Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derefter förekommer det här egentligen tillämpliga stadgandet.
Hvad penningeränta en och annan vid Academier, gymnasier, skolor, pastorater eller andra kyrkotjenster kan vara tilldeldt, skall dem tillställas, efter den ordning, som förr stadgad är.
Det är således efter min tanke, klart att den föreslagna propos. till omröstning i förstärkt Utsk. icke kan antagas och jag
Den 25 September. 423 anser Hr Gr. o. Landtm, icke ens kunna framställa propos. till bifall derå, utan endast till ogillande.
Redan vid ett föreg:de tillfälle har det blifvit anfördt emot förslager om upphörandet af dylika mindre grundskatter, alt ett hinder derföre skulle ligga uti det beslut, R.
St. redan fattat, på grund af ett tillstyrkande från StalsUtsk., i afseende pä statsregleringen.
Uti ett föreg:de plenum har det dock redan blifvit dels tydligen bevisadt att så icke är förhållandet, dels också har Hr Gr. o. Landtm, redan praktiskt afgjort denna formfräga, enär vid lmfvudsafcens föredragning, propos. till bifall å de särskildte punkterne blifvit framställd.
Framställandet af en sådan propos. visar tydligen, att frågan icke kan anses vara afgjord genom det åberopade föregående beslutet i afseende pä statsregleringen.
Det är dessutom redan anmärkt att den orimligheten skulle af ett sådant antagande kunna uppstå, att K.
M:s propos. skulle befinnas vara afslagen, utan att vara pröfvad.
Också bar R. o. Ad. förut vid denna riksdag bifallit förslag till voter.-spropos. i en fullkomligt dylik fråga.
Jag kan således icke undertrycka en viss förvåning deröfver, att ett skäl, som R. o. Ad. vid fyrfaldiga tillfällen ansett icke vara något skäl, nu skulle ånyo framdragas och åberopas.
Jag får äfven nu upprepa hvad här förut mångå gånger är sagdt, eller att upphörandet af en stals-inkomst är en fråga, som rörer statsregleringen, såvida statsregleringen utgöres af beräkningen utaf inkomster och utgifter.
Att så är, bevises af sakens natur och 58 § Reg.F. der det heter: ”Vid hvarje riksdag läte Konungen uppvisa statsverkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter”; nu säger 69 § Reg.F. att alla frågor, som röra statsregleringen icke få förfalla, utan om två Stånd stanna emot två, skola frågorne gå till förstärkt StatsUtsk.
Det är derföre klart, att afgörandet af denna fråga, (deruti tvä Stånd stannat emot två) skall hänskjutas till förstärkt StatsUtsk:s pröfning.
Nu säger man att denna fråga rörer presterskapets privilegier.
Dessa privilegier kunna väl dock icke skydda flere halmkärfvar än som tillhöra presterskapet eller de inrättningar som under berörde privilegier inbegripas.
Ett motsatt antagande skulle leda derhän, att man på grund af presterskapets privilegier kunde motsätta sig al! förändring äfven då den icke angår presterskapet.
Man skall göra hvar man rätt och skydda hvarje så väl individ, som korporation i dess lagliga rättigheter.
Men deraf följer dock icke att man skall utsträcka presterskapets privilegier längre än till den del af denna ränta, som är till presterskapet anslagen.
Om således propos. icke kan bifallas derföre att den af sådan orsak vore att anse såsom för vidsträckt, så kan ett afslag icke heller äga rum, emedan äfven det vore för vidsträckt, då frågan angår något mera, än som skyddas af presterskapets privilegier.
Jag anhåller på denna grund om återremiss af denna punkt.
Dä den förste värde talaren, som bestridt bifall till denna punkt åberopat de skäl, som i ett föreg:de plenum af honom och flere andre talare blifvit uppgifne, så anser jag mig, till undvikande af onödig tidsspillan, en - 424 Den 25 September. (last böra åberopa hvad jag till vederläggande deraf förut yttrat och derjemte instämma uti hvad Gr.
Lagerbjelke sednast anfört.
Hvad särskildt angår påståendet, att presterskapets privilegier skulle hindra bifall till denna punkt, så bar jag visserligen icke betänk, i hufvudsaken lill hands, och vill icke utur minnet bestämdt yttra mig i det afseende!, men då Hr von Hartmansdorff sjelf uppgifvit att akademiernas berörde inkomster äro till beloppet uträknade och bestämda i penningar (jag tror Hr von Hartmansdorff bar sjelf uppgifvit beloppet deraf), så och då genom den föreslagna åtgärden någon den ringaste minskning i vederbörtdes inkomster ej skulle äga rum kan jag icke inse huru den ifrågavar.-de förändringen kan hindras af presterskapets privilegier.
Jag anhåller derföre om bifall till den föreslagna voter:s-propos:n. Frih.
Det torde vara fruktlöst att försöka förmå Gr.
Lagerbjelke att hålla sig till de grundlagsstadganden, sora utvisa, att IL o.
Ad. icke hafva rätt att såsom statsregleringsfrågor upptaga och behandla frågorne om ordinarie räntornes upphörande eller inskränkande, blott på den grund att de kunna inverka på slatsregleringen, hvilket är någonting helt annat.
Statsregleringen vid hvarje riksdag grundar sig på Statens inkomster, sådane de blifvit uppgifne och då existera.
Blifva de förändrade på grund af K. M:s och R.
St:s gemensamma beslut, så kommer denna förändring att gälla för framtiden men icke för den närmaste tiden, emedan man icke får stifta lag i Sverige, som äger retroaktiv verkan.
Men sådan skulle följden blifva af Gr.
Lagerbjrlkes saltser, i fall de antagas. 58 § Reg.F. säger visserligen, på sätt Gen uppläst, att ”vid hvarje riksdag läte Konungen etc.”.
Delta har K.
M. också gjort vid innevarule riksdag, uti Sin propus, angrde statsverkets tillstånd och behof, men dervid har Han rätteligen alldeles icke undantagit hvarken halmstädjan eller någon annan ordinarie ränta.
Men månne man derföre alt K.
M. efteråt allåter förslag om upphörande af en eller annan ränta, må tillåta Sig alt begära det hela statsregleringen skall uppskjutas till dess denna fråga är afgjord?
Ofver det föreslagna upphörandet får man säga ja eller nej.
Bi fal les det, så kommer det att iakttagas vid den derpå följande statsregleringen.
Men såsom K. M. i Sin propus, om statsverkets tillstånd och behof rätteligen uppgifver förhållandet vara med Statens inkomster, skola dessa af R.
St. då fastställas, men icke annorlunda, tystatsregleringen får icke afskaffas med anledn. af 69 § Reg.F., lika litet som frågan om en grundskatt skall borttagas eller icke får underkastas votering i förstärkt.
Delta Utsk:s verksamhet inträder först då när förändringen blifvit med stöd af 73 § i laglig ordning beslutad och fråga sedan omöjligen uppslår huru det skall i riksstaten upptagas eller huru ersättning derföre skall utgöras.
Så hafva R.
St. förr alltid gjort, då de visste hvad de gjorde i afseende på grundlagarnes tillämpning, och man kan icke nu advocera sig derifrån, ulan alt göra sig skyldig till lagbrott.
Jag har uti ett föregtde plenum upplyst, huru R.
St. gingo till - Den 25 September.
425 väga vid 1809 3rs riksdag uti ett mål, deruti R.
St. icke hade ensam lagstiftande rätt. lili förstärkt StatsUtsk. beslöts nemi. då, ali alla kungsgårdar skulle försäljas.
Första handläggningen inom Stånden skedde efter 73 §.
Men då StatsUtsk. sedermera inkom med förfrågan huruvida det fattade beslutet om kungsgårdarnes försäljande skulle vid uppgörande af den då under utarbetning varande statsregel ingen tillämpas, stannade två Stånd emot två, hvadan StatsUtsk. fick sig uppdraget alt till följd af de skiljaktiga besluten uppgöra förslag till votering i förstärkt Ulsk.
Således kom man till ett sådant resultat, blott derföre alt man icke ville skilja en lagstiftningsfråga från statsregleringen, utan behandla dem båda efter 09 § Reg.F., ehuru den förra tydligen hörer under 73 §.
Vi hafva lyckligtvis ännu icke kommit derhän, och icke heller lill det förhållande, Som åsyftas med det på bordet lill nästa riksdag hvilande förslaget från Const.Utsk., hvarigenom R.
Sits beslut skulle blifva underkastadt pröfning af elt välfärdsUlsk. under namn af Const.Utsk., som, i händelse af skiljaktiga åsigter RiksSltn emellan, ägde afgöra hvilka frågor skulle gå till förstärkt StatsUtsk.
Jag tillstyrker att R. o. Ad. måtte fatta det beslut, som Hr von Hartmansdorff påyrkat.
Lagerbjelke har, såsom skäl för denna voter:spropos:s gillande, åberopat, alt sjelfva saken ehuru den nu etil. mitt förmenande, skulle röra presterskapets privilegier likväl då den sednast förevar blef framställd till R. o.
All propos. till bifall framställdes i fråga om sjelfva sakens afgörande, tror jag var ganska räll gjordt af Hr Gr. o. Landtm., ty det är klart, att R. o. Ad. kan, liksom hvarje annat Stånd, in pleno besluta icke blott öfver pi'ivilegii-frågor, utan äfven öfver grundlagsfrågor.
Men det är skillnad emellan alt besluta i eli RiksSlånd och att rösta i förstärkt StatsUtsk.
Jag hade icke trott att ordf. i Const.Utsk. skulle hafva sammanblandat sä olika frågor.
Om man antager ali i förstärkt SlatsUtk. skulle kunna röstas angide upphörande af en ordinarie inkomst, så finnes ju intet hinder för att der rösta öfver hvilken fråga som helst, hörande till den financiella lagstiftningen ; t. ex. ang:de indelningsverkets upphörande, ehuru det hörer till de frågor hvaröfver Konung och Ständer gemensamt besluta.
Hr Grin har vidare sagt, alt PresteSlis privilegier väl kunnat skydda presterskapets rätt men icke akademiernas.
Jag hade dock trott att ordf. i Const.Utsk. bordt innan han yttrade sig, taga kännedom af dessa privilegier, eller åtminstone höra på när jag derur uppläste de dithörande §§.
Der står tydligen stadgadt att academiernas i fråga var :0e halmkärfvar äro af privilegierne skyddade.
Hr Sandströmer liar sagt, att blott presterne få samma belopp som förut, kan det vara dem likgiltigt antingen de få denna inkomst i räntor eller i statsanslag.
Följden af det ifrågavande förslagets antagande skulle det för Lunds academie i fråga om denna halmstädja, kunna blifva enahanda, som med academiens öfriga räntor, hvilka nedgått lill en obetydlighet, derföre att de utgöras med penningar
Den 2 September. och alt myntförsämring egt rum, hvaremot Upsala akademie i allmänhet bibehållit sina inkomster oförminskade, emedan räntorna utgöras i persedlar.
Det är visserligen sannt att denna inkomst icke utgör mer än omkring 180 r:dr och att således en minskning deruti med t. ex.
1l0:del icke skulle stort betyda.
Men hafva vi bara en gång gillat grundsatsen, så ser jag icke hvarföre vi ej skulle, vid andra tillfällen handla på samma sätt och academien sålunda blifva lidande.
Det är i alla fall nödvändigt ali iakttaga lagliga former.
Om man nu afviker från dem, skulle mina motståndare säkert bygga derpå vid ett annat tillfälle.
Jag fortfar således i min vördsamma anhållan att denna punkt matte blifva framställd endast till ogillande.
Hvad återremissen beträffar, så är det yrkande derom, hvilket Gr.
Lagerbjelke gjott, visserligen riktigt, från hans ståndpunkt belraktadl; men jag hemställer till R. o. Ad. huruvida Ståndet, som icke fann för godt att bevilja återremiss då fråga var om 3:dje punkten, hvilken rörer alla indelta räntor, nu kan finna något skäl att i fråga om en ränta, som endast uppgår till omkring 180 r:dr, bevilja en återremiss enär sjelfva saken icke ens är värd på långt när så myckel som den tidsutdrägt hvilken genom återremiss skulle uppkomma.
Den förundran, som den siste värde ledamoten uttalat öfver hvad jag förut sagt, skulle vara ganska naturlig, om jag någonsin haft ett sådant yttrande, som han nu tillagt mig.
Men förhållandet var alldeles icke så; jag yttrade nemi. icke att votering i förstärkt StalsUtsk. öfver presterskapets privilegier kunde äga rum derföre att R. o. Ad. förut voterat i hufvudfrägan ang:de upphörande af ifrågavande penningeskatt.
Mitt yttrande i den delen afsåg alldeles icke presterskapets privilegier, utan endast Hr von Hartmansdorffs anmäi kn. att frågan skulle på förhand vara afgjord, genom hvad Utsk. föreslagit och R.
St. beslutat i fråga om statsregleringen; och i det afseende måtte väl framställandet af propos. på bifall å denna fråga, förra gången då saken förevar, kunna åberopas såsom prejudikat och deraf den slutsatts kunna dragas, att frågan ännu står öppen.
Hvad detta bar alt göra med presterskapets privilegier kan jag icke inse.
Samma värde talare har vidare yttrat att jag skulle hafva påstått all presterskapet icke med sina privilegier skulle kunna skydda annat än sina egna halmkärfvar, men icke academiernas.
Afven delta är eli yttrande, som jag icke haft; jag har endast uttalat den åsigt att preslerne icke med sina privilegier kunde skydda andra halmkärfvar, än dem, som innefattades under privilegierne.
Hr von Hartmansdorff har sjelf medgifvit att endast några få af dessa halmstrån gå till Lunds akademi och jag har äfven erkänt att dessa strån äro skyddade af privilegierne, hvarföre jag också begärt återremiss af denna votenspropos.
Jag har deremot bestämdt bestrid t att de halmkärfvar som icke gå till Lunds academi, skulle vara skyddade genom presterskapets privilegier.
Samme värde talare bar sagt alt då R. o. Ad. icke bifallit återremiss i fråga om den vigtigave 3:dje punkten, så borde det icke heller Den 25 September.
427 ske i afseende på denna mindre vigtiga fråga.
För min del ansåg jag det ganska orätt att Ståndet icke medgaf återremiss af den 3:dje punkten; i alla händelser är det dock någon skillnad emellan dessa håda punkter.
I sistnämnde fall var det fråga om räntornas förvandling lill en fix penningeskatt i silfver.
Här åter är det fråga om upphörande af en statsinkomst.
Detta sednare ämne måtte väl på annat sätt angå statsregleringen, än frågan om ränteförvandlingen gör det.
Jag förnyar derföre min förut gjorda framställning om propos. på återremiss.
Jag har begärt ordet endast för alt, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande, erinra, alt då jag i milt förra anförande förmodade att hvad man i denna sak föreslagit, icke skulle utgöra något ingrepp i presterskapets privilegier, så var detta grundad! på en förutsättning — som jag tror var riktig och som Hr von Hartmansdorff sjelf uppgifvit. — eller att denna ränta utgår till ett visst bestämdt penningebelopp.
Då 1111 öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade Hr Gr. o.
Landtm., att i afseende på den nu f'örevar:de punkten blifvit yrkadt dels bifall, dels återremiss och dels afslag.
Enär grundlagen föreskrefve, att Landtmarskalken, då han anser sig icke kunna framställa en begärd propos., är skyldig att dertill uppgifva sina skäl, funne Hr Landtm, sig pligtig all uppgifva skälen hvarföre han trodde, att propos. till bifall å denna punkt ej kunde framställas.
Del hade visserligen blifvit anfördt, att presterskapet, äfven om den ifrågavande ja-propos:n vunne, komme att åtnjuta ett kontant belopp, motsvarande det kontanta belopp, hvilket det i och för Lunds academi för närvande uppbär; men privilegierne innehöllo: ”Hvad penningeränta en och annan vid akademier, gymnasier, skolor, paslorater eller andra kyrkoljenster kan vara lilldeldt, skall dem tillställas efter den ordning, som förr stadgad är”; lill följd hvaraf det genom privilegierne vore bestämdt icke blott all det belopp, som till akademien utgått, skall fortfarande utgå, ulan ock att detsamma skall utgöras i den ordning som förr stadgad är; vid hvilket förhållande Hr Landtm, ausåge den omständighet, att Lunds academi skulle genom statsanslag få ersättning för hvad den genom halmstädjans upphörande förlorade, icke vara tillräcklig för att man, sedan PresteSt. afslagit denna punkt, skulle kunna, antingen genom 3 Stånds beslut eller votering, i förstärkta StatsUlsk. afgöra frågan i strid med PresteSt:s uttryckliga beslut.
Hvad åter anginge frågan om återremiss, så och utan afseende på hvad följden af denna återremiss kunde blifva, funné Hr Landtm, icke något hinder att derom framställa propos., dä sjelfva återremissen i och för sig, till följd af 49 § Kiksd.Ordn., icke innebure någon olaglighet.
Hr Gr. o. Land tm:s härefter till återremiss af ifrågavande punkt framställda propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarpå Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå den i denna punkt föreslagna voter:spropos.
N:o 9, samt då här - 428 Den 25 September. viii ropades starka ja blandade med nej, förklarade det han trott sig finna, alt denna sednare propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja.
Sedan cn ledamot begärt votering vågar jag vördsamt hemställa hvad som bör blifva ja-propos.
Hr Gr. o. Landtm, har förklarat all lians propos. på återremiss blifvit besvarad med nej, och derom har votering icke blifvit begärd.
Hr Gr. o. Landtm, har tillika förklarat att han vore af grundlagen förhindrad att framställa propos. till bifall på StatsUtsk:s förslag i förevar:de fall.
Jag kan då icke begripa hvad som skall ställas lill kontra-propos. emot det afslag som Ståndet, efter Hr Gr. o.
Landtnäs uppfäll ning, yttrat synes hafva beslutat, och i anledn. hvaraf votering äfven blifvit begärd.
Det torde tillhöra Gr.
Lagerbjelke att uppgifva på hvad sätt voler:spropos. skall uppställas.
I anledn. häraf yltrade Hr Gr. o. Landtm, det han förmodade, alt vid detta likasom vid föregående tillfällen kunde helt enkelt så tillgå, all den propus., han ansett vara besvarad med öfvervägande ja, blefve ja-propos. och den propos., hvilken blifvit yrkad af den, som begärt voteringen, inginge i nej-propos., hvilken sålunda komme att lyda å återremiss; hvarjemte Hr Landtm, erinrade att han visserligen hade framställt propos. lill återremiss, men ingalunda förklarat huru denna propos. blifvit besvarad, utan nu, likasom i allmänhet iakttagit den ordning, alt icke tillkännagifva sin uppfattning af 15. o.
Ad:s beslut innan han hört någon propos. besvarad med öfvervägande ja.
Ehuru möjligen andra åsigler kunna förefinnas i afseende på det förhinder Ilr Gr. o. Landtm, förklarat sig äga, i grundlagarne, alt göra propos. lill bifall å StatsUtsk:s ifrågavar:de förslag lill votens-propos., så då det nu likväl endast är fråga om återremiss och icke om
Hr Landtm:s vägran, hemställer jag lill deni, som yrkat punktens återremitterande, hvartill det väl skulle Ijena.
Jag inser nemi. icke, att Etsk. kan till svar derå säga annat än hvad det redan sagt.
Upplästes lill justering och godkändes en sålydande votenspropos.
Den som ogillar den i StatsUtsk:s mern.
N:o 319, i fråga om 18:de punkten af samma Utsk:s utlåt.
N:o 242, föreslagna voter:spropos.
N:o 9 voterar ja; den det ej vill voterar nej; vinner nej, kommer Utsk:s i afseende på nämnde framslälklta förslag alt på grund af deremot gjorda anmärkn:r återremitteras.
Den 25 September. 429
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sqm följer:
Nej — 22. 19:de punkten.
Förhållandet med denna 20:de punkt är, i det hela taget, lika med hvad vid den 4:de punkten anmärktes.
Utsk. har under en voter:s-propos. sammanfört tvänne särskilta saker, nemi. först sjelfva lagstiftningsfrågan och sedan verkställighetsåtgärden.
Dä beslut i saken fattades åtskiljde R. o. Ad. båda dessa frågor, så väl på delta som på det förra stället.
Ståndets beslut omfattade endast den förra delen af förevande punkt, hvilken slutar med orden: ”i sammanhang med kronouppbörden”.
Öfver denna del, som innefattar en financiel! lagstiftningsåtgärd, anser jag, på samma grund som förut varit anförd R.
St. icke kunna rösta i förstärkt Utsk.
Hvad åter verkställighetsåtgärden beträffar, så är hon icke pröfvad hvarken här, eller i PresteSt., utan man har ansett frågan derom böra förfalla.
Således kan derom ännu mindre någon omröstning i förstärkt Utsk. äga rum.
Den delen som hörer till den financiella lagstiftningen har dessutom det felet, att han äfven omfattar Presterskapets privilegier.
Presterskapet är i dem försäkradt derom, att innehafvare af kronotionde och räntor skola få uppbära dem omedelbart.
Följaktligen kunna de icke utan Ståndets samtycke öfverlemnas till uppbörd af statsverket.
Föreskrilterne härom återfinnas i 3, 4 och 14 §§.
Den 3:dje § uppläste jag i Lördags, i fråga om en annan punkt.
Jag vill derföre nu icke besvära R. o. Ad. med att ytterligare åhöra hans uppläsande.
Ur den 4:de § har jag visserligen i dag uppläst några punkter, men de rörde en annan fråga.
Jag anhåller att nu få derur uppläsa hvad sorn har afseende på förevar:de ämne: ”Landshme och kronobetjenlerne, få ej tillegna sig någon disposition öfver etc presterskapets tionde, vederlag och Underhållsspanmål, och dem som detsamma är anslaget etc något mehn och hinder i dess fria och oafkortade uttagande tillfoga”.
Den 14 § lyder sålunda: ”Eho som spannmål utur kyrkoherbergen af kronan till lön och underhåll bekommit, och den härefter njuter, håfve, efter lag och förre resolutioner, makt, att låta åboerne, som kyrkotionden utgöra, föra den till en eller annan ort inom lagsagan, antingen till nästa köpstad eller hvart som helst det faller honom beqvämligast, som spannemålen tillkommer”, Det är klart alt då fråga är om forssling af spanmål är det också fråga om uppsägningsrätt.
Uti denna forsslingsskyldighet har PresteSt. genom sitt medgifvande vid 1815 års riksdag tillåtit en inskränkning i afseende på vägens längd.
Men PresteSt. afsade sig dermed alldeles icke sjelfva rättigheten att utkräfva den forsslingsskyldighet, (hvilken inskränk - 43U Den 25 September. tes till C och 8 mil), följaktligen icke heller sin rätt till uppsägning.
Delta Stånd hade således ännu sin rätt qvar att in natura utfordra spannmålen på sätt som i 4 § af privilegierne omförmäles.
Häraf torde vara tydligt att denna puukt icke kan blifva föremål för votering i förstärkt Utsk. för så vidt den rörer presterskapets räntor och kronotionde.
Hvad den återstående delen beträffar, som angår de till militie- och civilstaten auslagne räntor, sä äger dermed det förhållande runi, att den väckta frågan icke rörer statsregleringen.
Antingen dessa räntor uppbäras af regementsskrifvaren eller kronofogden, så blir summan ändå lika stor.
Förändringen skulle således icke inverka på statsregleringen.
Sammalunda är förhållandet med det civila indelningsverket.
Men äfven om det vore lagligt att R.
St. genom votering i förstärkt
Utsk. fattade beslut öfver denna puukt, så är det likväl ogörligt att verkställa hvad denna punkt innehåller.
Sedan R. o. Ad. samt PresteSl. afslagit det i 3:dje punkten framställda förslaget angående räntornas förvandling.
Skälet hvarföre K. M. o. R.
St. år 1830 efterskänkte forssellönen var det att man ville slippa ali af tionde och räntegifvare uppbära så mycket spannmål som förut.
Man hade nemi. svårt att förvara all spannmålen och det var dyrt alt hålla magasiner med tillhörande förvaltningspersonal.
Om nu förvandling af räntorna icke får ega rum och de således hädanefter som hittills skulle kunna utgöras in natura, huru skola väl då de räntor som kunna varda uppsagde, af kronans uppbördsman förvaras.
Om dessa räntor bestode endast i spannmål så kunde det ändock vara möjligt, men då de äfven utgå uti smör, fisk, jern, hö och dylikt, så låter det sig icke göra.
Följaktligen har denna punkt det felet alt den, under nyssnämnde förhållande, är overkställbar.
Jag hemställer derföre vördsammast alt propos. måtte göras endast till ogillande, emedan Hr Gr. o. Landtm, icke här kan göra propos. lill bifall, af samma skäl som anfördes mot den näst föregtde voterts-propos.
Det må, hvad sjelfva saken angår, vara Hr von Hartmansdorff förbehållet, att icke uti detta förslag finna en fråga, som rörer statsregleringen.
För min del anser jag, alt det för hvarje oförvilladt omdöme måste vara klart, att denna fråga på det närmaste rörer Statens reglerande, ja rent af utgör en del deraf; frågan nemi. om sältet huru
Statens tjenstemän skola åtnjuta sina löneförmoner, antingen på det ena brukliga sättet, eller med ett bestämdt årligt penningebelopp, efter någon viss förvandlings grund.
Då jag förutser att en vidlyftig diskussion måste uppstå rörande denna punkt, ifall den skall fullständigt afhandlas, hvilket likväl ej skulle tjena till någonting, i fall Hr Gr. o. Landtm, i enlighet med den åsigt Hr von Hartmansdorff nyss uttalat, skulle anse sig af grundlagen förhindrad att framställa propos. till bifall å denna punkt, — så tager jag mig friheten hemställa, huruvida Hr Gr. o.
Landtm, icke skulle täckas afgifva en förklaring i detta hänseende.
I händelse en sådan proposts vägran kommer att äga rum, torde hvar och en inse att ali diskussion i detta ämne är öfverflödig.
Den 25 September. 431 Hr Printzensköld:
Det är mycket sagdt af Hr Sandströmer, alt hvarje oförvilladt omdöme ovilkorligen skall anse de af honom yltrade åsigter vara de rikligaste.