Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är dessutom hos oss ej ovanligt, att en tjuf sorn 3 å 4 gånger lidit straff, har mellan dess terminer rymt, och efter hvarje gång stört allmänna säkerheten, och det oagtadt, alltid sättes i ett tillstånd att ånyo eller i hela dess lefnad kunna förnya samma skådespel, då likväl andra nationer, i synnerhet den engelska, till undvikande af det ondas oberäkneliga följder och exempels otvifvelaktiga verkan, gör processen ganska korrt.
De oändeliga om vägar, som tages med redan förvunne tjufva r förorsakar äfven en lika vådelig, som skadelig tidsutdrägt, då ofta den brottslige, för att slippa sitt fängelse; föreger sig hafva Den 6 Februarii•, stulit i en annan Province, dit han således måste skickas, och derifrån efter dess föregifvande åter till en annan , hvilket måste blifva en betydelig tunga och kostnad för det allmänna, som så i detta, som i öfrige fall, alltid skall blifva lidande, Och ryminer under denna cours brottslingen, hvilket ofta är händelsen, så försättes åter allmänheten i osäkerhet och oro, att blifva ett mål för desse våldsverkares oförskämda tilltagsenhet.
Det synes mig derföre lika klart, som ovedersägeligt, att ett ämne af denna beskaffenhet, sorn antingen skall i sina följder beröfva oss eller betrygga vår säkerhet, bör blifva ett vigtigt fö' remal för vår uppmärksamhet och beifrande.
Vi lefva alla under ett fritt samhälles stiftade lagar, som mäste äga till föremål befrämjande af allmänt och enskilt lugn , hemfrid och säkerhet} och om desse lagar ej uppfylla sitt ändamål, så är vårt tillstånd olyckligt och beklagansvärd!, och fordrar vår pligt, vår omsorg och högsta bemödande att afhjelpa, antingen genom en klok och säker förbättring af våra kanske nog ofullständiga lagar eller också en ny lagstiftning, i de mål, sorn så helt och hållit röra den allmänna välfärden.
Det skulle vara smärtande för den om sitt Fäderneslands väl och ära, ömmande medborgaren, om han skulle finna detta för ära, redlighet och samfundsdygder så vidt fräj - dadé Rike, under sine lagars vanmagt blifva hemsökt af lugnets och säkerhetens förstörare, af våldsverkare och banditer, hvilka söderns i5t
Den 6 Februarii. veklingar men aldrig nordens söner vari: vana att hysa i sitt sköte.
Jag anhåller vördsammeligen hos Högvälborne Herr Grefven och LandtJVla skaiken och Höglotlige Ridderskapet och Ad än, att detta mitt anförande måtte blifva med de öf^ fige respective Ständeo cominuniceiadt.
Finck ar svärd.
Carl Hindric: Riksens
Ständer hafva vid sist förfiutne
Riksdag redan insett nödvändigheten af en noggrann StatsVerkets alla delan granskning , och det vore snart sagdt oförklarligt att Riksens Ständer vid sista Riksdag kunde låta åtnöja sig med det afslag de, å deras underdånigt begäran i detta hänsende dg fingo emottaga, om man ej vid betragtande af skrifvelsernes data funne, hutu Riksdagen nalkades sitt slut, och företedde det vid denna epok vanliga resultatet, af vigtsga ämnens nog lättiärdiga behandlande, Det är mig omöjligt att fatta, huru föregående Ständer kunnat i denna del låtit åtnöja sig med en sådan Grundlagens tolkning, som der Regeringen vid detta tillfälle afgifvit, då den åbetopar att 30 och 68 §. §, Riksdagsordningen icke innehålla att Wadstena Krigsmanshus- MilitiaeBoställs- och Passcvo - D. n 6 Febrnaril. lanceCnssornes Samt de under SeraphimerOrdens-Gil ets styrelse s älije Hospitals- och LaZarettsfonders tillstånd, Styrelse och förvaltning, skulle af Rikets {ständer eller deras Revisorer öfverses ocIt granskas Då 30 §.
Riksdagsordningen bokstsfveligen föreskrifver, att Konungen late för StatsUtkottet uppvisa StatsVirkets tillstånd (ej i någon eller några genom viss benämning utan) i alla dess delar, till inkomster och utgifter &c-:
Rå synes det vara tydeligt, att intet inkomstgifvande Verk, och ingen till StatsUtgifters bestridande ingående inkomst, kan Riksens Ständers genom 30 §.
Riksdagsordningen förbehållne granskningsrätt under någon förevändning undandragas.
Med StatsVerkets inkomster och utgifter måtte väl förstås allt hvad under namn af skatter, bevillning, räntegifvande inrättningar, eller contractej- till StatsVerket ingår, för att bestrida Statens utgifter.
Den åberopade 3® § innehåller icke heller under bestämd ordalydelse, att Bevillning eller Kronans behållne räntor m- m. förstås under StatsVerkets inkomster, hvadan snart nog skulle kunna dragas den slutsats att StatsVerkets öfverseende kunde inskränka sig till ett aldeles betydnings]öst ord, om ett sådant som ofvan åberopade sätt, blefve vedertaget för Grundlagarnes tolkning Hvad Tullmedlen beträffa, så äro de enligt 60 §.
Regeringsformen Bevillning, och af natur , att af Riksens Ständer kunna bifallas eller indragas j och bör det således synas så mycket mera underligt huru man kunnat ar - Den 6 Felt marti. gumentera denna del af Bevillningens styrelse och förvaltning vara mindre än den öfrige, Riksens Ständers granskning underkastad.
Att man här saknar ail anledning, att åberopa ordalydelse, synes icke vara tvifvel underkastadt, och det skulle för Grundlagens helgd och slutligen för frihetens hela tillvaro vara ganska vådelig?, om en sådan Grundlagarnes godtyckeliga tolkning finge vinna rotfäste; men man saknar ännu, uti den verkeligt tillvarande ordalydelsen, allt stöd för den slutsats man bemödat sig att draga af hvad, som icke befinnes nämnt , då det bestämdt heter Statsverket i alla dess delar; och att Tullinkomsterne ibland desse utgöra en af de betydligaste, lärer väl icke kunna nekas.
Ständer måtte förnya dess underdåniga begäran att till uppfyllande af sine constitutionelia pligter, genom sitt Statsutskott under förevarande Riksdag och sedan allt framgent genom sine utsedde Revisorer få ofvannämnde Verks och Cassors styrelse och räkenskaper öfverse och granska.
Jag anhåller att detta mitt Memorial måtte blifva till Statsutskottet remitteradt 6amt de öfrige Stånden meddeladt, och tager jag mig friheten äfven tillägga den hemställan, att StatsUtskottet måtte anmodas att öfver denna ödmjuka framställning skyn desa mt afgifva sitt Betänkande, på det Riksens Ständer måtte blifva i tillfälle att så tidigt utverka Kongl. Maj:ts
Nådiga tillstånd till den så nödige revisionen, att denna ännu under Riksens Ständers sammanvaro mätte kund na tilivägabringas.
Dea 6 Februarii, 155 N;o io.
Herr Heijkenskjöld, Ludvig Dittlof: Sedan Riksens Ständers Utskott nu kommit i verksamhet, anhåller jag att få framstäl-i la ett ämne till öfverläggning, som äger sammanhang med ärendernes behandling i Statsoch Bevillningsutskotten.
Då det egentligen hörer till StatsUtskottets befattning att beräkna StatsVerkets inkomster och utgifter, har bruket vid föregående Riksmöten varit, att i den mon Satsutgifterne under Hufvud-Tittlarne uppföras och sammanfattas, desse sedermera till tidens vinnannande hvar efter annan från Utskottet remitteras till Riksens Ständers granskning och godkännande.
Först sedan de fleste och betydligaste HufvudTittlarne i RiksStaten redan under loppet af Riksdagen blifvit gillade, harden så kallade Finance-planen blifvit framlagd för Riksens Ständer, hvars ändamål skall vara att framställa en fullständig calcul öfver StatsVerkets inkomster och utgifter, tillika utvisande den brist, som genom Bevillning bör fyllas.
Når Stat^bristen sålunda blifvit känd, och den summa bestämd, som genom Bevillning bör ingå, har BevillingsUtskottets egentliga verksamhet börjat med att fördela Bevillningssumman efter antagne hufvudgrunder.
Detta angelägna göromål förekommer merendels nära vid slutet af Riksdagen, hvarigenom för Utskottets Ledamöter ingen besinningstid Deri S Febraariit är öfrig för den vigtiga frågan , som bord® föregå, nemligen, oin den be. illning, Utskottet mäste på Rikets samtelige innebyggare fördela, kan utgöras, utan att jordbruket, handeln och näringarne bringas tili van magt af tryckande pålagor.
Såsom Ledamot af Bevillningsutskottet föriedne Riksdag, har jag med smärtsam känsla varit satt i nödvändighet att medverka till påläggande afen Bevillning, som, enligt min öfvertygelse, var för hög, för att någonsin med billighet kunna fördelas , och det är denne erfarenhet, som gifvit mig anledning att eftersinna , om den behandling af ärenderne jag omnämnt, är den rätta eller icke.
Det faller genast i ogemen att man härvid handlar tvärtemot den grundsats som gäller lör hushållning i allmänhet, att först beräkna inkomsterne och derefter lämpa utgifterne.
StatsUtskottet uppgör RiksStaten, uppförer ut^ gifterre under 6ina HufvudTittlar och öfverlemnar desse till Riksens Ständers granskning och godkännande, innan Riksens
Ständer äga nödig kännedom om de tillgångar hvarifrån behofven skola fyllas.
Pen skillnad som sluteligen röjer sig emellan StatsVerkets inkomster och utgifter benämnes såsom Statr-brist, och då Riksens
Ständer icke föreskrifva den summa utöfver hvilken Stats-bristen ej får gå, så tillkännagtfver endast StatsUtskottet de behof, hvartill m del för StatsVerkets räkning genom Bevillning skall anskaffas
Denna underrättelse meddelas vanligen, för skyndsamhetens skull, törst till Bevillningsutskottet, och Den 6 Februarii, detta Utsko'f, som ej får eller är berättigad,t till att aidöra nathon protest å de skattdragandes vägnar, måste endast sysselsätta sig med att fördela den erlordefliga summan, Slutehgen blifva Riksens Ständer, sorn genom denna ärendernas gång på förhand godkänt Stats-utgifterne , nödsakade att åtaga sig den Bevillning, utom hvilken Utgifterne ej kunna bestridas, och all rättmätig klagan öfver nöd orh vanmagt, alla anföranden, som bevisa att tyngder läggas på skuldror som ej förmå bära dem, komma för sent.
Mig tyckes att Riksens Ständer härigenom binda händerne på sig sjelfve och sätta sig utur ständ att utöfva den frivilliga beskattningsrätt dem i Grundlagen blifvit tillerkänd.
Då Bevillningsutskottet är sammansatt af Ledamöter från Rikets serskildte Landskap, bör detta utskott närmast vara i tillfälle att bedöma landets och närirtgarnes tillstånd.
Med denna kännedom om landets närvarande ställning, kan samma Utskott säkrast upplysa Riksens Ständer om höjden af den BeviilningsSumma , som utan olägenheter kan utgöras.
