Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s sida blifva den, att de tvekade att göra anslaget, och att penningarne i stället skulle komma att i lånerörelse användas af Riksg.cont., d. v. s. just lill det ändamål, som man velat undvika, då man flyttat medlen från Banken; emedan R. o. Ad. åtminstone i går syntes vara ense derom, att behofvet påkallade, alt bancovinsten icke fick i låneväg ifrån Banken utgå.
Om nu denna vinst användes i låneväg ifrån .270 Den 11 April. ett annat R.
St:s verk, så synes ändamålet icke dermed vara vunnet, nian samma fel begånget, ehuru på annat sätt.
Utsk. talar i sitt betänk, i förevar. § om behofvet att supplera privatbankerne.
Jag får öppet bekänna, att jag icke kan sammanställa denna förmodan om ett sådant behof med Utsk:s förslag i påföljande 56 §, der Utsk. yttrar, alt för den händelse, att privatbankerne icke skulle hos K.
M. söka ny octroj på de villkor, som kunde blifva bestämda för nuvarande privatbanker, K.
M. då kunde bevilja dessa privatbanker förlängning lill år 1844 på dess nuvar. octroj, således under samma villkor, som nu för dem äga rum.
På nu mom. a) talar om, att obligationerna endast skulle gälla till nästa riksdag och öfverkorsas, ifall de icke blifva använda under tiden till Bankens behof; så kan jag icke annat finna, än att, då nästa riksdag bestämdt måste inträffa sist år 1847, men privatbankernes octroj skulle kunna af K.
M. förlängas till år 1849, hvarom BancoUtsk. föreslagit att R.
St. mätte anhålla, icke det ringaste behof är förhanden att förutsätta, att bancovinsten skulle behöfva användas för privatbankerne, hvilken förutsättning, på sätt jag nyss tog mig friheten ådagalägga, endast måste verka dertill, att R.
St. blefvo tveksamma att disponera medlen, hvaraf följden åter troligtvis skulle blifva, att penningarne kommo att öka lånerörelsen på en annan men lika skadlig väg, som den man velat förekomma.
I alla fall, om det än icke vore förhållandet, alt Utsk. föreslagit R.
M. begära förlängning af privatbankernas nuvarande octroj, så synes mig icke någon svårighet förefinnas att bilda fond till supplerande af en eller annan privatbank, i händelse det skulle behöfvas.
Utsk. föreslår ju, alt Bancostyrelsen skulle fä upplaga lån, om sådant för Bankens consolideriug behöfves, att dessa län skulle af K.
M. bemedlas och med Dess höga garanti förses.
Om nu eli sådant län skulle behöfva tagas, för alt supplera en privatbank, så ser jag deruti icke den ringaste våda, emedan det endast innebär ett ökande af Bankens fond, i den proportion som skulle motsvara den utsläppning af sedlar, som privatbankens supplering fordrade.
Dessa sedlar skulle ju äfven användas i lånerörelsen och blifva räntebärande samt utlånas endast emot fullgod säkerhet, hvarigenom således icke åstadkommes något annat, än att en ny sedelstock blefve utsläppt, motsvarande en inkommen valuta.
Den valutan har då erhållits genom ett lån, för hvilken sedelstocken sjelf anskaffar behöflig ränta.
Man talar om nyttan för Banken ali äga obligationer, och del må förlåtas mig, att jag trott mig finna, alt i denna ide' om nyttan af obligationer ligger den mer eiler mindre beslöjade orsaken till det ifrågavar. mom:s tillkomst i betänk.
Afven jag tillhör deras antal, som önska, att
Banken måtte vara med sådane papper försedd, enär jag nogsamt inser behofvet deraf, i händelse Banken skulle behöfva göra tute emot brydsamma kraf; men jag torde fä fästa uppmärksamhet derpå, att Banken redan äger öfver 4 000,000 sådana obligationer, hvilka säkerligen icke på långt när och kanske icke i ringaste måtto erfordras intill nästa riksdag.
