Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St, behöft hafva till den äldre Lag-comiléens auctoritet hade då endast bestått i tilliten till deras conseqvens och förmåga i afseende på redactionen af detaljerna, hvarigenom det liela med lätthet kunnat granskas, utan att bit för bit sönderplocka det.
— I detta ämne är för öfrigt redan så mycket taladt, att jag nu blott anhåller om propos. på remiss.
Anckarsvärd, Carl Henr., hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande: 1 det skick förslaget till ny civil- och criminal-lag till R.
St. nu öfverlemnas, synas flerfalIdiga hinder möta, alt kunna bereda nationen någon frukt af snart trettio års arbete och förberedande åtgärder för en enklare, redigare och med tidens anda förenligare lag, än de otaliga spridda förordningar och lagstadganden, som nu utgöra föremål för våra vidlyftiga och likväl oftast ofullständiga lagsamlingar.
Domstolen har väl slutat granskningen af civil-lagen, och en tableau öfver denna del af lag-förslaget åtföljer, ehuru den, åtminstone för profana ögon, icke synes uppfylla hvad R.
St. vid sista riksdagen begärt.
Men crirninallagen är icke af Högsta Domstolen granskad, lableauen öfver densamma endast lofvad, och Konungen har i sin skrifvelse till R.
St. tillkännagifva Regeringens afsigt, vara, att ”i c”ke vid denna riksdag lill R.
St. aflåta någon propos.,” hvilken först vid den nästa kan af Ständerna motses.
Under sådana förhållanden synes det visserligen föga sannolikt, att de fyra Ståndens representanter skulle kunna lyckas att, på ett för nationen fullt tillfredsställande sätt, behandla denua vigtiga angelägenhet; men deras pligt alt i sådant afseende göra allt hvad de förmå torde dock alltid böra framstå för dem, såsom ett mål för deras bemödanden.
Jag anser, för min del, det vara oförenligt med denna pligtkänsla, att sorglöst afbida de propos:r, som i den K. skrifvelsen utlofvas, angtde de delar af nya lagförslaget, som Regeringen säger sig anse ”kunna, utan rubbning af nu ”gällande lags principer, antagas.” R.
St. hafva blott sju veckor qvar af den tid, som grundlagen betryggar deras sammanvaro.
De bero, efter den 7:de Juni, af Regeringens Dcu 22 April. välbehag i alla sina förhandlingar.
Det synes, som hade de ingen garanti i sednare tidens tilldragelser för möjligheten att genom de begge
Statsmakternas innerliga och eniga samverkan afsluta alla de stora och vigtiga principfrågor, på hvilkas utredande och besvarande nationen i tiotal och tjugutal af år väntat.
Vi stå ännu lemnade, å Regeringens sida, nästan utan all ledning för omdömet, inneslutna i labyrinten af vår förbistrade lagstiftning; och en hemlig ondskefull kraft synes hafva afslitit den ledtråd, som fosterlandskänslan fordom någon gång lyckats lemna fosterlandsnitet till räddning derutur.
Oin jag äfven söker aflägsna hvarje mörk aning ur mitt bröst, ser jag dock ingenting, som kan gifva mig hoppet, att nationens bästa ännu kan göra sig gällande framför det missförstådda allenastyrandets intresse, som synes snart sagdt i allt på ett så betänkligt sätt förstärka sig genom de enskildta intressena, under det att de allmänna allt mer göras beroende af ett lagvidrigt och nästan olidligt godtycke.
Med ett ord: tiden synes utvisa, alt nationens angelägenheter måste, så mycket som möjligt, behandlas af R.
St., såsom berodde framtiden mera af folkets, genom sina representanter och allmänna opinionen, uttryckta kraft, än af en Regeringsmakt, hvilken icke en gång synes kunna organisera sin personal, ännu mindre antaga ett systeme, eller i handlingar utföra de principer, hvilkas grundrik
I ig lie t den likväl icke vågar offentligt bestrida.
Under sådana förhållanden vågar jag tro, att R.
St. skulle handla emot deras pligt, om de, oaktadt Regeringens synbara afsigt alt ännu för decennier uttänja nya lagverkets fulländande, icke nu sökte bibehålla det initiativ, som dem lagenligt tillkommer i denna fråga.
St. hafva, alltifrån dess första uppkomst, aldrig ansett sig kunna vara de egentjiga utarbetarne af en hel ny codex.
De hafva genom deras redan 1810 gjorda begäran, att ”lill kunnige och aktade män måtte öfverlemnas att utarbeta förslag till ny lag”bok, ” tillräckligen antydt, att, — likasom de hvarken borde eller kunde afhända kommande Ständer deras rätt alt, efter deras LagUlsk:s utredning af frågor om ändringar och förbättringar i Rikets allmänna lag, deröfver besluta — de likväl, i frågan om en helt ny lag, ansågo sig böra försätta framtidens Ständer i tillfälle, att, med tillit och förtroende till utmärkte lagklokes i förslaget nedlagda grundsatser och arbeten, antaga den i en helhet —det enda tänkbara sätt att, på den tid grundlagen förutsätter för Ständernes sammanvaro, och på det vis, som Ständernes öfverlaggningar måste ske, kunna komma till ett slut dermed.
Det är för ett sådant ändamål, som öfver 100,000 r:dr b:co äro uppoffrade, och som R.
St. sjelfve, vid så många tillfällen, låtit anstå med vigtiga enskilda förändringar i lagarna, sorn nationen likväl högt yrkat.
Hvad skulle väl II.
St. nu svara till Den 22 April. dessa allmänhetens fordringar, om de ej i samma anda handlade, då frukten af alla dessa mödor och tkostnader hör skördas?
Jag tror, att den som icke vill vanställa sanna förhållandet; den som icke, för alt ännu ytterligare aflägsna antagandet af de med vår tid, vårt nyare statsskick, vår upplysning och våra seder mera öfverensstämmande principerna i det nya lagförslaget, uppsöker alla möjliga svepskäl; den, med ett ord, som vill redligt och öppet handla, för att vinna ett önskvärd! slut på denna angelägenhet — skall med mig erkänna, att R.
St. lika litet år i845, i85o, i855 kunna besluta om nya lagens antagande, som nu, ifall det skulle antagas att frågan derom måste behandlas med samma minutiösa grannlagenhet, som hvarje förändring i de en gång antagna lagarnas speciella stadgandeo.
Dertill skulle fordras flera års riksd.förhandlingar — och resultatet skulle ändock blifva, alt en mängd oegentligheter, redactionsbrister och ofullständigheter skulle förefinnas i R.
Sits beslut, som dels skulle föranleda domaremakten alt hos Konungen tillstyrka afslag och nya propostr, dels snart göra nya åtgärder af R.
St. sjelfva behöfliga.
Men om det så är, om det hvarken varit förra Ständers afsigt, att annat än i sin helhet antaga det förslag, som R.
St. egentligen för deras del låtit utarbeta, och som de alltså åsyftat att sedan till domaremaktens granskning och Reg.maktens sanction öfverlemna; eller det kan blifva kommande Ständer möjligt, att lättare än vi utföra det egentliga lagförfattare-kallet: då frågar jag — hvad är det väl, som kunde inom den nu församlade riksdagen väcka en tvekan att, för sin del, antaga det nya förslaget lill civil- och criminal-lag, sådant det blifvit aflemnadt af dess författare, samt alt, såsom R.
Sits beslut, i sin helhet öfverlemna det till H. M. Konungen, för alt, sedan Högsta
Domstolen deröfver blifvit hörd, enligt 87 §:n Reg.Ftn meddela R.
St. dess nåd. samtycke, antingen till det hela, eller till de delar deraf, som H. M. finner sig kunna antaga?
