Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jsg tror mig derföre utan ringaste sinnesoro kunna våga föreslå dubbel skatt, elier 1 R:dr tor JStänds-personer och 2 R:dr å alla öfrige mans personer} härmed vinnes 39*333 R
Vidare anser jag, att de till bruk af Tobak i projectet upptagne 40,000 Ståndspersoner, kunna, istället för 16 sk, betala 32 sk-, Och för sine Uhr 24 sk. i stället för 12 sk.3 hvarmed vinnes 23,333 R:dr 16 sk, Afgift för bruk af Juveler, Perion, Guldgmycken, Equipager, Luxe-hästar, Luxebefje. rung in m., har jag icke ens lunnit projectevad.
Om jag antager, att i Sverige finnes endast en millions värde i juveler och Rerior, och blott med 2 procent belägger deras. nyttjande, yppkomma 20,000 R:dr
En person af hundrade i Sverige nyttjar ■yisst guldsmycken, Facit 25,000 å 1 R:dr 3 85?ooo R;dr, Fem tusende Equipager finnas visst i Riket 4 om dessa beläggas med 1 R:dr minst Och 10 högst lör ett Equipage , jemte billig progression lör den sorn har flere Equipager, Vinnas minst 30*000 Ridr.
Genom likt» princips användande i anseende Den 29 Maji, 567 till Luxe-betjenters beskattande, skulle minst lika summa vinnas, eller 30,000 R:dr.
Det är således en förhöjning af circa 336,000
R:dr jag härmed föreslår.
Utskottets project upptager 416,000 R:dr.
— Summa 752,212 R:dr Banco, hvarmed vårt öfverflöd skulle rikta StatsCassan.
Att denna Summa hos oss förtjenst uppmärksamhet, lärer ej behöfva be visas, men bör och kan den på detta sätt uttagas ?
Se der hvad jag nu går att undersöka.
Våra Statsbehof äro ofullkomligen uppfyllda.
Detta ligger för ögonen, och ändå gränsar beskattningen, i flera punkter till den yttersta tyngd som kan bäras, i flere punkter öfverskrider dea till och med de skattandes krafter.
Då vi ovedersägligen befinna oss i denna svåra collision emellan verkliga hehof, och svårigheten att dem uppfylla, är det då ej vår pligt att söka utvägar.
Tvänne finnas, ökad production och lämpligare beskattningsmethoder.
Den förra hörer ej till mitt ämne i dag, vidare än i anseende till den sanning jag i af. seende på den sednare nu anförer, den nemligen, att productions-kraften ofelbart ökes genom besksttningsbördornas jemnare fördelning efter förmågan att dem bära, och detta är just hvad jag, i anseende till den sistnämnde utvägen, löreslår. jag känner, och skall nu i förväg sök» besvara en del af de invändningar, 563 Den 29 Maji. som vanligen göras emot mitt och mot alla förslager a i samma åsyftning.
Vanligast förebrår man öfverflöd?.- skatter, att vara af en småaktig ej nog omfattande natur.
Detta medgifver jag fullkomligt.
Stod det i min magt, att införa en allman och syi stein?,tisk Conmmtiöns-afgift: eller eo motsvarande skatt på behållen inkomst, skulle jag visserligen icke uppehålla mig vid att i smått beskatta Öfverflödet.
Men nu är consumtions-afgift, med Acciselnrättningar, oell allt det mera dertill hörer, alldeles icke verkställbar i ett land som vårt, der Folknummern är så tunnsådd på den vidlyfiiga Arealen, och der Städerne äro så få och till en del så eländiga, så alldeles urartade ifrån den stastitiska natur, som ifrån b rjan vållat Siäders tillkomst, och utgör hela politiska nyttan af deras tillvarelse.
Skatt på behållen inkomst har också bi i f v ife försökt, har mött svårigheter, och har aldrig kunnat införas j hela d?t omfång ett sådant beskattningssysfein bör äga.
Vid sådant förhållande, då nemligen hvarken consumtionen eller behållna inkomsten kan generelt och methodiskt beskattas, då återstår intet annat medel, att i en rättvis proportion beskatta de förmögnare, än det jag föreslår.
Då återstår blott att beskatta öfverflödet.
Vår beskattning behöfver den rättvisa jemkning jag nyss omnämnde; jag vet att det hestrides, men jag, jag påstår det.
Jag skall icke fördjupa mig i beräkningar och Arithme, Den 25 Maji, 56 9 tiska jemförelser.
Jag har, dem förutan, ett lika peremptoriskt sorn enkelt argument att framställa.
Mig veterligen har aldrig utmätning för Kron-utskylder ägt rum inom de classer, hvars beskattande jag nu föreslagit, åtminstone är händelsen sällsynt.
Många tusende olycklige Jordbrukare och arbetare utpaatas deremot alla år, och mista sista koen, sista bädden, blott för sina Kronoutskylder.
Detta obestridliga factum synes mig utgöra fullt bevis för sanningen af mitt påstående, att nem» ligen de förmögnare Glassér i Sverige icke äro proportionaliter så högt skattlagde, som de arbetande och torftigare Classerne.
Till häfvande af detta oriktiga förhållande gifves intet annat medel, än öfverflödets beskattande.
Man säger, att den beskattning jag före: slår är obeyväm. ja ja så är det med ali beskattning.
Jag nödgas dock fråga, hvilkendera man här menar af de tvänne »lag af obeqvämlighet sig vid beskattning förete, nemligen obeqvämiigheten för den, som utgör skatten, eller obeqvämiigheten, för den som infordrar densamma.
Det synes mig såsom skulle den sednare förtjena ganska litet afseende, jemförd med den förre.
I alla fall blir det väl ändå aldrig så obeqvämt för en kortspelare, att anteckna sig, och betala sina par Riksdaler, sorn för Torpaien, att betala för det han är till i verlden.
Man hörer äfven sägas emot en eller än-J nan öfverflöds-artikels beskattande s att den 570 Den 29 Maji. summa, till exempel 15 eller 20,000
Riksdaler dermed åstadkommes, är alltför obetydelig.
Men då en dylik summa begäres till de nyttigaste ändamål, som till exempel till aflöning åt befälet vid det Landtvärn, som utan kostnad för Staten försvarar en i alla afseenden dyrbar besittningj eller till aflöning åt Kron. betjeningen i de flere Rikets Provincer, der denna sä vigtiga Class Tjenstemän är öfverlemnad till en lör Staten skadelig och vådelig torftighet, — då anses denna summa af 15, till ao^ooo Riksdaler ganska betydelig.
Jag vet, att ali storlek är relatif, men inom en och samma Stat, inom ett och samma
Drätselverk kan väl en och samma summa ej på en gång vara stor och liten Omöjligen får man säga, att en summa är alltför betydlig, då den begäres till ett Riks-gagneligt ändamål, och att samma summa är alltför obetydlig, då fråga är att uttaga den hos rike, som deraf hafva ingen känning.
Men säger man, ”skall jag behöfva plikta, för det jag til! hvad öfverflöd som hälst använder min väl förvärfda Egendom?” 'Skall / jag ej få fritt njuta frukterne af min eller mine Fäders industri, utan att af Författning gar pliktfällas?”
Besynnerligt mäste det förefalla, att så enart fråga väckes om att beskatta de förmögnes njutningar, framtages strax ordet plikta, hvarigenom sakens åsigt gr* nast föivrides.
Aldrig har jag hört skatt benämnas med ordet plikt, då samtelige Rikets Heraman och hela jordbrukande Classen blifvit Den 2 g Ålaji. 571 beskattad.
Om den rike verkeligen ar berättigad tili desse bittert klagande uttryck, om han är berättigad utropa ”hvarföre skall jag plikta, för det jag åker i min betalta vagn efter mina betalta hästar,” med huru mycket mera skäl skall ej Hemmansbrukaren utropa: ”hvarföre skall jag plikta, för det jag bebor och brukar min ärfda jord,” och arbetaren: ”hvarföre skall jag plikta för tillståndet att andas och bruka inin spada?” _ Statens svar på den rikes utrop är ganska enkelt, ”jag pliktfäller dig icke, för det du njuter, men jag beskattar dig, emedan dina njutningar förråda, antingen att du förmår skatta framför dina bröder, eller ock att du är en ursinnig slösare, och i det fallet gör jag icke värre emot dig, än du gör dig sjelf.”
För öfrigt skulle nu också en hög beskattning af luxen nedsätta densamma, och — skatten derigenom ej blifva så gifvande, som man väntat j gå har dock ett godt vunnits, ett godt som ju i så många tal, förmaningar, författningar och ingångne föibuud blifvit sökt.
Eller sträcker sig den cirkelartade rörelse, för hvilken våra Economiska åsigter hafva så mycken fallenhet, äfven till delta mål, och frukta vi nu luxens aftagande, sedan vi så nyligen ansett den som orsaken till allt ondt?
Att productionen af en öfverflöds-skatt alltid blir obestämd är ganska sant, men om man beräknar den till lägsta minim, och sedan låter öfverskotta» komma sorn ett opåräknad^ Den 29 Maji. godt, månne Ständerne vid nästa Riksdag skola blifva särdeles misslynte öfver att linna en eller två millioner uppsamlade och disponible?
Jag slutar här denna anticiperade veder*» läggning, och anhåller vördsamt och på det högsta, att Ståndet ville taga mitt anförande i allvarligt betraktande.
Jag tror val ej, att fattigdomen i allmänhet är sådan i landet, som jag ibiand hön den beskrifvas, men så mycket är ju sant, att en stor del Hemmansbrukare, sedan de bela året hårdt arbetat och torftigt leivat , med moda förmå utgörs sin skatt, att andre icke förmå det, och blifva utpantade; att månge Hemmansdelar äro beskattade utöfver hela deras afkastning, och nu stodo öde, otn de ej innehades af större
Possessionaten som inköpt dem för vissa conveniencer skull, och nu måste behålla dem, emedan ingen vill hafva dem} att öfrige Näringsidkare och Löntagare redan äro beskattade, så mycket de kunna beskattas.
— Då nu det är sant, att beskattningen redan är sådan, som jag nu beskrifvit, och lika sant, att Rikets behof ändå äro ouppfyllde, sant att vi dageligen nödgas afstå medel till företag och inrättningar, hvars RiksgagnePga egenskap vi dock fullkomligen inse och medgifva, _ så frågas, om vi med godt samvete kunna underlåta, att till lindring i bördorne uppsöka och använda alla medel, som ej blottställa Statens bestånd och förkofran} då Dm 29 Maji. 5 73 frågas om någon summa gifves så obetydlig, elier så obeqväm till uppbördssättet, som vi ej böra uttaga, då den kan uttagas utan tunga för Åkerbrukaren, Näringsidkaren och Löntagaren.
Skulle dessa mina andraganden ej vinna framgång, måtte åtmindstone mig tillåtas, att trösta mig med den glada öfvertygelse, att allt hvad jag från Riksdagens början trott mig höra ordas om allmänna eländet, var en villa, en ledsam dröm, att folket skattar utan känning, och art värt Statsverk inga behof vet utaf.
Annat skäl kan väl ej gifvas emot öfverfiöds skatts påläggande, Ätt vi öfverflödets förbrukare äga 3 röster vid Riksdagen, och att de, sorn jemt» öfverflödet ofta sakna det nödvändiga, blott äga en röst, — är just den omständighet som lifligast tänder hos mig det hopp, att de tre rösterne votera iör mitt förslag.
Friherre Anckarsvärd, Carl Henriet
Jag annar ej ingå i vederläggning af de beskattnings-' grunder, som Grefve Löwenhjelm nu föreslagit; Riksens Ständer hafva redan beslutat, att beskatta det så kallade öfverflödet ; och huruvida detta kan tåls den utsträckning den värde Talaren åsyftar, lemtiar jag att besvaras utaf dem, sorn med så val Taxeringar som Bevillningens indrifvande ägt befattning.
Jag vill endast bestrida den billighet i Taxeringssätt Herr Grefve Löwenhjelm tror sig funnit, och jag fäster mig till d n ändan blott vid Artikeln Kortspel, och frågar, om det är rättvist, att den som, under torftiga omständigheter, 574 Dett 29 Maji. finner tröst och nöje uti att hela året om lagga patience med en och samma kortlek» betalaf lika mycket t öfverflöds-afgift för kortspel, som den, hvilken dagligen förbrukar flera paf kortlekar} skattar ej den ena i större proportion för sin patience, än den andra för sitt spel ; jag anhåller att denna min lilla anmärkning matte få medfölja Herr Grefve Löwen-* hjelms till Utskottet.
Jag upprepar , att consumtions-afgift vist vore rättare, men då denne ej är verkställbar, återstår ej annat medel, att beskatta den förmögne i någorlunda billigare proportion, än öfverflödets beskattande.
Herr Hertzenhjelm, Carl Johany uppläste följande : Andra Artikeln 6 §. förordnar om den er sättning, fordringsägaren är förbunden lemna ein Räldenär, för den förskottsvis erlagde Bevillning, för den förres ägande och utlänre capital; denna ersättning är föreslagen 50 procent högre än Bevillningen; em dan då dert utgöres med 2 på tusende af capitalet, är ersättningen uträknad till 5 procent af räntan^ som gör 3 per mille af capitalet.
Härigenom händer, att den ägare af fastighet eller annan förmögenhet, som deruppå albetalt endast en tredjedel, är befriad för all Bevillning efter andra Artikeln, den hans Bor* Den 29 Maji. 5 75 genar för honom erlägger, således äfven för den förres i Egendomen nerlagde capital j och för hvad han derutöfver kan vara skyldig, njuter han en verklig vinst genom minskning i den lagliga räntan till ett belopp af 5 procent.
Jag kan icke begripa, huru en sådan omständighet kunnat undfalla Högloflige Bevillningsutskottets uppmärksamhet, ty att detta stadgandet skett af föresats, kan jag ej förmoda, då olagligheten deraf ligger för en öppen dag.
— Väl har uti hittills gällande BevillningsFörordning samma orättvisa ägt rum. men är förmodligen af misstag kommit att deruti inflyta, emedan ej blifvit iakttagit, att då Bevillningen, sorn efter 1812 års
Förordning utgjordes med 5 procent af behållna inkomster, nedsattes vid sistlidne Riksdag till 2 på tusende af capitalet, och som äfven nu är föreslagit, ersättningen för den förskjutne
Bu v i Ilningen ock i lika mon bordt nedsättas.
I en tid, då man så högeligen yrkar på ► Allmänna Låne-anstalter, till befordran af lättare penninge-tillgång för de manga Lånsökande, som det heter, till Näringarnes upp. komst o<h productionens förökande, torde den, sorn af egna besparda medel, under det hail måste vidkännas myntets successiva försämring, och sin i följe deraf årligen aftagande förmögenhet, biträder med lån, och dervid åtnöjer sig med den i Lagen stadgade räntan, icke böra anses för en alldeles onyttig medlem i Den 29 Maji.
Samhället, eller dess vilkor försvåras genom en större Bevillningsafgift, än för alla andra j men om så vore, borde den väl tillfalla Statscsssan, och icke gäidenären, som ej äger rätt fordra bättre Iåns-vilkor, än deni Lagen föreskrifver.
Skulle ater, ehuru låne-behofvet nu är så stort, räntan hädanefter kunna anses för hög, och således böra nedsättas, tillhör det ej BevillningsUtskottet derom förordna, eller en sådan Lag medelst magispråk
Nationen påtruga } utan hör den i föreskrifven form afgörass och af Konungen sanctioneras.
Som denna omständighet är af den beskaffenhet, att ingen återremiss lär äga rum eller behöfvas, så får hos Eders Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken jag ödmjukast anhålla om ogillande och afslag på förenämnde §:s innehåll, sådan den nu befinnes, och att den ändring deruti göres, att ersättningen till Gäidenären icke blifver till beloppet högre, än hvad han förskjutit.
Hvad tredje Artikeln, rörande fördelningen af öfverflöda-och consumtioos-afgiften angår, så kan jag ej finna minsta skäl, att medlemmarne af BondeStåndet skola till hälften njuta lindring i den föreslagne afgiften enligt förenämnde artikel.
Då alla njuta lika medborgare-vätt, böra ock alla lika, efter sina vilkor och på enahanda grunder, bidraga till Samhällets bestånd j så framt ändamålet är en förökad oumbärlig
Stafs inkomst.
Är åter afsigten, att genom en sådan afgift åstadkomma minskning
Den 29 Majk '577 minskning i bruk och nyttjande af dylika öfa veiflöds-artiklar, såsom för Rikshuthållningen skadeligt, så torde ändamålet lättast vinnas, om denna afgift uppgår till det belopp, att den mindre förmögne afhålla» ifrån consum-i tionen af sådant, som för honom kan var» både umbärligt och mindre passande.
Mig tyckes äfven, att den föreslagne afgiften på siden- och mahogony-meubler är mindre iämpeligj bägge hafva kunnat blifva anskaffade under en tid, då man ej trott sig behöfva befara tvång, vid deras nyttjandej och. kunna nu ej lätteligen föryttras.
Sidenmeubler äro ofta tillkomne af ren besparing, såsom af gamla, och ur bruk komne tyger förfärdigade.
Det utländska rå-ämnet utgör minsta delen i värdet af mahogony meubler, som i synnerhet gäller, hvad angår de så kallade fanerade arbeten, som är en inhemsk förtjenst-, och ej kan utan otättvisa, för skicklige arbetare förmitiJ skås.
Sannt är att man, af ett vanligt begär, att få stifta omskiftande Lagar, kan hoppas, att snart få se denna ändrad, och att samma orsaker nästa gång kunna föranleda till åter-i tagande af 18'5 års Bevillningsgrunderj mea emedlertid blifva alltid olägenheterne känbara, och böra förekomma®.
Hos Ejers Excelltnre Herr Grefven och Landt-Marskalken anhåller jag således om återrerr.iss till Hogloflige Bevillningsutskottet, i afseende på hvad jag, roj rande denna artikels innehåll, haft äran an« föra.
578 Den a 9 Maji.
Grefve De la Gardie, Jacob: Fullkomligen instämmande i hvad Friherre Carpelan i afse* ende på Arméens pensionsCassa yttrat, då min öfvertygelse säger mig, att det är på rättvisa och billighet grundadt, utbeder jag mig att få tillägga några ord om en annan Casssa som med lika rätt och af lika grund fordtar lika behandling.
De Kongl.
Cassa är tillkommen dels genom enskifta sammanskott, dels genom Ordens afgifter, och är endast ämnad till Pensioner åt de äldsta inom hvarje Orden.
Jag vågar hos Ridderskapet och Adeln anhålla, att jemväl denna cassa tnå blifva befriad från Bevillnings erläggande.
Jag tror, att man i allmänhet bör göra det undantag, att alla Cassör, som leda sitt ursprung från enskilte personers tillskott, och hvilkas provenuer användas ensamt till pensioner för ålderstegne personer, anses vara i samma cathegori, sorn fromma stiftelser.
Man skall fåfängt invända, att deras tillgångar äro utlånte mot 6 procent, då just denna ränta utgår till pensioner, och ändamålet således till en del ginge förloradt, om Bevillning deraf beräknades.
Att denna anmärkning må till Utskottet få åtfölja, är hvad jag endast velat hafva äran begära. / Herr Cederschjöld, Pehr
De anmärkningar jag nu går att göra, skola endast angå artikeln om öfverflödet.
Men först torde jag
Dm 29 Maji. 579 få erinra, att då BevillningsUtskottet af denna artikel påräknat 4(6,000 R:dr, torde denna summa, så framt mitt förslag om atnortissemeiUs-anslagets förminskning till undvikande af Bevillningens förökande, vinner Riksens Ständers bifall, kunna nedsättas till 166,000, och dä, i anseende tiil dess förminskning, naturligtvis blifva lättare att fördela- Dernäst får jag fästa uppmärksamheten på nödvändigheten att så jemnt som möjligt, fördela hvarje skatt, och framför allt en öfverflöds-skatt.
Jag anser derföre hvarje personel öfverflöda skatt obillig.
Skatten bör lämpas efter förbrukningen af öfverflöds-varorna , och således förvandlas tili consurntions-skatt
Då först blir den rättvis och billig.
Jag vågar derföre vördsammast föreslå, att denna del af Bevillningen lägges på HandelsSocieteten och Fabrikanterne af öfverflödsvaror.
Dessa må sins emellan fördela beloppet efter utsträckningen af hvars
Och ens rörelse; samt vid varorna» försäljning taga sin ersättning af afnämaren, genom prisernas uppstegring - Någon torde befara, att Köpmännen begagnade denna anledning för att böja priserna ännu mer, än de verkligen behöfde.
Men denna farhåga är helt visst ganska öfverflödig, iy Köpmännen skulle i alla full sälja till så godt pris de möjligen kunde, helst de förmodligen eljest skulls söka undersälja hvarandra, for att vinna så mycket bättre alsättning, Med Herr Grefve Lövenhjelm instämmer jag t ex deruti, att en stor skatt kunde läggas på kortspel: men jag skulle ej vilja att den lades på Deli 29 Maji. spelarén, ulan endast på kortstämpeln.’
Slutligen måsfe jag alldeles proiestera emot ali slags skatt för gamla meubler, tapeter och dylikt.
Jag vill härvid blott anmärka, att, om alla ville, för att undgå en sådan skatt, afhända sig dylika saker, och nödgades i deras ställe anskaffa andra, skulle det förorsaka dem en betydlig förlust; och hvad sorn är förlust för enskifta, blir en förlust för Staten.
Jag anhåller derföre, att Betänkandet må, tillika med dessa mina anmärkningar, varda till Utskottet återremitteradt.
Sorn jag bort en vard Ledamot, Grefve Gyllenborg, yttra sitt ogillande öfver den af Bevillningsutskottet föreslagna minimi-tabellen på Hemmansvärdena
Inom hvarje Län, anser jag mig deröfver böra yttra mina tankar.
När det är bevisligt, att i några Län Hemmansvärdena blifvit mycket nedsatta, till och med i e;t, inom tvänne år några och 30 procent, är det en nödvändighet, att genom en minimi tabell hämma sådant, i annat fall kan Statsverket aldrig vara säkert om den anslagna, och påräknade Bevillnings-summan, och afgiften från Länen kan blifva i högsta måtto utan jämförligt förhållande, tvärtemot billighet och BevillningsFörordningens åsigt.
Den nu föreslagna jemkningen är väl icke den fullkomligaste; dit kunna vi aldrig komma, men den har ändå den förtjensten, att, i möjligaste måtto, närma sig tili rättvisa, när den är lämpad efter 4 års medelpris, och sorn sådan tillstyrker jag dets antagande.
