Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller att det af Gr. von Platen afgifna yttrande må få hvila på bordet innan det kommuniceras MedSt-.n. Gr. von Platen:
Jag tror icke att bordläggning kan förvägras.
Jag vill derföre endast fästa upmärksamheten på, hvad jag redan 8 II.
6 Den 18 Juni f. m. nämnt, att ändamålet möjligen förfelas.
Naturligtvis har hvar och en sin talan öppen att söka göra det så mycket som möjligt förfeladt, men det är naturligt, att om anförandet skall kunna verka såsom ett meddelande lill de öfriga Stånden, innan heslutet fattas, så måste det vara meddeladt innan ärendet af dem handlägges, hvilket hos dem vanligen plägar inträffa tidigare än hos II. o. Ad.
Jag öfverlemnar för öfrigt till Hr Frih. o.
Landtm, och R. o. Ad:s le damöter att behandla saken såsom dem lämpligast synes. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att den begärda bordläggningen icke kunde förvägras.
I fall del hvilande på bordet af det uplästa yttrandet, som af Hr Frih. o. Landtm, nu blifvit tillkännagifvet, innebär, att ingen kommunikation ofördröjligen kan ske, på sätt Gr. von Platen begärt, så anhåller jag, alt fä nedlägga min protest emot det beslut, som nu blifvit faltadt.
Jag medgifver visserligen, all en ledamots yttrande kan begäras pä bordet och att man är alldeles oförhindrad att göra det, oaktadt komunikation äger rum; men det skulle naturligtvis icke leda lill ändamålet, som är afsedd med Gr. von Plåtens yttrande, om detsamma, lill följd afen ledamots begäran kan på detta sätt blifva hvilande på bordel huru länge som helst. II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde, med afseende på beskaffenheten af Gr. von Plåtens anförande och den reservation, som nu af Ilr Hjärne blifvit anmäld, om icke II. o. Ad. behagade tilläta att Gr. von Plåtens nu bordlagda anförande finge upföras främst å föredragms-listan för nästa plenum.
Föredrogs ånyo Revilln:s-Ulsk:s d. 31 sisth Maj och d. 13 dennes på bordet lagda betänk.
N:0 6, ang-.de stämplade pappers afgiften.
Detta betänk, företogs punktvis till afgörande, hvarvid först förekom och bifölls Utsk:s tillstyrkande, att en af Hr Wetterberg väckt motion, ronde kontroll-föreskrifterne vid karteringen af Köpe-, Bytesoch Gåfvobref m. fl. handlingar, hvilka i förhållandet till värdet böra med stämpladt papper förses, måtte lemnäs utan afseende.
Vidare förekommo UtsR:s yttranden, ronde ifrågaställde ändringar i nedannämnde §§ af 1848 års K.
Kungörelse, ang:de stäm plade pappersafgiften. § 2.
Utsk:s i fråga om denna § gjorda tillstyrkande bifölls. § 4.
Utsk:s yttrande, att i lista mom. af denna § Härads-, Bergstings-, Lagmans- och Riddare-syne-rätter borde uteslutas, bifölls.
Då härefter, jemte Utsk:s yttrande ang:de Gr.
Mörners motion Den 18 Juni f. m. 83 om förtydligandet af det i 3:dje punkten af samma § förekommande stadgande, rör:de kartering af boupteckningar, uplästes den redaklionsförändring, som i afseende på delta stadgande uti betänk, bifogad t förslag blifvit tillstyrkt, yttrade Hr von Hartmansdorff, Äng.:
I det nplästa belänlcs 4§ förekommer Utsk:s hemställan alt S.dje punkten må få den förändrade upställning, förfatlningsförslaget sidan 24 lill och med 25 utvisar.
Jag hemställer om det icke vore bäst antaga ett sådant förslag till ordalydelse, alt man derigenom vore säker det ingenting förbiginges.
I anledn. häraf uplyste II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm., alt den föreg:de delen af Utsk:s redaktionsförslag icke innehöll någon annan ändring af den nu gällande författningen, än att Härads-, Bergstings-, Lagmans- och Biddare-syne-rätterne blifvit uteslutne.
Uppå sedermera framställd propos. bifölls ifrågavar. af Utsk. föreslagna redaktions-förändring.
Vidare uplästes såväl Utsk:s förslag, att i 3:e punkten af samma § malte införas ett nytt stadgande, i fråga om houpteckningars kartering, då afliden persön på flere orter efterlemnat egendom, hvaröfver serskilda boupteckningar blifvit uprättade, som ock redaktionsförslaget i denna del.
Hr Brodins i afseende på detta förslag vid Ulsk:s betänk, fogade reservation uplästes på begäran af Hr von Ha rtmansdorff, som derefter yttrade:
Jag instämmer i Hr Brodins reservation, så vidt den angår brist på föreskrift å hvilkendera boupleckningen kartering skall ske för behållningens belopp.
Sä länge dylik föreskrift saknas, befarar jag följden blifva den, att ingendera befattar sig med den gemensamma karteringen.
Då anmärknm deröfver upstå, så svaras att det icke är bestämdt, hvem som skall ombesörja karteringen.
Den ene anser sig dä icke hafva varit mera skyldig än den andre alt göra det.
Jag anhåller följaktligen att B. o. Ad. mätte återremittera denna punkt, på det att Utsk. må deri åstadkomma den fullständighet, som saknas.
Då icke mera än en domstol kommer att emottaga boupleckningen, nemi. den domstol, hvarunder den döde lydt, lärer vid tillämpningen icke någon tvetydighet komma att äga rum.
Jag får således anhålla, alt B. o. Ad. hehagade bifalla Utsk:s förslag i denna punkt såsom öfverensstämmande med hvad jag tror redan hittills allmänt iakttages.
Jag förenar mig så mycket hellre med Gr.
Mörner i anhållan om bifall lill den föredragna punkten, som enligt allmänna lagens stadgande, boupteckning öfver ali den aflidnes qvarlåtenskap bör i ett sammanhang förrättas och sedermera ingifvas till den
Bäti, under hvars domvärjo den aflidne bott och 6* 84 Den 18 Juni f. m. haft sitt hemvist.
Det är visserligen ett bruk, att apralia serskilda boupteckningar med särskilda rubriker öfver alla de egendomar, som den aflidne i lifstiden på spridda ställen innehaft, men jag vet ganska väl att delta bruk likväl icke hindrat iakttagande i öfrigt af den lagliga ordningen, ilhy, att i den boupteckning, som uprättats, der den aflidne bott, alla dessa på andra ställen verkställda boupteckningar blifvit summariskt införda, så att den aflidnes egendom på ett enda ställe varit synlig.
I Stockholm känner jag likväl, att så icke tillgår.
Man uprättar der en boupteckning och åberopar, dä den aflidne personen haft egendom på landet eller i andra städer, de serskilla boupteckningar, som der blifvit hållna.
Delta är i min tanka en origtighet, och i stället hade de serskilda boupteckningarne bordt infordras för att till deras innehåll införas i hufvud-boupteckningen, som skall finnas å vederbörligt ställe, till arfvingars och andra cfterlefvandes efterrättelse.
Ex. Hr Frih. o.
Landtm, hemslälde om R. o. Ad. bifölle Ulsk:s ifrägavar. förslag, ropades starka ja blandade med några nej; hvarpå II.
Hr Statsrådet m. m.
Nils Fredrik Wallensteen blifvit anmäld och emottagen, samt å K.
M:s höga vägnar aflemnat 2:ne Dess nåd. skrifvelser samt en Dess nåd. propos. lill R.
St:r, och sedermera blifvit utbeledsagad, upläsles och bifölls hvad Utsk. för öfrigt i afseende på 4 § af författningen om stämplade pappersafgiften hemställt och föreslagit. § 5.
Efter upläsning af Utsk:s i afseende på 3:dje och 5:te mom.-n under rubriken ”Fullmakter”, samt 2:dra mom. under rubriken ”Transporter och byten” afgifna tillstyrkande och redaktionsförslag, yttrade:
Det torde icke kunna sältas i fråga, att icke R. o. Ad. billigar de förändringar, som i Bevilln.- Utsk. blifvit föreslagna i afseende på kartering af fullmakter, men då det torde vara nödvändigt, att i detta förslag, för den, som skall tillämpa dessa föreskrifter, göra några förtydliganden, så anhåller jag alt derom få yttra några ord.
I afseende på sjelfva förslaget till redaktion af dessa förändringar, som innehållas på 27 sidan af detta betänk., är det sorn jag först tager mig friheten, att nämna något.
Fullmakter, konslitutorialer, prot.uldr. m. m., hvarigenom” etc. ”äfvensom att, om vid det rcg:te eller den korps, hvarinom befordran egt rnm, olika löner finnas inom samma grad, kartan till fullmakten beräknas efter den lön, som tillträdes, men sedermera, när högre lön inom samma grad erhålles, bör transportresolutionen derom karteras efter beloppet af löntillökningen.
Här föreslår jag alt orden ”lill fullmakten” måtte utgå och redaktionen således blifva: kartan beräknas blott efter deri lön, sorn tillträdes etc.
Detta är så mycket nödvändigare, som rubriken inne håller icke blott frågan om fullmakter, utan äfven om andra expeditioner.
Sedermera skall vid slutet af samma morn., som inne - Den 18 Juni f. m. 85 håller denna förändring, tillsättas efter ordet löntillökning: dock icke med mindre än (i r:dr för kanzligclnihren.
Vid slutet af sidan 28, innehåller det morn., som handlar om transporter och byten.
”Härvid gälla dock, i afseende på mililärstaterne, det undantag, som för dylika transporter och byten vid dessa stater här ofvan är stadgadt, äfvensom att, i händelse vid transporter till Reg:ts-qvartermästare- och Reg:ts-adjutantsbeställningar, hvilka icke åtfölja viss grad, skulle erhållas högre lön än den, hvarefter slämpelpappersafgift för den transporterades vid reg:tet eller korpsen innehafvahde tjenstegrad blifvit erlagd, resolutionerne beläggas med stämpladt papper för skillnaden mellan dessa löner, likväl icke med mindre än G r:dr för kanzli-gebiihren.”
Här önskade jag, att framför orden ”det undantag” måtte insättas ordet dets samt alt likaledes det på 3:dje raden af detta mom. förekommande ordet ”äfvensom” måtte utbytas emot dels, och slutligen anser jag nödvändigt, att vid slutet af morn., efter ordet kanzli-gebiihren, göres följande tillägg: ”dels ock att för sådana transporter och hylen inom samma grad och korps, hvarvid någon lönförhöjning icke eger rum, endast erlägges kanzli-gebuhr och sigillpenningar med tillsammans 7 r:dr men icke någon egentlig charta sigillala.
Sedermera torde vara nödvändigt, att, för tydlighetens skull, för K.
M:s flotta, der lönerna äfven äro olika inom samma grad tillägga ett mom. under det, som nyss är omförmäldt, så lydande: för K.
M:s flotta karteras fullmakter, konstitutorialer, prot.- utdr. samt transporter och byten inom samma grad och korps efter samma grunder.
Jag anhåller vördsamt att R. ö. Ad. måtte bevilja de tillsatser jag nu föreslagit, som egentligen gå ut på ett förtydligande af Bevil!n.Utsk:s förslag till förändring i 5:te §.
Om Ståndet såsom jag förmodar finner skäl att återremittera denna §, så anhåller jag att få anmärka en brist i meningen, hvilken likväl icke är nuvar:de Bevilln.Utsk:s fel, utan som qvarstår ifrån den nu gällande författningen.
Det heter nemi.: ”Härvid iakltages, hvad serskildt Militärstaterna angår, att i de fall, då reg: le t eller korpsen, hvarvid utnämningen sker, icke är, och under loppet af de 5 nästförutgående åren varit, på full stat” etc.
Om en korps icke är på full stat, så har han naturligtvis icke heller under de 5 nästförutgångne. åren varit det, ty det händer icke att man tager ifrån en korps hvad han har ulan tvertom, plägar man lägga till.
Det hör följaktcligen hela: ”icke varit”.
Tillkomsten häraf tror jag härleder sig derifrån, att genom markegåugsförvandling den korps, sorn ännu icke är på full stat, likväl något är kan komma till fulla lönebeloppet, och jag kan icke instämma deri att ordalydelsen icke är väl affattad. R. o. Ad. ansåg de emot Utsk:s ifrågar:de tillstyrkande gjorde anmärkmr föranleda till dctsammas återremitterande. 80 i) e n 18 Juni f. m.
Vidare upläsles och bifölls Ulslcs yttrande att stadgandet om karteringen af fullmakter för sladsfiskaler i Stockholm bör ur rubriken ”Juslitie-kanslerens fullmakter” uti den ifrågavande 5:le § uteslutas. §§ 6 och 7.
Ulsk:s betänk, blef i afseende pä dessa §§ bifallet. § 8.
I fråga om dels Hr Hesselgrens motion, rörrde kartering af arrende- och hyreskonlrakler, ock dets förslaget, att den i 4:de punkten af ifrågavar. § befintliga tariff för kartering af Köpe-, Bytes- och Gåfvobref malte salunda jemkas, att det lägsta karteringsbeloppet bestämmes till 12 sk. för fastighetsvärden under 50 r:dr, och nämnde tariff i öfrigt lemnäs oförändrad, blef Utslcs betänk, bifallet.
Beträffande sedermera Utsk:s förslag ifråga om kartering af Köpe-, Bytes- eller Gåfvobref, som förr än npbud eller inteckning skett, varder ä annor man transporterad! eller öfverlåtet, yttrade sig Gr. Sparre, Erik:
Det förtydligande, som motionären här föreslagit och Utsk. tillstyrkt, innefattar egentligen ett tillägg och ett ganska vigtigt tillägg i charta sigillata-förordning, åsyftande en förökad afgift vid en del lagfarter af köp om fast egendom.
Detta tillägg synes mig obilligt.
Staten kan — jag vill lemna osagdt i hvad män den eger rätt dertill eller åtminstone huruvida det kan synas billigt — men Staten plägar, i ändamål att bereda sig inkomst ålägga en person, som förvärfvar och sätter sig i besittning af jordegendom, vissa stundom betydliga afgifter i form af charla sigillata, lösen till vederbör:de embetsman etc. etc.
Dessa utgifter äro mindre kännbara vid det förhållande, alt egaren utom dessa afgifter får i och för sjelfva egendomsköpet och tillträdet af densamma vidkännas högst betydliga kostnader.
Sjelfva afgiflen kan också betraktas såsom ett slags ersättning för det skydd Staten lemnar åt egandelälten.
Vid öfvergång af fast egendom från en egare till annan genom köp, är denna afgift således, pä sätt jag anmärkt, mindre kännbar och den öfverklagas mindre; men skulle nu på sätt motionären afSter vid fråga om fast egendom, som genom öfverlåtelse har gått genom flera händer, ulan alt tilläfventyrs någon verkligen tillträdt egendomen denna afgift flerdubblas, så blefve den i sanning olidlig.
Förhållandet blefve nemi. det, att vid sådan öfverlåtelse det blefve den sista eller den som stadnade vid egendomen, och således sökte lagfart å köpet, som komme att gälda afgifterna för alla transporterna.
Tänkom oss, hvad som ofta är förhållandet, att en egendom inropas på auktion och öfverlåtes till 3 eller 4 personer, efter hvarandra hvarigenom köpebrefvet blir försedt med 3 eller 4 transporter.
I sådant fall, skulle det karteras lika många gånger som öfverlätelsen skett; hvarje gång i förhållande till köpesummans belopp. B. o.
Ad. skall lätteligen inse, att den karta, som den siste köparen får vidkännas, kunde komma att blifva högst be - Den 18 Juni f. m. 87 tydlig.
Den uppenbara obilligheten af en sådan tolkning har också föranledt, såsom motionären äfven lillkännagifvit, att i åtskilliga af flogsta domstolen meddelade utslag blifvit förklarad! alt sådant flerfaldigt beläggande med karta på köpebrefven ej må åläggas den som söker lagfart.
Jag hemställer i hvad mån det kan vara lämpligt att, sedan en sådan praxis gjort sig gällande och blifvit känd af dom stolarne, antaga ett emot denna af billigheten föreskrifna praxis stridande lagstadgande, hvilket endast skulle föranleda alt detsamma kringgås.
Följden blir nemi. endast den, att sedan ett köp gått genom flere händer, sä rifver den siste köparen helt simpelt sönder sitt med öfverlåtelse!’ försedde köpebref och skaffar sig af den förste säljaren eli annat, för alt derigenom skydda sig emot ett obilligt prejeri af Slaten.
Mig synes, att man bör låta allt gå sin naturliga gång och icke göra föreskrifter, som tvinga den cnskilte alt kringgå lagens stadgande!).
Jag tillstyrker således, alt om ett förtydligande anses nödigt, det må ske i alldeles motsatt syftning af det, som motionären föreslagit.
Ett RiksSlånd har redan i denna syftning beslutat ålerremiss af denna § i betänk, och jag vägar således vördsamt anhålla alt äfven II. o. Ad. behagade återremit tera §:n.
Till en böljan torde jag få något beriktiga den siste värde talarens upgift i afseende på den tolkning, som den högsta domarmakten har gifvit å lagstadgandet.
Den innefattar alldeles icke en frikallelse för föregående köpare från skyldigheten att kartera sina köp, utan blott ett tillkännagifvande, att den siste köparen, den som presenterat dokumentet inför domstolen, icke behöfde erlägga karla för mera, än sista köpet.
Jag tror alt man i denna fråga icke endast bör se på hvad, som är billigt ulan äfven på hvad, som är rättsenlig!, och då måste det icke vara öfverensstämmande med en rigtig lagstiftningsåsigt att fastställa några premier för den, som underlåter, att iakttaga lagliga föreskrifter.
Detta skulle emedlertid blifva följden af den, utaf den siste talaren förordade åtgärden.
Det är, såsom R. o. Ad. nogsamt känner, hvarje köpares skyldighet, att lagfara med sitt köp.
Detta är en skyldighet, icke endast för betryggande af hans egen besittning, utan äfven för bevarande af andras anspråk, hvilkas rätt kunna deraf vara beroende såsom vid förekommande börds och lösnings frågor.
I dessa fall skulle, om en sådan operation icke skedde, möjligen andras rätt blifva förnärmad.
Om nu endast det sista köpet skulle lagfaras, blefve derigenom bördsmännens anspråk, hvilka möjligen grundade sig på de föreg:de köpsluten, betagne, och den offentlighet i afseende på alla öfverlåtelser utaf fastighet, som genom lagfarten åsyftas, blefve tillintetgjord.
Då det nu således är både med lagens föreskrift och med dess rätta tillämpning öfverensstämmande, att hvarje köp skall lagfaras lärer det väl icke heller kunna påslås att det är rätt att den, som uraktlåter en sådan skyldighet, skall derpå skörda en vinst.
En sådan vinst skulle likväl tillkomma honom derigenom, att han insparde denna karte-afgift, hvilken han deremot fått vidkännas om han presenterat sitt köpebref till 88 Den 18 Juni f. m. lagfart.
Är det rättvist, att, om köpen skrifvas på 2 särskildta papper, men på en gång vid domstol företes för lagfarts erhållande, de skola vid npvisandet inför domstolen serskildt förses med stämpladt papper, de skola serskildt karteras, men att om de äter skrifvas på samma papper, en sådan påföljd då icke skulle ega rum för de serskilda aflalen?
I detta sednare fallet, skulle, om den ene köparen, såsom man vill säga endast öfverlåter köpet till en annan, och den andra till en tredje, samt den Iredje möjligen till en fjerde o. s. v., afgifterne för 2 eller 3 köp reducera sig endast lill det enkla beloppet för elt köp.
Derföre att man skrifver på samma papper, skulle man således skörda en vinst som icke skulle tillgodokomma de conlrahenter hvilka skrifva köpen på serskilda papper.
Någon rättsgrund för ett sådant förfarande, kan jag icke finna, men väl en upmuntran för spekulanter, att genom icke serdeles klyftiga upfinningar söka kringgå lagens föreskrifter.
Dä således, efter hvad jag tror mig hafva, genom det föreg:de, ådagalagt, icke någon rättsgrund förefinnes uti elt sådant förhållande, utan det tvertom är med rättsgrunder fullkomligen öfverensstämmande, att den ena vidkännes samma afgifter som den andra för samma aftal, enär han derigenom får samma rättigheter och skyldigheter; sä kan jag icke an nat, än tillstyrka 11. o. Ad. bifall lill Utsk:s framställning.
Hvad ett
Stånd kan i denna fråga hafva beslutat, det känner jag icke, och tror det icke heller höra inverka på R. o. Ad:s beslut, då troligen R. o. Ad. icke är i behof af någon annan ledning i delta fall, än sitt eget omdöme.
Jag får på grund af hvad jag nu haft äran anföra, förnya min vördsamma anhållan om bi fall till betänk, i denna punkt.
Hela den siste värde talarens anförande, grundar sig på en premiss, och om denna premiss icke är rigtig, så ram lar hela hans deduktion.
Det är nemi. den alt en öfverlåtelse bör betraktas såsom ett nytt köp.
Men om nu Staten, då den för att bereda sig en inkomst fordrar en afgift vid köp af fast egendom, icke så betraktar öfverlåtelse å annan person af den rätt, sora genom köpet vunnits, så försvinner grunden hvarpå förslaget stödjes, och jag påslår att billigheten fordrar det Staten icke betraktar öfverlåtelse såsom nytt köp.
Köparen har nemi. endast öfverlåtit på den andre den rätt som han vunnit.
Men det är blott den verklige innehafvaren af jorden som begär lagfart å hela den köpeaffär, hvarigenom jorden blifvit hans.
Då Staten nu stadgat en afgift för köp af fast egendom, är dermed ingalunda sagdt att en sådan afgift skall erläggas äfven om köpebrefvet blott ett ögonblick af en person innehafts, men genast derefter på annan öfverlåtes.
Jag uprepar detta ännu en gång.
Jag kan icke fatta någon annan grund, hvarföre Staten har fordrat en sä hög afgift, som den, hvilken, i egenskap af karta affordras köpare af fast egendom, än den, att Staten betraktar en köpare af fast egendom, som i följd af köpet får vidkännas högst betydliga afgifter, vara i den ställning, att han med lätthet kan vidkännas den mindre betydliga, som kartan medförer, samt att den utgör en vedergällning, om jag så må säga, för det
Den 18 Juni f. m. skydd, sora Staten lemnar åt lians egande- och besittnings-rätt.
Denna afgift synes mig likväl vara obillig, jag uprepar det ännu en gäng, då personen icke tillträdt egendomen, utan öfverlåtit på en annan sin, genom köpebrefvet förvärfvade, rättighet dertill.
Att lagstiftaren, såsom Gr.
Mörner påstått, genom det här föreslagna stadgandet, skulle stadga en belöning för uraktlåtenheten att lagfara, bestrider jag, enär lagstiftaren har, för uraktlåten lagfart, stadgat böter, hvilket ansvar drabbar den försumlige.
Att genom icke serdeles klyftiga upfinniugar man skulle kringgå lagen har jag just befarat skulle blifva följden af motionärens förslag, enär köparen helt simpelt kunde rifva sönder det med öfverlåtelse påtecknade köpebrefvet och förskaffa sig ett nytt af förste säljaren, hvarigenom lagens stadgande kringgås.
Hvar och en, som sett det obilliga och orimliga belopp, hvilket en sådan köpare blir förpligtad att utgifva, kan icke undgå, att inse det orimliga och det prejande i en sådan afgift, sorn en köpare i delta afseende får erlägga.
Den som handlagt sådana ärenden, vet, att domaren, icke utan den största motsträfvighet, kan förmå sig till en sådan tolkning, som Gr.
Mörner yrkat och detta har äfven gifvit sig tillkänna inom den högsta domaremaklen.
Jag hoppas således att R. o. Ad., med erkännande af obilligheten häruti och för alt bibehålla en genom praxis redan etablerad grundsats, ogillar förslaget.
Jag tillstyrker således en återremiss, derföre att jag anser det lämpligt att Utsk. tager saken i förnyad pröfning, särdeles som ett
Stånd vidtagit en sådan åtgärd.
Med den siste värde talaren kan jag icke dela den åsigten, att en öfverlåtelse icke innefattar ett nytt köp.
Antingen har öfverlöt aren, genom det förut gjorda köpet, förvärfvat egande rätt till hvad han öfverlåter, och då afhänder han sig eganderälten genom öfverlåtelsen, hvarigenom således ett nytt rättsförhållande inträffat, eller också har öfverlåtaren icke genom det föreg:de köpet förvärfvat cganderätt till det kopia, och då kan han icke heller öfverlåta densamma, hvadan i sådan händelse öfverlåtelsen är en nullitet.
Detta lärer väl icke den siste värde talaren kunna bestrida.
För hvar och en, som vill för sig utreda vilkoren för ett köpeaftal, lärer det således vara klart, att hvarje sådan öfverlåtelse är ett nytt köp.
Man har sagt att stadgandet skulle kunna kringgås, derigenom att den siste köparen sönderrifver sin fånges-handling och får af den förste köparen ett nytt köpebref.
Dertill fordras emedlertid icke blott den sönderrifvandes benägenhet till operationen utan äfven att han kan förmå de andra parterne att häruppå ingå, och att den förste köparen finnér sig vid att färda ut ett nytt köpebref.
Det kan således icke alltid vara att, såsom man säger, taga på hyllan, att en sådan maneuvre låter sig verkställas, och då skulle jag tro, att siste köparen låter bli att sönderrifva sitt dokument.
Man har vidare sagt, att det skulle vara särdeles betungande för den siste köparen, att utgifva dessa kartemedel.
Vet den siste köparen att hvarje köpslut skall vara med karta belagdt, så är det haus sak att tillse att det dokument, han emoltager åf den föreg:de 90 Den 18 Juni f. m. köparen, är behörigen karleradt.
Gör lian det icke, sä är det klart att lian, i sina köpeomkostnader har beräknat beloppet af denna karta.
Således ligger icke något obilligt deruti, alt lian får utbetala, hvad han vid köpets ingående bör hafva beräknat.
Skulle lian deremot derifrån befrias, sä upstod derigenom för honom en obillig fördel på Statens bekostnad.
Frågan om Statens anspråk, att tillgodonjuta de afgifter, sorn för hvarje köp äro bestämda, bör icke förblandas med frågan huruvida dessa afgifter äro för högt eller för lågt bestämda.