Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Frih. o. Ord liden, att i afsule på Utsk:s förev:de hemställan blifvit yrkadt, dels bifall och dels att E. o. Ad. måtte låta vid Utsk:s yttrande bero; och efter derjemte till bifall å Utsk:s hemställan framställd propos., som besvarades med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Frih. o.
Ordf:den att han ansåg
Jag anhåller om propos. på att E. o. Ad. ville, i st. f. att bifalla Utsk:s förslag, låta vid detsamma bero.
Nödgas jag kanske för sådant ändamål begära votering?
Hr Cederschiöld, Bob. Theophron:
Ord f:den redan förklarat förra propos. besvarad med Ja, lärer det icke återstå för Hr Gyllenskjöld annan utväg än att begära votering, såvida lian vill hafva sin åsigt pröfvad.
Hr Carheim Gyllenskjöld:
Jag är ledsen att nödgas besvära E. o. Ad. med en votering, men jag lägger särdeles stor vigt på det af mig framstälida yrkande, emedan. 396 Den 4 November e. m.
Detta yttrande afbröts af Hr Frih. o. Ordf:den med erinran att öfverläggningen var fulländad oell att nu endast vore i fråga huruvida votering yrkades eller icke.
Jag anhåller om votering, och att mitt förslag måtte blifva kontrapropos.
Innan voteringspropos i anledn. häraf hunnit blifva skriftligen upsatt, anmälde sig ånyo oell yttrade:
Då äfven de, hvilka till styrkt samma beslut som det af mig påyrkade, bedja mig afstå från votering, vill jag icke besvära E. o. Ad. med votering, men får till prot. anmäla .min reservation, såväl emot beslutet, som den, såsom mig synes, något hastande upfattningen, utaf Hr Frih. o. Ordf;den, af K. o. Ad:s svar å den framställda propos:n. Hr Cederschiöld, Gustaf: Jag instämmer i Hr Gyllen skjölds reservation.
Afven jag anhåller att få instämma med Hr Gyllenskjöld.
Jag vill icke förlänga discussionen, men annars hade jag tänkt yrka, att R. o. Ad. ville förklara, att sedan punkten genom 2 Stånds bifall var afgjord, så låt Ii. o. Ad. dervid bero.
Motivet till denna min åsigt, var helt enkelt att man icke skulle kunna vid en påföljande Riksdag åberopa R. o. Ad:s beslut såsom ett prejudikat.
Afven jag anhåller att få reservera mig mot det fattade beslutet.
Föredrogs ånyo LagUtsbs den 21 och 28 sisth Okt. på bordet lagda Betänk.
N-.o 47 i anledn. af väckt motion om stiftande af lag. ang:de allmänt kyrkomöte.
För min del anser jag nöd vändigt att ärendet behandlas i sin helhet, och anhåller att få uplyst om det kommer att behandlas så, eller om Betänk, kommer att föredragas paragrafvis.
Då ingen ledamot begärt att det skall punktvis föredragas, så förmodar jag att, sedan Betänk, blifvit upläst i sin helhet, Hr Frih. o. Ordf:den äfven låter det discuteras i sin helhet.
Först kan jag icke underlåta fråga, om icke detta Betänk, gjort samma intryck på Hrrme som på mig?
Man väntade ett förslag af någon vigt och betydelse men så kommer detta Betänk, och sedan man genomläst det, frågar man sig ovilkorligen; hvad betyder detta?
Hvad menar man med detta?
— Huruvida jag skall tillstyrka ett kyrkomöte eller ej, beror Den 4 November e. m. 397 på sättet huru det blifver organiseradt.
Med den organisation Utsk. och motionären föreslagit, anser jag att resultatet skall blifva alldeles motsatsen till hvad man åsyftat.
Derigenom skulle man endast ytterligare rotfästa hierarchien, och göra prestväidet ännu större än det nr.
Det vore raka vägen till Påfvedöme och katholisism; ty derigenom skulle formerna blifva alldeles förstenade.
Motionären har föreslagit, att det skulle bestå af ett lika antal prester och lekmän.
Man tycker kanske att det är en stor liberalitet af motionären att låta lekmännen deltaga och yttra sig öfver dessa ämnen, men eftersinna)' man något, skall man uptäcka ett alldeles motsatt förhållande.
Biskoparne äro sjelfskrifne ledamöter, och man kan vara säker på att de prester sorn blefvo valda, skulle anse sig hufvudsakligen bestämde att bevaka Presterskapets s. k. rättigheter, hvilka stundom kunna vara i strid mot församlingens sanna väl och högre intressen.
Det skulle anses som ett himmelsskriande brott om någon af de valda presterne vågade hysa en skiljaktig åsigt, alla frågor kommo således de presterliga ledamöterna att stå som en man, och kunde de få endast en lekman med sig så hade de en ständig pluralitet.
Penna sammansättning skulle blifva ännu fördelaktigare för hierarchien, än om prester ensamt skulle afgöra frågorna; ty då kunde man stundom påstå, att deras beslut voro stridande mot församlingens opinion och tanke, men nu skulle presterna alltid kunna säga: det vore icke allenast deras åsigt, utan hela församlingens tanka, som blifvit uttalad; hvarigenom ock mötets yttranden skulle tillskrifvas en större vigt, än om mötet utgjordes allenast af prester.
I fråga om Kyrkomötenas kompetens, så skulle de, enl.
Utsk:s förslag, endast blifva en komité, som utredde vissa frågor, men för det ändamålet behöfver man ingalunda sammankalla ett kyrkomöte.
Afsigten med ett kyrkomöte borde vara att få ett uttryck af församlingarnes opinion, men för att vinna denna afsigt, fordras äfven att kyrkomötena erhålla motions- och petition s-rätt.
Motionärens förslag har åtminstone ett företräde framför Utsk:s, ty enl. det förra skulle kyrkomötet sammanträda periodiskt, ehuru med vissa inskränkningar.
Jag skulle vilja att kyrkomöte sammanträdde hvart 3:dje år, dock skulle man undvika att dessa möten kommo i kollision med Biksdagarne, utan borde de hållas året efter hvarje Eiksdag.
Någon beslutande-rätt kan ej nu komma i fråga att updragas åt dessa möten, emedan dertill skulle fordras Grundlags-förändring, men jag lägger vigt på att de erhålla petitions-rätt.
Om de blifva organiserade på sätt jag önskar, så tror jag att de kunna hafva en mycket fördelaktig inverkan, och i én framtid kan man väl komma att åt dem updraga beslutande-rätt, och låta'dem öfvertaga flera frågor, som för närv:de äro underkastade Ständernas pröfning, men hvartill Ständerna liro högst olämpliga, då deremot dessa möten, sammansatta på ett sätt, som gjorde dem till verkliga uttryck af församlingens åsigt er, skulle vara derför vida mera passande.
Börande kyrkomötenas sammansättning skulle jag vilja höja ledamöternas antal från 60, på sätt Utsk. föreslagit, till 65; Pre - ays
D«n 4 November e. m. sterskapet inom hvarje stift, och Stockholms Stad betraktad såsom ett stift, borde bland sig utse en prest, hvaremot lekmännen skulle ega rätt att välja 4 personer från hvarje stift och 4 från Stockholm; dem obetaget att välja lekman eller prest.
Jag inser icke något skäl, hvarföre Biskoparne borde vara sjelfskrifna; ty om de ega förtroende väljas de af sina stift och i annat fall är det bäst att de icke komma dit.
Jag anhåller om återremiss till Utsk. i den syftning, som detta förslag innehåller.
Den sisté värde talaren har enl. min tanka fullkomligt rätt i de brister han anmärkt, och till följd af hvilka förslaget ingalunda är tjenligt att antagas.
Bedan under de allmänna sammanträdena med afs:de på religionsfrihets-frågan anmärktes, att det som nu kallas »Kyrkan» kallas i grundskriften »församlingen», men de som voro församlingens tjenare hafva genom en ny öfversättning af ordet »culesia» gjort sig till församlingens
Herrar från att vara dess tjenare.
Om sådana kyrkomöten inrättades, som de hvilka Utsk. föreslagit, så tror jag att de skulle blifva föga bättre än våra gamla Herredagar.
Det kunde möjligen vara lämpligt inom den Grekiskt-Byzantinska församlingen, der
Presterskapet verkligen äro
Hrr öfver församlingen, men icke inom den Evangeliskt-Lutherska församlingen.
Meningen med ett kyrkomöte bör väl vara, att församlingen sjelf skall få tillfälle att uttala sina tankar ang;de de ändringar som behöfva vidtagas inom Kyrkan; ty, såsom det står i Upsala mötes beslut, sådana jemkningar måste göras i menskliga stadgar, som äro en följd af sjelfva tidens framskridande och som visat sig i liera afs:den vara nödvändiga.
Jag hemställer, huru långt den kristna församlingen skulle kommit under de första tiderna, om man för att bestämma dess läror hade sammankallat ett möte, till hälften bestående af skriftlärde och phariseer.
Jag tror icke att kristendomen i så fall kommit långt, då man tar i betraktande att de första kristna, likasom de skriftlärde och phariseerna, voro Judar.
Jag och de flesta med mig önska väl, att man skulle få någon frukt af dessa möten, men sådant är ej möjligt med den sammansättning LagUtsk. föreslagit.
Då det likväl är alldeles hopplöst att kunna få ett förslag antaget i den syftning som Hr Cederschiöld föreslagit, och då man svårligen kan vänta sig att Utsk. skall komma med något bättre förslag, så hemställer jag till Hr Cederschiöld, om det lönar mödan att påyrka en återremiss.
Jag yrkar helt enkelt afslag å Utsk:s Betänk, på det vi vid nästkommande Riksdag må kunna få ett ändamålsenligare förslag.
Redan vid föreg:de Riksdag] väck tes fråga om kyrkomötes införande, och det förslag, som då framlades, var vida liberalare än detta.
Jag kan icke inse behofvet af att stadga en mängd lagar för kyrkomötes bildande; ty i utlandet hafva många kyrkomöten egt rum, utan att dertill behöfts någon serskild lagstiftning.
Både i Danmark och Tyskland har man på I)*n i November e. ra. de sednare åren haft kyrkomöten, till hvilka hvar och en egt fritt tillträde, med rättighet att deltaga i discussionen af de frågor som der förekommo.
Dessa kyrkomöten skulle i sanning medföra ganska stora utgifter för Statsverket, och bland reservanterna finns en, som just reserverat sig af denna anledn.
Vidare heter det: »Allmänt kyrkomöte tillkommer endast att uptaga sådana kyrkliga mål, som Konungen till detsamma öfverlemnar».
Konungen skulle således kunna bestämma de frågor, söm vid dessa kyrkomöten fingo discuteras.
Det är likväl en bland de kristna vedertagen sed att församlingen sjelf får taga initiativet i alla frågor, som röra kristendomen.
Tillstädesvarande ledamöter af kyrkomötet borde således ega motionsrätt, men en sådan rätt är dem betagen.
Vidare stadgas: »ej ege dock mötet i dessa mål någon beslutande rätt; utan bafve det allena att utlåt:n deri till Konungen afgifva.»
När således kyrkomötet hvarken skulle erhålla motionsrätt eller beslutanderätt, så blef ju enda fördelen den, att en mängd personer fingo tillfälle att komma tillsammans för att hålla långa motioner i andeliga frågor, och att Konungen blef i tillfälle att inhemta ett allmänt kyrkomötes utlåt, i frågor, öfver hvilka K.
M. sedan skulle komma att besluta.
Genom antagande af detta förslag skulle vi endast komma i ännu större beroende af presterna, men vi stå redan alldeles tillräckligt under klereciets förmynderskap; ty församlingen kan icke en gång besluta öfver sina egna Evangeliska kyrkoböcker.
Det är församlingen, som skall hafva makten, men icke presterna.
Hela detta Betänk, står i strid med kristendomens sanna anda.
Detta liksom alla andra Betanien i religiösa frågor, hvilka på sednare tider blifvit afgifna, tyckes afse att uprätthålla hierarchien.
Utsk. handlade på samma sätt med afs:de på den motion som blifvit väckt att afskaffa Sakramental-lagen, hvilken tillkom på ett så förunderligt sätt vid förra Riksdagen.
Prestväldet har i alla tider och är i närv:de ögonblick vårt lands olycka, men om några år hoppas jag att en brytning skall inträffa, så att vi erhålla en rätt andlig frihet, den enda grundval på hvilken en rätt borgerlig frihet kan byggas, hvarföre vi äfven för närv:de sakna en sådan.
Vidare stadgas: »vid beslut till utlåt, ege hvarje mötets röstberättigade ledamot en röst; äskas omröstning, då skall den sluten anställas.
Arfvode till mötets valda ledamöter så ock öfrige kostnader derför skola af allmänna medel gäldas.»
Vid de kyrkomöten som hittills egt rum hafva ledamöterna antingen rest på egen bekostnad, eller också hafva de erhållit bidrag på ett eller annat sätt, och kyrkomötets förhandlingar hafva blifvit kunniga för allmänheten.
Så var förhållandet med det kyrkomöte som sisth år hölls i Danmark, och så bör det äfven vara med kyrkomöten i vårt land, om man vill att de skola gifva goda resultat, något som är omöjligt om man antager Utsk:s förslag, hvarföre jag för min del yrkar alslag å detsamma.
Liljencrantz, Gustaf Fredr.:
Då jag icke ämnar understödja förslaget i sin helhet, så vill jag icke besvära R, o. Ad. 400 Den 1 November e. m. med en detaljerad granskning af detsamma.
Ett förslag som icke innehåller att kyrkomötena skulle återkomma på vissa tider, som icke medgifver valrätt åt hvarje person som inställer sig, när val skall ega rum; ett förslag, enl. hvilket alla icke äro valbara, och som slutligen icke ger ledamöterna rätt att tala om de angelägenheter, som ligga dem på hjertat, är genom sjelfva sin upställning ett i skapelsen dödfödt foster.
Hvad för ölrigt sjelfva saken beträffar, så visar oss historien att kyrkomöten ofta haft till påföljd en massa af kyrkliga stadganden, hvarigenom det gudomliga ordet blifvit stiildt i skuggan, och hierarchien har i kyrkomötena haft sitt förnämsta stöd.
Vi hafva redan allt för mångå institutioner, sorn anse sig hafva rätt att inblanda sig i samhällsmedlemmarues andliga angelägenheter, och derföre kan jag icke tillstyrka att nu inrätta en institution som framför andra skulle göra anspråk på att lagstifta för tanken, samvetet och bekännelsen.
Jag anhåller således, .att It. o. Ad. ville ofslå LagUtsk:s förslag såsom varande obehöfligt och icke ledande till något godt mål.
Jag ber om förlåtelse att jag icke har det tå lamod och den ihärdighet att tala i dessa frågor, hvilken onekligen utmärker
Hrr »läsare», men jag har sysselsatt mig med dessa ämnen så lång tid att jag icke förmår att med den seghet som vederbör besvara alla de utfall som ständigt- göras.
Jag har icke heller det saktmod att jag längre kan fördraga alla de tillvitelser för hierarchism och prestväldet &c. som göras LagUtsk. derföre att det icke ansett sig kunna gå alla möjliga läseri-önskningar till mötes.
Jag har icke kunnat göra det ur synpunkten af det allmännas väl, men derföre må jag hvarken beskyllas för att vara hierarch eller vän af prestväldet.
Hvad särskildt angår detta Betänk., så är det fullkomligt öfverensstämmande med det förslag, som vid sistförflutna Riksdag antogs af B. o. Ad. och PresteSt., och som vid votering inom BorgareSt. föll mot endast en rösts pluralitet.
Detta förslag hade således i annat fall sedan blifvit antaget vid sisth lliksdag, och vid sådant förhållande hemställer jag, om Utsk. hade skäl att framlägga något annat förslag för Ständerna, och om det var att förmoda att äfven de, sorn vid förra Iliksdagen tillstyrkte det, nu skulle beskylla det för hierarchism och alla möjliga brott.
Opinionen har i denna fråga så förändrat sig att det som vid förra Riksdagen ansågs lämpligt och ändamålsenligt, det anses nu för höjden af uselhet.
Man säger, att man vill hafva ett fritt kyrkomöte.
Hvad menas dermed?
Förmodligen ett kyrkomöte endast sammansatt af »läsare», hvilka skulle upbygga hvarandra med tal om frihet och om.... jag vet icke hvad, men sannerligen någon båtnad för Kyrkan eller något nyttigt derigenom skulle upkomma.
Orsaken, hvarföre jag understödde detta förslag, jag förklarar det högtidligt, var endast den att förslaget tycktes vid sista Riksdagen mötas med bifall.
I annat fall skulle äfven jag förordat en större frihet för mötet, och jag ämnar ingalunda motsätta mig några modifikationer, vare sig med afs:de på ledamöternes antal eller med afs:de på kyrkomötets rättigheter.
Men om man nu är missnöjd Den 4 November e. m. 401 med förslaget och önskar en återremiss, hvarföre skall detta ske under anklagelser mot Utsk. att älska hierarchi och prestvälde.
Utak. tog vid lörslagets afgifvande icke allenast i betraktande att det borde vinna Ständernas, utan äfven Regeringens bifall, och för denna sednare orsak var det som Utsk. icke ville gifva kyrkomötet en allt för vidsträckt makt.
Jag inser emellertid mycket väl vigten af att äfven ledamöterna erhålla motions-rätt, och jag vill derföre ingalunda motsätta mig en återremiss i denna syftning.
Redan vid de allmänna öfverläggningarne tillkännagaf jag, att jag anser sådana åtgärder som den här föreslagna, hvarigenom en reform i Kyrkan åstadkommes, böra föregå den mycket omtalade religionsfriheten.
Jag skall således vara den förste att understödja och söka utarbeta ett förslag, som i denna syftning kan vinna representationens bifall.
Det förslag som vid förra Riksdagen upgjordes, ansåg jag i så måtto vara riktigt, att mötet skulle bestå af hälften prester och hälften lekmän.
Då presterna till nära hälften skulle utgöras af Biskoparne, hvilka voro sjelfskrifne, så kunde mötet i fråga om de presterliga medlemmarne naturligtvis aldrig blifva fulltaligt, och derföre behöfde man icke frukta det öfvertag, som några talare här ansett, att det presterliga elementet skulle komma att få.
För öfrigt torde man väl kunna antaga lika stor sammanhållighet hos lekmännen som hos presterna.
Men om R. o. Ad. är missnöjd med förslaget, så skall jag med största beredvillighet arbeta på en annan väg, på det att detta vigtiga förslag en gång må vinna representationens bifall.
Ehuru jag icke är så förskräckligt uprörd som den siste värde talaren, och ehuru jag icke är så besvärad af att yttra mig, så skall jag likväl blifva kortare än han i min framställning.
Sparre vidhåller till en del Utsk:s förslag, åberopande föreg:de Ständers beslut, men med afs:de på Ständer gäller detsamma som med afs:de på enskilda personer, nemi. »att», som en mycket aktningsvärd numera afliden ledamot af detta Hus yttrade, »man blir klokare med hvarje dag».
Ständerna kunna lika väl, för att begagna ett plebeiskt uttryck »låta lura sig» som någon enskild.
Sparre tycktes icke fästa afs:de vid min farhåga att de prester, som kommo till detta möte skulle upträda som en man.
Vi behöfva icke gå långt tillbaka, så se vi huru alla presterna vid de allmänna öfverläggningarne upträdde som en man, ehuru de icke blifvit hitkallade för den särskilda frågan, utan fungerade såsom Riksdagsmän.
Annu mera skulle de upträda såsom en bestämd skrå-inrättning, om de sammankallades endast för religiösa frågor.
De skulle alltid anse sig stå i fiendtligt förhållande till lekmännen, och den prest som vågade hysa en skiljaktig åsigt skulle anses som en förrädare.
Sparres yttrande om »läsarne» så ämnar jag icke besvara det; ty jag har ieke anledn. förmoda, att han åsyftade mig, och de, å hvilka han anspelade lära nog sjelfve svara för sig.
Man har ett sätt att slå folk i näsan med ordet »läsare», och jag hörde huru en ledamot, rörande reliIX II. 26 403 Den 4 November e. m. gionsfrihets-frågan, enskildt sade till en annan: »I allt är du för Kqnungens Propos.?
Du är väl icke »läsare»?
Han ansåg att man ieke kunde rösta för K. M. Propos. utan att vara »läsare».
Frih. Creutz och Gr.
Liljencrantz talade om ändamålsenligheten af kyrkomöte.
För min del lägger jag icke så särdeles stor vigt på, om det blir eller icke; men vill man införa kyrkomöten, så böra de organiseras på annat sätt än som Utsk. föreslagit.
Jag vill fästa upmärksamheten på en fråga, som nu håller på att handläggas, nemi. frågan om ny kyrkohandbok och ny kathekes.
Jag vet, att K. M. hort FresteSt. men om de öfriga Stånden komma att höras, det känner jag icke.
Ej heller vet jag efter hvad Grundlagsparagraf ett sådant ärende behandlas, och om K.
M. har ensamt beslutanderätt i frågan.
Jag fäster särskildt upmärksamheten på de förslag, som nu äro hvilande; ty enl. berömda theologers vittnesbörd skola de vara rent af irrläriga.
Om lagen mot affall skulle tillämpas, så borde den i första rummet tillämpas på de
Hrr, som upgjort dessa förslag till ny handbok och kathekes.
Något som förefaller mig väl skarpt är att man tagit bort samvetet; det finns icke i den nya kathekesen, och hvad handboken angår så sträfvar den att göra vår gudstjenst så katholsk som möjligt.
Hrnne behagade observera, att jag sade katholsk.
Hvad var det man mest fruktade?
Jo, — katholikerna, men hvarföre behöfva vi frukta katholikerna, om hela Sverige blir katholskt.
Jag anhåller att LagUtsk:s Ordf:de ville uplysa mig om sättet för don lagliga behandlingen af dessa förslag till ny handbok och kathekes.
På grund af de anmärkn:r som blifvit gjorda med afs:de på kyrkomötets sammansättning, kompetens och tiden för dess hållande, så fortfar jag med min anhållan om återremiss af Utsk:s Förslag.
Jag kan icke vara lika viss som den siste värde talaren, att jag icke kan i någon mån vara kompetent att taga åt mig det yttrande, som Gr Sparre nyss fällde.
Men om jag icke i detta afs:de är viss, så är jag så mycket mera viss på att den siste värde talaren hade rätt i sitt påstående att saktmod icke var den dygd, som för tillfället utmärkte bemälde Hr Gr.
För min del har jag aldrig annat än i viss mån understödt förslag af sådan beskaffenhet som det förev:de, och har således ingen förbindelse att göra det nu, och jag vågar säga att jag aldrig kommer att understödja ett dylikt förslag.
Jag tror äfven att Gr.
Sparre tog nog mycket för sig när han, så att säga, gjorde sig till det personifierade LagUtsk.
Det finns ingen som har anspråk på att han ensam skall göra det eller det, men hvad man yttrar måste anses angå Utsk. i sin helhet.
Om det också ibland kan vara fördelaktigt att ensam framstå såsom utgörande LagUtsk. kan det också ganska ofta vara bra att icke hafva större del än Utsk:s tillgöranden.
Jag tror derföre att den värde talaren icke gjorde illa, om han i allmänhet inskränkte sin ansvarighet inom den lämpliga gränsen.
Jag har begärt ordet med anledn. af Gr.
Den 4 November e. m. 403 Sparres yttrande, att lian vore utledsen vid att höra en mängd med läsares tankar i den fråga, som nu är föremål för representationens pröfning.
Då jag förmodar, att Gr.
Sparre icke i allmänhet ledsnar vid de frågor som Ständerna hafva att behandla, så vet jag icke något skäl, hvarföre Hr Gr. skulle ledsna vid den, som under dessa dagar varit föremcål för öfverläggning, hvilken angår den vigtigaste angelägenhet i lifvet.
Jag vet icke hvarföre man skall gifva ett särskildt vedernamn åt de personer, som med värma omfatta denna fråga, då borde man ju äfven gifva vedernamn åt dem, som visa ett större intresse för andra angelägenheter som röra fäderneslandets väl.
Detta ordet »läsare» har likväl en så vidsträckt latitud att jag verkligen icke vet, hvilka som derunder böra rubriceras, hvarföre jag också vill lemna det.
Jag kan icke frångå min åsigt att detta förslag allt för mycket åsyftar att förstärka hierarchien, men hvad jag yttrat i detta afs:de har ingalunda åsyftat Gr. Sparre.
Skulle jag dermed syftat på någon viss person, så vore det väl på motionären, Biskop Thomander, men jag har blott i allmänhet talat om den tendens, som visat sig både vid denna och föreg:de Riksdag.
Sakramental-lagen t. ex. åsyftar just att uprätthålla ett förhatligt prestvälde, hvilket icke allenast strider emot Nya Testamentets anda, utan äfven emot Kyrkans egna grundläror.
Jag uprepar mina försäkringar att det hvarken var Gr:n eller motionären som jag åsyftade, och ej heller syftade jag på LagUtsk.; ty jag talade endast i allmänhet om den hierarchiska tendens, som sökte göra sig gällande.
Hela Svenska Eolket är nu så uplyst att det lärt sig inse obehöfligheten af att stå under ett presterligt ok, och jag har således icke allenast uttalat min egen öfvertygelse, utan äfven många andras.
Afven jag förenar mig med de Hrr, som yrkat afslag på Betänk.
Den besoldade kyrkorepresentation, som här föreslås, kan jag för min del icke gilla; ty hela denna institution smakar af en medeltids anda, som 'står i uppenbar strid med vår tids förhållanden.
Det fria allmänna kyrkomöte, till hvilket Luther vädjade uti sin strid mot Påfve-väldet, var af en helt annan beskaffenhet än det kyrkomöte, som här föreslås.
Om ett kyrkomöte skall kunna medföra någon nytta, måste nationen och särdeles Presterskapet der representeras på ett ändamålsenligt sätt.
Jag kan icke neka att äfven jag anser detta förslag vara härflutet från en hierarchisk källa, och att jag anser det befordra intressen, som äro i opposition mot den rena, sanna, äkta, kristliga Kyrkan.
Yår tid har redan frambragt sådana kyrkomöten som vi önska, men på en helt annan väg.
Ar 1853 bevistade jag ett fritt allmänt kyrkomöte i Berlin.
Der voro församlade prester.