Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man bör härvid ihågkomma att det för denna export i allmänhet icke blir fråga om finkel, utan att det är sprit, sotn vanligen kommer att exporteras; — att derjemte för åstadkommande af denna sprit erfordras en ökad destination, hvilket icke kan annat än i sin mån vara nyttigt.
Med hänsigt till dessa förhållanden kan jag icke inse, hvar man skall söka den »skada» iör landet, som Utskit befarat af exporten.
I stället att exportera spanroåien, bränner man den, bereder på samma gång arbetaren under våra länga vintrar förtjenst, samt har derjemte ett godt foderämne i behåll.
Jag anser en sådan industri ganska fördelaktig för landet, i motsats till den af Utskit yttrade åsigt.
Af alla dessa skäl kan jag icke annat än beklaga att de uplysta ledamöterna i Utskit icke tillräckligt egnat upmärksamhet åt denna fråga; och uttrycker nu den önskan att
Utskit måtte taga densamma i närmare öfvervägande.
Som jag fattat min bestämda åsigt i frågan, skulle jag gerna vara villig att nu formulera förslag till beslut i ämnét; men afstår dock derifrån, emedan jag befarar, att B. o. Ad. icke skulle vara hugadt att lemna sitt bifall till ett, så att säga, stante pede af mig afgifvet förslag; och hemställer fördenskull i stället till Hr Gr. o. Landtm, om propos. på återremiss af frågan, 356 Den 28 J nl i.
Uti denna fråga instämmer jag hufvudsakligen uti hvad den siste talaren yttrat; men jag vill dock tillägga en erinran derom, att det finnes orter i Sverige, der skogsprodukter nära nog icke låta afsätta sig; och att detta förhållande liar sin naturliga förklaringsgrund uti den omständighet, att dessa produkter måste, för att försäljas, transporteras så lång landväg, innan de hinna våra stapelstäder, att transportkostnaden helt och hållet upslukar behållningen.
I dessa orter har det varit och är ännu en industri att bränna bränvin och att pä sådant sätt tillgodogöra de skogsprodukter, som kunna användas till bränsle i brännerierna.
Man bör således finna att det för dessa orter äfven skulle vara en bestämd fördel, att kunna utvidga denna industri.
Hittills har man dock icke vågat gifva några större proportioner åt denna industri, emedan man städse fruktat, dels för ett nedsatt pris på bränvinet inom landet, dels för den nya lagstiftningens bestämda bemödanden att försvåra bränvinstillverkningen vid de mindre brännerierna, för att såmedelst minska varans konsumtion i landet.
En hvar måste inse att det nu föreliggande förslag, ang’de restitution af bränvinsskatten, tydligen går ut på att öka varans tillverkning, utan att, på samma gång. öka konsumtionen deraf i landet.
En följd deraf är ock, att om större belopp tillverkas i landet än sora derstädes konsumeras, så måste detta öfverskott af varan söka sig ut.
— Då man väl kommit derhän, beror det åter på handelsförhållandena, om varan kan med fördel utrikes afyttras; och gifvet är, att då varans försäljningspris här i landet understiger det utom riket gällande, så skall ovilkorligen köpmannens tanke vända sig till export.
Att en sådan export nu icke kan ega rum, då skatten på tillverkningen tynger på varans pris, så vida ej några mått och steg, — på sätt föreslaget blifvit —, tagas för att underlätta denna export, — det bör utan svårighet inses.
Något annat sätt att jemna detta för oss vidriga förhållande än genom bränvinsskattens återställande kan jag, för min del, icke inse.
Man behöfver icke derföre hysa någon farhåga, att den skatt, som Staten skall erhålla af bränvinstillverkningen, på det hela taget, kommer att förminskas; ty konsumtionen beror icke allenast på priset, utan äfven på den allmänt, nog spridda vanan att förtära bränvin.
Hvarje kanna, som förtäres i landet, har inbringat sin skatt; och någon restitution af skatt för allt detta bränvin kommer ju icke i fråga.
Det är allenast för den vara, hvilken tillverkas utöfver landets behof d. v. s. öfver det qvantum landet konsumerar, som restitution begäres.
Så vid t jag kan riktigt bedöma förhållandena, skall således denna restitution icke åstadkomma annat än fördel för landet.
Likväl torde man böra bereda sig uppå att svårigheter till en början yppa sig mot företag i denna nya industriella riktning; ty det är att motse att, då industrien alltså skall vända sig åt ett nära nog alldeles nytt håll, det något dröjer innan denna industri blifver, så att säga, varm i kläderna.
Afven lärer denna industri i begynnelsen behöfva söka de orter, dit denna export med största fördel kan ega rum; men, dessa omständigheter oaktadt, är jag dock fullt och fast I) or» 28 J ali. 357 öfvertygad, att do tider innan l<ort skola komma, då denna export blir högst vinstgifvande.
Det har redan tillförene funnits tider, då en sådan export med fördel kunnat ega runi.
Vid sådana förhållanden måste det ligga i Statens intresse att icke upstiilla några hinder mot deri export af varan, som kan möjliggöras.
Dervid mäste man städse ihågkomma, att varau ovilkorligen måste blifva sa mycket dyrare som skatten.
Hvad särskildt beträffar den frågan om tullförsnillning vid export af denna vara, elier, rattare sagdt, möjligheten dertill, så anser jag icke att denna omständighet bör ingifva så mycket farhågor; ty i allmänhet får man väl icke, då man vill stifta en lag, hvilken man erkänner vara nyttig, anföra såsom ett skäl för denna lags bortkastande, att densamma möjligen kan missbrukas eller eludera».
Jag tror mig kunna yttra att det finnes få lagar så beskaffade, att de icke lemna något tillfälle till missbruk; men man får val icke derföre alsäga sig lördelarne af en i öfrigt nyttig inåt itulion.
Då jag således icke kan finna vådorna uti de förslag, motionärerna här framlagt, så anhåller jag äfven om återretniss, på det Utsk:t måtte taga de här anförde skälen i öfvervägande.
För den händelse någon betydligare majoritet af EiksSt:n visar sig benägen att fatta et t beslut, som i hnfvndsaken öfverensstäminer med de af mig här nu yttrade åsigter, är jag öfvertygad att Utsk:t icke skall uraktlåta den omarbetning af Betänkd, man finner nödig.
Hr Hjärne, Harald: iledan då den K. Propos:n i ämnet remitterades, upstod diskussion i denna fråga; och jag vill nu till en början åberopa de ord, som af mig då yttrades, eller att jag icke på några vilkor skulle vilja med min röst bidraga till framgången af något förslag, enligt hvilket drawbacken skulle beviljas på samma grund, som följes i Danmark och Preussen, d. v. s. att endast bevis för tullbehandling inom landet skulle för skattens återfående erfordras.
Det är nemligen allmänt kändt, att denna lagstiftning, isynnerhet i Danmark, föranledt till ett eget slags smuggling, — insmuggling till eget laud.
Detta tillgår på så sätt, att då man anmält sig till utförande af varan och erhållit restitution af skatten samt seglat bort från Danska hamnen, så, när man kommit ett stycke väg och möjligen anser det svårare att smuggla in varan t. ex. i Sverige, smugglar man in den i Danmark tillbaka; och har då bekommit detta restitutionsbelopp »sig till godo» såsom ett slags premium för lyckadt smugglingsförsök till eget land.
En på sådant sätt tillkommen restitution kan åtminstone jag, för min del, icke förorda.
Det tillägg, som några af motionärerna föreslagit och som äfven Frih.
Raab nu här framhållit, att nemligen restitution af skatten icke skulle beviljas förr, än exportören, medelst konsulats-bevis från utrikes ort, visat att varan der verkligen blifvit lossad, anser jag, i likhet med Gr. af Ugglas, vara oundgängligen af behofvet påkalladt, omj drawback skall ega rum, och vill, lör den händelse ett sådant vilkor fastställes, icke motsätta 358 Den 28 Joli.
Kiia; det nu omhandlade förslaget, ehuru jag, för min del* nu likasom förr, är af den öfvertygelse att detsamma icke kommer alt lända till något synnerligt gagn.
Att likväl, på sätt Frih.
Raab yttrat, sprit skulle kunna nied fördel utföras, kan väl vara möjligt; rneu dock mäste jag pä samma gång bestrida den ädle Frihuis påstående, att detta skulle kunna med fördel ske till Danmark oell Preussen, hvilka länder Frilen serskildt anfört såsom de, med hvilka vi synnerligen skulle kunna i berörde hänseende uti pris konkurrera; ty i båda dessa länder är bränvin förbjudet till införande.
Pä samina sätt i Ryssland.
Våra närmaste grannländer kunna vi således i detta fall icke påräkna såsom utiörselsorter.
Äfven i Frankrike är bränvinet förbjudet tili införsel; och således skulle vära exportörer afven derifrån icke kunna anskaffa något konsulatsbevis.
Så är val icke förhållandet i England; men der är åter tullafgiften så hög, att jag icke tror, att vi der skulle kunna konkurrera.
Holland blir sålunda det enda land, dit man på närmare häll skulle kunna exportera varan, ty der är denna vara ännu till tullfri införsel tillåten.
Danmarks och Preussens hufvudsak liga export af bränvin tror jag vara på de transatlantiska länderna; och äfven för Sverige skulle således möjligen der någon afsättning kunna påraknas.
Pä sätt jag förut nämnt, vill jag således icke motsätta mig en återreraiss i den syftning, Frih.
Raab önskat, eller att drawback skall beviljas med vilkor -tt konsulatsbevis löretes.
Då jag nu har ordet, anser jag mig dock, för händelse af äterremiss, böra fästa Utskits upmärksamhet på oförsigtigheten al att i motiveringen framkasta satser, hvilka framdeles möjligen kunna jäfvas.
Utskit har nemligen yttrat, att man på sednare tider fo.rtgätt på den banan, icke allenast att söka skilja bränvins-bränningen från jordbruket, utan ock, för det ändamålet, minskat bränneriernas antal, samt att vid innevide riksdag, genom R.
Stirs beslut, »steget i denna rigtning blifvit fullt utstaget.»
Det vore gan ska beklagligt, om R.
St:r skulle gilla ilen åsigt, att steget i denna lagstiftning redan blifvit fullt utiaget.
Jag för mili del tror, att här äro annu åtskilliga ganska vigtiga åtgärder att i denna rigtnirig vidtaga.
En sanning är att småpannorna äro borta; men den korta bränningstiden är först och framst hvad vi behöfva än dra.
Vidare hafva vi ett minimum för tillverkningsbeloppet, hvilket, i min tanke, är alltför lågt.
Ytterligare anser jag att det för tillverkningen stadgade maximum är mycket ii rationell.
Slutligen Kunna åtskilliga befogade anmärkmr göras vid skattens tiuv:de låga belopp.
Med hänsigt till alla dessa omständigheter, anser jag således Utsk:t icke bort säga, att steget i denna rigtning varit fullt uttaget, Hr Fåhreeus, Johan Fredrik; Ehuru jag i allmänhetanser drawbacks-systemet icke stå fullkomligt väl tillsammans med tillämpningen af bandels-frihetens grundsatser, har jag likväl, såsom medlem af det Sammansatta Utsk., som haft att yttra sig öfver Gen 28 J till.
3S9 förevtde fråga, i betraktande af dervid förekommande särskilda förhållanden röstat för förslaget, och sådant hufvudsakligen af det skiil att det må kunna anses billigt, så länge utländsk spanmål, malen eller omalen, får tullfritt införas, att de Sveriges jordbrukare, som tillverka bränvin, ieke varda genom produktionsskatten förhindrade att, till varans föryttrande, konkurrera å den utländska marknaden.
Af det anförda lärer R. o. Ad. täckas finna, att jag, å eun sidan, icke synnerligen ifrar för bifall till motionärernas förslag, men att jag, å den andra, ej heller anser mig förpligtad att up triida till försvar för Utsk:ts Betänk, Då jag begärde ordet, var det egentligen för att ytterligare fästa upmnrksainheten derpå, att den föreslagna drawbacks-inrättningen icke kan beslutas utan ett omständligt reglementerande i afs:de på derför erforderliga kontroller; och för den händelse H. o. Ad. önskar framgång åt förslaget, tillstyrker alltså äfven jag, att ärendet må till det Sammansatta Utsk:t återremitteras.
I förhoppning att återremiss af detta Betänk, kommer att ega rum. tager jag mig friheten fästa npmiirksambet å den omständighet, att i England har man nyligen nedsatt tullen u sprit högst betydligt, samt att således just nu rätta tidpunkten vore inne att kunna få utföra denna vara till nämnde land.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef Utskits förevrde hemställan återremitterad., Utsk:ts sednare tillstyrkande rörande en underd. skrifvelse till K. M. Hr Fåhraeus:
Såsom motiv för sitt förslag anför Utsk:t, att »rättigheten att från Danska statskassan erhålla drawback för bränvin, utan att bevis behöfver företes derom att bränvinet å utländsk ort undergått laglig tullbehandling, utgör en upmuntran till varans insmuggling, synnerligast å Sveriges vidsträckta kuster.»
Jag anser mig i anledn. deraf böra meddela, att enligt en officiel statistik, som icke längesedan i Danmark utkommit, bränvinsutförseln från Danska öarna till Sverige under sista tiden varit i aftagande, och att, när man från det exporterade Danska bränvinet, som åtnjutit drawback, afräknar hvad som utgått i egenskap af skeppsprovision, och hvad som måste antagas hafva importerats till andra främmande länder, den årliga utförseln till Sverige kan beräknas till högst 200,000 Svenska kannor.
Ehuru detta belopp, som det till en del lyckas kustbevakuings-personalen att taga i beslag, icke är af synnerlig betydenhet vid jemförelse med det qvantum bränvin, som i Sverige årligen tillverkas, är det likväl nog ansenligt för att tillskynda tullverkets styrelse bekymmer.
Jag har ock vid ett besök i Köpenhamn redan för tre år sedan sökt intressera vederbörande administrations-ohef för ett förfogande i alldeles enahanda syftning med den af vice Talmannen Ola Svensson 360 f)«n 28 Juli. nu afgifna motion; men det svarades mig då, att, så länge Sveriges handelslagstiftning ännu var, i jemförelse med den Danska, temligen prohibitif och reciprocité sålunda icke fullständigt egde rum, någon framgång hos Danska Regeringen åt ett så beskaffadt förslag icke vore att påräkna.
Två år sednare, då ett rykte spridt sig, att på Bornholm befunnos uplag af bränvin, ämnadt att till Sverige insmugglas, anmodades från Svenska tullverkets sida vår Konsul å nämnde ö att å dervide tullkamrar begära successiva upgifter å utförseln.
När sådane af dem vägrades, vände jag mig till H.
Hr Statsministern för utrikes ärendena, som med all beredvillighet genast vid detta ärende lade hand. t följd deraf anbefalldes K. M:ts Minister i Köpenhamn att söka utverka, att K.
Danska Regeringen ville låta förständiga tulltjenstemännen på Bornholm att tillåta K.
M:ts der anställde
Konsul att taga eller lösa journalsutdiag öfver qvantiteten af bränvinsexporten derifrån, äfvensom å namnen på de bränvinsexporterande fartygens skeppare, destinationsorter cch afgångstider, för att dymedelst kunna sätta tulltjenstemännen i Sverige i tillfälle att hämma eller åtala de srnugglingsförsök, som af Svenske undersåter företagas från Bornholm; — men, under åberopande af äldre förordnanden, förklarade Danska Regeringen äfven detta icke kunna beviljas. R. o. Ad. behagade finna, att den sålunda äskade tillåtelsen endast afsåg ett sådant offentliggörande af publika handlingar, som här i Sverige aldrig nekas eller enligt vår tryckfrihetslag kan förvägras.
Hvad som nu af Utsk:t föreslås, innefattar något mycket mera; det åsyftar inverkan på en inom grannriket gällande administrativ författning.
Kan något i ena. eller andra hänseendet till Sveriges förmån uträttas, bör det ske genom underhandling på konfidentiel väg, och vi kunna vara öfvertygade, Mine Hrr, att Sveriges Styrelse icke underlåter att härutinnan se vårt fäderneslands fördelar till godo, när omständigheterne finnas sådant medgifva.
Men att representationen i ett land öppet framträder med fordringar, påyrkande ändring eller tillägg i ett annat lands inre ekonomiska lagstiftning, är en sak af så grannlaga art, att jag icke kan tillstyrka R. o. Ad. att derom fatta beslut; hvadan jag hemställer, att Utskits förslag om en underd. skrifvelse i detta hänseende måtte förkastas.
Efter först framställd, men med nej besvarad propos. å bifall till Utskits förslag, gjordes propos. om afslag å detsamma och besvarades med ja.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskits den 18 och 20 dennes bordlagde Betänk.
N:o 23, i anledn. af väekta motioner om ändring i åtskilliga delar af gällande Legostadga och om införande af s. k. tjenstehjonsböcker i stället för nu brukliga orlofssedlar.
Den 28 Juli. 361 Utsk:ts hemställanden i anledn. af Kyrkoherden Ternström? och Riksdagsfullmäktige:) Olof Anderssons motioner.
Utsk:ts tillstyrkande om aflåtande af en underd. skrifvelse Iill K.
M:t rörande införande af s. k. tjenstehjonsböcker.
För min del anser jag hela detta förslag utgå från en falsk premiss.
Man synes nemligen taga alldeles för afgjordt, att tjenstehjonen nu för tiden stå på en lägre ståndpunkt och äro opålitligare än händelsen varit med tjenstefolk i fordna lider.
Lyckligtvis har den erfarenhet, som i detta hänseende kommit på min lott, varit helt annorlunda; — men, om ock förhållandet med tjenstefolk i allmänhet vöre motsatt nämnde af mig vunna erfarenhet, tror jag dock icke att man hinner det åsyftade målet genom nu föreslagna kontroll.
Jag kan nemligen icke frångå den öfvertygelsen att en tjenare måste finna sig nedtryckt och nedsatt af nödvändigheten att öfverallt bära med sig hela sin lelnadshistoria, tecknad i möjligen ganska svarta färger af en husbonde, som behagat i den der boken insätta ett betyg i tenner, uti hvilka han antingen underlåtit att framställa tjenarens goda egenskaper eller inflätat ordalag, som kunna göra honom misstänkt för dåliga. * Ett slikt, en gång meddeladt, vitsord måste ovilkorligen allt framgent nedsätta tjenarens ambition.
Hvarje menniska och således äfven tjenaren måste väl hafva rättighet att anses oskyldig, intilldess ett motsatt förhållande kan varda bevisadt.
Det förhållande kan mycket väl låta tänka sig, att tjenaren har svårighet att vederlägga en sådan beskyllning; och den misstänkta belägenhet, uti hvilken han då befinner sig, kan väl icke bidraga till höjande af hans' ambition.
Skall man väl visa den missaktning för tjenaren, att man anser honom behöfva någon skarpare kontroll nu än förr?
Vi skola ihågkomma, att tjenaren numera icke står i samma slafviska förhållande till husbonden som tillförne.
Tjenaren är en fri person, han som alla andra.
Jag skulle kunna anse att möjligen de ifrågaställde tjenstehjons-böckerna voro af behofvet påkallade för etf fall, om nemligen lagstiftningen mellan tjenstehjon och husbönder här i landet ställdes på samma sätt sorn i andra länder, der tjenstehjonen efter skedd upsägning omedelbart utträda ur tjensten.
En sådan tjenare, som möjligen efter en månads tjenstetid begär sitt afsked och således under ett och samma år försöker sig på åtskilliga ställen, kan hänföras till ungefärligen samma kategori som nutidens gesäller; och för slike tjenare kunna sådane hufvudhöcker verkligen sägas vara behöfliga; men som ofvan omförmälte lagstadgande här icke existerar, utan legostadgan bjuder att tjenare nu som förr skola städslas, kan jag icke, för min del, finna något behof af den ifrågav:de kontrollen; och får för den skull yrka afslag på det, af Utsk:t frarostälda förslag i ämnet.
Redan för 10 Ar se - 362 Den 2? J ni!. t dan väckte jag en motion i samma syftning eller otn införäftde af tjenstehjoos-böcker, i likhet med de i Danmark brukliga
Det förhållande, att sådane böcker fortfarande, icke allenast sedan den tiden, utan ifrån den 31 Januari 1833. i nämnde land begagnats, synes ådagalägga, att man derstädes funnit dem lämpliga.
Med stöd häraf måsle det vara med verklig tillfredsställelse jag lemnar min röst åt Sammansatta Utskits, uti förevrde Betänk., afgifne förslag.
Det har varit så mycket mer glädjande att finna denna fråga bragt å bane utaf ledamöter af Hederv.
BondeStit, som det just varit derifrån största motståndet hittills yppats, så snart man ifrågaställt denna reform.
Jag tillåter mig i öfrigt att hänvisa till min den å:de
De* cember 1850 afgifne motion i ämnet, hvilken finnes intagen uti E. o.
Ad:ns protokoll för riksdagen 1850 —1851, första häftet; samt anhåller, på grund af hvad nu anfördt blifvit, om bifall till den nu föredragna punkten.
Sparre, Erikt
Det har verkligen varit mig serdeles oväntadt att har få höra någon röst höja sig mot förevarande förslag, hvilket inom Utsk:t vunnit ett så allmänt erkännande, och, på sätt den siste talaren yttrat, redan för flere år sedan blifvit bragt å bane.
Dess nytta svnes mig nemligen alldeles • ovedersäglig.
Man har yttrat, att Utsk.-t skulle hafva utgått från den förutsättningen att tjenstehjonen nu för tiden befunne sig på någon lägre ståndpunkt.
Jag får för min del tillstå, att jag icke kan inse, hvarifrån den värde aumärkareu hemtat detta antagande.
Så vidt jag kunnat finna, förekommer nemi. icke ett ord derom i Betänk:t.
Hvad som ommimnes i Betänkit och äfven jag af egen erfarenhet kan vitsorda, är att nuvule method med orlofssediar är så väl i och för sig ändamålslös som derjemte en ovilkorlig lockelse för tjenstehjonen att sjelfve skrifva eller låta annan skrifkunnig person författa falska orlofssedlar.
Det förhållande, att åtminstone l/3:del af de underställningsmål, som förekomma i Hofrätten, utgöres af dylika frågor, synes mig vara ett tillräckligt bevis för ådagaläggande af riktigheten utaf nämnde uppgift.
Jag finner det temligen naturligt, att en mindre betänksam person, sorn har en sådan der smutsig papperslapp, begifver sig till en skrifkunnig vän för att skaffa sig en annan.
Jag vill dermed icke hafva sagt, att sådant är på något sätt förlåtligt; men förfalskningen kati dock icke förekommas och omförmäldte missbruk har till den grad allmänt inrotat sig, att dessa förfalskningar, på sätt jag förut nämnt, uppgå till 1/3:del af målen.
Erhåller han deremot, i stället för dessa trasiga papperslappar, som nu föreställa orlofssedlar, en stämplad bok. uti hvilken betygen inskrifva», skall dock säkerligen någon större tvekan uppstå, innan man tillåter sig några dylika tilltag.
Det är dock icke allenast från denna synpunkt betraktadt som man klandrat Utsk:ts förslag.
Man har äfven velat bestrida att dessa s. k. tjenstehjonsböckers införande skulle medföra någon verklig nytta för tjenaren och husbonden.
Deri 28 Juli. 36.1 Hvad först tjenaren beträffar, har man anmärkt att det skulle vära, så att säga, chikanerande för honom att hafva en så beskaffad konduitlista, Jag kan deremot, för min del, icke finna annat än att det måste vara en verklig fördel för tjenaren att uti en ordentlig snygg bok hafva de goda vitsord samlade, sorn han kan hafva förtjent..
Huru mycket ändamålsenligare är icke detta siitt än dessa inånga papperslappar, hvilka han. med nutidens vana att tidt och ofta ombyta tjenst, icke utan stor svårighet kan förvara och sammanhålla?
Det är mig således alldeles omöjligt att inse, hvari det chikanerande skulle bestå.
Till stöd för min åsigt i frågan torde jag i öfrigt endast behöfva erinra om de högljudda klagomål, som för icke mer än 10 år sedan fördes öfver gesällerna
Detta missnöje var till den grad allmänt, att nästan vid hvarje riksdag klagomål förspordes deröfver, att icke gesällböcker infördes.
Nu deremot hör man ytterst sällan någon klagan öfver gesällerna.
Det synes mig vara temligen klart, att detta vademecum, som en person städse för med sig, mäste görn honom angelägen att skaffa sig ett godt vitsord.
Jag vill icke påstå att det bättre förhållandet med gesällerna, som jag nyss omförmält, endast och allenast är en följd af gesällböckernas införande; men då det befunnits, att gesällerna af denna institutions införande icke haft någon den minsta olägenhet och att densamma tvertom kan anses hafva gagnat dem, så utgör detta förhållande, åtminstone för mig, en tillräcklig anledning att söka för tjeustehjonen införa samma institution.
Då man icke ansett dessa »böcker» chikanerande för gesällerna, hvarföre skulle de då vara det för tjenaren?
I stället således för det nedsättande af tjenarens ambition, som min värde vän och motståndare här midt emot ansett skola blifva en följd af tjenstehjonsböckernas införande, är min bestamda öfvertygelse, att dessa böcker skulle verka alldeles motsatsen eller ett upphjelpande af den ifrågavide ambi tionen.
Med anledning af samme talares yttrande, att dessa »tjellstehjonsböckei», — delta ord vill icke säga annat, än att man skulle halva sina papper samlade i stället för spridda, — komma att utvisa ett »slafviskt förhållande», i hvilket tjenaren skulle komma att stå till husbonden, nödgas jag anhålla, att han måtte hafva godheten detsamma närmare förklara.
Om nu den frågan framställes: