsätter jag, att man upprigtigt önskar inträda uti ett väntnings- och beredelsetillstånd, ätnnadt att så vidt ske kan, påskynda det resultat sorn man ännu anser vara återhållit af en temporär omöjlighet, och endast af den.
De två punkterna, helst den förra, kunna i sig sjelfva anses såsom hörande till ett sådant väntnings- och beredelsetillstånd.
Men hvarföre då bestämdt utsätta ett värde af 128 sk- Banco för SilfverRiksdalern?
Om detta anses vara ett medelvärde, är det visserligen något högt emot ögonblickets förhållanden helst då man 3°4 Den 14 Julii. besinnar alt Coursen nu är i fallande, icke genom konstlade åtgärder, utan ganska naturligen, genom den starka skeppningen.
Skillnaden emellan värdet af Hamburger Banco Växeln och det förmodade Silfvervärdet, föranleder icke heller fullkomligen till det föreslagna Maximipriset.
Första effekten kunde blifva både Coursens och Silfvervärdets uppjagande på en gång ända till detta åsätta Maximipris; deraf må hända mångas öfvertygelse, att tendensen af hela anstalten är mindre ett Statin qvo, än en verkelig myntförsämring; deral åter oro och fruktan hos dem, som genom tidshändelserna redan så mycket förlorat; deraf änteligen disponibla Capitalers utvandring utur landet.
Emot denna sista förutsättning kunde väl invändas, att de BancoSedlar för hvilka Vexlar i sådant ändamål blifvit inköpte, i alla fall qvarblefvo i Riket, fast uti andra bander; men då den Vexeltillgång hvarmed våra Utrikes Handelsbehof skola betäckas, derigenom minskades, torde i alia fall ett sådant resultat icke vara att förakta.
Dessutom , hvilket betänkligt aflägsnande ifrån verkelig rättsgrund låge icke uti detta uppjagade värde?
Och den moraliska åsigten äfven åsidosatt, hvad praktisk nytta kunde väl deraf åstadkommas, då efter cursens uppsättande till 128 Skillingar silfver icke mera stöde att erhålla för s»mma pris, och det påräknade uppköpet deraf nödvändigt skulle afstanna?
såsom skäl för denna bestämning af 128 sk. har jag hört anföras, att deraf uppkommer jämn räkning, äfven i mynt - Den t4 Julli. 3o5 myntfraktionerna.
Skälet synej mig hvarken vara af de vigtigaste elier at de mäst bindande; det gäller för öfrigt lika val, i fall priset bestämdes till 120 sk ; men j*g yrkar ingendera.
Det första, eller 128 sk. tror jag vara obilligt , derföre att det genom sin moraleffekt på Börsen, gjorde alla redan så lidande ägare af BancoSedelCapitaler några skilling fattigare på värdet af hvarje R:dr Hamburger Banco, samt dessutom, som redan nämndt är, skulle tyckas antyda en i afseende på myntvärdets upprätthållande mindre gynsam syftning.
För det andra Maximipriset åter , eller 120 sk., vore, åtminstone i nuvarande förhållanden , föga eller intet Silfver att få.
Min tanke vore således den, att intet Msximipris för Silfveruppköp eller Silfverinvexling åeattes, utan att Riksens Ständer uppdrogo åt Bankostyrelsen, att dervid taga de åtgärder , som med dess öfvertygelse, erfarenhet, samvete, samt ansvarighet inför sina principaler, ansåges öfverensstämma.
Deraf sattes Bancostyrelsen i tillfälle att inställa, återtaga, inskränka eller utvidga sina operationer efter omständigheternas föranledande och conjunkturen.
Den blefve, ju mer fria händer den fick, ju mindre beroende af Speculanters möjeliga sammansättningar.
Hvarje år gifvas gynsammare tillfällen , till exempel vid utskeppningens början , lika*! sorn ofördelagtigare, vid de tidepunkter då irrr - Bil. till Ridd. e. Ad.
Band. 20 3oS Den ia JuUi. portan skali betalas.
Vissa år gifvas äfvert af helt och hållit missgynnande egenskap, andra tvertom: hvarföre icke då medgifva BancoStyrelsen rättighet, att på ett följande år, om så nödigt vöre öfverflytta en del af de uppköp, Sorn det föregående varit tällämnade?
