Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilken angelägenhet kan då vara oss mera om hjertat, än den att genom nödiga förklaringar aflägsna upkommande missförstånd, de der röra föremål, bland de dyrbaraste vi äga, vår medborgerliga heder; jag talar ej om den inre, som ligger uti det egna medvetandet, och som intet fremmande omdöme kan beröfva oss; men jag talar om den dernäst oss vigtiga, och som hos motståndare, så väl som hos dem, hvilka dela åsigter om hvad som bör till allmänt gagn göras och beredas, bestå i det erkännande utaf fosterlandskänslans fulla helgd, samt afsigternes renhet och fläckfrihet, hvilket redlige män hvarandra upriktigt och ömsesidigt egna.
Det är i allmänhet icke öfverensstämmande med mina åsigter, att uptaga R. o. Ad:ns tid med onyttiga strider.
Jag tillåter mig dock, att till besvarande uptaga det anförande, som Hr Bildt .sednast haft.
Jag har hvarken nu eller någonsin tillåtit mig att yttra mig om mina motståndares bevekelsegrunder.
Jag har sagt, och jag står dervid, att det förslag, som StatsUtsk. framställt, är ett lapp-system, och dermed menar jag, att det innefattar ett förslag att börja med jernvägsanläggningar på många ställen.
Ett sådant tillvägagående skall binda händerna på framtida B.
St:r; det behöfver man icke mycken skarpsinnighet för att finna; ty ett af de tu måste inträffa, antingen måste
St:rna afbryta de började banorna eller ock måste de på ett eller annat sätt besörja derom, att de blifva färdiga.
Mitt samvete lemnar mig det vittnesbörd, att jag icke mot min aktade väns hjerta måttat något hugg; men det tillåter jag mig säga, att efter den djerfva tillförsigt, som så länge rådt bland de herrar, som utgjort majoriteten 140 Den 10 Juni t. m. inom Utsk., är det icke underligt, om, efter nederlaget, ett missmod inträffar, som kan komma äfven en starkare natur, än Hr Bildt, att förlora jemnvigten.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. C e. m. Gr.
Det är sorgligt, ja mer än sorgligt, att den i går afgjorda striden skall åstadkomma sådana ordvexlingar, som liär ägt rum.
Jag ämnar icke deltaga deruti.
Börande sjelfva saken ber jag blott att med några ord få yttra mig.
Här har blifvit framställd en önskan, att den påbörjade striden emellan de enskilda intressena icke må fortsättas, och att man bör göra slut på tvisten emellan provinser, som hvar och en vill kasta sig öfver en statsbana.
Vid detta tillfälle är det just innebyggarne i de norra provinserna, som ställt sig denna önskan till efterrättelse.
Af de inom dessa provinser bosatta talare, som i dag uppträdt, har, så vidt jag känner, ingen yttrat sig för bifall till den nu ifrågav:de banan; de hafva talat deremot och med lugn tillförsigt till framtiden afbidat den stund, då B.
St:r skola finna det för landet fördelaktigt, att tili dessa provinsers nytta anlägga denna bana.
Det kan då icke annat än förundra, att innebyggarne i an dra provinser just vilja pådrifva anläggandet mer till de norra provinsernas skada, och genom den riktning de gifva denna bana motverka för de norra provinserna välgerningen af den bana, som Staten skall gifva dem; ty det är obestridligt att en stambana, anlagd inom en provins, skall blifva en välgerning för densamma.
Då emellertid innevånarne i dessa provinser icke påkalla några stambanor, och då de, med afseende derpå, att Statens tillgångar i betydlig mån redan tagas i anspråk för fullbordandet af de påbörjade banorna, förklara, att de icke önska anslag måtte gifvas för anläggande af nya banor, utan afbida tiden till dess erfarenheten visat hurudana resultaten af de påbörjade stambanorna komma att blifva, så är det förunderligt att de, som med så mycken ifver och-så stort nit förordat banans dragande genom Södermanland, med lika stort nit ifra för banans läggande norr om Mälaren, och just der, hvarest det ojemförligt största flertalet af dessa provinsers innevånare önska, att den icke skall läggas.
Jag frågar eder, mine herrar, är detta icke, såsom en aktad gråhårsman här förut sagt, ett förnyande af striden i går?
Ar det väl för något annat än att bereda framgång åt den södra vägen, som man vill gifva den norra banan den riktning, att den icke kan utgöra någon sammanbindning mellan Stockholm och Götheborg?
