Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter angår Rikets Ständers Statsutskott, och det inom Ridderskapet och Adeln förevarande Statsutskott, så får jag tillstå, att, om jag skulle antaga, att något sådant här bildat sig, jag dock funnit det handla efter samma vilkor, emedan jag alltid hört dem, hvilka skulle tillböra det, säga, att de ej vilja öfverskrida ti 11- gångarne.
När således de båda StatsUt O O skotten handla efter samma åsigter, skulle jag önska, att den ömma försoning och bättre trefnad som Herr Grefven omtalat, äfven måtte etablera sig mellan de båda StatsUtskotten, till vinst af tid för öfverläggningarne inom Ridderskapet och Adelil.
I afseende på den invändning, som blifvit gjord emot uppfö - 212 Den 7 October f. m. rande på IndragningsStaten af ett anslag till mathållning, får jag gifva tillkänna, att IndragningsStaten just är inrättad för temporaira anslag, sorn utgå, men böra upphöra efter en viss tid, såsom till exempel när en person dör.
Således bör den omtaldta summan uppföras på IndragningsStaten, och icke på besparingarne, enär man erkänt behöfligheten deraf endast under en viss tid.
I afseende på hvad Grefve von Schwerin anfört, anhåller jag få yttra några ord.
Grefven har sagt, att så väl Konungens Proposition, hvilken yrkat, att inga ökade skatter genom de af Konungen föreslagne anslag borde uppkomma, som ock opinionen, både i det fallet, och i afseende på SlatsObligationssystemet, hade föranledt, att Utskottet afgifvit det förslag, som det nu framställt.
I händelse man skulle erkänna, att StatsUtskottets beräkning vore i alla fall riktig, vore ingenting att in vända emot hvad Grefve von Schwerin anfört.
Men då det är bevisadt, att do saknade tillgångarne finnas, och det ej är detsamma att upplåna en summa mot viss ränta, och ett StatsObligationssystem, der obligationerne stiga och falla, samt ofta säljas under deras rätta värde, så mäste man vilja förvilla begreppen, då man framställer dessa saker såsom likartade.
De äro alldeles skiljaktiga från hvarandra, och hafva ingen gemenskap.
Det har ytterligare blifvit anfördt, att realisationen vore en anstalt att anse lika med en förlikning, erne - Den 7 Octo ber f. m. 223 dan authoriteterne ej äga rätt att genom dom tvinga till en sådan.
Hvad den sednare saken angår, instämmer jag deruti.
Authorileterne kunna ej dömma, utan Rikets Ständer måste besluta; men jag hemställer till den värde ledamoten sjelf, om han kan med känsla af rigtiga uppgifter, säga, att hvad Rikets Ständer beslutat, kan medföra hinder för det förslag till realisation, som kommer att af Rikets Ständer behandlas.
Ehvad dessa anslag utgå till det belopp StatsUtskottet, eller lill det Konungen föreslagit, förändrar det icke i någon mohn det förlikningsförslag, som Grefven omförmält emellan producenter och sedel-innehafvare, tj föremålet är att myntet ej får förbättras; och att tillgångar dertill finnas är befintligt af Bankens tableauer.
De hafva ej något sammanhang med StatsVerket; dess tillgångar behöfvas ej för det.
Om man nu måste erkänna, att det icke kan vara med en ordentlig
Statshushållning öfverensstämmande att använda Statens ordinarie inkomster till Canal-anläggningar, strömrensningar, fä st— ningsbyggnader m. m., då efterverlden bör deruti deltaga, och summorne således genom lån böra upptagas, och då Statens Embetsman, hvilkas behof af löneförbättringar är allmänt erkändt, annars blefvo de, hvilka påkostade dessa byggnader, vore det således på några få individers bekostnad dessa Verk skulle komma att uppföras.
Grefven har sluteligen framställt den tanka, att de som Den 7 October f, m. aflägsna sig från livad StatsUtskottet föreslagit, skulle blifva ansvariga för nationen.
Representanterne föreställa nationen.
Hvad de besluta, är nationens beslut.
De kunna ej komma till någon ansvarighet inför hvilken autboritet som helst.
Jag hoppas, att den tankan ej skall få insteg, att hvad de besluta, kan af någon authöritet ogillas.
StatsSecretararen för KrigsÄrenderne har yttrat betänklighet i afseende på beslutet, enär Ledamöter af StatsUtskottet haft skiljaktiga meningar om tillgångarne, så att den ena visat, hvaruti tillgångarne bestå, och en annan påstått, att de ej finnas.
Men då de uppgifter, som blifvit lemnade af den förre, hvilken ingått i detaljerne, ej kunnat bestridas, så måste den sednares förfalla, till dess han visat, att den förres varit oriktiga.
Då blir frågan helt enkelt den, om man skall använda medlen för canalgräfningar, strömrensningar, m. m.
Då uppstår det besynnerliga förhållande att, oaktadt man fyller alla behof, som blifvit beräknade, och det rundeligen, icke allenast skatterne ändock blifvit nedsatte med de 120,000 R:dr, som saltpettergärden utgjorde, utan äfven att man kunde nedsätta Revillningen, ty behofven uppgå ej till tillgångarne.
Jag hemställer då, om man kan påstå, att dessa utgifter skulle öka skatterne, enär vi äro i tillfälle att nedsätta dem.
Jag påstår ej, alt det vore klokt, att nedså t - Den 7 O c t o b e r f. m. 17.5 sätta Bevillningen, ty jag anser den icke vara tryckande.
Den erfarenhet jag äger, säger mig, att den är föga tryckande emot de öfriga skatterne.
Emedlertid om Rikets Ständer vilja nedsätta Bevillningen, blifva de i tillfälle dertill, så vida de ej använda tillgångarne lill Canalgräfningar, Strömrensningar, Fäslningsbyggnader, m. m.
Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken, i afseende på de nu ifrågavarande 5oo R:dr, täcktes göra proposition derpå, att de må uppföras å IndragningsStat, samt det öfriga å ordinarie Stat. t - - ; r - Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att discussionen syntes afvika från dess egentliga föremål, och hemställde, att man måtte, hålla sig vid de föredragne i/pde och i5:de punk-* terne af Utskottets utlåtande.
Jag skall inskränka mig till den del af ämnet, som angår utredningen, huruvida på besparingarne bör anslås 5oo R:dr till mathållningen, eller huruvida det icke bör ske, eller huruvida de skola uppföras å IndragningsStaten.
Denna sednare har hittills ansetts såsom personel.
Den materiella delen har aldrig blifvit dit hänförd.
Skulle Friherre Cederström få ditföra en kokningsinrättning vid Andra LifGardet, kunde man med 44 H. i5 226
Den 7 October f. ra. mera skäl flytta hela RiksSlaten på IndragningsStat, emedan den lika lätt kan undergå förändringar.
För min del kan jag icke begripa, att Ridderskapet och Adeln en hel timma kan sysselsätta sig med att sätta i fråga, huruvida på en så stor titel, som den 3:dje, 5oo R:drs besparingar skulle blifva möjliga.
Äfven får jag nämna att i allmänhet Rikets Ständer handla orätt, då de föreslå på besparingarne något hos Konungen, emedan om saken är af den natur, att den ej bör uppföras på Stat, men ändå är vigtig, Konungen ändock lärer bifalla den, och i det fallet bör Rikets Ständers enda lämpliga svar vara, att Rikets.
Ständer anse saken af den egerlskap, att den ej bör på Stat uppföras.
Då är svar gifvit, men ej bestämdt sagt, att summan bör tagas på besparingarne.
Man behöfver ej här väga den ena Ledamotens yttrande mot en annans; man har StatsUtskottets Betänkande N:o i53 att fråga.
Första Betänkandet visade en ökning i Slatsbrist-summan af 37,14° B:dr 28 sk. 2 r:st.
Enligt sednare
Betankandet blir den än större, och efter de beslut, som inom detta Stånd blifvit fattade, kommer den att ansenligen öfverstiga Statsbrist-summan vid sista Riksdag.
Här uppgifves såsom tillgång
RiksgäldsContoirs-medel till ett belopp af i5o,ooo Den 7 Octo ber f. m. 117 R:dr.
Desse medel bestå i StalsContoirets afbetalning lill Banken på dess fordran hos Staten; en afbetalning, som Banken icke bär annat gagn utaf, än att den ingår den ena dagen, men utgår den följande.
I Statsoch BancoUtskottens förslag är den för anständighetens skull bibehållen.
Den går en omväg genom Banken till RiksgäldsContoiret, såsom en Bankens räntebebållning.
Vilja Rikets Ständer använda denna summa till fyllande af StatsVerkets ordinarie behof, så rubbas derigenom den grund för beräkningarne, som Stats- och Banco-* Utskotten lagt.
Jag bar redan en gång återkallat min begäran att yttra mig, i förhoppning att ej behöfva återkomma på en discussion, som redan i ett föregående plenum erhöll den utsträckning ämnet påkallade; men då från den andra sidan discussionen blifvit fortsatt i en annan åsigt, vill äfven jag yttra några ord.
Den enskilte representantens misstag äro af så liten vigt, alt, om de upptagas till besvarande eller ej, kan vara likgiltigt.
På denna grund, särdeles efter den anmaning Herr Grefven och LandtMarskalken lemnat, underlät jag att besvara hvad Friherre Cederström väsendtligen i saken yttrat, öfvertygad att saken återkommer, då vi komma 44 H. i5’,‘
Den 7 Oetober f. m. att behandla canalerne, och att jag då får tillfälle yttra de emot Friherrens motsatta tankar jag hyser.
Men inom en rådslående församling är hvart enda omdöme och ord. af en Ministérens Ledamot af högsta vigt, och representantens pligt är att uppfatta sådana tankeyttringar, hvilka annars kunde anses såsom genom tystnaden gillade.
I anledning af Grefve Horns mening, att GardesRegementerne kunde genom förändrad organisation förete en besparing, har Herr Nordenfalk yttrat, att som Konungen, i egenskap af högste Befälhafvare för Armeen, ensamt är förbehållit att vidtaga en sådan, det vore utom representationens omfång, att antaga en annan, än den Konungen kuude medgifva.
Jag delar den öfvertygelse, att det innehåller den största af alla oformligheter, när en rådslående församling ingår i sådana saker, ty det tillhör verkställande-makten att säga, huru sådant'skall göras; men jag bestrider Herr Nordenfalk, och de flere, som med honom dela mening, att Konungens högsta Befäl öfver krigsmakten medför en uteslutande rätt till organisations verkställande efter behag, annorlunda än i den mån Rikets Ständer kunna gifva medel.
Vid alla sådana stora och ingripande principfrågor företer sig den olyckliga oformligheten af vår representation, som gör det till en omöjlighet för oss, alt utöfva den makt oss tillhör.
Jag tror, att det verksammaste medlet att tvinga Styrelsen till Den 7 October f. m. den organisation man anser nödig, är att minska anslagssummorne, utan att ingå i pröfning af detaillerne.
Men huru skall någonsin en sådan åtgärd kunna åstadkommas, då blott inom ett Stånd enskilte kunna väcka en sådan fråga; då blott inom ett enda Stånd sådana frågor med sakkännedom kunna komma under öfverläggning, och då de andra Stånden blifva i fullkomlig okunnighet om den tankeyttring, som framställts.
Då kan ej,den väsendtliga makt-utöfningen äga rum.
Jag har trott mig böra anföra detta, för att icke medgifva Herr Nordenfalks yttrande, att organisationen af Armeen tillhör Konungen, och jag medgifver ej, att den gör det vidare, än såsom en följd af de mera eller mindre betydliga medel Rikets Ständer gifva.
Jag tror mig vara i ämnet, då jag med några få ord undersöker, om tillgångar finnas.
Jag ber att få upprepa, att jag, som är Ledamot af ett af de Utskott, hvilka äga att undersöka ti 11- gångarne, som, i afseende på grundsatser i de stora financiella målen, gör mig en ära af att sluta mig till den värde Ordföranden i StatsUtskottet, likväl vågar tro på de grunder jag med ziffror visat i förra Plenum, när jag tillstyrkte anslagen.
Jag vill äfven, utan att frångå StatsUtskottets beräkning, yttra, att tillgångar finnas, och då Utskottet ej följt Ordförandens förslag, att i sin Den 7 October f. ra. helhet framställa de tillgångar vi äga, hafva flere tillgångar blifvit tecknade ad memoriam, såsom till exempel sådana, hvilka kunna uppkomma genom DiscontVerkens omedelbara förening, såsom departementer, med Banken, då ett års innes tående räntevinst blir användbar, Jag tror mig således, ehuru jag helt och hållet motstrider det system för beskattning Friherre Cederström framställt, kunna föreslå bifall till det begärda anslaget; och då jag ej kan frångå, att det är Rikets Ständers rätt, att bevilja eller ej bevilja, men de ej kunna ingå i specialiteter, om gevärssmiden skall hafva så eller så mycket, o. s. v., och vi just nu haft ett färskt exempel derpå i discussionen, om öfverskottet på mathållningen bör uppföras på Indragningsstateti, eller ej, får jag förnya min anhållan om proposition å en rund summa af 79,000 R:dr för hvardera GardesRegementet.
Jag är af Friherre Anckarswärds sista anförande uppmanad till att svara, men mitt svar skall ej innehålla något bestridande af hvad hon anfort.
I hvad jag förut yttrat ligger ej något, som skulle på någtit sätt innehålla någon åsyftad inskränkning i Rikets Ständers rätt att sig beskatta.
Det är naturligt, att Konungens rätt att organisera ej kan utgå från någon annan grund, än huruvida tillgångar finnas.
Det beror på Rikets Ständer att bevilja dessa
Den 7 Octo ber f. m. tillgångar.
Specielt, och hvad denna fråga angår, åsyftade mitt svar till Grefve Horn att, då två Regementer finnas, man måtte beräkna de behof, som deraf uppkomma, och ej de, som skulle vara, om blott ett funnes.
Om jag ej orätt fattat Grefve von Schwerins sista yttrande, tycktes han befara, att opi någre anslag gjordes på de 210,000 Rtdrne, skulle realisationen äfventyras.
Som ingen besvarat denna anmärkning, anser jag mig böra upplysa, att icke det ringaste af ifrågavarande medel är taget i beräkning för realisationens verkställighet.
Skulle man hafva ställt realisationen på så osäker grund, som på bevillnings-anslag, hvilka behöfvas till Statens ordinarie utgifter, så hade den visserligen ej gått igenom.
Endast hvad som blifver öfver af Bankens ränlevinst, sedan realisationen fått sin bestämda andel, tillfaller RiksgäldsContoiret.
Det är således intet skäl till farhåga för dem, sorn med mig nitälska för realisationen.
De tillgångar, som här blifvit upptagna, äro sådane, hvilka komma att finnas, antingen silfverutvexling sker, eller icke.1 Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhardt hade inlemnat följande, som upplästes:
I afseende på förstoradt anslag åt desse Regementer, åberopar jag hvad jag i mi - Den 7 October f. ua. «- •
• ne anmärkningar redan yttrat: ”Att vid des”sa Regementen synes en inskränkning af ett ”Compagni vid hvardera kunna gå för sig; ”och som derigenom beredes tillgång till de ”öfrigas bättre lönande utan något betungande för StatsYerket, lärer Kongl. Maj:t, ”om underdånig anhållan derom af Rikets ”Ständer göres, i nåder dertill bifalla.”
Då jag icke är vederlagd af Utskottet, bör anmärkningen anses som godkänd.
Jag anhåller alltså vördsamt om proposition till afslag å Utskottets Utlåtande i hvad det föreslagna anslaget beträffar.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarsJtalken gjorde proposition till bifall å 14 och i5 Punkterna i StatsUtskottets Utlåtande.
Ja och Nej. Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt afslå berörde tvenne Punkter.
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition lill bifall å de af Kongl.
Maj:t i Dess Nådiga Proposition föreslagne tillökningar i Staterne för Svea LifGardes- och Andra LifGardes-Regementerne.
Den 7 Octoher f. tu.
233 I följd hvaraf Hans Excellence förklarade, alt, som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat
Nej, Ridderskapet och Adeln bifallit den sist framställde propositionen.
Grefve Horn samt Friherre Anckarswärd och Herr Anckarsvärd, August reserverade sig mot Ridderskapets och Adelns beslut. 16 Punkten. Wermelands FältjägareRegemente.
Här är åter fråga om ett högre anslag för Wermelands FältJägareRegemente.
Det är visserligen väl, att alla vilja hafva högre anslag, men jag kan ej gilla Utskottets slutsats, att man bör bevilja detta anslag derföre, att Regementet ändock är mindre dyrt, än andra Regementer.
Jag kan ej frångå min öfvertygelse, att man i detta afseende bör förblifva vid 1823 års Stat.
Dessutom tror jag, att Regementets verksamhet är inskränkt till så få dagar om året, att man äfven bör taga det i betraktande.
Jag anhåller om afslag å Utskottets Utlåtande.
Friherre Fleetwood, Carl; Då Utskottets första Betänkande förevar, gjordes anmärkning vid den olikhet, som är emellan lönerne vid Wermlands Jägare och Hallands Beväring; men Utskottet har, stödjande sig 234 Den 7 Octo ber f, it). på den förment höga passevolancen, icke fästat något afseende derå.
Jag kan för min del hvarken dela Utskottets tanka vid principens tillämpning, ej eller grunden, hvarpå den är byggd} ty, efter nain förmening, kunna passevolance-vilkor, sorn äro grundade på minimipriser, ej vara för höga.
Hvarje år anställes entreprenad-auction så väl i Stockholm som i Carlstad, då dessa priser utrönas, och dermed få passevolanteurerne åtnöja sig.
Uppkommer sedan någon vinst, måtte den hafva sin grund i hvars och ens omtanka, och kan således hvarken blifva obillig eller öfverdrifven.—
Vinsten är dessutom ganska prekär, ty passevolancen kan när som helst uppsägas, hvilket säkert skedde, om vilkoren voro ovanligt höga.
Den upphör alltid under krig, och skulle äfven i fred medföra förlust, om Regementet commenderades under hela den tid passevolanteurerne förbundit sig att hål-r la munderingen årligen.
Vinsten på beklädnaden minskas äfven af den förlust, som uppstår på värfnings-passevolaneen, hvilken endast utgör i5 R:dr på 6 år.
Stegrade fordringar på utseendet förorsaka äfven minskning.
I afseende på principens tillämpande kan jag hvarken dela Utskottets tanka, sorn endast lämpar den på StabsCaptenerne, eller ännu mindre deras, som Utsträcka den lill allt Befäl, På samma grund kunde man påstå, att allenast några få tjenstemän i Staten hafva goda lö - Den 7 October f. m. 235 ner, behöfver man ej göra afseende å de öfriges.
Trouppen vid Wermlands Jägare är, ända till otrolighet, mindre lönt, än den öfriga Armeen.
Det vora visserligen conseqvent, att på samma sätt förfara med Befälet, hvilket äfven skedde i8i5, då Befälet vid Skånska InfanteriRegementerne fingo från och med 3o till och med 100 procent mera, än Befälet vid Wermlands Jägare.
Som exempel an föres, alt då en Capten vid Skånska InfanteriRegementerne fick 700 R:dr och 5o tunnor spannmål, fick en StabsCapten vid Wermlands Jägare 35o R:dr och 3o tunnor spannmål.
Då en Fändrik fick 200 R:dr, fick en UnderLieutenant vid Wermlands Jägare i5o, Den år 1812 upprättade Bataillon måste äfven till StatsContoiret inbetala apcorder efter AccordsReglementet, sorn jag vill minnas utgjorde 12,000 R:dr, hvilket förhållande ej eller lärer inträffat med det nja Befälet vid öfrige Regementer och Corpser.
Om räntan tillägges det nämnde capitalet, uppgår summan till circa 20,000
R:dr, och då denna afdrages å de 70,000 R:dr, som Staten utgifvit för Befälet vid lija Bataillönen, återstår 5o,ooo R:dr, som denna Bataillon kostat Staten på 18 år.
Den nu föreslagna Staten upptager 5o R:dr tillökning endast åt 9 af de på Stat varande 18 Subal - Den 7 O c I o b e r f. na. terner; omkring samma summa åt hvardera Adjutanten, samt 100 R:dr åt 3:ne StabsCaptener och RegementsQvartennästaren o. s. v. Lönerna i Subaltern-graderne äro derigenom åtminstone lika med de minst lönta Officerare i Armeen, men StabsCaptenerne och RegementsQvartermästaren äro ännu högst vanlottade.
Vigten af Captensbefattningen lärer af ingen kunna jmotsägas, och då denna grad sällan upphinnes förr än efter 20 års tjenstetid, anser jag billigheten fordra, att StabsCaptenerne vid Wermlands Jägare åtminstone få tillgodonjuta samma löneförmåner, sorn Captenerne vid Hallands Beväring; hälst de förra betala accord, äfvensom deras tjenstgöring i en dyr ort minst är 4 månader om året, då de sednares inskränkes till Bevärings-exercisen, hvilken dessutom åligger Befälet vid Wermlands Jägare.
Under föregående discussioner har jag hört flere yttra, det Chefslönerne äro för små, och om deras antal minskat sig, tror jag ändock, att flere återstå, sorn ej förändrat opinion; med anledning häraf kallar så väl rättskänslan som pligten, att bevaka en frånvarande Chefs rättigheter, mig, att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på det ringa anslag af endast i488 R:dr, sorn är tilldeldt Chefen för Wermlands Jägare, och som ej uppgår till stort mer än hälften af hvad som är ansedt för ringa åt öfrige Chefer.
Den 7 October f. m, På grund af hvad jag nu anfört, och med förhoppning att Ridderskapet och Adeln icke lägger den orättvisa, som begicks 1815, till grund för de beslut, man nu går att fatta, anhåller jag om bifall å Utskottets Utlåtande, med det tillägg, att Chefslönen upptages till 2000 R:dr Regements-Qvartermästarens dito till 600.
—- samt alt hvardera af de 3 Stabs Captenerne äfven få 600.
— Friherre af Tihell, Gustaf TV ilhelm:
I hvad Friherre Fleetwood anfört om förhållandet med den passevolance Wermlands FältJägareRegemente nu äger, instämmer jag, såsom alldeles enligt med sanna förhållandet.
Jag vill ej motsäga Friherre Fleetwood, att Corpsen kan vara i behof af högre löner, men jag finner, att jag, så val vid denna som vid 'de fleste Corpser, kan tillämpa samma skäl mot allt vidare anslag, nemligen att det är brist på organisation, som gör, att anslaget icke är tillräckligt.
Jag tror, att, om Regementet organiserades på en Bataillon, skulle det finnas tillräckligt öfverskott att förböja lönerna, och jag måste på denna grund bestrida allt vidare anslag, samt reservera mig mot det beslut, som i detta afseende säkerligen kommer att fattas.
238 Den 7 October f. in. Grefve Ridderstolpej Carl:
Då det är andra gången under ett nästan årslångt Riksmöte jag tar mig friheten yttra mig, äro ursäkter för min ringa vana såsom talare, både öfverflödiga och onyttiga.
Så väl min pligt, som mitt varma deltagande för kamraters missöde, äro orsakerna, hvarföre jag nu faller Ridderskapet och Adeln besvärlig.
Det hade kanske varit min pligt, att förut eller då Betänkandet förra gången var före, göra de anmärkningar jag nit ämnar framställa; men min uraktlåtenhet i denna del må tillskrifvas min ömtålighet, och min skyldiga aktning för deli så mycket åberopade Ridderskapets och Adelns dyrbara tid.
Emellertid äro redan af andra TaLare före mig sådana anmärkningar gjorda, att jag, under vitsordande af deras riktighet, har ganska obetydligt att tillägga.
Det har blifvit ganska rigtigt anmärkt, att StabsCapitainerna hafva alldeles för små löner, roen StatsUtskottet, hvars mödor och bekymmer jag med tacksamhet erkänner, har dock icke på denna anmärkning fästat något afseende.
Jag kan icke dela den jemförelse, sorn blifvit gjord emellan "Wermlands FältJägareRegemente och Hallands InfanteriBataillon, emedan Wermlands FältJägare-Regemente verkeligen gör mera tjenst årligen, än Hallands InfanterieBataillon, För öfrigt har Wermlands FaltJägareRegemente uppfyllt allt hvad man af det kan fordra, ja ganska trägna och vidsträckta skyldigheter, så Den 7 October f. m. a3g ait man om deras PasscvolanceContract kan tillämpa, hvad StatsUtskottet sagt om ett annat Regemente, att Regementet verkeligen öfver sin skyldighet uppfyllt detsamma.
Jag vågar derföre anhålla om den ringa tillökning utöfver Utskottets förslag af i5o R:dr B:co för hvarje StabsCapitaine, och iooR:dr för Regements-Qvartermästaren.
Hela tillökningen blir 55o R:dr B:co, som är en ganska obetydlig summa* jemförelsevis med det stora hela, och med hvad vi redan bifallit, men som är af betydenhet för de fyra kamrater, hvilka komma i åtnjutande deraf.
I förbigående torde jag äfven få nämna, att i4-88 R:dr jemte inkomst af C.om* pagniet icke är tillräckligt för RegernentsChefen.
Jag väntar mig visserligen den invändning, att den Corps hail commenderar blott beslår af 600 man, men deremot har han en ganska talrik familj, ehuru Regementet ej är talrikt.
Öfverste-Fullmagten är i alla fall lika för alla, och hans Representationskostnad i följd deraf lika dyr som andra Regements-Chefers.
Jag vågar likväl icke nu yrka någon förhöjning för RegementsChefen, enär Staten är nära reglerad, men för StabsCapitainerne och RegementsQvartermästaren yrkar jag den på det högsta.
Inom ett
Stånd, som så rikligen beviljat höga anslag till de högsta platser inom Styrelsen, är det obe - J 24.0
Den 7 Octobcr f. m. hagligt, att bestrida anslag af denna ringare natur.
Jag värderar visserligen de upplysningar Friherre Fleetwood lemna t, men jag nödgas af pligt mot de Skattdragande, mot mig sjelf, såsom Representant, och mot Eder mine Herrar, fästa uppmärksamheten derpå, att om RegementsChefen ej kunnat göra sina åsigter gällande hos Styrelsen, bör ej Representationen på en blott framställning af en enskild Riksdagsman gå längre, än Styrelsen begärt.