Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sorn det redan visat sig att Hr Printzensköld hade riitt i de ord, hvarmed han öppnade debatten, nemi. att hans mening skulle blifva motsagd från flere sidor, vill det väl synas öfverflödigt att vidare yttra något i ämnet; men han gjorde också anspråk på att alla hans argumenter skulle blifva ordentligt vederlagda, och det var af denna orsak, som jag begärde ordet efter hans sednaste yttrande.
Sedan jag likväl nu hört Gr. af Ugglas hafva i nämnde hänseende tillfredsställt den värde talaren, anser jag mig endast böra tillägga några ord.
Hr Printzensköld har uttryckt sin ledsnad öfver de alltför täta Riksdagarne och öfver att man frångått femårssystemet.
Mep omedelbart härefter säger Hr Printzensköld, och jag ber honom derom erinra sig, att »i andra konstitutionella stater, hvarifrån vi Den 1J December f. m. nu vilja importera denna sed, sammanträder Riksförsamlingen hvarje år, och der är det nödvändigt», säger den värde talaren, »emedan eljest vore det konstitutionella statsskicket ingen verklighet.»
Men jag ber Hr Printzensköld besinna, att ett konstitut.ionelt statsskick i ett land väl icke kan vara så himmelsvidi skildt från samma statsskick i ett annat, att hvad söm är nödvändigt i det ena landet skulle vara en olycka i det andra.
Hr Printzensköld säger också: »hvarföre skulle icke Utsk:n kunna arbeta på eftermidd:ne, för att derigenom kunna medhinna sina arbeten.»
Visserligen är det nu längesedan jag satt i något Utsk.; men då jag gjorde det, arbetade vi ganska ofta på e. m.; bestämdt erinrar jag mig att så skedde vid Riksdagarne 1844, 1848 och 1852.
Är det väl ett argument att andraga, det man borde införa ett arbetssätt, som redan finnes?
Jag hoppas, att R. o. Ad. finner haltlösheten af Hr Printzenskölds skäl och dervid icke fäster något afs:de.
Jag anhåller hos R. o. Ad. om ur säkt, derföre att jag ännu vågar taga några ögonblick i anspråk af dess tid; men frågan är alltför vigtig och eftertänklig, för att icke hvar och en må önska att den undergår den omsorgsfullaste pröfning.
Gr. af Ugglas har slutat sitt tal med det förklarande, att han till vederläggning uptagit alla mina skäl, och han har fästat upmärksamheten på den svårighet, som under somrarne eger rum, att inom R. o. Ad. finna ledamöter till Utslcn.
Jag vet nogsamt, lika väl som han, att svårighet understundom upstår att finna ledamöter inom detta Stånd, hvilka vilja tillbringa sommarmånaderna här vid Riksdagen; men derföre att ett sådant förhållande eger rum inom ett Stånd, kan jag för min del icke finna att skäl finnes för bifall till ett förslag, då icke enahanda förhållande existerar inom de öfriga Stånden.
Vill ej R. o. Ad. här sammanträda, då kan det vara tid för den att afsäga sig sin representationsrätt; men jag föreställer mig att så länge det finnes ledamöter inom Adeln, som vilja utöfva denna dyrbara rättighet, så skola de också här sammanträda och villigt uppoffra de enskilda fördelarne för det allmänna bästa.
Vidare har Gr. af Ugglas yttrat, att det icke skulle vara så svårt att få kanslibetjening, om Riksdagen blefve prorogerad.
Jag får med anledning deraf underrätta Hr Gr:n derom ätt, fastän denna dråpliga förändring ännu icke blifvit införd, har dock den största svårighet yppat sig vid denna Riksdag att få duglig betjening; ja, för att få personer, hvilkas skicklighet och arbetskraft kunde göra dem tjenliga till Sekreterare inom Utskog har man rent af fått supplicera hos dem att mottaga platsen.