Vissa föreskrifter uti en Specialinstruction kunde för öfrigt tjena till säkerhet emot ej troliga, men möjiiga öfverdrifter i tillämpningen.
Jag hyser det hopp, att uti mitt Förslag att icke åsätta något maxiroipris för uppköp och invexling af Silfver, intet intresse vore försnärmadt, ingens farhåga väckt, ingen vådelig inverkan på framtiden åsyftad.
Dessa omstän, digheter äro af stor vigt.
Min mening är åtminstone den, att aldrig någon hufvudsakelig anstalt i Financeväsendet kan med hopp om varaktigt bestånd vidtagas, sä framt den icke ar byggd på sträng rättvisa och ögonskenlig oväldighet.
För min del kan jag således icke antaga de tvenne oftanämnde punkterna, helst den sista, utan uttryckeligt förbehåll af de här åfvan föreslagna förändringar och tillägg.
Fjerde Hufvudpunkten af Utskottens Betänkande delar sig i tvenne Alternativer.
Af dessa, om något måste väljas , instämde jag helst i det andra, det nemligen, att grunden jör Speciemynts utvexling ina till jr åmliden uppfijuius.
Bestämmandet af 128 sk. värde för SilfverRiksdalern synes mig bär ännu mindre lärn - Dm i4 Juliu 507 petigt än i de förut omförmälte fall.
Genom fett sådant beslut för sila tider, måste farhåga för anstalternas alimänna tendens till en viss grad af försämring, annil mera okas; och jag skulle tro Allmenhetens rättskänsla deraf kunna såras.
Någon nytta af en så för tidig Instämning kan jag icke heller inse; kommande Ständer skulls i allt fall handla efter förevarande omständigheter, föga bekymrande sig otin äldre åsigt er.
Der funnes således ingen verkelig garanti å ena sidan; der vore å dsn andra säker minskning i ögonblickets myntvärde.
Då jag härmed sammanställer ett annat yttrande af Utskotten, det nämligen , att den tidepunkt då Bankens tillgångar uti Metallijk valuta, till två tredjedelar /vara emot Sedel/locken, allmän utvexling a] reelt mynt må äga runi, så stadgas än mer min öfvertygelse i denna del.
Mia* ga Riksdagar skola föregå den utsatta Epoken, Sedelbeloppet föreslås nu till 30 millioner; SHfverFonden skulle således hinna uppgå till värdet af 20; och då jag härvid tager i betraktande de uppgifna tillgångarna, torde den önskan icke anses förmäten, att vi helt enkelt må öfverlåta omsorgen om Silfverutvexiingsvärdets bestämmande, åt våra Barnabarns lyckliga efterkommande. 5oS Dt.n lS Julii f m.
Bilaga till Pleni-Protocollet för den 15 Julii, förmiddagen.
N:o x. Grefve von Platen, Balzar Bogislaus'.
Då jag varit af en annan mening, än dtt i går genom pluralitet fattade beslut äfven af det skäl utöfver hvad jag redan andragit eller skulle kunna andraga, att den Styrelse hvilken förmodeligen kommer att utföra detta beslut lämnar
Oss i okunnighet om sin öfvertygelse j ämnet; hvilken alltså möjeligen kan vara stridande med den plan sorn antages, ett förhållande efter min tanka helt inconstitutionelt: då ett eådant förhållande hälst i Financefrågor är högst vådeligt: och sist då jag anser besluten för det allmänna af högst menlig och skadlig påföljd, så får jag, med upprigtigaste önskan, att denna min åsigt grundad på ‘öfvertygelse måtte vara misstagen, dock anmäla min rtssrvation mot det fattade beslutet.
Den 15 julli e, m.
5o9 Bilaga till PleniProtocollet för den i5 Julii, eftermiddagen.
I Friherre af Nordin, Carl Johan:
Det upplästa Betänkandet Lit.
B. innehåller tvenne ämnen, jag anhåller att endast öfver det senare må tillåtas mig yttra några ord.
Utskotten förevar fråga om rättighet att in och utvexla silfver på sätt min reservation derom inoehåller, men den rådande tanken ansåg denna åtgärd icke lämpelig, hvarföre ock densamma pag. 9 finnes afstyrkt, men då tankarne härom voro inom Utskottet mycket delade, föranledes jag, att å nyo väcka denna fråga såsom efter min tanke, det enda nu mera möjliga medel att försäkra penningeägarne för ytterligare förluster; äfvensom lemnande ett tillfälle för den gäldskyldige, att utan risque försäkra sig för förlust, i händelse han at
Fordringsägaren tvingas att förskrifva sin skuld i Silfver efter dagens varande Cours.
