Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom en följd deraf, att Utsk:s förslag, att kronofogden skulle föra protocollet vid taxeringscomiteer på landet, icke blifvit antaget, kan jag så mycket mindre liltstyrka förkastande af detta förslag, som Utsk. icke föreslagit, att kronofogdarne skulle vara protocollsförande i städernas taxeringscomiteer.
Den 4 December e. m. 105 Gr. Posse, Fredr.
Den gamla författningen innehåller: ”Till kostnaders bestridande vid taxeringarne, ”arfvode för protocollsförande derstädes, äfvensom till uppmuntran för städernas uppbördsman, häradsskrifvare och öfrige tjenstemän, hvilka vid mantalsskrifning och taxering genom flit och noggrannhet gjort sig deraf förtjente, anslås en och en tredjedels procent af hela länets bevillningssumma, hvilken af pröfningscomiteen, innan den åtskiljes, fördelas.”
Efter del förslag, som nu af R. o. Ad. är antaget, att häradsskrifvare:! är protocollsförande i taxeringscomiteerna, tror jag icke, att, om det tillägg, som Ulsk. nu föreslagit, bibehålies, derigenom uppkommer någon förändring uti det hittills varande förhållandet, enär häradsskrifvaren i alla fall får sin andel uti arfvodet.
Om kronofogdarne fritagas frän protocollsföringen, så komma de icke eller att blifva delaktige af detta arfvode, och således tror äfven jag, alt ingen förändring uppkommer, derigenom att det uttryck får qvarstå, som Bevilln.Utsk. har föreslagit.
Jag erkänner, att jag misstog mig vid mitt första yttrande, när jag icke märkte, alt denna förändring blott angår protocollsförande i släderne, och jag har nu ingenting att anmärka emot Ulsk:s förslag.
Ifrågavarande tillägg i 121 § blef af R. o. Ad. bifallet. 15:o. åtskilliga i 3 mom. af >36 § gjorde redactionsförändringar; och 16:0 Det i i j?> §, i st. f. ordet ”instituteti” införda ordet ”undervisningsanstalter".
Dessa förändringar blefvo af R. o. Ad. bifallne. 17:o.
De uti 147 § tillagde orden ”så ä landet som i städerne.’’
Med erinran, att denna § förut i vissa delar, hvarom nu icke vore fråga, varit under pröfning, hemställde II.
Gr. o. Landtm., om R. 0. Ad. biföll, att, på sätt Utsk. föreslagit, orden ”så å landet som i städerne” införas i 147 §.
Sedan numera alla de uti Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 11 upptagne frågor samt jemväl de föröfrigt uti Utsk:s förslag till bevilln. stadga tillstyrkte förändringar blifvit af R. 0. Ad. pröfvade, hemställde H. Ex. Hr Gr. 0. Landtm., om R. 0. Ad. tilläte, att föredragningen af hvad Utsk. i öfverensstämmelse med 1111 gällande bevilln.stadga föreslagit, måtte få ske på det sätt, att §§ uppnämndes och den ledamot, som hade något att anmärka, gåfve sådant tillkänna vid upprop af den §, hvaruti rättelse ansåges nödig.
Då till följd häraf de uti Utsk:s förslag till bevilln.stadga förekommande §§ uppropades, uppstod discussion om dem, som här nedanföre upplagas. 5 II. 14 100 Den 4 December i:, m. 2 §■ Frih.
I 2 § hade jag att föreslå ett tillägg, hvarigenom slutet af 1 morn. skulle få följande lydelse: ”näst före taxeringen af länets deputerade sälte markegång; men för löntagare, som genom anförde besvär vunnit förhöjning i den sålunda satte markegången, uträknas lönen efter förhöjningen, hvilken löntagaren åligger att, vid samma ansvar, som för uleblifvenuppgift till taxeringen, åsin löneuppgift anmäla och utsätta”.
Jag vill visserligen icke bestrida, att det icke är något ondt uti, att delta tillägg göres; men jag torde få fästa uppmärksamheten derpå, att lönen bör uppgifvas till det belopp, som den utgjort efter föreg:de års markegång, och att pröfningscomitéen naturligtvis bör, i händelse detta icke skulle iakttagas, upptaga lönen till dess verkliga belopp.
För öfrigt lära conlrollerna i detta afseende vara svåra, ty författningen är sådan, att den, som anför besvär öfver markegångssältningen, får utslaget endast till fördel för sin egen person, och det lärer vara svårt för comiterade alt vela, hvilka enskilda personer, som fått sådana utslag till sin fördel, och således äfven ganska svårt för comite'en att iakttaga den nödiga controilen.
Jag tillstyrker derföre, att mern. må blifva oförändradt.
Cederström, Jacob: Detlaf Frih.
Ridderstolpe föreslagna rättelsen är verkligen med ordning och rättvisa öfverensstämmande.
När en person genom anförda besvär har vunnit förhöjning i den markegång, hvarefter hans lön beräknas, så lärer det falla af sig sjelf, att hans löneinkomster derigenom förändras, och detta lärer väl icke vara någon hemlighet inom länet, och dä lärer det äfven vara lämpligt, att han åtägges uppgifva denna förhöjning till taxeringscomiteen.
Det siste värde talaren tyckes hafva uttryckt sig så till vida i samma anda som jag, att han yttrat, att ett sådant enskildt fäldt utslag rör:de markegångsberäkningen icke kan vara okändt för Konungens Bef:hde, och det var just på sådan grund, som jag trodde, att icke något tillägg behöfde införas, emedan dä det är bekant för landshöfdingeembete!, rättelse kan göras vid pröfningscomiteen uti hvad sora försummas vid taxeringseomiteen.
Jag bestrider föröfrigt icke sjelfva tillägget, ehuru jag anser det obehöfligt.
Jag får vördsamt hemställa till Frih.
Ridderstolpe, om icke han skulle vilja afstå från det förslag till tillägg, som han uppgifvit.
Jag skulle för min del tro, att någon fara för att tjenstemäns löner icke blifva beskattade efter den grund, som Frih:n önskat, och som verkligen är den rätta, ingalunda är förhanden; ty, såsom mig synes, så kan den näst före taxeringen satte markegången icke hafva afseende på något annat än den markegång, som genom laga kraftägande beslut gäller för den person, hvars lönevillkor skola efter markegången uträknas.
Mig synes icke något förtydligande här vara af behofvet påkalladt.
Den i D e c e m b e r e. m. 107 Frih.
Jag finner, alt Hr Printzenskjöld liar helt och hållet missförstått mig.
Jag tänkte binda controllen vid dens intresse, som uppgifver sin lön, efter det är två sätt att beräkna lönen.
Konungen har rätt »tt af löntagaren erhålla contributionen, uträknad efter samma tariff, som löntagaren ägt rätt att debitera räntegifvarne.
Enär nu hvarje löntagare, som anfört besvär öfver den af deputerade satte markegång, äger rättighet att få sin lön beräknad efter det af Kammarcoll. satta pris, så vore det högst vigtigt, att vid en taxering den, som uppger sin lön, äfven på sin uppgift utsatte om han anfört besvär eller icke, och således örn han kommer i cathegori att åtnjuta förhöjning eller ej.
Det är ganska svårt för en taxeringscomité att veta om den eller den inom dess dislrict har klagat eller icke, och detta har varit ganska mycket krångel nnderkastadt.
Just derföre har jag trott det vara vigtigt att få detta tillägg gjordt och derigenom blefve det mycket lätt att controllera taxeringsuppgifterna.
Jag kan icke finna, att någonting egentligen vinnes genom hvad Frih.
Ridderstolpe här har föreslagit.
Det är i min tanka ganska gifvet, att löntagarens bevillning påföres efter hvad han uppgifvit till taxeringscomiteen, så vidt icke denna uppgift blir antingen förhöjd eller nedsatt.
I delta fall åter är det en gifven följd af denna förhöjning eller nedsättning, att afgiften kommer derefter antingen att höjas eller minskas; således skulle jag tro, att någon särskildt föreskrift i den vägen icke beliöfves, då afgifterne i alla fall komma att rättas efter förhöjningen eller nedsättningen.
Dessutom är det vid pröfningscomiteen tillfälle att granska detta, och om slutligen Kammarcoll. skulle göra någon förändring uti grunden för någon persons taxering, så kommer afgiften att rättas derefter.
Tersmeden skulle hafva rätt, om icke förhållandet vore olika för hvarje person, om förhöjningen eller minskningen i afgifterna gällde öfver en bank ; men då nu besvären af en embetsman, som klagar, blifva särskildt för honom bedömde, och hans taxering sedermera afgöres efter en helt annan norm, än taxeringen för den som icke klagar, och då dessa personer stå bredvid hvarandra och se ut alldeles på samma sätt i deras fysionomier, så kan hvarken taxerings-eller pröfningscomiléen se om den ene klagat och den andra icke.
Nu äga de rättighet att af sina räntegifvare få ut lönen efter det förhöjda priset, om de hafva klagat och fått rätt; då bör ju också K. M. och Kronan af dessa löntagare fa uppbära sina afgifter efter den förhöjda normen.
De löntagare åter, som icke hafva klagat och få sina löneförmåner bestämda efter den af deputerade länsvis satta markegåugen, de kunna icke åt Kronan ge mer än i förhållande till hvad de få ut.
Nalurligtvis underkastar jag mig Ståndets bedömmande af frågan; men jag önskar att åtminstone blifva förstådd. 108 Den 4 December e. m.
Jag tror icke alt raan beliöfver befara, att embetsmännen komma att betala för litet, och att om någon förseelse dervid äger ruin, Kongl.
Kammarrätten icke kommer att anmärka det.
Jag har baft den erfarenheten, alt tvenne gånger blifva fordrad för löneinkomster, som jag aldrig uppburit.
Jag förmodar, att det handt andra på samma sätt och alt de lyckligare ledamöter, som hafva större inkomster, än som de blifvit debiterade för, lära få finna alt Kammarrätten nog äfven hittar vägen till dem.
Jag får nu hemställa till R. o. Ad., huru länge vi skola hålla på med detta betänk.
En gång hafva vi gatt igenom hela betänk, med Utsk:s alla tillstyrkanden, sedermera äfven gått igenom de förändringar och tillägg, som i hvarje särskild § skulle inflyta.
Skola vi nu, för hvar oell en af de 153 §:ne få en särskild discussion, så hemställer jag när vi en gång skola hinna till hevilla.förordms slut.
Jag tänkte verkligen icke så personligt som Hr Rosenblad nu trott frågan vara, om huruvida jag önskade att få bibehålla lika lön som jag har elter icke.
Hr Rosenblads yttrande, ang:de hevi lin.förordn., som man aldrig blir af med, så tror jag, att det förhåller sig så dermed, som med den, hvilken byggde åt sig en graf, och blef ledsen deröfver att den icke nog fort blef färdig.
Han sade: ”Jag tror, att jag slipper aldrig det bär bålet.”'
Hr Rosenblad skall få se, att lian slipper icke den här bevilln.förordn. på tre år.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. an såge Frih.
Ridderstolpes nu gjorda förslag böra bifallas.
Uti 3 mom. nödgas jag äfven föreslå eli tillägg, hvarigenom mom. skulle få följande lydelse: ”Den som på flera ställen eller olika orter åtnjuter löneinkomster, skall för deras sammanlagda belopp till den taxeringscomitéen, inom hvilken han är mantalsskrifven, uppgift aflemna och på ett ställe taxeras.” Gr.
Jag ber att få fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derå, att 2 morn. af 40 § innehåller ett stadgande för detta fall, nemi. alt embets- och tjenstemän böra debiteras och taxeras på de ställen, der de hafva tjenst.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge det af Frih.
Ridderstolpe föreslagna tillägg uti 3 mom. af 2 § böra äga rum.
Ropades nej. 14 §.
Uti den nu föredragna 14 § och den afdelning, som angår bevillningen i städerne, har Utsk. infört ”Di - Den 4 December e. m. 100 recteurer, Theater-, vid andra än Konungens spectacler, erlägga årligen r:dr 25. och dessutom för hvarje representation i Stockholm . „ 4.”
Att direcleurerne för en enskild theater i Stockholm äro taxerade till 25 r:dr finnér jag billigt, emedan det förmodligen grundar sig derpå, alt man anser honom hafva en inkomst af 500 r:dr årligen; men att man särskildt beskattar representationerna, det tyckes dock vara något obilligt.
All grund för vår taxering livilar derpå, att man skall betala 5 proc. af sin behållning.
Nä väl! nu antager man, alt en theaterdirecteur ger 200 representationer.
Han får då betala i bevillning derför
S00 r:dr, d. v. s. han beskattas för en behållning af 16,000 r:dr.
Tycka Herrarne att jag lager till för mycket, så vill jag endast antaga, att han icke ger mer än 3 representationer i veckan, d. v. s. 150 representationer om året.
Han skulle då få vidkännas en bevillning lill Staten af 600 r:dr, således för en behållen inkomst af 12,000 r:dr.
Jag hemställer om delta är rättvist.
Ar det väl troligt, att en theaterdirecteur vid en enskild theater i Stockholm, när han betalat alla omkostnaderna, skulle hafva en behållning af 12,000 r:dr?
Jag frågar eder för öfrigt, mine Hrr, på hvad rättsgrund har man betagit en theaterdirecteur den rättighet, som tillkommer hvarje annan medborgare, att sjelf till comiteen uppgifva sin behållna inkomst och derefter blifva taxerad?
Ger han upp sin inkomst för ringa, så ligger correctivel deremot i taxeringscomiteens beslut.
Klagar han deröfver, så kommer pröfningscomiteen alt afgöra hans besvär.
Jag kan för min del icke annat finna, än att denna beskattning icke är på något sätt rättvis.
Jag vill icke här vidröra frågan om en annan utgift, som drabbar theatrarna, hvilken är ganska dryg, nemi. den afgift af 4 r:dr b:co af hvarje representation, som nu utgår lill K. theaterns- och capcllets pensionscassor; men då beslutet derom redan är fattadt, sä inskränker jag mig nu till en vördsam hemställan, om icke billighet och rättvisa fordra, att theaterdirecteurerne i Stockholm vid enskilda theatrar få till taxeringscomite'en sjelfve uppgifva sina inkomster och derefter blifva taxerade, samt att dessutom den här bestämda afgiflen för hvarje representation måtte borttagas.
Utan att bestrida hvad den siste värde talaren yrkat, anser jag mig dock pligtig att upplysa, att uti de sifferbelopp, vid hvilka den värde talaren fästat sig, ingen förändring i den gamla bevilln.förfaltn. blifvit föreslagen.
Jag har visserligen icke sagt, att detta är något nytt stadgande; men jag har redan vid den förra bevilln.förfaltms uppgörande funnit detta förhållande vara ganska opassande, och önskar nu kunna få detsamma ändradt, ehuru jag vid förra riksdagen icke yttrat mig i saken; men det är bättre sent än aldrig.
Tersmeden: Sedan Hr Gr. o. Landtm, medgifvit en sådan genomgång af bevilln.förordn., som nu är företagen, så ta - 110 Den 4 December e. m. ger jag mig friheten fästa mig vid en annan punkt i samma §, hvilken lyder sålunda: ”Utländningar (deruti ej inbegripne Norrmän för Norrska producter), som resa omkring i landet och för egen räkning, eller såsom utskickade för andra, utbjuda eller sluta handel om utländska varor, skola vid ankomsten erlägga 50 r:dr, som beialas i gränsorten, hvarest å resepassel skall antecknas, huruvida berörde afgift blifvit erlagd, och för den tid, dé utöfver tre månader sig i Riket uppehålla, dessutom 50 r:dr för hvarje månad, hvilken afgift vid ankomsten äfven behörigen nedsättes för den tid, de uppgifva sig vilja i Riket qvarstanna utöfver de Irenne månader, för hvilka förstnämnde afgift blifvit bestämd, emot rättighet att af den för sednare tiden nedsatta afgiften vid utresan återbekomma, hvad efter nu stadgade beräkningsgrund för hel månad kan vara för mycket erlagdt.
Den utländning, som, utan att hafva nämnde afgift behörigen erlagt, beträdes med att utbjuda eller sluta handel om utländska varor, skall, jemte afgiftens erläggande, böla 300 r:dr b:eo, hvaraf hälften tillfaller åklagaren och hälften fattigcassan i den stad eller socken, der förseelsen ägt rum.
Föröfrigt iakttages, hvad allmänna lagen, i 5 och 7 cap.
Håndelsb:n och särskilda författningar, i afseende på dylik handel, stadga.” Wig förefaller det, alt för en nation, som anses vara så gästfri som den Svenska, dessa på utländningar lagda afgifter äro alldeles för dryga.
Landtm, gaf Frih. Tersmeden tillkänna, alt vid pröfning af en utaf de i Ulsk:s betänk, upptagna punkter, Utsk:s förslag i fråga om utländningars beskattning redan blifvit af R. o. Ad. bifallet.
Tersmeden yttrade, att han i sådant fal! endast finge reservera sig emot beslutet.
Jag är skyldig att upplysa Frih, Boye, att, hvad beträffar thealerdirecteurer, de verkligen blifva taxerade efter deras egen uppgift; men att ifrågavar. 4 r:dr, hvilka under tvenne titlar nu betalas, äro gammal bevillning, som förut varit anslagen till Stockholms stad och dess theatercassa, och ehuru man möjligen kan anse den vara orättvis, så grundar den sig likväl på en gammal praxis.
