Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Finner man ej tillgångar åt Observatorium för ögonblicket, så kunde frågan få blifva hvilanda intill dess Statsregleringen i allmänhet vöre afgjord, då en överskjutande eller besparad summa vål torde någorstädes blifva att för detta ändamål tillgå.
Jag skulle o nödigtvis upptaga Ridderskapets och Adelns tid, om jag vidlyftigare sökte utveckla de grunder, på hvilka jag stöder .min anhållan om återremiss af Betänkandet.
Jag får således blott förena mig med hvadH err af Uhr uti sin, Betänkandet åtföljande, särskildta mening anfört, och vågar hoppas, att Ridderskapet och Adeln bifaller återremissen.
Herr Den 17 April f, m, 385 Herr von Heijne, Georg: Såsom Ledamot af StatsUtskottet liar jag “både öfveryarit ärendets handläggning inom Utskottet och deltagit i det nu upplästa Beslutet; men jag tillstår uppriktigt, att jag al hvad Herr af Uhr vid justeringen af Betänkandet yttrat och Herr von Hartmansdorff i dag anfört, blifvit öfvertygad derom, att frågan tål närmare öfverseende, hvarföre jag ock förenar mig med de Herrar, som anhållit om återremiss.
Sedan jag med mycken tillfredsställelse af det yttrande en af StatsUtskottets Ledamöter nyss afgifvit, funnit den större benägenhet för Fäderneslandets litteraira behof Utskottet nu låter hoppas; återstår för mig endast att förena mig med Herr V. Hartmansdorff, i anhållan om ärendets återremitterande.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att StatsUtskottets Utlåtande, i anledning af de utaf åtskilige Ledamöter nu dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet återremittera.
Friherre JVrangel, Henning t
I anledning af den motion jag den 1 sistlidne Martii gjorde, angående medel till industriens upphjelpande, Ridd. 0, Ad, Prof. 3 Band. s5. 586
Den 17 April f nr i blef det mig tillåtet att framdeles få utreda de* taillerna.
Då jag nu går att uppläsa deni, önskar jag, att Ridderskapets och Adelns tålamod deraf ej må blifva alltför mycket pröfvadt, och att jag må blifva rättad i de misstag, som af mig tilläfventyrs härutinnan kunna vara gjorde.
Herr Tham, Wollrath: Såsom Ledamot äf Bevillnings-Utskottet och särskildt utaf den Afdelning deraf, sorn har till föremål, att upprätta förslag till Tulllntradernfe, anser jag mig böra gifva Höglofl.
Ridderskapet och Adelil tillkänna, att Afdelningen oafbrutet sysslosatt och sysselsätter sig med detta ärende, och att
Afdelningen med sitt arbete hunnit så långt, att hon Öfverénskömmit om grimderne för, och håller på att utarbeta planen till, de blifvande tullafgifterne.
Af sådan anledning får jag ock anhålla, att det Memorial* som Friherre Wrangel 2111 uppläst, må med det första varda till BevillÉLingsUtskottet remittéradt, på det vi må blifva satte i tillfälle att deraf hämta de upplysningar, som vi alla önska.
Herr Grefven och LandtMarskalken fo reslog, att Friherre Wrangels ifrågavarande Memorial mätte till Bevillnings-, Lag* samt Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet ré« mittår as: hvilket bifölls.
Den 17 April f m\
) Herr Berghman, Ambrosius Magnus, haij e inlemnat ett Memöriäl, hvilket upplästes} så lydande:
Grefve Hård, Carl Guftaf, hade inlemna! följande, som upplästes:
(ISe Bilagan N:o 5.)
Föredrogs å nyo Friherre Focks, Berndt Wilhelm, den ii dennes f. rn. på bordet lagde Memorial, angående Allmänna . MagazinsDirectionen, jemte de af ätskillige Ledamöter, rörande samma ämne} sistnämnde dag afgifn* yttranden.
Herr Ehrenborg, Casper\ anförd© skrift teligen:
(Se Bilagan N.o 6).
Herr von Qvanten, Carl, uppläste föl - (Se Bilagan N:o 7.) 588 Den 17 April f. m.
Jag för min tiel anser Allmänna Magazinslnrättningen icke vara nyttig i egenskap af handels-anstalt, men tror det vara lika oundgängligen nödigt, att en In-' rättning finnes, der Kronans Spannemål förvaJ ras, och der förråd kunna vara att tillgå för undsättning till mindre belopp vid inträffande missväxter.
Lika med Herr Ehrenborg håller jag äfven före, att KronoBrännerier, i stället att vara nyttiga, tvärtom äro ganska skadliga för landet.
Jag skulle således önska, att Magazinslnrättningen inskränkte sina functioner till de tvenne af mig nu anförde omständigheter, eller att dels förvara Kronans spannemål, och dels hålla säd i beredskap till användande viel de tillfällen, då Riket hemsökes af missväxt.
Klander har jag äfven hört liktas emot MagazinsDirectionen; men detta är ej rättvist.
Ty de föreskrifter, efter hvilka elen halt att rätta sig,' halva varit så obestämda, att om några misstag i afseende på förvaltningen ägt rum, de varit en följd af de befallningar, som blifvit
Directionen meddelade, hvilka befallningar i deras ordning äfven kunna betraktas såsom misstag, enär ingen instruetion varit gifven.
Friherre Sköldebrand, Pehr Eric, hade in; lemnat ett Memorial, hvilket upplåstes, tå lyr dande:
Friherre Pock, Berndt Vilhelmi I anledning så väl af hvad Grefve von Platen, och Ven 17 April f. m. Friherre
Anckarsvärd med flere anfört, då jag upplåste mitt svar å de anmärkningar, som vid innevarande Riksmöte blifvit gjorde vid Allmänna Magazinslnråttningen och dess förvaltning, som af hvad Herr Ehrenborg i dag yttrat, får jag förklara, att jag delar dessa Herrars tanka angående KronoBrånneriernes skadlighet för det allmänna.
Mitt begrepp härom liar stadgats under det jag varit Ordförande i MagazinsDirectionen, hvarföre ock densamma i underdånighet hos Konungen föreslagit upphörandet af tvånne KronoBrånnerier på söder, det ena i Catharina och det andra i Maria Församling.
Jag år således öfvertygad derom, att KronoBrånnerierne icke åro båtande för Staten , men deremot hinderlige för den allmänna Näringsfriheten, så mycket hellre som Folket för rättigheten af Brännvinsbränning, till Kronan betalar en dryg skatt.
Med den skyldiga kännedom erfarenheten gifvit mig, anser jag, att om MagazinsDirectionens åtgärder skulle upphöra, nödvändigheten ändock påkallade någon af allmänna medel vidtagen särskilt anstalt för de Norra provincerne, och skulle jag vid inträffande större missväxter, i annat fall beklaga dem.
Vesterbottens
Låns ställning hade år 1821 varit än mer Ömkansvärd och bekymmersam, om icke genom MagazinsDirections arrangement, understöd varit att tillgå» Jag vågar således hoppas och utbedja mig, att om Magazinslnråttningen skulle komma att upphöra, dessa Provincers belägenhet vid iutråffan - Ben 17 April f. m. de missväxter måtte ihågkommas och vinna behjertande.
Herr von Hartmansdorff,* August'.
Då jag hör, att oaktadt Grefve von Plåtens anförande vid det tillfälle, då Friherre Fork upplåste sitt lin ifrågavarande Memorial, angående Allmänna Magazinslnråttningen, denna likväl finner försvarare, dels af dess fortfarande större vidd, dels af dess partiella bibehållande för vissa landskap: så har jag trott mig nu böra framställa några anmärkningar emot denna inrättning, hvilka jag hitintills underlåtit göra, emedan jag ej förmodat att de skulle behöfvas.
Man har sagt, att inrättningen väl borde upphöra att vara en allmän handelsanstalt för spannmål, men att den likväl borde fortfara att deraf hålla upplag till undsättning, vid inträffande missväxtår, vare sig med brödföda eller.
Utsäde.
För min del kan jag ej inse, huru det skall blifva möjligt, att längre tid förvara ett större qvantum säd, oförderfvadt och användbart synnerligen till utsäde, utan att omsättas.
Omsättningen kan icke ske, utan föryttringen af gamla och inköp af nya lager, hvarigenom Magazinslnråttningen nödvändigt blifver ett handelsinstitut.
Vill man det ena, så måste man emot sin Vilja, äfven gå in på det andra.
MaP har ansett inrättningen nödig, i synnerhet för de norra Provincerne.
jo, emedan desse åro mera ån de öfriga blottställda för missväxter.
Jag deremot skulle tro, att innevånarne i de norra Provincerne af Riket böra.
Pen 17 April /, m~. mindre än i de andra, sjelfve draga försorg om, att kunna lefva, antingen af de alster jordbruket frambringar, eller ork af annan förtjenst.
Om Staten åtoge sig alt fötsörja dem i händelse af brist, så skulle folkmängden derstädes ökas utöfver det antal lindet sjelf kan nära; och hvad blefve väl följden af denna öfverdrifna befolkning?
Jo, att
Staten i stället för att hämta styrka af d.vssa Provincer, finge bidraga till deras underhåll, såsom till ofantliga fattigförsörjningsanstalter, hvilka endast tärde på de Öfriga Provincernas krafter.
Qm man en gång ville upphöra med understöden, så skulle en sålunda öfver höfvan ökad folkmängd, drifven af hungern, måhända såsom upprorsstiftare utvandra till de öfriga landskapen, för att d®r med våld taga dep föda, som dessa icke längre mågtade hålla de utvandrade tillhanda i deras egen hemort.
Om vi åre lycklige nog att icke inom vårt Fädernesland kunna anföra sådana exempel, så finnas de likväl att tillgå i andra länders häfder.
Äfven ur en annan synpunkt, år det skadligt att på det säth man nu föreslår, försörja en folkmängd; ty den lår sig derigenom aldrig att sjelf hafva något förutseende.
Hvad år orsaken att Nomader, fiskande och jagande folk, såsom Lappar, Tartarer med flere, aldrig komma utur deras råhetstillstånd , då de åkerbrukande, deremot stiga i odling?
Jo, de förre nödgas blott tänka för en kort tid; de åro säkra att städse hafva sin föda af kreaturen i hjorden, att snart finna fisken i sjön, eller träffa villebrådet i skogen.
De åkerbrukande deremot måste sträck* V
Den 17 4pr il f. m. sin omtanka från det ena årets skörd till det andra, och då missväxt kan inträffa, till flere år i öfverslag.
Det är ej förgäfves, som ordet odling har en dubbel bemärkelse, både materiel och intellectuel.
För att tillfredsställa de kroppsliga behof ven, nödgas man utbilda förståndet, och detta sker ej i betydlig mon, utan till följe af jordens odling.
Genom nödvändigheten att sjelfva skaffa sig födan böra de norra Provincernes innevånare tvingas att tänka för sig; och jag fruktar att de skulle qvarhållas i deras dvala, om Staten åtoge sig att mata dem.
Jag vill ej yttra inig om sättet, huru den nuvarande Magazinslnrättningen må kunna upphöra.
Jag saknar dertill nödig sakkännedom, och det är alltid svårt att någorlunda väl komma ifrån stora inrättningar, som åro oriktiga.
Men för min del skulle jag tro grundsatsen böra vara att Staten ej må hålla andra spannmålslager, än dem som erfordras för Arméns och andra löntagares underhåll.
Otn man anser oumbärligt, att Regeringen skall kunna lemna understöd åt vissa landskap, så synes mig att Riksens Ständer, hällre ån att hålla Magaziner af säd, borde anslå creditiv å penningar hvarå man förlorar mindre, emedan de hvarken multna eller förtäras af råttfrat.
Jag anhåller om tillstånd att, i anledning af hvad den sista värde talaren anfört, få nämna, det jag alltid trott att man går säkrast, då man tager erfarenheten till hjelp och ej håller sig blott till theoder, Jag frågar således om inan i alla tider Den 17 April f, rit, 393 antagit den theon, Herr von Hartmansdorff upp. ställt, att de norra Provincerne af Riket böra öfverlemnas åt deras egen omtanka att försörja sig; jag frågar, säger jag, om Dalarne i sådan händelse för det närvarande existerat?
Något hvar känner, att denna province år oförmögen att föda sina innevånare; och lika vål torde det ej kunna nekas, att de ju åro ganska nyttige för Staten.
Samma förhållande inträffar äfven med Jemtland och flere af de norra orterne.
Jag skulle aldrig vilja tillstyrka bibehållandet af en Magazins-Inråttning, sådan den för närvarande är-, men månne det vore klokt att * lemna den öfra delen af Sverige utan ali hjelp?
En enda frostnatt förstör den måst lofvande gröda, huru vill man då begära att landtmannen skall kunna samla ett helt års förlag.
Innevånarne kunde på detta sätt blottställas för en svår hungersnöd.
Deras productioner bestå ej i spannmål , utan i victualier, väfnader, lin och dylikt.
Genom utbyte deraf och genom flit, vinna de sitt uppehälle; men då bör
Staten också vara beredd att lenina dem någon nödhjelp.
Jag skulle derföre, lika med Herr Ehrenborg, vilja tro, att ett inskränkt spannmålslager är nödvändigt för att hållas
Dalarne och de norra orterna tillhanda på sådana ställen från hvilka spannmålen om hösten innan vinter mellankommer, snart kunde komma de behöfvande tillhanda; och detta vore i sjelfva verket en ringa 39^ Dtn 17 April /. m. »Iler ingen uppoffring å Statens sida.
Det kun-a de nemligen ske på det sätt, att
Landshöfdingarne i vissa orter erhöllo befallning, att vid goda spannmålspriser upphandla ett visst qvantum torr säd, sorn ej försämrades.
Om denna låg ett eller par år, vore derigenom ingen ting förloradt, och ett tillfälle beredt att understödja de norra provincerna; likväl ej såsom lån, utan root betalning i penningar.
Jag ville väl, ett Staten skulle lemna undsåttningsfagarne cre. dit, mep icke rättighet att återgälda med spannmål.
Då behöfdes ej någon MagazinsOirection, utan Landshöfdingen kunde i detta afseende stå under befäl af en Minister eller Ordförande, och enskildta spannmålshandeln skulle derigenom icke tillskyndas någon skada.
Herr Ehrenborg: Hufvudsakligen förekommen af Herr Tham i afseende på hvad jag ämnade anmärka vid Herr von Hartmansdorffs afgifne yttrande, får jag endast erinra, att den benämning af Handels t
Institut sorn sistnämnde värde Ledamot gifyit åt Magazinsfnrättningen, kunnat vara låmpelig, så långe den haft "för ändamål, att genom både inköp och afsalu, bidraga till spannemåls-prisernes bestämmande och sålunda på sitt sätt styra spannemåls handeln; men i min tanka icke blifver det örn inrättningen gifves det inskränktare syfte till de för miss vext mest blottställda och från cornUiunicationer mest aflägsne provincernes proviantering i behofvets stund , som jag föreslagit, samt; ntt de utvandringar från sådane provincer, hvaraf andre orter icke sällan varit betungade hvar - Den 17 Jpril f, rn. $9S af, i Herr von Hartmansdorffs tanka, åfven oroligheter skulle framgent kunna uppstå, snarast Voro att befara, om genom ett hastigt af» bfott af det hitdlls följde systemet, inbyggarna, i nämnde orter p£en gång undandragas det biträde, hvarigenom
Staten i vissa fall underlättat möjligheten af deras försörjning.
Ått trän nämnde system bör beredas en öfvergång till ett annat, för hvilket espriten af fri handel och enskild omtanka ligger till grund, deruti har j g instämt med Herr Grefve von Platen; och jag tror endast att denna öfvergång bör ske småningom och med varsamhet, för att ej verka till lika kännbara och våsendteliga olägenheter, som dein man hittills med skäl öfverklagat.
Det exempel Herr Tham anfört angående Dalarne, är lärorikt.
Det är gifvet g att folkmängden der ökat sig utöfver hvad landskapet kan nära, derigenom att dess innevånare sedan långliga tider tillbaka om sommaren utvandrat till andra or - ter och der förtjena! det underhåll, hvaraf de lefvat hemma om vintern.
Likasom Dalkarlarne göra Wermländningarne och sä göra äfven Smålänningar, då de gå till Östergöthland på spanntröskning o s. v. Alen detta har skett på ett naturligt sätt, genom folkets egen omtanka och derföre bär det sig.
Men om nu regeringen i stället födt upp deni, utan att de förut behört för sin utkomst gå hemifrån, så fruktar jag att, när det inträffat; hvilket förmodeligen icke skedt förr än i högsta nöden, hade intet rådrum för. dem yarit öfrigt att förtjena sig födan på ett loi - 396 Den 17 April f, m. ligt sätt, utan de skulle såsom hungrige vilddjur hafva kommit för att rofva densamma.
Man har å nyo påstått att en Magazinslnrättning vore nödig, på det regeringen skulle sättas i stånd att förse de norra provincerne med Spannemål, utan att den skulle blifva deni alltför dyr i jemförelse med priset på de varor, de kunde lemna i utbyte.
Men jag fortfar att tro Magazinslnråttningen icke kunna ur en sådan synpunkt försvaras; ty om spannemåls-handeln blifver fri, så år det naturligt att köpmån befatta sig dermed, och fdsta sig på de orter, hvarest sädén år afsättlig, synnerligen då i utbyte kunna ei hållas så begärliga varor, som de norra provincernas victualier och väfnader.
Man klagar ju öfver att betydlig införsel måste göras af de förre; och afsättning till utlänningen af de sednare lärer icke brista.
Huru det tillgår med spannemåls-undsåttningar af regeringen, torde Ridderskapet och Adeln tillåta mig upplysa med några exempel från Norrige, der landet består af trånga dalar, hvarest säden ofta skadas af frosten, såsom i våra norra Län.
Ett år, under det jag vid Norrska regeringen var tjenstgörande, anmälte Amtmannen i en dal, att den behöfde flere tusende tunnor spannemål.
Endast några hundrade funnos att tillgå för sådant ändamål, och kunde i alla fall icke anslås åt detta district.
Amtmannen fick således ingenting; och dalens innevånare togo sig ändock ganska vål fram.
Under det Norrige var under Danmarks Den 17 April J. ml lydnad, ansåg dervarande regering sig böra förse Norrmännen med säd.
Följden blef att bonden utan omtanka för framtiden, vanvårdade sitt åkerbruk om sommaren, och endast om vintren var verksam att nedhugga sin skog, som med vårflödet i elfvarne flöt ned till Städerna vid hafsstranden, och deraf kom till stor del, den förlägenhet, hvaruti allmänheten råkade, når tråhandeln sedermera afstadnade.
Under det att försörjnings-systemet varade, hände det sig, att det spannemåls-förråd, som regeringen anskaflade, icke var tillråckeligt för alla, som ifrån bergstrakterna nedkommit för att hämta spannmål, och vid ett sådant tillfälle var det nära på vägen att den hopskockade mängden gjort upplopp, emedan dess väntan och kraf icke kunde tillfredsställas.
Efter Norriges skiljande från Dannemark, har denna spannemåls försörjning upphört, och ingen skadlig, men vål den nyttig* följd har deraf försports, att landets odling betydligen tilltagit.
Herr Ehrenborg har missförstått mig, om han trott mig vilja påstå, att den Magazins-inrättning, han önskade få i stället för den närvarande, skulle sträcka sin verkningskrets ända derhän, att böra hålla spannemålsprisen vid ett visst belopp.
Detta har jag ej sagt; emedan jag tror det vara omöjligt; men jag anser det följa af sig sjelf, att, om en Magazins-inråttning skall äga rum för det ändamål han åsyftar, blifver hon Spannemåls-handlare, och kommer att verka ofördelaktigt på denria varas omsättning och pris.
Den 17 April f. ni.
Herr Rosenblad B er rihard:
I anledning af Hr Thams yttrande, att Dalarne ej skulle kunna ågä bestånd utan allmänna spannetnåls-understöd, har jag trott mig böra erinra, att den första allmänna inrättning i Sverige till behöfvandes förseende med spannemål, år Allmänna MagazinsDirectioneri inrättad 1786.
Lyckligtvis för Sveriges frihet och sjelfständighet år det likväl ej först från denna tidepunct, som Dalarne räknar sitt bestånd.
Skulle någon gång Staten nödgas komma behöfvande medborgare till biträde med Spannémåls understöd , tror jag ej med Herrar Ehrenborg och Tham detta böra ske genom förut samlade lager, hvilkas förvarande och tillsyn alltid mäste medföra kostnad, utan vid ett sådant tillfälle anser jag bäst att begagna någon skicklig Embetsman; hvars nit och sak-kännedom kunna motsvara den enskilta omtanka, som vanligen gör enskilta speculationer mera lönande än de allmänna.
Sålunda t. éx. anskaffade framledrie RiksRådet Grefve Liljencrantz 1784, under den svåraste spannmålsbrist, Sverige kanske på ett århundrade erfarit, spannemål för bättre pris än köpmännen kunde lemna den, och så väl vid denna som sina öfriga Spannemåls-upphandlingår beräknade han sig till godo endast en half af den ena procenten arfvode Konung Gustaf lil. erbjöd honom.
Också under en svår brist på 1790-talet uppköpte en annan Embetsman, hvars namn enskilta förhållanden förbjuda mig att hämna, spannemål, med det nit och den om. tanka, att enskiltas speculationer icke afskräck. tes, och Kronan utan förlust kunde lemna deri behöfvande rågtunnan för ea half Riksdaler*!
Den 17 April f. \ 3^ bättre pris, an handlande tog.
För sin härmed hafde möda hvarken begärde eller erhöll nämn* de Embetsman någon ersättning.
Herr Tham s .Tåg skall ej länge uppehålla Högloflige Ridderskapet och Adelil; jag vill blott tillägga ett par ord.
Herr von Hartmansdorff har missförstått mig, då lian så fattat min mening, att Dalarne och de öfrige i samma predicament varande provinserne, skulle genom Statens försorg få sitt behof uppfylldt.
Jag har blott sagt, att vid inträffande missväxt, en nödhjelp borde hållas dem tillhanda.
Jag känner éj chronologiska ordningen af den undsättning som tid efter annan blifvit
Dalarne lemnad, mén tror att sådant äfven skedt både före 1786 och på 1740-talet.
Kan härida är Nationen nu mindre van än förr att äta barkbröd.
Magazinslnrätt - ningen har åtmindstone medfördt den fördelen, att Allmogen ej mera förtär otjenlig föda.
Om denna Inrättning nu på en gång alldeles upphörde, så kunde, i händelse af missväxt, återgången till en sämre spis blifva svår, och deraf snarare än af något annat, ett allmänt missnöje uppkomma.
Jag skall ej förlänga discussionen.
Jag har den öfvertygelsen, att nu mera en större MagazinsInrättning ej behöfs, för att med brödföda förse de norra Provincernas innevånare; meii det finnas vissa andra clirnatiska förhållanden, som förtjena afseende; dessa amer jag likväl lämpligast kunna anförtros åt locol-styrelserna, Hvad Da., 4oo Den 47 April/, ml larne beträffar, kan jag ej inse, att den delen deraf, som ligger emelian Fahlun och Westerås samt imellan Fahlun och Gefle, någonsin kan behöfva någon särskildt undsättning, ty den stora handelsvågen, som löper mellan dessa orter, lemnar den enskildta omtankan tillräckligt utrymme att anskaffa de förnödenheter, af hvilka dessa provinser åro i behof.
Det år således blott för de delar af Oster- och Vester-Dalarne, belägne några mil vester om Fahlun, med en folkmängd af omkring 28,000, och der utsädet stundom genom frost förstöres, som undsättning genom styrelsens åtgärd kan komma i fråga, emedan de i desse orter bruklige utsades-slag, icke kunna dem från andra landskaper tillföras.
Enahanda år förhållandet med Jemtland, der utsädet hufvudsakligen består af Korn, men hvartill något af de södra orternes production icke år tjenligt.
Frost inträffar i Jemtland merendels hvart fjerde år.
Om derföre anstalt kunde fogas, att under de gynsammare åren upplag af Utsädes-korn kunde bildas och hvartill 8 å 10,000 tunnor kunde göra tillfyllest, så tror jag att för denna province aldrig någon vidstråktare undsättning genom styrelsens åtgärd, bör kunna komma ifråga.
Hvad Ångermanland och Westerbotten angår, så hafva de sin kust midt emot Österbotten som med dem har lika klimat, och som kan förse dem med deras spannemåls-behof.
Alla dessa utsädes behof, påkallade af klimatiska förhållanden, torde icke gå öfver 4o,000 tunnor \
Oen 17 April f. tn. tunnor Hllsammansräknade.
Denna omsorg kan säkerligen af local-autoriteterne bestridaa och en Vidt omfattande Collegialstyrelse, i spannmålsproductionens närvarande skick, visserligen icke mera vara af nöden.
Herr von Francken, August: tlti den önskan Herr af Schmidt med flere värde talare yttrat, att en SpannrnålsDirection bÖr existera! händelse af missväxt i de norra provincerne, kan jag visst icke instämma, emedan enligt min tanka, den södra delen af Sverige efter de sednare årens betydliga nyodlingar, onekligen bör kunna förse den norra med behöflig spanmål i händelse af blifvande brist, och den spannmål, som de norra provincerna köpa af de södra, kati »tItid erhålla» för vida lägre pris än SpanmålsDirectionen med sin vidlyftiga och tårandebetjening kan sålja för, hvaruppå jag anser mig skyldig lemna det bevis, att då Jemtland förledit år hade total missväxt, köpte Jemtlånningen på Öland 120 mil från dess hemort mycket spanmål och räknade på, att oaktadt denna långa transport, kunna hafva den för 4o å 5o procent bättre pris än den sora Spamnåls-Direcfionen iemnade i understöd.
Jag får i följe häraf förena mig med de Herrar hvilka, med undantag af förvaring af Kronans spanmål, i öfrigt yrkat SpanmålsDirectionens fullkomliga upphörande.
Då Herr Tham Ridd. o, Ad, Prof, 5 Band.
Dtn 17 April f. m. yttrat,' att numera, sedan spanmålsunderstöd en gång blifvit gifna åt de norra landskapen, och •edan innevånarne der blifvit vande vid båttre kost ån fordom, man svårligen skulle kunna upphöra med försörjningsanstalterna åt dem, så har han just på det klaraste sått besannat förderfligheten af att någonsin gifva dylika understöd, emedan det sedermera alltid blifver så vanskligt, att vånda igen med en dylik åtgård.