Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridd.Sekret. hade äran tillkännagifva att prot.utdr. ankommit, som utvisade, ali BorgareSt. ansett ifrågavar. motion, såvidt den afser Privatbankernes beskattning, tillhöra Bevilln.Ulsk., samt att äfven BondeSt. beslutat att motionen, i fråga om skyldigheterne för Privalbankerne alt erlägga högre bevillning, skulle af samma Utsk. lill handläggning uplagas, men att PresteSt:s beslut ännu icke blifvit R. o.
Ad. meddeladt.
Jag anser den urskiljning, som af BorgareSt. blifvit gjord, vara rigtig; ty beskaltningsfrågan hörer naturligtvis till Bevillu.Utsk.; men lika säkert synes mig vara, alt den andra frågan, eller den om
Privatbankernes indragning och hvad dermed står i sammanhang, väsendligast tillhör BankoUtsk., emedan saken verkar på Bankens rörelse och behof af silfver.
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle vilja remittera motionen lill båda dessa Utsk., eller, om detta icke anses böra ega rum — emedan man i allmänhet synes vara emot remiss till liera Utsk. — att man då skiljer ämnena åt, och låter hvardera frågan gå till sitt Utsk.
Men då frågar jag de värde ledamöter, som yrka sådant, hvem skall göra denna urskiljning och bestämma, att så många rader af motionen höra till Bevilln.- Utsk., och så många till BankoUtsk.
Den af den siste värde talaren framställda frågan bevisar lämpligheten af Riksd.Ordn:s föreskrift i dylika fall som detta.
Riksd.Ordn. förklarar tydligen, alt icke en motion får emottagas som innehåller ifrån hvarandra så skiljda ämnen, att de måste af olika Utsk. behandlas.
Detta var just en af anlednme, hvarföre BankoUtsk. äterlemnade motionen, nemi. att densamma innehöll tvenne, från hvarandra, skiljda ämnen, såsom Hr Bråkenhjelm upgifvil; men då Utsk. i sitt svar omnämnt, att det förut mottagit motioner om Privatbankernes uphörande och deras ersättande af filial-kont. ifrån Riksbanken, så ansågs tillräckligt att denna motion remitterades till Bevilln.Utsk.
Uppå härefter framställd propos. förklarade R. o. Ad. ifrågavar. motion böra behandlas af Bevilln.Utsk. Föredrogs Statslltsk:s mern.
N:o 22, med återlemnande af en utaf Petter Mårtensson från Jönköpings län väckt motion ang:de nedsättning och likformighet i postportot öfver hela riket. R. o. Ad. ansåg denna motion tillhöra Bevilln.Utsk:s behandling.
Den 18 Januari. 137 Anmäldes oell lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomne mern. och utlåt:n, nemi. från Constitutions-Utskottel N:o 4, med npgift å de från sednaste riksdag hvilande förslag till partiella ändringar i grundlagen.
Stats-Utskottet CS':o 23, i auledn. af väckte motioner om befrielse för
Rusthållare att erlägga mötespassevolans för indelta kavalleriets hästar; N:o 24, i anledn. af väckt motion om anslag till byggande af en flottbro öfver Dalelfven; N:o 25, i anledn. af väckt motion om gratifikation åt Kronofogden, Assessoren More'n; N:o 26, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de utbyte af en del utaf den för Götha Art.-reg:tes äldre stallbyggnad i Götheborg uplåtna tomtplats emot en annan derstädes belägen, nämnde stad tillhörig, lägenhet; N:o 27, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de eftergift af ett kronan tillfallet dana-arf efter afl.
Postmästaren A. Wallvik; N:o 28, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de eftergift af ett kronan tillfallet dana-arf efter Enkan Helena Maria Hansdotter; samt N:o 29, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de eftergift af ett Kronan tillfallet dana-arf efter husmannen Nils Hansson Modig. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m.
Onsdagen den 22 Januari 1851.
Justerades 4 prot.uldr. för d. 18 dennes samt pleniprolm för d. 21 och 23, samt f. och e. m. d. 28 sisth Dec.
Hr Liljenstolpe, Axel Fredr., anförde dels mundtligen dels skriftligen: 138 Den 22 Januari.
Af tjensleåligganden förhindrad att vara tillstädes då Hr Frih. Cederström, Rudolf, på sätt nu justerade prot., för d. 28 Dec. f. m., innehåller, yttrade sig i afseende å min motion om utvidgade rättigheter för Svenska medborgare af Mosaisk trosbekännelse, och då jag ej ansett mig kunna detta yttrande till genmäle uptaga, förrän vid prohs-jusleringen, torde jag härvid få yttra några ord, dem jag, för att skyndsammare kunna expedieras, skriftligen nupsatt: A hvad Hr Frih.
Cederström, så väl den 28:de sisth Dec. mundiligen, som ock då motionen väcktes, eller d. 23:dje i samma månad, uti skriftligt anförande (nedskrifvit således innan Hr Frih:n hade sig bekant innehållet af min förevar, motion) behagat, till motionens förkastande, tillkännagifva, har jag för egen del endast några få ord lill genmäle; men deremot vågar jag besvära H. Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk. med ett vidlyftigare arbete, hvartill Hr Frihtns sednaste yttrande gifvit anledn.
Cederström förmenar nemi., att det ifrån Landsh. i Götheborgs och Bohus län, d. v. s. Generalen m. m.
Hr Gr. Löwenhielm, afgifna underd. utlåt, öfver Jude-petitionen år 1847, med flera enahanda utlåtm, tyckas af mig hafva blifvit förbisedda.
Först tager jag mig härvid friheten rätta ett misstag uti Hr Frih:ns upgift, nemi. att del just var ett Landsh.-embele (i Blekinge), som, tillika med Hr Landsh. i Götheborg, med hvilken Landssekret. deremot var af skiljaktig tanka, till hufvudsaklig del afslyrkt den stora utvidgning af Mosaiske trosbekännares i Sverige rättigheter, sorn med petitionen afsågs.
(Uti konceptet till min motion finnas äfven dessa ord: alt Hr Gr.
Löwenhjelm, med vanlig ridderlig öppenhet i tanke och handling, förklarat, det han väl ansett, ”för behofvet af den rådande Statsreligionens helgd,” det böra förblifva vid hvad redan stadgadt vore uti 2:ne af Hr Gr:n upgifna fall; hvaremot Hr Gr:n och Landshm, såsom alla öfriga auctoriteter, vitsordade Mosaiske trosbekännarnes laglydiga, sedliga och fridsamma lefnad o. s. v. Men som nämnde auctoriteters utlåt, af mig dervid åberopades just uti sistnämnde omständighet, fann jag obehöfligt att specielt intaga hvad Hr Gr.
Löwenhielm sålunda in extenso anfört).
I öfrigt må det mig tillåtas härvid endast tillägga: att jag tror mig tillräckligt noga hafva arbetat mig in uti denna fråga, för att blifva befriad ifrån insinuationen att förbise, äfven hvad som derutinnan på motsatta sidan blifvit, serdeles officielt, yttradt; och då jag icke insett någon skyldighet för mig hafva varit, att införa deras yttranden, som uti mer eller mindre mån äro frågan motsatta, har jag trott mig upfyIla allan rättfärdighet, då jag låtit samtlige auctoritelers med Heres utlåtm motionen åtfölja.
Hvad åter serskilt angår det af Hr Frih.
Cederström likaledes åberopade anförande utaf en af mig, ej mindre än af hvarje ledamot inom detta Hus, ja af en hvar fosterlandsvän saknad, utmärkt Riddarhusledämöt, nu mera afl.
Landsh. von Hohenhausen; så torde Hr Frihm vara fullt förvissad deruppå, att jag hyser den största aktning för en livar, som af öfvertygelse yttrar sig, äf - Den 22 Januari.
139 ven för att bekämpa hvad jag tror rätt och sannt. vara.
Jag hade väl icke behöft gifva detta ånyo tillkänna, då jag redan på förhand uti motionen yttrat så väl detta, som, enl. mitt förmenande, snart sagdt, om icke allt, så åtminstone till större delen hvad som af mig lärer erfordras att bemöta uti det ämne, förevar. motion behandlar.
För att likväl ytterligare visa min oväld, har jag, med föranledande af Hr Frih. Cederströms d. 28:de Dec. afgifna, nu justerade yttrande, sökt reda på de af H. R. o. Ad:s prot:r, som afhandla denna fråga under riksdagarna 1840 och 1847; och jag tager mig friheten att, med åberopande af samtlige Hrr
Riddarhusledamöters deruti intagna yttranden jtro et contra, med särskild hänvisning*) på desamma, nämnde åtta delar af H. Ståndets prot., härmed öfverlemna, för att åtfölja Hr Frih.
Cederströms nu justerade, äfvensom mitt förevar, anförande till II.
Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Jemte ursägt för milt myckna ordande uti denna fråga, beder jag få sluta diskussionen för närvar, med dessa ord, hvilka en, ej mindre af min värde motståndare, Hr Frih.
Cederström, än af mig aktad auctoritet:
Hr von Hartmansdorff, August, yttrade d. 21 sisth Dec. vid diskussionen öfver Hr Gr. af Ugglas motion om länsnämnders införande: ”ogerna förlänger jag en öfverläggning, ”sorn, innan förslaget blifvit till vederbörligt Utsk. hänvisad), fått ”en alltför stor vidlyftighet.
Jag befarar dessutom att, när försla”get från Utsk. till Ståndet återkommer, så nödgas vi ånyo än ”utförligare tala derom.” Remitterades till Allra. Besv.- o. Ekon.Utsk. Anmäldes och emottogs på vanligt sätt, Statsrådet m. m. Hr Johan Fredrik Fåhraeus, som å K.
M:s höga vägnar aflemnade 14 Dess nåd. propos:r och skrifvelser till R.
Öpnades Hrr Bänkmäns lista vid val af 5 Elektorer efter N:o 145.
Stjernstedt, Jacob Theodor; — 177. „ von Knorring, Wolrath; — 211.
,, Cederström, Rudolf; — 678.
Hr Bildt, Didrik Gillis, och — 1196.
Frih. Fleetwood, Carl Guslaf, Och hade dertill blifvit utsedde: N:o 35.
Gyldenstolpe, Adolf Fredrik Nils; — 62.
,, Taube, Gustaf Erik; — 3.
Gyllenstierna till Lundholm, Nils Christoffer; — 2080.
Hr von Konow, Fullra.
Hr Braunerhjelm, Ferdinand; — 2253.
Hr von Holst, Hans Gram. *) 1840—41. 2 Del. sid. 522; 4 Del. R. sid. 149; 5 Del. sid. 54, 184: 22 Del. sid. 208; 23 Del. 171; 24 Del. A. 322; E. 473. 1847—48.
1 Det. sid. 358, 359, 360. R. 480; 9 Del. B. sid. 325. A. 326. E. 403. 140 Den 22 Januari.
Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Const.- Utsk. efter N:o 67.
Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2071.
Hr af Petersens, Johan August.
Ekon.Utsk. efter N:o 133.
Frih. von Schwerin, Carl Julius; och hade dertill blifvit utsedd: N:o 342.
Med lillkännagifvande alt Frih.
Åkerhjelm, Hans Samuel Knut, såsom ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., begärt och erhållit fjorton dagars ledighet, räknad från d. 20 dennes, anmodade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm.
Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i nämnde Utsk. under ledighetstiden.
Som jag i Bevilln.Utsk. gjort mig underrättad, att man i afseende på tulltaxans behandling ännu icke kommit till bokstafven V, så anhåller jag att få anföra några ord ang:de en artikel, som börjar med denna bokstaf, helst jag derigenom icke torde förorsaka något dröjsmål i arbetet inom nämnde Utsk.