Det är åtminstone svårt att fatta någon annan anledning dertill.
Jag har sagt, att den af StatsUtsk. förordade banan är för det ojemförligt stora flertalet af de norr om Mälaren belägna provinsernas innebyggare den minst fördelaktiga de kunna önska, och jag ber att få bevisa dessa ord.
Man har sagt, att den södra stambanan skulle anläggas just derföre, att norra Sverige borde erhålla sitt system för sig.
Detta är, såsom jag tror, motivet för Ofverste De ii 10 Junlf. m. 141 Ericsons förordande af den södra stambanan, och detta motiv är af Utsk. upptaget.
Eör att således gifva norra Sverige ett särskildt system, som skulle passa det väl, förordar man anläggandet af den bana, sora, utgående från Stockholm, skulle sammanbinda norra och vestra Sverige, så att den kommer att bilda en betydlig krok, och detta endast för att den obetydliga punkten Upsala skall få 2 mil kortare väg till Stockholm.
Frågan är, hvilket intresse man bör gynna, antingen staden Upsalas, samt deras som bebo den lilla trakt, som ligger emellan Sigtuna-fjärden och Östersjön, eller deras som bebo hela det öfriga norra och nordvestra Sverige; ty deras fördel bjuder naturligtvis att de få den genaste vägen från Stockholm till Gefle, från Fahlun till Bergslagerne.
Jag hemställer således, om man vill anlägga ett system, öfverensstämmande med det norra Sveriges fordringar, bör då vägen gå, såsom den blifvit föreslagen, i krok, eller bör den gå, såsom den af Öfverste Ericson dragna diagonal-linien utvisar, rakt på Sala?
Bör den anläggas endast och allenast för att bereda Upsala en genväg till Stockholm; Upsala, som redan har en beqväm sjökommuuikationtion med hufvudstaden?
Den omständighet, hvilken man anfört såsom den väsendtliga orsaken, emot denna diagonal-linea, eller att en jernbana icke bör gå utmed Mälaren, utan på ett afstånd af 2 eller 3 mil derifrån, inträffar likväl just på i Stockholm-Upsala-vägen, hvilken till hela sin längd går på ett afstånd af till 1 mil från sjökommunikation mellan dessa städer.
Sådan är det förordade systemets beskaffenhet, och vid dylikt förhållande anser jag otvifvelaktig!, att ehuru än en jernväg mellan Stockholm och Upsala må läggas, icke kan den erhålla den riktning, som af Utsk. blifvit föreslagen.
En stambana, som af Staten anlägges, måste väl afse att sammanbinda vigtiga punkter, och det måste väl således vara mera skäl att lägga banan så, att den är gemensam för Stockholm, Upland och Westmanland, än att den skulle i en betydlig krok öfver Upsala gå till det norra och vestra Sverige.
Vill åter Upsala hafva en sammanbindningsbana med Stockholm, och är förhållandet sådant, att denna bana bär sig, så upprepar jag hvad Frih.
Baab yttrat, eller att dess anläggande må öfverlemnas åt enskilda bolag, hvilket torde vara det enklaste.
Häremot har man visserligen anmärkt, att under närv:de penningebrist det ändock blefve nödvändigt för Staten att förskottera dessa bolag.
Det är samma tanke, som, om jag icke minnes orätt, fälldes linder frihetstiden:
Staten skall förskottera, då de enskilde icke äga tillgångar till utförande af enskilda företag.
Men om denna hushållsberäkning är riktig, derpå tviflar jag.
Jag fruktar att vi hafva en alltför bedröflig erfarenhet af Statens försök att förskottera enskilde, och jag tror icke att dessa exempel mana till efterföljd.
Det är väl obestridligt, att om en stambana skall utgå från Stockholm till de norra provinserna, så bör den taga den väg, som till Stockholm leder, närmast från de bergsbruksidkande länen.
StatsUtsk. har sjelf, pag. 45, sagt, att »den norra banans af K.
M. godkända ledning från Stockholm öster om Sigtuna-fjärden, i nästan rak linea till Upsala, och derifrån till Sala, i förening med Dala - 142 Den 10 Juni f. m.
Gefle-jernvägen, synes Utsk. vara denna banas mest ändamålsenliga riktning med afseende å trafiken inom de på kommunikationer vanlottade norra orterna, hvilka för tillgodogörandet af sina naturliga näringstillfiillen och afsättandet af sina från så väl bergs-som jordbruket och boskapsskötseln liemtade produkter, iiro i högsta behof af lättade förbindelser.»
Den förbindelse, som man emellertid nu ville bereda dessa provinser, går på en omväg af 2 mil.
Om man vill söka hafvet för bergslagens tunga produkter, så har man från Sala till Örsundsbro något öfver 4 mil, till Upsala 5 mil, hvarigenom afståndet på jernväg således blir en mil längre till Upsala, der varorna skola inskeppas, och slutligen skola föras utefter hela Fyrisån, då de deremot genom Örsundsbro genast komma till Mälaren.
Jag kan således icke ur någon synpunkt anse, att denna bana bör betraktas såsom stambana
Deremot må den gerna af enskilda bolag för enskilda intressen anläggas.
Man har vidare talat om Universitetet och fördelen för detta, att erhålla en lättare förbindelse med Stockholm.
Universitetets qvarblifvande i Upsala är dock tvifvel underkastadt.
Länge hafva mäktiga röster höjt sig för dess förflyttning till Stockholm, och förr eller sednare lärer viii den tiden inträffa, då äfven Sveriges hufvudstad, i likhet med de flesta andra hufvudstäder i Europa får ett Universitet inom sitt sköte.
Jag tviflar icke, att detta, med afseende å vetenskapens inverkan på det praktiska lifvet är nyttigt.
Således bortfaller, enligt min öfvertygelse, äfven detta skäl för den föreslagna banan.
Man har vidare talat om att Upsala stads starka trafik på Stockholm, och i detta afseende åberopat Hr Henschens reservation.
Men värdet af de varor, som enl. denna reservation på denna väg skulle föras, är en obetydlighet i jemförelse med hvad från det nord vestra Sverige föres till Stockholm, och derest Universitetet skulle hitflyttas, blefve passagerare-trafiken i väsendtlig mån förminskad.
Jag vill icke längre uptaga tiden.
Jag ber endast att, på sätt jag vid de allmänna öfverläggningarne yttrat, få förklara, det jag i provinsens intresse naturligtvis skulle önska, att en jernväg blefve dragen genom denna provins; men att jag, med afseende på Statens redan hardt anlitade tillgångar icke nu kan förorda saken.
Det enda jag begär, är att lt.
St-.r icke genom beslutande af en jernväg, som för den ojemförligt största delen af Sveriges innevånare icke blir af någon nytta, måtte förhindra möjligheten för dessa provinser, att, om Staten i en framtid icke vill fortsätta anläggandet af stambanor, sjelfve utföra sina jernvägar i den för dem förmånligaste sträckningen.
Då provinserna dessutom för närv:de icke önska något annat, lin att undvika en olägenhet, synes mig denna önskan så billig, att den af representationen icke gerna bör afslås.
Jag skall icke länge taga E. o. Ad:ns tålamod i anspråk.
Jag beklagar i flerfaldigt afseende, att den nu föreslagna vägen mellan Stockholm och Upsala icke kan denna gång vinna bifall.
Det är att beklaga, med väsendtligt afseende på våra kommunikationer, emedan hufvndstaden och Universitetet deri - Den 10 Juni f. m. 143 genom allt mera hindras från förbindelsen med hvarandra.
Det är vidare och isynnerhet att beklaga det frågan om Universitetets flyttning blifvit indragen i striden mellan norra och södra banan.
Denna strid, som redan i går skulle vara afgjord, hvarföre skall den nu åter uprifvasp Hvarföre kan man icke nöja sig med att upskjuta dess slutliga afgörande till en annan gång?
Det är af denna or sak, som jag skulle vilja önska upskof till nästa Eiksdag med beslutet rörande den nu ifrågav:de banan.
Det är nemligen onekligt, att ett beslut i denna väg skall innebära något bindande för framtiden.
Beslutar man sig för att anlägga en direkt kommunikation emellan Stockholm och Upsala, så har man för alltid eller för lång framtid afslagit den norra banan, och vice versa.
Frågan har ännu en annan sida, hvarföre den tål upskof, nemi. den, att de hittills gjorda undersökningarne svårligen torde vara tillräckliga.
Jag torde icke i detta fall behöfva åberopa mer, än att länets egen chef förklarat, att icke mycken nytta skulle beredas
Upsala län genom vägens läggande öster om Sigtuna-fjärden; jag fruktar visserligen, att häruti ligger ett misstag, men det visar emellertid, att tankarne äro delade om hvilkendera vägen, som är den tjenligaste.
