Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
520 hinder för befordran i Statens tjenst, lemnat fanan, och af de förste kiimparne står blott en enda qvar, med oförfärad! mod och oförtröttad kraft, en medelpunkt för det yngre slägtet af homöopathiens med hvarje dag talrikare vänner.
Från det allmännas sida har emellertid intet blifvit gjort till främjande af en sak, som borde vara af lika hög betydelse för statsmannen, som för menniskovännen och vetenskapen.
Huru är emellertid förhållandet i andra länder?
Huru är homöopathien uptagen af de folk, som med skäl erkännas för banérförare i civilisationens tjenst?
Med rätta bör homöopathien vara lif]igast omfattad i Tyskland, Ilahnemanns fosterland.
Den utöfvas också der af mer än ett halft tusen legitimerade läkare, hvilket antal likväl är alldeles otillräckligt att upfylla den vidsträckta fordran på horoöopathisk läkarevård.
Vid ett par af universiteten finnas professioner i homöopathi, och Konungen i Hannover, jemte åtskilliga andra furstar, hafva homöopather till lifmedici.
I Österrike förestås Here sjukhus af homöopatiske läkare, oell af de tvenne sådane sjukhus, som befinna sig i Wien, är det eria med 200 sängar icke längesedan från allopathisk öfverlemnadt i homöopathisk vård.
Frankrikes hufvudstad har i L’hospital Beaujon en afdelning med 100 sängar, uplåten till homöopathisk behandling.
Pariseger derjemte omkring 100 praktiserande läkare af denna skola, och knappt finnes någon betydligare stad i hela riket, som icke har en eller flera homöopathiska läkare.
I England — det konservativaste land, kan man säga, i hela Europa — har Styrelsen visserligen icke gjort något för den nya läran; men »Self-government» är, såsom man känner, Engelsmännens lösen, och allmänheten är der van, att sjelf taga sakerna om hand.
Också biet' genom enskilda bidrag ett homöopathiskt sjukhus, med benämning! »London homoeopathic Plospital», uprättadt i liufvudstaden år 1850, och har sedan dess varit i verksamhet, till en början uti inskränktare omfattning, med endast 25 sängar, men numera med 150 till 200 sådane.
Upp till slutet af sistlidne år hade der, dels inom, dels utom inrättningen, vårdats 24,894 sjuka; och sedan en ny, rymlig lokal blifvit inköpt, samt inredningen deraf i början af nyssförlidne sommar fullbordats, kan denna sjukvårdsanstalt bereda ändå ojemförligt större fördelar åt allmänheten.
Den innefattar, utom de allmänna sjuksalarne, en afdelning för barn, 2:ne för kirurgiska fall och ett »dispensary» eller polyklinik, för patienters utom sjukhuset betjenande; hvarjemte med sjukhuset är förenad en undervisningsanslalt för bildande af homöopathiska läkare.
Jag håller här i min hand stadgarne för denna anstalt, tillika med 9:de årsberättelsen öfver densammas förvaltning och verksamhet, hvilka, såväl som andra uplysande handlingar, jag skall till vederbörande Utsk:s granskning öfverlemna.
Ett annat homöopathiskt sjukhus, benämndt: »Hahnemann
Hospital» grundades jemväl år 1850 på enskilda bidrag, men har sedermera uphört, i följd af inre söndring mellan Styrelsen och Oen 30 November e. m. subskribenterne.
Deremot stiftades i början af år 1855 »the Metropolitan Homoeopathic Hospital för the diseases of Children», och inemot 20 polykliniker (déspensaries), 6 homöopathiska sällskap och bortåt 100 praktiserande läkare äro i verksamhet för homöopathien inom Englands hufvudstad.
London finnes i en mängd städer inom de 3 förenade konungarikena ganska talrika sjukhus, polykliniker och föreningar för homöopathiens främjande och utöfning.
Ser man på de öfriga, mindre framstående staterna i Europa, så hyllas i Holland homöopathien af hofvet och aristokratien, som närmast följer dettas föredöme.
Man öfverraskas isynnerhet, stiga de sednaste underrättelserna från slutet af sistlidne månad, af den förkärlek tor homöopathien, som visar sig hos de från Indien kommande och dit afgåeude militär-läkare och resande.
En fregatt med 700 man är nyss afgången till colonierna på Jafva, och den åtföljande läkaren har erhållit föreskrift att endast behandla trupperna efter homöopathisk method.
I Belgien, som för 2: ne år sedan bevittnade en homöopathisk kongress i Braesel, har denna lära med hvarje år vunnit allt mera område, och man klagar der, såsom i Tyskland och de flesta länder, öfver bristen på homöopathiska läkare.
Ar 1856 funnos i Briissel 8 sådana.
Italien har ända sedan 1842 att upvisa Academia Omoiopathica i Palermo, samt eger homöopathiska sjukhus i Turin och Nizza.
Neapel upgifves år 1856 hafva haft 10, Rom 5 och Turin 8 homöopathiska läkare.
Sjelfva Spanien framstår med »Sociedad Hahnemanniana Matritense», stiftad 1845.
Vid Universitetet i Madrid föreläses ho möopathi af 2:ne professorer; på allmänna sjukhuset är homöo pathisk behandling införd, och Drottningen har en homöopati! till Lifmedikus.
Går man vidare öfver Atlantiska oceanen, så träffas i Norra Amerikas förenade Stater en särdeles värma för den homöopathiska principen.
I närvarande stund verka der öfver 3,000 promoverade läkare, och det finnes inom unionens område 3:ne läroanstalser för homöopathisk läkarebildning, nemi. i Philadelphia, Cleveland och S:t Louis, hvarifrån talrika alumner hvarje år utgå till älla delar af unionen, utan att dock kunna fylla behofvet af ho möopathiska läkare eller motsvara den allt allmännare efterfrågan efter sådanes biträde.
När vi härmed jemföra ställningen hos oss, håfve vi i sanning skäl att blygas öfver skrytet att vara ett kulturfolk.
Här finnas, i följd af läkarekorpsens allmänna afvoghet, för närvarande i vårt land icke mera än 3:ne legitimerade läkare, som haft mod att öppet bekänna sig till homöopathien, samt egna sig åt utöf ningen deraf.
Det finnes ingen sjukvårdsanstalt för sådan behandling, intet enda sällskap till befrämjande af homöopathiens studium, och vid intetdera af våra Universiteter meddelas undervisning deri.
Vi stå i detta fall efter sjelfva Ryssland, som eger homöopathiska sjukhus både i Petersburg och Moskwa, samt flere
Den 30 November e. m. 527 kända praktiserande homöopathiska läkare i hvardera af dessa hufvudstäder.
Det är således hög tid, att representationen, hvilken är i tillfälle att känna, huruledes behofvet af homöopatisk läkarevård alltmera erfares i hvarje del af fäderneslandet, kallar Regeringens upmärksamhet på denna sak, på det hon må lösgöra sig från det hämmande inflytande, som Medicinalstyrelsen och de medicinska undervisnings-anstalterna på henne utöfvat.
Af chefen för denna Styrelse yttrades här på Riddarhtt, vid 1854 års Riksdag, om homöopathien ord så skarpa, att han vid justin af protokollet sjelf fann sig böra uttaga dem.
Vid sista Riksdagen förnekade, likaledes här på detta rum, tvänne yngre läkare, professorer, denna läkemethod jemväl allt värde.
Till motstycke häremot, må det tillåtas mig att anföra följande ur ett bref af d. 22 Febr. 185 5, från D:r Madoughlin, som under Cholera-epidemien i London föregide året var en af allm.
Sundhets-styrelsens Inspektörer (One of the Medical Inspectors of the Board of heolth).
Brefvet är adresseradt till en af läkarne vid det homöopathiska sjukhus i London, som jag här framföre i första rummet omnämnt.
»Ni har rätt», — säger brefskrifvaren — »jag nämnde för Eder, att jag skulle till den allm.
Sundhets-styrelsen inberätta, hvad opinion jag hade bildat mig om det säti, hvarpå de fattiga cholera-patienterna vårdades i Edert sjukhus, och om framgången af Eder behandling; men, då jag fann, att jag icke kunde inlåta mig i enskildheter med hänseende till Edert sjukhus, utan att likaledes göra det i fråga om de allopathiska sjukhusen, framställde jag endast det resultat, man ernått i Edert, i bredd med det, hvartill man kommit i andra sjukinrättningar, förbehållande mig friheten att, då jag offentliggör en monographie öfver choleran, mera omständligt nämna, hvad intrycket hos mig är i fråga om Eder behandling af cholera.» »Det är Eder bekant, att jag kom till Edert sjukhus intagen af fördom mot det homöopathiska systemet, att Ni hade i mig en fiende i Edert läger snarare än en vän, och att jag följaktligen måste hafva sett der, första dagen jag kom, något tvingande skäl att bortgå så gynnsamt stämd, att jag tillrådde en vän att skicka en subskription till Eder välgörande fond; och jag behöfver ej säga Eder, att jag sökt göra mig bekant med cholerans upkomst, utveckling och behandling, samt att jag gör anspråk på någon behörighet att kunna känna igen sjukdomen, äfvensom att hafva någon insigt uti hvad läkarebehandlingen bör vara.» »Derföre, på det något missförstånd icke må ega rum, i afseende på de fall, jag såg i Edert sjukhus, vill jag tillägga, att alla, jag der såg, voro verkliga fall af cholera i de särskilda stadierna af sjukdomen, samt att jag såg åtskilliga fall lyckas väl under Eder behandling, hvilka jag icke tvekar att säga skulle gått i grund under hvarje annan.» 528 Den 30 November e. m.
