Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hela denna författn. har den genomgående tanken att jemte legitimation af bränvins-tillverkningen likväl belägga den med så många band, att den ej kan stiga öfver måttliga gränser.
Denna grundsats antogo K.
St:r vid förra Riksdagen och det stadgande, som nu är i fråga, innehåller äfven en inskränkning i rättigheten att bränna bränvin eller, rättare sagdt, én skärpning i skattebeloppet, ifall någon öfver t il 1 ver k h ing åger rum.
Utskms motiver gillar jag för min del icke.
Utslcn säga nemi. att någon villrådighet vid tillämpningen ägt rum och att således ett förtydligande är nödvändigt.
Någon villrådighet har visserligen på åtskilliga ställen upstått, men den har endast upstått hos kontrollörer och ej hos högre auktoriteter.
Här i Stockholms län har inträffat, att en Kontrollör beräknat skatten på Frih.
Raabs sätt, men delta rättades af ÖfverKontrollören.
Men i st. f. att rätta Den 6
Maj f. m. den förmenta otydligheten i §:n, hafva Utsk:n föreslagit en förändring i sjelfva sakförhållandet.
Detta sätt att motivera torde ej kunna försvaras, men, detta oaktadt, kan jag ej annat än gilla förslaget.
På sätt jag förut omnämnt, anser jag den författningens genomgående grundtanka fullkomligt rättfärdiga förslaget att något högre beskatta öfvertillverkningen.
Första året af författningens tillämpning, då priserne vore höga och bränvins-tillverkarne bade en vinst af 30 sk. pr kanna, begagnades äfven rättigheten att emot 4 sk. förhöjd skatt tillverka öfverskotts-bränvin, och jag hörde mångå bränvinsbrännare beklaga sig öfver att de ej ägde nog mycket folk eller så beskaffade redskap att de kunde gå till den yttersta gränsen af tillåten bränning.
Deremot under det sista året, då bränvinspriserne voro lägre och sädespriserna högre, bemödade sig de fleste bränvinstillverkarne att icke öfverskrida den tillåtna tiondedelen och derigenom ådraga sig den högre beskattningen.
Nu är min öfvertygelse den, att då man ej afser att uprountra bränvinstillverkningen, så är det till principen rätt att höja skatten å det bränvin som tillverkas öfver det anmäldta beloppet.
För öfrigt anser jag, att E. o. Ad. ej behöfver vidtaga den förändring i 3:dje mom. som Gr.
Liljencrantz föreslagit, ty den af Utslcn föreslagna bestämmelsen, kan ganska väl uprepas i den nu gällande g:n, om blott i det 3:dje mom. deraf införes det som Utsk:n infört i det första mom. af den nya <§:n.
I en för ordning, som så ofta tillämpas som den nu ifrågav:de, bör man ej göra mera betydliga redaktions-förändringar, ty då föreställer sig allmänheten vanligtvis, att förändringen i sak är vida större än den i sjelfva verket är.
Jag anser mig ej böra föreslå någon ny redaktion utan jag öfverlemnar till R. o. Ad. att afgöra, huruvida §:n bör bifallas med den af Gr.
Liljencrantz föreslagna förändring eller återremitteras för att erhålla en bättre redaktion.
Jag har med min framställning ej haft någon annan afsigt än att söka förekomma, att nya hinder läggas i vägen för bränvins-tillverkningens bedrifvande.
Om, på sätt Hr Hjärne yttrat, grundtanken i författningen är, att man på allt sätt skall söka förhindra bränvins-tillverkningens ökande, så vore det väl bättre att vinna målet genom skattens ytterligare förhöjning än genom att upstapla onödiga hinder, som ej uträtta annat än att tillskynda näringsidkarna förluster; ty jag vidhåller mitt påstående, att sadan en bränvinstillverkare städslat folk och i allt öfrigt arrangerat sig för en bränvinsbränning af 1,000 kannor pr dag, så är det för honom icke möjligt att på förhand bestämma, huruvida han skall få 800, 900, 1,100 eller 1,200 kannor bränvin af de produkter han ämnar afverka, och vi böra ihågkomma, mine Hrr, att om en bränvinsbrännare vid slutet af bränningstiden måste inskränka tillverkningen för att undvika öfverskotts-tillverkning, så måste han ändock vidkännas alla de med tillverkningens drifvande förknippade kostnader, hvilka således tillskynda honom en ren förlust utan att någon vinst för Statsverket derigenom beredes.
Då man tillåter bränvinstillverkaren att af den förskottsvis in - Dea 15 Maj f. m. 421 betaldta skatten återfå hvad som svarar emot det qvantum bränvin ban ej medhunnit tillverka, bör man väl lemna honom något utrymme för en öfverskotta tillverkning, som han ej på förhand kan beräkna.
För öfrigt tror jag ej att någon omskrifning af den gamla §:n behöfves.
Jag erkänner gerna, att det 3:dje mom. kan tolkas på två sätt. men sedan förordningen nu gällt i 3 år, har det väl blifvit en praxis ang:de detta mom:s rätta tydning och då är den ej längre otydlig.
Jag fortfar att yrka afslag å Utsk:ns förslag.
Raab har sagt, att då det ifrågav:de stadgandet under en hel riksdags-period blifvit på ett sätt lolkadt och tillämpadt, så har denna tolkning häfd och någon förändring af § n behöfves icke.
Men nu är likväl förhållandet, att stadgandet blifvit to 1 k ad t, icke på ett, utan tvänne sätt, på sätt ByråChefen Nykander uttryckligen tillkännagifvit.
För öfrigt får jag erinra, att större delen af Frih.
Raabs anmärknir röra, icke så mycket den förhöjda skatten för öfverskotts-tillverkning, utan de olägenheter som åtfölja skyldigheten att anmäla sig för ett på förhand bestämdt tillverknings-belopp.
Jag föreslog verkligen i Utsk:n, att hela denna bestämmelse skulle borttagas, så alt tillverkaren, oberoende af något maximum eller minimum, skulle äga att tillverka bränvin till hela det belopp, som motsvarade den deponerade afgiftssumman, och jag föreslog derjemte, att, på det att olägenheterna af bränningens afhrytande måtte undanrödjas, den som anmält sig t. ex. till 2 månaders bränning, skulle få fortfara med bränningen till dess han tillverkat sina 52,000 kannor, men dessa mina förslag lyckades ej att tillvinna sig bifall.
Derjemte får jag erinra Frih.
Raab, att meningen med minimum och maximum bör väl erkännas vara den, att tillverkningen skall hålla sig inom desamma och att, då den, som anmält sig för 300 kannor, eller minimibeloppet, ej får restitution af skatten om han blott bränner t. ex. 260, är det ej för mycket om den, som bränner öfver 1,000 kannor, eller maximi-beloppet får betala en något högre skatt för öfverskottet.
På grund af hvad jag nu och förut anfört samt då den föreslagna förändringen ej kommer att lända bränvinsbrännaren till synnerligt men, helst han får vidkännas större förlust genom bränningens afbrytande än den förhöjda skattens betalande, anhåller jag fortfarande om bifall till Utskms förslag med den af Gr.
Liljencrantz begärda förändring.
Jag beklagar upriktigt, att de åsigter, Gr. af Ugglas sednast uttalat, icke lyckades att göra sig gällande inom Utsk:n, ty de sammanstämma hufvudsakligen med dem jag hyser.
Jag vill nu endast fästa upmärksamheten deruppå, att den egentliga följden, som förändringen kommer att medföra, blifver den, att bränvinstillverkarne komma att minska maximum men föröka 523 Den 6 Maj t. m. bränneriernas antal, hvilket ej torde komma att minska bränvinstillverkningen i sin helhet.
Då Frih. Raab hotar R. o. Ad. dermed, att om vi bifalla förslaget, skall detsamma leda till förökandet af bränneriernas antal i landet, har jag ansett mig ännu böra yttra några ord i frågan.
Raab gjorde i ett föregående yttrande en beskrifning öfver omöjligheten för bränvinsbrännaren att på förhand bestämma det qvantum bränvin han vid brännings-tidens slut tillverkat och att han således, för att ej öfverskrida det anmäldta beloppet, mäste stanna med omkr.
1,000 kannor mindre.
Det faktiska är dock, alt då, enl. författningen, hvarje dags tillverkning upmätes och införes i protokoll, så vet tillverkaren ständigt huru mycket han tillverkat och har derföre ingen svårighet att, till följd af sin erfarenhet om redskapens och rudimateriernas beskaffenhet, bestämma nästan på timman när han bör afstanna tillverkningen för att ej öfverskrida anmälnings-beloppet.
Således antager jag såsom något alldeles gifvet, att den föreslagna förändringen ej kommer alt leda till de af Frih.
Raab omnämnda resultater, samt att man ej hädanefter kommer att anmäla sig för mindre belopp än hittils.
Då öfverläggningen härmed ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på i fråga v:de §:s 3 första mom:r, hvilka nu utgjort föremål för discussionen, blifvit yrkadt af Frih. Raab afslag och af Gr.
Liljencrantz med flere ledamöter bifall å Utslcns förslag med den förändring, att början af 3:dje mom. skulle erhålla följande lydelse: »Tillverkare vare pligtig att för öfverskott inom åtta dagar» o. s. v. i enlighet med Utsk:s förslag; hvarjemte och enär propos. till bifall å Utslcns förslag utan förändring, till följd af R. o. Ad:s i fråga om 42 §:n fattade beslut, icke kunde framställas, Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag lill redaktion af ifrågavar:de 3 mom:r, med den af Gr.
Liljencrantz föreslagna förändring, samt, efter det svaren härvid utfallit med starka
Ja, jemte några Nej, förklarade det han ansåg
Sedermera förekom och bifölls
Utslcns i afseende på ifrågav:do <§:s 4:de mom. afgifna yttrande och förslag. g 46 (4 5.) Frib.
Vid denna g har jag ej något annat att erinra, än att orden 30 dagar böra, till följd af ett föreg:de beslut, ändras till en månad.
Det må ursäktas mig att jag förvånar mig deröfver, att den man, som af Utsk:n blifvit åberopad såsom den der gått Utsk:n tillhanda med uplysningar ang:de bränvinsförordningens tillämpning under den förflutna tiden, alldeles förgätit att underrätta Utsk:n om en högst märkvärdig tvist, sorn förefallit inom det län, hvaröfver jag är styresman.
Det hände Den 6
Maj f. m. 523 nemi. sistl. höst, att 7 å 8 bränvins-tillverkare icke började bränningen på den dag då rättigheten dertill var förvärfvad utan upskjöto dermed 2, 3, ja till och med 20 dagar.
När bränningstiden var slut, inkommo de till K.
Bef:b:de med ansökning om restitution af den erlagda afgiften, icke allenast till det belopp, hvarmed tillverkningen understigit det anmäldta beloppet på de dagar, då bränning ägt rum, utan äfven till hela beloppet på de dagar, då bränning icke ägt rum.
Jag ansåg mig ej kunna medgifva restitution af afgiften för de dagar, då bränning ej ägt rum, och stödde denna min åsigt på 46 §:n i nu gällande förordning.
Der heter det nemi.: »I fall åter under en månad tillverkning ej skulle upgå till det belopp, hvarför afgift blifvit erlagd, äge bränvinstillverkare att, då ett sådant förhållande med bränvins-kontrollörens intyg hos K.
Bef:h:de styrkes, återlyfta så stor del af den erlagda afgiften, som mot minskningen i hans tillverkning svarar.»
Om således en person, som anmält sig att bränna bränvin, icke gör det men försummar att inom den i 12 och 14 §§:na före skrifna tid anmäla att han från tillverkningen afstår, måste han ändock erlägga den bestämda afgiften för en månad.
Ar nu förordningen så sträng, att den som icke brännt en enda kanna måste dock erlägga afgift för en hel månad, så snart han försummat att i rätt tid anmäla sitt afstående, måste deraf, enl. mitt omdöme, klarligen följa, att om det behagar en bränvinsbrännare att upskjuta bränningen en eller flere dagar, han icke äger rättighet att återfå den afgift, som å dessa dagar sig belöper.
Denna min åsigt vinner stöd deraf, att restitution icke kan vara afsedd att äga rum vid andra tillfällen än då tillverkaren, till följd af omständigheter, dem han ej beräknat, såsom redskapens mindre goda beskaffenhet m. m., icke erhåller den påräknade produkten, eller, med andra ord, att restitution förutsätter verklig bränvinstillverkning.
Ofver den resolution jag på grund af denna min åsigt meddelade, anfördes besvär och, i enlighet med det Utlåt., som den af Utsk:n åberopade mannen afgaf, upbäfdes utslaget och restitution beviljades.
Jag bör tillägga att detta så mycket mindre bordt kunna ske som ordningsstadgan för Kontrollörerne i 16 §:n innehåller, att om genom olyckshändelser bränneri försättes ur begagneligt skick, får Kontrollören ej åtnjuta aflöning af Staten mera än 3 dagar, utan bör för den öfriga tiden aflönas af bränvinslillverkaren, om han reparerar skadan och ämnar fortsätta bränningen.
Af ella dessa stadganden, med hvarandra jemförda, anser jag det vara klart att min mening är den rätta och anhåller derföre om återremiss, på det att ett stadgande i denna syftning måtte i §:n inrymmas.
Ilvad åter det andra mom:t i §:n beträffar, så är den af Utsk:n föreslagna förändring, eller att orden: inom näslpåfölj ande månads utgång, borde utbytas emot orden: inom 30 dagar efter lillverkningsmånadens utgång, högeligen af behofvet påkallad.
Det hände nemi. sistl. år att en bränvinsbrännare, hvars tillverkning ej kom i gång förr än i slutet af första bränningsmånaden, och som glömde att inkomma med begäran om restitution förr än d. 23 Dec., 524 D e» 6
M aj f. ni. af mig ej erhöll restitution derföre att jag ansåg rättigheten dertill försuten, om ansökningen ej gjordes inom d. 15 Dec., eller en månad efter brännings-mSnadens slut. öfver denna resolution anfördes besvär och utgången deraf känner jag ej, men visst är, att ett förtydligande af stadgandet behöfves. och att detta förtydligande bör ske på det af Frih.
Raab redan anförda sätt, eller att orden 30 dagar förändras till orden en månad, derom är jag med honom ense. Gr. af Ugglas: Hvad först Frih.
Raabs anmärkn. beträffar, får jag nämna, att det verkligen varit tvist underkastad!, huruvida med nästföljande månad borde förstås kaiender-månad eller brännings-månad, och vid sådant förhållande måtte det väl vara rätt att man klart uttrycker hvad man menar, För öfrigt har jag ej något deremot, att orden en månad sättes i st. f. 30 dagar.
Beträffande åter den af Gr.
Liljencrantz omförmälda tvisten, får jag säga, att jag har svårt att derom yttra mig, då Hr Gr:n icke upgifvit, huru saken af K. M. afgjordes.
Mig vill det emellertid synas, att om en bränvinsbrännare anmält sig att tillverka t. ex. 300 k:r pr dag, d. v. s. 7,800 k:r på månad, men låter bli att bränna på t. ex. 14 dagar, vare sig i början eller slutet af månaden, han likafullt har rättighet till restitution af afgiften för det kannetal han ej tillverkat, nemi. i fall denna restitution ej öfverskrider ^ af hela afgiftssumman.
En annan tolkning synes mig vara stridande emot Förordn:ns både bokstaf och anda, ty meningen med restitutions beviljande är väl den, att sedan en bränvinsbrännare en längre tid förut anmält sig till bränning, men sedermera, till följd af förändrade konjunkturer, ej finner tillverkningen blifva förmånlig, han må äga öppet att inskränka tillverkningen och rätt att återfå skatten för det anmäldta men ej tillverkade beloppet.
Anmälningen afser icke hvarje särskild dags tillverkning utan tillverkningen för en hel månad, och för hvad som af det anmäldta beloppet ej på denna månad tillverkas, erhålles restitution, så vida den ej öfverstiger af afgiften.
Har deremot §:n blifvit så tolkad, att restitution utöfver denna femtedel blifvit beviljad, då medgifver jag, att en sådan tolkning är oriktig, och att §:n, om den gifver anledn. till en slik tydning, bör förtydligas, men om detta ej är fallet, torde Gr. Liljencrantz’s anmärkn. ej böra föranleda till någon återremiss.
Med anledn. af Gr. Liljencrantz’s yttrande får jag nämna, att, så vidt jag vet, den nu ifrågav:de §:n icke blifvit på det af honom omförmälda sätt tillämpad.
Liljencrantz’s tolkning skulle medföra en alltför stor inskränkning i näringens utöfning, ty om en bränvinsbrännare anser sig ej kunna tillverka hela det anmäldta beloppet, men vill tillverka en del deraf på en kortare tid, skulle han derifrån förhindras genom förlorandet af rättigheten att erhålla restitution af skatten för de dagar han ej brännt.
Jag anser en sådan inskränkning vara alldeles obehöflig
Maj f. m. och obillig, och får således afstyrka den af Gr.
Liljencrantz be gärda återremissen.
Min framställning afsåg ej att för bränvinstillverkaren tillintetgöra möjligheten att sedan bränningen börjat, någon dag under brännningstiden dermed upböra, utan den afsåg att ådagalägga obilligheten deraf, att en bränvinsbrännare, som försummat alt inom föreskrifven tid göra anmälan att han vill afstå från anmäld tillverkning, ej återfår den erlagda afgiften, under det att en annan bränvinsbrännare, som alldeles icke utöfvar den anmälda och ej återkallade tillverkningen under första tiden af bränningsmånaden, får åtnjuta restitution af afgiften för denna tid.
Förordningen säger dessutom, att restitution får åtnjutas för så stor del af den erlagda afgiften, som mot minkningen å tillverkningen svarar, och dermed kan väl ej menas, att restitution erhålles för en tillverkning, som alldeles icke ägt rum.
Jag skulle ej hafva vidrört hela denna sak, så vida ej nästföljande g stadgar en så sträng påföljd för den, som försummat återkalla anmälningen.
Jag kan för öfrigt, på sätt jag förut nämnt, ej anse det vara rätt, att en Kontrollör, som atlönas af Staten, skall uppehålla sig vid ett bränneri nära nog en hel månad, utan att någon bränning derstädes äger rum.
Jag anser fortfarande den af mig begärda förklaringen vara behöflig och vidblifver derföre min begäran om återremiss.
Liljencrantz’s förslag afser att tvinga bränvinsbrännaren att börja sin bränning på första dagen i bränningsmånaden, men ett sådant tvång bör ej ifrågakomma, då skatten icke är beräknad pr dag utan pr månad.
Jag anser fortfarande detta förslag vara olämpligt och oriktigt samt får dessutom erinra, att då Utsk:n endast yttrat sig om 2:dra morn., torde Gr.
Liljencrantz’s nu väckta förslag, som afser Irsta morn., böra betraktas såsom en ny motion, som måhända icke lagligen kan uptagas till pröfning.
Det förslag, som vi här hafva under öfver läggning, nemi. huruvida orden 30 dagar böra utbytas emot en månad, har egentligen icke att göra med den fråga, som här blifvit vidlyftigt diskuterad och föranleddes af den framställning Gr.
Liljencranlz gjort.
Således skulle jag för min del finna, att sakerna borde skiljas åt och att vi först borde afgöra frågan om de 30 dagarne.
Efter härmed fulländad öfverläggning, framställde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på ifrågav:de § blifvit yrkadt dels bifall med endast den förändring att i sednare mom:t infördes »en månad» i st. f. »30 dagar», dels ock återremiss å Utsk:s förslag: och sedan propos. till bifall å Utslcs förslag utan förändring först blifvit framställd samt besvarad med starka
Nej jemte ett eller annat Ja, framställdes propos. till bifall derå med den förändring att i sed - Den 8
Maj f, m. nare mom:t skulle införas oen månad» i st.
I. »30 dagar» samt ropades härvid starka
Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Ilr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. § 47 (46.) Efter upläsning af Utslcs förslag till förändrad lydelse af denna §, yttrade Hr Hjärne:
Jag, som ej är jurist och således ej vill tvista om juridiska grundsatser, anser mig likväl här böra vidröra en princip, som finnes uttryckt i denna g, men hvilken jag anser vara oriktig.
Enl. denna g skall den, som icke erlagt afgift och icke utöfvar bränvinsbränning, genast erlägga den oguldna afgiften, som eljest blifver hos honom utmätt.
Detta är rätt, men han mister tillika rättigheten att utöfva bränvinsbränning under det löpande året.
Men deremot mister den, som icke erlagt afgift, icke gjort anmälan om af.stående, men utöfvar bränvinsbränning, icke rättigheten att tillverka bränvin under löpande året, utan botar endast enl. 62 §:n.
Jag skulle föreställa mig att den sednare förseelsen , är vida större än den förra, nemi. att utöfvande af bränvinstillverkning under otillåten tid är en större förbrytelse än icke utöfvande af anmäld bränvins-tillverkning under tillåten tid.
Straffet är dock svårare för den sednare förseelsen än för den förra.
Jag öfverlemnar denna omständighet åt
Juristernas bedömande och vågar icke sjelf afgöra, huruvida min åsigt är juridiskt riktig eller ej.
Då jag är en af de Jurister, som i Utsk:n deltagit i denna frågas behandling, så torde jag få fästa Hr Hjärnes upmärksambet derpå, att den, som anmält sig till bränvinsbränning och försummat att betala skatten, men ändock tillverkar bränvin, skall jemte erläggande af hela afgiften, tillika böta densammas belopp samt mista redskapen, hvilket allt sammanlagdt torde vara en betydligt svårare påföljd, än den i nu förev:de § stadgade.
Utsk:ns i afseende på ifrågavar:de § afgifna förslag blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet.
Fortsättningen af forevar:de
Betänkis pröfning upskjöts till eftermidd:s plenum; och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | på 4 e. m.
Den G Maj e. m. 527 Onsdagen den 6 Maj 1857.
Plenum kl. 6 e. m. .lust. pleni-prot:t för d. 1 sist].
I början af innevar:de Riksdag afgaf jag inom den tid grundlagen föreskrifver, följande vördsamma motion, som af R. o. Ad. blef till StatsUtsk. remitterad, nemi.: »Att R.
St:r mätte taga under pröfning, huruvida »de icke finna sig böra till K. M. i underdihet öfver »lemna de af mig afgifna 2:ne (motionen bifogade) »förslag till förändrad organisation af landtförsvaret, »och i underd:het anhålla, att K.
M. täcktes lala de»samma granskas af sakkunnige män, samt vid näst»följande Riksdag till R.
St:r i Nåder öfverlemna ej »mindre dessa personers deröfver afgifna underd.
Utlåt., »än ock ett fullständigt förslag till ordnandet af Rikets »försvarskrafter på ett med landets behof och tillgångar »öfverensstämmande sätt; anseende sig R.
St:r, att, »tills delta inträffar, böra låta anstå med beviljandet »af alla nya ordinarie anslag å 4:de IlufvudTiteln.»
Då likväl RiksStm ännu icke fått emottaga något Utlät, öfver sagde motion, men det är af synnerlig vigt för mig och alla dem som instämma uti dess syfte och innehåll, att, om icke förr, åtminstone samtidigt med Utlåt, öfver regleringen af RiksStatens 4:de IlufvudTitel få erfara den åtgärd Utsk. med anledn. derutaf kommer att tillstyrka, så anhåller jag vördsamligen om R. o. Ad:s medverkan till StatsUtsk:s anmodande, att så tidigt behandla förberörde motion, att Utlåt, häröfver måtte, samtidigt med det blifvande Utlåt, öfver regleringen af RiksStatens 4 HufvudTitel, till RiksStm kunna öfverlemnas.
Att min här gjorda anhållan för sig äger full befogenhet, torde ingen bestrida, som vill egna någon upmärksamhet åt innehållet af min motion.
Man skall nemi. nödvändigt finna, att dess blifvande behandling i väsendtlig mån mäste och bör inverka på de beslut som rörande 4:de HufvudTiteln komma att fattas, och att således en fördröjd behandling af motionen måste föranleda åtgärder med hänseende till regleringen af berörde HufvudTitel, hvaribland törhända en ålerremiss med ty åtföljande onödig tidsutdrägt, som i motsatt fall möjligen icke ifrågakommer.
Anbålles om remiss till StatsUtsk. äfvensom alt detta mitt anförande måtte blifva Med-Stånden kpmmuniceradt.
528 Dan 6 Maj «. m.
Jag har icke begärt ordet för att motsätta mig en remiss af det nu afgifna yttrandet utan endast för att tillkännagifva, att den ifrågav:de motionen, ehuru remitterad till StatsUtsk., icke finnes der.
Frågan är nemi. af den beskaffenhet, alt hon bör behandlas af Stats- och Ekon.Utsk:n gemensamt, och har derföre från det förra öfverlemnats till det sednare Utsk.
Hr Stjernsvärds ifrågav:de yttrande kan visserligen remitteras till StatsUtsk., men lämpligast torde dock vara att Ekon.Utsk. får emottaga detsamma.
Hr Stjernsvärd: I anledn. af Hr Bildts yttrande får jag uplysa, att jag icke kunnat begära remiss till annat Utsk. än StatsUtsk., enär R. o. Ad. remitterat sjelfva motionen till detta Utsk.
Jag har mig bekant, att StatsUtsk. begärt sammanträde med Ekon.Utsk.
Jag inser icke meningen med Hr Stjernsvärds begäran om remiss af sitt yttrande.
Så vidt jag upfattat detsamma, önskar han R. o. Ad:s medverkan, att StatsUtsk. i sammanhang med statsregleringen under 4:de HufvudTiteln måtte afgifva yttrande öfver hans motion.
Detta anser jag vara ändamålet med hans yttrande.
Utsk. kunna bedöma, huruvida denna motion bör behandlas i sammanhang med 4:de HufvudTiteln och tror således, att Hr Stjernsvärd icke kan vinna något genom remiss af det nu afgifna yttrande.
Medgifver nu Hr Stjernsvärd, att detta är förhållandet, men icke destomindre begär fortfarande remiss, så afstyrker jag Ståndets bifall härtill.
Jag önskar, att han vid denna Riksdag icke väckt sin motion, och jag kan icke önska, att Utsk. skall behandla denna fråga framför många andra af mera vigt.
Jag begärde ordet, då jag hörde den siste talarens argumentation emot remiss af Hr Stjernsvärds yttrande.