Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s bord till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, och uti hvilket förslag något rum icke blifvit R. o. Ad. förvaradt.
Jag hemställer till Eder mine Hrr, om under sådana förhållanden, och när man blickar något omkring sig, det är skäl, att inom oss fortfara^ med en mängd obetydliga jemkningar i vår representationsrätt.
Ar den god, böra vi försvara den, är den det icke och bör den upphöra, sä må vi också öppet erkänna det, och låta den falla.
Att företaga några jemkningar nu med densamma, tror jag vara fåfängt.
Ett uttryck som i sednare tider vunnit häfd och varit användt i tid och otid, tror jag likväl kunna tillämpas på denna fråga nemi.: ”det är försent.”
Det är försent, att göra en förbättring i vårt representationssätt.
På grund af alla dessa skäl anser jag en återremiss tjena till intet.
Ridd.Utsk. har, ehuru på andra än af mig anförda grunder, kommit till samma resultat som jag och således anhåller jag om bifall till Utsk:s utlåt.
Jag tror, alt det är ett misstag, att påstå, alt det hvilande representationsförslaget eger någon gemenskap med Frih. Palmstjernas motion, och jag tror, att en högst betydlig skilnad förefinnes emellan båda dessa förslag, enär K. M:s af Konst.- Utsk. tillstyrkta propos. icke kan om äfven den vinner bifall, träda i verksamhet förr än efter nästa riksdag, då deremot Frih.
Palmstjernas förslag, om det antages, kan träda i verksamhet redan näsla riksdag.
För alt bereda framgång åt II.
M:s förslag vore det 92 Den 14 Juni e. m. enligt min åsigt fördelaktigt, att bättre än nn är förhållandet, organisera Riddarhuset.
Det är klart, att det icke gagnar till något, att uppskjuta en sådan åtgärd, hvilken, såsom jag nyligen nämnt, mera gagnar än skadar det stora hela.
På dessa skäl jemte dem, min reservation innehåller, tillstyrker jag återremiss af betänk.
Hr Giinther har yttrat, att jag i ett anförande, för några dagar sedan, gillat det förslag lill representationsförändring, som är bilagdt Const.Utskrs betänk., i anledn. af K.
M:s propos. till nationalrepresentationens ombildning.
Jag anser visserligen delta förslag bättre än Konungens, men jag har icke inlåtit mig i något omdöme deröfver.
Jag har endast förklarat, att jag instämde i den vid slutet af Const.Utsk:s betänk, intagna reservation, hvilken utgöres af 10 eller 12 rader.
Ingalunda såsom ett fåfängt försök att bibehålla sjelfskrifvenheten, hvilken med skäl bör vara utdömd af allmänna tänkesättet, icke heller för att motverka det nu hvilande representationsförslaget, hvilket må med skäl vinna den aktningsfulla åtgärd, hvarmed det kan förtjena att af kommande Ständer behandlas, men derföre, att R. o.
Ad:s egen värdighet fordrar, en sådan sammansättning, att detta Stånd med någon slags tillbörlighet må kunna anses utgöra ^:del sf Svenska folkets representation, tillstyrker jag återremiss.
Ett sådant fullt värdigt representatjons sätt kan icke vinnas, utan vissa bestämmelser och kalhegorier och, enl. min öfvertygelse bör också endast åt dem, som företrädesvis äga bildning, erfarenhet och förmögenhet, öfverlemnas afgörandet af Statens vigtigaste ärenden.
Det är äfven alldeles icke gifvet, att vid nästa riksdag K.
M:s nåd. propos. vinner bifall inom alla 4 Stånden, och, om så icke sker, vore det icke blott fölen utan möjligen för flere riksdagar denna högst nödvändiga förbättring kunde komma att fördröjas.
Redan vid 2:ne riksdagar förut, nemligen vid 1840 och 1844 årens riksdagar har jag väckt och påyrkat framställningar uti syftning, likartade, ehuru olika i detaljer.
Vid den ena riksdagen afslogs förslaget af Ridd.Utsk. och Ståndet, och vid den andra riksdagen tillstyrkte Ridd.Utsk. motionen, men Ståndet afslog den.
Från sådane föregåenden hämtar jag naturligtvis äfven ett serdeles intresse i framgången af irågavar. förslag, åsyftande att R. o. Ad., såsom Stånd, må blifva bättre sammansatt, intill dess att alla Stånden må blifva ense om antagandet af en ändamålsenligare och fullständigare representation.
Dessförinnan vore det i sanning väl, att ega ett förnuftsenligen organiseradt Riddarhus, så att icke, hvilket nu är händelsen, hvarje Adelsman, utan ali åtskillnad, må äga tillträde till Riddarhuset såsom ättemän eller på grund af fullmakt.
Den siste värde talaren har yttrat, att, för bibehållande af R. o. Ad:s värdighet, det vore nödvändigt att vidtaga en förändring af dess representationssätt.
Jag skulle tro, att R. o. Ad. under sekler bibehållit sin värdighet.
Historien bär vittnesbörd om den betydelse R. o. Ad. haft inom Svenska repre - Den 14 Juni e. m. 93 sentationen, oell om hvad den der kunnat uträtta.
Låtom oss, när vi skola falla såsom Stånd, falla sådana vi hafva varit från uråldriga tider.
Medgifvom, att de lappningar vi kunna företaga på R. o. Ad:s representationssätt båtar till intet.
Vår representationsrätt kan icke och, jag säger det, bör icke länge såsom en sådan bestå, och den kan icke hjelpas genom några lappningar.
Låtonr oss sammangjuta oss med folket eller de andra Stånden.
Låtom denna sammangjutning ske genom serskildta val inom Adeln, såsom många förslag innehålla, eller på hvad sätt som heldst, så är dock utom allt tvifvel, att den nuvande ståndsrepresentationen icke länge kan fortfara.
Dess dödsdom är afkunnad, men verkställigheten deraf är oss lill tiden obekant, ehuru vi kunna vara förvissade, att dess uteblifvande icke kommer att äga rum.
Alla förändringar, som åsyfta 11. o.
Ad:s bibehållande såsom Stånd, äro fåfänga och dem anser jag böra afböjas.
Skola vi nu göra dylika försök ?
Tror Hrr:ne, att vi, genom en sådan förändring, skola förhindra Nationalrepresentationens ombildning i det hela, och att denna representation icke skall blifva mera sammangjuten ?
Jag tror det icke, och derföre anser jag, att vi böra förblifva sådana, som vi från början varit.
Jag kan icke inse, hvad vi på en sådan förändring skola vinna.
För 10 eller 15 år sedan kunde en dylik förändring hafva medfört något gagn, men nu tjenar den till intet, och jag önskar, att R. o. Ad. icke måtte vidtaga en åtgärd, som af allmänheten icke skall betraktas med någon särdeles beundran, utan måhända tvertom.
Jag anhåller ytterligare om bifall till Utsk:s betänk.
Från den, som lika med Frih.
Tersmeden uppträdt i reformsällskaper, och pä sidan om grundlagen söker tillvägabringa en förändring uti nuvar. representationssättet, under uttalande af en förkastelsedom icke allenast öfver R. o. Ad:s representationsrätt utan äfven öfver hela representationen, sådan den nu är sammansatt, bör det icke vara oväntadt, att höra dylika yttranden som dem Frih:il nu behagat afgifva.
Bien andra, som med Frilen tänka olika, torde också vara berättigade att emot honom få yttra olika tanka.
Den allmänna opinionen, hvilken Frilen åberopat, anser jag icke vara af något värde.
Den är uttalad af en mängd tidningsredaktioner, hvilka kalla sig organer för det rådande tänkesättet, under det att de endast uttrycka sina egna åsigter.
Ty om man går ut i landet, så finner man, att denna s. k. allmänna opinion ingalunda är den, sorn reformsällskaper och tidningarna uttala.
1 anledn. häraf , får jag förklara, att lika litet som R. o. Ad. behöfver frukta för opinionens dom, i händelse R. o. Ad. skulle reformera sig sjelf, lika litet anser jag denna reform vara ändamålslös, tvertom tror jag den skola lända R. o. Ad. till nytta, hvilka förkastelsedomar den så mycket omnämnda allmänna opinionen än må öfver Ståndet fälla.
Hvad sjelfva sättet för R. o. Ad:s ombildning angår, anser jag visserligen Gr.
Frölichs och Frih.
Palmsljernas förslag förtjena afseende, men måhända är en och annan restriction nog sträng, och dit räknar jag stadgandet, att den civila 94 D e n 14 Juni e. m. tjensteman, som icke uti 20 års tid varit i Statens tjenst skall vara berättigad, att deltaga i R. o. A:s representation.
En tjensteman kan under loppet af 20 är vara extra ordinarie.
Hans omständigheter kunna vara sådana, att lian icke ens vill hafva någon ordinarie tjenst, men han har icke desto mindre tjenat Staten pä ett sådant sätt, att han både bör vara berättigad att deltaga i Ståndets öfverläggningar, och ega den upplysning samt erfarenhet, som göra honom till en nyttig ledamot inom Ståndet.
Likaledes har Frih.
Palmstjerna föreslagit, att endast graduella examina vid akademierne skola bereda inträde i Ståndet.
Afven detta anser jag vara en nog långt sträckt restriktion.
Man vet nemi., att vissa examina, hvilka icke äro graduella, såsom hofrättsexamen fordra nära nog lika högt kunskapsmått som juris-kandidatexamen.
Afven bergs- och eancellie-examina fordra denna högre grad af kunskaper, och alla dessa examina äro således af den beskaffenhet, att de böra berättiga till inträde i Ståndet.
Jag anser så mycket heldre dessa modificationer böra äga rum, som sällan någon hinner, att genomgå nu uppräknade examina förr, än han uppnått den ålder, som är föreskrifven för inträde på Riddarhuset.
Genom dessa modificationer tror jag också, att man gått en rättvis och lämplig medelväg äfven med afseende på åldern, då man ä ena sidan tillegnar sig ungdomlig kraft med bildning och embetsmannaerfarenhet, och å den andra sidan utesluter personer sä qvalificerade, att de icke böra linnas inom Ståndet.
Jag anhåller, att betänk, måtte till Ridd.Utsk. återremitteras utan att derföre kunna erkänna, att dödsdomen är fälld öfver Riddarhuset.
Jag tror, att denna dödsdom ehuru ifrigt reformsällskaperne än må hafva uttalat den, skall ganska sent gå i fullbordan.
Ilr Brakel, Maur.
För att rätt bedöma detta ämne måste man för sig framställa tvenne frågor:
Ar en Adel nödig eller nyttig i en konstitutionel monarchisk Stat?
Jag tror det, enär jag anser Adeln vara ett fast och orubbligt stöd för lagarnas helgd, för den lugnt framskridande utvecklingen af de stora samhällsfrågorna, för, om jag så får uttrycka mig, kontinuiteten i lagstiftning och styrelsesätt, ett värn för friheten om Konungarna på densamma vilja inkräkta, ett värn för konungamakten om friheten vill urarta till sjelfsvåld.
Den andra frågan är: uppfylles och kan med R. o. Ad:s närvar, sammansättning uppfyllas detta ändamål?
Jag tror visserligen att majoriteten pä detta hus hafva fattat och framdeles komma att fatta beslut, som vittna om erfarenhet, upplysning och sjelfständighet.
Men jag anser det icke vara nog härmed, utan jag tror att hvarje representant som har en röst i fäderneslandets angelägenheter bör lemna en borgen att han ätminsone i någon målin är denna röst värdig och då Svenska folkets grundlag säger att R. o. Ad. utgöra en del af Svenska folkets representanter bör icke Svenska ^ Adelns Ridd.Ordn. säga att endast upplysning, erfarenhet och sjelfständighet få på detta rum representera.
Tersmeden har sagt att R. o. Ad. i sin närvar, sammansättning bibehållits sedan urminnes tider.
Jag kan likväl upplysa
Dun 14 Junie. m. 95 att R. o. Ad. såsom Ständ undergått många gånger förändringar och restrictioner i sitt representationssätt.
Uti den första Ridd.- Ordning som utkom nemi. under Gustaf II Adolf är ll:te punkten af denna lydelse: ”händer sig att någon Adelsman af hvad ordning han ock är tager sig någon offentligt vanryktad eller befläckad hustru fastän hon än vore af frälset och aflar barn med henne; de barnen skola icke bibehålla sin säte och stämma i deras faders ordning utan försättas nederst efter allt Ridderskapet och hålle der sitt rum men ingen stämma till dess någon genom en märkelig dygd och förtjenst kan sjelf förmå deras gunst hos oss och våra efterkommande att han åter restitueres eller gifs särdeles stämma och suffragium.
Detta inskränkande stadgande synes mig ganska anmärkningsvärdt.
Till och med sönerna af män, som nedsatt Ståndets värdighet uteslötos från representationsrätt.
Samma Ridd.-Ordning innehåller att representanter skulle väljas inom och af familjen. 1634 års Regeringsform säger att: ”Ingen som ej är bofast innom Sverges eller Finlands enskilde och af ålder fattade gränsor håfve något ord på riksdagar med mindre någon är genom Special pri v ilegio dertill hedrad:” ett stadgande som ger tillkänna att representanten borde vara besuten.
Först vid 1809 och 1810 års riksdag jag minns icke hvilken, tillerkändes de adliga familjernas hufvudman deras nu gällande ovilkorliga sjelfskrifvenhetsrätt.
Enligt Gustaf lll:s Ridd.-Ordning voro visserligen hufvudmännnen representanter för ätterne, men voro hufvudmännen fränvar. i rikets tjenst, voro de ibland Riksens Råd eller hade annat laga förfall valde ätterne sina representanter.
På grund af det jag nu haft äran att anföra förenar jag mig med de Hrr som yrka återremiss på detta betänk.
Tersmeden har fästat sig vid mitt yttrande, att R. o. Ad:s värdighet fordrade den föreslagna förändringen.
Jag hemställer dock till Eder sjelfve mina Hrr, om J, med handen på hjertat, kunnen neka riktigheten af denna åsigt.
Då vi alla känna behofvet af en sä beskaffad förändring, inser jag icke något skäl, hvarföre R. o. Ad. såsom
Stånd bör förblifva sådant det nu är, helst vi icke veta tidpunkten för inträdandet af den omtalade genomgripande förändringen i Nationalrepresentationen.
Det måste alltid vara säkrast, och för ett lugnt omdöme rättast, att göra, hvad man anser lämpligast och tjenligast under den tid verksamhetsbefogenheten eger rum.
Jemte det jag förnyar min anhållan om återremiss å betänk, får jag äfven yttra den önskan, att Utsk. måtte taga i betraktande, hvad Hr Printzensköld i detta ämne anfört.
Det är visserligen möjligt, att ännu mycket mera kunde vara att tillägga, men i detaljerne vill jag icke nu yttra mig.
Saken synes emedlertid vara af synnerlig vigt för R. o.
Hvad i öfrigt angår frågan om R. o.
Ad:s fordna makt och dess dåvar. ingripande i riksstyrelsen så är detta icke blott historiskt kändt inom Sverige utan äfven inom hela Europa. R. o. Ad. var under Axel Oxenstjernas, Jacob De la Gardies och Pehr
Rrahes tider annorlunda än nu utrustadt med tillgångar, att kunna förskaffa sig makt, 96
Den 14 Juni e. m. inflytelse och upplysning, samt en sä öfvervägande kännedom om allmänna ärender framför de öfriga Ständen, att detta förhållande alldeles icke är adaequat till närvar, ställning, och, denna öfverlägsenhet kan af flere naturliga skäl numera icke ega rum.
Då jag yttrar detta, ligger likväl häruti icke något klander emot R. o. Ad. som lill väsendtligaste delen utan eget förvållande förlorat denna sin öfverlägsenhet, såsom Ständ.
Jag tvekar icke, att i öfrigt dela Frih. Tersmedens yttrande åsigt, att sä beskaffad som Svenska representationen nu är, kan den icke i längden oförändrad förblifva, och jag har ansett mig böra begagna tillfället att uttala denna öf vertygelse.
Hr Wästfelt: Frih.
Tersmeden har så fullkomligt uttalat den opinion, jag tillhör, att jag icke har något att tillägga, utan förenar mig med honom med begäran om bifall till Utsk:s betänk.
Hr Tham, Carl Wilh. Au g.:
Denna fråga kan från många sidor betraktas, och de flesta äro så fullständigt framhållne, att dervid intet är att tillägga.
Hvad bristerne i förslaget beträffar, äro de fullkomligen framställde af Hr Printzensköld, och det torde vara tydligt nog, att förslaget tål en omarbetning, hvarföre jag anser en återremiss vara af nöden; blefve förslaget, sådant det är, antaget, skulle mången, som på grund af sin erfarenhet, upplysning och sjelfständighet vore lika berättigad till deltagande uti Ståndets öfverläggningar, sorn de, hvilka förslaget tillerkänna denna rätt, kunna blifva utesluten derifrån.
Likaledes är af en annan talare fullständigt framlagda de skäl, hvarföre R. o. Ad. icke borde söka att förändra sin serskildta representationsrätt, när, sedan längre tider tillbaka, fråga om en förändring af representationen i allmänhet varit å bane: men jag anhåller, att få fästa Hrrrnes uppmärksamhet på det förhållande, hvari denna representationsrätt står till vår närvar, konstitution i allmänhet, med afseende på dennas uppkomst.
Månne icke, man kan betrakta de förhållanden, som från 1809 års statshvälfning uppkommo emellan de serskilde Stånden, såsom ett slags kontrakt, som icke ur moralisk synpunkt betraktadt, om ock möjligen ur juridisk, kan förändras af den ena parten utan den andras hörande.
Jag vill icke inlåta mig i den frågan, huruvida R. o. Ad. eger laglig rättighet, att i det fall, hvarom nu är fråga, förändra sin egen representation utan de öfriga Ståndens hörande.
De yttranden, som bär blifvit afgifna, både förr och nu, synas förutsätta detta såsom afgjordt.
Men jag frågar Hrnne, eger Ståndet moralisk rättighet, att göra en sådan förändring?
Lätom oss besinna följderne.
Om, i händelse R. o. Ad. inskränker sitt antal representanter, genom serskildta undantag, den småningom går att concentrera sig allt mer och mer såsom ett slags öfverhus, som med tiden kunde komma derhän, att de icke vill ett tum vika för de andra Stånden; månne detta kunde vara dem från början likgiltigt?
Man bestämmer visserligen nu ett medelmåttigt minimum af förmögenhet och al bildningsgrad, men hvad hindrar R. o.
Ad., att höja detta minimum allt mera och mera, och under det att hela - Den 14 Juni e. m. 97 la vår tids sträfvande utgår derpå, att utvidga representationen, skall kanske R. o. Ad. gå att alltmera inskränka den.
Manne det vore R. o. Ad. värdigt och kan det, jag upprepar det, vara moraliskt riktigt, att på detta sätt, MedStånden ohörde, modifiera eller bryta ett slags kontrakt, som kan sägas vid 1801) års riksdag vara antaget.
Jag skall undvika, att yttra mig ont de förslag lill representationsförändring, hvilka för grundlagsenlig behandling, äro hvilande till nästa riksdag, äfvensom huruvida R. o. Adis bibehållande såsom
Stånd är nyttigt för samhället eller icke, frågor, hvilka icke med d*on förevar, hafva gemenskap, utan jag skall endast yttra mig öfver det ämne, som nu utgör föremål för R. o. Adis öfverläggning, eller Frih.
Palmsljernas motion. Ridd.-
Ulskis betänk, är sådant jag önskat mig det, hvarföre jag tillstyrker bifall ä detsamma, enär man uti den väckta motionen ifråga om förändring af R. o. Adis representationsrätt gått antingen för kort eller för långt.
Man har gått för kort, om man vill hafva R. o. Ad. vid riksdagar representerad endast af de utmärktaste män, R. o. Ad. inom sig äger.
Äfvenledes har man, om man med motionen velat tillfredsställa det allmänna tänkesättet, på hvilket man naturligtvis mäste göra behörigt afseende, gått för kort, enär man icke rimligen kan påstå, att Ib o.
Ad icke tillhör Svenska folket, och icke utgör en del deraf.
Ä andra sidan deremot har man gått alldeles för långt, om man tror, att man med den föreslagna förändringen kan bibehålla Adelselemenlet i dess betydelse.
Vill man bibehålla detta element, måste man, icke såsom motionären föreslagit, såsom vilkor för representanten fordra qvalificalioner, sorn tillhöra medborgare i öfrigt, och såsom qvalificationer måste anses den föreslagna census och egenskapen, ali hafva en ordinarie tjenst i Staten, eller skyldigheten, att hafva aflagt vissa lärdomsprof.
Allt detta måste betraktas såsom qvalificalioner, hvilka fordras af ledamöter i en riksförsamling, men skola de gälla för R. o. Ad., upphäfva de begreppet af en representationsrätt, grundad på börd.
Jag kan derföre icke finna annat, än att detta förslag icke är lämpligt.
Härmed må nu vara, huru som helst, och man må yttra eller tänka hvad man behagar, i fråga om R. o. Ad, för att vinna opinion eller hvad man egentligen dermed menar, kan man dock icke neka, att denna opinion, som den uttryckt sig, utöfvat ett ganska mäktigt inflytande, och då man icke kan förneka detta, måste jag nu uttala den opinion, alt då man yrkar en förändring inom Riddarhuset, den må vara riktig eller icke, tiden för densamma är illa vald.
Ulan tvifvel skall allmänheten, som önskar R. o. Adis upphörande såsom Stånd, inse, att R. o. Ad. likväl önskar dess bibehållande, och samma allmänhet skall uti det framställda förslaget se förökade svårigheter för erhållandet af en ändamålsenlig representationsförändring, enär ifrågavar. motion nu först blifvit framställd.
Hade sådant skett för en längre tid tillbaka, hade måhända en förändring kunnat göras.
Nu anser jag tiden icke rätt väl 6 H. 7 98 Den 14 Juni e. m. vald och jag anhåller, att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s förslag.
I anledn. af ett här begagnadt uttryck, deri maa ifrågasatt, huruvida det vöre lämpligt och lofligt, att vidtaga en förändring, som den föreslagna, får jag upplysa, att
Riddarhuset vid åtskilliga tillfällen undergått förändringar; och den sednaste är omförmäld i 8 mom. 7 § Ridd.-Ordn. som från säte och stämma ä Riddarhuset utesluter: ”Adelsman som är Landtmarskalk eller Talman eller riksdagsman af annat Ständ”.
1 samma § är nu föreslaget ett 9:de mom. innehållande hvad motionären föreslagit.
Jag förnyar min anhållan om äterremiss.
Det omfång, öfverläggningen fått, visar nogsamt, att denna fråga icke blott angar detta Stånd enskildt, utan är fastmera allmän, för att icke säga af grundlagsnatur.
Redan vid sista riksdagen, då ett förslag, i samma syftning som del ifrågavar., väcktes af Hr Rosenstjerna, yttrade jag derom enahanda mening som flr Tham nu uttalat.
Jag tror icke alt R. o. Ad. kan, de öfrige Stånden oåtsporde, förändra Ridd.-Ordn., så att vissa personer, som hade representationsrätt, när grundlagen år 1809 stiftades, nu skulle kunna från denna representationsrätt uteslutas genom detta Stånds beslut allena, utan de öfrige Ståndens deltagande deri.
Jag bestred derföre del förslag, som dä framställdes, och hyser ännu den åsigten, att dylika förändringar icke kunna göras, med mindre man går längre, än ett Stånds rättigheter sträcka sig.
Vår Riksd.- Ordn. säger, att R. o. Ad. representera enligt Ridd.-Ordn.
Efter min tanka är således ändringar i denna stadga som sträcker sig öfver de reglementariska föreskrifterne för ordningen inom Riddarhuset, till Adelns representationsrätt, verkeliga representations-förändringar, såsom t. ex. förslaget att utesluta vissa medlemmar hvilka förut ägt säte och stämma, Frih.
Tersmeden har tillåtit sig det yttrandet, att den väckta motionens antagande vore nödigt eller nyttigt för att ränsa Riddarhuset.
Det förhåller sig med hvarje åker sä, att ehuru godt vetet än må vara, finnes alltid något ogräs deribland.
Sä förblifver det äfven om ledamöter tillsättas genom val.
Det synes mig lättare att fördraga ogräset ibland sig, dä man icke kan skilja det ifrån sig, än att lida det, när man genom valen bordt vara befriad derifrån.
Det är väl sannt, alt man nu icke kan hindra dem, att komma in på Riddarhuset, hvilka man ville slippa, men under valförhållanden kan lätteligen inträffa, att man icke vinner inträde, för dem hvilka man önskar sig och det är kanske värre.
Pä grund af dessa och flere andra skäl hade jag helst sett, alt Frih.
Palmstjerna aldrig väckt sin motion, ty jag tror icke, att den kan leda till någon gagnelig påföljd.
Men dä han blifvit väckt, förr än det pockande ropet på representationsförändring höjdes, kan jag icke i likhet med en annan talare finna, att han bär vittne om svaghet.
Dä motionen för flera månader sedan gjordes, behandlade vi ännu våra angelägenheter under yttre lugn och utan att reformsällskap, eller hvad de bearbetande sällskapen heta, sökte inverka på vår öfvertygelse.
Den 14 Juni e. m. 93 livall Frill.
Tersmeden sagt, såsom hotelse eller något annat, lemnar jag obesvaradt, öfvertygad, att detta Stånd icke later föra sig i någon annan riktning än det sjelft vill.
Då jag anser mig icke kunna tillstyrka något bifall till Frih.
Palmstjernas motion, anhåller jag att
Ståndet icke måtte antaga den modifikation, Gr.
Frölich föreslagit eller någon annan som helst.
Om vi fattade ett beslut, i detta ögonblick dä det i alla fall fåtaliga Ståndet nu är vicia fåtaligare än eljest, så torde manga af vära fränvar. ledamöter, anse det för en öfverraskning.
Jag tror derföre, att om man vill fullfölja denna fråga, bör man återremittera betänk., pä det att saken, sedan han från Utsk. återkommit, må kunna företagas när Ståndet är mera talrikt församladt.
Hr von Hartmansdorff har här yttrat, att jag skall hafva framställt en hotelse till Ståndet.
Jag hemställer till R. o. Ad., som hört mitt yttrande, om det innebär någon hotelse; tvertom det innebär blott ett öppet uttalande af mina tänkesätt i denna fråga, hvilka jag ansett mig pligtig att här framlägga.
Hr Printzensköld har omnämnt mitt deltagande i reformsällskaper och sagt, alt de äro utom lagen.