Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man måste anlita kraften af större omfång och större verkan, motsvarande den häfstång, sora ger fart åt det man vill och bör bekämpa.
Hvad jag icke kan med lystnad lemna å sido, är den ogrundade upgift, att officiella, samt af Staten bekostade eller understödda blad egentligen tillhöra despotiska stater; ty då skulle man i och med detsamma påstå eller medgifva, att t. ex. Belgien, hvarest på Statens bekostnad le Moniteur Beige ulgifves, och att Frankrike, der under den s. k.
Reslauralions-perioden och under den s. k.
Juli-monarkien, likasåväl som under de båda Kejsarväldena och under Republiken, likaledes en med rikligt offentligt understöd försedd tidning, le Moniteur Universel, allmänheten tillhandahållits, kunnat kallas despotiskt styrda stater.
Men enär det konstitutionella statsskicket och den parlamentariska styrelsens anda just i dessa länder och epoker varit företrädesvis hyllade, synes en dylik sats innebära för mycken orimlighet, för att kunna antagas.
Då således, enl. min tauke, några giltiga invändningar icke blifvit emot det af Frih.
Rehbinder framställda förslag förebragta, utan man endast framkastat upmaningar, alt försöka på något annat sätt, medelst andra utvägar, vinna ett önskadt och önskvärd! mål, de der icke, efter min upfattning och mitt sätt att se saken, leda till något verksamt resultat, får jag vördsamt fortfara uti min anhållan om återremiss.
Jag är ense med Frih.
Rehbinder derutinnan, att en sådan tidning som den ifrågavar:de, i hvilken alla Regeringens åtgärder och tillika alla officiella kungörelser införas, bör genom Statens försorg och för hans medel utgifvas; alt tidningen bör kostnadsfritt tillställas alla myndigheter i landet, på det att det ej måtte bero på en eller annan persons godtfinnande, huruvida tidningen allestädes är tillgänglig eller icke.
Jag vill ej uprepa de flera skäl derför, sorn Frih.-n redan anfört; men då en talare i mitt grannskap beslridt åtgärden, såsom utgående från Regeringen och derföre väckande misstroende, torde det tillåtas mig åberopa en myndighet, hvilken med skäl anses, åtminstone är det min tanka, för att till sina tänkesätt vara mycket liheral, nemi. den fordna Lagberedningen och hennes mening om saken.
Jag anhåller alltså, att få för R. o. Ad. upläsa ett af benne i ämnet afgifvet yttrande, samt derjemte nämna, på det att R. o. Ad. må bedöma om denna Beredning bör ansdk för liberal eller ej, att hennes till Konungen ställda skrifvelse är undertecknad af N. S. von 350
Den 27 September f. m. Koch, J. G. Richert, J. A. C. Qvensel, C. II.
Pfeffer och J.
Lundell.
Hrr hafva yttrat sig på följande sätt: ”Under fortgången af del arbete, Beredningen nu fullbordat, har den fråga ofta förekommit, huruvida för de (alrika fall, då efter lagförslagen, likasom efter åtskilliga redan gällande lagar och författa:!', stämningar, andra kallelser elier underrättelser af hvarjehanda slag skola meddelas allmänheten genom tidningar, det sätt, som dertill f. n. begagnas, må antagas vara för ändamålet verkligen lillfyllestgörande.
En tidning, som skpll köpas, kan omöjligen här i landet’ blifva så spridd, att den läses af mer än en ganska ringa del af landets befolkning.
Hvad den innehåller, får således icke, med något sken af sanning, sägas hafva kommit till den stora allmänhetens kännedom.
Ej heller synes det vara med rättvisa väl förenligt, att den, åt hvilken en stämning, en kallelse eller en annan underrättelse af ifrågavarule slag meddelas, skall derföre vidkännas någon afgift, vare sig större eller mindre.
Kostnaden bör falla den till last, som later ett sådant meddelande utgå, icke den, till hvilken det utgår, emedan det är den förre allena, som njuter förmånen deraf, att han ej behöfver, med större omgång och på ett vida mer betungande sätt, för meddelandet söka den sednare.
Af allt delta är det, efter Beredningens tanke, en följd, att de oftanämnda meddelanden, på hvilkas iakttagande ganska många menniskors hela välfärd ej sällan beror, böra införas i 'något kungörelseblad, som sprides lika vidsträckt med del, hvarigenom lagar och f ärjatln:r pr omulger as, och som, lika med delta, kostnadsfritt utdelas till hvarje församling och lill offentliga myndigheter, för att öfverallt i Riket vara tillgängligt för en hvar, som deraf vill hemta någon uplysning.
