Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I detta afseende kan jag dessutom ytterligare åberopa Utskottets egna ord, angående lån på Fahlu Bergslags egna kopparsedlar, då Utskottet säger: ”1 ”fråga om ett creditiv af den directa och ”omedelbara inflytelse på en af landets huf”vudnäringar, som det ifrågavarande, för ”hvilket Banken derjemte äger nöjaktig säkerhet, och som blott förkort tid i sender, ”under ständig omsättning af panten, begagnas, har Utskottet trodt ett undantag ”från den allmänna grundsatsen om räntans 74 Den 27 Jul i i f. m. ”förhöjning kunna och böra medgifvas.”
Samma undantag, som här blifvit gjordt, synes med allt skäl böra tillämpas å lån för andra metalliska effecter.
De blifva aldrig stående lån; man får icke, om förlägenheten vore aldrig så stor, och man än innehade 10 års producter, låna mer än på ett års.
Så har åtminstone jag förstått BancoFörfattningarne, och det är på dessa grunder jag anhåller om återremiss, samt att dessa anmärkningar måtte få åtfölja.
Då jag nu går att besvara de anmärkningar, som blifvit gjorde mot Betänkandet N:o /[g, torde det tillåtas mig återtaga något af hvad jag förskottsvis härvid yttrat.
Man förblandar ofta Bankens belåningsoperationer med invexlingsoperationerna.
En belåning vill säga, när Banken måste hålla samma pant insättaren tillhanda, hvaremot, då man deponerar silfver till en viss qvantitet, Banken är berättigad att utlemna andra persedlar i stället för de insatta.
Man bar först klandrat, att Utskottet fastställt minsta lånebeloppet till 4 R:dr.
Utskottet har gjort denna nedsättning, ehuru det varit fråga om att stanna vid ett högre belopp, till och med vid 5o R:dr.
Denna rörelse är en art assistanceverk, hvilket fordrar mycket rum, och en betjening af i5 till 20 personer, hvarigenom kostnaden således äter upp större delen af inkomsterne.
Jag hemställer om Den 27 Julii f. m. 75 det är skäl, att då man nedgått så långt, ' att till och med lån på en silfversked kan erhållas, det är skäl att längre utsträcka en för tanken så ofördelaktig och med dess natur så föga öfverensstämmande lombardrörelse, på samma gång man alldeles upphäfver den på vida drygare vilkor grundade lombardrörelsen på linne och sängkläder, af den orsak, att
Staten för sådana lokala behof ej bör göra uppoffringar.
Vill man hafva någon ordning i lånerörelsen, är det nödigt att sätta en gräns för dessa minima, och under denna synpunkt finnes kanske ingen Bank i verlden, som utgifver lån på 1 £ R:dr silfvervärde.
I afseende på Litt. b. har Utskottet tillstyrkt, att utlåningsvärdet må bestämmas till 1 R:dr för ett lod controlleradt silfver, och 5 R:dr för 1 Ducat i guld, hvilken belåning utgår oafkortad och utan allt afdrag.
Dessa lån hafva den stora fördel, att icke hafva någon egentlig förfallotid, då de kunna inlösas inom i5 månader; men de hafva hittils åstadkommit mycket svåra uträkningar i runstycken och bråk, derföre att man bestämt en viss belåningssumma, men deraf afdragit den möjligen upplöpande räntan.
Vi hafva trott det vara lämpligare, att utsätta en jemn men mindre summa, och haft till ledning en kurs af 128 sk.
Det förundrar mig, att de förändringar Utskottet här föreslagit, i afseende på pantens hemfallande, blifvit klandrade af dem, som trott sig ta de fattigares parti. 76 Deri 27 Julii f. m.
Det är just af ömhet för de fattigare, som Utskottet föreslagit förändringen, emedan man ofta hört, huru det händt, att enfaldige personer kommit gråtande, när de försummat inlösa sina panter; ty då först arbetsvärdet icke i panten beräknas, och sedan en silfret vida understigande summa utlemnas, hemfalla de öinlösta panterne Banken för ett ganska lågt pris (108 sk. för 1 B:dr silfver, under det Banken i köp för den gifvit ända till i38 sk.).
Den verkliga ränta de olyckliga pantägarne gifvit för sina lån, inberäknad förlusten å panten, har således varit ganska- stor, och merendels drabbat de fattigaste folkklasserne, under det att de rikare, som merendels äro bättre om reglementens innehåll underrättade, kunnat under sommartiden, då de ej behöft sina silfverservicer, haft dem säkert förvarade, och derjemte på ett contant lån för högst låg ränta.
Utskottet har derföre trott sig tjena de fattigare folkklasserne, genom att föreslå för dessa Bankens lösa panter samma skyddande lagstiftning, som för lösa panter 1 allmänhet, men deremot ersätta Bankens dryga kostnader för denna beläning, genom en billig förhöjning i räntfoten, som drabbar alla låntagarne lika; och lärer det ej kunna nekas, att det är bättre betala 2 procent högre ränta, än vara i fara genom en lätt försummelse att förlora 20 å 3o procent och derutöfver af kapitalet.
Jag öfvergår nu till utlåningen på Ban - Den 27 Julii f. m. 77 kens egna skuldförbindelser.
Deribland finnas de, som tillhöra fromma stiftelser, och enligt gifvares uttryckliga disposition icke få vara rörlige, eller på annor man förflyttas, hvilket visar, att gifvaren icke trott sig finna någon större helgd för sine nedsatta capitaler, än i Banken.
Detta vore således ett talande skäl, att fordringsägarne skulle få ut sitt capital, sådant det ursprungligen blifvit insatt.
Helt annat är det med enskilta personers fordringar, hvilka gått ur liand och i hand, och genom sin rätt att när som hälst mot lika ränta med den de sjelfva bära, inlösas, icke kunna betraktas annorlunda, än som räntebärande Bancosedlar.
För dem har Utskottet trott någon gräns emot missbruket med deras beläning böra sättas, och derföre föreslagit räntans upphöjande.
I afseende på jernbeläningen får jag åberopa min reservation rörande högsta lånebeloppet, och den långa utsträckningstiden för lånens bibehållande, som nu äger rum.
Då tiden är kortare, tror jag, attmap utan våda kan beläna intill |:delar af värdet.
När Banken på 1790-talet blef tvungen att nedsätta sina räntor till 3 procent, lånte man der obetydligt, under det många flere vände sig till RiksgäldsContoiret, der de betalte 5 procent, men der man fick belåna till |:delar af värdet.
I afseende på räntan, har man icke gått från en ytterlighet till en annan, då man blott höjt den 1 procent.
Beträffande kopparbcläningen 78 Den 27 Jul ii f. m. sorn icke gagnas af enskild man, utan af ett större samfund, från lyckligare tider belastadt med stora afgifter till Staten, har man ansett sig kunna bibehålla den lägre räntan, ty såsom man vet, betalar ingen Corporation eller näringsföretag drygare utlagor till Staten, än Fahlu Bergslag.
Det är blott i afseende på Herr Hegardts reservation, som jag önskade få anföra några ord.
Jag förenar mig i bans tanka rörande räntan, som jag Önskar måtte gälla lika för alla slags belåningar; ty om jag lånar på guld, silfver, koppar eller min väns namn, är det i alla fall lån, som lån; och böra, från samma verk erhållna, bära samma ränta.
Jag är visserligen, i afseende på åtskilliga omständigheter, förekommen af föregående Talare, men det är en omständighet, som jag icke märkt någon förut hafva vidrört.
Utskottet säger näst efter sitt förslag Litt. f att "fråga uppstått huruvida äfven Svenska silf"vermyntsörter borde i Banken kunna be"lånas, under den tid silfvervexling är häm"mad.
Men så vida Rikets Ständer bifalla "den af Stats- och BancoUtskotten föreslag"na depositräkning, vinnes derigenom i al"lo, hvad med en sådan belåningsrättighet "skulle åsyftas.”
Denna depositräkning är dock icke bifallen, utan bestridd och åter - Den 37 Jul i i f. m. 79 remitterad från de flesta Ständ.
Det är, på det icke en tystnad från detta RiksStånd må tagas såsom bifall till Utskottets förslag, som jag anhåller, att, i händelse denna räkning icke hifalles, man må öppna belåningsrätt å Svenskt silfvermynt.
Månge personer, hvilka talat mot depositräkningen, torde finna lämpligt, att likväl hafva en belåningsrätt mot tre, fyra till fem procent.
Herr Hjerta^ Gustaf:
Jag anhåller få göra åtskilliga anmärkningar vid Betänkandet.
Föi'st har Utskottet föreslagit minsta lånebeloppet på guld- och silfverpant till 4 R:dr B:co.
Jag inser visserligen åtskilliga af Herr Rosenblads skäl att höja beloppet härutöfver; men det finnes dessutom åtskilliga andra af lika stor vigt.
Jag vill icke blott åberopa de svårigheter, som vid en sådan pantbeläning måste äga rum, med vägning, förvaring, bokföring, 0. s. v., då man ofta fått göra en serskild räkning för 4° sk., hvilket är onaturligt för en större Bankrörelse.
Men det har något emot sig, äfven i afsönde på den class man vill hjelpa, emedan den förspiller en dyrbar tid, med att först lemna in panten, sedan afvakta lånets utassignering, derefter insätta räntan, och slutligen betala lånet, samt afhemta panten.
Med ett ord, denna tidspillan torde kunna uppskattas till minst ett halft dagsverke, som skulle besparas, om persedeln lemnades rent af in till afsalu hos Guldsmeden 8o
Den 27 Julli f. m. eller försåldes till Banken.
Det är derföre, som jag i min Motion i stället för 4 föreslog 5o R:drs värde; men om detta icke bifalles, anliåller jag, att Utskottet åtminstone måtte åsätta något högre minimi-helopp.
En matsked är redan värd 4 R-'dr B:co, och om Banken skall blifva en sådan Lombardanstalt, kan den så gerna öfverta hela Assistance-rörelsen, emedan det i alla fall blir nödigt att hålla ett serskildt
Departement för densamma.
Hvad dernest angår förfallne panters försäljande på auction, så är naturligt, att ingen inrättning bör få äga ett privilegium, som förnärmar andras rättigheter.
Men detta sätt skulle strida icke blott emot gammal lag, utan ock mot billighet.
Jag skulle derföre önska, att skillnaden emellan lånesumman och inropsvärdet insättes för pantägarens räkning i VexelBanken, då han kunde antingen ett eller 20 år derefter få uttagå beloppet utan praescriptionstid för lyftningen.
Om man icke gör detta, så blifva LåneBankens räkenskaper af så inkrånglad egenskap, att de fordra serskildta åtgärder.
Hvad angår räntan för lån på guld och silfver, så är det principenligt, att all ränta är något när lika; dock bör man äfven afse rörelsens beskaffenhet.
Är den af säker natur, och lätteligen införlifva!- sig med Bankens reela fond, så bör också räntan vara mindre.
Jag medger, att så länge Banken, såsom uu, endast är en undsätt - Den 37 Julii f. oi. 8f sätlningsanstalt, är det onaturligt, att icke räntan här är så hög, som på alla andra lån; men om Utskottet behagar antaga, hvad jag vid nästa punkt skall taga mig friheten föreslå, tror jag, att den närvarande räntan kan bibehållas.
Detta förslag är, att i stället för det Utskottet säger, att till pantantages guld eller silfver, arbetådt eller oarbetadt, som är försedt med Svensk controllStämpel borde allt, så väl myntadt som omyntadt, silfver af Banken belånas.
Utskottet har-trott, att
Depositräkningen skall tillintetgöra behof vet häraf; men jag tror icke, att denna sak kan genomdrifvas, eller att om den nu beslutes, den kommer att bibehållas, emedan säkert nästa Ständer skola linna den hafva varit en för vexlingen hinderlig anstalt.
Jag tillstyrker då snarare, att det gamla Svenska silfvermyntet måtte nedsmältas till plantsar, till förekommande äf den förvillelse, som desse flere myntsorter åstadkomma.
Sedermera anhåller jag få fästa mig vid den Motion, som blifvit gjord, att silfver och guld må få belånas i Götheborg och Malmö, emedan dessa orter icke annars kunna begagna sig af lånerätten, då enskildta panter icke gerna kunna hitskickas.
Någon fara för tjenstemanna-personalens tillökning uppkommer icke häraf, emedan en söknedag i veckan är alltid så pass ledig för betjeningen, att den mot ett billigt arfvode kunde fördela sig emellan 35 H. G 82 'Den 27 J u 1 i i f. m. dessa göromål.
Likväl ville jag härvid göra det vilkor, att lån icke meddeltes på annat än arbetadt, contrölleradt silfver, samt utländska och inländska myntsorter; men icke på omyntadt guld eller silfver, emedan i dessa Städer icke är tillfälle till några myntprof.
Jag anhåller nu få yttra mig om utlåningen på Bankens egna förbindelser.
På sätt jag förut yttrat, synes lätt skillnaden emellan de LåneBankens obligationer, som innehafvas af enskildte och af fromma stiftelser.
De sednare må förblifva som de äro , endast att de förvandlas till en enda obligation för hvarje serskild Inrättning»
De enskilde obligationerne deremot hör Banken belt och hållit inlösa, och jag finner allde* les onödigt, alt Banken belånar dem till lika eller högre ränta, emedan det förra är att gifva med ena och taga med andra handen, och det sednare innebär en fullkomlig orättvisa.
Skulle åter Utskottet icke vilja gå ifrån sitt förslag, anhåller jag få fästa uppmärksamheten på otjenligheten af den fö* reskrift, att så snart Banco-lånet med ränta hinner uppgå till lika belopp med obligationen och dess upplupna ränta, Bankens skuld mot dess fordran qvittas, samt obligationen afskrifves och dödas.
Om icke de skäl jag framfört, öfvertyga om nödvändigheten- att uppsäga capitalet, så måtte likväl ej Utskottets nuvarande förslag kunna antagas; ty huru kan man tvinga någon att beläna sin obligation högre, än han sjelf vill; Den 27 Julii f. m. 83 och månne ej billigheten äfven fordrar, att någon prescriptionstid stall lemnäs egaren, så att han, när han betalar kostnaderna, må komma åter i besittning af sin obligation.
Tredje delen af Betänkandet innehåller lånerörelsen på jern, koppar och exportabla effecter.
Cederström har framställt behofvet af en större varubelåning i allmänhet.
Jag var vid 1823 års Riksdag den, som motionerade en sådan, och detsamma har jag gjort vid denna Riksdag.
Utskottet har icke deröfver yttrat sig i detta Betänkande, och jag vet icke, hvart hela mitt förslag, fastän tryckt öfverlemnadt till Utskottet, tagit vägen, ty jag finner det ingenstädes besvarat, ej en gång omnämnt; men jag ber få fästa uppmärksamheten på, att för sådane låneanstalters tillvägabringande fordras helt andra grundsatser, än dem vi vid denna Riksdag erhållit, så väl från Statsoch BancoUtskotten gemensamt, som från BancoUtskottet ensamt.
Skall det blifva en större varubelåning, går det icke an att inskränka den till exportabla effecter, ulan man bör äfven göra den till föremål för den större köpenskapen i landet, och utsträcka den tili alla varor, som blifva föremål för upplag.
Dit höra t. ex. till en viss grad specerier, så att BancoStyrelsen kunde få den instruction, att meddela lån å dessa, så länge den icke ansåg att öfver 2 års be35 H. 6* 84 Den 27 Julii f. m. liof för liela landet deraf funnes här npplagdt, emedan man då hade hvad som kunde behöfvas, i fall ett krig utbrast.
Likaså ritorr spanmäl, upplagd på tjenliga platser; med ett ord, sådane saker, som det vore en allmännare fördel att befordra till upplag.
Jag anser således belåningen af vissa import-artiklar lika vigtig, som belåning af exporten.
Hvad jern belåningen angår, ber jag få förnya den anmärkning, alt jag anser två tredjedelar af värdet för litet, samt tror det böra höjas till tre fjerdedelar, då räntan gerna kan höjas till 4 procent.
I annat fall åter, bör och kan ej räntan höjas öfver de nu stadgade 3 procent.
Jag finnér för öfrigt underligt, att man höjer räntan på jernbelåningen, och lemnar kopparbelåningen vid samma låga punkt.
Jag tror visserligen , att skälen för Fahlu Bergslag kunna vara ömmande, men anser i alla fall orätt, att man skiljer emellan räntan för koppar, jern, bly och olika metaller, enär de erbjuda lika säkerhet, den ena, som den andra.
Herr voti Hartmansdorff, August:
Jag instämmer gerna i Herr Hjertås yrkande, att Banken ej skall låna på så små silfverpanter som Utskottet föreslagit, ty det är att småaktigt bortkasta sine lånemedel; och jag anser Banken icke böra förvandlas till en Assistancelnrättning, ehuru mycket den allmänna syftningen tyckes vara rigtad derhän.
Man bär föreslagit, att då panter af Den 27 J u 1 i i f. m. 85 guld och silfver försäljas, för pantegarnes räkning, och lemna något öfverskott, borde detta utan pra?scriplionstid få innestå huru länge som helst för pantegarnes räkning.
Sådant måste jag bestrida, emedan Banken derigenom aldrig skulle komma till slutlicjvid, med sådane småsummor.
Af en annan Talare har det blifvit anmärkt, att då guld och silfver är reel valuta, borde ej ränta för lån å desse elfecter fordras, Men jag får dervid erindra, att belånta panter ej få utbytas mot annat silfver; utan de belånta sakerna måste lill pantegaren återställas.
Det är då icke vexling, utan lån på elfecter, som måste försäljas, innan de få till penningar förvandlas.
En annan Talare bar föreslagit, alt till pant i Banken skulle mottagas alla slags silfvermynt.
Jag är visserligen ej deremot, om sådane först äro af vederbörande godkände; men det är ej nog med vägning.
O111 halten svarar mot prägeln, måste äfven undersökas; och man kan ej begära af BancoBetjeningen alt den skall känna, utom våra egna, äfven alla andra länders mynt.
Man har yttrat, att guld och silfver äfven borde få belånas i Malmö och Götheborgs Discont-Contoir.
De silfverpanter, som der kunna finnas, alt belåna, äro förmodligen icke betydligare, än att de kunna blifva belånta i dervarande SparBanker.
Ej förr än någon större tillgång å silfverpanter 86 Den 27 Julii f. m. derutöfver visar sig, torde det vara skäl att göra de kostnader, som för en dylik utlåning i DiscontContoiret skulle erfordras.
— Anmärkningen, att Banken ockrar med sina medel, derigenom att han tager högre ränta än han gifver, får jag besvara med erhindran, att hvarje Bank måste så göra, för att med skillnaden, eller sin vinst, betacka åtminstone förvaltnings-kostuaderna.
Vår Bank behöfver med sin vinst dess-» utom icke allenast bispringa Staten årligen, utan äfven ersätta något af de stora förluster den gjort genom Statens afskrifna skulder.
Finge Banken sitt igen, så skulle han nu också kunna göra rätt för sig al pari, Att han icke kan det, är icke hans fel, utan Ständernas.
Detta förhållande bör derföre icke sammanblandas med frågan om räntan.
Så länge hon icke öfverstiger den lagliga och allmänt gångbara, har ingen att beklaga sig, emedan ingen tvingas att låna i Banken.
Man har ej velat godkänna den qvittning Utskottet föreslagit, när ett Bancolån med ränta uppgått till lika belopp med en Banoo-obligation och räntan derå; utan velat bestämma en anståndstid med liqviden.
Men sedan Banken lager högre ränta än lian gifver, kan anstånd icke beviljas, utan äfventyr att förlora skillnaden.
Hvad beträffar anmärkningarne, alt allehanda slags varor böra få belånas, likasom metaller hittills, bör jagerhindra, att Den 27 Julii f. m. 87 om spanmål, caffe, m. fl. hvilkas myckenhet och afsättlighet ej kan beräknas, emedan den beror på ymnoga skördar, och hvilka antingen tillfälligtvis eller ständigt utgöra föremål för införseln, belånades; så skulle det hända, dels att
Banken finge utgifva en oberäknelig mängd sedlar på varor, som alltför länge blefvo osäljbara, dels att den gåfve lån åt utlänningen.
I förra händelsen äfventyrades realisationens bestånd; i den sednare finge inhemska lånesökande måhända stå tillbaka för utlänningar.
Man har anmärkt, att när Bankens säkerhet är gifven, så vore det likgiltigt, hvilken pant man belånade, och att å kopparsedlarne borde betalas lika hög ränta, som förandra lån.
Grundsatsen är god; men om han i allmänhet tillämpades, huru skulle man nu på en gång kunna återföra jemlikhet mellan alla olika låntagare?
Jernegaren har förmåner framför fastighetsegaren, denne framför låntagaren på namn o. s. v. Måste man bibehålla sådane skillnader i allmänhet, så torde man äfven böra hafva undseende med kopparsedlarne.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken framställd proposition, blef BancoUtskottets förevarande Betänkande, i anledning af de dervid nu gjorde anmärkningar, af Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitteradt. 88 Den Julii f. m.
Justerades tvenne ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den 17 dennes f. och e. as. fattade beslut.
Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm f. m. den 18 Julii 1829. S. D. Yid förnyad föredragning af RiddarhusUtskottets den 26 sistlidne Maji afgifne, och den g sistlidne Junii e. m. på hordet lagde, Memorial, innefattande ej mindre Utlåtande öfver RiddarhusDirectionens Berättelse öfver StiftsÄrendernes förvaltning sedan sista Riksdag, än ock anmälan om skedd granskning af samma förvaltning, stadnade Ridderskapet och Adeln i följande heslut: §. *•
Ridderskapet och Adeln, som afslogdet af Utskottet tillstyrkte nya Bokföringssätt, ansåg det nu brukliga Bokföringssättet böra oförändrad t bibehållas. §• 3.
Ridderskapet och Adeln, som biföll RiddarhusUtskottets hemställan, alt de af Ridderskapets och Adelns Döttrar, hvilka icke finnas å Genealogierne upptagne, ej Den 2^ Julii f. m. eller må i Stiftet inskrifvas, förrän deras Genealogier blifvit behörigen completterade, fann likväl icke skäl godkänna Utskottets förslag, att uti de framdeles utfärdande StiflspensionsBrefven kunde inflyta, att, derest någon blifvande .Stiftsjungfru skulle befinnas af något begånget misstag å Adlig Ätts Genealogie uppförd, utan att ett sådant misstag vid inskrifningen kommit att upptäckas, bon, enär ett dylikt förhållande blef styrkt, borde förklaras sin pensionsrätt förlustig och PensionsBrefvet henne afFordras, hvilket förslag af Ridderskapet och Adeln ogillades; och blef RiddarhusUtskottets hemställan angående en ny Kungörelse i Tidningarne om Fröken Gustava Catharina Blåfields pensioner för åren 1826, 1827 och 1828 af Ridderskapet och Adeln bifallen. §. 3.
Ridderskapet och Adeln ansåg denna §. icke erfordra någon åtgärd. §§. 4 ocb 5.
Hvad RiddarhusUtskottet i dessa §§. hemställt, blef af Jdidderskapet och Adeln bifallit.
Justerades tvenne ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 18 dennes f. m. i öfrigt fattade beslut. 9°
Den 27 Julii e. m.
Justerades ett ProtocollsUtdrag, inne-, hållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 24 dennes e. m. fattade beslut.
Riddersbapet och Adeln åtskiljt des klockan half till 3 eftermiddagen.
Måndagen den 27 Julii 1829, Plenum klockan half till 6 Eftermiddagen, Till pröfning företogs BancoUtskottets den i dennes under N:o 5o afgifne, och den i3 derpåföljde e. m, på bordet lagde, Betänkande, angående Bankens, till utlåning på orörlig pant och på längre terminer, använde fonder, och deras disposition intill nästa Riksdag, Friherre Cederström 3 Jacob:
Jag har redan på förmiddagen jttrat min öfvertygelse, att lån mot fast pant icke äro förenliga med Bankens functioner; och jag åberopar nu hvad jag förut härom sagt.
— Serskildt förekommer här, i afseende på liqviden af de från Banken utgifne silfver - Den 27 Julli e. m. 9f lån, att Utskottet tillstyrkt, attgäldenärerne må få inbetala, i stället för 2 procent i silfver, 6 procent i sedlar årligen af låncapitalets primitiva belopp, och Banken af eget silfver afföra enligt 144 skirs pris, så mycket, som i betalning å lånet deremot svarar.
Jag kan ej finna något skäl till detta obilliga förslag, att gäldenärernes afbetalning skall beräknas efter 144 sk*» då coursen icke är så hög.
— Odlingslånens fortfarande är i min tanka behöfligt, icke, såsom Utskottet ansett, lill understöd för utflyttningar vid ägoskiften, ty dertill är redan en serskild summa anslagen, men till upphjelpande af odlingsföretag, med återbetalningsskyldighet inom 10 år.
— Skola fastighetslånen fortfara, så kan jag ej på något vilkor medgifva, att de må inskränkas till ett maximum af 6000 R:dr, utan anser dem bora beviljas till så högt belopp som helst, så snart pantén är af motsva® rande värde.
Lika med Utskottet har jag redan förklarat mig tillstyrka fortfarande af faslighetsbelåningen i Banken, till samma belopp som hittills, eller 5 millioner R:dr.
Andre hafva visserligen yrkat, att desse penningar hellre böra användas till utlåning mot namn och borgen i discontväg, för att sålunda komma jordbrukarne till godo; men utom det att desse säkerligen ej skulle få mycken nytta häraf, Den 27 Julii e. m. skulle detta icke medföra tillräcklig säkerhet för Banken.
Ja" kan derföre icke an O nät än tillstyrka bifall till Utskottets hemställan om nämnde låns fortfarande; dock liar jag att göra några anmärkningar vid Betänkandet i afseende på tillämpningen.—
Att det må vara dem, som hafva så kallade silfverlan, tillåtit, att, i stället för 2 procents årlig afbetalning i silfver, erlägga 6 procent i sedlar, är jag alldeles icke emot; ty det heror på dem sjelfva att bestämma och göra hvilketdera de finna vara förmonligare, antingen att anskaffa och lemna silfver, eller betala i sedlar.