De andra Stånden hafva likväl återremitterat denna punkt om den allmänna bevillningen af theaterdirecteurer, och ifall Frih. yrkar det, så torde en äterremiss af denna punkt kunna göras.
_ Gr.
Hr Gr. o. Landtm, liar redan förklarat frågan rör:de utländningar vara afgjord; men icke dess mindre torde jag få anhålla om tillstånd att upplysningsvis nämna, att Ulsk:s förslag i afseende på utländningar verkeligen utgår från en gästfriare synpunkt, än den, som i förra bevilln.författn. hade gjort sig gällande; emedan stadgandet i den förra bevilln.förordn. var sådant, att vederbör, ofta icke kunde underlåta att affordra resande utländningar de stadgade afgifterne, antingen de voro handlande eller icke, emedan dc icke kunde komma i tillfälle att utröna Den 4 December e. m. lil huruvida sådant var förhållandet eller ej, och således måste för säkerhetens skull pålägga nämnde ulländningar denna bevillning.
Jag känner särskildt, alt i diplomatisk väg hafva kommit reclamalioner i sådant afseende.
Nu är denna olägenhet afhjefpt, derigenom att, om afgiften upptages vid gränsorten, sådant skall antecknas å resepasset.
En resande utländning, som icke är handlande, behöfver således icke erlägga denna afgift, och då sker ingen anteckning derom å resepasset.
Men om personen beträdes med att, emot sin uppgift i detta afseende, drifva handel inom landet, så får han erlägga de böter, som blifvit i författningen stadgade.
Sprengtporten, Jacob Wil h.:
Jag förenar mig i den hemställan, som Hr Aminoff gjort, att punkten måtte återremitteras till Bevilln.Utsk., för att närmare upplysas.
Det förefaller mig, om det verkligen är afsigten att dessa 4 ndr skola gå till stalscassan, såsom hade statseassan verkligen förbehållit sig allt för många friplatser vid represenlationerne.
Som i 14 § bland öfriga lill städerna hörande personer blifvit förbigången en hel dass af personer, om hvilka det icke blifvit bestämdt huru de skola taxeras, så får jag vördsamt föreslå ett tillägg uti denna §.
Förhållandet är nemi. att, enligt flera K. resolutioner, dels gemenskapen vid garnisonen i Stockholm, dels gevärsfacloriarbetare, saltpetersjudare, krutarbetare, tyghus-, archlie- och rustkammarebetjente samt Stockholms stads sprntlagare, jemte flera andra personer, som äro anställde vid Iv. M:s verk och stater, blifvit medgifne rättighet att utöfva handtverk, dock utan rättighet att sätta sig tillsammans och hälla verkstäder eller salubodar.
Af detta förhållande har det inträffat, att hos taxeringscomitéen här i Stockholm uppstått mycken oenighet, huru dessa personer borde beskattas, enär en stor del af taxeringsmännen påstått, att sådana personer borde taxeras såsom borgare, hvilket blifvit för dem ganska betungande, men andra deremot ansett, att de borde jemföras med Kronans handtverkare vid amiralitetet, artilleriet eller fortificationen och således påföras bevillning till ett belopp af 2 r:dr b:co.
Afven inom pröfningscomite'erna hafva i dessa frågor olika beslut blifvit fattade, i följd af olika åsigter hos de personer, som i comite'erna deltagit, hvaraf händt, att omnämnde personer än blifvit påförde bevillning till 15 r:dr b:co och än taxerade till blott 1 r:dr b:co.
För min del finner jag obilligt, alt sådane personer, hvilka genom särskilda resolutioner fått sig tillagd rättighet att försörja sig med det handtverk de hafva lärt, utan att likväl äga rättighet att hålla verkstäder eller salubodar, skola såsom borgare taxeras, och jag får derföre för min del föreslå, att det tillägg måtte göras i denna §, att alla de personer, som på grund af särskilda K. resohr eller förfatln-.r äro berättigade att utöfva det handtverk de sjelfve lärt, ulan rättighet att hålla verkstäder eller salubodar, skola taxeras på samma sätt som Kronans handtverkare vid amiralitetet, eller med 2 r:dr b:co påföras bevillning.
Jag vill visst icke neka, att jag i hufvudsaken 112 Den 4 December e. m. skulle vilja instämma uti den åsigt, som af Fril).
Boye blifvit framställd och af Hr Aminoff understödd, men jag vill erinra mig, att vid ett föreg-.de plenum blifvit förklarad!, att inga andra frågor kunde göras till föremål för beslut i Ståndet, än de, om hvilka det antingen varit motioner väckta, eller hvarom fråga inom Utsk. blifvit väckt.
Jag hemställer till R. o. Ad., om icke en sådan förut uttalad åsigt lägger hinder i vägen för upptagande af de förslag, som nu blifvit här framställda.
I anledn. af detta yttrande, erinrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att hans förklarande icke varit sådant som Frih.
Raab uppgifvit, utan deremot innefattat, att H. Ex, ansåg R. o. Ad:s ledamöter vara berättigade alt yrka förändring i allt hvad som förekom i den föreslagna bevilln.författn.; men hvad deremot beträffade Frih. Cederströms, Thure, nu framställda yrkande, finge H. Ex. tillkännagifva, att det afsåg en fråga, som icke förekom i Ulsk:s förslag, och således, derest Frih.
Cederström fortfore i sitt yrkande, borde anses såsom en ny motion.
Hr Aminoff: Jag tänkte hemställa till Frih.
Cederström, huruvida han icke skulle vilja afstå ifrån sitt yrkande, ehuru riktigt det också må vara.
Jag kan försäkra Frih.
Cederström, att i Slockholm ingen blir glömd, som bör blifva beskattad.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förslag i fråga om theaterdirecteurers beskattning.
Ropades nej. H. Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. ansåge theaterdirecteurer icke böra erlägga särskild bevillning för hvarje representation i Stockholm.
Raab: Hr Gr. o. Landtm, gjorde endast propos. på befrielse för theaterdirecteurer i Stockholm.
Jag vågar vördsamt hemställa, om det icke också vore billigt, att ifrån denna afgift befria theaterdirecteurer i andra städer och orter, och anhåller vördsamt om propos. derå. H. Ex. Hr Gr. o.
Landm. yttrade, att orsaken, hvarföre han framställt propos. endast i afseende pä theaterdirecteurer i Stockholm, varit den, att H. Ex. icke hört Frih.
Boye göra ett vidsträcktare yrkande.
I händelse jag icke kommer för sent, så anhåller jag, att den af Frih.
Boye väckta motion må blifva återremitterad till Utsk. emedan jag bestämdt känner, att något af de andra Stånden har återremitterat denna puukt.
Sprengtporten förenade sig med Hr Aminoff. Gr. Posse, Fredr.
Dä jag anmälde mig, så hade Frih.
Raab ännu icke yttrat sig.
Milt ändamål var då att hem - Den i December e. m. 113 hemställa, att theaterdireteurer på landet äfven mätte blifva befriade från denna afgift, likasäväl som de i Stockholm.
Jag hade ämnat alt i händelse de icke innefattades i Frih.
Boyes framställning, få dertill göra detta tillägg; men som Frih.
Raab redan gjort det, så afslår jag derifrån.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade, alt om han icke misstog sig, var det betänk, rörde theaterdirecteurer, hvilket af andra Ständ blifvit återremitterad!, ett af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. afgifvit betänk, om erläggande af afgift till Theatercassans pensionsiurältning, hvilket utgjorde ett frän nu förevar, ämne afskild fråga.
Frågan om erläggande af 2 r:dr till K.
Theaterns pensionscassa och 2 r:dr till Hofcapellet har redan förevarit uti Ekon.Utsk:s betänk.
N:o 35, som blifvit återremilteradt och återkom i betänk. iN:o 87, hvilket jag icke tror hafva varit föredragit; men Ekon.Utsk. bar der vidblifvit sin första tanka, och således afslagit den lindring som begärdes.
Den afgift af 4 r:dr, som theaterdirecteurer skola betala för hvarje representation, är en verklig bevillliingsafgift; men den afgift, hvarom jag nu talar, är en alldeles särskild afgift, utom nyssnämnde 4 r:dr, och frågan om den sednare afgiften är en ekonomisk fråga.
Det obilliga i dessa afgifter ligger deruti, att en annan person skall kunna säga till theäterdirecteuren:
Du har minst 32,000 r:dr i årlig behållning och derför skall du gifva 4 r:dr hvarje afton; då deremot hvar och en som äger borgerlig rörelse, får sjelf uppgifva sin inkomst och derefter blifva beskattad.
Jag anhåller, alt orden: ”Och dessutom för hvarje representation i Stockholm 4 r:dr”, måtte utgå, samt att theaterdirecteurerne, likasom andra, i stället få sjelfva uppgifva behållningen af sin rörelse.
Ståndet besluta en återremiss, sä har jag ingenting deremot, blott ändamålet vinnes.