Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord anmälan, Den 30 October f. m. 397 att Hr Virgin, Christian Adolph, tillkännagifvit, det han nödgades från riksdagen afresa för längre lid, och derföre anhöll, att, med riksdagsmannarättens bibehållande, få afgå från sin plats såsom ledamot i StatsUtsk., blef jemväl denna anhållan bifallen, hvarpå II.
Ex. anmodade Hrr Electorer att vid deras nästa sammanträde välja en ledamot i StatsUtsk., i st. f. Hr Virgin. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., som nu jemväl meddelade, att H. Ex. Hr Gr.
De Geer af nyss uppgifven anledn. afsagt sig att vara ledamot i Talmanseonferencerne, gaf härefter tillkänna, det lian, med begagnande af den honom vid riksdagens början lemnade rätt, finge anmoda Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik, att vara närvar, vid de hädanefter blifvande Talmans-öfverläggningarne.
Ekon.Utsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 43, i anledn. af väckt motion om rättighet för fabrikanter att, genom utbjudande i husen, afyttra deras tillverkningar.
N:o 44, i anledn. af ingifven motion om förbättring af lotsstatens lönevillkor.
Det synes, som detta Ekon.Utslcs betänk, skulle afse en ökad statsutgift efter nästa riksdag.
Utsk. föreslår nemi., att K.
M. ville i nåder låta undersöka i hvilken mån lotsarnes lönevillkor, der så behöfves, må kunna blifva förbättrade, samt att resultatet af detta vigliga ämnes utredande mätte inför Rikets näst sammanträdande Ständer framläggas.
Jag anser, att Ekon.Utsk. vid detta tillfälle icke bar tagit följderna i så noga beräkning, som det måhända hade varit önskligt; eller åtminstone att Utsk. först hade bort utreda tillgångarne för lotsarnes löner och derefter tagit saken i närmare betraktande.
Jag för min del skulle tro, att någon inblandning uti lotsarnes nuvar. lönevillkor och det behof af förbättring, som dessa möjligen kunna hafva, icke är för R.
St. nödig.
St. hafva ej haft att befatta sig medbestämmandet af lotsarnes lönevillkor, och lotsmedlen hafva, som K.
M:s nåd. propos. vid denna riksdag ådagalägger, icke så obetydliga tillgångar, att icke dermed en reglering af lotsstatens lönevillkor skulle kunna äga rum, såvida nemi. någon tillökning i nyssnämnde löner finnes af behofvet påkallad.
På dessa skäl anhåller jag om återremiss af betänk.; icke som skulle jag genom densamma anse, att en undersökning af förhållandet icke vore af behofvet ganska mycket påkallad, men emedan jag önskar, alt Utsk. måtte ändra sitt tillstyrkande och hemställa, att K.
M. täcktes taga saken i nåd. öfvervägande sedan undersökning är gjord.
Utan att söka inverka på II.
Ståndets deslut, vill jag blott underrätta derom, alt en comité', i hvilken jag erhållit Konungens nåd. befallning att vara le - 398 Den 30 October f. m. damot, redan är af K.
M. förordnad till undersökning af loisstatens lönevillkor, och hvilken bör till K.
M. inkomma med und. förslag till de förändringar, som kunna anses vara af behofvet påkallade.
En värd talare, den som först yttrade sig i denna fråga, har önskat återremiss, icke derföre att samma värde talare ansåg öfverflödigt, att en undersökning skedde, utan derföre att Ekon.Etsk. i sednare delen af sitt betänk, tillstyrkt: ”att resultatet af detta vigtiga ämnes utredande mätte inför Rikets näst sammanträdande Ständer framläggas.” Behofvet af en förbättrad lönereglering för lolsarne är fullständigt ådagalagt, och äfven i den öfriga delen af Utsk:s belänk. antaget, då det der blifvit uppgifvet, att 87 lotsar finnas, af hvilka ingen ägt 70 r:dr b:CO årlig inkomst och mången icke ens 10 r:dr för år.
Palmstjerna anser jag visserligen, att då båk- och lotsmedlen egentligen äro afsedde att förbättra lolsarnes lönevillkor, så torde någon ytterligare framställning af R.
St. i afseende pä ett särskildt statsanslag för samma ändamål icke vara behöflig; men jag hemställer, då, enligt sednast antagna grundlagsförändring, det är R. o. Ad. medgifvet, att äfven med förändring antaga ett betänk. utan att detsamma återremittera, huruvida det icke vöre lämpligast, alt nu genast antaga förslaget med den af Frih.
Palmstjerna ifrågasatta förändringen ?
Jag erkänner, på sätt den förste värde talaren yttrat, att om Etsk. hade trott sig böra eller kunna tillstyrka omedelbart ett anslag, till förökande af lolsarnes lönevillkor, så hade det i första rummet varit Etsk:s skyldighet att begära ett sammanträde med StatsEtsk., och sedan likaledes de sammansatta Etslcns skyldighet, att utreda behofvet af denua löneförhöjning och tillse tillgångarne, innan de afgifvit sitt utlåt.; men då till en början detta behof af Etsk. ansågs vara tillräckligen styrkt af de nu anförde skälen, och Utsk. dessutom ansåg alt genom ett sammanträde med StatsEtsk. undersökningen i ämnet kunnat komma att draga väl långt ut, har Etsk. ansett det vara rättare, alt tillstyrka R.
St. att hänskjuta frågan till K. M., med und. anhållan, att K.
M. täcktes taga densamma i nåd. öfvervägande.
Etsk. skiljer sig sålunda från Frih.
Palmstjerna endast derutinnan, alt Etsk. tillstyrkt R.
M. ingå med en und. anhållan, det K.
M. täcktes låta undersöka ”i hvilken man lolsarnes lönevillkor, der sä behöfves, må kunna blifva förbättrade, samt att resultatet af detta vigtiga ämnes utredande måtte inför Rikets näst sammanträdande Ständer framläggas.” Etsk. trodde nemi., att dä det icke uttryckt någon bestämd anhållan, utan blott i full sä skulle behöfvas, det vara nödigt, alt Ständerne redan vid denna riksdag uttryckt en sådan tanka, hvarigenom e erkände att ett behof förefans.
Skulle likväl R. o. Ad. icke vilja antaga Etsk:s betänk, sådant del nu är, så förenar jag mig med den sista värde ledamöten deruti, alt jag icke ser någonting som hindrar R. o. Ad. att antaga den redaction, som Frih.
Palmstjerna
Den 30 October f. m. 399 yrkat utan att begära någon återremiss, som blott skulle leda till tidsutdrägt.
Utsk. bar enligt af motionären bifogad tabell uppgifvit, att lotsar finnas, som äga i årliga inkomster från 70 ralr lill 10 r:dr.
Denna uppgift må vara sann i afseende på de districler, som af motionären blifvit särskildt uppgifne, men delta bevisar dock ingenting; ty lotsarne hafva andra fördelar än de, hvilka genom lotsning dem tillkomma och hvaraf Utsk. kunnat komma i kännedom, om det härutinnan vändt sig till K..
Kammarcoll.
Således lärer någon löneförhöjning icke böra komma i fråga, utan mäste lotsverket bekosta sig sjelf medelst åtnjutande af de förmåner som lotsarne i allmänhet kunna påräkna i trakten der de bo.
Jag linner denna sak så mycket mindre behöflig nu, sedan en värd ledamot här förklarat sig vara medlem af en comité, som har till föremål att undersöka lotsstatens lönevillkor, samt sålunda genom delta tillkännagifvande låtit förstå, att just hvad Utsk. genom R.
Sfs und. tillstyrkan åsyfiat, redan har trädl i verket.
Jag tillstyrker på dessa skäl, all R. o. Ad. måste afslå betänk.
Jag kan icke med Frih.
Cederström instämma i yrkande på afslag af ifrågavar. betänk., enär jag erkänner, att en del lotsars villkor äro särdeles knappa.
De lotsar nemi. hvilka ej äga hemman, utan äro inqvarlerade inhyses hos hemmansägare, hafva så små tillgångar, att deras bergning är ganska äfventyrlig.
Jag instämmer derföre med Utsk. deruti, att en undersökning måtte äga rum, hvilken jag genom Hr Virgins tillkännagifvande hört äfven redan lärer af K. M. vara anbefalld.
Mitt förslag är endast, att R. o. Ad. måtte fatta det beslut, att K. M., efter skedd undersökning om förhållandet med lotsstatens lönevillkor, täcktes taga detta ämne i nådigt bepröfvande.
Sedan härefter propos. lill bifall å förevar, betänk, blifvit framställd, men med nej besvarad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad., i öfverensstämmelse med Frih.
Palmstjernas förslag, behagade bifalla det R.
St. skulle hos K. M i und. anhålla, att K.
M. täcktes, efter skedd undersökning om förhållandet med lotsslalens lönevillkor, taga frågan om behofvet af förbättring i loisarnas löneförmåner under nåd. öfvervägande.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade ja hafva öfverrösta! nej.
Föredrogs allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 17 dennes f. m.på bordet lagda betänk.
N:o 45, i anledn. af väckte motioner, dels om nedsättning i, dels ock om upphörande af den afgift, som, under namn af ”bro- och quai-afgifl”, uppbäres för till Stockholm sjöledes inkommande målbara våta varor.
Levenhaupt, Mauritz
Uti det nu upplästa allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk.
N:o 45 har, med anledn. af inom Vällofl.
BondeStm väckta motioner, 400 Den 30 October f. m.
Utsk. ansett sig böra föreslå R.
St. att till hälften nedsätta den nu gällande afgift, som å målbara våta varor till stadscassan ingår lill ett belopp af 4\ dels r:st. p:r kanna, eller sammanräknadt för ett fat af 60 kannors rymd till 24 sk. b:co.
Då de motiver, som ligga till grund för denna afgifts påbjudande, fullständigt finnas upptagne i K.
M:s första nåd. skrifvelse i ämnet och ytterligare upptagas i den af d. 25 Febr. 1843; anser jag mig ej böra upptaga R. o. Ad:s tid med deras återupprepande, öfvertygad att hvar och en af Ståndets ledamöter redan på förhand derutaf tagit kännedom.
Jag anhåller blott att till dessa få lägga någre speciellare upplysningar, måhända ej öfverflödiga vid det slutliga bedömmandet af denna afgifts billighet eller ej.
Jag bör dä först nämna, att af alla de varor, som på stadens quaier af fartygen urlastas, inga finnas, som dels genom varans specifika tyngd, dels genom de kärl, hvaruti de förvaras och slutligen genom sitt utlastningssätt, nemi. genom rullning, mera anlita quaiernes bestånd, än sagde våtvaror och af denna orsak föranleda lill quaiernas ofta påkommande nybyggnad och reparationer.
Jag erkänner för öfrigt oförtäckt, att jag af all beskattning anser den billigast, som drabbar consumtionen och i ännu högre grad när den drabbar en vara sådan som bränvinet, hvilket här legat till grund för de inom de tvenne ofvannämnde RiksStm väckte, af Utsk. åberopade motioner, en vara nemi. som beklagligtvis är grundorsaken till de flesta brott, som inom hufvudsladen föröfvas och till den ökade osedlighet och derutaf följande pauperism, hvaröfver man med så mycket skäl klagar.
Police- och broltmålsdomstolarnes protocoller innehålla häruppå ojäfaktiga bevis, af hvilka jag blott vill anföra 2:ne, såsom liggande närmast den närvar. tiden: det ena nemi. mordet, som sisth vinter å Kammarjunkaren Lagerstråle föröfvades, och hvars gerningsmän nyss innan brottets föröfvande stärkte sig med denna olycksaliga vara, som i en butelj medfördes, hvarefter denne, sedan den blifvit tömd, af mördarne begagnades som mordvapen; det andra exemplet, mine Hrr, är ej äldre än sedan i går afton, då emellan kl. 8 och 9 tvenne rån å allmän gata föröfvades, under begagnande af knif och för hvilket brott det ena offrets vederfående ännu är mer än problematiskt.
Jag är fullt öfvertygad, att när, som jag hoppas, dessa brott snart upptäckas, det skall visa sig, att fylleri och liderlighet vållat dem begge.
Stockholm genom dessa eller ännu högre afgifter å bränvinet frikallas från öfvermåttet i import af denna vara, hvarutaf den nu årligen, synnerligast från Skånska och Rlekingska trakterne, liemsökes.
Sannerligen skulle icke då dess drätselverk gerna gå i mistning om den inkomst, som genom densamma det nu beredes, dess öfriga commuuala intrader skulle då säkerligen vara tillräcklige till all annan varutrafiks befordrande och fromma, då genom fattigdomens och brottets förminskande äfven hehofven för fängelsebyggnaders anläggande och underhåll, fångutspisningskostnad, police- fång- och nattbevakuingf'm. m.|i denna händelse skulle synnerligen sjunka.
Fångvården ensam utgår nu för hvarje år till ett belopp af 15 å 20,000 rdr; man dömme till resten.
Den 30 October f. m. 401 Jag anhåller äfven få bevisa, att brän vinsproducenten och importören för öfrigt saknar allt skäl beklaga sig öfver denna afgift.
Stockholms auctoriteter, hvartill de äga foll laglig rättighet, skulle förmena importören rätt att som nu sker å stadens allmänna platser vid hamnarne få kostnadsfritt upplägga sina bränvinsfastager, utan desse skulle genom åkare transporteras i magasiner, samt derutur återföras på samma sätt, inskeppas och, som sker med en del af varan, försändas till de norra och andra Rikets provinser, månne ej detta skulle blott genom transportkostnaden i och ur magasinet betydligen höja den afgift af 24 sk. b:eo, som nu i quai-afgift för ett 00 kannors fat betalas, oberäknadt den för magasinshyra, leckage m. m.
Jag underställer eder, mine
Hrr, bedömmandet.
Det har af en af motionärerna blifvit sagdt, och uti Utsk:s betänk, blifvit åberopadt, att då stadscassans inkomst af tolagen årligen uppgått til! 94,000 r:dr b:co, blott 30,000 samma mynt under samma tid blifvit använde för nybyggnad och underhåll af broar och quaier.
Härtill torde få svaras, att
Stockholm har en skuld uppgående till närmare 700,000 r:dr, tillkommen till en betydelig del genom quai- och broanläggningar, samt andra för varuttafikens beqvämare gång nyttiga och nödvändiga ändamål, att Stockholm för närvar. förehafver kostbara arbeten i samma syfte, hvarutaf må nämnas utvidgande och planering af ängbåtshamnen vid Riddarholmen och vägen dit, samt hamn- och quaianläggningar i Nybrohamnsviken, som årligen medtagit och medtager några och 20,000 r:dr, att likartadt arbete fortgår i Kungsholmsviken, alt midt emot Logården en af nödvändigheten påkallad högst kostsam ombyggnad af quaien derstädes är påbörjad och fortgår, att muddring i hamnarne, till betydlig kostnad för sladscassan, årligen dislrictvis måste göras, och alt sluteligen en fullkomlig nybyggnad af stadens slussverk innan kort förestår, uppgående måhända till 6 n 700,000 r:dr.
Jag väntar mig här invändningen, att statsverket bidrager till denna sistnämnde utgift; men under det staden med tacksamhet erkänner att så är, torde lika fullt äfven å andra sidan böra erkännas, att om det sammanräknade belopp af 200,000 r:dr, hvartill detta med 20,000 r:dr årligen i 10 år sluteligen uppgår, afdrages från den ofvan uppgifne summan af 6 å 700,000 r:dr, så återstår ändock ett rätt vackert belopp för staden alt anskaffa, isynnerhet i sitt skuldsatta tillstånd och med minskade inkomster, sedan genom den sist nedsatta ptg:de tullen på jerneffecter tolagsintraderne 1843 förminskats emot föregtde året med ej mindre än 53,252 r:dr 17 sk. b:co, hvarutaf stadscassans årliga förlust blir 28,401 r:dr 17 sk. och börs-, bro- och hamnbyggnadsfondens, 10,650 r:dr 25 sk.
Den öfriga förlusten drabbar barnhuset och inqvart.- commissionen.
När således den redan befintelige skulden, de kostnader som årligen fortgå och sluteligen dem som innan kort föreslå, sammanräknas, och som lill sine ändamål nu blifvit uppgifne, torde det få antagas faktiskt lievist, att de för befrämja udel af handelstrafikens fromma utsedde medel ej blifvit lill fördemfräm3 H. 51 4!>2
Den 30 Octo lier f.m. mande ändamål använde, och alt hnfvudstaden mer än väl hellöf ver de intrader den lill bestämda titlar innehar, för att kunna motsvara de förbindelser den bar till de trafikerande.
Sluteligen måtte det vara lika litet möjligt som nödvändigt, att ett nybyggnads- och reparations-anslag skall för hvarje år på riksdalern utgå, då det ena året naturligtvis kan erfordra mindre, det andra mer, och det torde vara hvar omtänksam styrelses pligt, att dels söka betala skuld när den är skuldsatt, dels att capitalisera för kommande behof, när sådant är möjligt.
Jag får äfven hemställa, huruvida Stockholm ensamt drager vinst och fördel af de förbättringar och arbeten, som den besluter, eller om ej den ojemförligt största vinsten utfaller till hela landet, för hvilket hufvudstaden ännu utgör den egentliga debaucheen för detsammas producter och näringsflit.
Sluteligen får jag, ehuru det ej stride kan anses höra lill det afhandlade ämnet, det dock med detsamma, enär detta rörer Stockholms utgifter, och under anhållan alt det i considerationsväg må få gälla för hvad det kan, äran nämna, att Stockholm är den enda commun inom Sverige, som bidrager med sina medel till kronouppbördsverkets aflöning, uppgående lill ett medelbelopp efter 10 års beräkning af ej mindre än 13,329 r:dr 2 sk. 2 r:st. b:co årligen; alt efter accisens upphäfvan de år 1811, Stockholm icke dess mindre och utan någon motsvarande inkomst fortfarande fått i 33 år och ännu årligen får lill tullhusens uppförande och underhåll bidraga af stadens medel, uppgående för-de förflutna åren till ett medelbelopp af 2,721: 9. 9. årligen; och att sluteligen ur stadscassan till stadens läroverk årligen utgår en summa stor 10,000 r:dr b:co.
På nu anförda skäl anhåller jag om afslag å betänk., samt att ofta omförmälde afgift matte oafkortadl fortfarande utgå lill sitt nuvar. belopp.
Jag erkänner villigt riktigheten af de vackra moliver, som den siste värde ledamoten anfört för behofvet alt inskränka fylleriet och dess skadliga följder; men då jag inom Ulsk. deltagit i det beslut, som grundlagt delta betänk., anser jag det vara min skyldighet, alt först inför K. o. Ad. framlägga de moliver, hvilka hafva ledt Utsk. vid afgifvande af det utlåt., som nu utgör föremål för R. o.
Ad:s discussion samt dernäst till besvarande upptaga några af de skäl, som här blifvit mot detsamma anförda.
Hvad först rätta motivet beträffar, så erkände Utsk. visserligen billigheten och riktigheten deraf, att producenterna af de målbara våla varor, som från landet hit lill hnfvudstaden intransporteras, äfven borde bekosta underhållet af broar och quaier till det belopp, som kunde anses motsvara den genom samma varors aflastning uppkommande skada; men då Utsk. tillika insåg det obilliga deruti, att producenterne skulle under namn af underhåll för quaier och broar betala en afgift, som utgjorde nära dubbla beloppet af hvad som dertill i sjelfva verket behöfdes, samt sålunda Den 30 O c lober f. m. 403' bidraga lill för dem alldeles främmande ändamål, så ansåg Utsk. sig böra, i likhet med hvad föregtde Ständer gjort, begära upplysning, om huruvida den inkomst, som genom nyssnämnde brooch quaiafgift bereddes, icke allenast motsvarade utan äfven till väsendtlig del öfverskredo det egentliga behofvet; och dä dervid upplystes, att reparationer å broar och quaier i Stockholm under de sednare åren icke uppgått lill det belopp, hvartill denna inkomst under samma tid stigit, sä har Utsk. deraf (rott sig hemta grundad anledn., icke alt afskaffa, men väl att nedsätta ifrågavar. afgift till ett emot det verkliga behofvet svarande belopp.
Den värde talaren har sagt, att han gillar de afgifter, hvilka gå på consumtionen; det gör äfven jag.
Men dessa afgifter gå på productionen och det är någonting helt annat.
Jag skulle tro, att både rättvisa och intresse för det goda fordra, att en hög afgift lägges på consumlionen af den vara, som här är omtalad nemi. bräuvinet; men denna afgift bör dä, enligt min tanke, drabba krögarne, ty det är der som consumlionen äger rum, och icke pä broar och quaier.
Det mesta af denna vara kommer hit för alt genast utskeppas, och consumeras således icke i hufvudsladen; hvad det öfriga beträffar, sä får consumenten cj vidkännas någon förlust, enär varupriset häller sig lika lågt här, som i landsorten, utan drabbar denna endast producenten, hvilket icke var den värde talarens mening.
Att bränvinet bidrager mycket lill de brott, som bär föröfva», det kan visserligen icke nekas; men tyvärr har delta förhållande icke minskats genom berörde quaiafgift, utan tror jag det härleder sig, dels från de låga bränvinsprisen, dels äfven frän andra orsaker.
Det brott, sorn omnämndes hafva skett i går, liar äfven jag tyvärr hört omtalas, men jag mäste taga mig friheten säga, att ett skäl till detta brott kan äfven anses ligga deruti, att hufvudstadens gator just vid den tid, dä detsamma föröfvades, saknade all upplysning af lyktor, och att det i följd deraf var alldeles mörkt.
Jag känner visserligen, att gatu-upplysninghär icke lemnäs, då det anses vara månsken, men då månan gär senare upp, torde det vara nödvändigt, att lyktorna något tidigare tändas.
Att Stockholm gerna skulle afsäga sig denna inkomst, om för resten consumlionen af bränvin inom staden kunde minskas, det betvifla!' jag, just af det skäl, sorn den värde talaren sjelf anfört, nemi. att
Slockholm utgjorde en entrepot för bränvin och sorn egentligen är den enda ort, som egentligen, efter hvad man på handelsspråket säger, i stort rörer sig i den varan.
Hvad äter. beträffar de stora och betydande arbeten som Slockholm gjort, dels för stadens försköning, dels äfven för allmän nytta, sä vöre detorält att icke med tacksamhet erkänna att förhällandet så är; men icke kan man derföre begära, att en afgift, som är beviljad af en annan orsak, skall uppgå lill dubbla beloppet af hvad som kunde vara behöflig!, utan torde
Stockholm i det fallet böra få göra såsom andra städer, dä de vilja verkställa försköningar, d. v. s. antingen sammanskjuta de nödiga medlen dertill, eller ock upplåna desamma pä stadens credit, samt dem småningom amortera, hvilket äfven här -torde vara det rättaste. 404 Den 30 October f. m.
På dessa skiil anhåller jag, alt detta betänk., som efter min förmening är bygdt på rättvisa, måtte af R. o. Ad. bifallas.
Lagerbjelke, Gustaf: Frih.
Hamilton bar sagt, att Utsk. väl funnit billigheten deraf, att de till Stockholms broar införda varor skola hjelpa till alt underhålla dessa broar till så stor del, som desamma genom varutransporten skadades, men att då tillika vore upplyst, att på de sednare åren afgifterne för varorne uppgått till långt mera, än hvad broarnes underhåll kostat, så hade Utsk. deraf hemtat anleda, att nedsätta dessa afgifter, i likhet med hvad som till broarnes underhåll erfordrades.
Jag anhåller likväl dervid att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att utgiflerne för ofvannämnde broar och quaier äro af 2:ne slag, nemi. de som utgå till underhållet af hvad som redan är bygdt, och de som utgå för alt bygga ånyo.
Det har genom Gr. Lewenhaupt redan blifvit upplyst, att Stockholm står i skuld för nära 700,000 r:dr, till stor del för uppbyggande af quaier och broar; om dä alla de varor som å desamma uppläggas skulle undandraga sig allt hvad som öfverskrider blotta underhållet, hvem skulle vät dä betala sjelfva byggnadsomkostnaderna?
Ar det icke billigt, alt de varor, som draga nyttan af dessa quaier och broar, äfven få betala omkostnaderne för deras uppbyggande?
Med stöd af hvad jag sålunda haft äran anföra, anhåller jag om afslag ä det nu föredragna betänk., på det att den ifrågavar. afgiften mätte få fortfara, åtminstone tilldess den för broars och quaiers uppbyggande staden åsamkade skuld kan blifva amorterad.
Äfven jag anser, att detta Ekon.Ulsk:s förslag icke bör bifallas, och detta af det skäl, att vid en gjord undersökning af stadens tillgångar för bestridandet af alla de åligganden, som den har att utgöra, sä befans en stor brist äga rum.
Jag får dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att lika litet vid stadsafgifter som vid statsafgifter kan en särskild afgift eller skatteinkomst bestämmas för hvarje behof, som af staten skall bekostas.
Nu är den ifrågavar. afgiften hufvudsakligen bestämd till quaiers och broars underhäll; men om den äfven har befunnits räcka något derutöfver, så torde det likväl icke vara något skäl lill densammas förminskande, enär ändock i det hela taget bristen belinnes öfverstiga lillgängarne.
I alla andra länder är det vanligt, att då icke släderne kunna genom directa skatter uppehålla allt hvad som der kan tarfva underhäll, sä måste större delen af hvad som brister tagas af accismedlen.
På landet bekostas dylika utgifter af slaten; i städerne äter måste städerne sjelfve dem betala, hvilket äfven gör, att de som bo i städerne hafva på en gång både stadsafgifter och afgifter till staten, så att de äro ganska betungade.
Staden Paris t. ex. har större inkomster än hela Sverige har i skatter; den har nemi. några och 40 millioner francs, men hvilka likväl behöfvas ganska väl.
Nu är här fråga om att borttaga en afgift, som i alla andra länder är lagd på de varor, som bäst kunna tåla densamma; jag ser likväl icke dertill något skäl före - Den 30 October f. ra. 405 finnas i livad Frih.
Hamilton anfört, nemi. att det vore hufvudsakligen producenten, som finge vidkännas denna afgift; ty detta beror af omständigheterna.
En sådan afgift kan någon gång falla på producenten, men oftast faller den på consumenten, eller delas den på dem båda; allt efter tillgången på varan.