Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle dock så hafva varit, förfaller min anmärkning i allmänhet; men särskilt står den fast, i afseende på Helmfeldt och Dalberg, hvilka icke voro födda Adelsmän, och följaktligen icke kunnat inlåtas i dessa blott för Adeliga ynglingar stiftade undervisningsanstalter.
Hvad beträffar de personer, sorn våra stors Konungar utskickade till andra länder för att der utbilda sig, så år jeg öfvertygad om, attd® «S8 Den 2 5 Martti, ej dertill valde andra ynglingar än dem , som redan vid de allmänna läroverken hemma fått den grundliga underbyggnad, att de med fördel kunde begagna de utländska, och der vånda sig till hvad slags applicationsstudium, som hålst.
Detta förhållande synes mig äfven bestyrkas af Gustaf IILs åberopade yttrande om sättet huru våra utmårktaste män blifvit bildade.
Sluteligen, och då så många motioner, om förbättring af undervisningsverken blifvit väckta, får jag hemställa till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns bepröf vande om det icke skulle vara nyttigt och lämpligt, att i remissen till vederbörande Utskott begära, det alla dessa frågor i ett sammanhang måtte behandlas och besvaras.
Jag vill blott tillägga, att i samma Page-Skola der den stora Fältherren Banér blef uppfostrad, der bildades äfven en annan Banér till civila yrken.
Derigenom att således på samma ställe ynglingar danades till skickliga Tjenstemän i alla medborgerliga, yrken, förekoms den ensidighet i uppfostran och omdöme, som hufvudsakligen föranledt det väckta klandret mot KrigsAcademien.
Ty få lära neka dess närvarande organisation, såsom en speciel Eleine atar-Krigs-Skola. stora förtjenster, i synnerhet under dess närvarande utmärkta Guverneur.
Friherre Ridder[tolpe j
De sista värde Den 25 Martii. 699 talare hafva, om jag derom får döma, vidrört en epok ganska aflägsen.
Herr Morath har visat kännedom af saken och omtalat Europas nu varande tillstånd, hvilket bör komma i beräkning, då fråga är huruvida Krigs-Academien må upplösas eller icke, destohellre, som från detta undervisningsverk, efter hvad vår tids KrigsHistoria gifver oss vid handen, utgått så många dugliga och skickliga militairer.
Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, att Herr von Hartmansdorff^ ofvanberörde Memorial, hvilket gifvit anledning till den nu förefallna discussion, borde, jemlikt 49 §. i Riksdagsordningen ligga på bordet till nästa Plenum.
Justerades PleniProtocollet för den 24 sistledne Februarii eftermiddagen.
Friherre Boije, Ludvig, hade inlemnat följande som upplästes:
Herr Grefven och LandtMarskalken till— kännagaf, att StatsUtskottets den l3 sistledne Februari afgifne, och den 17 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, angående de fleste LandsKammererares underdåniga 7oö
Marttil ■ansökning om tillökning i expencer och skrift varelön; hvilket utlåtande Ridderskapet och Adeln den 24 sistledne
Februari beslutat böra tills vidare hvila på bordet, sedermera blifvit af de öfrige trenne RiksStånden bifallit, samt ExpeditionsUtskottets förslag till Riksens Ständers, underdåniga skrifvelse till Kongl.
Maj;t, i ämhet äfyen blifvit den ig dennes eftermiddagen hos Ridderskapet och Adeln juste rädt; i anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMurJkalien hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln vid sådant förhållande behagade för dess, del dervid låta, bero.
Justerades PleniProtocolIet för den 26 sistledne
Februari förmiddagen och för den 28 i samma månad.
Justerades Pleni-Protocollei för den 1 dennes förmiddagen* Herr Bruncrona, Guftaf Adolph y hade Inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes» så lydande:
Den 25 Martiin Justerades PleniProtocollet för den 1 derifies eftermiddagen.
Ane tarf v cird,, Carl Henric, anförde skrifteligen; (Se Bilégari N:o 4.)
Det var mig helt oVäutadt, att vid en justering och en redan så långt framskriden timma, jag skulle komma att uppehålla HÖglofl.
Ridderskapet och Adeln; men jag lofvar att ej blifva lång, ehuru jag ej helt kan förbigå det mödosamt val utarbetade anförande Friherre Anckarsvärd nu uppläst.
Då jag alltid liar framställt, och, som jag hoppas, följt den satts, att på detta rum aflägsna alf individualitet, så förbigår jag allt försvar i följd af de anmärkningar, som här nu blifvit gjorda vid mitt muntliga yttrande, hvilket med så mycken skicklighet blifvit uppfattadt till Profocollet, att jag med glädje erkänner mina ord, som jag hoppas skola vittna, att hufvudgrunden för dem ej varit att lysa med egna meningar.
Äfven vore det att mycket misskänna den plats hvarpå jag, genom Ridderskapets och Adelns val blifvit ställd, om jag skulle försöka att försvara eller tadla Ministeren.
Jag hade endast ett föremål, det, att göra mitt stånd uppmärksamt på de ordalag, jag uti Friherre Anckarsvärds anförande ansåg för-< hastade och obehöriga; ett omdöme ännu ytterg ligare bestyrkt derigenom, att Friherre AnckarJ svärd nu uti sitt anförande yttrar sig ej vilja 702 Den 2o Martil. ingå i försvar af hållningen i taflan.
Det var denna hållning som var ämnet för mitt tal, hvarå jag ville fästa Ståndets uppmärksamhet; och om jag häruti lyckats, så har jag derföre mera att tacka ämnet och Ståndets klarsynthet, än min alltid ringa förmåga, Alltid skall jag med tillfredsställelse och tacksamhet ihågkomma den i Mars, då jag var lycklig nog att tillvinna mig mitt Stånds bifall, jemte det jag gaf Höglofl.
Ridderskapet och Adeln tillfälle att uttrycka sin mening sådan den är förvarad i Pro. tocollet; och hvarföre jag nu ej har något vidare att tillägga.
Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden; Från StatsUtskottet; Af den 21 dennes: N:o 52; angående väckt fråga om förändrad disposition af räntan å den så kallade Wermlands LandtvärnsCassa.
N:o 55; angående gjord motion, om anslag af spannmål till aflöning för en särskild Kyrkoherde i Strömstad.
N:o 54; i anledning af gjorda hemställanden, om anslag af allmänna medel till kostnadern. es bestridande vid uppmuddring af Upsala Å, Den 25 Martii. 70 5 N:o 55; angående föreslagen indragning af Taffel-penningarne för Rikets Högsta Embeten m. fl. N;o 56; angående väckt motion om boställes anslående åt Kronofogden i Sollentuna och Wallentuna Härader samt Danderyds Skeppslag.
N:o 57; i anledning af gjord hemställan, om understöd af allmänna medel till förbättrande af Hamnen vid Halmstad.
N;o 58; rörande väckt fråga om uppförande på, allmän bekostnad af en bro öfver Färjesundet vid Sigtuna.
N:o 09; i anledning af de anmärkningar, som i Präsle. och BondeStånden blifvit gjorde vid Utskottets Betänkande, angående framtida dispositionen af Wendtholins IIof-Stall-Äng.
N:o 60; om föreslaget understöd till Assessoren Lundeqvist för dess utgifna Kammarverk.
N:o 61; angående beräkningsgrunden för RiksMarkegångspriset å den, under Rikets Embets- och TjenstemannaStater med penningelöner uppförde spannmål.
N:o 62; angående väckt fråga oin inköp af boställe åt
Domhafvanden uti Åse, Barne, Wiste och Kållands Häraders Domsaga.
Den 25 Martii,'
N:o 65; angående gjord ahsökning
Om upphörande af tulllägt föl- den ved söra införes till Halmstad.
N:o 64; angående tryckning af Landsliöf-r dingarnes FemårsBerättelser, N:o 66; rörande väckt fråga om Ångfartygs byggande på allman bekostnad, till fortskalfan— de af Båtsmans-commenderingäi*.
Från Stats- och Banco-Utjkottem
Jf den 24 dennes: N:o 5i; öfver de inom Ridderskapet och Adeln och BondeStåndet gjorda anmärkningar vid Utskottens den so siodedne Februari afgifné Betänkande, rörande förändring i tiden och sättet för indrifningeh af Götha CanalBoIags, Götheborgs- och Malmö f. d.
DiscontVerks ännii utestående fordringar.
Frän Banco-UtJKottei; den 20 dennes: N:o 2; i anledning af Riksens Ständers Réi visorers åren 1820 och 1822 afgifne Berättelser angående BancoVerket, jemte dervid fogade särskildta Utlåtanden: a) rörande liqvid med StatsVerket för det vid sista Riksdag beslutade nya kopparskiljeJnynt fe) - Den 25 Marlii, 705 b) angående Bankens i särskilda Vågar föri Varade Metall-panter. c) angående beläriingsrättigliet för så kai* lade BergslägsHyttor. d) angående arliga Capitalafbetalningarne på Bankens Fastighets-Iån, e) angående yppad förlust för Banken på åtskillige lån mot pant af fasta Egendomar i Götheborg och Carlshamn. f) angående det till Gagnefs Socken i Dalarne utgångne låne-biträde af i5,ooo Rtdr. g) angående det för Staden Götheborg vid sista Riksdag beviljade låne-biträde af 200,000 R;dr. h) angående det vid sista Riksdag till SkaJ ra 'Consistorium för byggnaden af ett lärohus beviljade låne-biträde. i) öfver en och annan fråga i afseende på Bankens odlingslån. k) angående inhibition af en emot Rådtnannen i Carlstad G.
Kellander anställd lagsökning för ett honom beyiljadt odlingslån. 1) rörande en och annan fråga i afseende på BancoDiscontVerkets Revisioner.
Hidd. 0, Ad. Prot. a Band, 45.
.-o6 Den 25 Martu. m) angående afskrifning af tvenne uti Bankens räkenskaper såsom fordringar, balancerade poster.
Af elen 21 dennes:
N:o 3; rörande väckt motion, om publicitet af Bankens angelägenheter.
Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Enligt Författningarnes föreskrift och då Friherre Anckarsvärd* anförande redan för längre tid sedan (på hvad väg är mig obekant;) blifvit tryckt uti Tidningarne, samt sedan flera påminnelser från landsorterne i följd deraf till mig ingått, får jag anhålla, det Högloflige Ridderskapet och Adeln täcktes tillåta Riddarhus-Secreteraren att meddela mig vidimerade afskriften af mine anföranden i samma ämne, för att låta de samma införas i någon Tidning.
Och blef Grefve von Plåtens berörde anhållan, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förjniddagen den s5 Martii 1823, Dea ‘i5 Martil, 707 S. D.
Remitterades till Stats-, Bevillnings- och Särskilta Utskotten: Friherre Carpelans, Carl Mauritz, den 21 dennes på bordet lagde Memorial, i anledning af väckt fråga pm en förändrad organisation af Tullverkets styrelse och förvaltning.
Lag- famt Allmänna Befvårs- och Oeconomle- Utjkotten: Grefve Posses, Carl Henric, den 21 dennes på bordet lagde Memorial, angående vissa grunder för en blifvande nårings-frihet; jemte det af Herr von Hartmansdorff, August, rörande samma ämne, denne dag afgifne yttrande.
Ut Supra. S. D. Föredrogos å nyo och gillades följande StatsUtskottets den 12 och 10 dennes under N:ris 4o, 44 och 45 afgifne samt den 19 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: 1) I anledning af de till Stats-, Banco- och Riksgäldsverkens öfverseende år 1820 församlade Riksens Ständers Revisorers afgifne Berättelse, angående Statsverkets förvaltning och räkenskaper. 2) I anledning af väckt fråga om de så kallade TalmånsTafllarnes återställande samt H»r* jcar Talmäns representations-kostnad.
Den 2o Martil. 3)
Om dagtractamente för Magistrats-per-' söner och Handtverkare vid publike syner, värderingar och inventeringar.
Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 6 dennes afgifne och den : g dern på följde eftermiddagen på bordet lagde Utlå-J tande N:o 55, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, rörande löne-förhöjning för lUtaillonsLåkare efter 8 års tjenstgöring, ble£ samma Utlåtande, i anledning af dervid gjorde anmärkningar? till StatsUtskottet återremitteradt.
Föredrogs å nyo och bifölls ConstitutionsUtskottets den 18 dennes afgifne och den 521 derpå följde på bordet lagde Memorial, N:o 4, rörande sättet, att inom ConstitutionSUtskottet, verkställa låsningen af StatsRådets Protocoll. Ut Supra.
Utdrag af Protocollet hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 25 Martii 1820.
S. D, Vid förnyad föredragning af Stats» Utskottets <b?n ip sistlidne Februarii afgifne} och d. 17 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, angående de fleste Lands-; Kammererarcs underdåniga ansökning om tillökning i expencer och skrifvare-lön , fann Ridderskåpet och Adeln för godt att, enär berörde Utlåtande redan blifvit af de öfrige irenne Re - Den 25 Martti, spective RiksStånden gilladt, äfven för dess del dervid låta bera.
Ridderskapet och Adeln åtskilldesi klock* half till i om morgonen den 26 Martii.
In fidem Protocolli O. j. Lagerheim, Bilagor tili H 6 g 1 o I 1 i g e Ridderskapets och Adelns Protocoll, vi d Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1823.
Andra Bandeti STOCKHOLM, Tryckt hos Olof Grahn, 1825, Bilagor till PleniProtocollet för den i Mars, förmiddagen.
Herr Gripensvärd, Fredric Adolphi En besynnerlig strid har uppstått om benämningen på den allmänna nöd, som trycker i synnerhet Landtmanna-Näringarna, och, hvad som är ej mindre besynnerligt, händelsen har blottat tillvarelsen af interessen, så oförenliga med en allmän välmåga, att de, för att hindra till och med sjelfva frågan om dess vinnande, vågat höja sina rop anda till att vilja inbilla den lidande, att han icke lider.
Denna nöd, som redan en längre tid med stora steg undergräft vår hufvudhäring, jordbruket, vill man kalla en blott tillfällig förlägenhet, på det den icke måtte anses förtjena något behjertande.
Är det väl nödigt att erinra det våra öfriga näringar omöjligen kunna äga bestånd utan sin modernäring?
Om också dess totala undergång icke vöre så hastigt att befara, bör då blotta möjligheten, att gifva den ett bättre lif och afhjelpa dess brister icke förtjena uppmark - 4 Dan i Murs. samhet ?
Men liär är icke nu frågan om mindre •än dess fullkomliga vanmagt, bestyrkt af upplyste Representanter, som äga den obestridligaste sakkunnighet, som på det närmaste håll sett mängden af Landtbrukare väl icke uthungrad, men utpantad; dess boskap väl icke ännu dö af brist på föda för sig och ägarne, men drifvas hoptals till auctioner, för att af Kronobetjening försäljas; åkrarne vanhäfdade och troligen snart obrukade, icke af brist på arbetande händer, men af brist på dragare och redskap.
Linder det Ränterier och Allmänna Verk fått sitt, har den enskilte fordringsägaren fått föga eller intet, och hans enda bedrölliga tröst är den, att snart får Kronan ej eller något.
< Jag upprepar ännu en gång:
Folket har väl ännu att äta; men det är i allmänhet blottadt på capital, utsigter, dragare, redskap, för att fortsätta sin näring och åtmindsfone utan allt hopp om nya företag, odlingar, förbättringar, ja, allt hvartill förlag fordras.
Den nöd, sorn fanns till exempel i Konung Carl XILs lid var af en helt annan art. än den, som nu linnes.
Skulder och egendomsköp voro nästan en oerhörd sak; hela hushållningen bestod i enkla operationer; capital, förlag, speculation voro ord, hvaremot Landtmannen ej hade något svarande begrepp.
Krig, pest, hungersnöd, voro sannerligen förfärliga
Den i Mars. 5 landsplågor, men de förstörde icke den bas, hvarpå arbetskraft och idoghet kunde bygga ny välmåga; de förstörde det närvarande, men de förstörde icke möjligheten af ett tillkommande lika godt eller bättre.
Men äfven den Vanbäfdade åkern kan upplijelpas, ehuru med lång och varsam omsorg.
Vår belägenhet kr hård, men icke förtviflad.
För att kunna hjelpa måste man först uppsöka det onda, se efter huru det uppkommit oell mognat, utröna sjukdomens art; — och då detta skedt, upptäckes botemedlet nästan af sig sjelft.
Allt annat sätt att förfara blir experimenter; och för experimenter äro vi Gu nås just oller.
Först torde man böra göra sig noga reda för den skillnad, hvarom jag redan gifvit en vink, mellan Landtbrukets natur förr och nu, det vill säga mellan nöd och nöds afhjelpande förr och nu.
I det stora Skrå-systemet ingick nödvän^ digt, att Landtmannen skulle helt och hållet stängas från allt hvad man kallar rörelse, det vill säga industri på annat än plöjning, såning, skörd och dylikt; från all sorts uttykt i speculation och användande af capital skulle han noga afhållas; man tålde knappt, att han bakake bröd eller ystade ost åt sig sjelf, allraminst att han dref det systematiskt och i stort och således icke, att lian speculerade på nya eller lättare och indrägtigare methoder, hvilka egent - 6 Den l
Mars, ligen äga rum då man i stort företager något.
Allt varubyte var honom strängt förbudet; och han skulle endast och allenast söka draga af sin jord, hvad han sjelf förtärde och hvad Kronan borde åtnjuta, hvilket åter då erlades i hans egna producter.
Utan att vara slaf, var han ändock fästad vid torfvan, och bevakades noga, att lian icke måtte få det infallet, att vända sina ögon derutom.
Ty all näring, som skall drifvas lill någon höjd, måste vara fri och hvila på en fond, ett öfverskott på Capital och arbetskraft, hvarmed den olyckliga conjuncturens följder kunna bäras och den lyckliga begagnas.
Sträfvandet skall ej stanna vid det gamlas bibehållande; ty till det gamla höra många fördomar, sorn förlama tanke och verksamhet utan åsyfta beständig utveckling af nya krafter och hjelpkällor.
Detta oroliga sträfvande, som utgör vår tids caracter har påfört oss våra ofantliga behof; men också lärer det ensamt vara i stånd att bereda möjligheten af deras uppfyllande; på den punkt af lefnads- och njutningslust, der vx nu stå, med de mångfaldigade behof och den vaknade oroliga forsknings- och rörelse-anda, som nu herrskar, lärer det blifva fåfängt om ej förderfligt, att vilja återföra sakerna till den inskränkta hushållning, som våra förfäder forde.
Behofven skulle vara moderna och hjelp# källorna föråldrade, t
Den I Mar lii.
7 Korttänkt är således hvarje jemförelse med det förflutna, så länge man icke gjort sig klart reda för skillnaden mellan förr oell nu.
Allmän nöd, med allmän tillgång på folk och lifsmedel, är ett fenomen, som endast nutiden kan förete; men forntiden icke kunde tänka sig; och å andra sidan är att hoppas, det forntidens nöd icke mera kan komma att äga rum, så vida, nemligen Styrelsen icke öfvergifver tiden, och stadnar efter såsom en upptröttnad vandrare, efterlemnad af sitt sällskap.
Våra hjelpkällor äro nu ojemförligt talrikare; men de fordra också ojemförligt mera uppmärksamhet och ans.
Äfven den minst erfarne mäste se, att
Mången äfventyrare köpte jord endast på speculation, det måste medgifvas; ännu flere köpte med ärlig föresats, att drifva Landtbruket, men utan erforderliga kunskaper.
Men också mäste man medgifva, att mången, som köpte jord, på ett hedrande sätt fullgjort sitt åtagande, och att
Landtbruket i allmänhet vunnit ofantligt på dessa så kallade speculanter.
, Speculation och rörelse förutsätta ovilkorligen Rörelsecapital; och detta framkom.
Landtmannen var ej mer den ford - 8 Den t i\lartii. na vid torfvan fästade dagakarlen, Ilvars kogsta anspråk gick ut på frambringandet af vinterföda åt sig och tionde åt Löntagare; Iian varén Näringsidkare, berättigad, att hoppas allt större och större förbättringar i, oell fördelar af sin näring.
Man kan icke påstå, att det var blott den oforsigtiga speculanten, som straffades, nej hela systemet var på en ny fot; näringens natur hade ändrat sig öfver hela landet; den gamle Fastighetsägaren var lika väl sorn den nya indragen i hvirfveln, och alla utan undantag drabbades af indragningsoperationen; straffade nian den djerfve äfventyraren, så straffade man dock icke honom ensam; hela landet har känt och känner straffet.
Hvad som varit lif, rörelse oell förhoppning blef dödt; en hushållning, beräknad på tillgång till, ej blott samma, utan äfven nytt capital, så snart det kunde erfordras, bléf med våld dragen baklänges; de understöd som redan erhållits, återfordrades hastigt och strängt* Detta hade ej blott verkan på den skuldsatte, utan äfven på alla dem, som med honom stått i något förhållande och rörelse, det vill säga på hela landet utan undantag.
Den x Martii.
9 Skatterne, uppjagade under den godapenningetiilgången, minskades icke med Rörelsecapitalet, utan måste utgå oafkortade.
Dertill korn vår märkvärdiga Magazinsinrättning, sorn på det mäst bestämda sätt fulländade den, genom
Penningestockens minskning oell
Discontfordringarnes indrifning , redan grundlagde förlägenheten.
Denne kunde icke anförtro sina penningar åt Landtmannen, som knappast var i stånd att afbörda sig Statsutgifterne och skulderne till MägazinsDirectionen.
Att verkligen vilja umbära allt Rörelsecapital utom det lilla som nu visar sig i dagen vore, att med flit föra Landtmannanäringarna tillbaka till deras obetydlighet.
Denna tid var också sannerligen värd högt beröm; men hon har det stora felet, att hon är förliden och aldrig kan återkomma, åtminstone aldrig utan genom de förderfligaste brytningar, hvaraf vi redan känt symptomer.
Om vår Landtmannarörejse nu skall räddas fran undergång, måste IO Den i Martti, det ske genom återställande af capital, credit och rörelse, men ingalunda genom sträfvande mot dessa saker.
Endast beskattningssystemets förändring till utskyldernas erläggande i penningar i stället för produeter och tjenstbarheter, om ej annat vore, skulle göra sådant nödvändigt.
Vilja vi ej se våra odlade fält återfalla till vildhetstillstånd och ull frukt af de påbegynta förbättringarne vid Landtbruket gå förlorade, måste således, efter min fasta öfvertygelse, en möjlighet för Landtmannen öppnas, att åter kunna disponera penningetillgångar, till samma belopp åtminstone som före Disconternas indragning.
En betraktelse Öfver den plats, Capitalisten intager i Samhället, och öfver hans förhållande till dea produetiva Näringsidkaren torde liär förtjena ett rum.
Penningehandel är visserligen det beqvämaste lefnadssätt man kan begära, men för landet är den icke på något sätt indrägtig* En Penningehandlare är en död person (jag hade velat säga moraliskt, om ej detta ord äfven hade en god bemärkelse).
Han är blott half medborgare, ty hans interesse är vändt blott åt ett Den I Martil.
II håll och Iian äger ensamt hvad den nyttige medborgaren alltid bör äga förenadt med idoghet, nemligen capital.
En allagd fond, ett capitalöfverskott är nödigt för ali näring och production, om den skall bringas till någon fullkomlighet och fasthet; men denna fond bör finnas hos just den, som sjelf producerar och förädlar; finnes den isolerad hos någon annan så är Näringsidkaren ingen ting annat än dennes dagsverkare.
Af allt detta, är jag förd till den öfvertygelsen, att personer, som endast äro Capitalister oell draga ränta af penningar (0111 ock denna vore måttlig och laglig) försvara ett gan* ska underordnadt interesse i samhället, och att alla åtgärder, som föranleda dylika personer till deltagande i produetiva näringar, äro högst att recommendera.
Här finnes en annan invändning att besvär ra, som har mera Auctoritet med sig, och genom sin skenfagerhet vunnit anseende.
Man vill realisera, fixera myntvärdet, göra sedlarne svarande mot ädla metaller, o. m. s. och detta mål kommer man ej blott icke närmare, utan till och med längre ifrån genom mera penningars utsläppande, Men har väl någon gjort sig klart begrepp om fördelen af en dylik realisation?
Jag har aldrig kunnat fatta huru produetion, rörelse, välmåga skulle kunna ökas derigenom, att hvarje
Bancosedel nar som hälst finge utbytas mot V2 Den x Mar Lii, silfver.
Vi hafva sett länder, der Guld och Silfver öfverflödat och der ingen underhaltig sedel funnits, likväl sjunka i vanmagt och näringslöshet.
Vi hafva deremot sett andra med ett ofantligt creditsystem stiga till ofantlig höjd af idoghet och välmåga.
Och orsaken till detta fenomen måtte vara ingen annan än den, att penningens värde bestämmes af rörelsens storlek och icke af de ädla metallers mängd, hvilka ligga gömda i hvalf.
Detta gäller ej blott om myntets varde inom Landet, utan äfven om dess förhållande till främmande mynt, eller den såkallade Coursen, Blifva våra produeter mångå och goda; blifver vår varuomsättning liflig; göra yi icke skulder Deri i Martu. l5 hos Utlänningen, så blir vår Cours god.
Fås åter silfver för hvarje Bancosedel till fullt namnvärde, men penningebeloppet i allt fall ej fyller beliofvet för en ökad production och rörelse, så följer deraf intet annat än att varan silfver exporteras, åtminstone till så stort belopp, som i andra våra pr o ducter brister, att betäcka vår import med, så vida Utlänningen icke åtnöjer sig med att vara obetald.
Dessutom, så länge vi är o lycklige nog, att icke hafva någon Statsskuld till Utlänningen, vet jag icke hvad ondt det ligger i den höga Coursen.