»Slutligen måste jag uprepa, livad jag förut sagt Eder, och hvad jag sagt en hvar, med hvilken jag samtalat, att, ehuru allopath till grundsats, upfostran och praktik, jag likväl, om det vore Försynens vilja att hemsöka mig med cholera, samt betaga mig förmågan att ordinera för mig sjelf, ville heldre vara i händerna på en homöopathisk, än en allopatisk rådgifvare.»
Detta vittnesbörd, i fråga om en sådan sjukdom, som choleran, torde gälla med ännu mera styrka i hänseende till andra, mildare sjukdomsformer; och den ofantliga utbredning, som den homöopathiska methoden. redan vunnit i alla delar af verlden, kan, då det gäller en erfarenhetskunskap, omöjligen förklaras genom annat, än en på erfarenhet stödd insigt i denna methods öfverlägsenhet och företräde framför den ganda medicinen.
Jag har yttrat, det homöopathien bör vara för statsmannen ett föremål af lika hög vigt och betydelse som för menniskovännen och veteuskapen.
Det bör icke, det får icke vara för Styrelsen likgiltigt, huru sjukvården skötes i landet; och resultatet af en jemförelse emellan mortaliteteu vid den ena eller andra methoden, måste bestämma Regeringen i fråga om företrädet methoderne emellan, samt utgöra grunden för dess åtgärder.
Vi ega hos oss, i saknad af offentliga sjukvårds-anstalter efter homöopathisk princip, intet tillfälle att kontrollera förhållandet, samt anställa en jemförelse i stort emellan resultaterne af den homöopathiska och allopathiska behandlingen.
Omdömet derutinnan måste således stödja sig på erfarenheten i andra länder, och denna visar ej blott en betydligt ringare dödlighet med den förra, än med den sednare, utan äfven en både kortare tid och ojemförligt mindre kostnad för hvarje patients vistande å sjukhuset.
Oafsedt minskningen i dödligheten, bör den ekonomiska vinsten ådraga sig statsmannens synnerliga upmärksamhet.
Med skäl är det anmärkt, att denna vinst är flerfaldig.
Den inskränker sig nemi. icke till blotta besparingen i kostnaden för hvarje patients underhåll å sjukhuset jemte medikamenter, utan, genom att på betydligt kortare tid återställa den sjuke till verksamhet, bereder homöopathien derjemte en nationalvinst i den återstäldes arbetskraft, som ofta är enda medlet till hans familjs underhåll och försörjning, På samma gång lemnar, i fråga om sjukhus, det snarare utskrifvandet derifrån så mycket flere tillfällen för andra patienter att kunna der intagas samt komma i åtnjutande af eu vård, hvarifrån de eljest skulle varit utestängde.
Att beräkna besparingen ensamt i medikaments-kostnaden för ett år här i vårt land, är naturligtvis ingen lätt sak, utan tillgång till upgifter öfver samtliga i riket varande Apotheks årliga omsättning.
Men om man antager, att denna gör i medeltal för hvarje af Apotheken i hufvudstaden och de betydligare landsortsstäderna 10,000 rdr rmt, samt halfva detta belopp i småstäderna och vid lands-apotheken, så kommer man sannolikt upp till en mill. rdr och deröfver, sora åtgå till menuisko- och djur-sjukdomarnes behandling efter- det gamla systemet, under det icke ens tjugondedelen - Den 30 November e. m. 529 delen deraf skulle erfordras för samma antal personers och djurs skötsel efter homöopathisk method.
Eftersom iag kommit att nämna kreaturssjukdomars homöopathiska behandling, vill jag fästa B.
St:rs upmärksamhet på den nationalvinst, som äfven deraf är att hemta.