Vi hafva likaledes hört flera possessionater vara af olika meningar, och åtskilliga, som till och med skulle hafva fördel af banan, hafva yttrat sig emot densamma.
Detta innebär ett tillräckligt bevis för att banan ännu icke är fullkomligt utredd för att rätt kunna afgöras; och jag skulle tro att båda sidorna, så väl de som vilja gå öster, och de som vilja gå vester om Sigtuna-fjärden, skola hafva intresse af att frågar, blir upskjuten till nästa Eiksdag.
Men skall ett upskof vara af något gagn, måste tiden väl användas intill nästa Riksmöte; och derest vi icke vilja förnya samma strid, som nu pågått, måste något åtgöras.
Det är icke nog med nedsättande af Komitéer; de kunna icke fullständigt undersöka hvarje behof af inre kommunikations anstalter.
Det känna de bäst, som dermed haft befattning.
Ett sätt är dock att inhemta orternas egna meningar.
Dessa orter kunna meddela sig med hvarandra och rådgöra om hvilka kommunikationer de behöfva.
De kunna uplysa hvarandra om att i den eller den staden afsätta eller hemta de sina varor; der och der hemtar den staden sina förnödenheter o. s. v. Man borde således för hvarje del af Sverige åstadkomma gemensamma möten för att behandla dessa frågor, och jag vågar tro, att sådana möten skulle möjligen vara af mera väsendtlig nytta för fäderneslandet, än de sammanträden, som hållas för att bereda öfvervigt åt en eller annan mening.
Först genom sådana undersökningar kan man åstadkomma någonting helt för hela Riket.
Visserligen skulle under dylika möten månget mindre vigtigt intresse framställa sig; men må de då slita sig med närmaste grannarnes intressen, och man skall alltid kunna utfinna något, som vore af fördel för orten, och derföre äfven för fäderneslandet.
Ty onekligen ligger fäderneslandets väl och fördel i de särskilda orterna, nb. om icke dessa orters intressen slitas med hvarandra.
Den 10 Junt f. in.
På grund af dessa skäl tillstyrker jag för min del upskof till nästa Riksdag med afgörande! af frågan om banor mellan Stockholm och Upsala, framför allt för att lemna provinserna sjelfva tid att sins emellan upgöra, hvilken väg, som för hvar och en kan vara den bästa.
Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr:n och Landtm, framställde, att under densamma blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag å förev:de punkt i dess helhet; men att derjemte Erih. v. Kraemer, med hvilken några andra talare förenat sig, yrkat bifall till den föreg:de och afslag å den sednare delen deraf, och derföre vore nödigt att å hvardera af dessa delar framställa särskild propos.
Den förra delen innehöll tillstyrkande, att R.
St:r måtte anvisa för norra stambanans påbörjande samt dess fullbordande och öppnande för allmänna trafiken mellan Stockholm och Upsala, den för verkställigheten deraf i arbetsplanen uppgifna summa, 4,800,000 Rdr, och först finge Hr Gr. o. Landtm, derföre hemställa om R. o. Ad:n behagade bifalla denna del af Utsk:s förslag.
Nej, blandade med Ja, och då sedermera propos. till afslag å samma del af Utsk:s förslag framställdes, ropades starka
Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg denna sednare propos. besvarad med öfvervägande Ja.
Hr Bildt och Frih.
Sprengtporten begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes följande voteringsproposition :
Den, som bifaller StatsUtsk:s förslag i fråga om anslag för norra stambanans påbörjande samt dess fullbordande och öppnande för allmänna trafiken mellan Stockholm och Upsala, röstar Ja; det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder StatsUtsk:s ofvannämnde förslag af R. o.
Ad:n afslaget.
Nej — 143.
Sedan härefter, i fråga om återstående delen af förev:de punkt, deri Utsk. tillstyrkt, att R.
St:r måtte anvisa, för företagande af erforderliga arbeten för norra stambanans fortsättning från Upsala i sin sträckning mot Sala, 200,000 Rdr, propos. blifvit framställd först till bifall, hvarvid svaren utföllo med starka
Nej, jemte några
Ja, blef den till afslag å denna del af Utsk:s förslag framställda propos:n besvarad med starka Ja, jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit
Ja öfvervägande. R. o. Ad. åtskiljdes kl. på 3 e. m.
Peil 10 Jnni e. m.
Ui Onsdagen den 10 Juni 1857.
Plenum 11. 6 e. m. Just. pleni-prot. för d. 6 sistl.
Maj e. m. Hr v. Knorring, Erik Oscar:
Sedan, genom det beslut, som med afseeende på lista mom. af 6:te och 8:de punkterna här blifvit fattadt, frågan om jernvägars anläggande . från hufvudstaden blifvit afgjord, så får jag begagna min grundlagsenliga rätt att mig mot nämnda beslut reservera.
Körande Esta mom. af Gite punkten, instämmer jag i Hr Bildts reservation; hvad angår lista mom. af 7:de punkten, så kan jag icke underlåta att till protokollet uttrycka min förvåning deröfver, att när det är fråga om att Stockholm, i likhet med (indra länders hufvudsläder, skall hafva jernvägar, så säger man att i Sverige äro belt andra förhållanden; och samme ledamot, som nu icke vill hafva jernvägar mellan Stockholm och Upsala, har dock sagt, att man i Stockholm, likasom i andra länders hufvudsläder, bör hafva ett Universitet, och derföre vill lian förflytta detsamma från Upsala hit.
Å denna inkonseqvens önskar jag att få fästa upmärksamheten.
Nio 62, angide föreslagna jernvägs-stamliniers utförande och dertill erforderliga medels anvisande.
I fråga om 8:de punkten af detta Utlåt., som nu först förekom, yttrade sig:
Jag får hemställa, att R. o. Ad. ville bifalla denna punkt, med den förändring, att i st. f. »förutsättning» sättes »vilkor.»
Denna bana kommer att utgöra ett helt för sig, och det är i politiskt hänseende af största vigt att R. o. Ad. bifaller densamma.
Man bör, enl. min tanka, hålla Utsk. räkning för att det insett och behjertat vigten deraf i politiskt hänseende, att ett anslag beviljas till denna bana; ty förbindelsen med Norrige, den må hvila på mer eller mindre nöjaktiga grunder i afseende på upgörelsen, utgör dock ett stort oell betydelserikt faktum, en grund, hvarpå man bör fortarbeta, för att i allt högre grad befrämja den andliga förbrödringen mellan de förenade rikenas befolkning.
För öfrigt instämmer jag i Hr Lefréns yttrande, VI H. 10 Den 10 Juni e. ra. att uttrycket »förutsättning» bör utbytas mot »vilkor.»
Jag skulle likväl önska en annan förändring i denna punkt, icke med afseende pä anslagsbeloppet, ty det af Utsk. föreslagna är icke högt taget; men det är i ett annat hänseende jag önskade förändring vidtagen.
Om man för kostnaden af en mill.
Edr kunde anlägga och fullborda en jernväg från riksgränsen till Arvika, så skulle det måhända vara skäl att dertill använda denna million, ehuru denna sträcka är den del af nordvestra stambanan, som i industriell hänseende skulle tillskynda Sverige den obetydligaste fördelen.
Men om man kan på samma gång vinna det politiska och militäriskt strategiska ändamålet, som man tillskyndar landet stora industriela fördelar, så synes väl ett sådant alternativ vara att föredraga.
Jernvågs-komitén har i detta afseende föreslagit, att man borde tillvägabringa en förening mellan Wenern och Hjelmaren.
Komitén har också hemställt, att såvida nästa StorThing skulle bevilja anslag för jernvägs anläggande på Norska sidan, E.
St:r borde anvisa medel till dess samtidiga företagande på Svenska sidan vid Norska gränsen.
Ofverste Ericson har instämdt i denna del af Komiténs åsigter, men säger sjelf (pag. 31): »Politiska och kommerciella förhållanden, skulle dessutom kunna gifva anledning att med större verksamhet bedrifva arbetet å nordvestra stambanan till Norrige, än i det föreg:de blifvit förutsatt.
Som skäl mot antagande af hvad dessa auktoriteter hemställt, har Utsk., pag. 01, anfört: att då vestra stambanan före nästa Eiksdag icke kommer att utföras till den trakt, der nordvestra banan skall från densamma utgå, samt följaktligen ej heller någon fördel för allmänna rörelsen är att förvänta genom ett tidigare företagande af de nu föreslagna, jemförelsevis mindre betydliga arbetena å ifrågav:de ban-del, anser Utsk. att någon bana mellan Christinehamn och vestra stambanan icke nu bör ifrågakomma. B. o.
Ad. torde finna, att när E. o. Ad. genom sitt beslut ang:de banans' dragande ända till Örebro, har, såvidt på E. o. Ad. beror, försatt frågan i ett helt annat läge, än StatsUtskottet förutsatt, så förfaller också StatsUtsk:s yttrande, att i_ det hänseendet ingenting borde göras; men de af Komitén och Öfverste Ericson anförda skäl qvarstå i sin fulla kraft.
Jag är bördig från Wermland, och är der fastighetsegare, samt åberopar dessa förhållanden till stöd för min kännedom om provinsens lokala intressen och förhållanden.
Men till undvikande af missförstånd, får jag uplysa, att de fastigheter, hvaruti jag äger någon andel, äro belägna på cirka en mils afstånd från den afdelning af nordvestra stambanan, till hvilken jag icke begär anslag.
Det må icke heller mot min ojäfvighet invändas, att, derest de 2:ne andra ban-delarne blifva utförda, så måste det mellanliggande stycket sedermera fullbordas.
Men så är icke nödvändigtvis förhållandet; ty äfven om denna afdelning blefve utförd, sfi vore de 2:ne andra af stort värde för kommunikationen mellan Sverige och Norrige.
Bansträckningarne från Norska gränsen till Arvika och från Christinehamn till vestra stambanan, utgöra om man så vill, sjelfständiga länkar i kedjan, enär den ena slutar vid Arvika, hvarifrån på Elgåfjorden, Glafsfjorden och Byelfven sjövägen är öppen till Wenern; den andra han delen vidtager vid Wenern och fortgår inåt * Den 10 Jali e. m. 147 Nerike tills den möter den s. k. vestra stambanan, och sättes såmedelst i förbindelse med Hjelmaren och Mälaren öfver Örebro.
Således kunna dessa bnnsträckningar väsendtligen befrämja trafiken, utan att det mellanliggande stycket blir upparbetadt till jernväg, enär de hafva öppen sjökommunikation sig emellan
Dessutom finnas på denna sträcka, för hvilken jag icke begärt anslag, högst betydande naturhinder, som t. ex. det breda Skärmnäs-sundet, öfver hvilket Öfverste Ericson har i sin allmänna plan, eller det s. k. systemet, föreslagit att jernvägen skulle framdragas på bro o. s v. Jag anhåller att få för K. o. Ad. uppläsa ett förslag till beslut af följande lydelse:
Att It. o. Ad. behagade på det sätt bifalla K. M:s Nåd.
Propos., jemte hvad uti 8:de punkten af StatsUtsk:s Betänk, är tillstyrkt ang:de den s. k. nordvestra stambanan, att, för påbörjande af särdeles de svårare och längre tid medtagande jernvägsar betena, dels mellan Christinehamn och lämplig punkt fl banan frän Hjulö till Örebro, dels ock mellan Arvika och Norska gränsen, anvisas tillsammans en million Rdr R.mt, med vilkor att åtgärder samtidigt å Norska sidan varda vidtagna för att möta och fortsätta denna jern vägsan läggning.
Detta förslag, som jag vördsamt underställer It. o. Ad:s bepröfvande, synes mig i syftning sammanfalla med hvad Utsk. önskat, hvad Hr Lefrén i sitt anfönde åsyftat, hvad Öfverste Ericson, i förening med JernvägsKomitén förordat, hvad K. M. i sin Nåd.
Propos. till lt.
St:rs behjertande framställt, och något, som jemväl Utsk. väsendtligen gillat, ehuru Utsk. ansett att det f. n. kunde upskjutas, då troligen icke vestra stambanan skulle framdragas till en punkt, som kunde utgöra östra ändpunkten för de jernvägsarbeten, som nu äro i fråga.
Jag anhåller således vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes å detta mitt förslag framställa propos.
Dä det nordvestra Wermland är fullt af vattendrag, hvarigenom man med lätthet erhåller vattenkommunikationer, så anser jag att den nu föreslagna nordvestra banan skulle blifva till ringa fördel för provinsen.
Efter Norrska StorThingets behandling af denna för Eikena gemensamma vigtiga fråga, och i följd af Norrmännens tydliga sträfvan att på Sveriges bekostnad göra föreningen för dem så nyttig, som möjligt, anser jag det ieke vara skäl att skynda med anläggandet af en jernväg till Norige.
Denna väg skulle blifva till större fördel för Norige, än Sverige, i afseende på personal-trafiken, och den kan hädanefter, som hittills, gerna ersättas af ångbåtsfarten från och till Götheborg.