Men i alla fall, om man skulle anse, att frågan nu endast är, att pä ett Den 11 April.
271 eller annai salt utfinna ett medel för att ytterligare erhålla sådana obligationer, hvilket jag icke kan annat än godkänna, så återstår ju den enkla utvägen, alt man ifrån Banken till Riksg.- cont. öfverflytlar fastighelsbelåningen, hvilket af flere ledamöter inom della Ständ påyrkades, då första hetänk. förevar, och hvilken öfverflyllning äfven blifvit yrkad af åtskillige ledamöter inom de andra Stånden, ehuruväl den icke lyckats tillvinna sig BancoUlsk:s bifall.
Ilar är i alla fall icke nu fråga derom, och jag nämner detta blott i förbigående.
Pä grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om afslag å ifrågavar. mom.
Det har icke utan förundran för mig inträffat, alt Gr.
Gyldenstolpe, såsom ordförande i Consl.Utsk., har ansett det icke stå i strid med 72 § Reg.F. alt utgifva obligationer ifrån Riksg.cont. af bancovinsten.
Den värde talaren kan icke vara okunnig derom, alt de obligationer, Banken äger ifrån Riksg.cont., äro lemnade i betalning för de förskotter, som under kriget år 1809 af Banken lemnades och först långt efteråt på 30- lalel blefvo genom obligationer lill fullo betalta.
Detta var betalningen för en skuld, dä deremot de obligationer, som nu äro ifrågasatta, skulle utgifvas lill återbärande af en del af bancovinsten, som, efter lagarna för Banken, skall aflemnas ad publicos usus, och sorn allsicke involverar på myntvärdets upprätthållande.
Den af II. o. Ad. i går antagna 5 § lyder sålunda: ”Så väl det belopp af Bankens vinst för näsll. år, hvilket icke erfordras för uppbringande af capitalöfverskollet eller grundfonden lill 10,000,000 r:dr b:co, som flen del af samma vinst för tiden till och med slutet af det år då nästa riksdag inträffar, hvilken återstår, sedan derifrån algått möjligen uppkommande capitalföilrister samt alla kostnader oell utgifter för myntvärdets upprätthållande och för Bankens förvaltning, m. m., aflemnas till Riksg.cont., enligt hvarje års bokslut”.
Grefven vill väl nu icke påstå, att kommande tiders förluster skola af föreg:de årens vinstmedel ersättas, utan af det årets vinstmedel, dä förlusten sker, och då slår detta i den §, som nu är anförd.
Skulle det hända, att förlusten öfverstiger vinsten för året, så blir det ingen vinst, och då komma inga medel till Riksg.cont.; således kan icke eller någon återbetalning genom obligationer komma i fråga.
Nä väl, min bästa Grefve, hvad är väl hela denna uppställning af Ulsk. annat än ett taskspeleriförslag, alt tvinga R.
St. att, för \ af den till Konungens disposition för allmänt nyttiga föremål öfverlemnade bancovinsten, lemna obligationer till Banken, och således sätta Staten i skuld lill Banken, oaktadt Staten icke har något behof alt göra skuld.
Hvarföre gölman obligationer, som skola löpa med 4 proc. ränta, fast denna ränta icke betalas innan obligationerne af Banken användas, men hvilka det kan falla Bancofullm. in att skicka till Hamburg och försälja, om icke med 30 åtminstone med mindre procents rabatt.
För hvad den med ett runstycke går under pari, blir statscrediten mer eller mindre rubbad, och den får icke rubbas.
Det är derföre jag ytterligare yrkar afslag å mom. a).
273 Den 11 April.
Hr Lefren, Johan Pehr: Enligt Sveriges Rikes grundlag äro R.
Bankens garanter, ty de hafva åtagit sig att garantera den, hvarföre de också fått det stora privilegium, att ensamma utgifva sedlar ifrån Banken, som för mynt i Riket aktas må.
