Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten har ingenting annat att göra, än att tillse, det dessa embetsman efter afskedstagandet icke lida nöd.
Men jag har det oaktadt ingenting emot, att Staten, såsom ett erkännande af sina aflidna tjenares förtjenster i ett eller annat fall, tillägger deras efterlefvande enkor och barn pension.
Men dertill fordras dock, att enkorna och barnen skola vara lagliga enkor och barn.
Beträffande nu förev:de fall, så är uplyst, att någon vigsel emellan Ofverste-Löjtnant
Åkerstein och hans fästeqvinna icke egt rum.
Jag fäster visserligen dervid mindre afs:de, emedan lagen säger, att ett förhållande, sådant som existerade emellan dessa personer, är ett äktenskap, som skall med vigsel fullbordas och barnen tillerkännas arfsrätt m. m.
Men man må gå huru långt som helst i att efterskänka sina fordringar på sedlighet, så kan man väl icke säga, att den som lefvat så länge ogift tillsammans med en person, tilldess han dör, kan göra anspråk på Statens välvilja.
Jag kan icke finna lämpliga de af StatsUtsk:t begagnade uttrycken »enka» och »ett värdigt föremål» för välvilja
Ty man kallar icke ett värdigt föremål en person, som hela sin lifstid lefvat i ett laglöst tillstånd.
Dessa skäl äro för mig så starka, att om också det" vore aldrig så mycket skäl att bevilja den begärda pensionen, så skulle jag ändock icke göra det, äfven derföre, att jag finner det oriktigt att inom B. o. Ad. bifalla ett förslag, som grundar sig på en falsk upgift.
Ty ett sådant bifall skall från K. o.
Ad:s sida vara ett bestyrkande af den föga utredda framställningen.
Jag instämmer fördenskull med Gr.
Lagerbjelke och yrkar afslag å Utskits hemställan, dervid tilläggande, att jag anser de ifrågav:de personerna vara föremål för enskild välgörenhet, hvarvid subskriptions-vägen torde vara den lämpligaste.
Med kännedom om de förtjenster, som aflidne Ofverste-Löjtnant
Åkerstein inlagt om fäderneslandet, har jag talat för motionen.
Men jag får nu förklara, att jag då alldeles icke kände det förhållande, hvarpå Gr.
Mörner fästat upmärksamheten, och hvilket icke kunnat till sin riktighet jäfvas.
Om detta förhållande varit mig bekant, så skulle jag, som från miti plats alltid sökt försvara sådan ordning, som utgör grundvalen för hvarje samhälle, nemi. sedlighet, aldrig hafva yttrat mig för bifall till motionen; och jag kan icke annat än beklaga att jag blifvit missledd, samt instämmer i de yttranden, som af föregående talare blifvit afgifne.
Det må vara, att StatsUtsk:ts fram ställning är något otydlig och att den kunnat vilseleda i så fäll att Äkersteins enka icke kan kallas enka.
Men då det varit tre gånger lyst för henne och hon enligt lag eger alla de rättigheter, som en laggift hustru har, samt skilsmessa endast kunnat beviljas af Domkapitlet, tror jag att man icke kan invända allt för mycket emot den klandrade benämningen.
Beträffande sjelfva frågan, skulle jag vara färdig att gå in på det förslag, som Hr Bildt framställt, och jag tror att Gr.
Lagerbjelke misstagit sig, 316 Den 29 Augusti f. m. då lian ansett, att ett sådant beslut icke kunde fattas; ty motionens sylte var att gifva pension till hustrun och barnen.
Det är således icke något nytt förslag, hvarföre jag föreslår att 400 rdr måtte anvisas åt aflidne Åkersteius fyra döttrar, så länge de förblifva ogifta.
Utan att vilja på något sätt inverka på E. o. Ad. i denna fråga, vill jag blott såsom ett försök att förmildra omdömet öfver Hr Åkersteins lefnadsförhåilanden i detta hänseende uplysa, att jag sammanträffade med honom under hans sednaste lefnad och att han för mig beklagade, att han icke kunnat fullborda sin afsigt att träda i gifte med den efterlefvande personen, och att han lifligt längtade hera till Sverige för att göra det.
Jag har velat nämna detta åtminstone, på det min högt värderade väns minne derigenom må blifva befriadt från den fläck, som eljest kunde drabba det.
Jag erkänner att jag så tillvida miss tagit raig, att motionen verkligen innehåller en begäran, att pensionen måtte gifvas åt barnen.