BevillningsUtskottet ligger att opåmint uppgifva de allmänna grundtfne lör den blifvande Bevillningens fördelning , och otn Utskottet tillika anmodas, att på samma gång uppgifva och föreslå en viss summa till utgörande såsom Bevillning, skulle Riksens Ständer tidigt erhålla en ledning och en kännedom af blifvande tillgångar, sorn är af högsta vigt innan de pröfva och lemna sitt bifall till Stats - Den 6 Febniarii, utgifterne.
Denna, af BevillningsUtskottet fö« reslagne samt af Riksens Ständer gillade, Bevillning!
Summa bör sedermera tjena till rättelse för StatsUtskottet, hvars åliggande blifver, att ovilkorligen så uppgöra RiksStaten, att Statsbristen inskränkes inom det belopp, som Bevillnings-summan, medgifver.
StatsUtgifterne, uppförde under HufvudTittlanie, böra derefter, icke styckevis som tillförene, utan i ett sammanhang till Riksens Ständers granskning ötverlemnas, hvilka, sedan de af StatsUtskottet erhållit en fullständig öfversigt, så väl af Statsbehofven, som utvägarne att dem fylla, utan tvekan deröfver kunna besluta.
Att Utskottet, hvars åliggande det enligt
Grundlagen är att uppgifva de allmänna grunderne för den bilf v ande Bevtllningens fördelning, derjemte och med fåstadt afseende å landets förmåga och näring arnes tillstånd, uppgifver en summa, hvilken Utskottet, efter noggrann pröfning, anses kunna såsom Bevillning årligen utgörar af Riket intill nästkommande Riksdag.
Herr Berghman, Ambrosius Magrius'.
Reglementet för BancoDisconten tillåter den i 8 att, för lån som icke inom åtta dagar efter förfallodagen blifva betalte, beräkna räntan ifrån berörde dag, tili en procent i Den 6 Februarii. månaden.
Allmänna lagen förbjuder att taga högre ränta än \ procent i månaden och den lyckligtvis ännu rådande Opinionen , stämplar med vanära den som preijar deröfver.
Han utlånar likväl penningar, hvilka han kunde göra fruglbare i annan väg och möjeligen till större vinning; men Banken använder i Discontväg sine egne Fabricater, om jag så får kalla dess sedlar, sorn den icke kan på annat sätt emplojera.
Jag får derföre vördsammeligen föreslå : att den så kallade Öfver- eller Straff-Räntan måtte upphöra, och så väl Banco- som Manufactur
Disconten , efter förfallotiden endast få beräkna vanlig ränta | procent i månaden.
DiscontDirectionen behagar göra skillnad emellan bosatt och bofast, ehuru allmänna la* gen icke känner en sådan, Och af sådan anledning nekat en Arrendator lån, ehuru han hade 2*.ne hemmansägande Bönders Borgen och Domarens i orten derunder tecknade Betyg: att de sjelfve underskrifvit sina namn och hvardera sjelfve ägde mera förmögenhet, än den Den 6 Februarii. sökte lånesumman.
Man förklarade: att sorn
Domarens namn var ensamt , kunde ej lånet beviljas Jag har trott att en Domares attestatum exöfficio, skulle i slikt fa 11 göra tillfyllest, och fåralltså föreslå detsmdgande: att DiscontDirectionen skall åligga, att bevilja lån åt hvilken som hålst, bofast eller bosatt, Arrendator eller icke, sorn företer så beskaffade handlingar och säkerhet, sorn de löt berörde.
Då jag aldrig förut tagit lån i någon Discont, eller der gifvit min borgen, och arnar ej hädanc-f. ter göra hvarken det ena eller det andra; kan denna framställning icke Vara föranledd af annät interesse, än det för rättvisa och billighet.
