Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer, lärer i deras till Kongl. Majit afgifvande skrifvelse kunna fram ställas med ali erforderlig utveckling, och då vet jag i sanning icke huru det skulle kunna 6agas, att hvarken Ständer eller Utskott ej med skyldig noggrannhet fästat afseende pä Kongl. Maj:ts höga rätt.
Beträffande den anmärkning en värd Ledamot gjort, att ifrågavarande
Systeme ej skulle vara antagligt förr, än tvenne andra ämnen af högsta vigt blifvit afgjorde; så är ooekeligt att dessa, nemligen:
Stadga i Rikets pennin ge verk och Näringsfrihet, ej mindre äro hufvudsakeligt bidragande till handelns flor än till enskildt och allmän välgång.
Men då Riksens Högloflige
Siänder snart torde komma att äfven derom öfverlägga, äga Riksens Ständer tillfälle, att i likställighet bringa alla dessa fäderneslandets största angelägenheter, hvarvid jag hoppas att den af Bevillningsutskottet nu framställte icke skall åsidosättas, utan erhålla en säkrare framgång af de förenämdes tillvägabragte lyckliga förhållanden.
Den wS Junii e. m. 291 N;o 3.
Grefve vern Schwerin, Fredric Bogislaus:
Jag skall icke länge uppehålla Ridderskap pet och Adeln, Jag skall genast uppgifva den ståndpunkt, hvarifrån jag sett Utskottets arbete, eller den sats hvarifrån jag anser theorierna för alla menskliga befattningar böra utgå, vare sig i handel, i industri, i vettenskap eller i konst från den erfarenhetssats nemligen, att menniskan ingenting förmår uträtta, hvarken till gagn för sig och andra, eller till glädje och njutuingar för sig och andra, om hon icke vet att begränsa sig.
Denna sats galler lör samhället likasom för individen.
Begränsningen är antingen tvungen eller frivillig; den är en verkan antingen af nödvändighetens bud eller af förståndets lagstiftning.
I samma mon som antingen nödvändigheten viker eller också förståndet, och den förra viker alltid för det sednare, kunna och böra också de tömmar gifvas efter, som tygla viljan; i samma mon, men i den moa allena, kunna och böra äfven gränsorna för menniskans sysselsättningar och njutningar flyttas längre och längre bort.
Detta tillåter indeviden sig; detta fordrar samhället af det förstånd som styr dess vilja.
Efter denna åsigt finner jag mig böra förklara, att den sats, från hvilken Utskottet utgår, att nemligen inga varor skola vara till införsel förbjudna, i Sveriges närvarande ställ - *3 8 t)an 28 Junii e. m. niflg icke kan gillas.
Den är för absolut och fSf tidig.
Jag förstår väl, att Utskottet icke i sitt BeJ tänkande uppställt den, såsom ett hgbud till skydd för hvarje samhällsmedlems rätt, utan blott såsom en theoretisk prinrip, fiån hvilken Utskottet härleder de stsdganden som defc föreslår^ men afven såsom theoretisk, måste jag, efter min åsigt af Statslifvet, ogilla den.
Än mera likväl måste jag ogilla ali» utfärdade
Förbud för sysselsättningar och njutningar, när de i afseende på tiden äro obegränsade.
Hvarje sund individ ogillar hos en annan en sådan viljans träldom under hans så kallade förstånd; det flones intet samhälle som icke roer eller mindre högljudt ogillar sin lag* stiftare, när han underkastar detsamma sådana begränsningar sorn skola räcka evigt, eller dem förståndet i andra afseenden icke kan godkänna, Jsg ogil!*r det nu rådande Systemet, men jag önskar en försigtig och långsam öfvergång til! ett Friare och bättre — försigtig och långsam icke derföre att jag, nied en annarl Värd Ledamot anser tillvarelsen af konstflit, af näringsfrihet och af stadga i myntväsendet vara ett vilkor för möjligheten af denna öfvergång; utan derföre att det ligger i menskliga naturen, och således äfven i samhällets n*tur, att gränsor skola långsamt utflyttas: att brist på försigtighet skulle kunna förråda brist på ledande förmåga, och brist äfven pä välvilja och billighet 8 der? såsom här förhåh s8 Junit e m. landet varit, onödigt strängt begränsande lagar funnits, på hvilka^ tillvarelse likväl mången grundat ;-sina beräkningar och sina bemödanden att komma till välstånd.
Den andra satsen som Ufskottet uppställt, att nemligen landets local, Sjöstädernas stora^afsfånd från hvarandra och deras ringa befolkning göra det omöjligt att här införa en sä hög införsel, eller skyddande tull, som i andra länder kan äga rum, emedan, såsom erfarenheten visat, förlust för Staten och immoralitet hos Folket deraf är en följd, synes mig vara den uppå hvilket det nya Systemet bör byggas.
Omöjligheten' nemligen, **t kunna hindra lurendrägeri, gör det absolut nödvändigt, att sådine varor som icke kunna i landet tillverkas, också mäste till bruk och nyttjande förbjudas, om man förbjuder deras införsel}el. ler också att deras införsel bör tillåtas, när de* ras bruk icke kan hindras.
Då svårigheten att bevaka kuster och att göra lagarne åtlydda, utgör hufvudsakliga hindret, hvarföre man ej här såsom i andra länder genomen hög införseltull hägnar de Fabricationer sorn ännu behöfva hägnat, torde ännu för vista fabrikationer
In t örte lior bud blifva nödvändige.
Men dessa Förbud eft«r den sats som jag qfvanlöre uppställt, böra ick« utfärdas såsom Den 28 Junii c. m. för beständigt gällande, de böra anse? såsom premier på bestämda tider^ såsom temporaira suepensioner i utöfningen af andra Statsborgares rätt.
Då RegeringsFormens 60 §. uppställer den grundsats: ”Ej må Konungen tili vinning för sig och Kronan eller enskilta personer och corporationer några monopolier fastställa,” synes Lagstiftaren hafva handlat enligt ofvannämnde åsigt.
Ett absolut och för beständigt varande införselförbud uppå en vara, är ett Monopol till förmon för den sorn inom landet tillverkar dylik vara.
Huru lätt kan icke hända, inom ett Land som vårt, med ringa befolkning och ringa capitaler, att en enda person, ehuru flere kallas berättigade att drifva samma handtering, och att täfla om varans godhet och pris, genom öfvervigten af sitt Capital, drar tili sig all den vinst som denna näring ger, och genom införselförbud på den vahra som han tillverkar, kommer i tillfälle, att höja priset efter behag, att efter behag skattlägga sina medborgare, och att utöfva ett för andra förderfligt monopol.
Pröfntngen af införselförbuds behof bör naturligtvis tillhöra verkställande magten, men. jag tror att de ej borde utfärdas , utan att Konungen vid allmän Riksdag deröfver hört Rikets Ständer och att de ej borde gälla längre än från Riksdag till Riksdag.
Jag tror att man hvarken bör eller behöfver inlåta sig i en vidlyftig undersökning af den frågan, huruvida gränslinierna emellan Den 'i8 Junii c., m.
Konungens economiska lagstiftningsrätt, och Folkets beskattnings blifva rubbade genom Utskottets behandling utaf ämnet.
Ofvanföre citerade sista moment af RegeringsFormens 60 § torde gära osäkert huruvida ett, i afseende på tiden illimiteradt införselförbud, lagligen kan af verkställands magten utfärdas.
Står den sats fast, att Ständerna icke kunna garantera den Statsintrad, som genom Tulluppbörd påräknas, med mindre icke Tariffen nedsättes, så gör ofelbart en anmälan deraf jemte nödvändigheten att afskaffa Lagar som mana till brott, tillfyllest, lör att besiämma Kongl. Maj:ts beslut.
Om Utskottet, sedan de gjorda anmärkningar blifvit pröfvade, bibehåller sina nu framställda åsigter, så måste naturligtvis när Betänkandet återkommer, motiverne från Tull* tariffen skiljas.
Denria senare blir ett föremål för Ständernas beslut; motiverna för Ständernas beslut, Kongl.
Maju i underdånighet meddelade, lära sedan ofelbart erhålla det afseende, sorn Kongl. Maj:t vid pröfningen af förekommande casus, kan pröfva nödig.
Beträffande Tariffen, får jag fästa Utskottets uppmärksamhet på nedannämnde puncter; Höfrö torde böra beläggas med högre införseltull, än för frön i allmänhet blifvit föreslagit.
Höfröhandeln har redan blifvit cn inhemsk handtering.
Den 28 Junti e. m, Tullen på Mascowade synes mig vara nog hög i förhållande till tullen på Toppsocker.
Den lärer förr lia varit 6 procent af varans värde, nu skulle deo förhöjas till 10 procent.
Utskottet föreslår *tt Styrelsen matte berättigas att efter omständigheterna moderera införseltullen för Spansemål.
Jag tror att maximum af de i landet gångbara Spsnnemålsptts borde bestämmas, innan Tull? på ut-s ]ändsk Spaonemål bör kunna helt och hållet upphafvas.
PÉ Malt, Hvete och Ärter bör Tullen alltid vara högre än på Råg och Korn» N:o 4- Herr Lefrén, Johnn Pehr; Man anmärker mot ProhibitifSjfiemet dess overkJlällbarhet i anfeende till en förmenad omöjlighet att vidmagthålla dertill nödig bevakning.
Gerna medgifver jag att denna omständighet är ganska betydande, men jag kan derföre ej medgifva systemers förkastlighet.
Är ändamålet som sökes godt , så måste man ej misströsta om dess ernående för det medlen äro besvärlige.
Jag medgifver afvan, att huru ock Tullbsvaknmgen må regleras och styrag, likväl lu - Den 2g Junii e. m. r ndräjeri skall äga ram j ty den äreförgetne lagbrytaren, är alitia till reds att begagna hvarje tillfälle då cgennyttan kan tillfredsställas; men jag medgifver dermed ej, att lurend äje.ier, då en god bevakning finnes, kunna drif vas till den betydenhet att ProhibitifSystemets verkan i det hela deraf lider.
Jag vet att lurendräjarea nu är mindre vanärad än han borde vara, men jsg vågar tro att detta yrke skall återtaga sin naturliga stärnpel af föraktlighet om vi af erfarenhet fortfarande lära inse, att
Lurendräjaren är en äreförgäten bof, som trottsar nationalintresiet, i stället att som nu sker, hylla hana handtverk, derigenom att man anser detsamma ej kunna utrotas
Detta förefaller mig tämmeiigen likstämmigt med den åtgärd i vissa länder, att negociera med stråtröfvare, sedan man af svaghet i anstallter och sömnagrighet kommit derhän, att man ej tror sig kunna uthålla öppen fegd med våidsverkarne och slutligen utrota dem
Deltagandet för lurendräjerieyrket, hvilket stundom kallas förlåtligt, och oin icke moraliskt, åtminstone ej omoraliskt, urtdergräfver i betydlig grad Regeringens anstallter och förlamar deras verkan.
Jag föreser förhoppningsfullt den dag då vi skola se de såkallade bddade och bättre Folkclassernes barn i verkstäderne sysselsatte med att bidraga till egen och det allmännas förkofran i stället att öka deras Glass som täres af anspråk och lät. j »; och jag hoppas att när vi finna våra barns intresse i sirid mot Lurendräjarens, vi åtminsto - » 290 Den 28 Junii e. m. ne då skola inse hvad vi nu synas vilja lönligen förbise.
Denna tidpunkt är må hända närmare, än man i allmänhet vågar hoppas,och det beror af nu församlade Ständers åtgärder att påskynda dess inträffande.
Dessa åtgärder äro redan föreslagne af Friherre Franc Sparre och med allmänt bifall mottagne, och jag vågar hysa den bestämda öfvertygelse, att ProhibitifSystemets bibehållande är ett oeftergiflig! vilkor för en lycklig utgång af denna Synnerligen stora och hedrande Plan, hvilket jag till lugnt och fördomsfritt behjertande tror mig böra vid detta tillfälle framställa.
Dessutom torde i fråga om nödvändigheten af en alfvarlig Tullbevakning få anmärkas: att en af Ledamöterne i BevillningsUtskottet sjelf öppet uttalat, att det föreslagne nya så kallade TariffSy&temet är alldeles odugligt i händelse Tullbevakningen ej allvarligen 1 ö!verenståmmelse dermed inrättas, så att
Tullförsnillning i stort blir omöjlig samt att han ej misströstar om möjligheUn att så inrätta densamma.
När nu *detta är medgifvit, så frågar jag om det ej med samma åtgärder är möjligt att hindra
Lur emir ä j erie t sorn erkändt är lättare att förekomma än Tullförsnillning; och om således det skäl mot ProhibitilSystemets bibehållande, sorn hämtas från otillräckligheten af Tullbevakning, i allmänhet ej nu mera kan anses såsom vederlagt af dem sjelfva, hvilka förkasta detta systeme?
Hvad åter vidkommer dets förmenta de - Den 28 Junii e. m. 299 moralisation sorn skall vara en följd af ProhibitifSystemet, så medgifver jag gärna att demoralisationen verkeligen äger rum; men anmärker som jag tror med skäl, deremot, att demoralisationen inom nationen blifver både större och hvad värre är, sträckt längre ner till de mindre upplyste Folkclasserne, om det fria importsystemet skulle införas.
Vi halva erfarit en försmak deraf såsom en följd af våra förhållanden, från i g 11 till j 815 och jag anser afgjordt att hvarje husfader både kändt och ännu känner följderne af denna period.
Jag anser ej något vunnit dermed att utbyta en demoralisations anledning mot en annan, och tror att ProhibitifSystemet rätt vårdad*, är det som minst förderfvar sederne och Verksammast bidrager att förekomma anledningarne till demoralisation, emedan det hyllar såsom grundsats nationalflit och nationalitet i Sfgter och således har en ovedersägeligen god syftning, som alltid skall verka på det stora hela af Folket, medan minsta delen, jag menar dem som låta fåfängan dåra sig, blir ett offer för dess skuggsida; hvaremot det fria importsystemets syftning är antinationel, emedan det i längden dödar konsisinnet och konstfärdigheterne, gör landet till en Provins af verlden i stället för ett oberoende Rike i verlden, samt Folket till ett coswwpolitijkt afskum i stället för en högsint foferländjkt tänkande brödra familj.
Man fäger att conjumenten bör fä köpa varor af hvilken nation font hälft, och ej fä linder Statens förmyndarejkap.
Dan 2 8 Junit e. »ti Ordet Förmyndare [kap är nu ett aF dessa fältrop för dagen, genom hvilka man söker att imponera: ett af dessa, ord utan bestämd bemärkelse, med hvilka man tror sig kunna lösa alla förefallande svårigheter.
Men det går ej mera an att herska genom trolirunor: man måste öfvertyga med skäl och facta.
Hvilka äro då dessa coösumenter af utländska luxsrtiklar?
Hvilka äro de som tillfälligtvis skulle vin» na på införseln af de utländska kram varor?
Hvilka de olycklige resultaterne för det allmänna, af denna oupphörliga fortgång i sinnliga njutningar?
Consumeoterne äro för det närvarande de bildade classerne, som till stor del Jelva af Statscassan och utan blygsel ej kunna tillåta sig att fortgå i stigande fordringar, och utan samvetsagg ej kunna tillåta sig, att fortfarande gifva elakt exempel och derigenom smitta nationen.
De som tillfälligtvis, och intill dess ali förmögenhet i landet vöre uttömd, skulle vinna på utländska kramhandeln existera ej ännu egentligen att tala, (ty några uslingar, Lurendräjare, som, trottsande lagarne, idka en sådan handt 1 i smyg, räknar jag ej), de herrliga följ» derne af en sådan handel och en sådan consultation, äro att tillskapa nya behof utan grän - Den 28 junii e. m.
Sor, nya beskattningar, nya läster och aff sluteligen alldeles utplåna utur kärnan af nationen all Physisk och moralisk kraft, all känsla för stoihet i tanke- och handlingssätt, all förmåga till uppoffringar och försakelser för ali.— rtient väi, och då! hvar finna stöd för Statsförbundet? hvar armar till försvar? hvar denna urgamla Svenska tinnes styrka som aldrig misströstat, som växt med farorne och mer än en gång visat verlden, att man är stark i samma tnon som man är dygdig, och att dygd är ett tomt ord der nationairnåttlighet saknas.
Jag kan ej afhålla mig, att vid detta tillfälle anföra några drag af den olika anda som råder i oiika länder, i frågor som röra nations Iintressena.
En Svensk, sorn ägde ett större Manufacturverk, hade under sina resor i England gehom urval, samlat, modeller för gina verkstäder af det bästa slag tom i England kunde utletas och uppställt dera i ett Cabinett.
Denna Modellkammare visades en gång för en samling Svenska Herrar och Fruntimmer.
Ägaren fick det infallet att utgifva modellerne för Svensk tillverkning.
Det oindömesrika sällskapet fann pjeserne mycket vsckra, men kunde dock ej undgå att anmärka, att de, likväl hade någonting som utmärkte att de ej voro Engelska.
Ägaren log åt desse patrioter; men besparade dan, såsom artig värd, förödmjukelsen af en närmare förklaring.
Vid samma tid för circa ao år sedan reste en Svensk Handels-?
5o2 Den 28 Juni: e. m. expedit öfver Götheborg till London.
Han köpte sig i Götheborg ett slags der tillverkade utmärkt vackra stålknappar.
Ankommen till London frågade en Engelsman hvar han köpt dessa sköna knappar, och försäkrade att de vore af en helt ny patent-tillverkning i Birmingham.
Men då Svensken sade att de voro gjorde af en Klensmed i Götheborg, svarade Engelsmannen, jag har blott velat försöka er contenance; ty vid första blick såg jag att de ej voro gjorde i England.
Dageligen finna vi ty värr anledning till reflexioner, öfver sådane olika tänkesätt.
Jag vågar äfven nu återkalla i minnet den sköna ägta Engelska anecdoten då en rik Engelsman samlade Londons förnämste
Män till en måltid och lät i en Mortel sönderstöta en Perla af stort värde, hvilken Drottning
Elisabeth ej haft råd att köpa, emedan hon användt sine skatter till inrikes industriens upphjelpande, och sedan i en Vinpocal blanda gruset af denna Perla, för att dricka Drottningens skål.
Der medborgaren värderar sin regerings bemödanden att upphjelpa landet, och med hänryckning omfattar det allmännas intresse, der visar sig sådana resultat, som vi se i England och i alls länder, der verklig lyftning i tänkesätten finnes: och att det tillhör nationalrepresentationen att häri föregå nationen, kan ej betvifias.
Den 28 Junit e. m. 5o 1 N:o 5.
Då mot Utskottens nu på bordet lagde Betänkande jag går att göra några anmärkningar, som jag anhåller må jemte detsamma få hvila på bordet, och om återremiss beviljas, få till Utskottet åtfölja , ledes ]ag dertill visst icke af den tankan , att mitt yttrande skalle äga den förtjenst, att det för saken vore af någon serdeles vigt, om det under denna tid underställes Ridderskapets och Adelns pröfning, utan helt enkelt af det skäl, att de förlall sorn jag för Herr Grefven och LandtMarskalken omnämnt , möjligen innan detta Betänkande till pröfning egentligen företages, tvinga mig att afresa på någon korrt tid från Riksdagsorten.
Då under denna tid frågan kan blifva afgjord genom bifall på Betänkandet, och jag anser hvarje Representant göra orätt, om han försummar att yttra sig i de frågor, der hans öfvertygelse hunnit stadga sig till olikhet med den å bane varande afgöringen, har jag velat till Protocollet säga mina tankar, att de må kunna stå der som en reservation för min räkning, i händelse Utskottens Förslag blifver bifallit.
I likhet med hvad flere gånger under denna Riksdag händt, anhåller jag derföre att få begagna detta tiliiälie som för mig är det enda, och då Betänkandet ostridigt är före, sä Dea 28 Junti e. m. att hvar och en närvarsnde lika ostridigt har rätt att yttra sig.
Jag skull* härvid otillbörligt upptaga Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, om jag ej genast öfvergick till sjelfva proposition*^ nes granskning, recensionen af theorier och motiver har jag ofta funnit icke uträtta mycket, och det fordras dertill en längre tid, och vida större kunskaper, än jag har kunnat använda. lista Afdelningen lista Momentet innefattar ett afstyrkandé af nu genast företagen realisation.
Sjukdom hindrade mig under
Riksdagens första månader att afhöra de interessanta debatter, som då rörande detta ämne föreföUo; jag vili derföre na blott i korrthet yttra mig ötver denna fråga, eftersom den är den egenteligen preliminaira. och efter som, oagtadt jag på det hala instämmer med Utskotten i afseende på saken, skälen dertill äfven i mina egna ögon äro af en serskild art, och sådana, att jag aldrig skulle förlåta mig dem, om icke det förevarande målet vore en creditfråga.
Riksdagsmannens hufvudskyldighet är nemligen vanligen helt ovilkorligt den , att blott följa sin egen öfvertygelse och opåkallad medger jag, och begär tili mia säkerhet , då eti gång alla yttranden i ö*ssa ämnen skola blifva - Den 28 Junii e, m. va underkastade allmänhetens och framtidens pröfning, att nu få till Protocollet förklara, att jag har ansett sjelfva denna realisationsåtgärd, som jag afstyrker, så väl lämplig som möjlig.
Frågan är likväl af den besynnerliga art, att jag icke tvekar, att afstyrka samma åtgärd, just derföre och endast derföre, att den af så många bestrides.
Vid sista Riksdag hade jag tillfälle mer än en gång yttra mig i financefrågor, och var då liksom flere andra, afgjordt öfvertygad om olämpligheten att då vidtaga några steg till realisation eller silfverutväxling.
Den plan, eller rättare tendens (ty icke vill jag åtaga mig att uppsöka conseavens i den kedja af åtgärder jag här menar,) som vid 1812 års
Riksdag förbereddes genom diverse reactioner mot de förra besluten, och 1815 inträngde i Financegebietet genom stadgandet, att Banken hädanefter för egen räkning skulle drifva en den betydligaste del äfven af landets lånerörelse på namncredit, denna tendens hade före 1818 ännu ej framträdt i full dag: under Riksdagen var det ännu oafgjordt, hvad resultat det våldsamma störtandet af FilialDisconterne skulle komma att få} och möjlighet fanns ännu, att söka bibehålla det gamla , eller återställa det, innan någon betydligare vådlig följd af rubbningen uppstått.
Knutarne afhöggos genom det i Financidt afseende så högst märkvärdiga RiksdagsBeslutet, en seger vanns der - Bil till Ridd. 0. Ad, Pr. V.
Band. 20 Den sS Junti e. ni, vid af der» ofvannämnde lindragare- eller reactionstendensea, ehuru grundadt hopp hvar och en med Sveriges historia bekant kunde äga, att *760 talets varnande exempel ännu ej skulle vara glömdt.
Sjelf är jag den första att påminna, huruledes följderne häraf icke aldeles blifvit så hotande för hela samhället, sorn dem jag, enligt min reservation af den 7 Junii 1S18, i hvilken åtskilige med mig instämde, befarade.
Jag lager mig friheten omnämna denna reservation här, ehuru vederbörandes mot
Grundlagen stridande försummelse har gjort vår ostridiga rättighet, att äfven för dessa yttranden i ett tryckt Protocoll erhålla ett Turn, nu redan i fem år successivt om intet.
Hvilka följder som af indragningssystemet uppstått, har emedlertid af tusendes ruin blifvit vitsordadt, och förgäfves försökte man vid början af denna Riksdag tysta ropet om landtboens olyckliga belägenhet; den som då hörde d"t kraftfulla sätt, på hvilka dessa olyckorafmålades, kunde hoppas, att vid blifvande besluten, skulle enighet finnas, eller åtminstone bestämda öfvertygelser.
Det kan nu med stort skäl ifrågasättas, om icke en så kallad realisation nu vore lämpe lig, En sådan åtgärd äger alltid det stora företräde att vara hel, eller kunna blifva det; och vigten för en representation af allt hvad som i detta meningsfulla ord innefattas, skulle vid början af denna Riksdag säkerligen hafva bringat mig att rösta för realisation en nu7 se - Den 28 Junii e.m. 307 dan invecklingeD hunnit den grad, att detta ändå förr eiler sednare blir resourcen.
Men Creditfrågor medföra den besynnerliga egenskapen, att samma åtgärd , som i sig sjelf är den rätta, och som är möjlig der fast^ het finnes i en sammanstämmande vilja, i motsatt fall kan blifva skadlig.
Jag begär till Protocollet, att grunden hvarföre jag instämmer i Utskottens afstyrkande af genast företagen silfverutväxling , är det sätt, på hvilket realisationgprojectet vid denna Riksdag framträda Icke understödt af något tillstyrkande från den authoritet, som bäst är i tillfälle att känna utsigterne för framtiden, och vid hvars tankar Svensken så gerna hvilar, framställdes detta project i det stället af en comité; ingen detaillerad utarbetning medföljde, och författarne sjelfve discrediterade sitt förslag, då det förenades med det af lån eller actier i Banken.
Samma förslag har nu efter långvarig^ öfverläggningar blifvit afstyrkt af förenade Utskotten , Riksens Ständers valda deputerade; Riksdagen är eller kan vara nära sitt slut, och det finnes icke ens tid , att nog fullständigt och sorgfälligt utarbeta förslag till alla de detaillesteg, som med en realisation borde samfält företagas, än mindre kunna desse förslag utarbetas af ett Utskott, hvars ledamöter sjslfve äro öfvertygade om hufvudstegets olämplighet.
Åtgärden skulle derigenom blifva ofullständig, och än ofelbarare an/er blifva det; den skulle kunna anses ligga i strid med ofvannämnda icke officielt uttryckta öfvertygel - 5o8 Ben 28 Juni i e. m. se, och i strid tillika med ett stort inom landet supponeradt parties interessen och planer, och denna åtgärd är till sin natur sådan, att om dess snara omintetgående förutses , så går den ovilkorligen snart omintet.