Det finnes således laglig rätt att derom öfverlägga.
Men ehuru så är, anser jag pensionen ändock icke kunna beviljas.
Det är visserligen sannt, att barnen äro oskyldiga; men det oaktadt skulle det vara ett erkännande å statens sida af dylika lösa förbindelser.
Staten erkänner nemligen icke ett sådant förhållande, i hvilket Hr Åkerstein stått till sin fästeqvinna.
Det är sannt att förhållandet kan vara ganska ömmande; men man måste erkänna att 9:de hufvudtiteln icke är någon fattig-försörjning, och om staten skulle gå så tillväga, fruktar jag att hela staten blefve ett fattighus.
Då ett bifall till motionen således ovilkorligen skulle strida mot den stora principen, att sedligheten är en af statens fastaste grundvalar, nödgas jag motsätta mig Utsk:ts hemställan.
Om staten tillägger aflidne tjenstemäns efter lefvande barn pension, så bör väl sådant i allmänhet ske, då personernas verksamhet varit i ett eller annat fall utmärkt.
Jag för min del vågar helt och hållet jäfva sådant i afs:de på Hr Åkerstein.
Han framställde visserligen åtskilliga förslag till sadlar, munderingar m. m., som befunnos mera eller mindre overkställbar, men för hvilkas utförande staten har fått utgifva icke obetydliga belopp, och med afs:de på hvilka han beständigt var invecklad i rättegångar med vederb:de auktoriteter; och jag, som hade den förmånen att under nämnde tid ett par gånger vara uti Svea Hofrätt referent i dessa hans processer, hade tillräckligt tillfälle erfara, att han var en högst besvärlig person att hafva att göra med.
Jag tror således icke att förtjensterna härvidlag äro sådana, att de kunna berättiga hans efterlefvande till pension af staten, och afstyrker således äfven ur denna grund bifall till StatsUtsk:ts framställning.
Den 29 Augusti f. m. 317 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utskrts förev:de hemställan på det sätt, att en årlig pension af 100 rdr rmt beviljades hvardera af framlidne Ofverstelöjtnanten N. H. Akersteins fyra oförsörjda döttrar, att åtnjutas intill upnådd 21 års ålder eller derförinnan skedt inträde i äktenskap, och dels att Utsk:ts hemställan måtte af B. o.
Härefter framställdes först propos. på bifall till Utskrts uti förev:de punkt gjorda hemställan, dervid svarades nej; hvarefter propos. på bifall dertill med ofvanomförmälde förändring framställdes, och då svaren derå utföllo med många ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller StatsUtskits i 30:de punkten af Utlåt:t N:o 1 52 gjorda hemställan på det sätt, att en årlig pension af 100 rdr rmt beviljas hvardera af framlidne Ofverstelöjtnanteu N. H. Akersteins fyra oförsörjda döttrar, att åtnjutas intill upnådd 21 års ålder eller derförinnan skedt inträde i äktenskap, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår E. o. Ad.
StatsUtsk;ts uti nämnde punkt gjorda hemställan.»
Jag anhåller, att inbjudning om del tagande i detta beslut mätte afgå till de öfriga EiksSt:n.
Propos. å bifall till detta förslag framställdes samt besvärades med flere ja, jemte några nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande.
31:?ta—40:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 41:sta punkten.
Då E. o. Ad. genom flere förut fattade beslut frikostigt uuderstödt personer, hvilkas förtjenst om det allmänna kan anses åtminstone problematisk, kan jag icke tro annat, » än att B, o. Ad. så mycket mera skall fästa afs:de vid personer, hvilkas förtjenster om det allmänna äro obestridliga.
Det är i denna punkt fråga om en person, som för Svenska jordbrukets 318 Den 29 Angnsti f. m. förkofran och upbjelpande verkat mera än för närv:de någon annan nu lefvande person i landet.
Det är derföre icke såsom en honom tillkommande rättighet till följd af gällande författningar, som jag för min del vågar hos B. o. Ad. anhålla, att Hr Nathorst måtte vid sin afgång ur rikets tjenst förklaras berättigad att på Allmänna Indragningsstaten åtnjuta sina nu innebafvande löneförmåner, utan det är på det K. o. Ad. måtte, så vidt på densamma beror, ådagalägga, att den erkänner en utmärkt förtjensts rättighet till välvilja från det allmännas sida.