Då jag vågar tro, att en sådan tvekan icke kan härflyta från de i det nya lagförslaget hyllade rättsprinciper, eller frän de antagna rättsformerna, eller från de deri afsedda brotts- och straff-qvalificationerna, eller från dess redaclion, emedan i alla cl ess delar omdömet i allmänhet hos alla tänkande medborgare synes vara temmeligen enigt till förslagets fördel; då den, som mig synes, icke, utan att misskänna motståndarnes afsigter, bör kunna sökas i de delar af förslaget, som angå tillämpningen af principer, hvarom meningarna kunna vara så mycket skiljaktiga, och likväl hufvudändamålet på det ena sättet ofta vinnes lika lätt som på ett annat; då således man måste antaga, att den vållas af skäl, som icke egentligen tillhöra förslaget, utan synas endast kunna sökas i den del ibland domarenas obenägenhet för det nya och en del sakförares och D e n 2 2 A p r i I. rättegångsombuds kärlek för en nuvar. förbistring
Iivari de frodas: då kan åtminstone jag icke underlåta att yttra den önskan, det Högh LagUtsk. måtte med beredvillighet ingå i en utredning af fölhållandet med det nya lagförslagets tillkomst; visa alt det ursprungligen af R.
St. begärdes, för alt Ständerne skulle kunna antaga och öfverlemna det lill Konungen, att till laglig ordning stadfästa; intyga, att det egentligen är genom Konungens rådgifvare, som denna af R.
St. vidtagna åtgärd ansetts kunna öfverflyttas till direct föremål för Regeringsmaktens propostr; samt föreslå R.
St. att nu, då de äga det till sig öfverlemnadt, göra deras rätt dertill gällande; tillstyrka dess antagande, samt på detta sätt vinna för nationen fördelen af en skyndsam, consecjvent och till ett verkligt mål ledande handläggning af dess vigtigaste ärende.
Jag inser, att emot mig skall framställas alla dessa utnötta skäl, som alltid framkallas, då man vill hindra reformerna, och isynnerhet hindra nationens representanter att lemna dem stödet af deras bifall.
Men de kunna ej rubba min öfvertygelse.
Den hemtar sitt stöd i den oomkullkastJiga erfarenhetsläran, att hvad vi ej kunna göra nu, kunna R.
St. icke med större lätthet göra en annan gång.
Desamma svepskäl alt hindra bifallet skola då framkallas; desamma hinder och svårigheter för besluten skola då framställas, sorn nu; desamma scrupler för de till civil-lagen hörande straffbestämmelsernas lämpliga afgörande, sorn nu, m. m.: och dessa skola säkert då ännu mera lyckas att öka förbistringen, genom de ännu mera höjda ropen på en ny codifiering, som i all sin välmenthet — det må nu vara efter det Franska eller det Uaytiska mönstret — likväl alldeles icke kan anses vara af någon förtjent vigt för oss.
Det är just derföre, som jag anser det ännu nödvändigare, att R.
St. besluta sig till ett kraftfullt steg, för att återbringa ordning och reda i vårt lagväsende; och jag utbeder mig i följd häraf, alt' LagUtsk. benäget mätte föreslå R.
St. alt för de arbeten, som vid utredningen af detta ärende mäste ifrågakomma, begära Utsk:s förstärkning med tre å fyra ledamöter af hvarje Stånd; samt att Utsk. sedan måtte föreslå R.
St. att, såsom deras beslut, till K.
M. öfverlemna det af comiterade uppgjorda förslaget till civil- och bröttin åls-lag, med lind. anhållan, att, ifall K.
M. skulle, efter Högsta Domstolens hörande, anse sig kunna dertill lemna sitt samtycke, antingen i sin helhet, eller till vissa delar, den nya lagen måtte träda i kraft från och med den i Jan. i845, då R.
St. förmoda, att de förberedande åtgärder för fängelsesystemets förändrande måtte kunna vara utförda, sorn det nya straffsystemet erfordrar; och hvarom R.
St., i och för nödiga medels anordnande, torde få emottaga Konungens nåd. proposition.
För den händelse, alt Konungen icke sknlle samtycka
Den aa April. 343 lill förslaget i sin helhet; loide R.
St. böra anhålla, alt II.
M. ville, för dc fall, då Konungen, efter erkännande af de principer, hvarpå de nya lagbestämmelserna sig grunda, likväl anser sig icke kunna gilla en eller annan detaljföreskrift derom, efter Högsta
Domstolens hörande, låta utfärda särskild författning, hvilken likväl endast kommer att tjena till efterrättelse, intilldess R.
St. vid nästa riksdag blifva i tillfälle alt gemensamt med Konungen deröfver besluta: men att i alla de fall, då fiåga är om vägran af samtycke till princip, den gamla lagens stadgande måtte allt intill nästa riksdag förblifva.
Utsk. synes i sammanhang dermed uttrycka den förmodan, att om R.
St. skulle innan den 1 Januari 1843 sammankomma, H.
M. då läcktes, genom afgifvande fullständiga propostr, försätta dem i tillfälle att öfver alla sådana fall besluta, samt all R.
St. för öfrigt, derest de först efteråt sammanträda, måtte få emottaga kännedom af de skäl Konungen ansett sig böra godkänna för de inlerremisliska författningarnas utfärdande, på det R.
St., äfven hvad dessa angår, må vara i tillfälle alt med all nödigsakkunskap besluta.
Slutligen synes LagUtsk. böra tillstyrka R.
St., att, i den händelse K.
M. bifaller förslaget, åtgärder mätte i god tid vidtagas, så snart Konungen ang:de de nya stadgandena fattat dess nåd. beslut, alt den nya lagen i tillräckligt antal tryckta exemplar blifver tillgänglig, hvartill SlatsUtsk. torde anmodas att föreslå R.
St. en anvisning af tiotusen r:dr b:co å Riksg.cont. till förlagslån åt den boktryckare, som vill åtaga sig att för bästa priset hålla allmänheten tillhanda 3o,ooo exemplars upplaga; men alt för öfrigt R.
St. anse bäst, alt först efter näslblifvande riksdag och Konungens då erhållna nåd. sanction lill alla delar af nya lagverket, en difinitiv och mera omfattande åtgärd för dess kringspridande i Riket genom allmän försorg må vidtagas.
I sammanhang med denna behandling af frågan, vågar jag äfven föreslå, att LagUtsk. måtte tillstyrka R.
St. att hos Konungen anmäla, det R.
St. anse numera alldeles öfverflödigt, alt några vidare arbeten i och för lagverket uppdragas åt särskilda comiterade, så att den nu lill lableauarbetets utförande nedsatta comité' genast må upplösas.
Det torde ej behöfva af mig såsom motiv anföras, alt detta arbete ingalunda blifvit utförd! i enlighet med 1834 års Ständers begäran; alt det kostat Staten öfver 25,ooo r:dr b:eo, utan att erbjuda den dermed åsyftade fördel; och att åtminstone den del af Ståndens ledamöter, som med mig delar ödet att icke äga djupare juridiska insigter, i detsamma icke på långt när finner den ledning för sitt omdöme, som moliverna till nya förslaget redan lemnat.
Jag anhåller, att delta anförande måtte med Konunge» nåd. skrifvelse lill LagUtsk. remitteras.
Ehuru Huset numera icke är så fullt, 344 Den aa April. som under discussionen, anser jag mig, då frågan nu egentligen lill afgörande förekommer, böra tillägga några ord i anledn. af Hr Hjertås sisla framställning, som tydligen visar, att den värde ledamoten haft ett oell annat skäl, sorn han i början reserverar och ej kommer med, förrän till slut.
Jag tror, att vi snart kunnat blifva ense, om vi genast hade fått höra, det Hr Hjerta anser, att det skulle vara bästa sättet att få slut på saken, om man remitterade den till LagUtskts handläggning af ärendet, i hvars slutliga behandling
Hr Hjerta synes vara af samma tanke med Hr Dalman och mig.
Jag får likväl bekänna, att jag icke inser vigten af hans skäl, då han ansett bättre, alt denna långa discussion afskrifves och remitteras till LagTJlsk., än om en enkel motion, sådan som den redan är gjord om lagförslagets antagande en bloe, öfverlemnas till LagUtsk.; ty just genom det förslag, vid fråga om remiss af den K. skrifvelsen, att den måtte läggas till handlingarna, ultryckes en sådan opinion, som man åsyftat.
Att nu ej lägga den till handlingarna, utan remittera den med alla dessa yttranden pro et contra, innefattar, i min tanke, alldeles ingen opinionsyttring af R. o. Ad.; ty denna discussion innehåller platt intet, ett resonerande fram och tillbaka i samma genre, som här har blifvit taladt vid föregående riksdagar.
Om R. o. Ad. deremot, medelst läggande till handlingarna af den K. skrifvelsen, som, efter hvad jag kunnat förstå, tydligen innefattar planen att afbida för att sedan få sönderplocka, — om, säger jag, Ståndet just genom en sådan opinionsyttring indirecte biföll eller lemnade stöd åt den af Hr Dalman väckta motion; så tror jag att vi ganska mycket skulle] närma oss lill ändamålet, nemi. det ändamål, som Hr Hjerta, jemte mig, synes åsyfta.
Medan jag har ordet, ber jag att få göra en annan liten^ observation i fråga om den så mycket bestridda åtgärden alt handla efter andras auetoritet.
Är det icke delta vi göra, när vi mottaga ett utskrs-betänk. öfver någon fråga, och då, på ordför.'ns framställning — ”bifaller R. o. Ad. ”Utsk:s betänk.” — vi utan någon föregående discussion svara ja?
Jo visserligen hafva vi då antagit ett sådant betänk, på Utsk:s auetoritet.
Nu kan man äfven föreställa sig, att Lag-comite'ens ledamöter äro i samma cathegori som Utsk., med hvars opinion man instämmer, deruti att förslaget bör antagas: må då hvar och en tro, att man begär Ståndets beslut på en auetoritet; men för min del anser jag, altman, med godkännande af förslaget, gör det till sitt eget omdöme, och begär Ståndets bifall dertill.
Då jag således icke kan instämma uti den expedient, som Hr Hjerta föreslagit, så vidblifver jag min begäran att lägga den K. skrifvelsen till handlingarna.
Hr Den 22 April. 345 Hr Hjerta:
Jag går gerna in på det förslag, som Gr.
Frölich gjort, att lägga den K. skrifvelsen till handlingarna, likväl med villkor, att R. o. Ad. bifaller, att min motion blir remitterad till LngUtsk., min motion nemi. framför Hr
Dalmans, emedan den år mera omfatlande än denna; den omfattar både civil- och criminal-lagförslaget.
Då BorgareSt. redan remitterat den K. skrifvelsen till LngUtsk., så får Utsk. genom denna remiss ali den kännedom af skrifvelsen, som det behöfver.
Jag tror derföre, att R. o. Ad. icke af detta skäl bör förmå sig att meddela remiss på en skrifvelse, som icke innehåller något förslag, som icke innehåller någon enda punkt, hvaröfver Utsk. har att Utlåta sig.
Deremot lär väl, lill följe af Riksd.Ordn., så väl Hr Hjertås, som den af mig väckta motion få hvila på bordet till nästa plenum och då, såvida icke Hr Frih. o. Landtm, finner hinder deremot uti grundlagen, till LngUtsk. remitteras.
Hvad åter angår den begäran, att LagUtsk. skulle få del af de här pro et contra afgifna yttranden, så tror jag, att LagUtsk. deraf skulle få föga upplysning; ty, oberäknad!
Boyes complimenler, innehålla de föga annat, än hvad som i ämnet blifvit sagdt och skrifvet mångå tjog gånger, och som Utskrs ledamöter således ganska väl lära veta förut.
Jag anhåller om propos., att den K. skrifvelsen må läggas till handlingarna, och att min motion får hvila på bordet.
Jag anhåller endast om propos., och ber att få förklara min fägnad öfver, att Hr Hjerta gått in på min tanke, och har han goda medel i sina händer, om han vill, att låta så väl LagUtsk. som allmänheten få kännedom af de delar af discussionen, som kunna anses nyttiga att komma till mera offentlighet.
I händelse remiss af lagförslagen skulle beslutas, så anhåller jag vördsamt, att de af särskilde comiterade uppgjorda tableauer måtte få åtfölja remissen till LagUtsk., emedan jag tror, alt dessa tableauer kunna lemna Utskln en ganska nyttig ledning vid författande af dess betänkande.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då, så väl i ett skriftligt yttrande, som af flera ledamöter i deras muntliga yttranden, remiss af K.
M:s nu föredragna nåd. skrifvelse blifvit begärd, ansåg Hr Landtm, sig böra hemställa, örn R. o. Ad. behagade lill LagUtsk. remittera ifrågavar. nåd. skrifvelse.
Ropades starka ja, blandade med nej. 5 H. 44 346
Den aa April.
Jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, genom propos. till R. o. Ad. ville inhemta, huruvida icke Ståndet anser de yttranden, sorn vid detta tillfälle blifvit afgifna, böra åtfölja remissen, ulan att motionerna blifva särskildt bordlagda.
Jag är fullkomligt
I i k g i 111 i g, huruvida de nu afgifna yttranden åtfölja remissen eller icke; men jag anser icke likgilltigt, att de motioner, som här äro väckta, må komma Utsk. tillhanda.
Jag anhåller derföre om en förklaring af Hr Frih. o. Landtm., huruvida möjligen något hinder möter för dessa motioners hvilande på bordet, så att •vi härnäst må slippa en möjligen lång debatt om deras laglighet.
Landtm, yttrade, alt han, då förklaring af honom blifvit begärd om lagligbeten af de motioners remitterande, som nu blifvit väckta, linge förklara, alt hvarje yttrande, som af någon utaf Ståndets ledamöter afgifves vid en remiss, enl.
Riksd.Ordn. skall åtfölja samma remiss, såvida det ej utgör en särskild motion och af någon begäres på bordet.
Hr Landtm, hade ej uppfattat meningarna så, att någon motion blifvit begärd på bordet annat än villkorligt, ifall den K. skrifvelsen ej blifvit remitterad.
Skulle det likväl utaf någon af Ståndets ledamöter anses angeläget att begära en af de framställda frågorna på bordet, så finge Hr Landtm, förklara, att han ej uti de väckta motionerna ^funne något stridande emot grundlagen, och således ingen af dem af sådan beskaffenhet, att den ej kunde blifva föremål för öfverläggning och remiss.
Då ingen annan begärt Hr Dalmans motion på bordet, än han sjelf, sä hemställer jag, om icke Hr Dalman ville afstå derifrån, och tillåta, att hans motion, likasom min, må få åtfölja remissen till Lagutskottet.
Då jag befarar, att LagTJtsk., i händelse min motion kommer Utsk. tillhanda på del sätt, sorn Hr Hjerta föreslagit, icke skulle betrakta den såsom särskild motion, utan blott såsom ett yttrande i anledn. af den K. skrifvelsen; så tror jag, att formen fordrar, att mitt anförande, som innefattar en ny motion, äfven efter denna egenskap blir bebandladt, och kan således icke afstå från min anhållan, alt det mätte få hvila på bordet till nästa plenum, hvarförinnan jag naturligtvis är förbunden att detsamma skriftligen till prot. aflemna.
Så länge Hr
Dalman icke till prot. aflemnat sin motion, lärer det vara svårt för Ståndet att bedomina hennes beskaffenhet.
Jag hemställer derföre, om det är lämpligt, att nu ingå uti något Do n 22 April. yttrande öfver densamma, oell om vi ej böra uppskjuta vårt omdöme till dess vi fått se motionen.
Om icke det hinder hade varit, som den siste ledamoten anfört, så skulle jag förenat mig uti Hr Dalmans begäran, att motionen måtte blifva bordlagd, men tror nu, att ordningen fordrar, att den först skriftligen afgifves: och då nu Hr Frih o. Landtm, för sin del — hvilket jag anser ganska riktigt — förklarat, att intet hinder möter, att göra en sådan motion; så kan jag ej inse, att det kan gå annorlunda till, än att Hr Dalmans motion, då den skriftligen aflemnas, blifver hos R. o. Ad. bordlagd, enär jag anser såsom fullkomligt lagligt hvad beslut Hr Frih. o.
Landtm, i en sådan fråga behagar fatta.
Ehuru den frågan är af ringa vigt, om motionen bör bordläggas nu eller i nästa plenum, vill jag likväl fästa uppmärksamheten derpå, att vid flera tillfällen, då motioner blifvit muntligen väckta, de, från och med det plenum då de framställts, ansetts hvilande på bordet, utan afseende derpå, att de vid tillfället icke varit skriftligen författade.
För öfrigt är det mig alldeles likgilltigt hvad beslut Hr Frih. o. Landtm, i denna fråga behagar fatta.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då den af Hr Dalman väckta fråga blifvit begärd på bordet, den komme att blifva hvilande till nästa föredragning.
M:s den 11 dennes e. m. på bordet lagda nåd. skrifvelse till R.
St., ang:de stångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen i Riket.
Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna betänka, ut!åt:n och mem:r, nemi. från Constitutions Utskottet: N:o 8, med begäran om arfvode för 2:ne e. o. cancellister; N:o g, med uppgift å de af samtliga RiksSt:n godkända grundlagsändringsförslag; StatsUtskottet: N:o 38, med öfverlemnande af fullmäktiges i Riksg.- cont. till Rikets nu församlade Ständer afgifna berättelse; N:o 3g, ang:de väckt motion, om meddelandet af uppgifter i afseende på lösen för embets- och tjenstemäns fullmakter och afsked m. m.; N:o 45» i anledn. af R.
St:s åren i835, 1837 och i83g församlade revisorers berättelser om granskningen af Riksg.- verket och deri åt Riksg.contorets styrelse uppdragna utred - 348 D e u 22 Apri I. ning af Götba-canal-bolags- och Malmö f. d. discont-inrättningar; N:o 46) • anledn. af väckt fråga, om förändring uti några stadganden, rörzde uppbördssättet inom Stockholms stad; N;o 47) i anledn. af sökt afskrifning utaf det Carl Johans församling i Götheborgs och Bohus län af choleracrediliv-medlen beviljade lån; N:o 48, i anledn. af väckt motion om införandet i Sverige af ett ordnadt statsskulds-systeme; N:o 49> ang:de den vid sisla riksdag föreskrifna upplåning till anskaffande af erforderliga medel för fyr- och båk-inrättningarnas upphjelpande; N:o 5o, ang;de väckt fråga om kronoparken Wahraskogens upplåtande till lastageplats; N:o 5r, i anledn. af Hr N. W. Stråles förslag till bildandet af en krigsfond genom upplånade medels insättande i enskilda banker och hypotheks-inrättningar; BevillningsUtskottet: N:o 9, i anledn. af åtskilliga motioner, dels 0111 stämmoböters upphörande eller förminskning, dels om samma böters bestämmande, i anseende till skattebeloppet; Bevillnings- samt Allm.
Besvärs- och Ekon,- Utskotten: N:o 1, ang:de Hr Cedercronas, Johan Ulrik, motion, om årlig bevillning af en hvar, som vill utöfva jagt och djurfångst, för beredande af medel till praemier för . rofdjurs dödande; BancoU tskottet: