Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har vid detta tillfälle ansett min ovilkorliga pligt vära, att påminna om Ri - 78 Den 17 Ju lil f. ra. tets Ständers egna felaktiga åtgärder, oell deras egen andel i Rikets mindre lyckliga Statsekonomiska belägenhet, i hopp att Ständerne skola begagna redan begångna misstag till framtida rättelse, och ej smickra sig med, att, oaktadt de af misstagen uppkomna olyckliga följder, Ständerne sjelfve ej kunna vara vållande till ett minskadt välstånd, aftynande handel och näringar, samt att man beböfver blott lägga all skulden dertill på Regeringen.
Jag ber om ursägt, att jag ännu en gång upptager Ridderskapels och Adelns tid; jag skall dock icke återkomma till formfrågan, men ser mig tvungen, då Friherre
Lagerbjelke å bane bragt en principfråga om 107 §. att söka få den afgjord, på sätt som för en framtid lofvar oss någon säkerhet.
Yi få snart till afgörande ett Betänkande, som ifrågasätter en betydlig Minister-förändring; det är då af vigt, när man hör en man af talenter och anseende yttra satser af denna heterogena natur, att söka få afgjort den vigtiga fråga, om 107 §. kan tillämpas, oaktadt ConstitutionsUtskoltet ej tillstyrkt detsamma.
Jag ber Ridderskapet och Adeln fästa sin synnerliga uppmärksamhet vid denna fråga, emedan det blir af ett stort inflytande, om Ministären skall söka förvärfva förtroende hos Nationen, eller endast hos en liten minoritet, placerad i ConstitutionsUtskottet.
Den 17 Julii f. in. 79 Utan att tro den värda Ledamoten hafva åsyftat någon personlig säkerhet för framtiden, har jag dock velat upptaga denna farliga sats för att få den afgjord, innan nästa gång den kan förekomma, och inskränker mig nu endast att begära Herr Grefvens och LandiMarskalkens proposition till återremiss af ifrågavarande Memorial.
Friherre Åkerhjelm,j Gustaf Fredrik:
Jag hade visserligen ej ämnat förlänga discussionen, i synnerhet när den, såsom nu, nått den fullständighet, som är behöflig för ett grundligt bedömande af saken; men då en värd Ledamot citerat mitt yttrande år 1818 i ämnet, och derjemte Friherre Adlerbeths instämmande deri, hvilket sednare påkallar en serskild uppmärksamhet, enär Friherre Adlerbeth , som lemnat ett saknadt minne efter sig, var en af de Ledamöter, hvilka skräfvit den Grundlag, hvarom vi nu tvista, så förtjenar utan tvifvel hans yttrade åsigt af saken att framläggas.
FÖreskrifterne och gränsorna för utöfningen af Rikets Ständers granskningsrätt ligga i io5, 106, 107 och 98 §§.
Grundlagen och 29 §.
Enligt desse §§. ha Rikets Ständer praelitninariter öfverlemnat åt ConstitutionsUtskoltet undersökningen om de förhållanden, som kunna gifva anledning till anmärkning, eller fästa bindaöde kraft vid de anmärkningar, som från andra Utskott eller från Ledamöter af RiksStånden, 8o Den 17 Ju 1 i i f. m. till ConstitutionsUtskottet öfverlemnas.
Påföljden af denna pröfning äger Utskottet att bestämma, på grund af StatsRådsProtocollerne, hvilka äro ett depositum i Utskottets händer.
Dessa påföljder måste blifva, antingen att
Utskottet anser den gjorda anmärkningen böra hänföras under 106 §. och remitteras lill RiksRätt, eller under 107 §., då saken remitteras till Rikets Ständer, som pröfva, huruvida Rådgifvande Personalen bör skiljas från sina embeten, eller saken förfalla, och slutligen, att Utskottet ansett något kraf för en anmärkt åtgärd icke kunna göras, i hvilket sednare fall Grundlagen icke medgifvit någon påföljd å densamma.
