Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den har synts oss förtjäna komma äfven till den svenska publikens kännedom, då den innehåller i hög grad inr tressanta fakta, hvilkas trovärdighet ej torde kunna bestridas.
— Särskildt fästes våra la-sares uppmärksamhet därvid, att förf.
afhållit sig från hvarje förklaring af dessa fakta och sålunda på intet sätt uppgifvit dem såsom öfvernaturliga, ehuru de tillhöra ett hittills föga kändt erfarenhetsområde.
Red.39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ".
emellanåt icke söft mediet, dels nära nog alltid låtit det behålla minnet af sömnen och allt hvad som under densamma tilldragit sig, utan att detta någonsin, i motsats till du Prels med fleras påståenden, vållat somnambulen minsta obehag; en följd häraf har däremot varit, att somnambulen efter uppvaknandet erinrat sig en hel mängd omständigheter, som hon under sitt clairvoyanta tillstånd förnummit, men icke kommit att omtala, ja, det vill till och med synas mig, som mediet, då det efter uppvaknandet återfår sitt fulla omdöme, på ett fullkomligare sätt skulle kunna kombinera erfarenheterna under sömnen och därigenom såsom vaken komma till ett bättre resultat.
Jag har alltid mer än väl insett, att en del af somnambulernas uppgifter, framförallt sådana, hvilka äro kända af någon närvarande person, skulle med fullt fog kunna antagas vara beroende på tankeöfverföring (suggestion mentale); men ehuru jag för min del tillmäter detta fenomen den allra största utsträckning och betydelse, måste jag dock af många skäl anse, att de clairvoyanta fenomenen endast någon enda gång böra på detta sätt förklaras, äfven då de af mediet uppgifna förhållandena äro bekanta för någon eller några närvarande.
I alla händelser äro dylika försök dock i högsta grad bevisande för tankeöverföringens verklighet, och det är redan vackert så.
Tillvägagåendet .vid experimenten har varit olika; vanligtvis har jag söft mediet efter Nancy-metoden, och då det sofvit några minuter, har jag gifvit det befallning att » begifva sig af till det eller det stället, taga reda på den eller den personen » samt därefter utfrågat det; efter uppvaknandet har mediet därefter själf fått ånyo redogöra för sina erfarenheter under sömnen; en och annan gång har jag suggesterat en » ledare » åt somnambulen, som af ledarens mun erfarit de äskade upplysningarne; tvänne gånger har jag (utan att förut från annat håll då hört talas om något dylikt) låtit mediet skåda de för mig och henne alldeles okända företeelserna i en kristall, hvarvid icke tecken till någon hypnos förekom.
Slutligen har jag ibland låtit mediet vara alldeles opåverkadt, endast framställt frågorna utan några som helst ceremonier.
Som de flesta försöken verkställts mera som nöje för vänner och några intresserade personer, hafva gemenligen ej protokoll förts eller andra bevis anskaffats för * att styrka experimenten; de närvarande personerna, hvilka till en del här nedan namngifvas, medan däremot andra icke önska sina namn publicerade, äro emellertid en borgen för trovärdigheten af tilldragelserna; af de meddelade upplysningarnes karakter framgår äfven, att något bedrägeri af mediet eller andra personer ej kunnat ifrågakomma och icke ledt till någon fördel i vare sig det ena eller andra hänseendet, hvarförutom experimenten39°
NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ".
företagits med olika medier samt med olika operator, ja, till och med i min frånvaro.
Första gången, jag någonsin försökte mig på ett experiment för utrönande af clairvoyancens verklighet, var med en liten 15 års arbetaredotter, Anna Samuelsson, hvilken jag med ett ännu efter 2 lj2 år varaktigt öfverraskande briljant resultat behandlade för ett mycket allvarligt organiskt hjärtfel (insuff.
valv.
mitral); jag hade nämligen företagit en hel mängd försök med tanke-öfverföring med henne, hvarvid hon t. ex. gång på gång riktigt angaf, hvad en närvarande person, utan att hvarken hon eller jag sett det, skrifvit på en hopviken papperslapp (tal, ord); vidare såg hon såsom vaken föremål och tilldragelser, om hvars skådande någon person skriftligen till mig framställt begäran, hvarvid jag naturligtvis ej gaf någon vägledning med ord eller gest.
