Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit med 21 Ja emot 18 Nej. > Uppå sederina framställd propos., lade II. o.
Ad. lill handlingarne den sednare delen af Utsk:s Mern., innehållande yttrande öfver en af Frih.
Alströmer gjord anmärkning.
Föredrogs ånyo Riddarh.Utskis d. 11 och 14 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 14, med förslag till ändring af 20:de §:n Riddarh.Ordn.
Emot det slut, till hvilket Utsk. kommit, har jag ingen anmärkn. att göra.
Jag har emellertid begärt ordet för att nämna, det jag anser Utsk. hafva i sjelfva redaklionen begått en underlåtenhet.
I nuvande Riddarh.-Ordn. är, på sätt af Utsk:s Mern. synes, förbjudet att förena platserna af Elektor och Utsk:s-ledamot; men för alt förtydliga detta, står det på ett annat ställe, att Bänkmans- och Utsk:s-ledamots-plats kunna vara förenade.
Nu har Utsk. låtit detta stadgande qvarstå, men borttagit stadgandet att Elektor icke kan vara Utskrsledamot.
På det att Riddarh.-Ordn. likväl måtte blifva tydlig, hade man, enl. mitt förmenande, bort antingen borttaga stadgandet att Bänkman tillika kan vara Utsk:s-ledamot, eller också tillägga att Elektor äfven kan vara det.
Om man, på sätt Utsk. föreslagit, säger att Bänkman skall kunna vara Utsk:s-ledamot, men icke säger att Eleklor kan vara det, skulle möjligen en tvetydighet kunna upstå och någon tilläfventyrs tveka, huruvida en Eleklor kan vara Utsk:s-ledamot.
Till följd häraf vågar jag anhålla, att R. o. Ad. behagade antaga Utslcs förslag, med följande redaktionsförändring: ”Ej må någon på en gång vara Bänkman och Elektor.
Blifver Bänkman till Elektor vald, uphör hans förra befattning och utväljes en ny Bänkman, på sätt här ofvanföre stadgadt är.
Befattningen af Bänkman eller Elektor och Utsk:sledamot må likväl hos en person kunna förenas”.
Jag anser det förslag, Gr.
Lagerbjelke afgifvit, innebära en förbättring och ett nödigt förtydligande i Utsk:s förslag, hvarföre jag, för min del, med honom instämmer, och anhåller, det R. o. Ad. måtte antaga hvad Utsk. hemställt, med den förändring, i afseende på ordalydelsen, som Gr.
Hr Gr. o. Landtm:s nu först till bifall å Utsk:ts förslag framställda propos. besvarades med Nej; hvarefter samma förslag bifölls, med den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna förändring, att i näst Den 15 November e. m. näst efter orden ”Befattningen af Bänkman” tillädes orden ”eller Elektor”.
Föredrogs ånyo Riddarh.Utskrs d. II och 14 dennes på bordet lagda Mern. 15, med förslag till ändring i 19:de, 23:dje och 31:sta §§:ne Riddarh.-Ordn.
I afseende på 19:de §:n har Utsk. föreslagit att i stället för det sätt, på hvilket det nu tillgår, när en ledamot af Landtmarskalken erhåller permission, nemi. att en ny af Elektorerne väljes i hans ställe, så skulle nu, vid början af Riksdagen, komma alt för hvarje Etsk. utseg ett visst antal suppleanter, hvilka sedermera skulle tjenstgöra, icke allenast, såsom nu, då någon ordinarie ledamot har tillfälligt förfall, utan äfven då han erhållit permission.
Denna förändring anser jag vara ganska riktig; men Ulsk. har, enl. min tanke, begått ett fel, då det föreskrifvit, alt suppleanternes antal skall vara ± af de ordinarie ledamöternes.
Landtmarskalken har nemi. rättighet alt på en gång permittera ^ af Utsk:s ledamöter, och om han således begagnar sig af denna rättighet och verkligen på en gång permilterar detta antal, så hafva alla suppleanterne inträd t i tjenstgöring, och ingen återstår då att tjenstgöra i händelse något tillfälligt förfall inträffar.
Man återkommer derigenom tili samma svårighet, i hvilken man befann sig, innan Ståndet började utse de tillfälliga suppleanterne.
För att undgå denna olägenhet, tror jag att
Utsk. borde hafva gjort sitt förslag väl sådant det nu har blifvit framställdt, men tillika med den medgifna rättigheten för
Ståndet att öka det antal af suppleanter, som blifvit bestämdt. §:ns l:sta mom. skulle då hafva erhållit följande lydelse: ”Elektorerne äligge att inom den tid” etc till det föreslagna mom:s slut.
”Ståndet dock obetaget alt för pågående Riksdag besluta tillsättandet af ett större antal suppleanter”.
I 23:dje §:ns 2:dra morn. stadgas att, när en suppleant erhåller permission, skall val alltid förrättas för återbesättande af hans plats.
Nu händer det lätt, i synnerhet vid slutet af Riksdagarne, att en suppleant får permission och att hans [ilats utan olägenhet kan stå obesatt, intill dess hans ledighets lid utgått; vi hafva äfven sett att vid slutet af Riksdagarne ordinarie ledamöter inom Utsk:u kunna erhålla permission, utan att deras platser blifva återbesatta, enär Utslcn möjligen under denna lid icke haft någon sammankomst, emedan göromålen blifvit afslutade.
Att således genom tilläggandet af ordet ”alltid” tvinga till ett sådant val, anser jag onödigt.
Jag anhåller fördenskull att R. o. Ad. behagade, med uteslutande af ordet alltid, antaga ifrågavar:de mom.
Ytterligare förekommer i 4:de mom. af samma § ett stadgande, hvars ordställning skulle kunna gifva anledn. lill den tvetydigheten, att om vid Riksdagens början tre suppleanter blifvit utsedda i ett Utsk., men sedermera under
Riksdagens lopp en af dem afgår och en annan inväljes, som möjligen vid valet kunde 15 H. 7 98 Den 15 November e. m. erhålla flere röster, än de, som första gången blifvit valde, så skulle raan till följd häraf kunna påstå att han borde ingå i Utsk., vid tillfälle af ledighet, förr än de, sora först blifvit valde.
Detta kan naturligtvis icke vara meningen, utan att den först skall inträda, som försl blifvit vald.
Jag anhåller fördenskull om R. o.
Ad:s bifall till följande förändrade lydelse af berörde mora.: ”Suppleanlerne i de Utsk., för hvilka mer än en sådan utses, inträde i den ordning de blifvit utsedde och bland dem, som vid samma valtillfälle blifvit utsedde, först den, som vid valet erhållit de flesta röster; är rösternes antal lika, skiljes genom lottning”.
Påföljande mom. lyder sålunda: ”Inträffar för suppleant tillfälligt förfall, anmäle han sådant hos Landtmarskalken, på det att kallelse må kunna till annan suppleant, der sådan finnes, varda utfärdad”.
Dessa sednare ord: ”på det att kallelse .... utfärdad” utgöra endast ett motiv, och atti en lagtext intaga motiver, anser jag onödigt, hvarföre jag anhåller om bifall till detta morn., med uteslutande af ifrågavande ord.
I öfriga delar tillstyrker jag bifall till Utsk:s förslag.
Jag upträder icke för att bestrida riktigheten utaf de anmärkmr, Gr.
Lagerbjelke framställt, ty jag har funnit dem välgrundade och vill derföre för min del biträda dem.
Men jag har i det förslag, Riddarh.Utsk. afgifvit, funnit en omständighet, som enl. min upfattning endast leder till tidsutdrägt och möjligen äfven till att förhindra upnåendet af det ändamål, Utsk. åsyftar.
Förslaget innehåller nemi. att antalet af ledamöter inom ett Utsk. alltid skall vara komplett; om detta stadgande strängt skall följas, kan det nämnda ändamålet icke upnås på det sätt Utsk. föreslagit, eller att Ordf:n i Utsk. icke kan sjelf, i händelse förfall för någon ledamot i Utsk. upslår, tillkalla närmaste suppleant, utan måste göra anmälan derom hos Landtmarskalken, hvilken åter skall gnmoda Riddarh.-Kansliet att utfärda kallelse till suppleanten.
