Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan 1812, då denna stiftelse der upkom, har sällskapets kassa stigit till omkring 14,000 E:dr, hvilka medel förvaltas på det sätt, att räntan användes till nyttiga företag inom länet.
Dertill kommer äfven, att, enl. 11.
St:rs sista beslut, en del af afgifterna för utskänkning af bränvin jemväl tillfaller sällskapen, att efter deras bepröfvande användas till länens fördel.
Jag för min del förenar mig således med Hr Nordenfelt deruti, att det icke måtte blifva en föreskrift, att LänsNämnder införas öfverallt, utan måhända i de län, som sjelfva anse en sådan stiftelse nödvändig.
För öfrigt öfverlemnar jag till Utsk., att noga tillse huru ifrågavande förslag är verkställbar^ och förenligt med landets fördel, samt anhåller, att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja till Utsk.
Föregången af den siste värde talaren, vill jag blott nämna, att äfven jag under en lång erfarenhet funnit svårigheten af att erhålla passande personer för sådana ärenden, och som jag anser, att denna svårighet i betydlig mån skulle förlama ärendenas gång, så får jag, förekommen af de föreg:de talarne, i allo instämma med dem.
Då jag här icke ser tillstädes någon af de Hrr, som väckt de ifrågav:de motionerna, har jag trott mig böra yttra några ord, på det att Utsk., som kommer att behandla detta ärende, ej skall missledas till den föreställningen, Den 15 November f. m. 187 ue föregående talarnes åsigter om saken äro inom detta Lus allmänt godkända.
Den förste talaren har yttrat, att han ingenting hade emot, att sådana inrättningar, som motionären åsyftat, tillvägabragtes, blott det skedde varsamt i mån af en långsamt mognande öfvertygelse.
Mot varsamhet vid utförandet har jag ingenting att anmärka.
Jag vill till och med erkänna, att det i åtskilliga län skulle kunna vara ganska svårt, måhända ändamålsvidrigt och mot opinionen att genast åstadkomma ifrågav:de kommunala inrättningar, men de motiver, som blifvit af Hr Nordenfelt anförda och af 2:ne andra Jjandslnr understödde, äro icke af den beskaffenhet, att jag kan i dem instämma.
Man har t. ex. sagt, att skälet, hvarför man icke bör söka åvägabringa JjänsNämnder, är bristen på allmän anda, bestyrkt af erfarenheten, att det är svårt få tillsammans personerna, som vilja deltaga i komitéer, direkta- o. s. Allt vittnar, säger man, derom, att det saknas erforderlig »public spirit» i landet, för tillvägabringandet af sådana kommunala inrättningar.
Men huru vill man åstadkomma en bättre allmän anda, om man ingenting gör derför?
Ilrr Landsh:r förmena, att vi hafva f. n. nog af våra hushållssällskaper och socknenämnder.
Men dessa inrättningars verkningskrets är alltför begränsad, — deras makt alltför inskränkt att framkalla ett allmännare intresse.
Hushållningssällskapernas verksamhet är visserligeen i sednare tider betydligt ökad, men de representera icke länens innevånare, då de icke af dem äro valda.
Hr Nordenfelt har talat om komitéer, hvars ledamöter icke komma tillsammans, utan att man nödgas på gator och gränder upsöka dem, på det att sammanträdet må blifva så fulltaligt, att det kan få skenet af en församling.
Förmodligen har han härmed menat ett förvaltningsutskottssammanträde.
Likväl har samme talare förmenat, att hushållningssällskapernas ledamöter äro utsedda på ett sätt, som gifver dem anspråk på att representera länen.
Jag ber Hr Nordenfelt bemärka, att deri ligger en motsägelse.
Jag tror, att om till de bestyr, som hushållssällskapen hafva sig ålagde, lades dem, som tillkomma pröfningskomitéerna, och alla dem, som nu äro föremål för Läns-deputerade, eller afhandlas vid allmänna sammankomster, och om dessa bestyr utöfvades af LänsNämnder, valda af Länsfullmäktige, och om SockenNämnderna komme att handlägga alla de updrag, som nu äro fördelade på Kyrkoråd, Fattigvårdsstyrelse
Ae, så tror jag, att det skulle blifva af större intresse, att egna tid åt allmänna ärender; man skulle villigare deltaga i bestyren inom socknarne oell följaktligen utse skickliga personer, som sedermera kunde deltaga i de allmännare angelägenheterna rör.de länet.
Måhända borde dertill äfven LänsNämnderna erhålla någon liten beskattningsrätt, motsvarande hvad man i Frankrike har kallat »centime aditionnel», hvilken inkomst sedan kunde användas till allmänt nyttiga ändamål inom länet.
Jag menar icke någon sådan beskattmsrätt, som är H.
St:r ensamt förbehållen, men om man för gemensamma an gelägenheters bestridande inom länet kunde få vissa afgifter utskrifna, tror jag att större intressen skulle 188 Den 15 November f. m. visa sig för alla dessa inrättningar, hvilka jag hoppas slutligen skola komma till stånd, äfven om de ogillas af en och annan.
I öfverensstämmelse med den siste värde talaren, tror jag, att något skäl mot LänsNämnderna icke ligger i den omnämnda svårigheten, att få personer med nog intresse för saken.
Ett större intresse skulle upkomma, om man sammanförde och hos SockenNämnden centraliserade alla de angelägenheter, som nu äro spridda på en mängd komitéer och sällskaper, och derjemte skaffade dem en beröringspunkt sins emellan i LänsNämnden, då de skulle kunna uträtta mycket mera än då de behandla sakerna hvar för sig.
Om frågan t. ex. vore om en vägförbättring, men vägen gick genom flera socknar, hvaraf den ena har mer, den andra mindre nytta af företaget, så behöfva de upgöra kostnadsfördelning, men komma ingen vart dermed, då de hvar vid sin sockenstämma öfverlägga i saken, men få deras Ombud mötas inför LänsNämnden, så kunna de komma till slut med hvarandra och saken fortgå.
En bok behöfves i flera exemplar till en folkskola, men är dyr; komma alla eller de flesta socknarne i länet öfverens vid LänsNämnds-sammanträdet, att boken äfven i deras skolor tarfvas, kan mängden göra att hon ånyo uplägges och köpes för hälften eller än mindre mot nuvar:de pris.
Om ett Hushållssällskap, såsom det en värd talare nyligen omnämnt, haft goda tillgångar, så har motsatsen inträffat med ett annat i nästgränsande län, der så små tillgångar funnits, att man dermed knapt kunnat aflöna vaktmästaren.
I sednare tider har likväl förhållandet blifvit något annorlunda, genom bränvinsminuteringsmedlens utdelning.
När eljest man icke har något att hushålla med, så är det ej underligt om man uteblir vid hushållsmötena.
Der något är att förvalta, saknas ej ledamöter.
Den förste talaren, som yttrade sig i ämnet, åsyftade, att frihet skulle lemnäs innevånarne i de särskilda länen, att i denua sak göra som de behagade.
Friheten är visserligen bra, men då man vet att en sak i alla fall ej så lätt kommer i gång, och dertill, att en af motionerne går ut på att i und:het hos K.
M. anhålla om utarbetande af förslag i ämnet, så kan jag ej biträda Hr Nordenfelts mening; ty frågan är af så stor omfattning, att den ej bör så der åt sig sjelf lemnäs.
Hvad ofvan är sagdt om de särskildta socknarne inom ett län, gälier ock om de särskildta länen inom Riket.
Har det ena LiinsNämnd, det andra icke, så förfelas ändamålet med inrättningen i det hela och detta i stort.
Ehuru jag är öfvertygad, att det är af föga intresse för R. o. Ad. att höra vederläggningar och motskäl af en talare emot en annan, så har jag likväl, då en bestämd fråga blifvit framställd till mig, ansett mig böra svara derpå.
Raab har frågat, huru man skall kunna åstadkomma kommunal anda, när man icke vill göra något derför; jag för min del anser, att liksom man i allmänhet börjar med att gå en gångväg, sedan utvidgar den till körväg, och slutligen till landsväg, allt som vägens begagnande visar att han är för liten och att en större behöfs, på Den 15 November f. m. 189 samma sätt då vi redan hafva Socken- och SundhetsNämnder, Hushållssällskaper m. fl. smärre kommunala inrättningar, så kunna dessa genom en liflig verksamhet visa om någon allmän anda finnes inom orten och ådagaliigga när tillfälle till större sammanträden i samma ämne bör beredas.
Yidare har den frågan blifvit mig gjord, eller rättare, man har antagit, att jag menade Hushållssällskapernas förvaltningsutskottssammanträden, och får jag erkänna, att så var verkligen min mening; ty ett så beklagligt förhållande, som det jag tog mig friheten framställa, har icke, mig veterligt, inträffat vid något allmänt sammanträde af dessa Sällskaper; dessa sammanträden har man vanligen sökt lämpa efter allmänhetens beqvämlighet, så att de blifvit utsatta till dagen efter någon marknad, då ledamöterna i alla fall skulle varit i staden; likväl har det händt, och jag har sett det många gånger, att ledamöter, som man borde tilltro både nit och förmåga att deltaga i dylika öfverläggningar, samma timma sammanträdet blifvit utsatt, rest från detsamma till sitt hem, för att åt sina enskilda angelägenheter vinna några få timmar, som de ansett för dyrbara att förspilla i allmänna sammankomster.
— Hvad föröfrigt den saken vidkommer, att Hushållssällskapets ledamöter ieke väljas, så har jag blott sagt, att dess tillkomst i någon mån liknade ett val, åtminstone till sjelfva saken, om ock ej till formen, äfven har jag yttrat, att åtminstone de verksammare af de personer, som finnas i Hushållssällskaperna, i alla fall skulle, äfven genom val, dertill blifva utsedde.
Men då jag tagit mig friheten framställa möjligheten af att genom ändring i Hushållssällskapets stadgar, kunna åstadkomma hvad man vill vinna genom LänsNämnderna, så kan man ju mycket lätt deri införa en §, som säger att Sällskapets ledamöter väljas på ett eller annat sätt.
Ofvertygad att E. o. Ad. i alla fall skärskådar de gjorda förslagen om LänsNämnderna från alla sidor, tänker jag hvarken nu eller under fortgången af denna öfverläggning vidare uptaga dess tid.
Om man hyser den tanken om det kommunala lifvet, som redan trenne talare framställt, så må jag gerna instämma med dem deri, att organiserandet af LänsNämnder vore öfverflödigt.
Man har nemi. påstått, att det kommunala lifvet är utan beröringspunkt och utan intresse för nationen, och med de skäl de anfört härför hafva de trott sig styrka sin sak.
Jag skall försöka att visa en annan sida af saken, och att förhållandet ej är sådant.
Vi, Mina Hrr! skola räkna Sockenstämman såsom vår första kommunala beröringspunkt.
Jag frågar nu dessa värde talare, om de hafva funnit, att Sockenstämman i Sverige har så litet intresse och lif i sina förhandlingar, att man kan behöfva, såsom denne talare yttrat sig, gå på gator och i gränder för att samla ledamöter.
Detta är icke förhållandet, tvertom visar sig öfverallt i landsorten, att dessa Sockenstämmor äro omfattade med lif och värma, som göra dessa sjelfskrifna till att vara kommunala lifvets Lsta institution, hvarur med all förhoppning de andra kommunala institutioner kunna utgå.
Om förhållandet är, att Hushållssällskaper och andra kommunala inrättningar sakna lif, så kommer 190 Den 15 November f. m. detta helt enkelt deraf, att de sakna beröringspunkter med sjelfva grundvalen i det kommunala lifvet.
En talare har här sagt, att han ansåg LänsNämnden icke vara af behofvet påkallad.
Han ville utveckla Hushållssällskaper för att dermed åstadkomma samma resultat.
Han har likväl haft några tysta skäl dermed; han har velat utestänga det politiska lifvet hos folket och hänvisa dem till endast det rent ekonomiska, och med sådan upfattning af saken arbetar han för något helt annat, som må vara honom obetaget, men hvilket jag för min del städse skall motarbeta.
Inom hvarje konstitutionelt land med outvecklade kommunala institutioner verka 2:ne krafter, som, öfverlemnade hvar för sig åt sig sjelfva och egen myndighet, arbeta vanligast i helt andra direktioner än det konstitutionen och folkets väl angifva.
Dessa krafter äro:
Regeringsmakten och Pressen.
Historien och våra dagars företeelser bevisa denna sanning.
Kommunalinstitutionerna äro regulatorn för enhvar af dessa krafter.
Ensamt de bilda denna folkets mäktiga opinion, som fått namn af allmän opinion.
Den är ett foster af kommunalförsamlingarnas verkningar — ett uttryck af nationens tänkesätt.
På densamma stödjer sig Regeringen i sina åtgärder; på densamma pressen, då den talar.
Utan den fara begge vill.
Ett land utan dessa institutioner faller vexelvis under Regeringens och Pressens urartande despotism, ty all okontrollerad makt faller förr eller sednare i tygellöshet.
Vill man en konstitutionel Regering, önskar man konstitutionella institutioner, lämpade på våra förhållanden, då måste man inrätta LänsNämnder, och det är i anledn. häraf, som jag tager mig friheten väcka denna motion, som jag anser vara bland de vigtigaste ämnen för Riksmötets behandling och för det konstitutionella lifvets utveckling af största behof.
Besv. o. Ekon.Utsk. Eöredrogs Hr Åkermans, Fredrik, d. 12 dennes på bordet lagda motion, ang:de beviljande af ett anslag för en gång af .25,500 R:dr rint, till byggnader, grunddikning och gödning å LandtbruksAkademiens experimental-fält.
Under en tid, då allting i industriel väg så betydligt går framåt och tager en lyftning, som fordna tider aldrig skulle anat, bör också allt göras för att underhjelpa och rikta till en lycklig lösning af detta framåtskridande.
I vårt samhälle äro äfven derföre alla krafter i rörelse, och med glädje emottager man allt hvad som med fördel kan bidraga dertill.
Den motion, som nu blifvit framlagd inför R. o. Ad., är äfven ett foster af denna anda och bör behjertas, såsom af behofvet påkallad.
Den åsyftar en förbättring af LandtbruksAkademiens experimentalfälts verksamhet, ett mål väl värdt att vinnas under tider, då landets modernäring, jordbruket, mer än väl behöfver all den verksamhet, som för dess utveckling kan påräknas.
Meri ett Den 15 November f. m. 191 är, att riktigt syfta åt det håll man~vill komma, ett annat är, att slå in den rätta vägen dertill.
Efter min tanka, har Hr Åkerman, genom den motion han här framlagt, icke gifvit någon garanti för en nytta, svarande emot de betydliga summor af 25,500 K:dr rmt han begär, och anhåller jag derföre, att emot hans förslag få göra följande anmärkmr.
Till en början vill jag här nämna hvad jag anser, att landet bör hafva rätt att fordra af ett dess LandtbruksAkademies experimentalfält.
En dylik anstalt bör, efter mitt förmenande, vara så ordnad, att vid densamma kan åstadkommas experimenter, så vidt möjligt är, i alla delar af vårt Landtbruks mångfaldiga behof och dymedelst, på samma gång, som den tillåter det praktiska verkställandet af en nitisk LandtbruksAkademies theoretiskt framställda åsigter, vara en central-anstalt för Rikets Landtbruksskola-, lemnande åt dessa ständiga väckelser till ett rastlöst framåtskridande.
För att åstadkomma detta, fordras en total reorganisation af det nuvar:de s. k. experimentalfältet, icke blott en tillfällig uphjelpning af hvad som redan finnes.
Lokalen bör utvidgas genom nya egors tillköp; ladugårdar och andfa ekonomiska byggnader böra ordnas efter nutidens fordringar; större modellsalar åstadkommas m. m. af hvad som behöfves för att gifva denna inrättning en mera omfattande verksamhet.
Så väl genom modeller, som jordbruk, borde derstädes en historik framställas öfver Svenska Landtbrukets och dess binäringars fortgång, på samma gång som tillfälle gafs till försök af alla slag, lämpade efter vårt klimat och våra tillgångar.
Hvad våra särskilda Landtbruks-undervisningsverk lokalt erbjuda för hvarje län, borde experimentalfältet, denna central-anstalt för dem alla, så vidt klimatet det tillåter, i ett helt sammanfatta.
Med ett ord, experimentalfältet borde, ifrån att blott vara ett experimentalfält i smått, blifva ett verkligt sådant i stort; och som alla medel dertill vore på ett ställe samlade, vore ej ur vägen, att tillfälle till undervisning i den högre Agronomien för ett mindre antal betalande elever derstädes bereddes.
Som experimentalfältet nu är, gör det landet föga eller intet gagn, och dess bibehållande på samma ståndpunkt vore, efter min tanka, ingenting ' önskligt.
Genom bifallandet af denna Hr Åkermans motion, skulle således, efter mitt sätt att se saken, intet mycket vara att vinna.
Detta förslag är dessutom af den beskaffenhet, att jag ej kan undgå att äfven något vidröra dess detaljer.
Hr Akerman har begärt 4500 R:dr
Rmt till lön för Inspektor och chemiskt-agronomiska försök.
Om deraf 4400 R-.dr skola användas till inspektorn och blott 100 R:dr till chemiska experimenter eller tvärtom, nämner han intet.
Om meningen är att dela denna summa itu, och använda hvardera hälften till dessa tvenne ändamål, så tyckes 225 0
R:dr rmt vara väl tilltaget för en Inspektor öfver 60 T:ld jord, stående dessutom under en särskild Direktions tillsyn. 192 Den 15 November (. m.
Ytterligare begäres 15,000
K:dr rmt till byggnader.
Som jag fattat det, skulle dessa medel användas till ordnandet af boningsplats för Inspektor jemte några reparationer fi andra hus.
Att bevilja detta, vore att till en aflägsen och oviss framtid hänskjuta frågan om experimentalfältets så behöfliga reorganisation; ty blir nu en så betydlig summa använd till bibehållandet af det gamla och icke ändamålsenliga, så torde R.
St:r framdeles, på detta håll, ej så hastigt vilja förnya sin i så många andra afseenden anlitade frikostighet.
Och en nara nog total ombyggnad är vid experimentalfältet behöflig, om det en gång skall göra det gagn man af detsamma har rätt att vänta.
Till grunddikning af den öpna jordens 60 T:ld är hegardt 6,000 R:dr rmt, beräknadt efter 100 R:dr p:r tild.
Den vanliga erfarenheten lärer dock, att i allmänhet inom vårt land, grunddikning, äfven med fästadt afseende på nu höga dagspenning i närheten af Stockholm, ej bör kosta mer än 60, högst 7 0 R:dr för Tddet.
Att utgifva 6,000 R:dr för grunddikningen af experimentalfältets lilla areal, blir sålunda väl öfverflödigt, helst, som denna jord för att kunna gagna vid olika försök, ej bör till hela sin vidd vara lika dikad.
Just för att på dess yta, genom jemförelse, kunna framställa olika methoders företräden, bör så väl på olika sätt underdikad mark der finnas, som genom öppna diken genomskuren sådan.
Det är genom jemförelsen med ett sämre, som det bättre beredes framgång.
Afven begär Hr Akerman till upgödning af en jord, som jag skulle tro förut ej bör vara särdeles mager, 75 R:dr på T:ld, eller 4,500 R:dr rmt.
Det dyraste gödningsämne, vi f. n. känna till, är Guano, och denna utländska vara är dock ej dyrare, än att man dermed kan göda ett Trid för omkring 55 R:dr.
Äfven här gäller dessutom den satsen, att hela öpna jorden ej på en gång bör sättas i lika skick, emedan man då beröfvar sig tillfället att kunna anställa jemförande försök emellan olika växtslag, som behöfva olika jordmån.
Så väl landets bördigaste provinser, som de, hvilka hafva den magraste jord, ega rätt att vid denna inrättning få för sig passande experimenter gjorda, och experimentalfältet bör ej fortfara att såsom hittills vara ett blott paraderande planteringsland.
Genom blandningar af jord kan, med ledning af vetenskapen, åstadkommas de för jordbruket mest gagnande försök i denna väg, och det är just sådana som för det närvande behöfvas.
Af det lilla, jag här i korthet anfört, torde jag dock tillräckligt hafva gifvit tillkänna, att jag ej anser skäl uti att genom denna motions bifallande gifva anledn. till experimentalfältets bibehållande på samma punkt det nu står; men skulle en ny motion, i en mera utvidgad form och på mera giltiga grunder byggd, framdeles i detta ämne blifva inlemnad, anser jag den värd mycken upmärksamhet, såsom ledande till ett mål, för vårt jordbruk särdeles eftersträfvansvärdt.
Innan jag slutar, anser jag mig skyldig att bestämdt förklara, det mina anmärkmr rör:de experimentalfältets närvande ställning på intet
Den 15 November f. m. 193 intet vis kunna anses drabba den utmärkte man, som förut stätt i spetsen för vår LandtbruksAkademie, och hvars vördade minne alltid skall högt aktas af den Svenske jordbrukaren.
Han åstadkom, med nit och kärlek för siu sak, hvad som kunde göras under en tid, då betydliga svårigheter voro att bekämpa och stora fördomar att öfvervinna; men nu hafva helt andra tider inträdt, allt hvad till jordbruk och industri hörer ryckes nästan hejdlöst framåt, och befordrare af dessa källor till vårt lands stigande välmåga behöfva blott vilja för att kunna.
LandtbruksAkademien tilldrager sig också nu hela landets upmärksamhet, och man väntar sig en föryngrad verksamhet af densamma.
Jag hade tänkt, att skriftligen bifoga dessa mina anmärkmr, och måhända hade de då blifvit något bättre, än som nu kunnat ske, då de utan förberedelse här blifvit afgifna; men som i går anländ till staden, har jag först i dag på morgonen fått kännedom om motionen, utan att ega tid att i öfverensstämmelse med ämnets vigt tänka mig in i detsamma.
Sådana, som de äro, torde de dock, till den kraft de kunna hafva, få åtfölja vid remiss till vederbörligt Utsk.
Eemitterades till StatsUtsk.
Hr Dalmans, Wilh.
Achates, d. 12 dennes på bordet lagda motion om bördsrättens afskafiande.
Lika med den värde motionären anser äfven jag lagstadgandet om bördsrätt hafva urartat så, att det leder till helt annat ändamål än som dermed varit åsyftadt.
Ändamålet är nemi. det, att jorden skulle bibehållas inom slägten, men jag tror mig ej fela mot sanningen då jag säger, att icke en gång bland tio bördsrätten utöfvas för detta ändamål.
Förhållandet är deremot oftast att den, som anmäler sig att börda, sedermera erbjuder sig att mot någon viss ersättning afstå sina bördsanspråk, eller om han också ej gör det, utan blir egare af jorden, så är det för att genast derefter afyttra den åt någon annan, som på förhand erbjudit högre köpeskilling.
Börderna irnen skall väl med ed bekräfta att han bördar för egen räkning, och derigenom ville det synas som om all anledn. till bedrägeri eller prejeri i detta afseende vore förekommen, men så är icke förhållandet, ty bördemannen resonnerar så:
Jag köper naturligtvis egendomen för egen räkning: ty om en annan kommer och erbjuder större köpeskilling, så blir vinsten min, om jag säljer den.
Han anser sig sålunda med godt samvete kunna svärja på att han bördar för egen räkning.
Hvar och en bör derföre finna att detta lagstadgande leder till prejeri och osäkerhet i eganderätten.
Vid ett sådant förhållande gillar jag visserligen motionärens åsigt, att det vore skäl det bördsrätten afskaffades äfven på landet; men jag tror, att i sammanhang dermed lagens stadgande om testamentsoch gåfvorätt, äfven borde förändras; ty om detta ej sker, utan det H. I.
' 13 194 Den 15 November f. m. hädanefter, som hittills, blefve förbjudet att bortgifva arfvejord, skulle lagen eluderas på det sätt, att arfvejorden såldes till oskyld person för så lågt pris, att den i sjelfva verket blefve bortskänkt.
Jag instämmer således i motionärens förslag, att bördsrätten måtte uphäfvas; men såsom amendement dertill hemställer jag, att LagUtsk. måtte föreslå de ändringar, hvilka deraf föranledas uti testamentsoch gåfvorätten.
Skulle åter LagUtsk. ieke anse sig böra tillstyrka uphäfvande af bördsrätten i sin helhet, så tror jag likväl att någon vinst skulle upkomma om en inskränkning deri gjordes, om man bestämde en kortare tid inom hvilken bördsanspråk skulle göras gällande, och om man stadgade att den, som bördade, skulle under någon bestämd tid bibehålla egendomen, samt ieke under denna tid hafva rätt att åter afyttra den. till bevis på att den verkligen blifvit bördad för egen räkning.
Jag får derföre, i händelse att motionär rens förslag ej skulle i sin helhet blifva antaget, vördsamt föreslå: att bördsrätten, hvilken aldrig synes böra få ega rum, i afseende på den egendom, som blifvit försåld å offentligen utlyst auktion, enär bördeman der kunnat bevaka sin rätt, icke måtte tillkomma någon annan än den, som till säljaren befinner sig i skyldskap uti rätt ned- eller upstigande led; att bördeman skall anmäla sin bördstalan inom en månad efter det han bevisligen om försäljningen erhållit kunskap, eller någon annan lämplig kort tid, som LagUtsk. torde bestämma; att han skall uttaga stämning till det Ting, som nied iakttagande af laga stämningstid infaller näst efter denna månad; samt att bördemannen, derest han begagnar sin bördsrätt, icke må afyttra egendomen inom någon bestämd tid, t. ex. ett år efter derå erhållen fasta.
Jag anhåller att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja motionen.
Hr D alhna n:
Jag har begärt ordet för att gifva tillkänna att jag ännu i dag ämnar väcka en motion om utvidgning af testamentsfriheten.
Jag har sålunda icke förbisett att bördsrättens afskaffande står till testamentsfriheten i ett nära förhållande.