En gång, då hon och några andra patienter suto och sofvo, uppmanade jag, som då befann mig på Kalmar Regementes mötesplats ungefär 13 mil från Kalmar, där jag bor, den sofvande flickan att » begifva sig till Kalmar ».
På frågan om hon vore där, svarade hon: ja!
och skildrade underhand, hur hon såg en stor stad, hvarest fanns två stora byggnader, däraf den ena med flera torn (kyrkan och slottet); det hus, där jag bodde, var ett tvåvånings gult hus, och jag bodde en trappa upp.
Hon inträdde därpå i våningen, passé- * råde tamburen och ett rum samt kom därefter in i ett annat, hvarest hon beundrade » så många granna taflor, särskildt en som var så stor »; kom därpå in i ett tredje rum och föll i djup förundran öfver hvad det kunde vara för saker, som hängde på väggarne.
Något dylikt hade hon aldrig sett hänga på väggar; det vore förmodligen af trä (väggarne äro behängda med en större mängd antikt porslin).
I detta rum såg hon ett fruntimmer, som på beskrifningen befanns vara min hustru, samt en liten gosse, som det var något besynnerligt med, ty han syntes henne - dubbel (ett par tvillinggossar i hög grad liknande hvarandra).
I allt detta fann jag ju intet märkvärdigt, då för att lemna dessa uppgifter, hon endast skulle behöft begagna sig af sin känslighet för tankeofver-föring; men härefter började mina tankar och hennes uppgifter att skilja sig.
Jag hade i mitt hus ett äldre fruntimmer, och i förväntan att flickan äfven skulle » se » henne, frågade jag, om hon ej såg något annat fruntimmer, då hon svarade, att hon såg ett till, en ung flicka, hvilken hon skildrade så tydligt, att jag på beskrifningen igenkände fröken H. W.
Därefter omtalade hon, att min hustru klädde på sig och gick ut samt in i en bod, hvarest hon köpte något.
Härmed afslöts försöket.
Jag fick nu39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ".
brådt om att genast skrifva till min hustru och fråga, om kl. 12 den ifrågavarande dagen (juni månad 1888) fröken H. W. hade varit uppe hos oss, samt om min hustru sedan gått ut för att köpa något i en bod.
Några kamrater på regementet, hvilka fått del af händelsen, afvaktade jämte mig med otålighet det pr omgående kommande svaret, hvaraf de äfven fingo del; detta innehöll, förutom yttringar af den största förvåning (jag hade nämligen icke meddelat något om sättet, hvarpå jag fått kunskap om förhållandet) att det nog var riktigt, att min hustru den i fråga varande dagen och tiden talat med fröken H. W. och sedan gått till ' en bod på samma gata för att köpa en vara, men fröken H. W. hade ej varit hemma hos min hustru, utan hade stått i Ryssby, 20 kilometer från Kalmar, och pr telefon samtalat med min hustru.
En af kamraterna hade målat tvänne taflor, hvilka skulle bortlottas inom kamratkretsen; jag vill minnas att lotternas antal var 75.
Sedan listan var fulltecknad frågade jag Anna, hvilka nummer skulle utfalla med vinst; härpå gaf hon till svar, att n: ris 4 och 9 skulle vinna, och jag berättade för kamraterna, att den ena taflan skulle vinnas på n: o 4 eller 8, den andra på n: o 9 eller 18, detta på den grund, att jag tror mig hafva gjort den iakttagelsen, att liksom somnambulerna oftast taga fel på venster och höger, så ånge de af siffror ofta nog blott hälften (möjligen ofrivillig mental suggestion af experimentatorn).
Detta skedde en hel vecka före dragningen; vid denna, som jag själf var hindrad bevista, drog kapten F. B. först ut n: o 4; då han därpå skulle draga nästa n: r medföljde tvenne hoprullade sedlar; han bestämde sig nu för att taga den ene af dessa, men just som han med venstra handens fingrar skall taga denna, faller den till golfvet, den kvarvarande öppnas då i stället och befinnes vara n: o 18.
Vintern 1889 — 90 tilldrog sig följande, som jag af allmänna tidningarne och Annas egna samstämmande uppgifter erfarit; en ung man i trakten, där somnambulen bor, hade försvunnit och man antog, att han gått ned sig på isen å en närbelägen rätt stor sjö.
Man sökte ifrigt efter liket, men fann det ej; till sist gjorde man ett försök med Anna, som för ändamålet söfdes af en läkare i närheten.
Under sömnen utpekade hon en plats vid sjön, hvarest lion uppgaf, att man borde söka liket på ett ställe så och så många fot rätt ut och så och så många fot till venster, där skulle det ligga.
Man sökte på det anvisade stället och fann intet.
Men efter några dagar kom man på den idén, att somnambulen äfven den gången, som ofta förut, misstagit sig på höger och venster, man draggade nu på det anvisade stället men till höger och fann liket.39°
Min bästa och med de flesta occulta egenskaper begåfvade somnambul heter Alma Rådberg och är tjänarinna.
Hon är nu omkr. 26 år; hon har som barn och flicka varit sjuklig och klen, men är numer, sedan hon genomgått hypno.tisk behandling, frisk, stark och blomstrande.
Det är en strängt religiös och moralisk flicka af medelmåttig intelligens och icke i någon mån hysterisk.
Hon har - beredvilligt lånat sig till otaliga experiment, verkställda såväl af mig som af andra; hon är i högsta grad suggestibel, så väl vaken som sofvande.
Alla möjliga försök, äfven med stigmatisering o. d. hafva krönts med utmärkt framgång — lika bra i vaket, som i sofvande tillstånd.
Jag anser mig böra i förbigående omnämna en händelse, som jag anser anmärkningsvärd; jag anbringade under ett experiment å hennes ena arm en droppe vatten, suggererande henne, att det vore en droppe brinnande lack, och att hon däraf skulle få en brännblåsa, hvilken dock skulle vara läkt efter tredje dygnet.
Under experimentets fortgång råkade jag emellertid efter en stund att komma åt vattendroppen, som därigenom utbreddes öfver den angränsande huden, hvarvid jag dock ögonblickligen skyndade att borttorka den.
Den dagen därpå uppträdande brännblåsàn hade emellertid sträckt sig äfven till ' det sålunda utbredda området, alldeles som om vattendroppen varit frätande syra; på tredje dagens afton var såret läkt.
De allra flesta af de med Alma företagna experimenten hafva gått ut på att för de närvarande beskrifva någon bestämd persons bQstad o. s. v.; de tillfällen, då hon fullkomligt riktigt beskrifvit rummens läge, möbler, taflor o. s. v. äro så många, att jag åtnöjer mig med att anföra några få exempel, anseende mig icke kunna upptaga alla.
Vid en bjudning hos Almas husbonde, Baronen och Lotskaptenen R. v. Rosen i Kalmar, uttryckte den närvarande Kapten Ö. och hans fru sin önskan att få bevittna ett experiment af i fråga varande slag; detta beviljades, och Alma insöfdes, hvarpå hon erhöll befallning att förflytta sig till Stockholm, till det ställe, hvarest Kapten Ö: s svärmor bodde, och ingå i hennes våning samt omtala, hvad hon såg.
Hon beskref nu, som det sedermera upplystes, fullkomligt riktigt rummen och diverse mera anmärkningsvärda föremål däri, hvilket allt för alla utom för hr och fru Ö. var alldeles okändt.
Bland annat skildrade hon rätt lifligt ett större antikt skåp med på dörrarne befintliga stora träsniderier och därunder glänsande metall (i verkligheten var det dock spegelglas under träsnideriet), vidare en byst i ett fönster, en grupp blommor invid en dörr, samt ett porträtt m. m., allt med noggranna detaljer och fullkomligt riktigt.
Tillfrågad, hvad Kapten Ö: s svärmor gjorde, förklarade Alma, att hon39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ".
satt i det ena rummet och talade med en ung flicka; detta vore emellertid ej hvarken hennes dotter eller dotterdotter, såsom vi alla förmodade, utan en annan flicka (upplysning erhölls några dagar efter försöket, att nämnda fru vid ifrågavarande tillfälle verkligen setat i det angifna rummet och samtalat med sin tjänsteflicka).
På begäran af kapten Ö. tillfrågades Alma, om svärmodren den dagen fått emottaga något bref.
det hade hog; det hade varit en nyckel i brefvet, hvilket för öfrigt handlade om kläder.
Kapten Ö. upplyste ock genast, att han verkligen till sin hos hans svärmor boende dotter hade afsändt en koffert med kläder, samt tillskrifvit svärmodren därom och lagt nyckeln till kofferten i brefvet.
Efter uppvaknandet lemnade sornnambulen kapten O. en hel del andra uppgifter om våningen, hvilka hon icke förut omnämnt och hvilka alla i hufvudsak befunnos riktiga.
Vid ett annat tillfälle, då hon söfdes af min ärade vän baron v. Rosen, tillgick så som af baron v. Rosens här meddelade skriftliga berättelse framgår.
» En dag i september månad år 1888 på e. m. söfdes Alma Rådberg af mig ombord på mitt chefsfartyg » Kalmar » vid Kråkelund på Sveriges östra kust, hvarest vi ankrat för natten.
Närvarande voro herr generallotsdirektoren Ankarcrona (som benäget medgifvit sitt namns offentliggörande), lotskapten Smith från Norrköping, min hustru och jag.
Sornnambulen erhöll befallning att uppsöka generaldirektörens hem i Stockholm och beskrifva hans bostad, hvarest hvarken mediet, min hustru, eller jag någonsin varit.
Hon skildrade härvid:
Tamburen, mycket mörk, aflång, ett bord vid en vägg samt en matta på golfvet.
Salongen: ett stort rum med borden, sofforna och stolarne, så som de verkligen voro; öfverallt fullt af småsaker; i ett hörn en grupp med växter, angående hvilka hon särskildt anmärkte, att några voro konstgjorda.
En storartad ljuskrona; på en vägg något egendomligt, hvars beskaffenhet hon hade svårt att utreda; det vore som hyllor från golfvet till taket, klädda med plysch och öfverfyllda med silfverpjeser, på hvilka » något vore skrifvet ».
(Äreskänker med inskriptioner.
) En större landskapstafla beskref hon äfven fullt riktigt; likaså ett stort porträtt af konung Oskar, hvilket hade sin plats på ett staffli, klädt med ett rödt schaggdraperi.
Salen vore mörk, med en hög panel på väggarne, mörk eldstad, antika saker stode på panelen — vid ena dörren något alldeles säreget, snidadt i trä och spetsigt uppåt (detta, som hon ej kunde säga, hvad det var, är ett par vid dörren uppsatta snidade skidor); ' vidare en mörk krona och ett par stora, gamla stolar.
I generaldirektörens skrif rum beskref lion mattan på golfvet, soffan, ett par bord, en stor bukett i ett hörn samt att där var mycket taflor.
På fråga, hvarest generaldirektörens fru befann sig, svarade hon: i ett litet rum, i skrifrummet: hon satt där och läste i en tidning; befalld att säga, hvilken tidning det vore, svarade mediet efter ganska stor ansträngning: Sven-39°
ska Dag-bla-det: Frun vore klädd i en svart, blommig öfverdräkt af något tjockt tyg.
Tillfrågad om fru A. varit hemma hela dagen, svarade mediet: nej; hon omtalade därefter att fru A. varit på visit på ett ställe i närheten — hos ett ungt herrskap, hvars ena rum hon beskref, och skildrade därjämte, hur den unga frun, som var klädd i en mörkblå morgonklädning, satt och lekte med ett några månader gammalt barn — vidare beskrefs hennes man och en tjänarinna.
» Känner Alma igen den unga frun? » — » Nej — åhjo — nu minnes jag!
det är ju fru R. » (Här uppgaf hon namnet på en ung fru, som hon endast som hastigast sett en enda gång ett år förut, då frun passerade Kalmar.
) ^
På begäran af lotskapten Smith, anmodade jag Alma därefter att äfven besöka dennes hem i Norrköping; ehuru något motvilligt, fogade hon sig dock däri och beskref fullt riktigt salen och sängkammaren, i hvilken senare fru Smith uppehöll sig, sysselsatt med att gifva medicin åt en liten flicka, som hostade och för hvilken hon var mycket orolig; därjämte var där en äldre jungfru.
Nu väcktes Alma och var då kry, rask och glad, samt beskref då i vaket tillstånd ännu tydligare såväl generaldirektörens, som kapten Smiths hem.
Enligt generaldirektörens såväl muntliga, som sedermera skriftliga upplysningar, var Almas beskrifning öfver hans hem förvånansvärdt riktig; äfvenså voro hans frus dräkt, det jinga paret och den där aflagda visiten samt mot ali förväntan den lästa tidningen riktigt uppgifna och beskrifna.
Likaså upplyste kapten Smith vid tillfället, att allt, hvad hon sagt om hans hem, var riktigt; den lilla flickan hade insjuknat ganska illa samma dag, hvilket vållat att kapten S. med sin chefsbåt anländt något försenad till Kråkelund; han hade dock icke för någon af de närvarande uppgifvit orsaken härtill.
Att detta allt är sanningsenligt och öfverensstämmande med verkligheten, intygar (Signeradt) Robert von Rosen
(friherre; chef för Kalmar lotsfördelning.
Kalmar).
Så långt baron v. Rosen; af herr generallotsdirektören har jag muntligen erhållit full bekräftelse på förloppet och uppgifternas öfverensstämmelse med verkligheten.
En annan gång söfdes Alma alldeles à propos och erhöll befallning att begifva sig till generallotsdirektörens bostad och se, om han befann sig hemma, hvarvid hon upplyste att så var förhållandet; han satt vid skrifbordet i sitt arbetsrum, sysselsatt med skrifning.
Bland annat, som hon observerade och omtalade, var äfven en nyckelknippa, som var placerad på skrifbordet.
Hon erhöll nu skarp tillsägelse att fatta tag i nyckelknippan och duktigt skaka på den samt lägga andra handen på generaldirektörens axel för att sålunda ådraga sig hans uppmärksamhet; detta upprepades 2 — 3 gånger och mediet påstod * att generaldirektören verkligen observerade henne.
Hr generaldirektören, som icke hade minsta aning om att försöket egde rum, underrättades omedelbart därefter om saken och har benäget därom meddelat mig följande.
Redan före underrättelsen hade han fäst sig vid den dagen och stunden, emedan han då varit utsatt för en egendomlig händelse, som i mer än ett afseende föreföll honom ovanlig och anmärkningsvärd.
Då han39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ".
nämligen vid berörda tillfälle satt fördjupad i sitt arbete, kastade han alldeles, omotlveradt ögonen på den bredvid honom på bordet liggande nyckelknippan, hvarvid han särskildt reflekterade öfver, huru det var möjligt, att han kunnat ditlägga nyckelknippan och hvarföre den befann sig där, då han med bestämdhet vet med sig, att han aldrig brukar lägga nyckelknippan ifrån sig på bordet.
Då han som bäst sitter och grubblar häröfver, får han se ett fruntimmer liksom skymta förbi honom; i tanke att det var hans egen jungfru, fäste han ingen vikt därvid, men då företeelsen upprepades ropade han på henne och steg upp för att se efter, hvad det var, men fann ej någon och Öfvertygade sig äfven om, att hans jungfru lika litet som något annat fruntimmer varit: inne i rummet.
Något skrammel med nyckelknippan eller någon rörelse hos densamma har han dock icke observerat.
Nästföljande experiment synes mig själf så viktigt och betydelsefullt^ emedan därvidlag tankeöfverföring synes mig vara alldeles utesluten, att jagr ehuru vid detta som vid hvarje annat experiment oriktiga eller ofullständiga uppgifter förekomma bland de riktiga, anser mig böra anföra det något utförligare.
Den 8 april 1890 erhöll jag från d: r X. i Stockholm ett bref, hvari han å egna och d: r C. von Bergens vägnar anhåller, att jag på timme och kvart, som jag själf borde utsätta, måtte hypnotisera Alma, hvilken var bekant för v. Bergen, samt » uppmana henne att uppsöka v. B. och skildra det rum, hvari han befinner sig, de öfriga närvarande personerna, anordningarne i rummet och dylikt.
Särskildt hade d: r X. på kronan hängt ett föremål, som vanligen e) brukar finnas där, för att göra experimentet mera bevisande. »
Till svar härå sände jag endast ett telegram så lydande: » Från t till 2 i morgon i Eder våning. »
Detta var allt som öfverenskoms; för öfrigt voro så väl d: r X: s utseende, som hans våning och bostad för så väl somnambulen som mig och vid experimentets verkställande här närvarande personer fullkomligt obekanta ..
Alma söfdes i mitt hem i Kalmar: det därvid förda protokollet har följande utseende.
» Den 9j4 90, kl. 1,40 börjas.
Alma söfves och anbefalles att begifva sig till Stockholm och doktor X: s våning.
» Är Alma där? » — » Nej. » — 2.
Samma fråga.
— » Ja. » — 3.
» Är v. Bergen i våningen, » — » Ja. » — 4.
» Äro flera personer än han och X. i samma rum? » — » Ja, en herre till. » (Hon ser ingen mer där.
) — 5.
» Hvad hafva de för sig? » — » En sitter vid ett skrifbord. » — 6.
v. Bergen eller den andre? » — » Den andre!
Doktorn! » — 7.
» Hvad39°
göra de? » — » Han gör ingenting; de prata. » — 8.
» Äro de ovanligt klädda? »
— » Nej. » 9.
» Är det någon ljuskrona i taket? » — » Nej, ingen ljuskrona, mera som en lampa. » — 10.
» Ser Alma något besynnerligt i den? » — » Något långt och smalt hängeri kronan! » — 11.
» Hvad är det af?
Tyg eller metall? »
— » Säkerligen metall; jag tror det är tyg med. » — 12.
» Har Alma sett något sådant? » — » Nej, aldrig sett något sådant! » — 13.
» Försök se hvad det är eller hvad det kallas! » (Intet svar.
) — 14.
» Hvad begagnas det till?
— » Jag vet ej hvad det begagnas till. » — 15.
» Är det något som läkare begagna eller en prydnad? » — » Mera som en prydnad; bredare än ett band. » — 16.
» Hvad kan det likna?
Hvad har det för färg? » -- » Det är hvitt! » — 17.
» Är det flera färger? » — » Dèt är också rödt! » — 18.
» Hurudan är metallen? » — » Den är hvit; troligen silfver! » — 19.
» Är det beslag, fästade på tyget eller tyg på en metallpjes? » — » Tror, att tyget är viradt på en metallpjes! » — 20.
» Huru långt och bredt kan det vara? » — » Ett kvarter bredt och 3 kvarter à i aln långt! » — 21.
» Hvad är det för tyg? » — » Troligen siden! » — 22.
» Hör tyget alltid till metallpjesen? » — » Nej!
det är för tillfället viradt därom! »
» Hvartill användes den i allmänhet? » — » Den måste stå på ett skrifbord. » — 24.
» Ändamålet med den? » — Det vet hon ej!
» Sitter den fast i lampan eller är den lätt att peta ner? »: — » Den sitter ej så hårdt! »
— 26.
» Kan Alma slå ner den? » — » Det går ej att få ner den! » — 27.
» Se på den främmande; hurudan är han? » — » Ganska lång karl! » — 28.
» Är han tjock och fet eller smärt?
— » Han är en smärt, medelålders man. » 29.
» Mörk eller ljus? » — » Han ser ut att vara ljus. » — 30.
» Har han skägg? »
— » Han har skägg, delvis rakad; mustascher; har polissonger; hakan endast delvis rakad! » 31.
» Hvad är det för färg på hans ögon? » — » Blå! » — 32.
» Hurudan näsa har han? » — » Stor, mera bred, än smal! » — 33.
» Finnes något märke i ansiktet? » — » Det rycker till i bland vid högra tinningen. »
— 34.
» Fins något ovanligt på hans händer? » — » Ingenting! » 35.
» — på klädseln?
— » Mörka kläder! » — 36.
» • — på urkedjan?
— » Liksom en kula hänger som medaljong. » 37.
» Hvad har han för yrke? » — » Han är bestämdt något slags lärare! » — 38.
» Se på rummet! » — » Ser ut som ett arbetsrum. »
» Är det doktorns; mottagningsrum? » — » Nej - — randigt möbeltyg —
— ett stort bord — en större uppslagen bok på skrif bordet — tryckt bok — inga taflor — kan ej se, hvad den handlar om — på väggarna flera små stycken eller taflor — 5, 6 st. — föreställa mest äldre personer.
— Ett skåp med glasdörrar — - är visst böcker däri — ».
Hon vet omöjligt, hvad det är som sitter i kronan.
Hennes utsago som vaken:
Hon tror att det var en papperssax eller — knif, som hängde i kronan; var visst fästad med en näsduk.
I rummet var också en stoppad hvilstol, rätt lång samt till att fälla ned.
Tyckte v. Bergen hade småprickiga kläder och satt nästan halfsofvande, tittande uppåt, funderande.
Tyckte, att de talade om något som händt nu i Stockholm, något experiment som troligen gjorts i ett sällskap.
Tyckte d: r X. var medellång, mörka mustascher, litet korpulent, tyckte håret var kammadt på sned; hans ögon voro visst mörka, bruna; näsan krokig.
Den tredje var antingen lärare eller läkare.
Jag tyckte, det var två fönster i rummet, som var ganska stort; gardinerna voro visst mörka, randiga.
Mörk kakelugn.
— Såg ej de andra rummen; kom först in i en tambur med tre dörrar och så genom ett rum, innan jag kom in.
Vid protokollet.
(Signeradt) Philip v. Tell.
Kapten vid Kgl.
Kalmar Reg: te.
Adr.:.
" 39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ".
Sedan jag meddelat d: r X. resultatet af Almas sofning, erhöll jag från honom i två bref följande upplysningar, som jag här meddelar.
Den 10ji skrifver d: r X.:
— - » I kronan hängde verkligen en större papperssax, fästad medelst ett s. k. otoskop af gummi; vid saxens ena handtag en théa-ros - och några myosotis.
En större hvilstol att fälla i hop; vi talade nog om ett experiment, men det försiggick just då, i det jag experimenterade med en somnambul.
Vi voro sex i rummet.
Det mesta öfriga oriktigt eller icke bevisande.
— Att hon sett något synes mig klart, men hon måste ha haft en mängd förvirrande idéer från sin vakna hjärnverksamhet » — — __ _