Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ' skulle bedja att få uppläsa 52 §:n Riksd.Ordn., som lyder så här: ”Utaf alla mern. och anföranden, som äro af egenskap ”att böra till något R.
St:s Utsk. remitteras, skola till Slån— ”det ingifvas 2 exemplar, hvaraf det ena stannar vid protokollet och det andra till Utsk. afgår.
Begäres communica”tion med de öfriga Stånden, aflemnas dessutom 3 exemplar ”för att dem tillställas.”
Detta innefattar tydligen, att communication kan begäras och måste tillåtas.
I frågan om remiss och icke vid beslut, tror jag, att denna §. är vida tillämpligare än hvad Frih.
Cederström uppläst af den 57 §:n; och jag hemställer, huruvida vi böra anställa en votering, som är rakt stridande mot grundlagen.
Den 11 Mars c. m. 71 Hr Lefren, Joh Pehr:
Det linde varit R. o Ad, obetaget att förneka remiss af motionen; R. o. Ad. har icke funnit för godt att neka remiss, och det vöre-sålunda inconseqvent att vägra communication med de öfriga Stånden, helst den upplästa §:n sager, att sådant är medgifvet.
Jag tror således det vara rättast, att nu icke neka denna communication; men jag respecterar högligen den opinion, suni nyss tycktes vilja uttala sig mot communication.
Spens, Carl Gustaf: Gr. Frölich har, sedan jag anmälte mig, förekommit mig.
Det är icke 5?<j:n, hvilken Frih.
Cederström uppläst, som berat tigar
Hr Wernstedt att få sin motion cmmutiicerad, utan det är den 5> §:u, som, efter min tolkning åtminstone, bestämdt innefattar, att de motioner, som äro af beskaffenhet att kunna remitteras, icke kunna förvägras att äfven blifva communicerade de öfriga Stånden, när ett tillräckligt antal exemplar blifvit till bordet aflemnade.
Det kan icke nekas den värde motionären att äfven, enligt 5y §:n Riksd.Ordn., få sin motion communicerad.
Då man läser längre än Frih Cederström, finner man följande: ”Lag samma vare, dä någon ”remiss går från RiksStånd till Utskott.”
Således är hans rättighet klar, och jag tillstyrker R. o Ad. att genast tillåta en sådan communication, som blifvit begärd.
Uppå derefter framställd propos., blef den begärda communicationen med R.iksSt:n af Hr Wernstedts motion af R. o. Ad. bifallen.
Till StatsUtsk. remitterades Hr Dalmans, Wilh. Fredr., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de inställande af ordinarie roteringen i Halland.
Ånyo föredrogs Hr Dalmans, Wilh. Fredr., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, örn indragning af 5o,ooo r:dr btco årligen å anslaget till de s. k. extra-utgifterna på 8:de hufvudtiteln.
I motsats mot Hr Dalmans förslag, vill jag för min del tillstyrka, att de extra utgiftsrnedlen snarare fördubblas ända till två gångor, än att någon minskning i desamma skulle få äga rum.
Troligen skall deraf för framtiden göras än mera behof, än hittills; ty förmodligen skall hvar och en af de 7 Förvaltningscheferna — i händelse det nya förslaget antages, — behöfva hvar sin extra fond alt disponera.
Jag förmodar ock, att
Ständerne anslå så stor andel af extra utgiftsrnedlen, som kan pröfvas vara lämplig för kostnaderna inom hvarje förvaltningsgren.
Jag skulle tro, att en motion i delta hänseende kunde vara lämplig att göra; men jag förmodar, att 7* Den ii Mars c. m. StatsUtsL.,_ om det icke redan varit betänkt derpå, måste blifva det, i händelse Konungen gifven sin sanction å det nya förslaget till en förändrad organisation af Statsrådet.
Remitterades till StatsCJukoltet.
Hr Dalmans, Wilh. Fredr, den 7 dennes e. m. pä bordet lagda motion, ang:de försäljning och indragning af hofjaklvarfvel å Kungsholmen.