Jag har hört framvällas emot cUnna inoch utvexling *:ne vigtiga inkast, som jag tor* 5io Den 15 Julii e. m. de få något närmare granska.
Man har trott genom en sådan tillåtelse många nu placerade Capitaler skola blifva uppsagde för att i Banken insättas.
Det må tillåtas mig nämna, att denna fruktan icke bör skjäligen kunna äga rum, ty om denna rättighet af för många eller med för stora Capitaier på en gång begagnas måste ovilkorligen Coursen uppstegras och hvar och en sorn under ett sådant förhållande sig deraf begagnar, derpå förlora.
Det är endast genom en försigtig och långsam insättning vid sådane förhållanden då Coursen håller sig under den utsättande inoch utvexlingens belopp, som den med fördel kan komma i fråga.
För öfrigt hvartill skola de utbekornne Sedlarne användas?
Någon skrinläggning är icke att befara sedan man försäkrat sitt Capital.
Det har af Utskotten sjelfve blifvit medgifvit, att bulvudgrunden till den förevarande penningeförlägenheten härrör af Sedelmyntets vacklande värde; men detta vacklande värde cär ju ej detta Capital mera underkastadt.
Man har vidare fruktat menliga följder för vir Vexelcours och att vexelvingleri skulle kunna uppstå, örn man lemnade Köpmännen tillfälle att insätta sitt. ägande Silfver i Banken , att de genom erhållande BancoSedlarne ytterligare skulle sättas i tillfälle att inköpa nya Vexlar och än ytterligare uppjaga couri sen; men jag våger hemställa, blifver.ej härigenom der Silfver han intager för de sålunda köpte Vcxlame sä mycket dyrare och en så-r Den 15 Julii e. ni'.
3U dan transaction endast ledande till förlust.
En Silfvertillgång inom landet, sorn är disponibel, är ju rätta motvigten emot en stigande cours likasom silfverköp och insättning, är den sanna och rätta motvigten om Vexelcoursen vill decimera, Är handelsvågen till vår fördel blif* ver det en möjlighet för Köpmannen, att ifrån utrikes ort intaga Silfver, det i Banken insätta och utfå nya BancoSedlar, hvarigenom RörelseCapitalet i nyttig väg blifver ökadt, erne. dan det i Banken har full valuts och representerar en verklig product lika som om vår handel blir oförnionlig skall denna åtgärd leda att jämna Coursen och motverka all onaturlig fluctuation.
Skiljande mig i denna väsenteliga del ifrån Utskottens Förslag vågar jag vördsamt tillstyrka återremiss af detta Be* tänkande.
Bilagor till PleniProtocollet för elen 19 Julli, förmiddagen.
, Herr af Klint berg, Carli Af sjukdoms förfall* hindrad, stt, efter »lin önskan bivista Högloft.
Ridderskapets qcfe Den 19 Julii f. m.
Adelns Plenum den 23 sistlidne Junii, då mitt anförande rörande de af Höglofl Bevillningsutskottet föreslagne grunder för Tullagifternes beräknande upplästes, har jag, ehuru samma hinder ännu fortfar, ansett mig, böra nyttja detta tillfälle, att försöka utreda och besvara några under discussionen i detta ämne väckta frågor, om hvilka jag varit i tillstånd att inhemta kännedom>
Det är nemligen af en värd Ledamot uppgifvit, att Lånerättighet i ManufacturDiscontFonden är för den finare Jernmanufacturen i Eskelstuna fristad fastställd till 73^- procent; att KlädesFabriksidkares
Disconteringsrätt i nämnde Fond uppgår till 104 procent af värdet på de tillverkningar, som förfärdigas af Svensk Ull, och att, oagtadi de betydliga understöd, hvarmed de Svenske Fabrikerne gynnas, tillverkningarnes qvantitet under de sednare 20 åren likväl aftagit; till bevis hvarpå anföres, att vid visse Fabriker antalet af arbetare och Väfstolar blifvit sedan år 1783 till 1821 förminskadt, nemligen arbetarnes antal vid Klädes- och StoftsFabrikerne från 4,646 till 1,729, vid Bomulls- och LinneFabrikerne från 3,710 till 823; vid BandFabrikerne från 193 till 188 och vid SidenFakcrne från 1,131 till 634 personer, samt att antalet af Väfstolar blifvit nedsatt vid Klädesoch StoftFabrikerne från 591 till 411 och vid SidenFabrikerne från 638 till 634 stycken 3 äfvensom att, hvad Klidestillverkningen serskildt angår, densamma aftagit, så att den för 3i5 år 1800 med 150,729 alnar öfverstigit tillverk— ningens belopp år 1821.
