Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men delta skall dock icke afskräcka mig från alt yttra hvad min öfvertygelse mig föreskrifver, synnerligast som jag till fullo är förvissad, att den eller de, som mitt påstående närmast röra, icke skola misstyda mina åsigter, eller söka grunden för mitt handlingssätt i annat än min lifliga åtrå, att se mitt fosterlands framtida lycka och sjelfbestånd så mycket som möjligt betryggadt.
Beloppet af l:a Hufvudtitelns anslag utgjorde: vid 1840 års riksdag, oberäknadt indelningar och spannemäl in natura, 718,750 r:dr; vid 1844 års riksdag 686,700 r:dr; vid 1848 års riksdag äfven 686,700 r:dr; vid innevar. riksdag innehåller den K. proposm begäran om dess förhöjning lill 781,472 r:dr, således, oberäknadt hvad Hr Rääfs motion afser, en tillökning af 62,722 r:dr emot år 1840 och 94,772 r:dr emot år 1845.
Tanken på vårt bristfälliga sjöförsvar föranleder mig yrka, att anslaget å förenämnde
Hufvudtitel måtte bestämmas till enahanda belopp, som den utgjorde vid 1840 års riksdag, eller 718,750 r:dr, utan alt likväl härigenom någon rubbning må ega rum i de anslag, som för närvar, personelt tillfalla H. M. Konungen och den K.
Af samma bedröfliga anledn., som förmått mig yrka nedsättning å l:a Hufvudtiteln, yrkar jag äfven atta 2:a Hufvudliteln, det för fångvården upförda ständiga anslag 750,000 r:dr måtte nedsättas till 600,000 r:dr, samt det till Länsfängelsernas ombyggnad äskade tillfälliga anslag 400,000 r:dr måtte nedsättas till hvad som erfordras för fullbordandet af de påbörjade länsfängelserna i Wennersborg, Carlskrona och Calmar samt Stockholms Stads kronohäkten på Norrmalm och Långholmen.
Ytterligare yrkar jag af samma anledn., alt det å 6:te Hufvudtiteln äskade tillfälliga anslag för anläggning af nija samt förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, 500,000 r:dr mätte för denna riksdag till hela sitt belopp afstyrkas.
Jemte det jag anhåller om remiss till StatsUtsk. af dessa mina anmärkntr, anhåller jag äfven att StatsUtsk. måtte företaga dem till 118 Den 11 Januari. behandling på samma afdelning till hvilken mina förslag till Landtförsvavets organisation blifvit öfverlemnad.
Sedan detta anförande blifvit upläst, anhöll Hr Sliernsvärd, att detsamma jemväl måtte kommuniceras de öfriga RiksStm.
Jag anhåller att delta ärende måtte fä hvila pä hordet, icke derföre att jag har tänkt dervid göra någon erinran eller några anmärkmr, men på det alt R. o. Ad:s ledamöter måtte få tillfälle att taga kännedom om dess innehåll.
Jag befarar att detta yttrande innehåller åtskilliga motioner och fruktar att det är svårt alt remittera motioner, som blifvit väckta efter motionstiden.
Likväl vill jag på intet sätt bestrida alt yttrandet innehåller åtskilligt mycket förtjenst fullt, åtskilligt som jag betviöar på något sätt kan verkställas, och åtskilligt, som jag icke vill yttra mig om.
Yttrandet innehåller äfven åtskilliga kalkyler.
Jag bär nyligen haft exempel på alt kalkyler i Ilr Stiernsvärds motioner blifvit ändrade och rättade.
Måhända skulle äfven i detta yttrande något sådant kunna blifva behötligl, hvartill lid torde vinnas om det får ligga på bordet några dagar.
I det uplästa yttrandet säger Hr Stiernsvärd som oftast: ”jag yrkar”, ”jag föreslår”.
Om vid alla dessa tillfällen nya motioner äro gjorda, så har han velat begagna en rättighet, som icke mera tillkommer honom.
Jag hoppas således alt Hr Frih. o. Landtm, icke gör förslag tili Ståndet att remittera hvad som olagligt är, eller det som i form af motioner blifvit framstäldt, sedan motionstiden är förbi. H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, förklarade, att Hr Stiernsvärds anförande, enl- derom gjord begäran, komme att hvila på bordet.
Föredrogs Statslltsk:s mern.
N:o 18, med återlemnande af Anders Nilssons från Hallands län väckta motion, angalo vidtagande af sådane åtgärder, som kunna tillförsäkra åboer å s. k. stomhemman en tryggare besittningsrätt å dessa hemman; och ansåg R. o. Ad. denna motion tillhöra Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s behandling.
Föredrogs och begärdes på bordet nedannämnde frän BankoUtsk. inkomne mern.: N:o 4, med återlemnande af Pehr Hanssons motion; och N:o 5, med återlemnande af en utaf Riksdagsfullm.
Nils Jeppsson väckt motion.
Vid föredragningen af BankoUtsk:s mern.
N:o 6 med återlemnande af Petter Pettersons motion, ansåg R. o. Ad, ifrågavar. motion tillhöra Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s behandling.
Föredrogs LagUtsk:s utlåt.
N:o 2, i anledn. af väckt motion, ang:de förändring i lagstiftningen för Privatbanker.
LagUtsk. har i min tanke alldeles orätt i alt återlemna den ifrågavar. motionen.
Kungörelsen af d. 14 Jan. 1824, ang:de lagstiftningen för enskilda banker, uttryckligen erhållit egenskap af civil-lag, i följd af ordagranna lydelsen i 6 och 7 §§ af K. Förordn. af d. 1 Mars 1830, sä går det icke an, att LagUtsk. undandrager sig handläggningen af sådana motioner, som den förevar.
Vi böra jemväl ihågkomma att Const.Utsk. vid sista riksdagen anmälte, såsom ett af Statsrådets ledamöter begånget fel, att icke hafva i enlighet med 87 § R.F. behandlat dylika frågor.
Det är väl sanni, att denna anmälan ifrån Const.Utsk., icke ledde till den åtgärd, som direkte åsyftades, enär, vid besagde frågas behandling hos R.
St., fastän der yttrades ganska mycket till understöd för Utsk:s åsigt i sak, man likväl ansåg, det, lill följd af tidsförhållanden och andra vigtiga omständigheter, den af Const.Utsk. väckta frågan, om Rådgifvarnes ställande under ansvar, icke borde af R.
Emedlertid eger man att åberopa sisth riksdags berörde Ulskcs bedömande af 87 §:s tillämplighet; förhållandet är af vigt att behålla i minnet.
Jag får likaledes erinra om innehållet af den reservation, som inom LagUtsk. vid nu ifrågakomna tillfälle har yttrats.
Mitt yrkande på grund af det anförda blifver alltså, att Ståndet mätte finna för godt till LagUtsk., för behörig behandling, återförvisa denna fråga.
Skulle remissen anses lämpligare ske till båda Utsk:n gemensamt, så bör jag ej heller hafva något emot en sådan utväg.
Mörner, Carl Göran Detloff, anhöll att LagUtskss ifrågavar. utlåt, måtte få hvila på bordet.
Jag ber att (ill svar på Frih.
Cederströms yttrande få anföra några ord.
Vid upläsningen af motionen erfor R. o. Ad., utan tvifvel, att motionen utgick från den grundtanken, att R.
St:s Bank skulle ut färda sedlar till det belopp, att sedelemissionen från Privatbankerne blefve öfverflödig.
Vid sådant förhållande ansåg LagUtsk. naturligtvis, alt BankoUtsk. i första hand skall pröfva lämpligheten af den åtgärden.
Finner BankoUtsk. della lämpligt, sä sammanträder BankoUtsk. med LagUtsk., såsom i frågor om enskilda banker är vanligt; men då hufvudtanken är utsläppande af en större sedelstock ifrån Riksbanken till ersättande af Privatbankerne, så borde äfven frågan om, huruvida den föreslagna åtgärden borde företagas, af BankoUtsk. afgöras.
Jag anser mig böra uplysa, att BankoUtsk. emottagit motioner från olika Stånd om lagstiftning för Privatbankerne, och att BankoUtsk. för sin del har ansett sin skyldighet vara, att handlägga dem på det viset, att Utsk. framdeles ämnar anmoda LagUtsk. att, i förening med BankoUtsk., behandla dem.
BankoUtsk. lärer således icke förneka att emottaga motionen om den dit remitteras, fastän jag tror att LagUtsk. hade 120 Den 11 Januari. kunnat behandla den pä ett och samma sätt som BankoUtsk. ämnar göra, sålunda att LagUtsk. sammanträdt med BankoUtsk.
Jag ber blott att få tillägga till mitt förra yttrande, att den hufvudsakliga orsaken, hvarföre LagUtsk. skyndade att återlemna motionen, var den, att LagUtsk. förutsatte att BankoUtsk., vid de öfverläggningar, som inom nämnde Utsk. försiggå, ang:de Bankens rörelse och motioner derom, borde hafva kännedom äfven om denna motion.
Derföre ansåg Utsk. sig böra genast återställa den, på det att alla förslager rör:de Banken malte kunna i ett sammanhang behandlas, och först sedan borde BankoUtsk. sammanträda med LagUtsk.
Om LagUtsk. hade gifvit en sådan utredning af ämnet, som Gr.
Sparre nu behagat göra, så hade visserligen min anmärkn. i någon män kunnat synas förlora af sin giltighet ; men tvertom har LagUtsk. helt enkelt förklarat, det 87 § R.F. icke vore tillämplig på motionen.
Om alltså densamma blefve remitterad ensamt till BankoUtsk., så kunde det hända att, derest sistberörde Utsk. så funne för godt, LagUtsk. blefve alldeles uteslutet ifrån all behandling af denna motion, som likväl obestridligen hörer detsamma i sin mån till.
Sådant vore högst formvidrig!, lagstridigt och orimligt.
Jag handlade således orätt i att göra annat än fortfara i mitt framställda påstående, oaktadt jag visserligen med belåtenhet åhördt den förklaring af en BankoUtsk:s ledamot, att derest motionen dit försändes, densamma skulle blott i förening med LagUtsk. företagas.
Då likväl betänk, nu är begärdt på bordet, så skall jag för närvar, icke vidare uptaga R. o. Ad:s tid med alt fortfarande yttra mig härom; enär tillfälle lämpligare yppar sig att, vid ärendets härnäst förekommande handläggning, ingå i den kritik af LagUtsk:s förfaringssätt, som af nödvändigheten synes högt påkallad.
Föredrogs och lades på bordet LagUtsk:s mern.
N:o 3, om arfvoden för ökad kanslipersonal.
Slutligen anmäldes och lades på bordet följande från Utsk:n inkomne utlåt:n och mern., nemi. från Stuts-Utskottet N:o 19, i anledn. af vackt motion om anslag af Statsmedel till upförande af en stenbro öfver Skellefteå eif; N:o 20, i anledn. af väckt motion om anslag af kronotionde till Askersunds stads församlings kyrka; N:o 21, i anledn. af väckt motion om lönetillökning åt Härads skrifvaren Bjoerklund på Öland; Banko-Utskottet N:o 3, om val af Revisorer och Suppleanter för Lånkontoren m. m. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Onsdagen den 15 Januari 1851.
Plenum kl. 1 e. ra.
Justerades 3 prot.uldr. för d. 11 dennes.
Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Bevilln.
Uisk., ali inträda under den ordinarie ledamoten N:o 393.
Frill, af Schmidt, Carl Johan Georg, från och med d. 13 dennes, beviljade 3:ne veckors ledighet; och befanns, dertill hafva blifvit utsedd: N:o 563.
Hr fVulfrath, Fullm.
Hr von Hartmansdorff, åugust Edvard.
Ilr Stiernsvärds, Gust. Mauritz, d. 11 dennes på bordet lagda anförande, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang-.de Statsverkets tillstånd och behof.
Hå nu föredragna ärende i förra plenum förevar, yttrade en talare att mina anmärkmr emot K.
M:s nåd. propos. rör:de Statsverkets tillstånd och behof skulle innehålla flera motioner; och som frågan redan var begärd på bordet när nämnde yttrande afgafs, ansåg jag icke lämpligt alt då lill besvarande uptaga detsamma.
För min del tror jag dack, ali 56 § lliksd.Ordn. berättigar mig att väcka nya motioner, så framt de hafva gemenskap med ett redan föredraget ärende; men sora det icke varit min afsigt att väcka någon ny motion, så bestrider jag all annan tydning åt hvad jag anfört, än att det blott och bart är alt anse som anmärkmr emot den K. propos:n. Enl. mina enskilda åsigter, och när man läser slutet, tror jag att all tvekan huru det bör tydas, skall försvinna.
Jag tror mig ock, medelst min anhållan om remiss deraf till StatsUlsk., sjelf tydligen bestämt beskaffenheten af detta mitt yttrande; hvilket allt jag ansett mig böra gifva tillkänna innan saken förekommer till behandling.
För den händelse alt remiss beviljas åt Hr Stiernsvärds anförande, anhåller jag, att hvad jag nu ämnar korteligen anföra, må densamma åtfölja.
Hr Lefre'n följande:
Hr Stiernsvärd har gjort mångå och långa anmärkmr, jag vill göra några få och korta till bemötande af hans.
Hufvudgrundeu på hvilken Sveriges Landtförsvar hvilar är förträfflig och bör omsorgsfullt uprällhållas och vårdas af hvarje Svensk man, som älskar sitt fädernesland och med uplysl sannt fosterländskt sinne tänker på dess framtid.
Denna hufvudgrund är:
En stående armé, som i behofvets stund förslärkes af Bevärings-manskap.
Stående arméen utgör stammen eller kärnan, omkring hvilken Bevärings-manskapet samlas, för att, i oskiljaktig förening, utgöra Landtkrigsmakten.
Både stam och beväring måste under freden erhålla tillbörlig öfning, för att i farans stund kunna oförtöfvadt möta fienden.
Ju fullständigare stamtrupperna bildas och öfvas, desto skickligare blifva de alt vid krigets utbrott kunna med sig införlifva bevärings-manskapet, fullända dess krigsbildning, sköta och vårda detsamma i läger och på marscher, samt leda detsamma i striden.
Den oeftergifliga grundsatsen, att stamtruppernas öfningar måste fulländas och Beväringens öfningar åtminstone i någon mån utsträckas, har Krigsstyrelsen aldrig lemnat utur sigte, hvilket nogsamt bevisas af de framställningar, som, tid efter annan, blifvit lill R.
St. gjorda om erhållande af dertill nödiga anslag.
St. hafva hittills mött dessa framslällluingar med föga benägenhet, dels emedan man drömt om den s. k. eviga freden, dels emedan frågorna om landets försvars-anstalter städse indragits inom de politiska partistridernas område.
Så gör man icke i andra konstitutionella länder, der partierna ofta strida med hvarandra på lif och död om politiska grundsatser, men alla partiåsigter tystna, så fort fråga är om landets försvar och koslnaderne för dess ordnande.
Följom detta vackra efterdöme, som hedrar hvarje uplyst, om sitt fäderneslands ära och sanna fördelar våldsam man, våldsamt folk.
Anmärkaren är obenägen mot Krigsförvaltningens collegiala form.
Såsom f. n. t. f. chef för Krigs-coll., bör och vill jag icke vid detta tillfälle inlåta mig i något slags försvar af det sätt på hvilket ärenderna inom denna förvaltningsgren skötas.
Min afsigt år endast att nedlägga en allvarlig protest emot det, ofta återkommande, men, efter min innerligaste öfvertygelse, grundfalska förslag: att afskaffa den collegiala och införa den buråkratiska förvaltningsformen.
Den som utöfval chefskapet i ett coll., känner lifligt huru angeläget det är, så väl för det allmänna som den enskilde, att förvaltningsärenderna behandlas inför öppet prot., samt alt chefens möjliga benägenhet till envälde, hejdas af ledamöter, som deltaga i öfverläggningarne och besluten.
Man ordar nog ofta, och oftast, utan skäl mot den s. k. collegiala långsamheten, ty tal är lätt alt föra, men förbiser vanligen den collegiala formens verkliga och öfvervägande fördelar, som äro:
Författningsenlig behandling af ärendena och säker kontroll öfver medelsförvaltningen.
Jag anhåller att della yttrande måtte få åtfölja remissen af Hr Stiernsvärds framställningar i fall remiss å dem beviljas.
Efter den förklaring, som Hr Stiernsvärd afgifvit, afstår jag ifrån det yrkande jag i förra plenum framställde, eller ali lians anmärkmr, som då hade formen af motioner, icke måtte remitteras.
En ledamot bar nyligen yttrat att hvarje Svensk man bör vara vårdsam om Svenska indelningsverket.
Ehuru instämmande deruti, kan jag likväl icke underlåta att nu uprepa, hvad jag under några föreg:de riksdagar yttrat, att nemi. så förträffligt indelningsverket än är, har dock detsamma, likasom mycket annat, äfven sina mindre goda sidor.
Hit räknar jag den, att det nu mera för krigstjensten anses vara af synnerlig vigt, att de som till soldater antagas, inskrifvas i rullorne vid så unga år, jag tror till och med vid 17 å 18 års ålder.
Det är oss alla bekant, att indelningsverket just består deri, alt fästa soldaten vid fosterjorden och all tilldela honom ett jordtorp så snart han blifvit anlagen; men emedan han derefter ofta blir på längre eller kortare lid bortkommenderad, likasom till de årliga mötena, så behöfver han en tro i huset.
Hustrona blir honom redan i unga år nödvändig för vården af hus, hera, åker, äng och boskap når lian är borta.
Det är icke nog alt han, ännu okunnig i jordbruket, blir jordbrukare, nästan sjelf ett barn, blir han make och far innan lian ännu hunnit förskaffa sig nog erfarenhet och stadga att utföra dermed åtföljande dyra pligter.
Han svigtar vid deras upfyllande.
Behöfver och pröfningar af mångfaldig art infinna sig, och han förledes i följd deraf till afsteg, hvilka stå i strid med det goda rykte och disciplinära ordning, som inom arméen måste råda, hvaraf följden blifver hans afskedande och förlusten af det lilla jordbruk, som kanske i förtid lockade honom till egen bosättning.
Stugan är då oftast full af barn och hushållet faller församlingens fattigvård lill last.
Jag är öfvertygad, att om man gör sig besvär med att efterforska orsaken till fattigdomen å landet och fattigtaxans förhöjning, den till betydlig del skall finnas härröra från afskedandet af unga gifta krigsmän.
Huru det anmärkta skall på bästa sätt förekommas, antingen serskilt med afseende på giftermålet, som ofta endast torde hafva haft det emot sig, alt omständigheterna tvingat till hvad som bordt ske af fri vilja, eller på det för tidiga afskedandet och för mycken nogräkenhet dervid, kan jag väl för närvar, icke upgifva, men säkert skall vid pröfning af det nu föredragna genomgripande förslaget, hvilket icke torde sakna sin vigt, vederbör.
Utsk. finna utväg att i någon mån afvärja eller fästa Regeringens upmärksamhet pä de olägenheter med indelningsverket jag i korthet omförmält och hvilka säkerligen vitsordas af de ledamöter inom Utsk., som ega kännedom om och egnat omsorg åt våra kommunala bestyr på landet.
1841 års förordning om rätta åldern för äktenskaps ingående, gör i detta afseende icke tillfyllest; anhållande jag derföre att dessa raina anmärkmr må få åtfölja remissen af Hr Sliernsvärds yttrande.
Uppå härefter af H. Ex. Hr Frih. o, Landtm, framställd pra - pos., remitterades Hr Stiernsvärds ifrågavar. anförande jemte de derom afgifne yttranden till SlalsUtsk., samt beslöts att samma anfö rande skulle kommuniceras de öfriga RiksSlm, derest för sådant ändamål erforderligt anlal exemplar atlemnades.
Hr Björnst jerna, Oscar Magnus Fredr.:
Sedan remiss blifvit beviljad å Hr Stiernsvärds framställning, anhåller jag att fä beledsaga densamma med några anmärkmr.
Jag skall söka att blifva Hr Stiernsvärd så olik som möjligt, äfven deruti att yttra mig korrt.
Hr Björnstjerna upläsle härefter följande:
Att utan anmärkn. från R. o. Ad. remittera Hr Stiernsvärds anförande vore visserligen att skänka det allt anseende det kan förtjena.
Dä del likväl innehåller eli systematiskt anfall mot en K.
M:s nåd. propos., som inom della Ständ säkerligen eger varma sympalhier, anhåller jag att få beledsaga detsamma med en eller annan anmärkn.
En vederläggning punktvis af ett anförande, till hvars blotta upläsande författaren nödgats påkalla biträde af åtskilliga bland kansliets personal, vore lika litet grannlaga mot det H.
Ståndet, som mot del beklagansvärda Utsk., till hvars handläggning denne författares gigantiska snillefoster hemfalla.
Jag vill således äfven deruti blifva honom sä olik som möjligt, att mina anmärkmr skola i korthet framställas.
Hr Stiernsvärd börjar med en beräkning öfver förhöjningen i utgifterna för Landtförsvaret, alltifrån år 1810.
Att en sådan verkligen egt rum vill jag så mycket mindre bestrida, som jag anser den hafva härflutit från en berömvärd omtanka för fosterlandets väl.
Den korrt förut gjorda förlusten af en betydlig del af våra landamären, bevisade bäst otillräckligheten af våra dåvar. försvarsanstalter.
Nöden i landet omöjliggjorde likväl för ögonblicket alla större ansträngningar.
Man måste nöja sig med de ringa offer ett utarmadt folk kunde lägga på fäderneslandets altare.
Fem och trettioårig fred har sedan dess välsignat vårt land.
Befolkningen har ökats med 50 proc.; jordbrukets afkastning har mer än fördubblats, under det att öfriga näringar i ändock större förhållande tilltagit.
Härmassor, hvars make historien knappast vet att omtala, stå midt under freden väpnade i Europas öfriga länder, och man vill att vi skola ensamme qvarstå på den punkt, det styckade och halft förkrossade Sverige sig befann år 1810.
Hvar och en, som dermed vill göra sig det ringaste besvär, skall dessutom lätt linna huru obetydliga utgifter vårt land vidkännes, i jemförelse med dem andra stater ansett nödiga till betryggandet af sitt oberoende.
Hvad silferupgifterna i beräkningen ankommer, går jag deni förbi blott anmärkande att de 66,000 r:dr b:ko, som lill Statsverket årligen ingå af hästvacancemedel, från regementen som efter år 1810 afsuttit, äfvensom de 13,000 r:dr ständiga rotevaeancemedel vid Skånska infanteriet, hvilket då ännu ej var upsatt, torde mindre riktigt afdragits från försvarsverkels kostnad nämnde år.
Troligen hade raan äfven kommit sanningen närmare om bo - Den 15 Januari. ställenas taxeringsvärde lagts till grund för beräkningen öfver deras afkastning, i st. f. en godtycklig sunarna 50 proc. högre.
Lätt är alt bevisa satser om man får, på detta sätt efter behag, be stämma de för tillfället lämpligaste siffrorne, tvärt emot officiella upgifter.
Hr Stiernsvärd öfvergår nu till upräknandet af de större eller mindre förändringar som under sednast förflutne 40 år blif vit vidtagne inom landtförsvaret, hvaraf man finner att desse hafva varit ganska många; — den värde ledamoten tyckes t. o. m. anse dem alldeles för många, så att han möjligen kunde löpa fara att anses stationär om man ej visste att han, ex officio önskar vända upp och ned på alltsammans och i ett ögonblick förändra hundradefalt mer än på 40 år medhunnits.
Den alltför rikliga anmäkmn göres dernäst, att ”Svea II.
St. ”ej ännu kommit till den åsigt, alt tyranni och slående härar gä ”liand i hand, följde i spåren af slafveriet såsom af skuggan.” Härvid har jag intet annat att tillägga än den öfvertygelse, ali R.
St. äro för kloka att någonsin komma till en så förvillad åsigt.
Sedan nu företalet blifvit genomgånget, komma vi till sjelfva den K. propos-.n. Likasom jag, anser Hr Stiernsvärd anslaget till Ingeniör-li upper ”högst behöfligl,” — han afstyrker det likväl!
— Sammaledes med Exercis-kompanier, Artilleriets löneförbättringar och anslaget till Armeens Pensions-kassa!
— Ifan anser Fältläkaree ”otillräckligt lönta,” men vägrar dem någon förhöjning!
— Deremot höra de, enl. hans tanke i Algeriet och Kaukasien studera sjukdomars behandling på det för vårt nordiska klimat mest ändamålsenliga sätt!
Det begärda anslaget af 248,000 r:dr, till gevär och pistoler med tillbehör, vill han nedsätta till 60,000 eller blott -§:delar af den summa, som ansetts nödvändig till de gamla gevärens förseende med slagkrutslås samt knallhattars och rengöringsverklygs anskaffande! — ”Ar 1810, säger han, egde vi 92,000 ge”vär och kort derefter erhöllo vi ytterligare 30,000 subsidiegevär ”från England.”
Men hvad tror han då orsaken hafva varit till de 30,000 subsidiegevärens anskaffande om ej att de 92,000 redan då voro så bristfälliga (ehuru han ännu beräknar större delen af dem såsom tjenstbara) att då vi skulle till Tyskland afsända 30,000 man, Sverige nödgades hos en allierad anhålla om vapen till sina soldaters utrustande?
Utan all ens derföre upgifva några skäl, vill han nedsätta Artilleriets anslag från 48,000 lill 20,000!
— Genom lika maktspråk vill han beröfva Topografiska korpsen hälften af dess hittills innehafda knappa anslag!
Till Carlsborgs fortsättande vill han ej bevilja något anslag, blott en ringa summa ”till exercisbehof för Ingeniör-korpsen," emedan han påslår, att man i andra länder ej lägger fäslningarne inne i landet, utan på gränsorna.
Huru föga Hr Stiernsvärd känner hvad man i andra länder gör i detta afseende, bevisas bäst genom hänvisandet till de stora fäslningsbyggnader, som under sednaste tid bedrifvils vid Frankrikes hufvudstad; vid Cöln, i 126 ilen 15 Januari. medelpunkten för Preussens Rhenprovinsen Tyska förbundets vid Ulm, samt vid Comorn, Verona och Ingolstadt i hjertat af Ungern, Lombardiet och Baijern.
Grunden för afstyrkandel af så många anslag, dem Hr Stiernsvärd sjelf anser högst behöfliga, är ingen annan än den, att han utarbetat eli visst antal olika organisationsplaner för vår armé, dem han, kanske ensam bland män af facket, anser verkställbara.
Det enda anslag han, mig veterligen, vid denna riksdag oafkortadt tillstyrkt — ja t. o. m. föreslagit, å fjerde Hufvudliteln, har varit ett, till fortsatt utgifvande af en militär författningssamling, som redan, ehuru ännu ej hälften deraf utkommit, kostat Staten 30,000 r:dr b:ko.
På författarens konseqvens i omdömen finnér man ett prof, då han företager granskningen af tvenne rikets collegier.