Hr Nordensköld, Otto Gustaf: Hr Dalman har föreslagit, alt hofjaktvarfvet borde upphöra all linnas, och atl dervar. båtar skulle försäljas, med undantag af en liten ångbåt, kallad Nordstjernan.
Jag tror ej att så bör ske, och att denna bål skulle ensam vara tillräcklig för hofvet* behof.
Den begagnas nu understundom att bogsera smärre lastpråmar, och för resor i skärgården samt mellan staden och Waxholm.
Jag skulle ej tro, att de båtar, sorn linnas vid jaktvarfvet, borde försäljas, helst de så väl behöfvas, då Stockholm är kringflutet af vatten.
Äfven af den orsak, att utländingar göra bär besök, böra väl båtar finnas till hands för hofvets räkning, när de behöfvas.
I den olyckliga händelsen af ett krig, då fienden skulle intränga i vår skärgård, voro dessa båtar nödvändiga alt begagna, dels emellan våra egna escadrar, dels mellan dem och hufvudsladen.
Om åter sjelfva jaktvarfvet skulle försäljas, funnes ingen plats för båtarna, och kostnaden för deras lierbergerande skulle uppgå till mer än försäljningssumman.
Jag hoppas, att StalsUtsk. noga betänker dessa omständigheter, och jag tror, att Ständerne icke böra göra något, som de kunde komma alt ångra.
Remitterades till StalsUlskottet.
Föredrogs ånyo Hr Dalmans, Wilh. Fredr., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de subscription af R.
St. för bildandet af en uppfostrings-anstalt för fattiga sjömäns söner, under benämning af Louis De Geers uppfostringsanstalt.
Så vidt jag fattat, är en subscription på Ständernas vägnar, som jag tror att ordalagen lyda, någonting alldeles nytt för StatsUtsk. och för anslagsfrågor.
Är det meningen, alt hvar och en riksdagsman skall subscribera på sina hemmavar. committenters eller sina egna vägnar?
Jag kan icke föreställa mig, att Ständerne kunna taga befattning med frågor om utgifter, med mindre en begäran om anslag framställes.
Således, ifall frågan af Ständerna skall behandlas, så måste den betraktas som en anslagsfråga.
Måhända har ordet subscription nu blifvit användt, på det att Hr Dalman skulle slippa uttala det förhatliga ordet anslag.
Jag vill fästa Stats Utsk:s - Den n Mar» e. m. 73 Utsi:» uppmärksamhet på hvad motionen, oaktadt detta kringgående, egentligen åsyftar.
Remitterades till StutsUtskottct.
Hr Lagerhjelm*, Pehr, den 7 dennes e. 111. på bordet lagda motidn, ang:de oinskränkt vågföringsrätt för vissa härdar, samt om nedsättning af den hammarskatt, som utgår med 2 Sfå per 100.
Hr Frih. o. Landtm, föreslog remiss af denna motion lill StatsUtskottet.
Hr Lagerhjelm, Pehr, begärde, att motionen äfven skulle remitteras till Allm.
Besvärs- oell Ekon.Utsk., emedan den första frågan vore af ekonomisk natur.
I anleda, häraf, blef motionen remitterad äfven till Allm.
Till StatsUtsk. remitterades nedannämnde den 7 dennes t. m. på hordet lagda motioner, nemi.:
Hr Dalmans, Johan Gustaf Georg, om inköp af det s. k.
Oxenstjernska archivet på Tidon; Hr Freijdenfelts, Fredr., om årligt understöd åt Hr A. P. Bromander; Frih.
Rålambs, Glaes, om anslag af medel, dels till skrifmaterialier, dels till ersättning för skrifvarbiträde åt vaktmästare vid länshäkten; Frih. Raabs, Adam Christian, 0111 årligt understöd åt aflidne Protocolls-secreteraren Borgs enka; Hr Hjertås, Lars, om upphörande af den s. k. vexelcon troi I curs-bela t trängen; Hr Stuarts, Fredr., om försäljning af Kronans fisken; Densammes, 0111 anslag till aflönande af eti vice advocatfiscal samt några kammarskrifvare i Kammar-colhm.
Ilr Nordensköld, Otto Gustaf, uppläste följande:
Jag har förgäfves väntat att få höra uppläsas ett prot.- utdr. från Vällofl. BorgareSt., 0111 remiss af Ilr Petres motion, rör:de fjerde hufvudtiteln; men som detta prot.utdr. alltför länge dröjer, och jag känner att fjerde hufvudtiteln nu är under StatsUlskrs öfverläggning och reglering, anhåller jag vördsamt att få uppläsa följande anförande till R. o. Ad:s prot.
— Mitt enda ändamål är, att här få lätta ett af Hr Petre' begånget misstag.
1 dess motion anföres, att under kriget med Norrige 1B14, låg ea del af Svenska flottan under Amira!
Puke utanför Strömstad vid Hvalöerna.
Den hade der inspärrat
Norrska flottan, som kunde anses helt och hållet förlorad. 4 H. 10 74 Den 11 Mars e. m.
För att taga den, beliöfdes icke mer än bifall till Amiral Wirse'ns begäran att få göra anfall med skärgårdsflottan; men då Svenska linieflottan icke kunde röra sig för vindstilla, oell befälhafvande Amiralen icke unnade skärgårdsflottan segerns ära, afslog lian Wirstfns begäran, och räddade dymedelst Norrska flottan, som fick tillräcklig tid att komma undan.
Norrmännen vunno icke osannolikt, genom denna Svensk afund utmärkande händelse, både fred och eonstitution.
Nu uppstod ett till inbördes krig gränsande hat mellan stora och lilla flottan.
— Men för att riktigt vederlägga dessa oriktiga och sårande anföranden, bör jag omnämna, alt en tiri före nämnda tidpunkt, då Amiral Puke och stora flottan uppkom till Kosterskären, emottag jag, sorn år 1814 förde befälet öfver ilen IVegatt-escader, som var stationerad utanför Norrska kusten, ett bref af Öfverslelieutenanl Wirsen, som samma år förde befälet öfver skärgårdsflottan, med anmodan att med mina fregatter inkomma till
Koster för att vara honom behjelplig vid en attack, den han med kanonsluparna ämnade företaga emot Norrska flottiljen inom Hvalö-positionen.
— Jag följde genast nnmanin♦ gen af tvänne orsaker: först emedan jag gerna, med escadern under mitt befäl, ville vara med om något effeelivt emot fienderna; och för det andra, fruktande att mitt nekande skulle tydas, såsom härledande sig från den af Hr Petre anförda Svenska afunden.
Dessa skäl upphäfde alla betänkligheter hos mig att för några dagar lemna min station, och med samlad styrka infann jag mig i K osterska ilin , ställande mig under Wirsens befäl för den tillämnade attacken; men ehuru vinden hvarje dag var god och frisk, utan att vara genant för kanonsluparna, ansåg Wirsen, efter att noga hufva öfvervägt alla förhållanden, risken vara för slör och utgången alltför tvifvelaktig, så alt jag efter,— om jag ej missininner mig, — trenne dagar fick återgå till min egentliga bestämmelse.
Jag ber, a!t denna händelse må hållas i minnet, såsom ledande till det slutliga bedömmandet.
Hr Petre säger om Puke och stora flottan: ”Den hade ”der” — nemligen vid Hvalöärna — ”inspärrat Norrska flot”tan, sorn kunde anses helt och hållet förlorad.’’
Vid äfven ett ytligt begrundande af saken, hade motionären lätteligen funnit, att det ej kunde så vara, ty det var just problemet, som söktes.
Om den fiendtliga flottiljen hade varit inspärrad, så hade den också, efter svåra strider i afsigt att slå sig förbi, till större eller mindre del verkligen varit förlorad.
Sanningen är, att den ej var och ej blef inspärrad, i följd deraf, — som ock rättvisligen uppgifves,— att vinden stillnade och spärrningen blef omöjlig.
Om Wirsen nu skulle hafva anmält sig att, utan annan hjelp än sin roende escader, kunna taga eller förstöra fiendens flotta inom den fördelaktigaste af positioner; så hade rättvisligen Deli 11 Mars c. m. emot honom gjorts den förebråelse: hvarföre förstörde ni ej en tid förut den fiendtlig» flottiljen under mern gynsamma omständigheter, understödd af en fregatt-escader; och jag hade ej kunnat undertrycka den tanken, att hela tillställningen med milt inkallande endast skett i den förmodan, att jag ej skulle våga lemna min station, eller kanske af afund ej vilja det, pä det man derefter skulle kunna göra ett utrop öfver den stora flottans ovilja, när det gällde fäderneslandets nytta, i samband med den lilla flottan.—
Men hade också begäran att få attackera verkligen blifvit gjord, så hade ilen säkert ej tvert blifvit nekad; ett samråd hade skett, och, om bedömd förmånlig, hade altacken otvifvelaktig! ägt ruin, då samma befälhafvare, som commenderade det hela, ej behöft lemna äran af dagen till någon annan; Understödd af stora flottans slupar och barkasser, hvilka intet hade varit en ovigtig accessoire vid en sådan attack, hade Amiral Puke, som af alla väl var den minst afundsamma, synnerligen när det kunde gälla att slåss med, och slå fäderneslandets fiender, sjelf ledt och utfört företaget.
Om likväl denna attack hade blifvit utaf, så hade en deconfiture varit följden, utan att den Norrska flottiljen hindrats från att i behörig tid göra sin reträtt genom de flera sund, som voro öppna för den, och genom hvilka våra kanonslupar vid full dag, fastän befälet ej var hetsadt af striden eller skymdt af röken, och flera gångor stannade på klippgrund, dem de ej kunde se igenom det bruna ogenomskinliga färska vattnet.
Huruvida freden derefter blifvit bättre ejler sämre än nu, då Norrska flottiljen uttrymde båda Hvalöarna och lemnade hela Christiania-fjorden, är väl svårt att säga.
— Jag bör likväl rättvisa framlidne Amiral Wirsens minne; han var för klok att göra begäran, och alltför redlig alt efteråt gifva fart åt ett rykte, som skymfade dess befälhafvare; aldrig hörde jag Amiral Wirse'n, ehuru vi genast efter händelserna ofta träffades och talade om dem, eller längre tid derefter, då i8i4 års tilldragelser samtalsvis voro å bane, med det aflägsnaste uttryck omnämna det föregifna förslaget till attack.
Ännu återstår för mig att söka upplösa det vidriga intryck, som möjligen kunde uppstå emot det vapen jag år 1814 hade den äran tillhöra, i följd af Hr Pelles yttrande: ”Nu uppstod ett, till inbördes krig gränsande hat mellan ”stora och lilla flottan.”
Jag får i detta hänseende förklara, alt hvarken jag, eller, för så vidt mig blef bekant, någon af mina kamrater, efter händelserna vid Hvalöärna, kände eller hade orsak att känna hat mot det andra sjövapnet, hvilket ej någonsin existerat, men väl vänskap, aktning, broderskap.
Om deremot på andra sidan skulle hafva funnits hat, så låg det så fullkomligen undanskyrndt, äfven för det uppmärksammaste öga, att jag är fullt skyldig göra kamraterna inom det lilla vapnet den rättvisan alt tro det e ,5 Den ii Mars e. ra. existerade, och tillägger, att om i någon förutgående period partisplit funnits mellan den stora och lilla flottan, sä hade det åtminstone år 18r4 alldeles upplöst sig; och sedan flottornas förening år i824i linnés blott ett sjövapen och en corps, lifvad att för Konung och fädernesland göra hvarje möjligt offer.