N:0 1 26 Friherre Skjöldebrand, pehr Eric; Såsom innehafvande ett Embete , der jag under atta års tid haft tillfälle inhämta förhållandet med brottmåls till-elier attagande , och huru, oagtadt flere års efter hvarannan, följande goda skördar, verkligen förminskat det ania! af mindre stölder, som oft&st af nöd föranledas, likväl, i senare åren, antalet och den rysliga beskaffenheten af grofva brott i vårt land så tilltagit, att om det ca skulle få fortfara, hvarje åtminstone i Landsbyggdcn boende inrtevånare, icke blott skall löpa fara att beröf. vas sine egodelar, utan ock nattetid, icke våga öfverlemna sig åt sömnens hvila, af fruktan att Den 6 Februarii. att i sin säng blifva mördad, eller af rånföröfvaren uppväckt, och med mordgevären hotad, nödgas vara en stilla åskådare sf husets plundring, anser jag föf en pligt, att härvid fästa Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet, äfvensom att vördsamt föreslå rhfedel till dettä ondas framtida afbjelpånde, Sjelf är jag långt ifrån, att vilja för hardt behandla den för första gången vilseförde brottsi lingen, eller att trö, hvad vid sistledne Riksdag af åtskiilige yrkades, att skärpandet af våra strafflagar och återinförandet af hänga för stöld, skulle medföra den verkan, man deraf hoppades.
Jag går än längre: jag tror att spöstraffet för första inbrottsstölld, oftast förvandlar en mindre brottsling till grof brottsling 5 ty hvilken vill taga 1 enskilt tjenst den, äfven från Krigstjenst lagligen utestängde, soni Jidit spöstraff, och hvad annan utväg skäll han taga att försörja sig, än den, att med tilltagande dristighet fortfara i den redlige medborgarens plundrande, och nattens mörker blir dervid hans enda värn; men denna lagförändring är icke föremålet för denna min mation.
Hvar och en lärer lätt kunna insejvådan; kostnaden och felaktigheten af det sätt, hvarpå mats nu i vårt land i fästningar för helä deras lifstid vårdar och bevarar eri stor samling af grofva brottslingar, sysslolöse och, till eh börda för Staten, och der lifvet för demi sjelfve borde vara en börda, så vida icke etBil, till Rid. o. Ad.
Pr, 1 Band, ix 162 Den 6 Fcbntarii, farenheten beklagligen nog ofta bevittnade att tillfällen till rymmande, är det som upplifvar deras hopp, och lemnar den* tillfällen att, fle re gånger på nytt få ofreda och plundra de värnlöse medborgare, som likväl hvar i sin mohn, under en sådan missdådares, ofta långa brottfulla lefnad, bidragit till kostnaden för hans underhåll i Läns- och Häradshäkten, en dyr fångtransport och fästningslifvet, med dervid, till bevakning nödige Garnizoner och, under hvilken långvarig utöfning af våldsgerningar, en sådan grof brottsling blir lärmästare för yngre, i detta tillgrepp mindre erfarne nybörjare.
Denna målning af förhållandet lärer icke af någon kunna bestridas, som ägt tillfälle att, på närmare håll inhämta erfarenhet härom, och jag, för min del inser icke någon tjenligare utväg, till afhjelpandet af detta ondas framtida tilltagande och betryggandet af hvar-, je medborgares och serdeles landsbygdens innevånares säkerhet till lif och egendom, än att Rikets nu församlade Ständer hos Hans Maj;t Konungen i underdånighet anhålla att, antingen igenom underhandling med de Regeringar, som hafva deportationsställen, eller på hvad sätt, Hans Maj;t för tjenligast och minst kostsamt finner, det mi tillåtas oss alt få deporterade alla nu i fästningarne befintlige, till lifstidsfängelse dömde brottslingar och alla, som hädanefter för grofva brott af rån eller mord, eller itererade stölder, dertill blifva dömde.
Må hända, att någon häremot skulle vilja invända, att den till lifstids fästning redan en gång dömde brottslingen, icke lagligen bör kunna åläggas an ny straffdom, deportationen' men utom det, att den till lifstidsfästning döm-, de våldsverkaren, bör kunna anses som en från samhället utesluten medborgare ®ch att Kornung och Stander böra anses äga rätt, att från ett lifstidsförvaringsrum förflytta honom till ett annat ännu säkrare, talar ett änwu starkare motskäl till försvar af mitt förslag:
En sådan deposition är icke en ny straffdom; tvärtom snarare ett slags nåd eller mildring; ty i Englands och Hollands deportationsplatser erhålla desse missdådare på nytt friheten att utkomma, arbeta och om de vilja förbättra sig, att åter, i ett annat samhälle, der deras förra brott äro okände, kunna uppkomma till ett välstånd, som inom
Svenska fästningsmurarne skulle blifva dem omöjeligt. 1 händelse Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle täckas gilla detta mitt förslag, torde det tillåtas, att detta mitt memorial, med de öfrige RiksStånden må blifva communiceradt och sedan till vederbörligt Utskott re$ mitteradt.
Herr Ehrenborg, Casperi Uti ett den 3 dennes till Högloflige Ridienkapet pcb Adeln ingifvit Memorial, hat Deri 6 FcbrWårii, .Friherre
Rudbeck sökt ådagalägga Landtbruk karens nuvarande betryckta tillstånd, i anseende till de dryga utlagor, som af honom måste utgöras, Hvarje fosterlandets vän kati icke annat än värdera den känsla af varm pa* triotisme, af ädelt deltagande i medborgares belägenhet, som ledt Friherre Rudbeck till denna framställning; och för de, hvilka, såsom jag, varit i tillfälle att erfara, huru Herr Friherren uti de kretsar, der han såsom Landtman verkar, med sällsynt nit och osparda uppoffringar söker befordra menighetens både välstånd och upplysning, är det ljuft att finna, huru han äfven i denna vördade församling med sin verksamhet syftar åt samma mål.
Tryggt vågar jag påräkna att hans fördragsamhet icke misstycker, det jag, i många delar instämmande i hvad han yttrat angående Landmannens förlägenhet, likväl försöker en något närmare utredning, både hvar den finnes och huru den tillkommit, för att såmedelst äfven i min ringa nion söka underlätta utfinnandet af medlen till hämmande af de öfverklagade olägenheterne.
Den teknins af Landtmannens tillstånd, söm Friherre
Rudbeck gjort och man äfven från andra håll sett göras, är, ehuru naturligtvis med mångå locala och personliga undantag* likväl, efter den erfarenhet jag varit i tillfälle inhämta i det hufvudsakligaste fullkomligen grundad i afseende på förhållandet å slätt*, byggderne i Westergötland, eller de orter der spannemålsproduction och afsättning är enda Dea 6 Februarii, näringsmedlet, och der Landtbrukaren ömsom genom missväxt och deraf följande brist på både utkomst och medel till utskylder, ömsom genom svår och ofördelaktig afsättning under och efter de mera ymniga åren vidkänts ett lidande, hvilket han i allmänhet saknat både inre kraft och yttre förmåga att kunna emotstå.
I Skogsbygderne deremot, der binäringar fortfarit att idkas och vara lönande, der älven joidbruket årligen tilltagit genom odlingar, der i allmänhet ett större utrymme er-, bjudit sig lör den tilltagande folkmängden, pch der allmogens lynne vanligen utraärkes af mera näringsflit, omtanka och ihärdighet, ha? välmågan, åtminstone på ganska mångå ställen snarare till- än aftagst.
Många äro emedlertid de orter och menigheter som icke i rättan tid, icke utan svårighet och eXecutionstvång, kunna utgöra sina utskylder, och hvilkas utarmande och undergång, ehvad deras tillgångar årligen genom sådana tvångsmedel förminskas, eller penningar till utskylderne genom lån anskaffas, med allt skäl är att befara, så vida ett enahanda förhållande sorn hittills, i afseende på både utgifter och tillfällen till inkomster, kommer att fortfara
Det torde likväl icke vara någon tillök* ning i utskyldernes belopp, som ett sådantför-* hållande hufvudsakligen kan tillskrifvas.
Detta belopp har, hvad så väl den egentliga Be3 vinningen, som grundräntorne angår och obe-s i66
Den 6 Februarii, räknad tre skillingsafgiften till Lszaretterne väl icke varit större under de sedan sista Riksdag förflutne, än under de föregående åren; utan är det, efter min tanka, från den genom minskade inkomster fö orsakade svårigheten att utgöra detta belopp, från dess kanske mindre lämpeliga fördelning, från andre genom sjelfva sättet till prestationernes utgörande betungande onera, och, kanske hufvudsakligast, genom RörelseCapitalets, om icke förminskning, dock mindre lifliga rirculation under brist på credit och allmänt trångmål för ådragne skulders afbötdande, som den öfverklagade förlägenheten kan anses härflyta.
Jag går st t närmare utveckla denna tanka; och finner dervid att den svårighet, som inträffat för Bevillningens utgörande står i så tiära förening med dess mindre lämpaliga fördelning, att desse frågor måste behandlas i ett sammanhang.
Hade Riksens Ständer kunnat Och velat åt allmänna MagazinsDirectionen gifva sådan fond och organisation, att den kunnat vidmagthålla ett bestämdt minimipris å spannemålen; sä hade äfven Landtbruket, utan obillighet kunnat åläggas en derefter lämpad bevillning till permanent belopp emellan Riksdagarne.
Men nu har Landtmannens rätt och fördel i förra afseendet varit lika obestämd, som dess skyldighet i det senare varit ovilkorlig.
De upphandlingar som af Kongl Magaz. nsDirectionen blifvit gjordej hafva till stört Den 6 Februarii, 167 sta beloppet skedt under de mindre bördiga ånen och då spannemålen varit i högre pris j fördelen deraf har kommit de större sädesproducenterne tillgodo, men icke de, som endast i ymnigare år äga något öfverskott, och under missväxtåren till och med vidkännas brist på hvad de sjelfve behöfva.
Desse hafva ofta nödgats köpa och borga säd under missväxtåren, utan att, under de pålöljande bördigare åren kunna få sälja det efter lcfnadsbehofvet återstående öfverskottet af sin spannemål till sådant pris, att både ådragne skulder och allmänna utskylder kunnat dermed bestridas.
Den satsen torde icke eller vara lika rigtig som tilläfventyrs nog allmänt antagen, att landtmannen genom ymnigheten af de senare arens grödor fatt ersättning för hvad 6adespriserne fallit.
Emedlertid var Bevillningen, vid 1817 och 1818 årens Riksdag, fasställd till ett visst minimibelopp för hvarje Län, lämpadt efter de föregående årens taxeringsvärden.
På detta sätt bereddes väl en utsigt till Bevillningens förhöjande utöfver berörde summor i de orter der, genom näringarnes förkofran och •tigande värde å producterne, älven lastighe - Den.
6 Februarii, ternes värde i samma mån kunde höjas; mea icke någon utväg, att i de Län, der, genom ett motsatt förhållande, fastigheterne fallit i Värde, förunna deras ägare en derefter lämpad nedsättning.
Följden häraf har ock blifvit, att den af spannemåls-producenten utgjorde skatt, lämpad icke efter dess nuvarande, utan efter dess under föregående tiden ägde inkomst, blifvit, ehuru till numeraira beloppet densamma sorn förut, likväl icke sällan dubbelt så svår att utgöra.
Detta har för slättbygden mast vara ganska tryckande och skulle i förening nudden föregående tidens, från och med 1812 ärs dryga och ännu kännbart e£- ierhängande skuldsättning, varit det än merg, om icke Kongl. Maj:t, genom Nådig tillåtelse att in natura afbörda den från Magazinen borgade spannemålen jemte uppgälden derå, meL laokommit med ali elen undsättning, sorn dt\£ berott af Regeringen att gifva.