Hr Ribbing följande:
För ett par plenidagar sedan föreslog Hr Rosenblad alt antaga den tull i allmänhet, som ulsätles i ett förslag lill tulltaxa af Hr Tulldislrikts-chefen Karström, och som serskildt å vin bibehålles med 36 sk. k:n på kärl och 1| r:dr r:gs k:a på buteljer, med ett alternativt förslag, att bestämma tullen å vin efter vigt, men som skulle leda till samma tullbelopp.
Om, såsom jag hört, priset å simplare vin, t. ex. i Frankrike, skulle vara omkring 18 sk. k:n, så gränsar tullen af 100 proc. lill förbud, då härtill dessutom lägges afgifter för tolag samt till Handels- och Sjöfartsfonden.
Hvarföre man velat hafva den så hög det uptages ock i förslaget, nemi. emedan vin är en öfverflödsvara och att Staten derå får en årlig lull af omkring 500,000 r:dr r:gs.
Vi minnas också en hvar, sedan längre tider tillbaka, huru man såsom regel antagit, att den som har råd att dricka vin, har ock råd att betala eller gifva Slaten goda tullinkomster; men del är icke alltid sä lätt att träffa den, åt hvilken man måttar hugget, och det är i detta fall fara värdi, att man träffat den fattige med försöket att beskatta den rike, åtminstone i det första.
Men hvarföre kalla vinet för en öfverflödsvara, med mera skäl låter det såga sig alt det är öfverflödigt att bränna vin af säd, då man har det för intet tillredt vid solens ljus och värma, och lätt hilfördt i barlast eller med ringa omväg från trakter dit vi fört våra tunga träd- och jernvaror; och det i dubbelt hänseende skadliga bräuvinet, skulle aldrig hos oss fått sådant insteg, Den 22 Januari.
141 ora vininförseln icke blifvit hämmad.
Nu drager den fattige af bränneri-rörelsen icke någon vinst.
Denna tillkommer, åtminstone för ögonblicket, de stora bränvins-patronerna icke allenast lillräckeligen att bestrida tullen, utan troligen äfven att betala sjelfva vinet som de förbruka, ty ofta förtära de minst sjelfva af sin tillverkning, utan behålla de utländska dryckerna för sig.
Ju dyrare dock desse blifva, ju bättre för dem, som derigenom får den fattiga massan, som ej har råd dricka vinet, motad till bränvinsfatet och sin vinst på bränvinsbränningen fördubblad.
Ja systemet öfverträffar sig sjelft. 1000:de-tals tunnor råg infördes i det sjdesrika Östergöthland förlidet år från utlandet af några få bränvinsbrännare, således icke till bröd, utan att deraf bränna vin.
Man går öfver ån, väl icke efter vatten, men icke eller eftervin, utan efter något annat, som dock skall blifva vin, om än icke af den bästa beskaffenhet, dock med upoffring, bland annat, af vår största nödvändighetsvara för vintern, bränslet, derpå mången, som behöfde det, lider brist medan man brassar i bränneriet.
Länge bar man, enl. hvad ock omförmäles i den föreslagna Karslrömska tulltaxan, velat nedsätta tullen å vinet mot erhållande af större afsättnings-frihet för vårt jern m. m., för att dermed jemna våra handelsförhållanden; men under det raan sålunda afhandlar, förgås Svenska män af törst då de dricka ett brännande vin som väcker, men icke släcker törsten.
Fylleriet och brotten genom fylleri fortgå; man vill motverka sådant, men bränner ändock bränvin lill egen förbrukning, under öppet erkännande i tal och skrift, alt vinet hvarken så berusar eller förvildar som bränvinet, och alt i länder, der vinet är till öfverflöd, fylleriet är mindre än här.
Man stiftar lagar derom och om bränvinstillverkningen, men de bestå icke; det hörer till vår Riksd.Ordn. alt jemnt, vid hvarje riksdag, göra om dem, och sedan dessemellan förklara dem.
Vi låta anställa åtal emot dem som äro öfverlastade, och mot dem som slå i glasen, eller, som det heter, minutera; men vittnena vilja icke mer härom tala sanning, månne emedan det synes dem hårdt alt de skola fällas, då de. gå frie som fylla faten.
Bredvid desse stifta vi nykterhetsföreningar — och det hehöfves — om än vi måste erkänna, att det icke är rätt förnuftigt tillstäldt.
Något klokare synes man hafva belrädt en annan väg, för att minska den skadliga varans inflytande, genom att utfinna surrogater, men dervid liksom förgätit det naturligaste, vinet, mot hvilka alla andra icke äro jemnförliga, men det är för litet sagdt alt vi förgätit del, ty hade vi blott gjort det, nog hade det ändå kommit till oss, men vi hafva genom ett ohöfligt förbud, allt för mycket felat mot gästfrihetens lagar, såsom jag förut visat.
För att nu icke fortgå med förstörelsen af vårt ofta nog sparsamma bröd i bränvin, åtminstone icke till dryck af så många millioner kannor, då vinet som införes deremot icke går till \ million.
För vårt landtbruks uphjelpande, med vändning åt ladugårdsskötseln, i st. f. mera uteslutande sädesodling: förminskning af sädesinförseln: för att icke förlora allt för mycken tid och kostnad på en i alla fall ohjelplig bränvinslagsliftning, hvars like in - 142 Den 22 Januari tet land lärer kunna npvisa: för bibehållande af viltnesedens helgd: för att minska menederiet och frestelserna dertill: för att understödja menniskovännerna i deras bemödanden för de fattigas och, äfven i längden, de rikes bästa; korteligen, för att minska vår arftiendes inom landel, bränvinets inflytande och skadliga verkan, i flera riktningar än jag förmår uprepa, föreslår jag
En betydligt och alltmera nedsatt tull intill 20:de-delen af den nuvar. på det vin som införes, helst från de länder, der det af god beskaffenhet fås för bästa pris och i utbyte mot vårt jern eller andra utförselsvaror, men äfven Ihy förutan, om det ej annars kan ske.
Jag erkänner de goda syftemålen med den siste talarens framställning.
Han önskar att förringa fylleriet och minska menedarnes antal i landet, men deremot öka tillgången på bröd för den fattige.
Om sådant kunde åstadkommas på det sätt, talaren föreslagit, så vore det skäl att i noggrant öfvervägande taga hvad han anfört.
Men jag befarar att dessa ändamål ingalunda stå att vinna genom de medel han upgifvit.
Jag tror nemi. icke att fylleriet i vårt land minskas derföre, att mera vin hit införes; ty de som äro begifne på fylleri, äro i allmänhet icke fallne för att dricka vin.
De anse det ungefär så, som öldrinkare upskatta svagdricka.
De finna det alltför lätt och obetydligt; ty de vilja hafva någonting som rifver i halsen.
Då delta icke åstadkom mes af vin, så förmodar jag, att de icke begagna det vid andra tillfällen, än när de vilja göra sig förnäma.
Men hvilket slags vin dricka de då?
Jo, troligen sådant, som icke kommer från Frankrike, utan som landlhandlarne, eller de nya köpmännen på landet, i allmänhet erbjuda, upblandadt med bränvin, färgadt gult och rödt, samt försedt med hvarjehanda vackra benämniugar!
Att i Frankrike få på Svenskt jern nedsättning i tullen mot minskning deri pä Franska viner, som här skulle införas, befarar jag icke komme att lyckas.
Länge har man gjort försök i den vägen, genom en så skicklig och nitisk underhandlare som vår nuvar.
Minister i Frankrike, fast förgäfves.
Måhända finnes icke heller något land, hvarest det är så svårt att öfvervinna motståndet hos nät ingsidkarne i allmänhet, som der.
Huru ringa är emedlertid icke det belopp af vin, som från Frankrike hitföres, jemförelsevis med de qvantiteter, som derifrån utföras lill andra länder.
Det är ungefär 400,000 k:r, som pläga årligen inkomma till Sverige.
(Min granne här bakom mig kan lätt kontrollera om jag misstager mig på siffran.)
Icke ens detta belopp kommer från Frankrike allena.
Under sådana förhållanden är det fruktansvärd!, att Fransmännen icke skola fästa afseende på våra framställningar i delta ämne.
Deremot är det temligen säkert, ja, alldeles gifvet, att en nedsatt tull på vin, skall medföra en minskad inkomst för Statsverket.
Lika säkert, åtminstone så sannolikt som någonting kan vara, är att den ökade införseln af vin, hvilken af en minskad tull föranleddes, komme att öka utförseln af Bau - Den 22 Januari. 143 kens silfver.
Sålunda förlorade Sverige både af detta och af Statens inkomst, utan att vinna hvad som åsyftades.
Om jag i det förslag lill tulltaxa, som jag afgaf, då jag adopterade Hr Karströms förslag med några förändringar, icke föreslog någon annan förändring rör:de artikeln vin, än ett förbättradt sätt för beräkningen af den varuqvantitet som skall förtullas, så var orsaken den, alt derigenom icke lägga hinder i vägen för de möjliga fördelar, som skalle kunna vinnas, medelst någon afhandling med den Fransyska makten i fråga om nedsättning i tullen å vin, i utbyte mot nedsättning i tullen å värt jern i Frankrikes hamnar.
Det är mig icke obekant alt, under några och 30 år, det icke lyckats för den utmärkt skicklige man, som varit representant för den Svenska kronan i Frankrike, hvilkens förtjenster ingen i högre grad än jag kan erkänna och värdera, som vet till hvilken utmärkt höjd han upfyllt allt hvad medborgare inom hans fädernesland kunnat vänta af honom på den plats han bekläder, det är, säger jag, mig visserligen icke obekant, att, under 30 år, alla hans bemödanden i detta fall strandat mot de mäktiga, serskilda intressen, som i Frankrike dervid uprest sig.
Det är mig icke heller å ena sidan obekant, att hvad vi kunna erbjuda del Franska handelsintresset i ersättning, icke svarar mot hvad Frankrikes förmenta handelsintresse anses upoffra genom ifrågavar. nedsättning; men å den andra sidan äfven bekant, att ganska starka förändringar inträffat i Frankrike på sednare lider och der skapat en makt, som, måhända förr än man tror, skall undanrödja de hinder, som hittills funnits, nemi. den allt mer och mer inför Europa stigande, — omdömets och förståndets, sorn gör sig gällande genom de stora efterdömen, som
England lemnat i verkningarne af den nya lagstiftning för handelsförhållanderne med fremmande länder, ett oförblekneligt minne af den store hädangångne Sir Robert Peel, hvars värde jag dock fruktar, att den siste värde talaren ännu icke erkänner, — en makt, som genom den styrka den redan vunnit, troligen snart skall, äfven i Frankrike, kunna täfla med de ensidiga intressena hos några jernverks- och stenkolsegare och frambringa lyckliga resultater.
Om denna makt skulle göra sig gällande, äfven i afseende på våra intressen, hvilka pä samma gång äro Frankrikes, att tillfälle för afsättning af våra jern- och trävaror öpnades i de Franska hamnarne, jemte en friare utsigt för vår flaggas begagnande i detta rika land, så skulle jag med största nöje se hvilken tullnedsättning som helst å de Franska vinerna, och ingalunda frukta att, genom ökad vin-konsumtion, någon silfvertacka komme att utgå från Banken.
Erfarenheten såväl här, som i andra länder, har redan visat, att, när handeln är fri, så begagnar man sig än af den ena varan, än af den andra, för att i stället tillbyta sig det andra landets produkter.