Då Hr Nathorst under större delen af sin verksamma lefnad fått draga sig fram med högst otillräckliga aflöningsförmåner, på samma gång som han haft att upfostra en talrik familj, torde det vara en billig gärd af tacksamhet mot honom för det gagn, han gjort det allmänna, att staten söker bereda honom en från bekymmer fredad ålderdom.
På denna grund anhåller jag. att den pension StatsUtsk:t föreslagit, måtte höjas till 4500 rdr, hvilket är det belopp, som han nu åtnjuter i lön.
Han kommer ändå att gå i mistning af icke allenast fri bostad, utan äfven det arfvode å 600 rdr, han, såsom Sekreterare i Styrelsen för stamholländerierna, innehar.
Dessa fördelar torde fullt motsvara den minskning af 20 proc., som är föreskrifven, då pensioner å Allmänna Indragningsstaten skola beviljas för statens embetsman.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, dervid svarades nej, och sedermera propos. derå, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, måtte förklara Sekreteraren i Landtbruks-Akademien, Johan Theophil Nathorst berättigad att, vid afgång från nämnde befattning, på Allmänna Indragningsstaten under sin återstående lifstid upbära en årlig pension af 4500 rdr, hvilken sednare propos. med ja besvarades. 42:dra—44:de punkterna.
Utskrts bemställanden biföllos. 45:te punkten.
Det är en af StatsUtsk:t erkänd grundsats, att man i allmänhet icke bör retroaktivt betrakta pensionsstaten utan synnerligen talande skäl.
Det är också gifvet att så måste vara, enär om pensionsstaten vid hvarje riksdag skulle omregleras, R.
St. då säkerligen finge vidkännas alltför dryga kostnader.
Om således en redan gifven pension skall förändras, så måste derför synas särdeles afgörande skäl.
Eör min del kan jag icke rätt förstå, hvilka skäl som i nu förevarande fall föranledt Utsk:t att afvika från den eljest följda grundsatsen.
Icke lärer det väl vara mannens utmärkta förtjenster, ty i afseende derpå är händelsen den, att han qvarstod på sin plats 10 år längre, än han behöfde, på det han skulle komma i åtnjutande af pension.
Visserligen är det saunt, att om han tagit afsked förr, Den 29 Augusti f. m. 319 så hade staten fått pensionera honom; men icke kan väl det anses såsom någon särdeles stor förtjenst, att han qvarstannade vid sitt embete tilldess linn uppnått den höga ålder, som fordrades för rätt till pension.
Dessutom är icke uplyst, huruvida enkan gjort sig förtjent af högre pension, utan blott att hon är medellös.
Men om alla, som äro medellösa, skulle hugnas med höga pensioner, torde R.
St. i längden icke komma ut dermed.
Förhållandet tyckes endast hafva varit, att hon haft några mäktiga förespråkare inom Utsk:t, men sådant är icke för mig något tillräckligt skäl till bifall, och torde icke heller vara det för R. och Ad.
Jag anhåller således om afslag på Utsk:ts hemställan.
Den siste värde talaren har frågat, hvilka synnerliga skäl förefunnes för att afvika från den eljest onekligen liktiga grundsatsen, att pensions-staten icke skall verka retroaktivt.
Jag svarar med StatsUtsk:t, att afl.
Sandelhjelm i 5 6 år varit i statens tjenst och derunder ådagalagt utmärkta embetsmannaförtjenster.
Åt en annan Landshöfdings enka äro på annat, ställe i detta Betänk, beviljade 1000 r:dr, och ändock kunde denne embetsmans förtjenster på långt när icke mätas med Sandelhjelms.
Det är väl då icke billigt att dennes enka får åtnöja sig med 375 r:dr.
Fordrar ej rättvisan, att man i något afseende höjer detta belopp?
Ifrågavarande embetsman hade redan under krigsåren deltagit i krigen; han innehade sedan i många år ett af rikets nordligare län, med ytterst ringa lön, nemi.
Jemtland.
Derefter flyttades lian till ett annat län, också med obetydlig lön, och jag kan lemna vittnesbörd derom, att han i detta läns innevånares hjertan rest sig en oförgänglig minnesstod.
Jag tror under sådana förh:den ej att staten gör någon stor upoffring, om den beviljar en tillökning af 225 r:dr i enkans pension.
Hon får ändå ej något belopp, som motsvarar hvad en embetsman med hennes mans rang nu kan påräkna för sin enka.
Jag vågar således hemställa, att R. och Ad. behagade lita på det bedömande af frågan, som StatsOtsk:t afgifvit, samt anhåller om bifall till dess förslag.
Jag tror icke att man med skäl kan påstå, att StatsUtskit här på något sätt förnekat den grundsatsen att man icke bör bevilja pensioner retroaktivt.
Att åt vissa personer bevilja pensioner, hvilkas belopp bero af R.
St. att bestämma, är en helt annan sak, än att anvisa till summan bestämda pensioner åt embets- och tjenstemän.
Här är således mindre fråga om att bevilja en pension, än att, genom en förhöjning i ett förut gifvet understöd, lemna ett erkännande af en embetsmans förtjenster; och då jag, lika me^ Gr.
Sparre, anser att skäl förefinnas för ett sådant beviljande, anhåller jag att, med jemväl fästadt afseende på den pension, som redan beviljats Landsh. Lagerheim» enka, R. o. Ad. ville bifalla hvad StatsUtsk:t här föreslagit.
Jag är af min rättskänsla och kärlek b20 Deli 29 A o g u s ti f m. till sanningen upmanad att här upträda för att bestrida hvad Gr.
Det tvetydiga i hans ord rörande en bortgången Landshöfdings förtjenster kan icke annat än såra den, som på nära håll haft tillfälle att lära känna denne embetsmans verksamhet och de lyckliga resultat, hvartill den ledt.
Han hade i lifstiden tjent sig upp just genom sin utmärkta duglighet från sin obemärkta plats i samhället till ett af de högre embetena, dit mången springer upp utan att förut hafva genom tjenstgöring i de lägre graderna visat ringaste prof på skicklighet och förmåga.
Jag hade såsom Notarie i KammarCollegium under en längre tid tillfälle att tjenstgöra under Landshöfdingen Sandelhjelm, som då var KammarRåd, och det är mig ett behof att här uttrycka min aktning för denne man och huruledes hos mig upmärksambeten ofta fastades på hans ovanliga skicklighet och duglighet såsom föredragande.
Enahanda var förhållandet under hans Landshöfdingeförvaltning.
Han var icke, såsom Gr.
Sparre af misstag upgifvit, Landshöfding i Jemtland, utan i Norrbotten.
Jag minnes ganska väl att uuder denna hans embetstid många vigtiga frågor genom honom bragtes till slut, hvaribland en intager ett synnerligen utmärkt rum, såsom vittnande om hans skicklighet, nemi. den förändrade indelning, han gaf upbördsdistrikterna inom länet.
Utan den duglighet, han egde, skulle det blifvit svårt för honom att med sina tjenstebiträden åstadkomma hvad han gjorde.
När härtill kommer, att han egde en öfvervägande skriftställaretalang, som gjorde honom skicklig att upträda på hvilken punkt af samhället som helst, så tror jag att Staten är skyldig att gifva enkan en pension, som någorlunda motsvarar det belopp, som vanligen gifves äfven åt enkor efter personer, hvilka varit långt mindre utmärkta; än aflidne Landshöfdingen Sandelhjelm.
Jag har icke upträdt fpr att på något sätt nedsätta den aflidne embetsmannens förtjenster, ty jag vördar den gamla Romerska regeln: »de mortuis nihil nisi bene.»
Jag lemnar allt detta å sido; men då R.
St:r en gång, straxt efter den ifrågav.-de embetsmannens död, beviljat hans enka ett visst pensionsbelopp, hemställer jag, huruvida det är rätt, att på en enskild motionärs framställning höja detta belopp, en motionär, som möjligen stått i sådana förhållanden till den aflidne,, (hvars förtjenster jag i öfrigt noga känner, derigenom att jag i 14 år bott i hans län), att motionärens tacksamhet och erkänsla upmana honom att söka bereda enkan någon fördel.
Jag anser det orätt.
Hade denna enka genom någon olycka kommit i annan belägenhet iin den, hvari hon befann sig, då det förra beloppet bestämdes, så bade saken möjligen fått ett annat utseende.
Men då någonting sådant icke blifvit anfördt, finner jag ingen anledning till förhöjning i det en gång gifna pensionsbeloppet.
Jemförelsen med aflidne Laudsh.
Lagerheims enka, tror jag icke är riktig; ty hon har 8 barn, hvaremot Fru Sandelhjelm har blott ett, hvadan förhållandet blir som 9 till 2, eller som 1000 rdr till 222 rdr.
Om således pensionen för Fru Sandelhjelm skulle höjas till 600 rdr, Don 29 Angnsti f. ra. 32 L rdr, så vore (let väl äfven billigt att i proportion derefter höja Fru Lagerheiras.
Jag anför detta blott för att visa, hvart de enkla aritmetiska beräkningarne föra, och huru det skulle komma att .gå, ora man ginge tillbaka på det sätt, som här är i fråga.
Af nu andragna skäl yrkar jag afslag å Betänk:t i denna punkt, samt att pensionen måtte qvarstå vid det af föregide St:r beviljade beloppet.
I anledn. af den siste värde talarens yttrande, ber jag att först och främst få anmärka, att det är mig alldeles likgiltigt, hvilka grunder motionären haft för sitt förslag.
Finnas skäl för pensionens höjande, så synes mig ingen vigt ligga uppå, antingen motionen framkallats af tillgifvenhet, eller af andra orsaker.
Hufvudsaken är således: är det skäl att bifalla den?
Om det under andra förhållanden och då ännu enkans ställning icke var så väl bekant, samt då hennes sjuklighet icke hindrade henne att försörja sig, kunde för henne vara en någorlunda tillräcklig hjelp att upbära 375 rdr; så, då förhållandena numera äro förändrade, frågar jag: hvad förslå 375 rdr att föda ett hushåll af 2 personer?
Om det är obestridligt, hvilket äfven min erfarenhet gifver vid handen, att man aldrig beviljat pensioner åt enkor och barn efter sådana aritmetiska beräkningar, som den siste värde talaren antydt, och man således icke kan göra någon absolut, utan blott relativ skillnad i afs:de på barnens antal, så är i förev:de fall en sådan skillnad gjord i så måtto, att Landshöfding Lagerheims enka erhållit 1000 rdr, men Fru Sandelhjelm blott 600 rdr.
Om ytterligare den ene af dessa embetsman icke gjort sig synnerligen förtjent af staten, men den andra under en 56:årig verksamhet i statens tjenst, förvärfvat sig grundade anspråk pä dess erkänsla, så kan man väl icke bestrida billigheten deraf, att staten företager en revision för att afhjelpa verklig nöd, — och verklig nöd är det i sanning om 2 personer skola lefva af 37 5 rdr.
Jag tror således att, med all aktning för den åberopade grundsatsen, förslaget att i nu omförmälde fall göra en billig jemkning, icke kan vara oriktigt, och jag tror också att ett undantag från grundsatsen här med fullt skäl kan göras.
Hr Printzensköld; Enligt min öfvertygelse begingo K.
St:r en bestämd orättvisa, då de anslogo en så obetydlig pension som 375 rdr åt enkan Sandelhjelm.
Det plägar vara vanligt, att åt Landshöfdingars enkor anslå vida högre belopp.
Men om Ständerna sålunda, för några riksdagar tillbaka, begingo en orättvisa, synes det mig icke vara mera än en skyldighet att söka godtgöra denna orättvisa genom att förhöja pensionen.
Jag skulle anse samhället lyckligt, om det städse kunde påräkna sådana embetsman, som aflidne Landshöfding Sandelhjelm.
För hvar och en, som tjent samtidigt med Landshöfding Sandelhjelm, är det öfverflödigt att vitsH.
IX. 21 322 Den 29 Angnst) i. m. orda, att lian var en utmärkt embetsman.
St-.r en gång pensionerat hans enka, förefaller det mig, som om vore det mindre värdigt af staten att bestämma denna pension så lågt, att lion måste lefva i armod; ty det måste blifva förhållandet, om lion skall kunna berga sig på 37 5 rdr.
Jag kan derföre icke finna annat, än att R. o Ad. icke bör afslå, utan bifalla, den bär ifrågav:de af StatsUtsk:t understödda motionen.
Exc. Idr Gr. o
Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å Utskits förevule hemställan, gjordes propos. på bifall dertill, och då svaren utföllo med flere ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
46:te—50:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföl los.
52:dra — 54:de punkterna.
Utskits hemställanden bi föl los. 5 5:te punkten.
Den motivering, som Utsk:t här begagnat för afstyrkande af pension åt Friherrinnan Gyllenhaal, kan jag för min del hvarken finna tillfredsställande, eller ens lämplig.
Man finner nemi., att Frih.
Gyllenhaal i 50 år tjent staten, hvarunder han ingen gång blifvit-för embetsfel lagförd, hvarföre han också måste anses såsom en oklanderlig embetsman.
St:r hafva icke rätt att blanda sig i något annat.
Man har nyss åberopat den gamla satsen: »de mortuis nihil nisi bene»; det är ett ordspråk, som jag visserligen icke vill till alla delar gilla; men deremot godkänner jag, att man om en afliden embetsman icke bar rättighet att yttra sig ronde hans embetsbana, så framt ej bevis kunna framdragas, att han ej upfyllt sina åligganden.
Den pension, Fribman
Gyllenhaal upbär af tullverket, kan icke betraktas såsom annat än en fattigpension; och begäran om en fyllnad af 700 rdr i denna pension, så att hon kunde beredas en inkomst af 1000 rdr, kan jag icke finna annat än ganska måttlig, hvarföre jag för min del anhåller om afslag å Utskits Betänk, i denna del och bilall till K. Mits Propos.
Jag är förekommen af hvad den si ste värde talaren yttrat, och förenar mig till alla delar med honom, under enahanda yrkande, som han framställt.
Jag vill endast med afside å hvad här röride denua punkt blifvit anfördt, tillåta mig uplys - Den 29 Augusti f. m. 323 ningsvis nämna, det jag icke tror, att någon af detta Stånd deltagit i denna motivering, hvilken jag anser så mycket mera olämplig, som en person inom Utsk:t yttrade ungefär detsamma som af Hr Tersmeden blifvit andraget, och till stöd derför åberopade samma latinska fras som han.
Jag vågar derföre äfven för min del anhålla om bifall till K. M:ts Propus.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, dervid svarades nej; oell sedermera propos. derå, att R. o. Ad., med afslag å samma hemställan, mätte bifalla K.
M:ts Nåd. framställning om en årlig pension af 700 rdr åt frami.
GeneralTulldirektören, Frih. Carl Henrik Gyllenhaals enka, Aurora af Nordin, hvilken sednare propos med ja besvarades.
Hr v. Axelson, Georg Julius: K.
M:t har i Propos. till R.
St':r begärt 6000 rdr som pension åt General af Akrell, då han lemnar sin befattning såsom Chef för Elektriska Telegrafverket.
Detta har Utsk:t tillstyrkt, dock med ett vilkor, som för General Akrell kan vara ganska betungande, nemi. att han skulle afstå den pension från Arméens Pensionskassa, till hvilken han inbetalt sannolikt mycket mera, än han någonsin får igen.
Men härmed sammanhänger en annan omständighet, nemi. att General
Akrell tillika är ordförande i arméens pensionskassa.
Om han nu skulle afsäga sig sin pensionsrätt i kassan, så måste han tillika frångå sin ordförandebefatthing derstädes och i följd deraf sitt med denna befattning förenade arfvode 500 rdr, eller tillsammans 1,700 rdr.
Dessa omständigheter hafva troligen varit för Utsk:t okända.
Då General Akrells förtjenster om landet emellertid äro allmänt erkända, tyckes mig, att man icke bör fråntaga honom en så stor del al hans inkomster.
Förmodligen har man velat bevara principen och icke velat gifva något prejudikat; men jag hemställer, om det kan blifva ett sådant, när det är fråga om en man vid 82 års ålder, hvilken ämnar afgå från sina befattningar, som han ända hittills skött med full kraft.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om oförändradt bifall till K. M:ts Propos.
Ilr Montgomery:
Jag anhåller att få veta, huruvida prot.utdrag ronde de öfriga RiksSt:ns beslut i denna fråga ankommit, samt hvad de innehålla.
I anleda, häraf tillkännagaf undertecknad, att någon underrättelse om Preste- och BorgareStms beslut icke ankommit, samt att BondeSt:t, enligt raeddeladt prot.utdrag, nedsatt pensionsbeloppet till 4,500 rdr.
Såsom af den reservation, som finnes 324 Den 29 Augusti f. m. Betänk:t bifogad, synes, voro tankarna delade inom TJtsk:t i afs:de på tillstyrkande af bifall till K. M:s Propos. om pension åt General Akrell.
Af det uplästa prot.-utdr.-t inhemtas, att pensionens belopp blifvit nedsatt inom 1 Stånd, och det är sannolikt och äfven möjligt, att inom BorgareStit en sådan nedsättning äfven kommer att ega rum.
Den inskränkning, som Utsk:t föreslagit, torde icke vara så orimlig, och den omständigheten, att General Akrell inbetalt afgifter till arméens pensionskassa, inträffar ju med många andra tjenstemän, som förlora sin pension ur kassan, då andra förmåner stiga till 3,000- rdr.