Någon annan utöfning af granskningsrätten finnes icke föreskrifven i Grundlagen. 2 Mom. af 107 §. säger vissei ligen, att hvar och en Riksdagsman äger rätt att göra anmärkning mot Rådgifvande och Föredragande Embetsmän, men den bjuder ock, att denna anmärkning skall remitteras till ConstitutionsUtskottet och först, sedan Utskottet blifvit bordt, afgöras hos Rikets Ständer.
Alldeles enahanda behandling, som jag nyss haft äran framställa, kommer då denna anmärkning att undergå, och dess påföljd blifver en af de 3:ne förenämde alternativerne.
Jag tror således att emellan 1 och 2 Mom. ett fullkomligt samband äger rum, och kan ej finna, att någon skillnad uppkommer, om anmärk n in - Den 17 Julii f. m. ningen blifvit gjord inom RiksStånden eller inom ConstitutionsUtskottet.
Sådan var min uppfattning af Grundlagens mening i denna del 1818, och sådan är den ännu.
Friherre Adlerbeth instämde då deruti, och tilläde, att denna mening äfven utgjorde Lagstiftarnes afsigt, samt att i deras tanka således ingick den öfvertygelsen, att återremiss af en förfallen aumärknings-anlednirtg ej kunde ske.
För min del är jag dock vid detta tillfälle angelägen, att inhämta Herr Grefvens och LundtMarskalkens egen tanka om den nu ifrågaställdte återremissen, och får derföre förena mig i anhållan derom.
Åkerhjelm har slÖdt sin argumentation hufvudsakligen der* på, att StatsRådsProtocollerna skulle vara ett depositum, som Utskottet ej ägde rätt att meddela Rikets Ständer, Jag finner ej på något ställe i Grundlagen detta medde* lande förbudet.
Ilade meningen varit, att dessa protocollef skulle Vara ett hemligt depositum, så hade Lagstiftaren säkerligen fordrat tysthetsed af ConstitutionsUtskottet, Men som Utskottet ej blifvit ålagd t en sådan ed, anser jag Friherre Åkerhjelms argumentation förfalla.
Det måste ofta blifva nödvändigt, att återremittera ett Betänkande till ConstitutionsUtskottet, som, för att sätta Rikets Ständer i tillfälle att rikS3 H. 6 82 Den 17 Julii f. m. tigt bedöma ämnet, måste utur StatsRådsProtocollerne meddela verkliga utdrag.
Jag ber nu om tillstånd att få besvara en af Herr Cederschjöld gjord invändning.
Oaktadt hvad Herr Cederschjöld sagt, att ConstitutionsUtskottet ined yttersta nit bemödat sig att utreda ämnet, vågar jag dock bestrida, att Utskottet uppfattat verkliga förhållandet af frågan.
Det må vara en gammal häfd, att Roten underhåller Soldaten på möten, och att praxis här gällt framför
Lag, så är det dock en sanning, att
Rotehållarne aldrig åtagit sig denna underhållsskyldighet under Regementernas marcher och tåg, och detta förutsättes likväl i det sednare Nådiga Circulairet, der det står: ”att de Rotehållare, hvilka icke ”åtagit sig den förnyade Passevolance-afgif”ten, skola anses såsom de der vilja enligt ”KneckteContracten besörja om sina karlars ”underhåll under förefallande marcher och ”möten.”
Som nu deremot de åberopade KneckteContracten helt och hållit frikalla Roten från allt underhållande af karlen, så under marcher som möten, anser jag detta CirculaireBref anbefalla en åtgärd, stridande både mot Grundlag och allmän Lag.
Om jag icke hort orätt, har en värd Talare härstädes, såsom ett slags prejudicat i förevarande fråga, åbero - Den 17 Julii f. m. 83 pat det förfarande, som vid sednaste Riksdag ägde rum med ConstitutionsUtskottets Utlåtande i anledning af Grefve Posses anmärknings-anledning emot dåvarande Herr StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, samt uppgifvit, att detta Utlåtaude återremitterades till Utskottet.
Jag anhåller derföre att nu få upplysa rätta förhållandet härmed, sådant jag påminner mig detsamma; och jag tror, att mitt minne icke bedrager mig.
Utskottet hade afstyrkt allt afseende å Grefve Posses Anmärknings-memorial, men icke nog fullständigt upptagit detsamma i Utlåtandet.
Ridderskapet och Adeln åter ansåg sig berättigadt att få veta Memorialets hela innehåll; och endast för detta ändamål blef återremiss yrkad och beviljad.
Någon fråga om ändring i det af Utskottet tillstyrkta resultat väcktes alldeles icke, och var ej föremål för återremissen.
Också innehöll Utskottets svar på återremissen icke någon ändring i förra Utlåtandet, utan endast fullständigt meddelande af Grefve Posses Anmärknings-Memorial.
Förhållandet vid nämnde tillfälle var således helt annat, fin i förevarande sak.
Man har yttrat, att det skulle medföra mycken våda, om ConstitutionsUtskottets Utlåtanden, hvarigenom Utskottet förklarat sig anse gjorde anmärkningar mot Ministéren böra förfalla, icke kunde återre33 H. 6* 84 Den 17 Julii f. m. mitteras, emedan ConstitutionsUtskottet sålunda erhöll en alltför stor beslutande magt.
Jag delar ej denna mening; utan tror det vara ganska* klokt, att Rikets Ständers pröfningsrätt i detta fall är inskränkt till att bifalla eller afslå, då ConstitutionsUtskottet anmält någon af Konungens Rådgifvare till entledigande från embetet.
Deremot skulle jag tro, att det vore ytterst vådligt, om Rikets Ständer skulle äga att pröfva och besluta i sådane frågor af denna beskaffenhet, der Utskottet ansett någon påföljd icke böra äga rum.
Då först skulle enskild hämnd, partisinnen och enskildte intressen göra sig gällande, och vi återföras till sådane scener, som på 174°» 5o och 60-talet, då Rikets Ständer till vallade sig rättighet att afsätta Embets- och Tjenstemän.
Sådant vore just icke önskligt.
Min öfvertygelse är också, att, såsom Friherre Åkerhjelm upplyst, 1809 års Lagstiftare voro af samma mening, och derföre skrefvo GrundlagsStadganderne härom sådane, som de nu befinnas.
Jag tillstår, att jag vid början af denna discussion var tvekande om Grundlagens rätta för - Den 17
Ju lii f. m. 85 stånd i förevarande fall, och att jag nästan mera lutade till den mening, att återremiss af sådane ConstilutionsUtskottets Utlåtanden, som delta, icke borde äga rum; men efter den utredning saken under öfverläggningen vunnit, tror jag numera, att dylike Utlåtanden kunna återremitteras.
Dock skulle jag önska, att formfrågan skiljdes från tillämpningen i detta fall; tjt ifrågavarande ämne synes mig, likasom flere Ledamöterredan yttrat, icke förtjena återremiss.
Följden skulle eljest, i fråga om återremiss, blifva den, att mången ville rösta
Nej i afseende på innehållet, men Ja för grundsatsen, att återremiss kan ske.
Då beggedera icke kunna förenas; så skulle rösterna skingras allt efter som den ena voterade om formen och den andra om innehållet.
Jag tillstyrker derföre dem, som med mig dela den mening, att återremiss i dylike frågor kan äga rum, att de uppskjuta att söka göra denna grundsats gällande, intilldess vi komma till någon fråga, der sjelfva innehållet äfven förtjenar att återremitteras.
— I sjelfva saken är redan så vidlyftigt taladt, att jag blott vill tillägga några få ord.