På detta sätt få silfvertackorna ligga i fred i Bankens hvalf, och den ökade afsältningen af Svenskt jern, och den ökade förtjenslen för Svenska fartyg, skall mer än betala de ökade qvantiteter vin, som 144 Den 22 Januari. kunna komma alt i stället hitföras.
Jag anhåller att detta yttrande matte få medfölja Hr Ribbings anförande.
Jag ville ej beträda en bana, som jag förut undvikit, nemi. den alt yttra mig i afseende på handelsintressen och tull-lagstifluing, såsom erfordrande en sakkännedom, den jag icke eger; men jag vågar dock erinra, att, i allmänhet, partierne varit öfverens derom, att en införselstull af 100 proc. är alltför hög, såsom nu å vin, derest prisunderrättelserna äro rikliga, hvilket jag ej kan kontrollera, som icke vistats utomlands, utan endast genom andras utsago dem inhemta!.
Om sålunda införsels-afgifterna äro så orimliga, att de nära glänsa till förbud, så hade jag trott, att äfven Hr von Hartmansdorff deruti skulle velat medgifva någon nedsättning.
Den värde lalaren yttrade, alt om vi än skulle få in vin för bättre pris, så skulle derföre icke bränvinssupandet minskas hos dem som vilja hafva något som ”rifver i halsen”, för att dermed tillfredsställa sitt begär efter starka drycker.
Jag frågar tillbaka: huru har elt sådant begär upkommit, om ej dymedelst, att man icke haft tillgång på något som varit mildare och bättre?
Förmodligen skulle det eljest i andra länder inträffat detsamma som här, alt fylleriet vore der mera gängse.
För öfrigt är det icke mer än 300 år tillbaka, sedan bränvinet här i landet infördes, och då det nu börjar bli allt mer modernt alt begagna vin, vore det ju ej så orätt om man begagnade tillfället och ul^ hytte bränvinet mot vin, såsom mindre skadligt.
Det är äfven sagdt alt när de, som eljest nyttja bränvin, skola göra sig förnäma, så nyttja de vin; delta instämmer med hvad jag nyss nämnde ang:de det moderna, och jag önskar att alla blefvo så förnäma, alt de nyttjade det förnämligare framför det sämre, och att man icke ville genom höga tullar tvinga dem lill motsatsen, och höja priset på den bättre och i sig sjelf mindre dyra varan.
Vidare är det sagdt, att det vin, som nu begagnas, är af dålig beskaffenhet, är färgadt o. s. v. Orsaken är klar; i brist på annat, naturligt vin, ställer man till det så godt man kan, och här gäller det gamla ordspråket: ”jag vandrar kring i röda kläder, för det jag inga svarta har.” Hr von Hartmansdorff har tatat om de följder för Banken, som den ifrågavar. tullnedsättningen skulle medföra, ifall icke en motsvarande kunde vinnas för vårt jern.
Jag har vågat påstå att, äfven denna sednare förmån förutan, det vore värdi att minska tullen å via, under åtanka af ändamålet, att afkorta på de många millioner k:r bränvin och allt dermed följande elände.
Behofvet af egen vintillverkning försvinner, och med den drygare transportkostnaden blifver allt mindre kännbar, då afstånden, de olika länderna emellan, likasom mer och mer försvinna, genom den högre utveckling som gifvits, och, troligen ytterligare, gifves åt ångkraften och skeppsfarten.
Lika med Hr von Hartmansdorff har jag i långliga tider sökt att minska den skadliga inverkan, som bränvinet har förorsakat i lan det; men jag har sett huru fåfängt det varit att komma till något mål, och är af den öfvertygelse, att man i striden deremot, måste sälta lika emot Den 22 anuari.
U5 emot lika, demanten slipar demanten, vinet emot bränvinetoeh, som man säger, min kämpe som vinner; jag är öfvertygad att det blir vinet, såsom mera godt och stärkande, och ali hränvinet endast på delta sätt kan något undergräfva®.