Jag har sjelf varit i detta predikament under denna Riksdag, sedan R. o. Ad. täckts hedra mig med den främsta platsen inom ett Utsk., och enahanda har förhållandet jemväl varit för en annan ordfrde inom ett annat Utsk., ehuru han var lycklig nog att erhålla den jag önskade till Sekre terare, men hvilken vägrades mig.
När nu förhållandet redan är sådant, hvad skall det då blifva om Riksdagen prorogeras.
Vi veta S24 Den 14 December f. m. att från landsorten mångå dugliga och utmiirkta tjenstemän upresa för att vinna anställning vid Riksdagen; men skulle den prorogera» under några månader, torde det hända att, just, dessa utmärkt» personer resa bort, och då blefve det säkert ganska svårt att återfå dem, emedan deras egna göromål under tiden kunna hafva undergalt, sådana förändringar, att, de icke kunna ånyo tjenstgör» vid Riksdagen.
Gr. af Ugglas har jemväl förklarat, huruledes det är alldeles tydligt och klart att kostnaden för resorna fram och tillbaka skulle, jemförelsevis till det nu utgående riksdags-arfvodet, blifva vida mindre, om ledamöterna under tiden af deras hemmavaro icke åtnjöte några arfvoden.
Jag vill härom icke inlåta mig i någon tvist; det vissa är att fråga kunde upsla, huruvida icke dessa ledamöter kunde vara berättigade att äfven under prorogatioustideu behålla någon del af sina arfvoden, emedan de varit förhindrade alt, under den tid Riksdagen varade, ombesörja sina göromål.
1 alla fall är detta ett biskal, som icke har något stort inflytande på saken i sin helhet.
Hr Gr,n har äfven sagt, att arbetena inom ett Ulsk. kunna vara sådana, att de hinna alslutas långt förr, än inom ett annat.
Huruvida detta förhållande skulle kunna förekommas genom Riksdagens prorogation, nr för mig en hemlighet; ty i alla händelser hafva Utskm icke annat att göra, än det, som blir en följd af K. M:s Proprr och Remisser från Stånden, och för öfrigt kunna Utslcns arbeten aldrig vara så organiserade, att det icke erfordras nödig betjening för att handlägga åtskilliga ärenden, äfven efter prororationens slut, och då har man ju icke den ringaste nytta af densamma.
Hr Gr:n har också velat vederlägga det exempel, iag hemtade från Högsta Domstolens ledamöter, dermed atl de hafva fyra månaders ledighet om året.
Det är visserligen saunt, men den värde talaren har sig troligen icke bekant beskaffenheten af alla de göromål, som tillhöra nämnde domstols ledamöter.
De äro i sanning så ansträngande, att står en ledamot ut dermed under 8 månader af året., och det fem dagar i hvarje vecka alla förmiddagar, samt ej sällan dessutom på eftermiddagarne, så har han ådagalagt en arbetsförmåga vida större, än den som Utskotts-ledamöterna visa derigenom, att de äro tillsammans under 8 till 10 månader, alla söcknedagar hvarje förmiddag.
Raabs yttrande, så vill jag visserligen tro att han, hvars utomordentliga flit och arbetsamhet är väl känd och vitsordad, icke underlät att sammankalla Utskm både för- och eftermiddagar; men jag har också under åtskilliga Riksdagar varit ledamot i Utsk., och jag får förklara, det jag alldeles icke haft någon erfarenhet af ett dylikt förhållande.
Tvertom hände vid 1844 års Riksdag, att då jag förklarade för Utskits ordf:de, att om icke arbetena kunde medhinnas på förmiddagarne, borde man sammanträda på eftermiddagarne, så ådrog jag mig af så väl ordf;den sorn samtlige ledamöterna mycken ovilja.
Den 14 December f. m. 325 Gr. af Ugglas har ytterligare förklarat, att när man arbetar i ett visst fack, så ar det lättare, än när man, såsom förhållandet är med Utsk:nn ledamöter, har särskilda och mångfaldiga göromål af olika beskaffenhet.
Jag vet verkligen icke, att det finnes något Utsk., som har sådana göromål, sorn Hr Grin velat antyda.
Derföre hafva vi också särskilda Utsk., till hvilka ärenden af lika beskaffenhet böra remitteras och der behandlas; och äro frågorna af olika natur, så finnas sammansatta Utsk., som skola behandla desamma.
I öfrigt torde det icke vara Hr Grin obekant, att göromålen inom de flesta embetsverk äro af den mångartade natur, att de väl kunna jemföras med arbetena i R.
Stms Utsk.
Raab har ansett, att de skäl, jag af andra länders konstitutionella statsskick hemtade för prorogationen, mycket väl kunna tillämpas hos oss; men Hr Frihm har råkat glömma, att representationerna inom de länder, jag åsyftade, icke allenast sammanträda, utan äfven måste sammanträda hvarje år, då budgeten aldrig upgöres annorlunda än för ett år i sender.
Således är prorogationen nödvändig för deras statsskick.
Nu är förhållandet här icke sådant, emedan här upgöres budgeten för tre år i sender, och grundlagen stadgar att R.
St:r skola sammankomma hvart 3:dje år.
Först när R.
St:r gjort den ändringen i grundlagen, att de skola sammanträda hvart år, och att budgeten skall upgöras för hvart år, då först blir det tid att tillämpa hvad i andra länder ang:de parlamentets eller representationens prorogering är stadgadt.
Jag fortfar således att vördsamt anhålla om afslag.
Många Ledamöter hördes ropa på propos.
På det att Hr Printzensköld icke måtte stå ensam i sin begäran om afslag, anhåller jag att i korthet få anföra mina betänkligheter emot antagandet af ifrågav-.de förslag, hvilka betänkligheter blifvit ytterligare stärkta genom ett au förande af Hr Cederschiöld.
Han har nemi. sagt, att genom förslagets antagande skulle en mängd motioner blifva, om icke qväfda, åtminstone undanskjutna.
Enligt förslaget skulle R.
St:r kunna efter 4 månaders sammanvaro hemförlofvas för 6 månader, och under tiden skulle ett eller högst två Utsk. arbeta, hvarefter Riksdagen skulle af K.
M. när som helst kunna uplösas.
Derigenom kunde hända att en mängd misshagliga, men möjligen nyttiga motioner blefve undanskjutne eller begrafna i något Utsk. under de 4 (örsta månaderna.
När sedermera R.
St:r, efter G månaders bortovaro åter sammanträdde, skulle första föremålet för deras verksamhet blifva de ärenden, som af de Utsk., hvilka fortfarit under mellantiden, blifvit behandlade och derefter kunde Riksdagen uplösas.
Örn K.
M. skulle vilja deltaga i samma operation, som Hr Cederschiöld antydt, skulle således många ganska nyttiga förslag kunna komma att förqväfvas; i motsatt fall inträffade, hvad Hr Printzensköld yttrat, att Riksdagen blefve förlängd ända inpå början af den påföljande.
Jag yrkar afslag. 326 Den 14 December f. m Frill.
Jag liar begärt ordet lör att komma Hr Frilitzenskölds eljest ganska- goda minne till någon hjelp.
Han yttrade, att lian vid 1844 års Riksdag var ledamot i ett Utsk., der han förgäfves yrkade på sammanträden äfven om eftermiddagarne.
Jag påminner inig ganska väl, att äfven jag vid 1844 års Riksdag var ledamot i samma Utsk. som han, nemi.
Bevillu.Utsk:t, der Gr.
Cronhjelm var ordfide.
Jag tror, att Hr Printzensköld bör komma ihåg, att vi just då arbetade ganska flitigt om eftermiddagarne.
Ett af Hr Priutzenskölds största bekymmer, i händelse detta förslag skulle emot hans vilja blifva grundlag, är huru vi skulle fä kanslibetjenjng inom Utsk:ii; förr, menar han, har det varit lätt, men är nu svårt.
Månne denna af honom anmärkta liknöjdhet för riksdags-arlvoden ej kan vara en följd af de löneförhöjningar, som gåfvos vid sista Riksdagen?
Jag hoppas att Hr Printzensköld skall finna att den svårligen kan hafva någon annan orsak, och att han också hädanefter mätte blifva en ifrig motståndare mot alla löneförhöjningar.
Exc. Hr Gr, o. Landtm, tillkäunagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande al plenum kl. C e. m.
Hr Cederschiöld, (Justaf:
Min mening var ingalunda att motionerna skulle undertryckas, utan blott alt genom R.
Surs talare sammanträden skulle, såsom en omedelbar löljd, framstå eli vida mindre begärlighet att vacka motioner.
Medan jag har ordet, torde de. tillätas mig att fästa upmärksamheteu pä en sak.
Hr Printzensköld öfverraska!', mycket ofta, åtminstone mig, med alldeles nya idéer.
Nu har han framkommit med en, som, om den vöre sann, skulle omstörta allt bestående.
Skaparen har skrifvit en lag, som genom denna idé skulle göras om intet.
Redan genom solens upp- och nedgång är det nemi. föreskrifvet att arbete och hvila skola omvexla med hvarandra.
Hr Printzensköld har emellertid förklarat, att sådant icke behöfves.
Jag vill fråga om Hr Printzensköld verkligen aldrig behöfver hvila, eller om icke han, lika väl som den gode Homerus, en och annan gång inslumrar.
Ilr Sparre, Sigge:
Hå diskussionen tyckes lida till sitt slut, vill jag icke länge uppehålla tiden.
Het är endast för att vederlägga en af Hr Printzensköld gjord upgift, som jag begärt ordet, emedan jag icke tror, att den blifvit sä vederlagd, som den fordrat.
Hr Printzensköld har nemi. sagt, att endast några undantagsförhållandeu skulle göra denna förändring nödvändig.
Jag ber dock, att fä fästa upmärksamheten pä den mängd komitéer, jag tror nästan lill lika antal med Utskotten under Kiksdagarue, som sedan sista Riksdagen varit tillsatta, ett förhållande, hvilket, enligt min tanka, tillräckligt ådagalägger behofvet af den nu ifrågasatta förändringen.
En hvar, som är tillgänglig för skäl, lärer väl inse omöjligheten för vissa Utsk., att under Riksdagen hinna utarbeta och Den 14 December f. m. 327 framlägga antagliga förslag i de många stora ocb vigtiga frågor, ■sorn, i bredd med eu stigande samhällsutveckling, upstå och tarfva en tillfredsställande lösning.
PA dessa, jemte de skäl, hvilka finnas i Konst.Utskits Betänk, anförda, och hvilka här af flere talare redan blifvit tillräckligt åberopade, får jag anhålla örn bifall till det hvilande förslaget.
Sedan ropen på propos. förnyats, blef öfverläggningen förklarad afslutad, hvarefter och sedan H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att under öfverläggningen yrkats dels antagande och dels förkastande af det förev:de förslaget, H.
Exc. framstälde propos. å förslagets antagande, samt, efter densammas besvarande med starka ja, blandade med nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voter.propos.
Den, som antager det uti 1 l:te punkten af Konst.Utsk:ts Mern.
N:o 2 framstälda förslag till tillägg i 109 § B.F. och 80 §lt.O., ang:de upskof i Biksdag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Neji vinber Nej, förkastar E. o. Ad. förenämnde förslag.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 116.
Närmast i ordningen förekommer nu 12 punkten, som rörer skollärares införande i PresteStrt.
Denna punkt, likasom den 13:de, hvilken afser utvidgning af BondeSt:ts representation, samt utgör ett förslag till ändring i 15 § B.O., omfatta vigtiga delar af de nu föreslagna grundlagsförändringarne och dessutom af särskild betydenhet för tvenne Stånd, nemi. den !2:te för PresteSt:t och den 13:de för BondeSt:t.