För mig har det varit ett behof att få rättvisa min fordne, längesedan hädangångne
Chef och den fordna örlogsflottan i detta Högh Stånds ögon, som väl ännu måste anses i militära saker äga den mesta insigten; och jag önskade att någon af här närvar.
StatsUtsk:s ledamöter benäget åtog sig att, genom uppläsning af detta anförande i StatsUtsk., gifva mig det hopp, att der utplåna oviljan emot en corps, som sedan år 1824 ej mera ensamt existerar, — likväl ej, såsom skulle jag tro eller ens begära att derigenom inverka på Högh StatsUtsk., hos hvilket Hr Petre' begärt liniellottans förintande; ty detta Utsk. skall ty förutan, med tyngden af ansvaret på sina skuldror, moget öfverlägga och derefter besluta.
Hr Lilljenstolpes, Axel Fredr., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om anslående af en årlig underhållssumma åt f'. d.
Consulat-secreteraren Thulstrup.
Hr af Uhr, Gustaf, uppläste följande:
Säkert påminner sig mången, jemte mig, anblicken af de förgråtna ögon, de af handplaggens sveda och moraliska kränkning ännu skälfvande anletsdrag, som man på 90-talet mötte, då man råkade passera skolungdomen vid dess utgång ur trivialskolan.
Om dessa äldre vänner af ungdomen vilja fördrifva sina dystra minnen, så må de infinna sig vid samma skolor, när ungdomen nu stormar ut derifrån, och med sprittande glädje samt under små lustiga puts begifver sig till gymnastiken, för att der ytterligare fylla hägen med frimodighet och lefnadslust; han skall då finna, att örn vi gått baklänges i allt annat, så har dock samhällets vigtigaste angelägenhet, det unga slägtets bildning, gått framåt på ett förvånande sätt.
Hvilka tillhöra förtjensten af denna framgång i den vigtigaste riktningen?
Månne de rikt lönade och mycket ärade herrarne på samhällets höjder?
JNej, visst icke.
Den tillhör tvertomdem, hvilka hafva det vigtigaste och mödosammaste, men tillika det minst lönade och minst bemärkta skollärarekallet.
Medgifvas måste likväl, att det skulle hafva varit omöjligt för de underordnade lärarne i de allmänna skolorna, att frambringa sä förvånande förändringar, 0111 de ej i deras ädla bemödanden varit understödda af de tvingande tids— omständigheterna; ty det var det inhumana behandlingssättet i den gamla skolan, som framtvingade privatskolorna, och det var dessas lyftning öfver de allmänna skolorna, sorn Den ii Mais e. m. :: förlamade motståndskraften hos det gamla systemets anhängare.
Men om det är herremännens söner, hvilka i första hand skörda fördelen af de lärda skolornas lyftning och förbättring, så sträcker sig denna fördel lika säkert till menigheten; ty hvarifrån har motionären och de öfrige unge män utgått, hvilka nu ifra för folkskolor? de hafva utgått, visst icke från de gamla lärda skolorna, utan dels ifrån privatskolor, dels ifrån de nya lärda skolorna: och ur denna synpunkt är Hr Thulstrup förtjent af hela nationens tacksamhet.
Jag är så mycket mera föranlåten att, på grund af det anförda, tillstyrka bifall till motionen, som jag haft en egen son anställd i Hr Thulstrups läro-inrättning, och hvarigenom jag varit i tillfälle att lära känna värdet af densam ma.
Remitterades till Stats-Ulskottet.
Hr von HartmansdorfFs, Aug., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om förändradt aflöningssätt för de tjenstemän, som njuta inkomst genom expeditionslösen.
