Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess Hofdinge är nu ej närvarande; jag har sjelf hvarken köpt eller borgat af den ifrågavarande Spannemålen; det torde då tillåtas mig att helt kort yttra mig derom.
Enär jag finner, att Konungen godkänt Grefve Posses åtgärd, lärer han vara frikallad från ansvar, och då ej eller StatsUtskottet funnit anledning att, i den ordning Grundlagen föreskrifver, göra anmärkning vid detta förhållande, lärer StatsUtskottets svar blifva helt kort, alt Ridderskapels och Den 19 Augusti. 55 Adelns anmärkning ej kan upptagas till pröfning, då saken är i allo afgjord.
Dessa ord anhåller jag måtte få åtfölja återremissen till Utskottet.
Som jag hört anmärkning, både före discussionen, och nu, fästas dervid, att i Junii månad 1826 Spannemål försåldes, ehuru missväxt hotade, och jag erindraf mig, att likasom i Junii månad 1826 det hotade med en missväxt, som blef af, det i Junii månad 1829 hotat med en missväxt, som lyckligtvis ej blifvit af, så får jag fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att i händelse, emot min förmodan och önskan, Utskottet skulle bifalla den väckta Motionen om återuppväckande af Magazinslnrättningen, första §. i den nya Instructionen måtte lyda, som följer: Den Allmänna MagazinsDirectionen åligger att hvarje år från Januarii månads början vid ansvar förutse, huru årsväxten skall blifva, och derefter rätta sina för försäljning och uppköp af Spanrnåil fastställande priser.
Jag är öfverlygad, att Utredningen handlat i ändamål, så väl att tillvägabringa Konungens åsigt alt icke nedsätta prisen, som att producenterne ej skulle lida mehn af försäljningen; men ganska besynnerliga hafva resultaten visat sig.
Jag handlade Spannmål i 56 Dt- ii 19 Augusti.
Lidköping efter 5 R:dr ocli några skillingar tunnan i Mais månad, och några månader derefter, då aila Jordbrukare trodde, att missväxt ej skulle uteblifva, såldes den för 4 R'dr 3a sk., som var under de då gångbara prisen.
Det såg besynnerligt ut.
Ändå besynnerligare var, att Kornet i Carlstad då gälde 8 R:dr, och var begärligt.
Om alla innevånare, som kunde tänka, deröfver voro förundrade, var det ej besynnerligt; och ehvad Herr Tham nyligen nämnt om handeln i Skaraborgs
Län, må det väl ursäktas, om man skulle finna den något besynnerlig.
Likaså var det med en handel i Skåne.
Der talades om en handel på 15 å ao tusende tunnor för lågt pris.
Då sådana rycktengå, förenar jag mig med dem, som begärt återremiss, på det Utskottet måtte undersöka sakerna, och huru dermed tillgått.
Det vore rätt väl, om allmänheten derigenom blefve öfvertygad, att annorlunda ej kunnat tillgå.
Det skulle blifva tillfredsställande för en hvar.
Slutligen är det en anmärkning, hvaruppå jag ber alt få fästa Utskottets uppmärksamhet, alt nemligen Utskottet ej kunnat bestämdt afgöra, huruvida den Million, som nu utgått, kan användas till det bestämda ändamålet, till uppköp af silfver.
Om Utskottet ej kan få denna summa, men skall använda den, vet jag ej, huru det kan stå tillsammans.
Först bör man vara säker, alt få in den.
Jag anhåller, att dessa an - Den 19 Augusti. *7 märkningar måtte få åtfölja återremissen, hvilken jag förmodar icke kunna nekas.
I anledning af det förslag till 1 §. af Instruction för en tilläfventyrs blifvande Magazinslnrättning, som blifvit framställdt, får jag lyckönska Talaren lill den lyckliga förlossningen från delta snillefoster, och blott förklara, att jag anmärkte, det missväxten redan var gifven i en del af Länet, innan försäljningen skedde, och att prisen redan voro högre än de, hvartill Spannemålen försåldes.
Således hade Spannemålen bort få gälla hvad den kunde, äfven utan afseende på, hurudan årsväxten kunnat blifva.
Hans E.rcellence Herr Grefven och Landt.Marskalken frågade, om Ridderskapet ansåg de mot StätsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande.
Anmäl tes och emottogos tvenne Konungens ÖfversteKammarJunkareFriherrarne A. Stjerneld och F. v. Friesendorff, hvilka, å Kongl. Maj:ts Höga vägnar, bjodo Ridderskapet och Adeln, att, klockan half till ii förmiddagen d. 21 dennes, sig på Kongl. Slottet infinna, för att vara Hans Maj:t till Storkyrkan föl jäktige, och bivista Hermes Maj:t Drottningens Höga Kröning. 58 Dea 19 Augusti.
Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken, anmodade Herrar ÖfversteKammarJunkare, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Ridderskapct och Adeln skulle efterkomma Kongl. Maj:ts Nådiga kallelse.
Sedan Herrar ÖfversteKammarJunkare blifvit på vanligt sätt utbeledsagade, föredrogs å nyo StatsUtskottets d. i5 sistlidne Julii under N:o 209 afgifne, och d. 7 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:t Nådiga Proposition om afskrifning af förra MagazinsFondens äldre fordringar för undsättningsspannemål, m, m.
Det är i anledning af det förslag
Utskottet framställt till liqvid ullonen af de återstående fordringarna i flere
Län, som jag utbeder mig att få framställa ett förändradt förslag till grunder för densamma.
Utskottet föreslår:
Att till bevarande af det allmännas fördel i möjligaste förening med Låntagarnes, det må af Kongl. Maj:t bero att, uppå Konungens Befallningshafvandes anmälan, att Spanmålslånen i vissa Socknar eller Orter icke kunnaj utan Låntagarnes obeståndj på redan bestämda tider gäldas , samt ef ter pröfning af de i hvarje fall förekommande omständigheterj bevilja räntefritt anstånd Den ig Augusti.
59 med återbetalningen på lämpliga terminer under vilkor af fortfarande säkerhet för lånebeloppet.
Utskottet utgår sålunda från en grundsats, hvilken, såsom mig synes, ej är riktig i tillämpningen; den nemligen att för det Konungens Embetsman skulle uppgifva någon mindre förmåga hos Låntagarne att verkställa liqvidationer för skulder, förändrade förhållanden, i anledning af dessa uppgifter, skulle kunna ega rum för liqvidationerne.
Om man till en viss grad bör medgifva, att afseende hör fästas på den olika ställningen i Länen, bör man likväl i allmänhet utgå från en allmän grundsats, och den måste vara, att ej vissa Orter gynnas med medel ifrån de Öfriga; att sålunda alla Orter böra hafva så mycket möjligt är lika liqvidationssätt, och att vid detta tillfälle, då man så påtagligt ser det skadliga af Statens inblandning i dessa ämnen, man bör erinra sig nödvändigheten att låta Staten lida de förluster, som blifva en nödvändig följd af Rikets Ständers år iÖ23 vidtagne åtgärder.
Man bör således icke tänka på, att taga ut den sista skarfven, med undantag af de i a §. uppräknade saker.
På denna grund, då man redan varit nödsakad bevilja Skaraborgs
Län en sådan lättnad, och när man ej kan dölja för sig, att, om nöden der år 1826 var större än i andra Län, förhållandet likväl ej varit stort bättre på flera andra Orter, synas mig Ständerne handla orätt, om 6 o
Den 19 Augusti. de utfordrade af desse provincer en så härd. liqvidation, sorn alt betala efter 1826 års priser.
Eli förlust för Staten blir gifven, men det uppstår en billighet i liqvidationssättet, sorn jag sätter mera värde på, emedan förluster i alla fall uppkomma.
