Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men för att undanrödja alla dessa betänkligheter, är det som jag upgjorde en redaktionsförändring, oell jag skulle föreställa mig att det vore en illiberalitet, hvartill grundlagen icke ger anledning, om man skulle fästa sig vid ordslällningen, när ingenting af sjelfva sakförhållandet genom den nya redaktionen förändras.
Jag skulle således fråga om icke Hr Frih. o. Landtm, läcktes vilja framställa propos. på det sednare förslaget, enär det undanrödjer betänkligheter hos åtskilliga ledamöter.
Men om detta icke tillätes mig, så återstår för mig intet annat än att anhålla om Hr Frih. o.
Landlrms propos. lill bifall på mill först framställ da förslag.
Om något i form skulle finnas stridande uti den af Frih.
Haab nu närmare bestämda redakhn af hans förslag, vill jag visserligen icke påyrka densamma.
Men jag skulle beklaga om R. o. Ad. skulle vilja behandla hvarje enskild ledamots här mundtligen framställda förslag såsom något så lill alla sina delar orubbligt sora ett Const.Utsk:s betänk.
Andamålet med våra öfverläggningar trodde jag vara alt söka sammanjemka meningarna och komma lill de resultater sora man kunde finna varade bästa och derom förena sig, men icke att för en jemkning af ett eller annat ord skjuta ifrån sig möjligheten af en förbättring, så vidt man anser att förslaget innefattar en sådan.
Skulle således R. o. Ad. anse förslaget innefatta något, hvarå det är värdi alt fästa afseende, så hoppas jag att R. o. Ad. icke måtte finna att detta sednare, i sak ingalunda skiljaktiga, förslag, som Frih.
Raab framställt, böra för formens skuld förkastas.
Först ber jag få erinra derom alt Frih.
Raabs förslag är skriftligen aflemnadt, och således är det icke en mundtlig framställning.
Dernäst ber jag alt få erinra R. o. Ad. om att en föreg:de dag har man sagt att öfverläggningen om förslagen till de gemensamma tankarne rörde den bestämda formen hvaruti de voro framställda, och man har i dag äfven sagt att fastän vi hade voterat 2 gånger om en och samma sak, så var den likväl framställd i olika ordalag, och när den 3:dje gängen blef föremål för pröfning, då var frågan om att hålla sig till ordalagen och icke vid saken, som genom votering var 3 gånger förkastad.
Nu åter skall man hålla sig till saken och ej vid ordalagen.
En sådan inkonseqvens i öfverläggningens gång kan jag för min del icke instämma uti, utan, när man börjar på ett sätt, så yrkar jag fortfarande af samma sätt att gå tillväga, och kan icke medgifva att man bortkastar fördelarna af detta sätt all tillvägagå då vi rönt olägenheterna af att så förfara.
Det förefaller mig som denna fråga icke hörde till samma kategori som den, hvilken af den siste värde talaren åberopades, efter den icke utgör ett amendement utan 420 Den 31 Maj e. m. mera är en verkslällighetsåtgärd, till följd af de svårigheter, som upkastades af en annan talare.
Den svårighet, som upslår dä författningen första gången skall tillämpas, är ju så lätt hjelpl på sätt i de föreg:de förslagen upgifvils, nemi. genom serskilda öfvergångsstadganden.
Det är ju ett säll, och vill man undvika det, så tager raan det här eller något annat.
Det är ju icke fråga om en ändring i sak ulan blott en modifikation för att komma från den svåiighet som anmärkts, nemi. den fysiska omöjligheten alt komma ur fläcken med den nya förändringen.
Således synes det mig som det amendement, som här är afgifvet, endast bidrager till verkställighet af eli beslut, i fall Adeln finner att detta beslut är en förbättring.
Man bade kunnat undvika detta om mau kommit ihåg att vid det förut afgifna förslaget till ändring i representationen det hade befunnits vara nödigt alt hafva en öfvergångsstadga.
Då jag under öfverläggningen funnit, alt flere talare dela den åsigt, hvilken jag framställt som en anmärkn. den jag önskade måtte komma under 11. o. Ad:s pröfning, att nemi. det vore en bristande fullständighet i Utsk:s förslag, att Utsk. icke framlagt grunderna för val-lagen, så tager jag mig friheten till Hr Frih. o.
Landtm, framställa, huruvida något hinder kan möta, att denna fråga framställes till R. o. Ad. som gemensam tanke, hvaröfver Ståndet kunde ega att besluta.
Jag tror ej dessa anmärkmr behöfva framställas i en mera bestämd form, än på det sättet, och det skulle möjligen kunna vara gagnelig! att lemna Utsk. tillfälle att för andra gången taga frågan i betraktande.
Det ligger ju i alla fal! alltid i Ulsk:s skön att betänka, huru långt del behagar sträcka sig i afseende på formen af dessa grunder, hvilka kunna vara mer eller mindre utförliga.
Skulle FIr Frih. o Landtm, deremot tro att denna fråga icke kan fram ställas, emedan den icke blifvit skriftligen upfaltad och aflemnad, så vill jag visserligen afstå derifrån.
Orsaken hvarföre jag fästat upmärksamhelen dervid, är endast, för alt om så fordras, bereda en utväg för Gunst.Utsk. alt kunna rätta en brist, som flere talare anmärkt.
Jag bör tillägga, att då R. o. Ad. fattade sitt beslut i afseende på formen för föredragningen af de anmärkmr som af Ståndets ledamöter kunde framställas mot Utsk:s förslag, var jag icke bär närvarande och kunde sålunda icke heller iakttaga min rätt.
Palmstjerna har som motiv, hvarföre någon ändring i ordställniugen icke skulle få ega rum, förklarat alt förslaget vore skriftligen aflemnadt, detta är likväl icke förhållandet.
Emedlertid har det blifvit framsläldt, och jag gjorde den anraärkn. att §:n borde återremitteras med föreläggande för Utsk. att utarbeta en val-ordning, sam skulle i en serskild artikel framställas till Ständerne, att gemensamt med förslaget i det hela Den 31 Maj e. m. kunna anlagas.
I sammanhang härmed yrkade jag alt förslaget skulle lyda såsom Hr Frih. o. Landtm, detsamma upläst; men nu har det hindret upstålt, att man förnekat Gr.
Björnstjerna att i sitt förslag få göra en förändring, hvilken bestod deruti, alt han ville utesluta siffran 10 från förslaget, att ofrälse ledamöter, som skulle ingå ibland R. o. Ad., borde ega 10 mantal.
Här var dock sak i fråga, som jag ber Hrrme bemärka!
Nu åter är alls icke fråga om sak, utan blott om sättet att komma till rälta med samma sak och således ligger icke heller nu i vägen derför, det beslut, som fattades med anledn. af Gr.
Björnstjernas framställning, men om ock så skulle vara, ser jag så mycket mindre hinder i vägen för antagande af mitt första förslag, som Hrrme torde erinra sig, att åtskilliga redaktionsförändringar äro begärda och jag dessutom vet att serskild framställning kommer all göras derom, att Utsk. måtte åläggas att göra de ändringar i redaktionen, som kunna göra betänk tydligare och rätta de små anomalier hvartill eli och annat beslut kunnat föranleda.
Ad. helt enkelt behagar antaga detta förslag, så vinnes alltid del ändamålet, alt man i ett sednare beslut uttrycker den gemensamma lanke, att Utsk. må sammanföra de olika besluten till eli sammanhang.
Som diskussionen öfver Frih.
Raabs förslag, för längesedan är förklarad vara fulländad, skall jag icke tillåta mig att yttra någon åsigt derom, utan försöka att hålla mig inom hvad som nu kan vara tillåtet att yttra sig öfver, eller formen för frågans behandling i allmänhet.
R.F:s 56 §, som behandlar sättet för grundlagsfrågors afgörande, har lemnat frihet i formen för de anmärkn:r, som till Const.Utsk. öfverlemnas såsom Ståndets gemensamma tankar.
De kunna utgöra antingen bestämda redaktionsförändringar, eller yttranden öfver hvad Stånden i sak anse vara rätt, ulan att föreskrifva någon redaktion, eller också en hemställan i mera allmänna termer, att, som hvad Utsk. föreslagit, icke anses fullt riktigt, Utsk. sjelf målte pröfva hvad som borde sättas i stället, med ett ord, formen för anmärkn:r ligger helt och hållet inom Ståndets eget godtycke, men till någotdera sättet måste man ansluta sig.
Den, som föreslår en gemensam tanke, mäste, i det ögonblick han det gör, sjelf pröfva hvilkendera formen han antager, serdeles då man antager det föredragningssätt som nu, att alla gemensamma tankar skola på en gång framställas, för att sedan hvar för sig diskuteras.
Raab för detta sitt förslag valt formen af en fullständig redaktion, och föreslagit att ordet ”Riksnämnden” borde införas i vissa §§.
Således, då endast detta borde utgöra föremål för öfverläggning och endast på denna förändring bar man varit beredd, sä att man haft tillfälle att, under den tid som förflutit till afgörandets stund, bestämma sig för hvad man ansåg riktigt eller icke, så tror jag, alt i sak icke någon förändring bör få ske. 428 Den 31 Maj e. m.
Dessutom är det fråga om, huruvida Frih.
Raab äfven i sak och icke blott i formen gjort en förändring.
Enl. hans första förslag skulle i grundlagen komma att stå, att de serskilda RiksStåndens ordningar, stiftas af Ständerne och Riksnämnden gemensamt samt fastställas af Konungen; enl. det senare, skulle ståndsordningarne förslå gången antagas af Ständerne sjelfve, men förändringar deruti sedermera vara beroende af samstämmighet mellan Riksnämnden och Ständerne samt Konungens bifall.
Således, och ehuru jag visserligen för min del anser, att den, som antager det ena, kan också antaga det andra, så må dock ej förnekas att någon förändring i sak äfven är gjord.
I detta fall är emedlertid skillnaden ganska obetydlig; men del lärer väl icke heller kunna förnekas, att om de framställda redaktionsförslagen fingo under diskussionen och i mån af den större eller mindre sympalhi som det ena eller andra kunde för sig vinna, undergå förändringar, man med skäl skulle kunna befara att man icke allenast förelagit sigell arbele som vore ändamålslöst, utan äfven så till vida i form oriktigt att del uphäfde förut fattade beslut.
Jag kan således för min del icke medgifva någon förändring i det af Frih.
Raab väckta förslaget lill gemensam lanke.
Den glada förhoppning, som började ljusna för min tanke, att behandlingen af förevande Const.Utskis förslag skulle kunna på detta rum lyckligen och väl tilländabringas före gryningen af den snart framstrålande första Juni-solen, lider i denna stund en rätt sorglig förmörkelse, då det kan sältas i fråga att ledamöter ännu i della ögonblick skola ega alt framkomma med redaktionsförändringar i förut framställda förslag.
Raab anfört, att den förändring han i sitt förslag vill införa, icke afser sak, endast säll; men om ock så vore, så ock enär sätten kunna vara tusenfaldige, ja, millionfaldige, att uttrycka en och samma sak, och andre ledamöter likaledes skulle pä enahanda sätt ega alt göra förändring i sina förslag, i händelse en sådan rätt nu medgåfves den värde Frih:n, finge man tusenfaldige och millionfaldige anledmr till den förmodan alt man skulle få ytterligare sysselsätta sig med detta, redan vidlyftigt nog behandlade ärende, — jag vet ej huru många dagar och nätter.
En dylik tidsutdrägt har ju ingen gräns.
Jag afstyrker således på det högsta att R. o. Ad., af undfallenhet för Frih.
Raab, må tillåta ett så beskaffad! förfaringssätt.
Derjemte anhåller jag alt
Ståndet ville oförändradt antaga och vidhålla den åsigt, som Hr Frih. o. Landtm, i denna formfråga ansett rättast.
Då öfverläggningen om Frih.
Raabs första förslag är slutad, (det enda hvaröfver svar bör meddelas), tillåter jag mig icke heller alt nu framställa motiverne för det Nej, jag derå kommer att afgifva.
Jag instämmer till alla delar med hvad Gr.
Hamilton och Frih. Palmstjerna yitrat.
Man måste vara konseqvent och icke i samma sak handla annorlunda på e. m. än man Den 31 Maj e. m. 429 förfarit på f. m.
När i plenum på f. ra. fråga var om Gr.
Björn sijernas förslag hörde jag icke Frih.
Raab opponera sig till förmån för detsamma, men att i sitt eget förslag framkomma med förändringar, dertill tror han sig vara berättigad.
Vi hafva nn redan öfverlagt endast om denna sak en god halflimma, kanske, rätt som det är, föreslås åter något nytt, så ytterligare något annat, och på detta sätt blifva vi ej härmed färdige till Pingst.
Jag motsätter mig helt och hållelden inkonseqvens, sora ligger deruti, att tillåta på e. m. den ena ledamoten något, som man på f. m. förnekat en annan.
Jag behöfver egentligen icke annat än instämma med Gr. Hamilton.
För min del får jag förklara, det jag anser, att de gemensamma tankar, som en gång blifvit afgifna, böra vara lika orubbliga som om de voro anslagne på föredragmslislan.
Några förändringar i ett sådant förslag bör icke kunna ega rum, sedan R. o. Ad. en gång fattat det beslutet att de gemensamma tankar, som åro afgifne, skola diskuteras och afgöras och för min del skulle jag således tro att Hr Frih. o. Landtm, vid sådant förhållande icke har annat att göra, än att lill Ståndet hemställa huruvida det godkänner eller icke godkänner Frih.
Raabs föredragna förslag till gemensam tanke, sådant det blifvit afgifvit.
Mig förefaller det likgiltigt huruvida denna förändring tillåtes eller icke, emedan om R. o. Ad. antager Frih.
Raabs första förslag, det vore ganska beklagligt om ej Const.- Utsk. skulle kunna hjelpa sig till rätta med den s. k. physiska omöjligheten.
Öfverläggningen om förevar:de formfråga ansågs härmed fulländad, hvarpå H. Ex. hemställde om R. o. Ad. bifölle att propos. framställdes å Frih.
Raabs först afgifna förslag.
Då sedermera H. Ex. hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke anloge Frih.
Raabs förslag att i sista momme af 12, 13, 14 och 15 §§ Riksd Ordn. tilläggas orden ”och Riksnämnden, ” ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg nej hafva varit öfvervägande.
Raabs förslag, att i sista mom. af 12, 13, 14 och 15 §§ Riksd.Ordn. tilläggas orden ”och Riksnämuden,” voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, antager R. o. Ad. icke detta förslag såsom Ståndets gemensamma tanke.
Den 31 Maj e. ra.
Vid voteringens slut befnnnos rösterne hafva utfallit sålunda:
Uppå sedermera framställd propos. förklarades Frih.
Raabs nu framslätdta sednare förslag komma att förfalla.
Landtm, yttrade härefter, alt han i anledn. af Frih.
Sprengtporten nyss gjorda framställning, ansåge sig böra hafva äran omnämna, att Frih.
Sprengtporten under den allmänna öfverläggningen om 12, 13, 14 och 15 §§ Riksd.Ordn. hade gjort åtskilliga anmärkmr och deribland äfven den, alt han ansåg såsom en brist uti Ulsk:s förslag, att grunderne för vallagen icke voro upgifne.
Frih:s yttrande hade dock icke innefattat yrkande, alt den anmärkn. måtte framställas såsom förslag till en gemensam tanke, och detta var orsaken hvarföre H.
Ex. enär Frih.
Sprengtporten ej heller sedermera allemnat ett sådant förslag, ansett anmärkn. ej böra betraktas såsom ett förslag till gemensam tanke, och såsom sådant framställas till R. o. Ad:s pröfning.
Sprengtporten öfverlemnat lill II.
Ex.,rom en sådan framställning borde ske eller icke, hade H. Ex. ansett sig böra afgifva detta förklarande samt tillkännagifva sin åsigt att hela denna fråga borde förfalla.
Vidare förekom och uplästes det af Hr Brakel, Maur.
Gust., aflemnade förslag att 23 § Riksd.Ordn. måtte erhålla följande redaktion: ”R. o. Ad., Preste-, Borgare- och BondeStm utgöra R.
Då jag återtagit mitt förslag till gemensam tanke i 12 § och redaktionen i 23 § är en omedelbar följd af den 12:te, kan. jag ej inse annat, än att detta förslag kommer att förfalla. R. o.
Ad. fann att ifrågavar:de förslag komme att förfalla.
Dernäst företogs och uplästes följande af Gr.
Mörner, Carl Göran Detlof, i afseende på 24 § Riksd.Ordn. aflemnade förslag: ”Ordet äldste bör utbytas emot ett annat stadgande mera närmande sig till det, som finnes i den nu gällande 23 § Riksd.- Ordn., så att hos 3L o. Ad. ordet föres af den_ främste närvar:de ledamoten enl. Ridd.Ordn., hos PresteSt. af ÄrkeBiskopen eller den äldste närvarande Biskopen, hos BorgareSt. af hufvudstadens förste fullmäktig, och hos BondeSt. af den närvarande ledamot, som de liesta riksmöten bevistat.” Gr.
Redan då detta förslag till gemensam tanke afgafs, hade jag tillfälle alt deremot göra anmärkn:r, och anhåller att ytterligare nu få framställa en.
Det heter nemi. att Den 31 Maj e. m. 431 ”innan Talman blifvit utsedd, skall inom PresteSt. ordet förås af” ”ErkeBiskopen, eller äldste närvarande Biskopensedan Biskoparnes sjelfskrifvenhet uphört, är det visserligen ganska troligt, att Biskopar, det oaktadt, alltid komma att vid riksdagarna närvara, men man kan dock tänka sig möjligheten af den händelsen att ingen Biskop blefve vald till riksdagsman och huru skulle i sådant fall grundlagens bud kunna efterkommas att ordet skall föras af en Biskop?
Jag anhåller vördsamt om propos. på afslag af denna gemensamma tanke. Gr. Mörner:
Hvad jag haft äran framställa, innefattar icke något bestämdt förslag till redaktion, utan en hemställan all stadgandet måtte bringas i närmare öfverensstämmelse med de nu gällande föreskrifter, hvilka jag sedermera exempelvis omnämnt.
Det blefve Const.Utsk:s sak att redigera §:n som Utsk. funne lämpligt och det vore nog med sisla meningen i milt förslag, eller orden: ”den riksdagsman som de flesta riksmöten bevistat.”
Då likväl här nu icke är tillåtet alt på något sätt jemka de förslag man afgifvit, vill jag icke påyrka något sådant, och jag tror det äfven vara öfverflödigt alt något af de förslag jag afgifvit kommer under B, o. Ad:s pröfning, hvarföre jag derifrån afstår.
Uppå härefter framställd propos. förklarades Gr.
Mörners ifrågavande förslag komma alt förfalla.
Företogs och uplästes följande af Hr Brakel, Maur.
Gust., i afseende på andra mom. af 24 § Riksd.Ordn. allemnadc förslag: ”Landtmarskalk skall föra ordet i Riksnämnden.”
Då i alla de Nämnder Const.Ulsk:s förslag innehåller, del alltid heter, alt ordet föres af den främste ibland Adelns ledamöter, hvarföre skall ej stadgas att i Riksnämnden är Landtmarskalk, såsom Adelns främste ledamot, Ordf., hvilket stöde i konseqvens med öfrige förslag till stadganden, som detta Utsk. meddelat?
Dessutom tror jag att den föreskriften skulle medföra den praktiska nytta, att det missnöje med Regeringen undvekes, som möjligen kunde upstå derigenom att medleramarne af de 3:ne öfrige Stånden alltid sågo en ledamot af del 4:de sig föredragas.
Enär för öfrigt, under närvar:de förhållande vid alla de tillfällen då Stånden gemensamt upträda, ordet föres af Landtm., hvarföre skulle icke samma förhållande fortfara vid Riksnämndens sammanträden?
Jag önskar att R. o. Ad. måtte antaga detta förslag.
Att Landtm, eller, hvilket här vore detsamma, att Talmannen för R. o. Ad. äfven skulle föra ordet i Riksnämnden, tror jag skulle vara stridande mot den princip hvarpå förslaget sig grundar, emedan deruti med denna Nämnd afsetts ett sammanträde för alla Stånd på ett rum för att der öf verlägga, utan afseende på Stånd.
432 Den 31 Maj e. m.
Jag tror derföre att det vore mindre konseqvent att från denna allmänna princip göra ett undantag för Ordförandeplatsen i Riksnämnden, hvilken, så att säga, skulle komma att tillsättas efter Stånd, och anhåller på denna grund om afslag på berörde förslag lill gemensam tanke.
Då ifrågavar:de § var till preliminär öfverläggning föredragen på detta rum, yttrade jag alt förslaget borde kunna förbättras medelst det stadgande, att Riksnämndens Ordf. blefve Landtmarskalk.
Hr Brakel har formulerat sitt amendement så, alt Landtm, må blifva Riksnämndens Ordf.
Jag begagnar nu tillfället att få förklara ali hans förslag, till ordalagen, synes mig ega företrädet, hvarföre jag ock förenar mig med bemälde ledamot.
Likväl yttrade jag vid samma föreg:de tillfälle alt, derest icke i någon annan punkt af förslaget, gemensam tanke om en eller annan förändring i förslaget skulle af Adeln antagas, tycktes del mig icke vara skål, att denna enda sak, skulle af R. o. Ad. särskildt dymedelst upmärksammas.
Men nu är förhållandet sådant, att under f. m:s öfverläggning en gemensam tanke redan blifvit beslutad; och då anser jag det icke skada, att dertill lägga en, som jag i sig sjelf finnér riktig, och hvilken jag derföre anhåller all närmare få utveckla.
Hela det af Const.Utsk. framställda förslaget anmäler sig ju vara en utveckling af redan bestående förhållanden, sägandes sig Utsk. tillika hafva haft afseende på nu gällande Utsk:s-bildning och i analogi dermed hafva föreslagit sladganden i afseende på föreskriften för Ståndens sammansättning.
Om så är, hvilket icke heller jag nekar, tyckes det mig, att då under nuvarande förhållanden, hos Utsk., ehuru rösträtten derinom icke utöfvas efter Stånd, utan per capita, Adelns främste ledamot från urminnes tider fört ordet, synes det mig mest öfverensstämmande med del bestående i nuvar:de förhållanden, att, på enahanda sätt, främste ledamoten äfven må föra ordet i Riksnämnden.
Hr Brakel har redan anmärkt att, enl. nu gällande Riksd.- Ordn., är Talmannen för Adeln, eller som han hos oss benämnes, Landtmarskalken, Ordf. för riksdagen, i sin helhet, eller med andra ord, riksdagens förnämsta person.
Man undveke således alt göra en onödig rubbning i det närvarande förhållandet, om, i likhet dermed, den i Const.Utsk:s förslag bibehållne benämningen Landtmarskalk egnades åt ej blott R. o. Ad:s men äfven åt Riksnämndens, Ordf.; hälst dessa båda befattningar gerna kunde af samme man förenas.
Man torde måhända invända att meningen icke är, att R. o. Ad. oaflåtligen skall intaga samma plats inora representationen som Ståndet hittills innehaft.
Äfven jag medgifver gerna att man ej får göra skillnaden Stånden emellan allt för stor; men detta hindrar icke att ju något företräde mäste åt R. o. Ad. bevaras, derest ej dess hela tillvaro skall äfventyras.
Jag erinrar mig i an ledn.
Den 31 Maj e. m. 433 ledn. häraf, lifligen det af en aktad ledamot, Hr Rääf, Leonhard Fredrik, på della rum afgifne yttrande, då fråga förekom att Ordf:r i Utsk. icke mera skulle tagas efter äldsta nummern på Riddarhuset; dervid nemi. af honom så saunt, så träffande anfördes: ”hvilken plats kan väl Adeln ega ibland Medstånden, ora icke den förnämsta?
— Ingen.’1'1
Vill man således att R. o. Ad. skall fortfarande inlaga ett grundlagshelgadt rum bland Sveriges RiksStånd, (och det bör man vilja, om man eljest är angelägen alt den monarkiska bördsprincipen stödjes af den Adliga bördsprincipens erkännande såsom Statsinstitution; alla andra ej mindre vigtiga skäl att för lidens vinnande stillatigande förbigå), — så går det icke an att nedsätta detta Stånd till full paritet med de andre; desse må alltför gerna ega lika rätt i röstningsväg; men alt alldeles frånkänna Adeln del honorifika i företrädesrättigheter, som detta Stånd af ålder innehaft, anser jag strida mot Adelskapels idé, och motsätter mig således ett sådant förslag; adopterande Hr Brakels i detta ämne afgifne framställning.
Till svarpå Gr.
Lagerbjelkes framställning, får jag fråga om icke Granskningsnämnden består af flere ledamöter, och om ej R. o. Ad:s främste, der närvarande ledamot förer ordet.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antoge Hr Brakels ifrågavar:de förslag, ropades starka nej, blandade med ja, hvarefter H.
Ex. förklarade det han trott sig finna frågan besvarad med öfvervägande nej.
Jag tror mig under den första diskussionen hafva framställt det förslaget till gemensam lanke, att Talmän heta de, sorn föra ordet i hvardera af Stånden.
Jag vet ej huruvida framställningen derom blifvit af Hr Landtm, antecknad, och i fall icke så skett, skall jag icke insistera på propos. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade i anledn. häraf, att Frih.
Raab visserligen ifråga om 24 § Riksd.Ordn. gjort åtskilliga anmärkn:r, men att II.
Ex. icke funnit att någon af dem blifvit framståld, med yrkande att uptagas såsom förslag till gemensam tanke, och alt således i afseende derpå gällde samma förklarande, som H. Ex. afgifvit i anledn. af Frih.
Sprengtporten framställning.
Förekom och uplästes följande af Ilr Lagerhjelm, Pehr, aflemnade förslag i afseende på 1 mom. af 30 § Riksd.Ordn.:
”Sista orden utbytas emot följande: pä salt i den för Ståndet gällande arbetsordning stadgadt är.n Gr.
Det förslag, som nu är under pröfning, är efter min tanke ganska likgiltigt; likväl skulle jag tro att det 7 H. 28 Den 31 Maj e. m. sora (Jtsk. afgifvit, sluter sig närmare till nuvarande förhållanden och är i viss grad egentligare.
Det förslag, som Ulsk. afgifvit är nemi. lika med nuvande grundlags innehåll ora BondeSt., med den skillnad, att då nuvande grundlag innehåller: ”på sätt Ståndet vid hvarje riksdag tjenligast finner”, uti den föreslagna nya grundlagen orden ”vid hvarje riksdag” blifvit borttagne.