Cederström, Thure, uppläste följande: Af Hr von Hartmansdorffs den 7 dennes e. 111. på bordet lagda motion, ang:de upphörande i vissa fall af expeditionslösen, synes det, som Hr von Hartmansdorffs mening vore, att den nuvar.
expeditionslösen hädanefter måtte upphöra, i afseende på tvistemål eller de s. k. domboksärendena, men att motionären deremot icke ansett behöflig!, att samma åtgärd vidtoges, beträffande öfriga expeditioner, hvarföre lösen uppbäres, nemi. för intecknings- uppbudsoch lagfarts- samt äktenskapsförords- och förmynderskapsärenden, äfvensom för fastebref, gravations- och vederhäflighetsbevis, m. m. d.
Att meningen med denna motion är god, vill jag icke bestrida; äfvensom jag antager, att den härledt sig af den barm, Hr von Hartmansdorff äfvensom mången annan erfarit derutaf, att det funnits en och annan domhafvande, som varit nog pligtförgäten, att för den lump11a vinsten af några riksdalers lösen, onödigt uppskjuta mål samt utfärda expeditioner, skrifna med mera gles och dragen stil, än expeditionstaxan bestämmer.
Men då intet menskligt företag finnes, sorn icke är underkastadt missbruk, samt den af Hr von Hartmansdorff föreslagna åtgärd om pappersstämpelns införande i stället för lösen , i sig innebär ett långt större ondt, än det Hr von Hartmansdorff velat förekomma; har jag funnit mig uppmanad att mot förslaget göra några anmärkningar.
Ehuru visserligen minsta svårigheten skulle möta dervid, att vid häradsrätter införa pappersstämpel i stället för ,3 Den it Mars e. m. lösen, om elen ersättning bereddes vederbör, domhafvande, som 3 punkten af Hr von Hartmansdorffs motion omnämner; får jag dock anmärka, att svåra betänkligheter härvid förekomma, nemi. det i 4 punkten af förslaget antydda förhållande, att en del domhafvandes löner komme att under dess nuvar. belopp nedsättas, enär man troligen skulle anse, att en domhafvande, som ägde 4 ® 5,ooo r:dr r:gs inkomst, kunde tåla någon minskning deri, hvilket blefve i högsta grad obilligt, då nödigt är, att innehafvaren af en större domsaga erhåller en inkomst, svarande mot hans arbete och omkostnader, hvilka sistnämnda i en större domsaga äro så betydliga, att ofta 2 ä 3,ooo r:dr åtgå till skrifvarebiträde och reseköstnader i och för tjenslen; hvartill kommer, att den föreslagna metoden väl möjligen innebär correctiv för ett ondt, men icke för ett annat ännu större, det nemi., att den domhafvande, som nu, då hans inkomster ersätta hans möda och besvär, kan vara nog pligtförgäten att för en slem vinning af några lumpna riksdaler, blottställa sig för det svåra ansvar nu gällande expeditionstaxa bestämmer för dc-n, som tager för stor lösen, ej skulle draga i betänkande, alt, om hans inkomster minskades, på andia, möjligtvis olagliga, vägar, söka förskaffa sig inkomster; hvarvid man äfven bör taga i betraktande, att af högsta vigt är, det en domhafvande är så lönt, att han äger sin fullkomliga utkomst, så att han dels kan odeladt egna sig åt vården af det honom anförtrodda embete, och att domareembetena, hädanefter som hittills, af skicklige, förtjenstfulle män komma att beklädas.
Beträffande åter Hofrätterna, så finnes ej ett enda skäl för antagande af Hr von Hartmansdorffs förslag, enär de invändningar, som mot lösens uppbärande vid häradsrätterna kunde göras, att nend. ordföranden äger vinning deraf att målen uppehållas, här saknar all tillämplighet, då ledamöterne icke uppbära någon del af lösen, utan den tillfaller vederbör, expeditionshafvande; hvarvid äfven afseende derå bör fästas, att något exempel derpå, det expeditionshafvanden, genom begagnande af alltför gles och dragen stil, fått uppbära större lösen, än hvartill han enligt expeditionstaxan är berättigad, torde icke vid någon af Rikets Hofrätter kunna uppletas, — åtminstone icke inom Svea Hofrätt för de sednast förflutna tio åren, — hvaraf uppenbart är, att de vådor, som motionen afser att förekomma, icke vid Hofrätterna äro att befara; hvaremot genom motionens bifallande högst menliga resultater, så val för det allmänna, som tjenstgörare inom Hofrätterna blefve en naturlig följd, hvilket jag genom följande framställning hoppas kunna fullt ådagalägga.