För att söka undanrödja de origtiga begrepp, hvartill desse ofullständige uppgifter möjligen kunde föranleda, har jag trodt det vara min pligt att upplysa. 1:0.
Att, enligt nu gällande föreskrifter, sorn hufvudsakligen öfverensstämma med Rikets Ständers vid sista Riksdag uttryckeligen yttrade önskan, att Jern- och Metallförädlingen måtte framför alla andra Manufacturer understödjas och uppmuntras, Eskilstuna fristad väl åtnjuter den förmån, att en hvar, som för dervarande Manufacturister eller arbetare underhåller
Förlag och i betalning derföre emottager deras tillverkningar, får, då Förlagssumman det föregående året utgjort 4000 R:dr och derutöfver, upptaga lån till 40 procent deraf, samt att derjemte de af Fristadens Manufacturister eller arbetare, som sysselsätta sig med finare Jern- och Metallförädling, äga att uppbära lån till 33! procent af den summa, hvartill deras tillverkningar det råstförflutna året uppgått; men att dervid tillika år förordnadt, att desse serskildte
Låningsförmåner icke kunna tillgodonjutas af en och samma person i egenskap af både Förläggare och tillverkare, samt att, den som ingått i båda dessa näringsföretag, bör vid årets början anmäla sig till den Ettdera åtföljande lånerätt, hvaraf han helst vill sig begagna.
Ben rg Julii f, m. 2:0.
Att till handelns befrämjande
Dlscontlånen få meddelas till |:delar af Ullens inköpssumma emot Ränta af 4 procent för lån, sorn grunda sig på inköp af Ull i Junii, julii, Augusti och September månader, och emot 5 procent för dem som utgå i anledning af sednare på året gjord Ullhandel; att denna anstallt, hvarmed åsyftas att bereda Schäfferiägaren skyndsam afsättning på den råvaran emot Contant betalning, således är till denna sednsres förmon vidtagen, likasom Fabriksldkarens rätt, att för sin tillverkning uppbära DiscontLån, hvilka för innevarande år äro be-» stämde till 29 procent af värdet, har för afsigt, att underlätta försäljningen af den färdige varan, vid hvars inköp Handlanden vanliS gen betingar sig 9 å 12 månaders anstånd med betalningen, Och att det väl kan bända* att Fabriksldkaren någon gång upptager lån 1 DiscontFonden, emot pantsättning af en Re-i vers, utgifven för ed tillverkning, som är förfärdigad af ett parti Ull, vid hvars uppköp han förut blifvit understödd med lån af den så kallade UllDiscontFonden; men att dylika händelser likväl måste ganska sällan inträffa, hvilket ksn slutas deraf, att af 86 Fabriksidkare, som för sine klädestillverkaingar sistledit år åtnjutit
Discontlån, uppgående till ett belopp af omkring 446,929 R:dr, endast 36 under samma tid begagnat sig af Lin utur UllDiscontFonden till en sammanräknad summa af circa 128,087 R:dr. 3:0.
Att den anmärkte förminskningen Den 19 Juhl f. 111. uti antalet af arbetare vid ofvannämnde
Fabriker utan ali tvifvel hufvudsakligen härrört dels af vunnen större arbetsskicklighet och dels deraf, att åtskiliige Mechaniske Machitier blifvit i sednare tider här införde och begagnade, hvarigenom i synnerhet vid visse Fabriker behofvet af arbetare ganska betydligen förminskats, en omständighet, som väl e] bör läggas desse inrättningar till last, aldrauiinst i ett land, der man med skäl klagar öfver brist på arbetande händer i alla mödosamma handteringar. 4:0.
Ått, då man undersöker förhållandet särskildt vid Klädes- och särskildt vid StofftsFabrikerne, hvilka uti ofvannämnde uppgift på antalet af Väfstolar äro Bammanslagne, den ganska väsendtliga olikhet i resultatet uppkommer, att Väfstolarne vid KlädesFabrikerne utgjorde år J7S3 ett antal af 290, och år 1821, ej mindre ån 366 stycken och säle-' des det sednare året 76 flere än det förstnäm» de; men att deremot vid StofftsFabrikerne antalet. fanns 1821, minskadt från 301 till 45 eller med 256 Stolar, hvilket härrört af den ganska naturliga orsak, att i sednare tider bruket af de fleste Stofftsväfnader, såsom Camelotter, Rasker, Chalonger, Ettaminer, Sattiner, och så kalladt Camelotte de
Brussd med flere dylika tyger nästan alldeles upphört.
Om således, oagtadt ofvananförde ej obetydliga tillökning i’antalet af VäfStolar, KlädestillverkniDgen icke dcstomindre i anseende till antalet aftagit, så kan deraf ej dragas någon 5i6
Den 19 Julii f, tn. för dtssa Fabriker menlig slutsats, då nian vid närmare granskning finnér, att denna skiljagtighet egenteligen har sin orsak uti den i sednare tider förminskade tillverkningen af grofva och så kalladeijStetinerkläden, hvilken förminskning till stor del uppkommit deraf, att sedan Allmogen och Ståndspersoner på Landet, i den mon tjensteverk till Ylleväfnader beredning blifvit spridde i Landsorterna, mer och mer företagit tig att af egen Ull låta i sine hushåll förfärdiga kläden för eget behof,samt tillverkningen af Vallmar till afsalu äfven tilltagit, afsättningen på KlädesFabrikernas tillverkningar,, särdeles af grofva Kläden blifvit i samma mon minskad.
Då man derjemte har sig bekant, att på ett lika antal Väfstolar ett vida större qvantum af grofva än af fina kläden kan på lika tid åstadkommas; så inser man lätt, att tillverkningen kunnat stiga i värde under samma tid, som den i mängd aftagit; äfvensom det måste medgifvas, att i det hela någon sådan förminskning icke ägt rum, som man äf omständigheterne kunnat förmoda, då man eftersinnar, att förlusten af Finland medfört en betydlig inskränkning i de tillfällen till afsättning, sorn de Svenske Fabrikerne förut ägde i nämde Land, hvilket, med ganska få egna Fabriker och underkastadt de FörbudsFörfattningar i afseende på importhandeln, som voro här i Riket gällande, förut från Sverige förseddes med sine fläste förnödenheter af Manufacturvaror.
Att, såsom en följd af allmänhetens ökade Den 19 Julii f. tn% 317 håg för tillverkning af Bomullsväfnader, smaken för de mera redtma och för Riket naturligare Linnetillverkningarne skall, på sätt en värd Talare anmärkt, de sednare åren aftagit, är en supposition, som ej med något bevis kan styrkas.
Om denna sistnämnde tillverknings rätta belopp saknar man väl tillförlitliga upplysningar, emedan de berättelser angående produetionen af Husväfnader, som inkomma från Landsorterne, merendels alltid i en sammanräknad summa innefatta beloppet af både Bomulls- Ylle och Linnetillverkningar och för öfrigt äro grundade på uppgifter, hvilka , såsom utan all Controll meddelte af enskildte personer, måste vara så mycket mera opålitliga, som man ej saknar skäl till den förmodan, att verkliga förhållandet blifvit af mången förtegadt, under farhåga, att kännedomen om en större tillverkning skulle kunna föranleda till en högre beskattning.
Jag anser det emedlertid vara vida mera sannolikt, att
Linnetillverkningen i det hela under de sistförflutne åren blifvit ökad, än att densamme aftagit; och att detta förhållande äger rum i anseende till Kronobergs och VästerNorrlands
Län, ådagalägges tillförlitligen af officiella Handlingar, som utvisa, att i förstnämnde
Län tillverkningen af Linneväfnader, som år 1819 utgjorde 456,141 alnar, uppsteg år iSai till 506,842 alnar, och att de premier, som efter Författningarne bestås för fina Lärftsväfnader, uppgingo i VesterNorrlands
Län år 1817 till 3001 R:dr 17 sk. 7 rist; men år 1821, till 3,317 R:dr 45 sk. 6 rist och således det sena - 318 Den 19 Julii f, vi'. re äret till 316 R:dr 27 sk. 11 r:st mera afl under det förra.
Den mindre fördelagtiga ställning i hvil-J ken Näringarne uti åtskillige Rikets Städer sig befinna, härrör af orsaker, som ej stå i någon förbindelse med de TullEörfattningar, som hittills varit gällande, och det blefve säkerligen ett missiyckadi bemödande, att söka befordra deras uppkomst genom en tillåten obehindrad införsel af främmande Maoufäcturvsror.
Jag har redan haft tillfälle yttra min öfvertygelse i detta ämne, och får dervid endast tillägga., att FcrbudsSystemet i Sverige varit i förra ti. der sträckt vida utöfver hvad som nu i många år ägt rum, utan att derigenom exportation nen af Rikets producter blifvit hindrad.
Hvad jag anfört i frågan om Rikets Tull. uppbörd i det hela och om beloppet af denna Uppbörd för Caffe och Vin serskildt, är grundadt på officiella uppgifter från Tullverket, och finnes ej med antagliga bevis vederbgdt af hvad Herr Tham deremot anmärkt.
I enlighet med de mig meddeldte Extracter a£ Tuilräkenskaperne har jag uppgifvit, att förledit år 1,058,066 skålp.
Caffebönor och 3,459 Åhmar Vin förtullades och till StatsCassan inbragte en inkomst, den förstnämde varan af 66,129 R:dr och den sednare af 80,016 Ridr Ha mb. B co Herr
Tham åter har beräknat årliga Tulluppbörden på dessa artiklar efter ett medium af o:ne år.
Det är således påtagligt s att våra uppgifter ej kunnat till ziffran f Den 19 Julii f ml öfverensstämma.
Hvilkendera sf dem är, i anseende till resultatet, deo mäst påiiteliga, är hvad jag, af Herr Tham dertill uppmanad, nu skall söka ådagalägga.
Om man nemligen antager, att, enligt Herr Thams uppgift, Tullen på Caffe åren 1819 20 och 21, efter 3 sk.
B:co för skålp, renderat per medium en summa af 74,028 R;dr sa na ma mynt årligen; så följer deraf, att det qvantum,som tjenat till grund för denne beräkning , utgjort 1,184,448 skålp.3 och då Tulluppbörden på detta qvantum calculeras efter Bevillningsutskottets förslag5 så visar sig dervid, att, då ofvannämnde summa af 74,028 R:dr HambB:co, efter den äf Herr Tham upptagne Cours af 128 sk,, utgör j 97,408 R:dr Svenskt B:co, ett lika parti Caffe, beräknadt till 28 sk.
Skålp. uppgår i värde tili en summa af 690,928 R:dr B.co och således, efter 20 procent derå, lemnar en Tullinkomst af endast 138,185 R:dr , hvarigenom på denna artikel allena skulls uppkomma en årlig förlust af 59,223 R:dr, eller en difference, som med icke mindre summa, än 44,554 R:dr öfverstiger det belopp af 14,669 R;dr, som Herr Tham uppgifvit.
För att på ett ännu mera öfvertygande sätt ådagalägga verkligheten af det resultat, som af mig åberopas, torde ej vara utan allt ändamål att tillämpa ofvan anförde beräkningsgrund till ett mindre qvantum af t. ex. 1000 skålp., som förtullade efter 3 skilling skålp., inbringa en inkomst i Hamb.
B:co af 62 R:dr 24 sk., eller, efter 128 sk.
Cours, 1 <56 R:dr 32 sk.
Svenskt Btco, men deremot, efter 20 procent å det till 3*o Den ig Julii /. m. 28 sk. antagne Tullvärdet*, endast en summa af 116 R.dr 32 sk.
B:co, då diifereocen blifver sp R:dr, hvilken, beräknad på ett circa 1184 gånger större qvantum af 1,184,448 skålpund , uppgår till ett belopp af omkring 59,300 R.dr Banco.
Den af Herr Tham uppgjorda calcul angående Tulluppbörden på Vin kan af mig ej controlleras, då upplysning saknas om verkliga beloppet af de partier deraf, hvarå den samma är grundsd.