Jag vågar derföre anhålla, att, i likhet med hvad för Skaraborgs Län blifvit faststäldt, Utskottet måtte bestämma sådane grunder, att årets Markegång blir den norm, hvarefter liqvidationen skall ske, men att 2 år utsättas för betalningen med hälften hvardera året, och att man sålunda kommer, så fort ske kan, till ordning.'
Om denna princip stadgas, i stället för den af Utskottet föreslagne, försvinner den besynnerligheten alt göra en serskild UtsökningsLagstiftning för dessa mål, på sätt Utskottet föreslår, och på hvilket jag ber alt få fästa uppmärksamheten.
I andra punkten ti 11- styrkes: att, vid indrifningen aj .Statens jordringar för undsättnings spannemål, må iakttagas, att Ldntagarnes dragare och åkerredskap, hvilka för gårdsbrukets behöriga skötsel oundgängligen erfordras, äfvensom deras nödvändigaste husgeråds- och klädespersedlar icke må utmätningsvis försäljas, samt att försäljning af fastighet, till gäldande af sådana skulder, ej må ega rum.
Nu frågar jag, hvad en sådan föreskrift skall vålla, om icke det, att det blir intet, som. kommer att betalas; ty om man i allmänhet tänker sig, hvad Utsökningsmanuen Den 19 Augusti. 61 liar att taga hos den allmoge, som ej har tillfälle att liqvidera, då man tager bort fastigheten, dragare och åkerredskap samt husgeråds- och klädespersedlar, så lärer allt det andra äfven försvinna, emedan intet annat äges af den klass menniskor, hvarom här är fråga, och, om det äges, sättes det lätt i annan mans vård.
Det vore detsamma som att säga, att intet skulle finnas, som finge utmätas.
Hvad åter tredje punkten angår, har Utskottet föreslagit: att löftesmän för un dsättnings skulder , sä midt de ikläda sig fortfarande ansvarighet, till dess full betalning för hela lånet blifvit erlagdj icke må sökas, förrän sjelfva Låntagarnes oförmögenhet att betala blifvit utröndt.
Då nu den oförmögenhet att betala, som jag förut visat, blifver utröndt i följd af så begränsade utsökningsåtgärder; frågar jag, hvad annat detta är än utväg att komma ifrån all betalning.
Då är det nyttigare, att Rikets Ständer i detta ögonblick besluta en på billighet grundad norm, hvilken man kan utkräfva, än alt ålägga en liqvidation, som man ej kan fullgöra.
I fjerde punkten stadgar
Utskottet en ny grundsats, som är af ganska besynnerlig art.
Utskottet föreslår: att, der gemensam ansvarighet af Socknarnes invånare ej blifvit tillvägabragt, afkortning må, efter föregången undersökning vid Sockenstämma och pröfning af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, medgifvas af 6i Den 19 Augusti. fordringar för undsättnings-spanmål, som dels måst i små q v antite ter till lifsuppehälle utan borgen lemnäs fattige arbetarej dels blifvit utborgad ät mindre Hemmansbrukare j hvilka j jemte deras löftesmän j sluteligen kunna finnas alldeles oförmögne till skuldernas betalande.
Här förekommer det besynnerliga förhållande, att man i lagstiftningsväg så till sägandes framkallar afkortningar.
Man gifver på förhand tillkänna, att afkortningar skola ega rum, under vilkor, som äro olika med de vilkor, hvilka i öfrigt äro föreskrifne för afkortningar af skatter.
Jag kan ej finna annat än, att om man jemför, hvilka klasser mest äro i stånd alt återbetala, skall det blifva daglönaren, som lättare kan successift betala, än mindre Hemmansbrukare, ty det bör ej kunna vara doldt för Rikets Ständer, att de mindre Hemmansbrukarne hafva svårast att komma ut med skatterne, och ej den för daglön arbetande personen.
Jag finner således en obillighet deruti, att dessa stå uti enahanda cathegori, och anser i alla fall att den föreskrift om afkortning, hvilken blir en följd, när saken är utredd, ej må stadgas, förr än det skett.
Jag anhåller alltså om återremiss, med begäran att Utskottet måtte utgå från den grundsats, att undsältnings-spanmålens liqviderande skall ske efter Markegången, och ej efter de hårda vilkoren af 1826 års priser, enär de ej af mängden kunna fullgöras.
Den 19 Augusti. 63 Herr Tham_, Wolrath:
I händelse Rikets Ständer skulle bifalla de af Utskottet föreslagne fyra puncter, kunde de så gerna afskrifva hela fordran; ty då lärer ingen betalning följa.
Jag förenar mig derföre mycket heldre i Herr Hjertås framställning, att Utskottet må föreslå en billigare grund, men att liqviden måtte blifva allvarsamt verkställd, ty på det nu föreslagne sätt lärer ingen utmätning blifva af, och då lärer äfven mängden finna sig föranlåten, att ej betala.
Till de anmärkningar Herr Hjerta gjort, vill jag endast lägga, att andra och tredje punkterne äro i fullkomlig contradiction emot hvarandra.
I andra punkten säges, att utmätning ej får ske af fast egendom, dragare och åkerredskap, samt de nödvändigaste husgeråds- och klädespersedlar.
Derefter stadgas i den 3:dje, att löftesmannen ej skall åläggas att betala, förr än det är bevisadt, alt den skuldsatte är oförmögen att betala.
Men hvaruti består denna oförmögenhet?
Kan han väl anses oförmögen, då han eger dessa tillgångar; eller är det först, när han ej eger sådant, som löftesmannens betalningsskyldighet inträder?
I ena fallet, om han ej anses oförmögen, förr än det är utredt, att han ej eger något dylikt, lärer ej någon löftesman komma att betala, ty ingen är fastighetsegare, sorn ej eger fastighet, och är man ej oförmögen, så länge man eger sådan, kan ej eller löftesmannen komma 64 Den 19 Augusti. att betala.
Skall han åter betala, då den andra eger något att gälda sin skuld med, blir det en ny rättvisan kränkande lagstiftning.
Jag tror således dessa båda punkter vara i rak contradiction med hvarandra, och anhåller om återremiss, på det Utskottet antingen må antaga ddt förslag Herr Hjerta framställt, eller ock, i händelse återbetalningen skall till fullo ske, uppgöra ett sådant förslag, som kan verkställas.
Herr von Qvantetij Carl:
Herrarne Tham och Hjerta hafva gjort anmärkningar vid andra och tredje puncterna af Utskottets Utlåtande, och dessa anmärkningar synas verkligen rättvisa; men jag skall lemna en upplysning, som rättfärdigar Utskottets förhållande.
Det gifves nemligen två slags utborgningar af Spannmål.
Andra puncten handlar om dem, som erhållit Spannmål mot borgen.
Tredje puncten åter om en annan slags utlåning, som skedde på det sätt, att hvarje Socken erhöll några tunnor utan borgen nästan såsom ett understöd för de fattiga, hvilka också icke ålades att ansvara för återbetalningen.
Denna Spannmål var att anse såsom en skänk af dem, hvilka hade Spannmulen om händer.
Detta är orsaken, hvarföre Utskottet åtskiljt andra och tredje puncterne.
För öfrigt förenar jag mig med Herr Hjerta, och önskar antagande af enahanda - Den 19 Augusti. 65 lianela liquidations-grunder förde
Län, som varit nog olyckliga att behöfva Undsättnings-spannmål, samt att dessa grunder måtte bestämmas, såsom Herr Hjerta föreslagit, ty om en nedsättning i priset får äga rum, och en bestämd summa utsattes, är betalning möjlig; hvaremot, om Utskottets många undantag blifva gällande, litet eller intet torde till StatsVerket inflyta.
Jag bör likvist, i afseende pä Elfsborgs
Län, upplysa, att i denna stund andra tredjedelen ingått, och att man icke dervid varit så foglig, då man till och med utmätt och försållt husen, der låntagare bott.
Grefve Mörner j, Carl: Herr Hjerta haf ansett, att gällande årets Markegång borde tagas till grund för återbetalningen af Undsättnings-spannmålen.
Jag finnér ej detta vara rättvist.
Län mig nädigst är anförtrodt, bar hela beloppet blifvit inom tvänne år erlagdt med undantag af circa 7,000 R:dr, hvilka blifva inom den i nästkommande Januarii betaldte.
Jag medger, att vilkoren varit stränga, men då flere godä år följt på hvarandra, ansåg jag mig af flere skäl böra i underdånighet föreslå så beskaffade vilkor, hvarigenom dels undsättningstagare icke skulle genom en alltför lång credit lockas att göra requisitio3g H. 5 6f, Den ig Augusti. ner utöfver verkliga behofvet, dels Staten icke vore öfver höfvan länge i saknad af sitt förskott.
Om nu en sädan lindring skulle blifva antagen, som Herr Hjerta föreslagit, skulle derigenom begås en orättvisa mot dem, som dels redan till fullo betalt, dels äfven godtgjort en betydlig del af sin skuld; ty om Markegångspriset blefve gällande såsom grund, och detta till följd af goda år blef lågt, skulle de ännu resterande hafva den dubbla fördelen af ett långt belalningsanstånd och ett lågt pris.
Jag tror derföre, att, på sätt Utskottet föreslagit, bäst är att det må få bero på Kongl. Maj:t att tillåta längre eller kortare anslåndstid, blott undsättningsbeloppet erlägges efter det bestämda pris, hvarföre Spannmålen köptes.
Då betalningen icke lärer kunna ske af alla vid lika tid, så är det en stor vinst att få anslånd dermed.
Jag anhåller derföre om proposition till bifall å första puncten af Utskottets Utlåtande.
Herr Munk af Rosensköld_, Eberhard’.
Då jag i det hufvudsakliga instämmer med Herr Hjerta, kan jag dock icke instämma med honom uti dess premisser.
Jag tror ej, att förlusten på Undsättnings-spannmålen varit en nödvändig följd deraf, att Ständerna inblandat sig deri.
Ilufvudsakligaste orsaken till förlusten är, att Staten på ett oriktigt sätt inblandat sig i denna Den 19 Augusti. 67 undsättning.
Hade helt enkelt den prin. cip blifvit följd, att Staten uppköpt Spannmål i goda år, för att dermed lemna undsättning i de svåra, så är lätt att bevisa, det ingen förlust drabbat Staten.
Då Rikets Ständer Ar i8i5 beviljade Creditivet af 2 millioner, skedde dock obetydligt uppköp af det årets ovanligt ymniga gröda, oaktadt de då gällande låga priser.
Men under de följande 4 årens klena skördar uppköptes mest, oaktadt de då gällande boga priser.
Är det då underligt, om den Spannmål, som är uppköpt för höga priser, skall ådraga Staten förlust, när man slutligen nödgas sälja den för underpris, de goda åren och en del redan hunnit blifva alldeles förderfvad.
Det är af vigt för en framtid, alt inse och erkänna den bufvudsakligaste orsaken till dessa förluster.
Yi böra ej heller glömma en hufvudorsak, nemligen Rikets Ständers Beslut vid 1828 års
Riksdag att för det då beviljade CreditivSpannmål icke i bördiga år fick uppköpas utan blott i missväxtår; härigenom blef Undsättnings-spannmålen dyr och måste tillhandahållas Undsättnings-tagarne mot allt för höga pris.
Desse hade nu varit bättre istånd alt betala, om man uppköpt Spannmålen inom landet i goda år, såsom jag vid sista Riksdag nästan ensam yrkade, och Skaraborgs
Län hade då blifvit på dubbelt sätt understödt, nemligen deri39 H. 5* 68 Den 19 Augusti. genom ätt det i goda år fått afsättning på sin säd mot ej för låga priser och i de svåra åren fått återköpt säd för icke allt för höga.
Man måste ej heller glömma den dryga införseltull, som bibehölls under missväxtåret, hvarigenom visserligen Statens inkomster, men utan behof, ökades, och hvilken icke såsom skyddstull gagnade Inrikes producenter, emedan någon concdrrence eller täflan med Utländningen icke kdnde komma i fråga, när de fleste Jordbrukare i Sverige då sjelfve voro i behof att köpa säd, och nästan ingen hade att sälja.
I anledning af hvad flere Värde talare, äfvensom jag sjelf, haft äran anföra, anhåller jag om återretaiss af Utlåtandet.
Det är i anledning af Grefve Mörners yttrande jag utber mig få anföra några ord.
Jag har nemligen föreställt mig, att här endast vore fråga om alt lindra de orters lidande, hvilka ej kunnat betala den Undsättnings-spannmål de år 1826 erhöllo.
Att ändra grunderna för dem, som redan betalt, har visserligen aldrig fallit mig in; blott föt de återstående har jag sökt uppgifva ett förslag, som skulle förbinda Stålens fördel med enskiltas möjlighet att kunna betala, och med den executiva magiens möjlighet att kunna indrifva dessa betalningar.
Jag tror mig tillräckligen hafva visat, att hvad Ut - Den 19 Augusti. 69 skottet föreslagit, länder derhän, att liqvid aldrig kan erhållas.
På det sätt jag tillstyrkt, och hvilket måhända är ofullständigt, men hvarigenom man åtminstone går rättvist tillväga, är dock möjligt att få ett slut på saken.
Jag tillstår uppriktigt, att det är isynnerhet slut på saken jag önskar; likväl ett sådant slut, att vissa orter icke alldeles förstöras.
I Elfsborgs
Eän, der en tredjedel ännu återstår, är det just den tredjedelen, som svårast kan utgå.
Om Utskottet vill föreslå, att sista tredjedelen alldeles försvinner, så anser jag det vara bättre, än det förslag Utskottet nu afgifvit; förlust får Staten i alla fall vidkännas.
Jag yttrade nyligen, att till och med tvåtredjedelar blifvit liqviderade, men jag vet ej, örn betalning på alla ställen utfallit.
Om Utskottet bestämmer en lika betalningsgrund för alla Län, så är billighet och rättvisa iakttagen; emedan annars den, sorn betalt, får straff, i stället för det han bordt hafva premium.
De, som hafva betalt för mycket, böra få tillgodonjuta detta, då sista tredjedelen betalas.
Denna anmärkning anhåller jag må få åtfölja ålerremissen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridder - 7o Den 19 Augusti. skåpet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets förevarande
Ånyo föredrogs BevillningsIJtskottets den 1 dennes under N:o 38 aflåtne, och den 12 derpå följde e. m. på bordet lögde, Memorial, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om Bevillnings erläggande för Prosletunnor.
Då jag i förra plenum begärde delta Memorial ytterligare på bordet, var det för att efterse, huruvida något om Prostetunnors Skattefrihet vore stadgadt i Presterskapets privilegier.
Jag har nu funnit, att i Kongl.
Majlts resolution på Presterskapets
Besvär gifven den 10 Martii 1719 förordnas i 24 punkten:
Kongl. Maj:t finner jemväl i Nåder för skäligt, det Probsternej i anseende till deras myckna besvär med resor j correspondancer och hvarjehanda det Embetet vidhängande sysslor, måge oförryckt och fri från all Contribution njuta den dem derföre bestådda ringa j och ingalunda mot deras omkostnad och besvär svarande
Lön och vedergällning som är allenast en tunna Spannmål j af hvarje tillydande För - Den 19 Augusti. 71 samlings Kyrkoherberge.
I Presterskapets Privilegier af den 16 October 1723 stadgas i 3 punkten:
Skola alla personer af PredikoEmbetet och Lciroståndetj hvarefter sin gradj heder och värde s oförryckt behålla alla sina välfängna friheter, donationer och förläningar, etc. alldeles efter brefvens innehåll.
När nu alla deras friheter skulle, enligt deras privilegier, dera bibehållas, så är det klart, att ifrågavarande frihet äfven hörer dertill.
Det skulle vara olagligt, alt draga frågor under en Nämnds omröstning.
Jag förnyar således min protest emot framställandet af någon proposition derå, Herr Hjerta, Gustaf:
Jag anser den princip Herr von Hartmansdorff yttrat vara af den vådligaste beskaffenhet för Rikets Ständers beskattningsrätt.
Om något privilegium kunde undandraga en folkklass från beskattning, och på andra Stånd öfverflytta densamma, skulle vårt samhällsskick erhålla ett besynnerligt utseende.
Om PresteStåndet, till följd afsina privilegier, skulle kunna undandraga sig all beskattning, vet jag ej, hvar det skulle stadna.
På samma sätt skulle BorgareStåndet kunna säga, att Städerna icke åtogo sig vissa afgifter, hvarifrån de genom gamla Konungabref blifvit befriade.
Jag kan icke annat än tillstyrka bifall å den föreslagna yoteringspropositionen, hvilken är en na - 72 Den 19 Augusti. turlig följd deraf, att två Stånd i denna fråga slädnät emot två.
Herr af Billbergh _, Johan Petter:
Då frågan förut förevarit, har jag yttrat rnin öfvertygelse att Prostetunnan borde befrias från Bevillning, dels till följd af Kongl, Maj:ts Resolution uppå Presterskapets ber svar af år 1719, dels på grund deraf, att den i alla Bevillningsförordningar utom den af år i8a3 stått specielt undantagen, och dels på grund af ett lika förhållande med alla inkomster, hvilka Tjenstemän äga såsom ersättning för vissa bestridda utgifter; men då nu fråga här blifvit väckt, att saken skulle vara en privilegii-fråga, kan jag ej annat än helt och hållit motsätta mig Herr von Hartmansdorff^ mening i detta fall.
Prer sterskapets privilegier kunna icke hänföras till alla särskilta Kongliga Resolutioner, meddelade före år 1823, emedan dessa privilegier bestämdt upptaga alla förunnade fribeter, och derom kan hvar och en, sorn vill läsa berörde privilegier, öfvertyga sig.
Jag bämtar ytterligare stöd för min öfvertygelse, att denna fråga icke vidröres uti Presterskapets privilegier, deraf att Wilskman uti sitt EcclesiastikVerk icke derom nämner ett ord, då han citerar de Författningar, som befria Prostetunnorne ifrån contributioners erläggande, och jag tror, att denne Författare kan antagas såsom ep tillförlitelig Auctoritet.
Jag afstyrker således Den ig Augusti. 73 Herr von Hartmansdorffs förslag, och tillstyrker bifall å den föreslagen Voteringspropositionen.
Det lär icke mera vara möjligt, att, såsom Herr von Hartmansdorff synes vilja, kunna fritaga PresteStåndet på grund af privilegier från erläggande af Bevillning för någon del af deras inkomster såsom Tjenstemän; då de lika med andra Embets- och Tjenstemän skola beskattas för deras sammanräknade inkomster, ty efter Rikets Ständers Beslut från och med år 180g är Bevillning utsatt för Embetsman i allmänhet, och således äfven för PrestEmbetet, i mon af den inkomst, som kan åtfölja detsamma.