Den 29 Maji. 581 I redaction om rotefrihet har i min tank» ett misstag insmygt sig , hvari ändring bör göra6, så att mera tydlighet vinnes; der står, att Säterier m. m. från denna afgift under fredstider frikännas; i krigstider skola de vara det så mycket mera, som de då vidkännas ex«! tra Röeling; således anser jag ordet under fredstider böra utgå, annars kunde det gifva anledning, att en Häradsskrifvare af oförstånd eller kitslighet, kunde, oaktadt extra Rotering» skyldigheten, påföra i krigstider Säterier turn Roiefrihets-afgift, hvarå visserligen rättelse erhöllfsj men bäst är, att Förordningen är så tydlig, att intet misstag sker, och rät^ telser behötvas» Vid 1812 års
Riksdag ålades både öfverflöds- och consumtions-afgifter j debiefvoi8l5 afckaffa.de, mantalsskrifning, debitering och redovisning j nu hafva de åter uppkommit, talrikare än 1812, och kännande olägenheterne af dem ön.j skar jag, att benämningarnes antal åtmindstone måtte blifva så inskränkt som möjligt.
Med Friherre Anckarsvärds yttrade tanka, om afgiften för rättigheten att 6pela och handtera kort förenar jag mig, helst jag icke finner det vara rättvist beskatta den ringare Folkclassen för ett oskyldigt nöje, som är långt bättre, än att de söka tidsfördrif helgedagsqvällarne utom hus då vandringarne ofta tillskapa äfven, tyr af ledsamma följder, och de missbruk, som af kortspel kunna 6ke, innefatta sällan anledningar au öfverklaga hos den Folkclassen, Hela Dm 29 Maji.
Nationen bör icke plikta, för det att några söka d' iuti ett ytterligt nöje ; höjes kortafgiften, tiäffas derigenom rätter man Sak samma om vin med mera dylikt; finnes sken af billighet, att de betala för njutningen deraf lika, d n som dagligen begagnar det, och den, sorn höget sällan kan iå ett glas en bouteille dagligen på äret gör afgihen per bouteille 3 r.-st,; då den sorn på samma tid ny tjär 1 å 2 bouteiHer. betalar eller 1 Riksdaler per bouteille; obiibgheten måtte vara synbar, och således bevisa, att denna mängd öiverfiöds-artik*ar drabba sällan rättvist, och mången tjensteman, som nu, dock mindre än 1815, är i anseende till lönens ringhet frikallad från afgift derföre, skall antingen förneka sig alla lifvets njutningar, och lefva med annan diet, än den krets, i hvars umgänge han är införlifva'!, eller betala 6 å 8 R-dr, sorn på 200 Riksdalers lön gör 334 procent deraf; äfven tror jag icke det är rättvist, att en i knappa vilkor varande Ståndsperson skall betala dubbelt emot Allmogen, när till deras antal ofta höra personer af mycken förmögenhet, och vi kunna synbarligen finna, huru den delen af Nationen årligen blifver allt mer och mer jordägare i vårt land.
Mig är sagt, att genom öfverflödets taxe> rande afgiften ej skall falla så starkt pä Jordbruket, sorn genom förhöjning af fyllnadsafgiften hvilken ganska lätt kunde öfverflytta?, och intagas i andra artikeln.
När man vid större Egendomar påräknar den mängd af Den 2 9 Maji. 58 3 arbetare, för hvilka Husbonden ej allenast skall ansvara, utan älven betala öfverflöds afgiften,’ likasom hvad den faller tungt på en Åbo, af liten Hemmanslägenhet med 4 personer, emot den höjning fyllnads-afgiften gjordt, hvartill kommer att Torpare med flera, som ej ansetta kunna betala något efter andra artikeln, säle* des äfven fria från fyllnadsafgiften, få harige** nom en betydligen ökad och tryckande Bevillning, så blir både för Jordbruk och Näringar denna vinst mera inbillad än verkelig; Men det obehagliga uppstår af uppgifterne, som kunna leda till många chicaner, isynnerhet för Allmogen, som allmänt ej kan komma i tillfälle begagna den tillåtelsen sf skrifna uppgifter, till deras säkerhet mot origtig annotering, Den, som följt mantalsskrifningar, vet af erfarenheten, att mängden ej fattar förn ordningens innehåll , utan att hvar och en skall frågas, om han och hans folk begagnar det eller det, och må deraf dömmas tili tidelängden af en sådan skrifning.