Jag skulle derföre hemställa, att B. a Ad., på sätt förut skett vid dylika tillfällen, måtte besluta, att dessa punkter icke föredragas, förr än de blifvit behandlade, den 1 2:te af PresteStd och den 13:de af BondeSt:t.
Jag får vördsamt anhålla, att H. Exe. Hr Gr. o.
Landtm, måtte till H.
Ståndet framställa propos. å denna vår begäran.
Eör min del kan jag icke finna något skäl till upskof med dessa punkters afgörande.
Jag tror, att E. o. Ad. i dessa hänseenden bör fatta sitt beslut, utan någon slags ledning af de beslut, som andra Stånd kunna fatta.
Jag anhåller således, att föredragningssättet måtte blifva i öfverensstämmelse med vanlig ordning.
Om, pa sätt den siste värde talaren förutsätter, ett upskof skulle i minsta mån inverka på sättet, huru denna fråga komme att af B. o. Ad. afgöras, så Den 14 December m. skulle jag gilla hans mening.
Men då jag iir viss, att så ej blifver förhållandet och erfarenheten visat, att en så beskaffad granlagenhet, som den jag förordat, i dylika frågor ofta iakttagits, kan jag icke inse, hvarföre R. o. Ad. skulle låta ett tillfälle att ådagalägga denna granlagenhet gå förloradt.
Jag vågar derföre tillstyrka bifall till Hr Bildts förslag.
Om R.o.Adis beslut uti ifrågavide punkter skulle på något sätt kunna inverka på de andra Ståndens beslut, så skulle jag instämma med Hr Bildt; men som dessa Stånd i alla fall hafva rätt att antingen afslå eller bifalla dessa punkter, och det således icke det ringaste förnärmar deras rätt i detta fall, om R. o. Ad. nu fattar sitt beslut, så finner jag icke något skäl till upskof, hvarföre jag anhåller, att Betänk:t måtte föredragas i den ordning, som punkterna deri förekomma.
Jag vill helt och hållet lemna osagdt, hvilken verkan på en eller annan ledamot inom R. o. Ad. utgången af dessa frågor hos öfriga Stånden kan hafva; men då det på Riddarhuset varit nära nog en praxis att i sådana frågor, som röra ett annat RiksSt., afvakta dess beslut, så ser jag icke något skäl, att icke äfven nu iakttaga en sed, som utvisar en granlagenhet mot de andra Stånden; och får jag derföre vördsamt hemställa, att Hr Bildts begäran mätte bifallas.
Det finnes ett särskildt skäl till antagande af Hr Bildts förslag, som jag ber få anföra.
Om man nemi. afvaktar de Stånds beslut, som dessa frågor röra, så blifver följden den, att diskussionen på Riddarhuset otvifvelaktigt varder mindre tidsödande, än den eljest skulle blifva, hvarföre och då i öfrigt Hr Bildts förslag är euligt med vanlig praxis, jag vördsamt får tillstyrka bifall dertill.
Hr Adelborg, Auders Otto:
De förslag, som nu äro i fråga, äro af stor vigt, icke allenast för två Stånd, utan äfven för hela representationen.
Om de antagas, så skola de otvifvelaktigt medföra en förbättring för det hela.
Den granlageuhet, Hr Bildt talat om, är således ej här på sin plats.
Undseendet för det enskildta måste här vika för det allmännas bästa, och hvarje Stånd rösta efter sin öfvertygelse om frågornas vigt för landet.
Allraminst bör R. o. Ad. afvika från denna rena och opartiska åsigt af saken.
Jag kan således ej gå in på Hr Bildts förslag.
Om nu en motsatt åsigt här skulle lyckas göra sig gällande, skulle deri åsyftade granlagenheten verkligen dermed vinnas?
Låtom oss antaga, att förslagen om ökad representationsrätt inom de båda nämnde Stånden här upskjötos till behandling, tilldess de först inom dessa voro afgjorda.
Om förslagen sedermera inom de två Stånden underkändes, intet är det tänkbart, att R. o. Ad. derföre skulle frångå sin öfvertygelse.
Nej! detta bör väl aldrig kunna hända.
Om då detta Stånd, hvilket jag för - Den 14 December f. m. 320 modar blir händelsen, antager de nyttiga grundlagsförändriugarne, sedan de respektive bada Stånden, som frågan närmast rörer, afslagit deni, hvart tager då den åsyftade granlagenheten vägen?
Hela saken förfaller ju då nära nog till en motsats af hvad Hr Bildt önskat.
Vid behandlingen af representativa frågor, såväl som vid alla andra, har R. o. Ad. endast en grannlagenhet, som är af verklig vigt, och den är, att strängt hålla sig vid sin egen öfvertygelse om det rätta, oberoende af hvad MedStin i samma sak tänka eller handla.
Dessa åsigter äro, enl. min tanka, de enda, som R. o. Ad., med bibehållande af sin värdighet såsom Rikets första Stånd, äro skyldiga att följa.
Det har visserligen varit praxis, att Stånden i allmänhet i sådana frågor, som särskildt rört ett visst Stånd, upskjutit att fatta sina beslut, intilldess detta Stånd fattat sitt, I grundlagsfrågor har jag mig dock icke bekant, att någonsin en sådan praxis gjort sig gällande, utan hvarje Stånd har deri fattat sitt beslut i den ordning, ärenderue förekommit.
Särskildt vet jag, att när frågan om Ordförande-platserna i Utsk:n förekommit, de andra Stånden icke väntat, tills de fått höra, hvad R. o. Ad. beslutat.
Jag för min del anser
Hr Bildts förslag både onö digt och onyttigt samt blott föranledande till tidsutdrägt.
Det förslag, jag väckt, är verkligen icke, som den siste värde talaren tycktes tro, ett grundlagsförslag, som förutsätter en nytta och nödvändighet för att vinna bifall; det är helt enkelt fram kalladt af en granlagenhet mot de öfriga Stånden, som R. o. Ad. både bör visa och jemväl eljest har visat, utan att på något sätt blottställa sin värdighet.
Man måste väl kunna antaga, att dessa punkter kunna så väl bifallas som alslås, och om någon punkt afslås, så kommer ju det Stånd, som denna fråga rör, att tala om en död fråga; bifalles åter en fråga af 3 Stånd, synes det mig vara oriktigt, att vilja lägga en påtryckning på det Stånd, hvilket frågan angår närmast, och då R. o. Ad. förut voterat öfver grundlagsfrågor, ehuru de fallit i de andra Stånden, blott för att visa, att R. o. Ad. lagt vigt på att uttala sin mening, tror jag icke, att man behöfver antaga, att Ståndet vid detta, lika litet som vid andra tillfällen, skall underordna sin opinion under något annat Stånds.
Om, på sätt Hr Brakel yttrat, det är sanut att ett eller annat
Stånd någon gång i frågor, som rört R. o. Ad:s rätt, fattat sitt beslut, utan att afvakta Ad:ns, så upstår den frågan, bör R. o. Ad. följa detta föredöme, eller är det lämpligare att vi gifva ett föredöme af granlagenhet.
Om också, såsom Hr Brakel yttrat, det någon gång handt att Ståndet icke så gjort, så erinrar jag mig ganska väl, att det ofta handt motsatsen.
Jag påminner mig, t. ex. en fråga, som ligger inom mitt fack, nemi. om R. o. Ad:s forum i HofRätten, och att de öfriga Stånden der - 330 Den 14 December f. m. vid upskjöto fattandet af sina beslut, intilldess R. o. Ad. fattat sitt. l)et kan väl icke nekas, att inväljandet af en mängd nya ledamöter nära rörer det Stånd, på hvilket det skall tillämpas, och jag kan åtminstone icke för min del (ätta, hvarföre vi icke skulle iakttaga en graulagenhet, sora således visats oss af andra Stånd.