När man med detta allmänna stadgande jemför denna discussion, så kan man icke underlåta att finna förhållandet vara särdeles besynnerligt, för att antaga en lindrig term.
Nu är fråga, att Bankens garanter, R. H. St., lagstiftarne nemi., som disponera Bankens utgifter, icke bolaget R.
St. (ty det är helt annat), dessa R.
St., som skola bära sig åt såsom garanter och gynnare — nu är fråga om att de skola gifva ut obligationer för den summan, som de besluta skall lemnäs ifrån bancoviuslen, och då disputerar man om här, huruvida garanterna skola lemna sedlar ifrån sig, som äro nödvändiga att garantera Banken.
Jag tillstyrker bifall till livad Gr.
Gyldenstolpe framställt, och finnér för min del besynnerligt, att garanterna af R.
St:s Bauk skola gå tillväga såsom voro de flender till densamma.
Protocoll, hållna hos Högloflige Riddcrskapct och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829.
Tjugondeandra Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg, i83r.
Tisdagen den 28 April 1829, Plenum klockan io Förmiddagen.
Fortsattes pröfningen af StatsUtskottets ej mindre den 2g sistlidne Januarii under N:o 54 afgifne, och den \\ derpåföljde Februarii på bordet lagde, Betänkande, angående beräkningen af StatsVerkets Inkomster, än ock den 28 sistlidne Mars under N:o 123 meddeldte, samt den 13 dennes på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af de vid nyssnämde Betänkande gjorde anmärkningar. 1 5:o Lagmans- och HäradshöfdingejRäntan.
Herr Hjerta > Gustaf:
I stöd af hvad jag förut yttrat, anser jag denna ränta böra upphöra, och förflyttas på Bevillningen.
Likväl finner jag nödvändigt att iakttaga, att StatsYerket ålägges ersätta de Tingsgästningspenningar, som till särskilte Häradsrätter och Domstolar utgå, på sätt Utskottet äfven föreslagit.
Således anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes föreslå Ridd. och Adeln, att 4 Den 28 April f. m.
Lagmans- oell Häradshöfdinge-räntan från och med innevarande år må upphöra, samt att de under Lagmans- och HäradshöfdingeRäntan inbegripne Tingsgästningspenningar må af StatsYerket godtgöras vederbörande, på sätt Utskottet föreslagit, efter medium af hvad hvarje HäradsRätt under de sista 10 åren åtnjutit.
Jag torde ej behöfva tilllägga något, då discussionen förra gången fullständigt afhandlade så väl detta ämne, som mantals-penningarne.
Jag vill blott nämna, att de skäl, som då tycktes vålla mantalspenningarnes bibehållande, nemligen, att en afgift, som inbringar 3oo,ooo R:dr, ej kunde afskaffas på en tid, då myntreglering är i fråga, ej talar för denna tittel, som icke uppgår till högre belopp än 80,000 R:dr.
Jag vågar således hoppas bifall till dess afskaffande.
Herr af Billbergh, Johan Petter: l)å jag uti sista plenum tog mig friheten yttra min öfvertygelse om mantalspenningarne, var den grundad deruppå, att desse, jemte Lagmans- och Häradshöfdinge-Räntan samt Sterbhus-Afgiften, voro tryckande och besvärlige, samt att det var för redovisningen hindrande, att hafva 3:ne särskilta personela afgifter, då de kunde sammanslås till en.
Derföre trodde jag, alt det vore nyttigt och ändamålsenligt, att, i den väg Herr Hjerta föreslagit, bortskaffa dessa tittlar, likväl under förbehåll, att ett så - Den 28 A pri I f. ra, 5 dant beslut skulle underställas Konungens sanction, hvartill jag åberopade Grundlagen, efter hvilken jag ansåg det icke tillhöra Rikets Ständer, att ensamme härom besluta.