Ett sådant blad, af den vidd för hvarje gång det utgifves, att alla till tryckningsdagen inkomna meddelanden deri få sitt tillbörliga rum, kan med skäl förtjena den i lagstil vedertagna benämningen af allmänna tidningar, emedan allmänhetens rätt och säkerhet, så vidt möjligt är, derigenom vårdas.
Och Beredningen har funnit denna sak vara af så stor vigt, att den trott sig ej böra hell och hållet af sluta sitt arbete, ulan att derå fästa E. E. M:s Nåd. upmärksamhet.”
Jag tror således saken vara tillräckligt förordad både af den konservativa och den liberala, eller om man snarare vill säga, den framåtskridande sidan.
I saken får jag tillägga, att tidningen borde dagligen utgifvas, på det alt enskilda tidningar ej måtte komma henne i förväg med underrättelser om de allmänna åtgärder, som böra allmänheten meddelas.
Om hon icke erhåller dem lika hastigt genom den officiella tidningen, som genom de andra, tipfyller denna icke sin bestäm melse.
Derjemte anser jag det nödvändigt, att den officiella tidningens ulgifvaude eller fortsättning icke må bero hvarken af en serskild inrättnings, såsom Svenska Akademiens, tillfälliga förfoganden eller på en företagsam måns åtgöranden; ty denne skulle kunna falla ifrån eller uphöra med utgifvandel.
Detta borde, med ett ord, vara lika beständigt och säkert, som förhållandet nu är med för* faltnings-somlingcns meddelande.
Den 27 September f. m. 351 Man har sagt, att det vore despotiska Regeringar, som gåfve anslag åt dylika tidningar.
Gederström har häremot nyss åberopat den Belgiska Regeringen; och jag anhåller ali dertill få lägga Ludvig Philips, hvilken visserligen icke ansågs vara despotisk, ulan mycket parlamentarisk.
Det har blifvit påsiådt, att en sådan tidnings npgifter skulle misstros, just derföre, alt hon vore officiel.
Hvad Regeringen beslutar och påbjuder, kan icke belviflas, emedan det icke innehåller betraktelser, ulan den oböjliga bokstaf, som uttalar Regeringens förfoganden.
Misstror man den likväl och handlar deremot, så får man plikta derför när vederböV:de komma alt verkställa besluten.
Hvad är det då man skall misslro?
De officiella kungörelserna kanhända?
Den som icke vill tro på dem skadar sig sjelf; ty om han icke inom föreskrifven lid inställer sig hos upgifven myndighet, så förlorar han sin talan.
Återstår således ingenting annat alt misstro, äu de tidnings-artiklar, som kunna införas till försvar för Regeringens åtgärder.
I fall någon läsare är så beskaffad, alt han endast hörer pä det ena örat, nemi. det, som vetter åt oppositionen, då är det förgäfves att för honom andraga några skäl och då vöre han förmodligen lika döf för dem, i händelse någon annan tidning än den officiella yttrade sig mot oppositionen.
Hrr ledamöter, som lala mot en officiel tidnings lifgifvande, synas hysa den tanken, alt man ej skall kunna få Svenska allmän heten att tro på sanning, om man icke pressar den » henne; eljest tror hon blott på oppositionen.
Ar allmänheten redan kommen derhän, så torde intet annat intyg erfordras för att visa huru väl hon behöfver alt ställas till råtta.
Kan detta ske derigenom att Regeringen stillatigande läler ensidigheten fortfara?
Jag har, lill min stora bedröfvelse, sett Sveriges Regering i många år förfara på det sättet.
Följden blifver den, att man tror och säger det Styrelsen och hennes biträden, när de icke anföra någonting eller ens försöka att försvara sig mot de beskyllningar, som dem .göras, måtte hafva orätt.
När man å ena sidan anförer skäl, de må vara sämre eller bättre, så måste man äfven å den andra visa, att man kan andraga grunden för sitt handlingssätt.
Att liga stilla är en utväg, som icke leder till målet, utan slutligen derhän, att man måste med våldsamma medel försvara sig.
Här är sagdt, att nyare rön och upfinningar ej behöfva genom en officiel tidning kungöras, emedan man liar de skrifter, som sällskapet för nyttiga kunskapers spridande utgifver.
Men jag befarar, att de underrättelser, som deri meddelas, äro alltför torftiga, emedan de åro beräknade på läsare med nog ringa kuBskaper.
Jag har sett andra använda och har äfven sjelf begagnat dessa skrifter, för att gifva min betjening en lämplig sysselsättning på lediga stunder.
Således, när jag genomgår de serskildta skäl, som mot saken blifvit anförde, kan jag icke finna dem giltiga, utan anhåller vördsamt att R. o. Ad. måtte återremittera Betänk., på det att Utskm mätte ånyo taga saken i öfvervägande.
Ehuru jäg egentligen begärde ordet för att få upläsa Lagberedningens yttrande, hvilket nu af Hr von Hart - 352 Den 27 September f. m. mansdorff blifvit verkställt, vill jag dock begagna mig af tillfället att nämna några ord.
Jag anser det vara så mycket nödvändigare att fästa upmärksamhelen deruppå, all under Lagberedningens yttrande slår namnet J. G. Richert, emedan Hr Adelborg förklarat, alt den af mig afgifna reservationen smakar af despotism.
Jag hemställer till Hr Adelborg, om det är sannolikt alt denne man lånat sig till att gå despotismens ärenden
Del synes tydligt, att han hyser samma åsigt som jag ronde denna tidnings nytta, och man behöfver icke hafva mycken kännedom ora förhällanderna på landet, för alt finna, att ifrågavaride tidning är af behofvet högt påkallad.
Hr Adelborg har sagt, alt han önskar att spridandet af ljus och sanning sker i tysthet.
Det kan visserligen hända, att någon enda för saken nitälskande och med tillräckliga medel försedd person i detta afseende gör sitt bästa, men sådant torde dock icke blifva allmänt.
Afven om detta sker uti en socken i Södermanland, hvilket jag icke heller betviflar, så gör, såsom ordspråket säger, en svala ingen sommar.
Raab har sagt, alt om tidningen skulle cirkulera uti en socken med 2,000 personer, skulle den för dem, som sist erhölle densamma, blifva ganska gammal.
Det synes mig, sorn Frihin tagit i beräkning, att qvinnor och barn äfven skulle läsa tidningen.
Ehuru jag uti min domsaga har en socken, som består af öfver 4,000 personer, är jag dock fullkomligt förvissad derom, alt tidningen der skulle blifva ganska hastigt läst, antingen den cirkulerar eller blifver på något allmänt ställe föreläst.
Jag tror icke, att tidningen skall hinna blifva 14 dagar gammal, när den kommer till den siste, ty de flesta inora socknen skola icke läsa den, utan endast de, sorn taga del uti allmänna angelägenheter, d. v. s. den be suttna allmogen.
Då mina motståndare yttrat sig om skandal-pressen mycket skarpare än jag, kan jag icke förstå, hvarföre de skola motsätta sig spridandet af en tidning, som kån motverka Dyssnätnnde press’ oriktiga och förvrängande läror.
Man invänder visserligen och säger, att äfven om folket erhåller den ifrågavar:de tidningen, skall det köpa skandalpressens, men då man känner den allmänna hus hållsandan på landet, torde det icke vara svårt alt inse, att allmogen, när den gratis erhåller en tidning, hvilken innehåller just sådant, som den hufvudsakligen behöfver vela, icke skall gifva ut några penningar för andra tidningar.
Huruledes det af mina motståndare erkända goda ändamålet skall, genom ifrågavaride tidning, komma att, i st. f. att befrämjas, motverkas, kan jag icke inse och icke heller hafva de nöjaktigt förklarat det.
Man har sagt, att allmänheten numera just icke tror uppå, alt det som är tryckt, är sanning.
Detta kan vara förhållandet i Stockholm, men jag vet att allmogen, och äfven ståndspersoner, rätt ofta härutinnan hysa andra tankar.
Jag påminner mig i detta afseende ett af samme J. G. Richert, som undertecknat Lagberedningens skrift, fälldt yttrande, att när en upgift i tidningarne länge är
Den 27 September f. m. 353 är vorden idislad, tror allmänheten den slutligen, utan att veta hvarifrån den erhållit sin öfvertygelse i ämnet.
Jag vågar vördsamt fortfara i min anhållan om äterremiss uti den syftning min reservation innehåller.
Jag skulle icke hafva deltagit uti denna diskussion, om icke det förefallit mig, alt en sida af frågan blifvit förbigången, som förtjena!' tagas i betraktande.
Jag anhåller dock, alt dessförinnan få, med anledn. af några föreg:de talares yttrande, anmärka att man, rör:de lämpligheten eller icke af att bestå allmänheten ifrågavar:de tidning för intet, icke behöfver sätta uti fråga huruvida den skall komma att föra despotismens talan eller ej; men eftersom man vidrört den politiska sidan af saken, tager jag mig friheten fästa upmärksamhelen derpå, att, utan alt anse det ifrågavar-. de förelaget vara utgånget från despoliska afsigter, skulle roan kunna föreställa sig det fall, att en (legering, som vore uti hög grad impopulär och-som vidloge för landet så skadliga åtgärder, att de på det högsta ogillades af hela den oberoende delen af prés* sen, utan1 alt Styrelsen förmådde försvara sig inför den länkande allmänheten, man skulle kunna föreställa sig säger jag — hvilket historien äfven visar någongång hafva inträffat — att en sådan Styrelse, om den kunde disponera öfver en tidning, som egde ett slags tvängsmonopol att komma till den stora del bland folket, hvilken föga äger tillgång till eller råd att hålla sig andra tidningar, begagnade delta medel för alt dels genom undertryckande af verkliga fakta, dels genom origtiga förespeglingar, pä sätt man ofta sett fallet vara med besoldade tidningar i en opopulär Styrelses hand, söka gifva sina handlingar en färg, motsatt den verkliga, och som icke kunde gälla inför den tänkande allmänhet, som har tillfälle och förmåga, att bedöma hvad som å båda sidorna anföies.
Om något sådant inträffade, så uphörde sjelfva den utgångspunkt, hvarifrån de talare, som vilja hafva ifrågavar:de tidning, utgått, nemi. att ändamålet med spridandet af tidningen vore åstadkommandet af rikliga begrepp om sakernas ställning.
Den ifrågavartde tidningen blefve i stället ett medel alt gifva ett falskt begrepp derom.
Ofvergående nu till hvad jag egentligen ämnade framställa, vill jag först begagna tillfället att förklara min tillfredsställelse deröfver, att om också icke i afseende pä sakeu i sin helhet, dock till en del, hafva fått anledn. att instämma med Hr von Hartmansdorff.
Då jag förklarar, att jag ingalunda anser det kunna vara skadligt, att uti hvarje socken spiides en tidning, som innehåller officiela annonser och underrättelser om de officiela handlingar, hvilka Regeringen önskar måtte komma till allmänhetens kunskap, så bör det erinras, att detta icke blefve en tidning af den beskaffenhet, som man synes hafva åsyftat genom det inom Utsk:n framlagda förslag, hvilket blifvit afstyrkt, ty om det endast varit fråga om hvad man kallar officiell, d. v. s. helt enkelt ett register eller en krönika öfver Regeringens förfoganden, jemte de legala annonser, som allmänheten är skyldig att ställa sig till efterrättelse, så skulle det vara 12 H. " 23 354 Den 27 September f. m. ganska lätt att tillvägabringa kådant på helt andra vilkor än man nu ifrågasatt.
Det är icke mångå år sedan del officiera bladets prenumerationspris var mindre ån hälften emot nu, äfvensom annonserna då kostade ungefärligen hälften af hvad nu för dem betalas.
Dessa afgifter utgöra en skatt, en kontribution, som, när den inskränker sig lill det minsta möjliga, naturligtvis mäste påläggas allmänheten, såvida någon tidning bör finnas, uti hvilken allmänheten vet, att hon kan säkert finna de embelsverks kungörelser m. m., sorn erfordras för hvarjehanda iakttaganden.
Nu har emellertid, under tidernas lopp, så inträffat, att — jag vet icke örn del skett för att gynna enskilda personer eller för att kunna bereda tillfälle att pensionera medlemmar af en Akademi — man, på sätt jag nyss nämnde, godtyckligt förhöjt denna skatt ganska betydligt.
Vore det nu fråga om alt Staten skulle lemna anslag till ulgifvandet af en officiel tidning, inskränkt inom det område, jag nyss antydt, och hvilket synes vara ungefärligen hvad Lagberedningen med sitt förslag åsyftat, så anser jag det vara icke allenast i sin ordning, ulan äfven nödvändigt, att härvid tillvägagå på samma sätt, som i andra ärender, der fråga är om allmänna utgifter, och på samma sätt, som det sker i fråga om riksdagstryck, genom anställandet af auktion eller emottagande af anbud inhemta hvilka boktryckare och förläggare vore hågade all för det billigaste priset lemna ett visst antal exemplar af en sådan tidning.
Om delta skedde, tror jag alt del kunde vara skäl, alt bifalla det nu framställda förslaget, likväl med inskränkning endast till det officiela.
Men jag undrar likväl, om icke en och annan, som varit med om detta förslag, dervid tänkt mindre på det officiela, än på del half-offieiela eller icke officiela i en sådan tidning, eller med andra ord tänkt på, att under den officiela skylten få tillfälle framställa läror, som Regeringen sjelf icke precist skulle vilja svara för.
Dessutom om en så beskaffad tidning skall till hvarje kommun eller socken inom Riket spridas, huru och på hvad sätt skall det försiggå i sista hand?
Skall det ske derigenom att presten efter gudstjenstens slut upläser hela tidningen eller blott den del deraf, som innefattas i de välbekanta fet-stil-notiserna, på samma sätt som nu eger rum med kungörelser?
Eller skall tidningen cirkulera emellan de mer eller mindre besutlne innevånarne i församlingarna?
Jag tror att antalet af tidningscirklar inom hvarje församling härigenom för de flesta fall blefve så stort, att jag högeligen undrar huru tidningen skulle se ut, när den kom tillbaka för att uti församlingens arkiv förvaras, samt om ens så mycket vore i behåll af tidningen, sedan den hunnit tummas af alla ”besutna" fingrar, alt den vidare kunde tjena till efterrättelse fördem, som i framtiden ville begagna sig af densamma?
Det förekommer mig ock, att genom tidningens cirkulerande skulle komma alt upstå någon ny afart af den förut tillräckligt öfverklagade krono-brefbärings-skyldigheten.
Hvad beträffar de rön och försök, som man ville hafva införda i en sådan tidning, så utgör detta ett så vidsträckt falt i och för sig sjelf, att det icke kan komma i fråga, att Regeringens Depart:sChefer skulle befatta sig med öfverinseende! i detta afseende.
Detta Den 27 September f. m. 355 bestyr mäste således öfverlemnas åt en enskild person, hvilken Staten skulle betala för att åt hans omdöme öfverlemna hvad slags själaspis allmänheten i delta afseende kunde erhålla.
Del är nogsamt bekant, alt förelag af den art, att de utgöra ett slags monopol, icke alllid blifva väl utförde, emedan det saknas den sporre till täflan, som är nödvändig, för att genom ansträngningar åstadkomma någonting, som kan vara tillfredsställande.
Således skulle det kunna hända, alt, med undantag af det egentligt officiela, redaktionsbestyret i öfrigt endast korome att utgöra en sinekur.
På de af mig nu anförda skäl, vågar jag vördsamt tillstyrka bifall till de Sammansatta Utsk:ns Betänk.
Enl. mitt förmenande skulle eli bifall till denna motion icke medföra någon annan följd än att vederbör:de presterskap sluppe den utgift de nu hafva för prenumeration å Post- och Inrikes-lidningen.
Det är gifvet, alf om, på sätt föreslaget blifvit, den ifrägavar:de tidningen gratis skickas till hvarje socken, skall den på något sått komma socknens innevånare tillhanda.
Icke kan della ske genom cirkulering, ty då man isynnerhet synes önska att den medellöse mätte få tillfälle alt läsa tidningens notiser, skulle en ganska betydlig tid komma alt förflyta, innan lidningeu blefve uti hvarje koja läst, och samma tidning säkerligen dessförinnan befinnas uti ett tillstånd af oläslig trasa.
Det är således tydligt, att tidningen icke pä annat sätt kan komma socknemännen tillhanda, ån att densamma hålles tillgänglig på något bestämdt ställe för att läsas af dem, som i sådant ändamål der infinna sig.
Sannolikt blefve dock resultatet häraf ingenting annat än att, såsom jag nyss nämnde, presterskapet icke behöfde prenumerera på post-tidningen, men om jag ock antager att församlingsboerne någorstädes verkligen samlades för att läsa tidningen, skulle troligen äfven de skandal-pressens alster, hvilkas spridning man genom detta förslag velat motarbeta, leta sig väg till samma klubb för tidningsläsning, och det åsyftade målet göras om intet.
Ehuru jag således icke kan godkänna förslaget, vill jag dock icke dermed hafva sagt, alt ämnet icke förtjenar upmärksamhet.
I likhet med Lagberedningen anser jag ett officiell blad vara af behofvet påkalladt.
Förfatlnings-samlingen innehåller icke annat än Regeringens och offentliga verks kungörelser, men det finnes en hel mängd andra saker, t. ex. legala annonser m. fl. underrättelser af allmän vigt, utaf Dvilka det är nödvändigt för de alidia fleste att icke sakna kännedom.
Eli andra länder finnes också officiela tidningar, hvilka af Staten erhålla icke obetydliga anslag.
Uti Sverige deremot har man gått en alldeles motsatt väg.
Då det blad, hvilket här skall vara det officiela, nemi.
Post- och Inrikes-tidningen, långt ifrån att njuta något understöd af allmänna medel, är Svenska Akademiens enskilda tillhörighet och nästan den enda inkomstkälla, som denna Akademi har att tillita:, mäste tidningen naturligtvis skötas pä det sätt, att den inbringar de största inkomsterne, men icke så, att den bäst kommer att upfylla sitt ändamål sorn officiel.
Del 23* 35G Den 27 September f. m. är tydligt att om Post-tidningen skall motsvara de anspråk, man eger på en officiel tidning, måste den icke allenast innehålla Regeringens och offentliga embetsverks kungörelser, legala annonser samt öfriga nnderättelser, hvilka äro för hvar och en behöflige att känna, utan äfven ullemnas emot ett så lågt prenumeratiions-pris, alt det blir möjligt för den mindre bemedlade alt förskaffa sig densamma.
Jag anser således för min del, att Utskm misstagit sig uti det sått, hvarpå Utskm velat upnå målet; men då det torde kunna ernås, om ett anslag af allmänna medel bestämdes till understöd för utgifvandet af en officiel tidning, på det sätt jag nu försökt framställa, så får jag, på det att Utskm må komma i tillfälle att taga frågan uti ytlterligare öfvervägande, förena mig med dem, som yrkat återremiss af Betänk.
Hr Adelborg: Att Regeringen må hafva en ministeriel) organ, hvarigenom hon kan meddela sig lill folket, deremot har jag ingenting att invända och har jag deremot icke heller gjort någon anmärkning.
Att ett anslag till en sådan tidning må af representationen gifvas, synes mig vara ganska billigt, ty det är klart, att om nationen underhåller sin Regering, bör hon också vara betänkt på att anskaffa de medel, hvarigenom Regeringens åtgärder komma lill allmänhetens kunskap.
Jag har alldrig opponerat mig emot något sådant, och, i likhet med den sista talaren, vill jag gerna söka åstadkomma ett beslut i denna syftning.
Ett anslag af denna art bör likväl icke hafva (ill föremål ett fritt utdelande af en dylik tidning, utan endast nedsättandet af priset å densamma, så att allmänheten må komma i tillfälle, att så väl från denna, som de öfriga tidningarne, inhemta sina åsigter.
Hvad angår det föreslagna sältet att gratis sprida tidningen, kan jag icke neka, och jag uprepar det ännu, att det smakar i mina öron bra mycket af despotismens sätt att gå till väga.
Det ligger visst ingenting despotiskt uti att gå till väga på det sättet, men det är despotiska staters sätt all inverka på folket.
Delta har jag sagt, ehuru Frih.
Cederström annorlunda tolkat mina ord.
Ifrågavande tidning skall ju innehålla officiella kungörelser, legala annonser, som hvar och en inom landet bör känna, nyttiga rön och försök, samt derjemte lidnings-artiklar, ledande förmodligen, rörande Regeringens åtgärder och våra politiska förhållanden.
I dessa sednare omständigheter ligger tillräckliga medel för en Regering att kunna inverka på nationen, och det är just detta jag anser vara oriktigt.
Jag tror dessutom icke att man nu mera skall kunna ensidigt inverka på Svenska nationen, ty hon börjar blifva van att på ensam hand tänka.
Man har sagt att de besuttne äro de, som egentligen komma att läsa ifrågavande tidning.
Ja, det är sannt, men ega de ett så utveckladt förstånd, att de kunna rätt fatta innehållet af tidningen, och förstå alltid rätt de deruti förekommande artiklar?