ConstitulionsUlskottet bar sjelf föranledt den tvekan, hvari vi oss nu belinna, då Utskottet, som ej har uteslutande rätt till annat, än alt anklaga inför RiksRätt, användt 107 §.
RegeringsFormen på händelser, der antingen 106 §. borde tillämpas, eller fullkomlig befrielse följa.
Så vidi jag förslår 86 Den 17 Jul ii f. m.
Grundlagen, är det orätt att tala om brottslighet hos Konungens Rådgifvare, der fråga är om tillämpning af 107 §., som endast liar afseende på, att någon StalsRådsLedamot i sina rådslag icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StalsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift utöfvat sitt förtroende-embete.
Endast bristande oväld kan hänföras till brottslighet; men för öfrigt är här fråga om skicklighet och drift, som icke bero af personens egen vilja, och om grundsatser, som bero af enskild öfvertygelse, som en ärlig man icke förändrar, blott derföre, att de skilja sig från den rådande meningen för dagen.
Men om Rikets Ständer dela mängdens, och följaktligen anse Rådgifvaren icke motsvara det honom lemnade förtroendet} så kan 107 §. träda i verksamhet, Om t. ex. en Konungens Rådgifvare tillämpade på ett för
Riket skadligt sätt de liberala grundsatserne i näringarne, så skulle jag, utan att tillvita honom något slags brottslighet, likväl rösta för anmälan om hans entledigande från embetet, emedan jag ansåge honom handla mot Rikets sannskyldiga nytta.
Om jag, med motsatta tänkesätt, skulle befinna mig i samma belägenhet alt sålunda blifva för mina grundsatsers skuld till entledigande anmäld, skulle jag ingalunda finna mig deraf skymfad, utan blott i mitt inre beklaga dem, som bragt saken derhän.
Man bör således icke tala Den 17 J u 1 i i f. m. 87 om brottslighet hos Rådgifvarne, då man vill tillämpa 107 utan endast om den mening, som hos RiksStänden gäller, angående Rådgifvarnes iakttagande af Rikets sannskyldiga nytta, och deras ådagaläggande af erforderligt nit, skicklighet och driftj Härom tillkommer det Rikets Ständer att,, utan afseende på h vad ConstilutionsUtskottet tänker, uttala deras mening; och detta är visserligen icke vådligare, änomUtskottet hade samma rättighet.
Tvärtom torde det vara lättare att verka på 18 eller 24, än på flere hundrade personer.
Jag slutar med den önskan, att ifrågavarande Utlåtande måtte läggas till handlingarne, och att principfrågan, huruvida återremiss i dylika fall kan äga rum, elier ej, måtte uppskjutas, tills ett vigligare ämne kommer under öfverläggning.
Herr Crusenstolpe Magnus Jabob:
Då fråga uppstått, huruvida ett ConstitutionsUtskottets Utlåtande, som innefattar afslag å en lill Utskottet hänvisad anmärkningsanledning, må kunna återremitteras, eller icke, samt en Talare försäkrat, att Herr Grefven och LandtMarskalken vid sistförflutne
Riksdag meddelat proposition till återremiss af ett dylikt Utlåtande, hvilket åter en annan Talare bestridt; så föranlåtes jag begära, att, till erhållande af tillförlitlig upplysning härutinnan, Herr Grefvens och LaudtMarskalkens nyss omförmälte propo - 88 Den 17 Julii f. m. sition må utur Ståndets Protoeoll vid sista Riksdag varda inför Ridderskåpet och Adelil uppläst.
Herr Munch af Rosensköld; I anledning qf den siste värde Talarens yttrande, får jag erinra, att, om ej sjelfva Betänkandet i anledning af Grefve C. H. Posses AnmärkningsMemorial blef återremitteradt till Utskottet; så Lief ändock sjelfva bufvudfrågan återremitterad dit, oell förhållandet i sjelfva verket alldeles detsamma, som om sjelfva Betänkandet blifvit återremitteradt, äfvensom resultatet blef detsamma, sorn örn detta skett, nemligen ett nytt, den äskade upplysningen meddelande, Betänkande.
I afseende på framlidne Friherre Adlerbelhs åberopade authoritet får jag erinra, att möjligen ConstitutionsUtskottets pluralitet varit af en annan tanka.
Då jag inskränkte mitt yttrande i delta ämne till principfrågan, huruvida återremiss af ConstitutionsTJtskottets
Utlåtanden öfver anmärknings-anledningar emot.
Konungens Rådgifvare i allmänhet kan äga rum eller ej, samt uteblef med allt yttrande öfver sjelfva den ifrågavarande anmärkningen, och huruvida delta Utlåtande förtjenar att återremitteras eller icke; så skedde det i hopp, att hela discussionen skulle inskränkas till endast första delen af det subdividerade ämnet, del vill Den 17 Julii f. m. 89 säga principen; men i detta hopp har jag blifvit bedragen.
Flere Ledamöter hafva nemligen ingått i yttrande, om detta Utlåtande bör eller icke bör till Utskottet återremitteras; och jag får derföre, för min del, utan att afvika från den yttrade önskan, att Herr Grefven och LandtMarskalken behagade påskynda principfrågans afgörande, på förhand förklara, att, när Grefve Horns i detta Utlåtande besvarade anmärkning blifver föremål för discussionen, och framställes sådan den verkligen är, tror jag icke många skola vara hågade att återremittera Utlåtandet; ty oin anmärkningen är i något afseende märkvärdig, så är det blott för dess orimlighet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att enär flere Ledamöter omförmält Hans Excellences förfarande sistlidne Riksdag, då ConstitutionsUtskottets under N:o 32 aflåtne Memorial rörande en af framlidne Grefve C. H.
Posse uppgifven anledning till anmärkning mot Hans Excellence Herr StatsMinistern för Utrikes Ärenderne f. m. den ri Julii 1823 af Rfdderskapet och Adeln pröfvades, ansåg Hans Excellence, till följd af hvad en Ledamot äfven serskildt begärt, sig böra inför Ridderskapet och Adeln låta uppläsa de af Hans Excellence i nyssnämnde mål meddeldte propositioner, hvilka alltså m; upplästes, så lydande: 9° t/en 17 * u in i. in. "Herr Grefven och UandtMarskalken "yttrade, att då han sistlidne gårdag förklarade ConstitutionsUtskottets Memorial, "i följd af StatsRådsProtocolIens fulländade "granskning, kunna till Utskottet återremitteras, hade sådant härledt sig derifrån, "att berörde Memorial innefattade ämnen, "hvilka blifvit till Ridderskapets och Adelns "pröfning och afgörande öfverlemnade; men "som ConstitutionsUtskottets nu förevarande Memorial innehöll afslag å Grefve Pöstes anmärkning, och således icke eller kunde föranleda till någon åtgärd eller påföljd, ansåg Herr Grefven och LandtMar"skalken för dess del någon återremiss af "samma Memorial ej eller kunna äga rum; "utan hemstälde, om icke Memorialet endast finge läggas till handlingarne.” ”Ropades
Ja och Nej.” "Herr Grefven och LandtMarskalken "yttrade, det han trodde sig böra underställa Ridderskapets och Adelns pröfning ”ett förslag, som möjligen torde leda till ”uppfyllande af allas önskningar.
Man hade icke yrkat återremiss af Utskottets Me"morial, för att derigenom bereda någon ”ändring uti ConstitutionsUtskottets beslut, "utan endast för att erhålla en mera fullständig underrättelse om hvad Grefve Pos - 1 Den 17 Julli f. ra. 91 ”ses till Utskottet afgifne anmärkningsskrift ”tilläfventyrs kunde innefatta.
Herr Landt» ”Marskalken föreslog derföre, att Utskottets ”förevarande Memorial kunde tills vidare "hvila på bordet, samt Utskottet emedlertid meddelas Ridderskapets och Adelns ön”skan, det Utskottet måtte till Piidderska"pet och Adeln inkomma med närmare upplysning om innehållet af Grefve Posses ”nyssberörde anmärkningsskrift." ”Uppå derefter af Herr Grefven och "LandtMarskalken förnyad proposition, be"slöt Ridderskapet och Adeln, det Consti”tutionsUtskottets ifrågavarande
Memorial ”borde tills vidare ytterligare hvila på bor”det, hvarjemte Ridderskapet och Adeln ”fann nödigt gifva ConstitutionsUtskottet ”tillkänna Ridderskapets och Adelns önskan, ”det Utskottet måtte till Ridderskapet och ”Adeln inkomma med närmare upplysning ”om innehållet af Grefve Posses till Utskot» "tet ingifne anmärkningsskrift.” Hvarefter Hans E.rcellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då behandlingen af sådane anmärkningsfrågor, hvilka, enligt 29 §.
Riksdagsordningen, blifvit i Ståndens plena väckta, borde vid deras slutliga afgörande bedöm» mas efter den föreskrift, hvilken ordalydel - 9* Den 17 J u I i i f. m. sen i 107 §.
RegeringsFormen innefattar, "att om ConstitulionsUtskottet skulle an’’märka, alt StatsRådets
Ledamöter samfällt ''eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakt"tagit Rikets sannskyldiga nytta, eller att "någon StatsSecreterare icke roed oväld, "nit, skicklighet och drift sitt Förtroendeämbete utöfvat, Utskottet då äger att sådant tillkännagifva för Rikets Ständer, hvil’’ka, om de finna Rikets väl det kräfva, "kunna hos Konungen skriftligen anmäla de”ras önskan, att Han ville ur StatsRådet "och från Embetet skilja den eller dem, "emot hvilka anmärkning blifvit gjord,” hvaraf följde, att, när ConstilutionsUtskottet, icke hos Rikets Ständer anmält något dylikt förhållande, Rikets Ständer ej heller ägde att någon derutöfver sträckt åtgärd vidtaga; men flere värde Ledamöter det oaktadt, uppå anförde grunder, föreslagit, att ConstitutionsUtskottets ifrågavarande Memorial måtte till Utskottet återremitteras, ansåg Hans Excellence sig böra, vid detta likasom vid alla andra tillfällen, inför Ridderskapet och Adeln, öppet tillkännagifva dess öfvertygelse, som vöre, att i händelse ConstitutionsUtskottets
Memorial innefattat ett ämne, som blifvit till Ridderskapets och Adelns' pröfning och afgörande öfverlemnadt, samt Ridderskapet och Adeln i -ämnet tilläfventyrs önskat flere och fullständigare upplysningar, Hans Excellence I Den 17 Julii f. m. 93 ingalunda skulle tvekat, att meddela proposition till återremiss deraf; men som ConstitulionsUtskottets nu förevarande Memorial innehöll afslag å den till Utskottet remitterade anmärkningsanledning, samt hvarken 106 och 107 §§:ne RegeringsFormen eller 29 §.
Riksdagsordningen lemnade Rikets Ständer någon pröfningsrätt af ConstitutionsUtskottets åtgärd i sådane anmärkningsfrågor, hvilka Utskottet icke funnit till någon påföljd föranleda, ansåg, vid så beskaffadt förhållande, samt i öfverensstämmelse med hvad ej mindre hos Ridderskapet och Adeln än de öfrige RiksStånden under förflutne
Riksdagar alltid varit öfligt, Hans Excellence någon återremiss af Utskottets berörde Memorial, som endast ad notitiam till Ridderskapet och Adeln inkommit, ej eller kunna äga rum, utan hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att samma Memorial måtte läggas lill handlingarne.
Ja och Nej. Grefve Horn:
Jag bar nu mera icke begärt ordet för att bestrida Memorialets läggande till handlingarne, hälst jag icke har något hopp att ConstitulionsUtskotlet, i följd af en återremiss, skulle behandla frågan på annat sätt, än nu skett; men jag måste bestrida den af Herr Grefven och LandlMarskalken yttrade princip, att återremiss af Memorialet icke kan äga rum, emedan det 94 Den 17 Julii f. m. yore att anse detsamma endast såsom ett tillkännagifvande af Utskottet ad notitiam; hvarföre jag nödsakas begära, att Herr Grefven och LandtMarskalken behagade inhemta, om Ridderskapet och Adeln yrkar proposition till återremiss af detta Memorial.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln yrkade, att proposition till återremiss af ConstitutionsUtskottets Memorial, rörande Grefve Horns anmärkningsanledning, i afseende på MötesPassevolancens fortsatta utgörande, skulle varda framställd?
Ja och Nej. Grefve Horn hegärde votering.
Herr Cederschjöld: Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken nu för Ståndet tillkännagifvit, att han anser sig ej kunna framställa Proposition till återremiss af detta Memorial, får jag endast anmäla min reservation emot denna mening, under förhoppning, alt den tid varder kommande, då ardra Momentet af 107 §.
Regeringsformen vinner samma kraft, som Herr Grefven och LandtMarskalken nu tillerkänt det xista.
Men destomera anledning har jag Sfven, att till Ridderskapet och Adeln framställa den anhållan, alt icke yrka den vägrade Propositionen.
Dermed skulle ej nå - 96
Den 17 Juiii f. ra. ges ad acta; utan discussion om sjelfva saken sedermera tillåtas, på det Allmänheten måtte få kännedom om anmärkningens beskaffenhet.
Jag förmodar icke, att Herr Grefveus och LandtMarskalkens tanka ogillas, men om sådant emot förmodan skulle inträffa, förbehåller jag mig , lika med Friherre Boije, att få besvara Grefve Horns anmärkningar, innan Memorialet lägges till handlingarne.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då ja-propositionen komme att innehålla deras mening, hvilka yrkade, att proposition till återremiss borde framställas, måste contrapropositionen deremot innefatta Hans Excellences tanka, i följd hvaraf någon annan contraproposition icke kunde göras, än den, som hade till påföljd Memorialets läggande till handlingarne, och sålunda lemnade tillfälle för dem, hvilka tänkte lika med Hans Excellence, att deruti finna deras opinion uttryckt; och hemställde Hans Excellence således å nyo, huruvida Ståndet biföll den föreslagne vo ter i ugspr oposition en.
I anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, att, sora, efter hvad Hans Excel - Oen 17 Julii f. ra. 95 got annat vinnas, än att ConstitutionsUtskottet sannolikt gillade HerrGrefvens och LandtMnrskalkens vägran, hvarigenom den goda saken finge ett ytterligare hinder emot sig.
Jag hemställer derföre, om icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja låta frågan för denna gång förfalla.
Den, som yrkar, att proposition till återremiss af ConstitutionsXJtskottets Memorial, rörande Grefve Horns anmärkningsanledning, i afseende på MölesPassevolancens fortsatta utgörande, skall varda framstäld, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln icke yrka berörde proposition, samt ConstitutionsUtskottets Memorial,i följd deraf, höra läggas till handlingarne.
Med aktning för det yttrande Herr Grefven och LandtMarskalken afgifvit, anhåller jag, att, om plurallteten af Ståndet gillar Herr Grefvens och LandtMarskalkens äsigter, följden deraf icke måtte blifva, att Memorialet genast lag - Den 17 Julli f. m. 97 cellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat
Nej, voterings-propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln godkänd.
Jag anhåller, att voterings-propositionen må å nyo uppläsas; måhända har den af mig blifvit orättad fattad.
I anledning häraf upplästes åter voterings-propositionen ; hvarefter Friherre Boije fortfor: