Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Liljencrantz framställda förslag, att pensionen måtte bestämmas till 1,500 rdr.
Jag har fått underrättelse att Bonde-St. beviljat 2,000 rdr; och för att icke splittra meningarne, ber jag således att få ändra mitt förra yrkande derhän, att pensionen måtte bestämmas till detta belopp.
Jag får förklara, att det icke är underskattande af personens förtjenster, som föranledt mig att uppträda mot det högre belopp, som blifvit föreslaget, utan derför att jag anser det icke vara af behofvet påkalladt; och jag tror att sådana pensioner icke böra beviljas för visad skicklighet, utan endast om sökanden deraf är i verkligt behof.
Hvad beträffar pensionens belopp, så får jag upplysa att Rektor Siljeström är ställd i paritet med andra lärare vid elementarläroverken, och det är på grund af sjuklighet som detta anslag blifvit hegardt.
Det är också föreslaget, att, om han erhåller någon annan inkomst på stat, pensionen skall minskas med ett motsvarande belopp.
Jag vet icke huru Frih.
Liljencrantz kunnat sluta sig till att personen i fråga icke är i behof af denna pension; ty icke är det ådagalagdt genom K.
M:ts P ropos., der hans enskilda förmögenhetsförhållanden icke vidröras.
Efter den saken kommit å bane, kan jag emellertid intyga, att den förmögenhet, som tillfallit slägten, icke tillkom honom, utan hans barn; och sina egna tillgångar har han uppoffrat i Statens tjenst.
Han har utgifvit arbeten, som varit af stort gagn vid ordnande af Don 9 Maj f. m. 179 folkskoleväsendet.
För öfrigt torde anslaget icke länge komma att utgå, då mannen är mycket sjuklig.
Under ett föregående yttrande har jag sökt visa att den korta tid Rektor Siljeström varit anställd i Statens tjenst, icke uppgått till mera, än omkring 12 år, som, enligt hvad af Statsrådsprotok:t inhemtas, ytterligare förkortas genom en lång tids derunder åtnjuten tjenstledighet.
Under sådana förhållanden tycker jag, att en allt för stor frikostighet vid pensionsbeloppets bestämmande icke bör ega rum.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, dels af Frih.
Liljencrantz bifall till samma hemställan med pensionsbeloppets nedsättning till 2000 rdr, och dels af Gr.
Mörner bifall till meromnämnde hemställan med beloppets nedsättning till 1,500 rdr.
Jag afstår från mitt yrkande och förenar mig med Frih.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad och sedermera propos. på bifall dertill med pensionsbeloppets nedsättning till 2,000 rdr, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad blifvit förnyad samt likaledes med blandade ja och nej besvarad, Hr Gr. o.
Upsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i 50:de punkten af Utlåt:t N:o 74, röstar Ja; Den det ei vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. samma hemställan med den förändring, att det för Rektor Siljeström föreslagna pensionsbeloppet nedsättes från 3,000 rdr till 2,000 rdr.
Nej — 30. 180 Den 9 Maj f. m. 51:sta—56:te punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 57:de punkten.
Jag kan icke neka, att det var med en viss tvekan jag väckte motion om pension åt Enkefru Strandberg, då jag väl visste, att meningarne derom kunde vara delade; men då så många likartade förslag blifvit väckta, och särskildt en pension åt Häradshöfd.
Lewins enka, som befinner sig i ungefär samma förhållanden, som Enkefru Strandberg, ansåg jag mig icke böra undandraga mig att underställa ett af mig närmare kändt behof Ständernas pröfning.
Det är också icke utan förundran jag sett att pension för Fru Strandberg blifvit afstyrkt, då pension åt Häradshöfdingen Levins enka tillstyrkts; och jag hade trott, att samma öde borde drabbat båda.
Bådas män hade samma förtjenster, nemi. att under lång tid hafva samvetsgrannt och redbart förvaltat vigtiga domareembeten; efter Häradshöfd.
Strandberg var visserligen en ringa behållning, under det att Häradshöfd.
Levins bo måste till kreditorerna afträdas, men denna behållning är alltför ringa för att aflägsna behofvet; Häradshöfd.
Levin efterlemnade minderåriga döttrar, Häradshöfd.
Strandberg tre söner, som ej utan understöd från hemmet kunna försörja sig och af hvilka den enas studier sannolikt måste afbrytas, om ej pensionen erhålles.
Den omständighet, som Stats-Utsk:t anfört till förmån för Fru Levin, att nemi. hennes man dog näst före
Thomsedag och således ej fick tillträda ett godt boställe, deri fardag ej eller vid sådant förhållande erhölls, skulle hafva varit ömmande, om ej boet måst till kreditorerne afträdas, men föranledde nu en förlust för desse och ej för sterbhusdelegarne, emedan fardagsår tillhör den aflidnes bo och icke de efterlefvande.
Af alla dessa skäl skulle jag hoppats att Ii. o. Ad., som nyss bifallit Stats-Utsk:ts tillstyrkande af pension åt Enkefru Levin, jemväl skulle hafva bifallit min motion, men då jag liar mig bekant att Utsk:ts Betänk. blifvit af tre Stånd godkändt; så vill jag icke genom något yrkande framkalla en längre diskussion om ämnet.
Jag får förena mig med Hr v. Ehrenheim.
Jag kan icke fatta de olika principer, som Utslct härvid tillämpat.
Den som kände de båda domarena, och det har jag gjort, kunde icke sätta Levin framför Strandberg, och i ekonomiskt afseende ,tyckas förhållandena äfven vara likartade.
Då emellertid Utsk:ts framställning är af tre Stånd bifallen, lärer icke annat vara att göra än att beklaga den otur, som hvilat öfver Fru Den 9 Maj f. m. 181 Strandberg, på samma gång sorn man kan lyckönska Fru Levin till ett bättre öde.
Hr II uss:
Då jag hör att tre
Stånd redan bifallit Utsk:ts afstyrkande och något yrkande här icke blifvit framställdt, har jag icke något att tillägga, blott tillkännagifva att jag inom Utsk:t yrkade den föreslagna pensionens beviljande för Enkefru Strandberg, på den grund att hon syntes mig härtill lika berättigad som åtskilliga andra enkor, för hvilka pension blifvit tillstyrkt.
Hr Montgommerie-Cederhj elni:
Jag kan väl förstå att man kan förundra sig öfver Utsk:ts olika sätt, att tillstyrka den ena pensionen, men icke den andia, under förhållanden, som synas alldeles lika.
Men jag får en gång för alla tillkännagifva, att Utsk:t fattat den grundsats att föreslå pensioner med afseende på behofvet.
Man har ansett Fru Levin vara i större behof af pension än Fru Strandberg; och detta är orsaken till de olika besluten.
Jag kan icke underlåta att försvara Utslcts åtgöranden i dessa fall.
Om Häradshöfd.
Levin fått lefva elfva timmar längre än han nu gjorde, hade sterbhuset fått bibehålla bostället två år, som det nu icke fick.
Strandberg efterlemnade ett stort lösörebo, och efter Levin blef konkurs; Fru Strandberg har pensioner från två håll, Fru Levin har icke någon sådan.
Mig synes att många skäl finnas för Utsk:ts olika tillstyrkanden.
Jag är ledsen att behöfva ytterligare upptaga tiden i en fråga, der icke något är att yrka; men då Frih.
Klinckowström icke hörde mitt förra yttrande, nödgas jag upprepa att den omständigheten, att det var konkurs efter Levin, gjorde att förlusten af fardagsår icke inverkade på de efterlefvandes ställning; ty afkastningen deraf skulle tillfallit kreditor erna; så att det för enkan ömmande deruti, att bostället genast måste afträdas, härigenom försvinner.
Klinckowström har vidare yttrat, att Enkefru Levin, såvidt handlingarne utvisade, icke hade några andra pensioner, under det Enkefru Strandberg hade 2 sådane till sammanlagdt belopp af omkring 1000 rdr, men vid remissen af Hr v. Knorrings motion om pension åt Fru Levin erinrades af en talare, Gr.
Mörner, att Enkefru Levin hade just dessa samma pensioner, sorn Fru Strandberg, hvilket äfven af motionären vitsordades, och lärer väl protokollet öfver denna diskussion varit den remitterade motionen följaktigt till StatsUtsk:t och funnits bland de ärendet tillhörande handlingar.
Den 9 Maj f. m. Gr.
Jag är förekommen af Hr von Ehrenheim i fråga om de upplysningar, jag ämnade lemna.
Stats-Utsk:t har felaktigt refererat handlingarne vid uppställandet af det skäl, hvarpå Utsk:t grundat sin hemställan.
Det förhåller sig som Gr.
Mörner och Hr von Ehrenheim nu omtalat.
Vid remissen af motionen blef jag interpellerad ang.
Strandbergs förhållanden, och tiilkännagaf då att hon befann sig i torftiga omständigheter, och att de pensioner hon innehade voro otillräckliga.
Jag får tacka Frih.
Klinckowström för det understöd han lemnat min motion om pension åt Enkefru Levin, hvars omständigheter, sedan jag väckte min motion, ytterligare försvårats genom äldsta barnets bortgång vid 18 års ålder, just då det börjat vara till nytta och bidraga till familjens uppehälle.
För öfrigt vill jag blott påminna om den vänliga öfverenskommelse, som häromdagen träffades, att icke ingå i pröfning och jemförelser om personers olika förtjenster vid pensioners bestämmande.
Med anledning af Hr von Ehrenheims sista yttrande, ber jag att få hemställa, om det icke är ett olyckligt förhållande, att då Levin tillträdde sin domsaga, hade hans företrädare dött just på Tliomsedag, hvarigenom dennes enka fick behålla bostället 2:ne år; men Levin sjelf dog 11 timmar före Thomsedag, hvarför bostället efter honom genast måste afträdas; således 2:ne olyckliga fall med afseende på denna ominösa dag.
Ofverläggningen ansågs härmed slutad och Utsk:ts hemställan blef, uppå gjord propos., af K. o. Ad. bifallen.
Härefter uppsköts den vidare föredragningen af förevarande Utlåt, till e. m:ns plenum.
Anmäldes och bordlädes: Stats-Utsk:ts Memorial N:o 81, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor rörande regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjette Hufvudtitel. R. o. Ad. åtskiljdes kl. i 3 e. m.
Den 9 Maj e. m.
Onsdagen den 9 Maj 1866.
N:o 74, ang:de regleringen af utgifterna under ,Riks-Statens 9:de Hufvudtitel.
58:de — 68:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 69: de punkten.
Hr Fåhrasus, Edvard: Stats-Utsk:t synes mig i detta Betänk, i allmänhet hafva visat sig särdeles varmhjertadt vid ömmande fall och derigenom ådagalagt en 1 11» O o o vacker och högsinnad uppfattning af hvad på en gång Statens värdighet, och dess sanna fördel i detta hänseende kräfver.
I den nu förev:de punkten har emedlertid en i min tanke oförklarlig afvikelse härifrån egt rum.
Om det åligger Staten att tillse, att enkor efter de män, som mera än andra gagnat Staten, vare sig inom administrationens, vetenskapens eller annat område, icke må lida nöd, bör Staten uppfylla denna skydighet jemväl emot enkan efter den man, hvarom fråga nu är.
Doktor Cnattingius var i mera än ett hänseende en prydnad för det Svenska presterskapet.
Hans förtjenster om folkskolan äfvensom hans gagnande författareverksamhet äro allmänt kända och vitsordas äfven afUtsk:t.
De värf, som uppdrogos honom, utförde han på ett synnerligen förtjenstfullt sätt, och härom vittnar särskildt den af honom utarbetade jemförelsetablå mellan kyrkolagen och det af komiterade utarbetade förslaget till ny kyrkolag.
Han gjorde dessutom sitt namn frejdadt genom en minnesteckning öfver Luther, som väckte stort uppseende inom och utom landet, och gjorde Cnattingii namn väl kändt, snart sagdt, inom hela den protestantiska kyrkan.
Under sådana förhållanden, och särskildt med afseende å hans förtjenster såsom en af grundläggarne af det Svenska folkskoleväsendet, anser jag, att Utsk:t bort ega Den 9 Maj e. m. skälig anledning att tillstyrka bifall till den i ämnet väckta motion.
Det enda skäl, som skulle kunna anföras för afslag å den ifrågasatta pensionen, vore, att man för prejudikatets skull icke bör bevilja pension åt enkan efter en prestman.
Såsom i gårdagens plenum omnämdes, har emedlertid Biskop Agardhs enka vid ett föregående riksmöte erhållit pension, och icke lärer det blifva ett farligare prejudikat, om den nu ifrågasatta pensionen beviljas.
Utsk:t anför såsom skäl för afslag, att Doktor Cnattingii enka sannolikt under ett eller flera nådår åtnjutit inkomsterna af det pastorat, Cnattingius i lifstiden innehaft, samt att denna inkomst hade bort tilläggas behållningen i Cnattingxi sterbhus,, på det
Utslct skulle kunnat bedomina enkans behof af understöd.
Det är ledsamt att en fullständig utredning i detta fall icke blifvit åstadkommen; men då man vet, att pastoraterna i Linköpings stift, med få undantag, gifva sina innehafvare endast jemförelvis ringa inkomst, kan man icke betvifla, att Cnattingii enka, äfven om hon erhållit nådår, är i behof af pension.
Att invänta en framtida utredning, synes mig så mycket mindre lämpligt, som enkan redan är ålderstigen och det således är ovisst, om hon komme att lefva så länge att hon då kunde komma i åtnjutande af pensionen.
På grund häraf anhåller jag, att K,. o. Ad., i enlighet med Preste-St.:s beslut, ville, med afslag å Utsk:ts framställning, bevilja Doktor Cnattingii enka en pension af 300 rdr.
Det har hittills varit en, åtminstone någorlunda, konseqvent vidhållen grundsats, att pension på indragningsstat icke beviljats sådane enkor, som varit berättigade till nådår.
Då nu Doktor Cnattingii enka varit berättigad till nådår och hon efter ali sannolikhet deraf kommit i åtnjutande, kan jag icke annat än tillstyrka bifall till Utsk:ts hemställan.
Inom de särskilda stiften finnas i allmänhet inga pensions-kassor för prestenkor, och om vi skulle på indragningsstat öfverflytta alla prestenkor i Sverige, hvilka voro i saknad af pension, då tror jag, att vi snart nog skulle komma till insigt derom, att sådant blefve ganska dyrbart.
Inom Utsk:t har jag reserverat mig mot Utsk:ts beslut, och får derföre förena mig i det af Hr Fåhraeus framställda yrkande.
Den 9 Maj e. m. 185 Beträffande farhågan för prejudikater, vill jag nämna, att i detta Betänk, är det icke fråga om mera än en enda prestenka, utom den, som afses i förev:de punkt.
I det ifrågav:de boet finnes en behållning af öfver 7,000 rdr, och då härtill lägges inkomsterne under minst ett, kanske två, nådår, torde hvar och en finna, att icke några så bevekande omständigheter äro för handen, att man bör statuera ett exempel, som kan hafva högst kostsamma följder.
Preste-St:s beslut i sådan rigtning hafva icke vid föreg:de riksdagar vunnit framgång inom detta Stånd.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. och Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels att B. o. Ad., med afslag derå, måtte bevilja Kyrkoherden Cnattingii enka, Ulrika Mathilda Sofia Cnattingius, en årlig pension af 300 rdr; framställde Hr Gr. och Landtm, först propos. på bifall till Utsk:s hemställan och sedermera propos. på afslag derå samt beviljande af det omförmälda pensionsbeloppet, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall tili Utsk:ts hemställan förnyats samt med ja och nej i blandning besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Uppsattes och justerades följ:de voterings-propos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan i 69:de punkten af Utlåtit N:o 74, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Tinner nej, afslår K. o. Ad. denna hemställan och beviljar Kyrkoherden Cnattingii enka, Utrika Mathilda Sophia Cnattingius, en årlig pension af 300 rdr.» Voteringen företogs och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Ja — 16.
Nej — 19. 70:de punkten.
Jag får anhålla, att R. o. Ad. i konseqvens med det nyss fattade beslutet ville bifalla den nu förev:de motionen.
Preste-St. har redan så gjort, 180 Den 9 Miij i*, m. och som det är den sista prestenka, som afhandlas i detta Betänk., behöfver man icke befara några stora utgifter till följd af bifall till motionen.
Konseqvenserna af de fattade besluten börja redan visa sig; och då, om det med denna riksdags afslutande, är slut med nuv:de representation, så är det dock icke slut med Sverige, och på det icke ytterligare betänkliga beslut må fattas, måste jag anhålla om bifall till Utsk:ts afstyrkande hemställan, ehuru jag icke har stor utsigt till framgång för ett sådant yrkande.
I likhet med den siste värde talaren, finner jag att det börjar gå för långt, när man nu påyrkar pension åt enkan efter en man, som haft förtjenster endast såsom riksdagsman.
Det är kanske att tala emot sin egen blifvande enkas framtida fördel, men jag får bekänna, att jag icke finner någon anledning att bifalla Hr von Franckens hemställan, synnerligast som enkan under nådår åtnjutit inkomsterna af ett utaf rikets allra indrägtigaste pastorater.
Jag yrkar derföre bifall till Utsk:ts hemställan, och kan icke anse, att Preste-St:s beslut, att lemna den ifrågav:de enkan en pension af 300 rdr, bör tjena R. o. Ad. till ledstjerna, ty vi veta ju alla, att »blodet är tjockare än vattnet.»
Hvad beträffar anmärkningen, att den ifrågay:de personen endast egt rikdagsmanna-förtjenster, kan jag icke finna något ondt deri, och hvad angår Frih.
Klinckowströms yttrande, att han möjligen talade emot sitt eget intresse, så är detta icke alldeles säkert, ty, utom sina förtjenster såsom riksdagsman, eger Hr Frilen stora förtjenster såsom militär, diplomat, o. s. v. Gr. Sparre, Erik:
Så långt jag minnes tillbaka, satt Prosten Berlin i Stats-Utsk:t, der han alltid var en af de utmärktaste ledamöterna.
Jag har visserligen hört uppgifvas, att den omständighet, att mannen varit riksdagsman, och dertill en utmärkt riksdagsman, icke borde berättiga hans enka till pension.
Jag tror emedlertid, att hvarje gagnande verksamhet i det allmännas tjenst berättigar lika mycket till samhällets erkänsla, och om representationen någonsin skulle vara berättigad att jemväl gifva en gratifikation, så må man erkänna, att den bör gifvas åt enkan efter den man som under många år innehaft det ansvarsfulla förtroendet att såsom medlem af Stats-Utsk:t deltaga i skötandet af landets finanser.
Jag tror, att den som, i likhet med mig, under flere riksdagar deltagit i representationens arbeten och derunder lärt Den 9 Maj e. m. 187 känna Berlins verksamhet måste erkänna, att han intog ett framstående rum.
På den grund, och då kändt är, att Berlins ho råkat i konkurs, samt då R. o. Ad. nyss beviljat pension åt en prestenka, der dock ganska stor behållning fanns i boet och der följaktligen skälen icke voro lika bevekande, instämmer jag med Hr von Francken i yrkandet, att R. o. Ad. måtte biträda Preste-St:s beslut.
Det är icke angenämt att begära ordet för att motsätta sig beviljandet af pension åt enkor, men jag kan dock icke annat än anhålla om bifall till Utsk:ts afstyrkande hemställan.
Om det å ena sidan är en grundsats, att bevilja pension åt enkan, då mannen haft utmärkta förtjenster om fäderneslandet, är det å andra sidan en grundsats, som hittills gjort sig gällande, att icke bevilja pension åt prestenkor, emedan dessa äro berättigade till nådår, derunder de få uppbära alla inkomsterna oafkortade.
Nu har visserligen R. o. Ad. i en föreg:de punkt beviljat pension åt en prestenka, men detta beslut torde hafva föranledts af hennes mans alldeles egendomliga meriter, och i allt fall kan jag icke finna annat, än att Utsk:t med rätta underlåtit att kasta sig in på den banan, att bevilja pensioner åt prestenkor.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utskits hemställan och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bevilja Prosten Christian Gissel Berlins enka, Anna Katharina Berlin, född Nordström, en årlig pension af 600 rdr; framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå samt den ifrågav:de pensionens beviljande, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyats samt med många ja och några nej hesvarats, Hr Gr. o.
Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande. 7l:sta punkten.
Förut har åtminstone Utsk:t visat sig temmeligen konseqvent, men vid detta tillfälle tyckes äfven Utsk:t hafva funnit för godt att kasta annars godkända principer å sido.
Komministern Ignell efterlemnade åt sin enka större tillgångar än någon* af de andra prestman, om hvilkas enkor fråga varit i detta Betänk.
Ignells enka har äfven 188 Den 9 Maj e. m. haft rättighet till nådår, och vid sådant förhållande kan jag icke finna det vara rätt att bevilja henne pension, hvarföre jag yrkar afslag å Utsk:ts framställning.
Jag hade verkligen ämnat att icke mera inlåta mig med prestenkorna, ty det är ett ganska tråkigt göromål; men då Gr.
Mörner attackerat Utsk:ts förslag, ber jag att få hänvisa till hvad Utsk:t anfört derom, att ifrågav:de enka icke fått åtnjnta något nådår.
Detta var den ena orsaken till Utsk:ts hemställan.
Den andra var, att Komminister Ignell genom sin författareverksamhet förvärfvat ett ansedt namn.
Bland hans mångfe skrifter intager synnerligast hans »menskliga utvecklingens historia» ett framstående rum och är ett arbete, hvarigenom den Svenska litteraturen verkligen kan anses hafva blifvit riktad.
Jag har visserligen erfarit, att Preste-St. afslagit den ifrågasatta pensionen, men detta har måhända skett derföre, att Ignell ansetts icke nog orthodox, och hindrar icke mig att biträda motionen.
Jag hoppas också att K. o. Ad. skall anse enkan vara nog orthodox för att kunna få den lilla pensionen.
Jag kan ingalunda anse, att en prestenka bör vara berättigad till pension derföre att hon icke fått något extra nådår.
För Frih. Klinckowström, likakom för Husets öfriga ledamöter, torde vara bekant, att samtliga prestenkor åtnjuta ett ordinarie nådår.
Denna rätt kan icke betagas någon prestenka, och följaktligen kan för alldeles gifvet antagas att äfven den ifrågav:de haft denna förmån.
Då härtill kommer, att hennes man efterlemnat större tillgångar än öfrige prestman, om hvilkas enkor fråga varit, finnes icke något skäl att frångå den allmänna principen.
Preste-St:s beslut, som eljest tyckes hafva utöfvat en så kraftig inverkan, kan icke i detta fall åberopas såsom stöd för bifall.
Frågan afser icke pension åt presenkan Ignell, utan åt enkan efter en utmärkt forskare och vetenskapsman, som gjort Svenska litteraturen heder.
Skulle man nu följa Preste-St:s beslut, innebure detta, om jag så får säga, en förföljelse mot minnet af den utmärkte mannen.
Jag måste derföre, oaktadt jag icke gillar syftet af Ignells skrifter, förena mig i anhållan om bifall till Utsk:ts hemställan.
Jag vill endast nämna, att inkomsterna af en komministratur i Katharina församling
Den 0 Maj e. ra. 180 icke kunna i någon mån vara jemförliga med de inkomster, Prosten Berlins enka, om hvilken fråga var i närmast föregrde punkt, åtnjutit under nådårstiden af det pastorat hennes man i lifstiden innehaft.
Sistnämnde pastorat, beläget i Skåne, lärer nemi. gifvit sin innehafvare en årlig inkomst af 10 å 12,000 rdr årlig behållning.
Man bör derföre icke skära all prestenkor öfver en .kam.
Jag anser, att en syn nerlig varsamhet bör användas vid tilldelandet af pensioner åt enkor efter prestman, i anseende till dessa enkors rätt till nådår. K. o.
Ad. har också biträdt denna åsigt, då Ståndet, för beviljandet af pensioner åt prestenkor, fordrat ovanliga meriter hos deras män.
Till förmån för
Ignells enka åberopas mannens förtjenster såsom skriftställare, — ty om hans presterliga verksamhet är, mig veterligen, icke att säga någonting utomordentligt.
Såsom lekman, kan jag måhända icke rätt grundligt bedöma hans litterära verksamhet; men jag hörde af Frih. Klinckowström, att Ignells skrifter skulle ega mycket värde, »fastän de icke voro orthodoxa.»
Om så varit, förvånar det mig, att Ignell velat stå qvar i kyrkans tjenst, ty hans lärareverksamhet,i kyrkan torde då icke hafva varit fullt förenlig med den ställning, han intog i sina skrifter.
För öfrigt har det blifvit mig sagdt, att
Ignells skrifter icke skulle vara af det höga värde, som Frih. Klinckowström anser dem ega, ty man har tyckt sig finnn, att de mera vittna om kombinationsförmåga af Schleyermachers och några andra Tyska theologers och filosofers arbeten, än om sjelfständig forskning.
Då härtill kommer, att Ignells enka eger en liten besparad förmögenhet, som, enligt Utsk:ts uppgift, i bouppteckningsvärde uppgår till 7,900 rdr, och således för en ensam person ej bör vara otillräcklig, och då jag anser att såsom grundsats, hvarifrån endast i högst sällsynta fall undantag skett, bör iakttagas, att B.