Då det nu är fråga om Lagmansocli Häradshöfdinge-Räntan särskilt för sig, så enär de skäl, som talade för manlalspenningarnes afskaffande, ej hade afseende endast på mantalspenningärne utan äfven på Lagmans- och Häradshöfdinge-Räntan samt Sterbhus-Afgiften, i ändamål att blifva qvitt dem alla, men genom Ridderskapets och Adelns pluralitet min mening förlorade, tror jag, att det icke vore ändamålsenligt, att göra undantag ensamt för Lagmansoch Häradshöfdinge-Räntan, och det så mycket mindre, som den ej är så betungande, som de förra, emedan den utgår efter matlag.
Men i den händelse, att det skulle vinna bifall, som Herr Hjerta nu föreslagit, eller att Lagmans- och Häradshöfdinge-Räntan särskilt kommer i fråga att indragas, får jag åberopa vilkoret för mitt förslag uti förra plenum, att dertill fordras Konungens sanction.
I motsatt fall protesterar jag emot frågans vidare upptagande och ventilerande.
Den ifrågavarande räntan tyckes vara af samma natur, som den, hvaröfver Ridderskapet och Adeln i förra plenum fattade sitt beslut; hvadan de skäl, jag anförde för bibehållande af be - 6 Den a8 April f. m.
I rörde ränta, äfven tala för denna.
Dessutom tillkommer ett annat skäl, att nemligen denna ränta blott rörer en dass inom samhället.
I allmänhet får jag underställa Ridderskapets och Adelns pröfning, huruvida upphäfvandet af de ordinarie räntorne kan vara underkastadt samma behandling , som vanliga StatsReglerings-frågor.
Om de kunde upphäfvas blott genom 3 Stånds beslut, skulle det kunna hända, att 59 och 64 §§. i RegeringsFormen förlorade ali betydelse, utan att denna förhandling underkastades ConstitutionsUtskottets pröfning eller ens biträddes af Kongl. Maj:t.
Med samma skäl som en §. kan upphäfvas, kunde båda; och då förlorade dessa §§. aldeles sin betydelse.
Enär, i den öfverläggning, som föregeek mantalspenningarne, fråga framställdes om Konungens sanction eller alla 4 Ståndens sammanstämmande bifall, finner jag mig nödsakad, att i samma öfvertygelse som då, hemställa, huruvida icke, då det är fråga om en ordinarie räntas existai\ce, det fordras ett annat sätt vid afgörandet, än då man beslutar öfver vissa punkter af StatsRegleringen.
Tillvaron tror jag ej kan pröfvas, såsom en StatsReglerings-fråga.
Jag anhåller om proposition till bifall å Utskottets tillstyrkande.
Herr Skogman j Carl David:
Under åberopande af hvad jag anförde i frågan om mantalspeuningarnes bibehållande bland Den a8 April f. m. 7 StatsVerkets ordinarie inkomster, anhåller jag om bifall å Utskottets Utlåtande i den del, som nti är före.
Friherre Anckarsiv är d, Carl Henrik:
Ehuru ogerna jag upptager Ridderskapets och Adelns tid med att yttra mig i ett amne, som är likartadt med det, hvilket i sista plenum afgjordes, kän jag dock ej återhålla mig att fästa uppmärksamheten på hvad af en ledamot blifvit yttradt för bibehållande af Lagmans- och Häradshöfdinge-räntan.
Först och främst fortfar man att kalla den en ordinarie ränta, men för mitt omdöme har den ingen egenskap af en jordeboksränta, ty den utgår ej af jorden.
Hvad mantalspenningarne beträffar, äro de så litet ordinarie ränta, att de utgå af hvarje skattskrifven person, antingen lian är jordbrukare, tjensteman, näringsidkare, arbetskarl eller har hvad yrke som helst.
De äro alldeles ingenting annat, än en antagen gammal form af capitationsafgift.
Hvad denna nu ifrågavarande ränta åter angår, så utgår den efter rök.
Röken beräknas lika af ett htJs med 4° k 5o eldstäder , och af backstugan, såsom Herr Hjerta upplyst, ehuru den senare kanske hvarken har egen skorsten, eller äges af dess inbyggare eller har egen ved.
Alla få i alla fall betala lika.
Jag tager mig friheten påkalla uppmärksamheten deruppå, att det skulle vara illa handladt af en re - 8- Den 28 April f. m. presentation, om, under det man Ständigt ökar skatterne, under det landet ej har andra förmåner af dess sammanträden, än ökade skattebidrag, den ej visade begärelse att jemnare fördela skatterne och rycka ifrån de fattigare en börda, som jag ej tror tillkommer dem att bära.
Jag finner, att det enda skäl, som kunde tala emot uppliäfvande af denna ränta, vore att, i anseende till det föremål, hvartill.
Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan är anslagen, de tjenstemän, som nu äro i åtnjutande deraf, skulle i framtiden komma i mistning af inkomster, i anseende dertill att desse räntor äro i stigande i mån af folkökningen.
Men för min del visar sig detta skäl af ringa värde, och så lätt att af Staten ersätta, att jag ej tvekar att begära afskaffande af dessa artiklar för att få dem utgjorde genom Bevillning, såsom vida rättsenligare.
Jag får således förena mig i Herr Hjertås åsigt, och begära proposition i detta afseende.
Då äfven jag förra gången, när en lika fråga förevar, nemligen om mantalspenningarne, förenade mig i den tanka att det vore grundlagsvidrigt, att på sätt, som då skedde, behandla detta ämne, så har jag uppskjutit att tills nu, då det väntade tillfället inträffat, mig emot så väl Proposition sorn Beslut reservera.
Hvad beträffar, att olika Den 28 April f. m. 9 åsigter skulle kunna äga rum i denna fråga om Lagmans- och Häradshöfdinge-räntan, mot hvad, som tillkännagafs i sista plenum om ordinarie räntan, så tror jag, att denna framställning från dens sida, som gör densamma, Läst bevisar ett origtigt handlingssätt, emedan alldeles lika frågor böra på lika tid alldeles lika behandlas.
På samma sätt som jag förra gången yttrade, finner jag ej, att räntan kan afskalfas utan Konungens sanction, Vöre det blott fråga om att följa sin böjelse och lindra skatterne, vöre jag visserligen äfven dertill benägen, men jag får ej göra det emot Grundlagens mening och bokstaf.
Jag tillstyrker således bifall å Stats-Utskottets förslag.
Jag skall ej ingå uti den frågan, huruvida de afgifter, som nu äro under öfverläggning, böra kallas ordinarie eller icke; jag håller mig vid hvad StatsUtskottet kallat dem, nemi.
Statens ordinarie inkomster, och då anser jag oriktigt och oförsigtigt, att borttaga något af dessa inkomster, så länge de ej räcka till att betala Statens ordinarie utgifter, och så länge vid hvarje Riksdag
Bevillning måste utskrifvas af nationen.
Sådana Inkomsters förminskande bör då först komma i fråga, när ingen Bevillning behöfves, ty Bevillningens fördelning sker aldrig utan knot och missnöje.
Man har sagt, att man ej gör annat, än ökar Bevillniugen vid hvarje io Den 28 April f. m. Riksdag. 1823 minskades den likväl, den nemligen som utgår af nationen, och jag vet ej någon annan, som ökades, än den hvilken förut uppbars af den brottsliga lurendräjaren och derifrån öfverflyttadcs till Staten.
Jag tror ej eller, att Bevillningen nu behöfver ökas, om man ej borttager de ordinarie Inkomsterna.
Just derföre att Bevillningen är svår att fördela, hoppas jag att Rikets Ständer ej öka den.
Tror man, att man kan minska skatterne, så bör det ske på sjelfva Bevillningen, och då kan denna minskning äga rum med lika förmån på capitations-afgiften.
Nedsättningen kommer derigenom äfven till förmån för den arbetande klassen.
Jag anhåller om bifall å Stats-Utskottets förslag.
' • ■ • ■ >* Friherre Cederström Jacob: Sjelfva saken om upphörande af räntan mot ersättning af Bevillningsmedlen synes mindre vigtig än den principfråga, huruvida beslut kan fattas, utan att man tillika yttrar den mening, att Konungens sanction behöfves.
Om den grundsats kunde stadgas, som Friherre Anekarswärd och Herr Hjerta framställa, kunde Staten upplösas, derigenom att dess inkomster upphäfvas, och, tvärt emot Grundlagen, räntorne göras till intet, samt sjelfva indelningsverket till sine grunder förändras.
Det torde likväl ej vara tvekan underkastadt, att sådant, enligt 80 §.
RegeringsForraen, icke går an, ty då Den 28 April f. ni.
11 kunde äfven hela den jordeboksränta, som är anslagen till MilitiaeStaten och till Civilstaten, förändras och indragas utan Konungens sanction, och nied detsamma Statens behof blifva alldeles ouppfylda, om Rikets Ständer ej komma öfverens om den motsvarande Bevillningen, ty om Konungen då åtskilde Ständerne, blefve gamla Bevillningen ensamt utgående, och den blef naturligtvis alldeles otillräcklig, hvarigenom hela Stats-machinen komme att stanna.
Sådane tilltag böra en gång för alla tillrättavisas, derigenom att Ständerne förklara, att Konungens sanction erfordras.
Jag förmodar ock, att Herr Grefven och LandtMarskalken ej lärer kunna meddela proposition på något annat förhållande.
Jag begär derföre, att om Herrarne yrka och begära räntans upphäfvande, det måtte blifva bestämdt uttryckt, huruvida Konungens sanction behöfves, eller icke.
Skulle Herrarne påstå sig hafva rätt, att dtan Konungens sanction upphäfva ordinarie skatter, hvilka existera, så förväntar jag vägran af proposition, och att ConstitutionsUtskottet kommer i tillfälle att afgöra principfrågan.
Hefr Lagerhjelm:
Det är, likgiltigt, om man vill kalla den ifrågavarande artikeln en ränta eller en inkomst; men frågan om tillvaron eller icke tillvaron af de ordinarie inkomster, som i 5g och 64 §§•
Regeringsformen omtalas, kan icke be - Den 28 April f. m. handlas lika med frågan om Stafsregleringen, emedan det icke är detsamma, alt höja eller nedsätta dessa inkomster, som att upphäfva dem.
Grefve af UgglasGustaf:
Jag har ingenting att tillägga till hvad jag i sista Plenum hade äran anföra, i afseende på Mantalspenningarne.
Jag tror blott, att ännu ett skäl tillkommit till bifall å Utskottets Utlåtande, nemligen, att Mantalspenningarne nyligen genom Ridderskapets och Adelns beslut blifvit förklarade böra bibehållas.
Jag anhåller derföre om proposition, på det pluralitetens tanka må kunna utrönas, antingen genom Ridderskapets och Adelns svar, eller genom votering ju förr dess häldre.
I anledning af hvad en värd Ledamot här behagat anmärka, att Bevillningen vid sista Riksdag minskades derigenom, att man tog ur den brottslige Lurendrejarens ficka för att fylla Statens behof, tar jag mig friheten föra honom till minnes, att vid samma tillfälle en betydlig
Bevillning blef tagen ur den oskyldige jordbrukarens ficka genom Saltpeter-Fondens tillgripande, fastän det icke syntes i Budgeten, och dessa båda omständigheter kunna ganska väl qvittas emot hvarandra.
I frågan åter, huruvida de ordinarie inkomsterne kunna uteslutas eller
Den 28 Apfil f. rn. i3 icke, tar jag mig friheten anmärka, att det är från andra sidan tviflet om denna mening först blifvit framkastad , utan att jag liört någon på vår sida yttra sig deröfver annorlunda än i försvarsväg.
Om det är bestämdt grundlagsvidrigt att upphäfva dessa skatter, utan att begära Konungens sanction, måtte det följa af sig sjelf, att denna sanction sedermera kommer att begäras; men besynnerligt synes det, att såsom ett preliminärt steg gå iti på en öfverläggning om Konungens sanction skall behöfvas eller icke.
På samma grund som Herr Grefven och LandtMarskalken framställde proposition i frågan om Mantalspenningarne, lärer det äfven ske vid detta tillfälle, och det är dervid jag tryggar mig.
Hvad åter beträffar det åberopade tilltaget, att omskapa Grundlagarna, så fruktar jag verkeligen, att ett sådant tilltag mera förspörjes ifrån en annan sida än den, med hvilken jag delar öfvertygelse.
Cederströmi I händelse frågan om de tre Ordinarie InkomstTitlarnes upphäfvande, i den ordning 56 §.
RegeringsFormen föreskrifver, blifvit väckt, remitterad och från Utskott återkommit till Ståndet, vore det icke behöfligt att sätta i fråga Konungens sanction; men då denna fråga uppstått i anmärkningsväg vid Statsregleringen, der Rikets Ständer bestämma utgången utan Konungens sanction, så föl - i4 Den 28 April f. m. jer af sig sjelft alt serskildt undantag mäste göras för de främmande ämnen, hvilka deruti kunna vara insmygna, för att icke få dem afgjorda under vehiklet af ett allmänt betänkande, som icke är sanction underkastadt.
Hufvudsakligen förekommen af Friherre Cederström ville jag blott erinra, att då nya frågor väckas, är det angeläget tillse, huru de behandlas.
Jag vet icke, att fråga förut varit väckt från Ständernes sida om att förändra Ordinarie räntor.
För min del tror jag, att dessa Ordinarie inkomster äro så sammanfästade och sammanväfda med Staten, att de icke böra kunna behandlas mera lätt och formlöst, än Bevillningsfrågor, hvilka fordra alla fyra Ståndens gemensamma beslut.
Med ledsnad ser jag oss återförde till en discussion, huruvida Konungens sanction skall behöfvas i beskattningsfrågor, och att Grundlagens ordalydel se icke får gälla, när det är fråga om folkets rättigheter, utan endast när man derigenom kan få bibehålla något gammalt, som icke mera passar för tiden eller gagnar det allmänna.
Ridderskapet och Adela torde ganska väl erinra sig, att allt ifrån år >809 flere Ordinarie InkomstTitlar successivt försvunnit eller förändrats, utan att dervid någonsin blifvit ifrågasatt
Rikets Den 28 April f. m. tS Ständers rättighet, att derom besluta.
Det är samma fråga, som rörer NummerLotteriets upphäfvande, och densamma, som förekommit rörande Kalkugns-afgiften, Danska Fyrings-medlen och Gernings-ören, hvilka dels redan blifvit uteslutne eller förändrade, dels varit i fråga dertill.
Herr Gref-, ven och LandtMarskalken gjorde i förra plenum proposition om Mantalspenningarnes upphäfvande; och det är åtminstone för mig en tillräcklig grund för att tro, att någonting olagligt deruti icke finnes.
Förekommen sista plenum af flere värde Talare, yttrade jag mig då icke, för att icke onödigt upptaga Ridderskapets och Adelns tid; men då Friherre Anckarswärd nu anför, att frågan om behöflighet af Konungens sanction allenast försvarsvis blifvit yrkad, tar jag mig friheten återkalla i den värde Talarens minne, att det var Herr af Billbergh, som först framställde denna satts; att Herr Hjerta först förenade sig med honom, men upplyst om det slutliga tillägget till hans proposition, skilde sig derifrån.