Det är bekant, att mot vissa smittosamma sjukdomar hos såväl hornboskap, som hästar, svin oell får den hittills praktiserade djurmedicinen icke känner bättre utväg, än — nedslagtning.
Hvilken förlust härigenom tillskyndas den enskilde egaren till djuren och tillika hela nationalförmögenheten, är lätt att inse.
Vid det 4:de allmänna Svenska Landtbruksmötet, hvilket hölls i Malmö år 1849, utgjorde frågan om lungsjukan hos hornboskapen ett af öfverläggningsiimnena.
De tillstiidesvarande veterinärerne både från Sverige och Danmark hade intet bättre råd, än hvad jag nyss omnämnt — nedslagtning.
LandtbruksAkad:ns så förtjenstfulle Sekreterare, Hr Nathhorst, var den enda, som framstod med en annan mening.
Han anmärkte, att, konseqvent haudladt, skulle man gå tillväga på samma sätt äfven vid smittosamma sjukdomar bland menniskor, men om man så gjort, skulle säkerligen läkarekonsten aldrig upnått sin närvande ståndpunkt.
Det måste hos denna konst, rätt använd, finnas någon hjelp också för husdjuren; — efter hvilken anmärkning
Hr Nathhorst tillkännagaf, det ifrågavande sjukdom, med nästan osviklig framgång, behandlades af en homöopathisk djurläkare i Sachsen vid namn Krasselt, öfver verksamheten af hvilkens method flera tillförlitliga och jemväl officiella intyg af Hr Nathhorst framlades.
Verkan häraf biet' ett beslut af mötet, att i underd. skrifvelse till K.
M. anhålla, det för allmän räkning måtte införskaffas ifrån D:r Krasselt de medel, han mot lungsjukan begagnade, jemte föreskrift .rörande deras användande.
En qvantitet af Hr Krasselts medikamenter anskaffades genom regeringens försorg och skulle, jemte anvisning till deras begagnande, genom Provincial-läkarne hållas allmänheten tillhanda.
Men sådan var fördomen eller motviljan emot homöopathien från läkarens sida, att en af denna läras mäktigaste motståndare, då mötets beslut icke kunde hindras, yttrade: »Säg åtminstone icke att det är homöopathi;» och tvifvelaktigt är, om ens något af Krasselts medikamenter blifvit utlemnadt.
Veterligen bar åtminstone ingen redogörelse derför blifvit af vederbörande afgifven.
Men om gagnet af den homöopathiska behandlingen i detta fall icke kunnat bestyrkas, så är deremot framgången deraf i den epidemie bland svinkreatur, som för 2:ne år sedan var gängse, synnerligen i Södermanland, lätt att när som helst konstatera.
Vid Nyköpings läns Landtbruksmöte, som hölls å Erikslunds egendom samma ar, upgafs af en bland possessionaten^ i trakten, att, sedan han börjat använda homöopathiska läkemedel, intet enda af de sjuka svinen hos honom dött, hvaremot förut flera förlorades.
Samtidigt blef hos andra hvarje djur, som angreps af sjukdomen, ett offer derför, med eller utan vanlig veterinär-behandling.
Förvaltaren af Wäderbrunn, Hr Georgii, jemväl tillgifven homöopathien, lät pålysa i angränsande socknars kyrkor, det han erbjöde sig att kostnads - Den 30 November e. m. flitt sköta alla de svin, som till lians vård anförtroddes; oell nf ö(? kreatur, sorn på sådant sätt komino under lians behandling, dog blott ett enda, och detta i följd af afvikelse från de af honom gifna föreskrifter.
Under delina epidemi förlorade en af provinsens landtbrukare ej mindre äu ejutio svin, som, enligt haus upgifter, hade ett värde af flera tusen rdr.
Genom hvad jag här anfört, rättfärdigas, såsom jag föreställer mig, vigten äfven för Statsmannen af homöopathiens främjande, och jag tror mig icke behöfva tillägga något vidare till motiverande af ett förnyande, tredje, gången, af min hemställan, det R.
St. malte anslå erforderliga medel för en ändamålsenlig sjukvårdsanstalt i huivudstaden under homöopathiska läkares ledning och vård, I af's:de på vidden oell beskaffenheten af en sådan anstalt åberopar jag min vid sednaste
Riksdag afgifna motion i detta ämne och får vördsamt föreslå: att, i händelse R.
St. skulle finna sig benägna för inrättande af ett fullständigt homöopathiskt sjukhus här i hu/vudstaden, dertill måtte beviljas ett anslag af tretiotusen (30,000) Riksdaler Riksmynt årligen; men om Ständerna vilja till en början inskränka sig till en s. k.
(Poly k lin i k, eller en anstalt, der af på stället alltid tillgängliga läkare föreskrift och läkemedel åt sjuka utom inrättningen meddelades, hemställes, att dertill måtte beviljas ett årligt anslag af Tiotusen (10,000) Riksdaler Riksmynt.
Om remiss till StatsUtslct af denna min motion, auhålles i ödmjukhet.
Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, upläste följande motioner: 1:0.
Då jag anser det vara af högsta vigt för den allmänna krediten, att R.
Stms LagUtsk. ju förr desto heldre må blifva i tillfälle att taga under öfvervägande de af särskilda komiterade upgjorda särdeles förtjenstfulla förslag »till konkurslag samt förändrad »lagstiftning i andra dermed sammanhang egande ämnen», så och ehuru jag är förvissad att så snart dessa förslag hunnit att i Högsta Domstolen undergå granskning, K.
Propos. i ämnet varder till R.
St. ofördröjligen öfverlemnad; likaså och för att äfven i motsatt fall bereda pröfning hos R.
St. vid innevande Riksmöte af dessa vigtiga frågor, har jag ansett mig böra begagna min rätt såsom ledamot af representationen att motionera antagandet af de i liosfogade tryckta bilaga utaf bemälde komiterade upgjorda förslag till > 1.
Konkurslag. !l. Förordning om boskillnad och undanskiftande af egendom i makars bo. 3.
Förordning huru gäld vid dödsfall betalas skall, och om urarfva - Den 30 November e. m 531 görelse; så ook ang:de undanskiftande af egendom i död makas bo. i.
Förordning om tioårig preskription oell om årsstämning. 5.
Förordning angalo ändring i vissa delar af 17 kap.
Handels
Balken och andra Förf:r, rörande borgenärers rätt och före träde för hvarannan till gäldenärs egendom. 6.
Fö rordning angide tillsyn å förmyndares förvaltning af omyn diga egendom; samt 7.
Förordning ang:de vård af död mans bo, då efterlefvande maka eller närmaste arfvinge ej när är.
Jag anhåller likväl att dervid få underställa Högh LagUtskrts pröfning följande, mera lnifvudsakliga, anmärkningar vid åtskilliga n a stadgandeu uti förslaget till Konkurs-lag, nemi.: l:o den af komiterade i 1 kap. (6 o. 7 §§) föreslagna förändringen, att då konkurs-ansökningen är af. gäldenär till Bätten / eller domaren ingifven, offentlig stämning skall, utan borgenärernas hörande, genast utfärdas.
Denna förändring anser jag icke vara öfverensstämmande med rättvisa.
Den innebär jemväl, efter min tanka, en större stränghet för gäldenären, än vigten af den fördel lör borgenärerna, som den i det hela obetydliga tidsbesparingen skulle medföra, och kan måhända ej Sällan hindra en alltid önskvärd upgörelse, hvarigenom konkurs kunde undvikas.
Jag lemnar således härvid företräde åt de af Lagberedningen i 1 och 7 gg af 19 kap.
HandelsBalken i detta hänseende föreslagna stadganden, hvilka torde innefatta tillfyllestgörande korrektiv mot ett lättsinnigt inkastande af cessions-ansökning, enär för dennas återkallande skulle erfordras samtycke af alla borgenärer, som vid första förhöret tillstädeskommit. 2:o
Den af komiterade i 3 kap. 35 § införda, för vår lagstiftning nya, grundsats, att till konkurs-bo skall räknas hvad gäldenären efter den offentliga stämningen, till dess konkursen är afslutad, ärfver eller genom giftorätt, gåfva eller testamente, eller annan tillfällig åtkomst erhåller.
Jag anser nemi. detta stadgande innefatta en betänklig orättvisa mot den gäldenär, som möjligen kan ega någon förhoppning, att efter konkursen komma i en förbättrad ställning.
Sannolikt skulle derigenöm, hvad en sådan gäldenär beträffar, konkursens afslutande fördröjas så länge någon förhoppning förefiunes, att konkursboet
.kunde tillvinna sig andra tillgångar, än de afträdda.
Det skulle således motarbeta ett af de önskvärdare ändamålen med den nya lagstiftningen, nemi. att så snart som möjligt försätta en ärlig cessionant i tillfälle att åter komma i en gagnande verksamhet.
Troligen skulle det derjemte föranleda till betänkliga försök att kringgå lagen, t. ex. genom stadgandet af det villkor, att hvad gäldenär erhåller genom gåfva eller testamente o. s. v., ej må för hans gäld tillgripas.
Och då, i allt fall gäldenär är skyldig att med hvad han framdeles ärfver och förvärfver fylla bristen i de afträdda tillgångarne, finnes, efter min tanka, deruti ett verksammare tvång för honom att efter förmåga godtgöra sina skulder, Den 30 November e. m. äfven sedan han blifvit, fri från konkursen, än ett stadgande, sora skulle hålla honom för obestämd tid i ett slags slafveri, och derigenom väsendtligen försvaga hans moraliska förbindelse i nyssnämnde hänseeende.
För min del inser jag således icke nyttan af att frånträda den i lagskipningen nu gällande grundsats, hvilken jemväl finnes erkänd både af Lag-komitöen oth lagberedningen, nemi. att till konkursbo skall räknas endast hvad gäldenären eger vid konkursens öpnande.
Om likväl man anser något derutöfver böra tillflyta konkursboet, borde åtminstone någon kortare tid efter konkursen, t. ex. sex månader, bestämmas, under hvilken, hvad cessionanten tillfaller genom arf, gåfva eller testamente, skulle räknas till konkursboet.
Möjligen kunde detta vara ett korrektiv emot försöket att göra konkurs, med beräkning att omedelbart derefter genom arf, giftermål eller på annat sätt åtkomma för de äldre kreditorerne oåtkomliga tillgångar, äfvensom en och annan skandal, som man nu erfar, att nemi. en person, som förklarar sig insolvent den ena månaden, den påföljande börjar att göra mer eller mindre lysande affärer. 3:o
Det af komiterade i 5 kap. 82 § föreslagna borttagandet af preklusion vid fordringars bevakning.
Ehuru jag för min del instämmer i den åsigt, att underlåten bevakning, icke ens efter nu gällande konkurslag, lagligen förminskar borgenärs fordringsrätt hos gäldenär personligen och. till hans framtida tillgångar, anser jag likväl bevakning inom bestämd utsatt termin böra stadgas såsom ett villkor för bevarande af borgenärs fordringsrätt i de afträdda tillgångarne eller koukursmassan.
Ett motsatt stadgande, äfven med de inskränkningar komiterade föreslagit, anser jag dels förnärma borgenärerna, precist i samma mån som afskaffaudet af preklusions-terminen i andra rättstvister skulle förnärma deras rätt, som i behörig tid anmält sina anspråk eller sin klagan, dels ock tvifvelsutan vid många tillfällen leda till trassel och tvister, samt ovillkorligen till fördröjd definitiv utredning af massan.
Jag skulle således föredraga, att rättens ombudsman ålades antingen att i konkurser, der utrikes boende borgenärer äro upgifna, föranstalta om anslag på Börserna i Hamburg, London och Paris utaf den offentliga stämningen, eller oek genom särskilda bref derom underrätta dessa borgenärer, för bevarande af hvilkas rätt preklusionen egentligen synes vara borttagen.
Möjligen torde man äfven, i afseende på utländska borgenärer, böra införa ett iikartadt stadgande, som Franska lagen, -om ett längre upskof för dessa än för inrikes borgenärer, (hvilket äfven medgifves i Svenska vexel-lagen), i förhållande till vistelseortens aflägsenhet (jfr 73 art. i »Code de procédure civile» samt 492 art. i »Code du commerce»), I sednare fället gällde frågan åtminstone ingenting annat, än att för de upgifna utrikes borgenärerna en viss längre tid reservera de approximativa utdelnings-beloppen.
Den 30 Novemner e. m. 533 4:o
I fråga oin det s. k. tvångs-accordet, hvarom handlas i C kap. af förslaget till konkurslag, vill jag icke erkänna detta i andra medborgares konkurser, än affärsmäns.
Någon giltig anledning eller nrsägt för konkurs torde sällan kunna förebäras hos någon annan än en affärsman; och om den verkligen företer sig, bör det icke eller vara svårare hädanefter än hittills att tillvägabringa ett frivilligt accord.
En affärsman deremot kan ej sällan befinna sig i den ställning, att, till följd af en olycklig konjunktur och spekulationer, som äro ett villkor för hans verksamhet, och, om de än misslyckas, likväl kunna hafva varit ganska väl beräknade, han är nödsakad, ja af sin pligt och hederskänsla upmanad att afstå sin egendom och begära utredning af sina affärer.