Följden häraf blir den, att om en person blir sjuk på morgonen och skickar bud derom till Ordf:n i Utsk., så skall denne anmäla saken för Landtmarskalken, hvarefter Landtmarskalken skall låta Riddarh.-Kansliet utfärda kallelse till suppleanten, och derigenom händer ganska lätt att denne icke kan få kallelsen sig tillställd på förmiddagen, enär de personer, som äro suppleanter, väl icke kunna sitta hemma endast för att vänta på en dylik tillfällig kallelse.
Suppleanten kan således icke infinna sig i Utsk. och platsen blifver följaktligen den dagen obesatt.
Det är dock af vigt att ledamöternas antal inom Utsk. blifver fulltaligt, emedan det ofta händt, att då vigtiga frågor förekommit, man varit nödsakad att upskjuta deras afgörande blott derföre att en eller annan ledamot icke varit tillstädes och man icke ansett sig böra afgöra frågan, då Utsk. varit inkomplelt.
Om man derföre uti förevande förslag hade stadgat att Ordfme inom de respektive Utsk:n ega att vid inträffande tillfällig ledighet tillkalla närmaste suppleant, tror jag att man hade fullkomligt vunnit hvad som åsyftats-; ty den omvägen, att kal - Den 15 November e. m. 99 ielsen skall ske genom Landtmarskalkén, medför alldeles ingen kontroll, utan är endast en tidsödande formalitet.
Jag föreslår, på grund häraf, att suppleant skall på kallelse af Ordf:n inträda i Utsk. Gr. Lagerbjelke-:
Den anmärkn.
Hr Bildt nu framställt mot Utsk:s förslag, anser jag för min del vara obefogad.
Utsk. bar nemi. icke frångått den hittills gällande praxis vid suppleanters inkallande, och, åtminstone hvad mig beträffar, har jag aldrig sett att deraf några olägenheter upstålt.
Inom Konst.Utsk., der, såsom Ståndet har sig nogsamt bekant, det är ganska angeläget att ledamöterne äro mangrannt samlade, har det icke medfört någon olägenhet att suppleanterna inkallas på sätt nu sker, och detta sätt har der alltid strängt blifvit tillämpadt, det kan jag försäkra.
Det är dessutom naturligt, att om en ledamot skulle sjukna, måste han i allt fall derom underrätta Ordf:n, och äfvenledes måste den suppleant, som skall inträda, derom tillsägas, på det att han må infinna sig; — detta mäste ske, antingen stadgandet är sådant det hittills varit, eller det blir sådant Hr Bildt föreslagit, och svårigheten att finna suppleanten, blir således lika stor, antingen man jemväl bör tillsäga i Riddarh.-Kansliet eller icke.
Hela skillnaden är fördenskull blott den, att utom det att suppleanten skall tillsägas, måste man äfven, om jag så får säga, i förbifarten anmäla såken i Kansliet, och hvad olägenhet ett så beskaffadt sätt att gå tillväga kan medföra, förmår jag icke inse.
Lagerbjelke, i hans första yttrande; men icke i det sednare, och skall söka gifva skäl derför.
I afseende på 19;de §:n, anhåller jag att vid 3:dje morn. få göra en anmärkn.
Morn. lyder sålunda: ”Den R. o. Ad:s ledamot, som af förfall hindras att Utsk:s-sammankomst bevista, anmäle det hos Utsk:s Ordf:de äfvensom hos Landtmarskalkén, hvarefter till vederbörande suppleant från Riddarh.-Kansliet utfärdas kallelse att, i anledn. af för viss ledamot yppadt förfall, han eger att för tillfället såsom ledamot i Utsk. inträda”.
Om jag icke fäster mig vid innehållet, utan blott vid ordalydelsen, så anser jag den felaktig.
Tager jag bort mellanmeningen: ”i anledn. af för viss ledamot yppadt förfall” och läser mom. i sitt enklare sammanhang: så tyder det sålunda: ”hvarefter till vederbörande suppleant från Riddarh.-Kansliet utfärdas kallelse, att hän eger, att för tillfället i Utsk. inträda”.
Detta är icke svenska, och mäste således rättas.
Fäster jag mig åter vid innehållet, anser jag Hr Bildts anmärkn. riktig.
Det hör.vara tillräckligt, om en ledamot, som har förfall, anmäler det för Utsk:s Ordf:de, och att denne derefter inkallar suppleanten.
Sker icke detta, utan man måste vidtaga den omväg, som här är föreslagen, eller att vända sig till Landtmarskalkén, hvilken skall underrätta Riddarhus-Kansliet om saken, för att få kallelsen utfärdad, är omgången så vidlyftig, alt man, såsom Hr Bildt anmärkt, äfventyra:- att icke träffa suppleanten hemma. 7 * 100 Den 15 November e. m. Gr.
Lagerbjelke har sagt, att i Konst.Utsk. går det till på det sätt, som hittills varit vanligt, oell att ingen olägenhet deraf npstår, äfvensom att det sker på samma sätt i de andra Stånden.
Jag vet icke, huru del tillgår i andra Utsk. än dem, hvarest jag varit ledamot.
Men der har jag sett, att BondeSt:s medlemmar understundom hafva sina suppleanter tillhands i förmaket, för att genast inträda, om någon ordinarie ledamot går bort.
Detta har, under innevar:de Riksdag, inträffat i Serskildta Utsk., och jag tror mig hafva sett detsamma i Konst.Utsk. vid 1844 års Riksdag, ehuru jag icke bestämdt minnes det.
Säkert är att jag i StatsUtsk. sett det; och kan icke finna det god ordning förnärmas derigenom, att man underlåter besvära Landtmarskalken och Kansliet.
Det händer icke sällan, att just då ett Utsk. skall börja sina förhandlingar, kommer bud från en ledamot, som säger: ”jag har fått det eller det förfallet, och kan derföre icke infinna mig”.
Hvad är då rättare och enklare, än att Ordf:n, för alt göra Utsk. fulltaligt, genast inkallar den suppleant, som är i ordningen.
Hr Bildts förslag, hvilket äfven jag, i fall han ej gjort det, ämnat framställa, skulle 3:dje morn. i 19:de §:n erhålla följande lydelse: ”Den R. o. Ad:s ledamot, som af förfall hindras att Utsk:s-sammankomst bevista, anmäle det hos Utsk:s Ordf:de, hvilken till vederbörande suppleant utfärdar kallelse, att, i anledn. af yppadt förfall för viss ledamot, i hans ställe, i Utsk. inträda”.
I afseende på 5:te mom. af samma §, erkänner jag riktigheten af Gr.
Lagerbjelkes anmärkn., att det skäl, som der förekommer, icke bör qvarstå.
Jag hemställer derföre, att mom. måtte erhålla följande lydelse: ”Inträffar för suppleant tillfälligt förfall, anmäle han sådant hos vederbörande Utsk:s Ordfcde”.
För 31:sta §:n har Utsk. föreslagit följande lydelse: ”Vidalia val och voteringar skall uprop ske efter antecknings-listan, och anmode Landtmarskalken, eller den hans ställe företräder, sex ledamöter af R. o. Ad., att jemte honom vid bordet sitta, för alt föra prot. öfver dem, hvilka vid upropet sig infinna.
De som till en och samma bänk höra etc.”
Då numera endast ett uprop hålles, bör det icke vara fråga om annat, än anteckning huru många som infinna sig, på det alt man må kunna jemföra det antal ledamöter, som anteckningen utvisar, med de aflemnade röstningssedlarnes mängd.
Jag hemställer derföre vördsamt, att §:ns ordalydelse måtte sålunda förändras, alt i st. f. orden ”för att föra prot. öfver dem, hvilka vid upropet sig infinna” sättes: ”för att anteckna deras antal, hvilka sig vid upropet infinna”.
Hr Bildt: Gr.
Lagerbjelke har sagt, att på det sätt, som det nu tillgår i Konst.Utsk., är allt väl beställdt, samt att ingen olägenhet deraf visat sig.
Jag ber att såsom en motsats härtill få uplysa, huru förhållandet är i StatsUtsk.
Sedan genom prot.- utdrag från de öfriga Stånden det blifvit i Utsk. tillkännagifvet, hvilka personer, som utsetts till suppleanter, ega dessa att, på främsta ledamotens i Utsk. kallelse, der inträda i förhindrad le - Den 15 November e. m. 101 damots ställe; följden häraf har varit den, att de tre Ståndens ledamöter inom StatsUtsk. alltid varit fulltaliga, och alt undantag derifrån åtminstone högst sällan egt rum.
Deremot har följden af den omväg, som vid denna Riksdag hos R. o. Ad. varit praxis, och hvilken skulle blifva lag, om Ståndet antoge det förslag Riddarh.- Utsk. nu framlagt, varit den, att R. o.
Ad:s ledamöter vid flerfaldiga tillfällen befunnits vara ihkompletta, och då voteringarne inom StatsUtsk. ofta afgöras med en rösts majoritet, har den åsigt, som R. o. Ad:s ledamöter förfäktat, mången gång måst stanna i minoriteten, enär den frånvande ledamotens suppleant icke kunnat i rätt tid uiikallas; och det eger sin fulla riktighet hvad Hr von Hartmansdorff nämnt, att det oftast är vid sjelfva plenitimman, som Ordf:n får kunskap om att en ledamot icke kan den dagen infinna sig.
Någon oordning kan jag icke finna skulle upstå genom det förslag
Hr von Hartmansdorff framställt, och hvilket jag anser vara bättre än mitt, hvarföre jag också förenar mig med honom.
Den olägenhet Gr.
Lagerbjelke trott kunna förekommas genom Utsk:s förslag, eller alt en ordinarie ledamot t. ex. säger åt en suppleant ”i morgon går jag icke upp i Utsk., utan gör mig den tjensten att gå i mitt ställe”, kan visserligen icke förebyggas genom Hr von Hartmansdorffs förslag.
Men jag tror att det icke heller genom Utsk:s förslag kan hindras, ty hela skillnaden emellan dessa håda ligger deruti atl, enl. det förra, anmälan om förfall kommer både till Utsk:s Ordf:de och till Landtmarskalken.
Men hvarken Ordf:n eller Landlmarskalken lära ingå i någon pröfning om den ordinarie ledamoten haft skäl för sitt förfall eller icke, och den dubbla anmälan blir således endast en omväg.
För öfrigt torde den, som, utan laga förfall, undandrager sig upfyllandet af sin pligt, så litet bekymra sig om ordningens gång, att han i sanning icke derföre afhåller sig derifrån, alt han är osäker om suppleanten upkommer eller icke.
Jag kan fördenskull icke finna, att uti Ulsk:s förslag ligger något korrektiv, utan endast en onödig omväg, hvarföre jag anhåller om bifall till den förändring
Hr von Hartmansdorff och jag föreslagit.
Jag är förekommen af Hr Bildt, och instämmer derföre i de åsigter han yttrat.
Jag anser mig skyldig uplysa, att under denna Riksdag understundom inträffat, att straxt före plenum i StatsUtsk. för mig blifvit anmäldt, att en ledamot fått förfall, och att man haft största möda att i hast kunna först utverka sig en skrifvelse från Riddarh.-Kansliet och sedermera att få en vaktmästare, som upsöker suppleanten.
Detta har erfordrat flera timmars lid och ärendernas snabba afgörande har derigenom esomoftast försinkats.
Jag kan derföre icke inse alt någon olägenhet skulle upstå, om ifrågavar:de omväg undvikes, hvadan jag i allo instämmer med Hrr Bildt och von Hartmansdorff.
Tvenne talare hafva här upgifvit, huruledes det, dels inom Serskildta Utsk., dels inom StatsUtsk. sä tillgår, att de ordinarie ledamöterna sitta inne i sessionsrummet 102 Den 15 November e. m. och suppleanterna utanför, för att passa på om någon af de förra möjligen skulle gå sin väg, i hvilket fall närmaste suppleanten inträder i hans ställe.
För min del finnér jag detta sätt att sköta Riksdags-ärenderna högst otjenligt.
Det är redan ett ondt att Utskms ledamöter alltför mycket ombytas, och man bör åtminstone kunna påräkna hafva samma ledamöter qvar minst för dagen ; men att den ena ledamoten skall deltaga i diskussionerna och den andra i voteringarne, kan jag icke annat än på det högsta ogilla, och finnes ett sådant bruk inom något Utsk., skulle jag för min del ans,e detsamma böra afskaffas oell icke utbredas.
Hvad de stora svårigheter, som det nuvar:de sältet skulle föra med sig, beträffar, kunna de värde talare, som yttrat sig emot Utsk:s förslag, icke förneka, att om för en Ordf:de blir anmäldt att en Utskis-ledamot fått förfall, måste han, äfven efter det förslag
Hrr Bildt och von Hartmansdorff framställt, efterskicka suppleanten, och om han jemväl efterskickar ett förordnande för honom, kan det dröjsmålet icke blifva större.
Men det är en stor skillnad om suppleanterna få sitta och passa på, när en ordinarie ledamot går ut, för att då på en half timma tjenstgöra, utan att ega den ringaste kännedom om hvad som afhandlas.
Det är också ett annat skäl, hvarföre det är nödvändigt att hvarje Stånds suppleanter icke få tjenstgöra annat än efter bestämdt förordnande, emedan det i annat fall är nästan alldeles omöjligt att kontrollera att hvarje i beslutet deltagande ledamot verkligen dertill är berättigad.
De prot.-utdr., som från Stånden inkomma, angå personer, som åro valda lill ledamöter eller suppleanter, och om således en Ordfide skulle vara tvungen, att, blott på grund af ett dylikt prot.-utdr., som förut inkommit lill Utsk. och hvarefter måhända andra inkommit, anse en person, utan att han har serskildt förordnande från sitt Stånds Kansli, berättigad att i Utsk. tjenstgöra, skulle det kunna hända att Utsk. holle sina öfverläggningar och fattade sina beslut, utan att man vore förvissad, om alla i besluten deltagande dertill vore berättigade.
Jag anhåller fördenskull fortfarande om bifall till hvad Utsk. i denna del föreslagit.
I afseende på det nu ifrågavar:de 3:dje monos af 23:dje §:n afgörande, instämmer jag med de talare, som ansett, att, vid en blifvande ledighet uti Utsk., suppleanten bör af Ordf:n, utan all omväg, kunna inkallas.
Denna rättighet är så mycket mer nödvändig inom BankoUtsk., der minst Indelar af hvarje RiksStånds ledamöter böra vara närvande, synnerligen då Utsk. med R.
St:rs makt afgör ärenden.
Ty om denna rättighet i allmänhet icke lemnäs Ordf:n uti Utsk., så inträffar, hvad ofta redan skett och kommer att ske, nemi. att ärendet, i brist på tillräckligt antal ledamöter, måste upskjutas till ett annat sammanträde, hvarigenom ärendenas afgörande fördröjes och Riksdagen förlänges.
Medan jag har ordet, anser jag mig i afseende på 24:de §:n böra tillkännagifva, att, då jag i min motion föreslog, att Den 15 November e. m. 103 någon föreskrift om Bänkmans, Elektors och Utsk:s-ledamots skyldighet att fullgöra sitt åliggande borde uti Riddarh.-Ordn. införas, var det af orsak, att, enär allmänt kändt är, det många med serdeles likgiltighet försumma sina frivilligt åtagne åligganden, de skulle med mera noggrannhet upfyllä sina pligter, då de uti en offentlig handling voro til! ansvar för försummelse fälde.
Men som de skäl, Utsk. anfört mot detta mitt förslags antagande, icke kunna af mig bestridas, måste jag afstå från mitt yrkande, fullkomligen nöjd med den framgång min motion i öfrigt erhållit.
Det är klart, att då man skall vända sig till tre personer: så går det långsammare, än om man blott skall hålla sig till en.
Vänder man sig till Utsk:s-Ordf:n för att få suppleanten inkallad, så går det fortare, än om man skall anmäla saken både för honom och Landtmarskalken.
Emedan den sednare icke sjelf skrifver ut förordnandet, utan sådant sker genom Riddarh.-Sekret.: så har man nödgats anlita tre personer.
Det är icke gifvet att Landtmarskalken är hemma hvarje dag; icke heller att Riddarh.-Sekret, ständigt är på sitt embetsrum.
Det kan således hända att suppleanten uteblifver en dag, då han bäst behöfves.
Hvarföre skall man gifva föreskrifter, som till intet gagna, men väl medföra olägenheter?
Jag har nämnt, huru det tillgår med BondeSt:s ledamöter, och Hr Bildt har uplyst att, inom StatsUtsk., tillkallas de andra Ståndens suppleanter genom Utsk:s främste ledamot af hvarje Stånd.
Månne detta är riktigt?
Ar det icke bättre, att suppleanten tillkallas af Utsk:s Ordkde?
Om det bör ställa sig hvarje Stånds beslut till efterrättelse, så mätte väl R. o. Ad. kunna anförtro åt Ordf:n att inkalla de suppleanter, som behöfvas för att göra Utsk:s ledamöter fulltaliga.
Lagerbjelke har anmärkt, huru obehörigt det vore, om den ena ledamoten deltoge i öfverläggningarne och den andre i besluten.
Ja; men det tillgår ju på detta sätt äfven med de ordinarie ledamölerne.
Dessa äro icke alltid tillstädes, och suppleanterne äro icke alltid tillkallade.
Den ordinarie ledamoten kommer icke ständigt upp i rättan tid, ulan hela timmars öfverläggning har egt rum, innan han infinner sig.
Likväl deltager han i omröstningen.
Ar det bättre, att denne sålunda förfar, än att en suppleant inkallas?
Man kan emellertid icke förekomma uteblifvandet, och då är det icke skäl att genom föreskrift söka åstadkomma hvad som icke låter sig göra.
Jag fortfar att anhålla om bifall lil!
Hr Bildts förslag, och då han instämt med mig, i afseende på ordalydelsen, anhåller jag att R. o. Ad. måtte antaga densamma.
Då man har såsom något bevisande anfört, att i åtskilliga Utsk. skulle suppleanterna från de öfriga Stånden tillkallas af hvarje Stånds främste ledamot inom Utsk., anhåller jag att såsom en lika god motbevisning fä anföra, alt under den lid, jag sutit i Konst.Utsk., har aldrig från något Ständ någon suppleant infunnit sig och deltagit i öfverläggningarne, som 104 Den 15 November e. m. icke haft förordnande fransin Talman eller från sitt Stånds Kansli.
Hvad nu åter beträffar det sä mycket omordade behofvet och nyttan af lättheten för en ordinarie ledamot att få öfverlåta sin plats åt en suppleant, eller för en suppleant att kunna inkomma i Utsk., medgifver jag visserligen, att det är nödvändigt, att man i st. f. en ordinarie ledamot kan erhålla en suppleant; men att göra detta så lält, alt man genom vigheten nästan lockas dertill, anser jag för min del vara olämpligt.
Det har nemi. ofta visat sig, att ledamöter just af detta Stånd, af samma anledn., icke npkomma i Utsk., och då det i allmänhet är nyttigt, att arbetena inom Utsk:n skötas af samma personer, torde det vara oriktigt att ställa så lill, att det anses för likgiltigt, hvilka ledamöter, som äro tillstädes, blott man har antalet fullt.
Jag anser det olämpligt icke derföre, att ju icke suppleanten kan vara fullt lika god som den ordinarie ledamoten, utan derföre, alt det alltid är bättre att hafva samma ledamöter, än att ständigt ombyta dem.