Man har här ordat om granlagenheten såsom skäl för bifall till Hr Bildts förslag.
Jag tror, att om man analyserar denna granlagenhet, så har den icke varit iakttagen i gahska vigtiga frågor, som äfven rört MedStånden.
Gå vi till beskattningsfrågor, dem som närmast röra Sveriges Bondestånd, så hafva vi icke iakttagit denna granlagenhet vid deras behandling.
För öfrigt tror jag att, beträffande den föreslagna förändringen i BondeStåndet, rör den till stor del äfven detta Hus, åtminstone den del deraf, som yrkar på bibehållandet af de fyra RiksStåuden.
De skäl, sorn blifvit anförda för bifall till Hr Bildts förslag, anser jag således icke giltiga, hvarföre jag fortfar i min anhållan om afslag derå.
Liljencrants; Såsom ett ytterligare bidrag i afside på frågan, huruvida R.
St:r i allmänhet sins emellan iakttaga en viss granlagenhet beträffande frågor af vida mindre vigt, än denna, anhåller jag att få nämna, att vid 1844 års Riksdag förekom frågan om säteriers och boställens deltagande i aflöningen af fjerdingsman.
Denna fråga ansågs företrädesvis röra R. o.
Ad. i så måtto, att det egentligen är en stor del af detta Stånd, som innehafva säterier och boställen.
PresteSt:t upskjöt då denna fråga för att afvakta Ad:ns beslut.
Att nämnde fråga dock icke var af så stor vigt, som de nu ifrågavide, lärer väl ingen kunna neka.
Vi veta att: före denna Riksdag meningarne inom PresteStit, huruvida det kan vara lämpligt att med Ståndet införlifva skollärare, voro ganska delade, och ännu mera lärer detta vara fallet vid denna Riksdag inom BondeSt:t i afslde på frågan om nu ifrågakomne inympning, och då R. o..
Ad. icke till följe af ett nu medgifvet upskof lärer frånträda sin öfvertygelse, samt då för öfrigt andra frågor finnas på föredragningslistan att i detta plenum behandlas, så skulle jag föreställa mig, att R. o. Ad. icke gjorde någon förlust, utan tvertom en vinst, om dessa frågor upskjötes, enär man derigenom visade de andra RiksStm en upmärksamhet.
Jag är för min del och har alltid varit böjd att visa granlagenhet, i hvilket fall som helst.
Men just af graulagenhetsskäl anser jag mig förhindrad att bifalla Hr Bildts förslag.
Jag kan nemi. icke fatta annat, än att, så vida icke meningen är (och detta vill jag ej föreställa mig) att R. o. Ad. blindt skall hylla deli mening, för hvilken PresteStit uttalar sig — genom detta förslag, i motsats emot hvad Iir Bildt åsyftat, granlagenheten lätt skulle blifva trädd för nära.
Jag skall söka förklara denna min mening.
Antages, såsom jag gör, att Ad:n vore sinnad att Den 14 December f. m, 331 bifalla nu föreliggande förslag, innehåller detta Ad:ns beslut, om det är faltadt före PresteSt:ts, endast ett medgifvande åt detta Stånd, att fritt uti denna dess angelägenhet besluta.
Skulle åter PresteSt:ts beslut vara fattadt, och detta utfallit ogillande, innefattade ett godkännande af beslutet å Ad:ns sida en ogillande meningsyttring öfver PresteSLts beslut.
Jag tror derföre, att frågan befinner sig på en bättre ståndpunkt, om man nu afgör saken, än om man sedan kanske mot St:t uttalar ett tadel.
Efter det flere Ledamöter ropat på propos., samt öfverlägga ningen om det af Hr Bildt gjorda förslaget förklarats fulländad, yttrade II.
Exc. Hr Gr. o-.