Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke instämma med den siste värde talaren uti den argumentation lian följt, till ådagaläggande af den belåtenhet inom städerne, som, enligt hans förmening, för närvarande skulle vara rådande med afseende å deras tolag.
Jag har af erfarenheten kommit lill den öfvertygelse, alt man icke får så alldeles riktigt reda på de der inkomsterne under namn af tolag, och att de icke sä helt och hållet efter ändamålet användas.
Det måste erkännas, att inom samhället finnes en gemensam styrelse, hvarunder städernes styrelser subordinera.
Jag vill icke veta af sådane samhällen, som sälta städerne under oafhängig» styrelser.
En Konung och en Styrelse i Sverige; men inga flere.
Det är helt tydligt, alt just dessa communalslyrelser äro de, sorn vållat, att Sveriges städer icke fått den till vext,' som öfverallt annorstädes ägt rum, der Staten haft uppbörden om händer och således kunnat disponera vissa procent deraf, till bildande af fonder för handelns och näriugarnes fortkomst.
Jag är visserligen öfvertygad derom, att städerne pä den föreslagna förändringen i första hand skulle förlora, alldenstund jag högeligen belviflar riktigheten af deras uppgifter i afseende pä de inkomster, hvaraf de hittills varit i åtnjutande; men just detta är orsaken hvarföre jag tillstyrker förkastande af Utslcs förslag samt antagande af R.
M:s nåd. propos., pä det att vi omsider mätte fä ordning i uppbörden i Sverige och slippa de der särskilda uppbördsverket) öfver enskilda communers särskilda cassör.
Jag skall icke följa någon af de talare, hvilka yttrat sig i undersökningen för eller mot fördelen af nu gällande tolagssystem framför det, som är uppstäldt i den R. propos.
In dubio, synes mig prmsumlionen uti eli administrativt ärende alltid vara för det, som af Regeringen föreslås; och då jag dessutom till icke ringa del instämmer uti de åsigler, som ligga till grund för den R. propos., tror jag verkligen, att, om jag ausäge R. o. Ad. äga fria händer att i denna fråga besluta, skulle jag rösta för afslag ä betänk, och bifall för R.
M:s nåd. propos., ehuru skälen för och emot visserligen kunna 54 Den 2 A p r i 1 e. m. vara manga.
För min del, auser jag likväl, att R. o. Ad. i detta afseende icke liar fullt fria händer.
Först bör tagas i betraktande den omständighet, alt denna K. propos. tvifvelsutan bar sitt förnämsta ursprung i R.
Sits egna för 10 år sedan gjorda anhållan, och icke uppkommit åfelt sjelfmant Regeringens beslut; för del andra, alt Regeringen då, när propos. a fia is, icke kunde känna BorgareSbs motvilja mot dess antagande.
Hvem vet huruvida Regeringen nu, efter iuhemtad kännedom om BorgareSbs tanka i delta afseende, skulle vilja vidblifva sin propus.?
Men för R. o.
Ad. är den hufvudsakligaste betraktelsen den: har BorgareSt. antagit eller icke anlagit Ulsk:s betänk., följaktligen antagit eller icke antagit den K., propus.?
Enligt hvad upplyst är, har BorgareSl. redan afslagit belänk.
N:o 117, och någon ändring i delta beslut är icke känd.
Skulle dä R. o. Ad. söka alt påtruga BorgareSl. en inrättning, för hvilken öfvertygelsen ännu icke hunnit stadga sig inom sjelfva detta Ständ; en förändring, som af BorgareSl. möjligen anses såsom kränkande dess välfängna privilegier, hvilka äro af 1 14 § Reg.F. försäkrade?
Iden saken, huruvida denna fråga verkligen är privilegii-fräga eller icke, den hunnar jag derhän; nog af, en stor del af BorgareSl. anser den såsom sådan och slående under del skydd, som 114 § lemnar.
Jag frågar med hvad skäl R. o.
Ad., isynnerhet efter hvad för icke länge sedan förefallit i en dess egen angelägenhet, skulle tillåta sig att besluta annorlunda, än BorgareSt. beslutat?
Jag för min del kan icke förena ett annat beslut med milt samvete, min öfvertygelse.
L)ä äterremiss af belänk.
N:o 1 17 var i fråga, hade jag äfven äran att för il.
Slåndet yttra några ord, och jag sade dä, att K.
M:s höga afsigt tvifvelsutan vore den, alt pä öfvertygelsens väg vinna BorgareSbs eget bifall lill den föreslagna förändrade inrättningen af tolagen.
I hopp, att genom en äterremiss möjligen kunna medverka till eli sådant resultat, biträdde jag äfven denna äterremiss; helt annat är, när R. o. Ad. skall fatta sitt beslut.
Afven med den mest afgjorda öfvertygelse om riktigheten af den k., propos. och om lämpligheten af bifall till densamma, nödgas jag nu likväl, med afseende pä BorgareSbs välfängna rätt, rösta deremot och för bifall till Utsk:s betänk.
Jag anhåller att fä instämma med Frih. Palmstjerna, Nils.
Jag anser R. o. Ad. böra under sakens nuvar. skick vara högst nogräknad!, alt icke fatta något beslut, hvarigenom BorgareSt. skulle kunna anse detta Ständ hafva (rädt BorgareSbs förmenta privilegier för nära.
När R. o. Ad. för sin del är ömtåligt om sine af 114 § Reg.F. skyddade rättigheter, sä bör Ståndet jemväl å andra sidan vara lika grannlaga mot de öfriga Stånden.
Om än R. o. Ad. icke blifvit bemött med en sådan grannlagenhet af ett eller annat bland dem; sä höfves det likväl Adeln, att behandla saken så ädelt, att det icke ihägkommer hvad som förefallit, utan förhåller sig emot de öfrige Ständen, sä som det önskar sjelf blifva af dem bemött.
Jag hemställer att R. o. Ad. mätte bifalla Utsk:s betänk.
Den 2 April e. m. 55 Gr. von Platen, Baltzar:
Jag hade icke ämnal yttra mig i denna fråga, så mycket mindre, som det svar Ulsk. här har lemnat på den K. propos. verkligen icke är af natur alt hora föranleda någon ny discussion hos R. o. Ad.
Det har nemi. i della svar icke blifvit anfördi elt enda nytt skäl utöfver hvad som i Ulsk:s förra betänk. rör:de della ämne anfördes.
Pä delta rum verkade dä detta Clsk:s forsla besvarande af den K. propos. lill älerremiss af betänk., och det synles mig således, sorn skulle här aldrig kunna komma i fråga annat, än afslag ä betänk, och bifall till K. M:s nåd. propos.
Jag linner likväl nu, alt här kan göras elt försök alt förmå R. o. Ad. all frångå sin en "gång i denna fråga uttalade åsigt, och det mä derföre vara mig tillätet att i ämnet yltra några ord, äfven under fara all äter upprepa ett eller annat af de skäl, jag förra gången anförde, hvilket dock mäste blifva en naturlig följd af det säll, pä hvilket Ulsk. sjelf gäll tillväga.
Ulsk. anför nu likasom förra gången det skäl, all BorgareSt. icke synes vilja en sådan förändring, som den, hvilken uti den K. propos. innefattas.
Jag vill icke påstå, att Rikets stapelstäder åtnjuta någon otillbörlig fördel på det allmännas bekostnad; men det må dock vara mig tillätet att supponera någonting sådant.
Ty förutsatt, all så verkligen vore, skulle icke dä just händelsen vara den, att de förklarade sig vara nöjde med hvad uti ifrägavar. hänseende för närvarande finnes stadgadt?
Jag säger icke, jag upprepar del ännu en gäng, att sä är fallet; men jag tror, att hvar och en skall finna tydligt, alt om förhållandet verkligen vore orikligt, så vöre deraf en följd, all BorgareSt. just skulle vara det, som icke började med att förklara sill missnöje.
Cederström har tydligen ådagalagt hvaruti det orikliga i våra närvar, förhållanden ligger; det torde således vara öfverflödigt alt ingå i någon närmare utredning deraf.
Jag anhåller derföre endast att fä bemöta några af de skäl, som blifvit anförda af de
Hrr ledamöter, hvilka talat till bifall för Utsk:s förslag och till förkastande af den K,, propos.
En värd talare har, jemte det att han ansåg nuvar. förhållanden tyda på ordning, äfven ansett dem tyda pä rättvisa.
Jag erkänner, alt jag har svårt att falla rättvisan deraf, att i en stad betalas 3 ä 4 sänger sä mycket för införseln af en vara, som det för samma vara beialas i annan stad, belägen på 6 fjerdingsvägs afstånd från den förstnämnde.
Det har äfven blifvit yllrädt, alt elt bifall lill den K. propos. skulle innebära elt öfverändakastande af all communalstyrelse.
Äfven della har jag svårt att falla; ly jag kan ej föreställa mig, att elt sämre förhållande skulle uppstå, derigenom att städernes styrelser pä förhand visste den bestämda summa, som de hade alt påräkna, i st. f. att de nu fä åtnöja sig med en summa, som ofta ganska betydligt varierar.
Jag vill in galunda nedsätta communalstyrelsernes makt i sädane mål, som dem tillkomma, eller vid handterande af sädane premisser, som dem tillhöra; men då må de ock samla dessa medel på sålt coinmunalstyrelser böra göra, d. v. s. genom bidrag frän inom communen boende personer.
Detta kan icke sägas vara förhållandet 56 D e ii 2 A p r i 1 e. m. med tolagsmedlen, ty de äro Statens medel; och då tror jag icke lämpligt vara, att åt communalstyrelserne, oberoende af Regeringen, öfverlemna förvaltningen af desamma.
Slutligen har man yttrat, att det icke vore lämpligt att i denna fråga fatta ett beslut, som skilde sig från BorgareShs, och en värd talare, hvilken trott sig böra gilla hufvudgrunderna uti K. M:s nåd. propos. har likväl förklarat, att han icke kunde tillstyrka R. o. Ad. att densamma antaga, enär han ansåg, att R. o. Ad. i denna fråga icke hade fullt fria händer.
Jag kan icke instämma häruti.
Jag har aldrig funnit, att RiksSun med den grannlagenhet hafva behandlat hvarandras angelägenheter, att jag anser något reciprocitets-förhållande i detta afseende ovillkorligen böra äga rom.
Med all aktning för hvad de Hrr yttrat, hvilka förklarat denna fråga vara af privilegii natur, erkänner jag, alt jag har mycket svårt alt inse, att deras åsigt bör tillerkännas mera vigt i vågskålen, än den, hvilken legat till grund för den K. propus., för behandlingen af densamma inom Utsk., äfvensom af Talmännen inom Stånden.
Dessa äro ock auctoriteter: och då de ansett sig kunna behandla denna fråga såsom icke varande en privilegiifräga, må det icke förtyckas mig, om jag anser R. o. Ad. äga fullkomlig rättighet att den så behandla och icke låta binda händerna pä sig af en, i min lanke, alltför långt drifven grannlagenhet.
På dessa och förut anförda skäl anhåller jag om afslag å Utskis betänk, och bifall till K. M:s nåd. propos.
Om dét å ena sidan icke kan bestridas, att helgd af lag och privilegier måste hållas, så framt man icke vill framställa sig såsom lagbrytare, så måste väl också å andra sidan erkännas, att inga nya privilegier få titan Konungens och samtlige RiksStms samtycke utgifvas och meddelas.
Skulle nu händelsen vara, att frågan ronde tolagen vore af pri vilegii natur, så skulle äfven deraf följa, att detta privilegium vore ett BorgareSt:s privilegium.
Men det är icke BorgareSt., som i städerne äro ensamt delaktige af tolagen; det är mänga andra; hvaraf ock torde synas, att denna fråga icke är någon slåndsfråga.
Men nu skulle den likväl ganska lätt kunna blifva det, om R. o. Ad., hänförde af farhågor för sina egna privilegiers helgd, skulle tillåta, att man förklarade ett annat
Stånds eller snarare städernes rättighet till uppbärande af olika tolag, för ett BorgareShs privilegium.
Jag bestrider allt sådant försök att tolka privilegii-frågor i Sverige.
Det är RiksStms privilegier, som uti 114 § Reg.F. omtalas; men icke städernes i Sverige långt olika rättighet att uppbära tolag.
Jag anhåller att man måtte afskilja denna fråga från sjelfva hufvudfrägan.
Denna är då, huruvida man anser för Sverige nyttigt, att städerne stå qvar med deras enskilda beskattning, oförmögna att höja sig från den uselhet, hvaruti de nu sig belinna, eller om man vill, genom bifall lill K. M:s nåd. propos., understödja dem i hvad som fordras, för att fä fram dem i full fart.
Må man icke med Medståndens privilegier inblanda R. o. Ad. farhåga för sina egna.
Den 2 April e, m. 57 egna.
Jag har sjelf varit med bland deni, som vid 180!) års riksdag afsade sig den största delen af de verkliga privilegier, sorn Adeln dä hade, och detta genom de s. k. concessionerne, hvilka linnas upptagne i 9 § af riksdagsbeslutet d. 2 Maj 1810.
Desse concessioner äro ett annex till 114 § Reg.F., och visa beskaffenheten och omfattningen deraf.
Förgäfves har jaganat, likasom vädrat, den storm, af tolkningen utaf 114 § lleg.F., som åter skulle utbrista öfver R. o. Ad. och uttömma dess mattade tålamod.
Jag har i förväg förklarat, att jag icke på något vis ingär i undersökning, huruvida frågan om tolagen verkligen är af privilegii natur eller icke; men förgäfves!
Jag har mäst afhöra en afhandling, som skulle utreda denna fråga.
Den hör icke hit, dess utredande har af mig aldrig blifvit yrkadi; jag protesterar emot förutsättningen af ett sådant yrkande å min sida.
Jag erkänner, att frågan kan vara invecklad, och vågar icke afgöra densamma med den tillförsigt Frih.
Cederström ansett sig tillåten.
Måhända, för att gifva ytterligare styrka åt sin tolkning, har
Frilen erinrat om sina mandater från 1809 års riksdag; jag tror, att när man känner dem fullständigt, torde det bästa vara att begrafva dem i tystnaden.
Jag återvänder lill ämnet, och får, i likhet med hvad Hr von Hartmansdorff gjort, påminna om det föga ädla uti att vedergälla ondt med ondt.
Förr än BorgareSt. förklarat sig belåtet med den nya inrättningen, förr röstar jag icke för densamma.
Här har under loppet af discussiouen blifvit yttradt, att det icke vore R. o.
Ad. värdigt att afstå den K. propus., utan att R. o. Ad. borde vidblifva sitt en gång i denna fråga afgifna förklarande.
Jag vädjar till prot., huruvida R. o. Ad. någonsin gjort ett sådant förklarande. R. o. Ad. har väl återremitterat StatsUtskis första betänk, ronde denna fråga; men utan att dervid göra något förklarande.
Något vidblifvande kan således icke nu komma i fråga; och hvad beslutets värdighet beträffar, så förmodar jag, att hvilket beslut R. o. Ad. än i denna fråga kommer att fatta, blifver det dock alltid R. o.
Ad. värdigt.
Någon tyngd i vågskålen bör således icke eller gerna kunna uppkomma af så maktpåliggande ord som värdighet.
Det är sagdt, alt ingen rättvisa linnes deruti, att en stad har 3 a 4 gånger så stor tolag, som en annan stad, belägen pä 6 fjerdingsvägs afstånd derifrån.
Rättvisan skulle jag för min del tro ligga deruti, att inkomsterne äro lämpade efter utgifterne.
Tolagsafgifterne för en stad, sorn har stora utgifter i och för dessa inkomster, böra naturligtvis vara större än för en stad, som blott har ringa utgifter för samma ändamål.
För Stockholm t. ex. med sina vidlyftiga quaier och hamnar å båda sidor af staden samt mångfaldiga andra utgifter, måste ovillkorligt behofven vara betydligt större än för Södertelje.
Sä är äfven förhållandet med andra städer, och deruti ligger grunden till städernes olika behof 9 H. 8 58 Den 2 April e. m. af tolag.
Cederström liar gjort utkastet till en tafla, hvaruti han sökt visa de lyckliga följder, som skulle uppstå deraf, att
Styrelsen öfvertoge uppbörden och förvaltningen af de tolagsmedel, hvilka för närvarande släderne sjelfve äga att disponera.
Han har sagt, att det skall vara en Styrelse i Sverige, vid sidan af hvilken inga borgmästare må finnas, hvilka ingripa i de communala angelägenheterna.
Han har dermed förmodligen menat, att städerne skulle till vederbörande embetsverk inkomma med förslager till reparationer af den eller den bryggan, af den eller den quaien; lill inläggande af golf uti något packhus eller anskaffande af nya vigter etc.
Men jag hemställer, hvad drift, hvad allmän anda skulle deraf i städerne befordras.
Jag är öfvertygad, alt styrelseverken hafva nog sysselsättning ändå, utan att gräfva ner sig uti sädane detaljer, som i min tanka aldra bäst handhafvas af commuualslyrelserne, och jag kan derföre icke annat än förnya min begäran om bifall till Utskis förslag.
O „ Åtskilliga ledamöter hördes ropa pa propos.
Jag har ansett mig böra begära ordet, för att litet närmare utveckla meningen med ett uttryck, som jag i mitt förra yttrande begagnade.
Jag sade nemi., att jag ansåg det icke vara Ståndet värdigt all frångå sitt i denna fråga en gång fattade beslut.
Jag får nu förklara, att jag härmed ingalunda åsyftade endast den återremiss, som R. o. Ad. beslutade, dä StatsUtsk:s betänk.
N:o 117 till pröfning förevar, utan alt jag fastmera åsyftade den omständighet, alt R.
St. sjelfve för 10 år sedan begärt, att K.
M. mätte i nåder låta uppgöra förslag till förändrade sladganden i afseende pä tolagen.
St. hafva begärt detta, och K.
M. nu uppfyllt deras önskan förmedelst aflätande af en K. propos. i ämnet, sä synes del mig, som skulle det tillböra Ståndets värdighet att åtminstone förblifva conseqvent och icke frångå hvad det en gäng yrkat, särdeles då några nya skäl för ett sädant beteende ä Ståndets sida icke under tiden hafva tillkommit.
Här har blifvit nämndt om den olikhet, som förefinnes i tolagsafgifterne, inom det korta afståndet af 6 fjerdingsväg.
Detta påminner mig om ett förhållande, som är constaleradt, att nemi., till undvikande af högre tolags erläggande i en stad, fartyg seglade till en annan pä 6 fjerdingsvägs afstånd belägen stad, der tolagsafgifterne voro mindre och förlullade der sina varor, hvilka sedan fortställdes till destinationsorten.
Sädant är stridande emot god ordning och påkallar en reglering, som jag anser vinnas genom den K. propos. Frih.
Det torde vara att gå något långt i reglementerande i och för den ordning man finner lämplig, alt vilja föreskrifva fartyg att gå till den ena eller andra staden och sålunda betaga den handlande rättigheten alt i hvilken hamn han behagar lossa sina varor.
Den händelse, hvilken Gr.
Posse nyss omnämnt, tilldrog sig i Söderköping.
En Den 2 A pri 1 e. m. 59 Norrköpingshandlande lät nemi. sitt fartyg dit inlöpa samt der förtulla fartygets last, som bestod af ull.
Detta bände ett år, men icke mera; ty uträkningen befalis vara nästan ingen.
Men äfven om så hände hvarje är, tror jag icke ali det allmänna deraf skulle lida någon förlust eller att ens någon hade att med den saken sig befatta.
Detta sätt all gå tillväga bevisar nemi. ingen oordning, utan blott en uträkning af den trafikerande, som möjligen genom den sålunda vunna besparingen kan till bättre pris sälja sin vara.
Dä nu tankarne fallit på Norrköping, anser jag mig, med afseende på Frih.
Cederströms anmärkning om våra Svenska städer, att de icke tilltaga i storlek och välstånd, böra lemna den upplysning, alt denna stad har under de sednare 30 åren ökat siu folkmängd med 50 proc., och att under förlidne år fabrikstillverkningen der i värde uppsteg lill lika mycket, som hela tackjernstillverkningen i Sverige.
En värd talare har under discussionen yttrat den förmodan, all Konungen skulle hafva varit sinnad att återtaga
Siu uti ifrågavarande ämne afgifna nåd. propos., om Ilan hade vetat, alt BorgareSt. var så mycket emot densammas antagande.
När man med uppmärksamhet följt discussionen denna afton och hört, hvilka personer, som hafva talat emot den K. propos., skulle man nästan vara frestad att tro, det ett sådant förhållande verkligen vore inträd), alldenstund desse personers qvalificatiouer göra alt man skulle kunna förmoda någonting sådant; men dä man å andra sidan tager i betraktande, alt dylika företeelser här å detta rum icke äro så ovanliga, bör man icke vid dem fästa något särskildt afseende.
Jag tager mig derföre friheten anhålla, alt R. o. Ad. mätte vidblifva den öfvertygelse, att K.
M. verkligen vill den förändring, sorn
Han föreslagit.
Hvad denna förändring beträffar, yttrade jag mig redan förra gången, dä denna fråga här förevar, lill bifall för densamma, emedan jag ansåg den leda till ordning och rättvisa.
Jag har sedan dess icke förändrat åsigt i ämnet, och torde således icke behöfva upprepa hvad jag dä anförde såsom skäl för mitt bifall.
Det har visserligen blifvit ytlradt, att nu gällande stadganden i afseende på tolagen medföra samma fördelar; men jag får förklara, att de i min tanka icke göra det.
Jag ber blott att få fästa uppmärksamheten på det förhållande, alt tolagsafgifterne icke drabba de städer, som uppbära den s. k. tolagen, utan de trafikerande.
För dem måste det vara en stor fördel att vela, att hvart de skicka sina fartyg och lossa sina laster, äro tolagsafgifterne desamma.
Jag vill icke längre uppehålla discussionen, utan slutar, fullt öfvertygad derom, att hvar och en skall finna olägenheterne af nu existerande förhållanden vara sä stora, att man med glädje bör bifalla den K. propos.
Icke utan förundran» jag medgifver det, har jag afhört den siste talarens utlåt.
Han bar icke riktigt uppfattat mina ord, dä jag sagt: hvem vet huru - 60 Den 2 April e. ni. vida Regeringen skulle vidblifva sin propos., när den fått vela, att densamma icke af BorgareSt. antages.
Jag har icke tillåtit mig att gissa till Regeringens afsigter.
Jag har blott såsom en hypothes framställt denna mening.
Dock icke endast för detia beriktigande skulle jag hafva vågat upptaga R. o. Adis tid.
Men samme talare har äfven tillåtit sig att anspela på min ställning i samhället.
Den skall aldrig hindra mig att såsom Svensk Rid dersman bär fritt yttra mig öfver de ämnen, som förekomma, och tillkommer det ej den värde talaren att i detta afseende framställa någon anmärkning.
Jag känner min ställning, vet hvad jag säger och vet Hvem jag tjenar.
Inför Honom kan jag djerft och dristigt svara för hvarje ord, som jag från denna bänk yttrat; de äro alla, ifrån det första till det sista, ingifua af den innerligaste kärlek för min Konung, likasom för mitt fädernesland och mine pligter; men anmärkn-.r i denna hänsyftning äro lika obehöriga, som oväntade.
Då StatsUtsk:s be tänk.
N:o 117 hos R. o. Ad. till pröfning förevar, blef detsamma, i anledn. af derå gjorde aumärkmr, till Utsk. återremitteradt.
Jag hade väntat mig, att Utsk. i dess nu afgifne betänk, i samma ämne, skulle hafva lill besvarande upptagit de gjorda an märkmrne.
Då likväl detta icke skett, och då jag dessutom var en bland dem, som med min röst bidrog till frågans återremitterande; anhåller jag nu få förklara, att jag icke blifvit rubbad i min öfvertygelse, utan att jag anser R. o. Ad. äga full anledning att afslå Utsk:s betänk, och bifalla K. M:s nåd. propos.
Då äfven jag för min del yrkar afslag å StatsUtsk:s förevarande betänk, och bifall till K. M:s nåd. propos. anhåller jag, att till de skäl, som af åtskillige talare i samma riktning blifvit anförde, få lägga ännu ett annat, som, mig veterligen, icke blifvit under discussionen vidrördt och hvilket dessutom står i samband med Rikets tullförliållanden.
Det är naturligt, att då de ökade införselstullarne afse skydd för de inhemska näringarne, så kunna de icke beräknas annorlunda, än i sammanhang med tolagsafgifterne.
När nu tolagsafgiflerne äro olika i olika städer, så är äfven naturligt, att derigenom lemnäs tillfälle för importören alt införa varorne på de ställen, der tolagen är minst, hvarigenom således en ojemnhet i tullbe räkningen uppkommer, som gör det omöjligt, att pä ett rationelt sätt bestämma det skydd, den inhemska fabricationen bör genom tull-lagstiftningen tillgodonjuta.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, hemställde II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., om Ii. o. Ad. behagade bifalla
Stats- Ulsk:s utlåt.
N:o 239.
Ropades ja och nej. H. Ex. hemställde härefter, om R. o. Ad. afsloge förevar, utlåtande samt bifölle K.
M:s i ämnet aflåtna nåd. propos.
Den 2 April e. m. 61 Ropades starka ja, blandade med många nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det lian trott sig finna, att denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Palmstjerna, Carl Otto, begärde votering.
Upplästes till justering samt godkändes följande voter.propos.:
Den som bifaller SlatsUtsk:s utlät.
N:o 239, i anledn. af erliållne återremisser å utlåt.
N:o 117, aug:de stapelstädernes tolag, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, blifver StatsUtskis förenämnde utlåt, afslaget, och bifaller R. o. Ad. K.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 15.
Nej — 19. H. R. o.
Ad. åtskildes kl. ^ till 11 om aftonen.
Justerades ett prot.utdr. för den 2 dennes f. och e. m. samt ett prot.utdr. för samma dag e. m.
Justerades pleniprotm för d. 1 sisth Mars f. och e. m. samt d. 3 i samma månad.
BancoUlskis d. 2 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 49, öfver en väckt fråga, att Bancofullm. må berättigas å deposition i Hamburg emottaga silfver utöfver det bestämda3 beloppet af 500,000 ndr silfver specie.
Företogs till afgörande punktvis Bevilln.Utskis d. 2 dennes f. m. på bordet lagda mern.
N:o 31, i anledn. af RiksStms olika beslut i afseende å stämplade pappersafgiften. 62 Den 5 April f. m.
Usta punkten, ang.-de redactionen af chartce-sigillatce-förordningcns 2 §.
Ulsk:s yttrande i denna punkt blef af R. 0.
Infallet.
2:dra punkten, ang-.de chartering af bouppteckningar. R. 0.