Uti Svea Hofrätt finnas 8 ordinarie notarier, 4 civil— och 4 brottmålsnotarie!-, eller en civil och en brottmålsnotarie för hvarje division.
Att emedlertid deras antal är Den 11 Mars e. ra. 79 alltför ringa, för atl kunna expediera ulla der förefallande ärendet', liar erfarenheten lärt; hvadan K.
Hofrätten, för att afhjelpa denna blist, till protocollsförande begagnat en mängd dels extra, och dels vice notarier, hvilka, till tjenstgöring indelade, haft sig ålagdt att expediera allt hvad till deras protocoll hörde, så att såväl de, som ordin, notarierne haft sin expedition att ansvara för, och alt någon skilnad i de ordinarie och extra ordin, notariernas göromål icke förefunnits.
Att delta tjenstgöringssätt ej blott varit nyttigt för extraordinarierne, utan äfven för ärendenas gång inom K.
Hofrätten, är uppenbart deraf, alt då i Hofrätten vanligtvis afgöras 2,600 civila besvärsmål och ansökningar, och omkring 1000 brottmål, lärer ingen på allvar vilja påstå, att 8 personer skola kunna ”rå med” att årligen expediera omkring 3,6oo utslag, samt dessutom hvar och pn uppsätta ett par hundra vidlyftiga protocoller.
Borttager man lösen för expeditionshafvanden, skulle högst få vilja till tjenstgöring sig i Hofrätten anmäla, af skäl, att den ej sällan är så trägen, att expeditionshafvanden ofta nödgas betala för renskrifning; och billigtvis kan ej fordras, att en extra-ordinarie ej blott skall hafva ingen lön och inga sportlar, utan derutöfver af enskildta medel bestå omkostnader, för det han får tillstånd alt arbeta.
Häraf komme följden alt blifva den, att Hofrätten, som nu har 8 ordin, notarier, komme att behöfva 3?, ordin, notarier, hvilkas lön, då den inkomst de af lösen förut haft skulle i lön inberäknas, icke kunde bestammas under 800 r:dr för hvardera, eller sammanräknadt, en summa af 25,6oo r:dr b:co, i stället för det obetydliga anslag, som nu lill notariernes aflöning i Hofrätten utgår.
Enahanda förhållande, som af mig rörtde Hofrätten anfördt blifvit, gäller äfven för kämners- och rådhusrätterna i allmänhet, hvaraf jag endast får åberopa rådhusrätterna i Stockholm, der omkring 2. å 3oo concursmål årligen afgöras, hvilka alla expedieras af vice notarierne i magistraten, och som icke hafva annat arfvode, än lösen för de concursdomar de expediera, men hvilka sannolikt upphörde med all tjenstgöring, om hvarje medel alt af sitt arbete erhålla någon förtjenst dem hetages.
Jag skall icke uppehålla R. och Adis dyrbara tid, för att genom flera exempel visa otjenligheten och skadan af Hr von Harlmansdorffs motion, hvaraf, om den antoges, enda nyttan blefve, att statsverket betungades med dryga utgifter, då icke allenast antalet af de ordin, notarierne i Hofsamt rådhus- och kämnersrätterna, måste tre å fyrdubblas, utan äfven göromålen för Statscontorets tjenstemän , dit stämplade pappersafgiften hädanefter skulle ingå, så betydligt komme att ökas, att den af K. M. i Dess aflåtna nåd. propos. om statsverkets tillstånd för Statscontoret begärda tillökning i personal afen ledamot, en notarie, en canccllist och två 8 o