Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. nekade betala en skuld, som icke hörer Staten till, utan öfverlemnade till den eller dem, som utgifvit förbindelserna och till förhemligade ändamål användt beloppet, alt tillika besörja om förbindelsernas honorerande.
Efter den deduction af frågan, som Gr.
Frölich i sitt skriftliga anförande afgifvit, skulle det måhända synas öfverflödigt alt vidare ingå i någon granskning öfver ämnet; men det tillhör sakens natur att, till följe af individernes olikhet och mångfald, äfven föremålen måste upptagas från individuelt olika åsigter, hvaraf oftast händer att frågan, fullkomligen utredd, likväl framställer punkter, hvilka man icke anser tillfyllest vidrörda eller på ett sätt, som svarar mot den individuella åsigten och öfvertygelsen öfver frågan.
Här kan visserligen icke vid detta tillfälle vara ändamålsenligt att ingå i någon omständlig vederläggning af motsatta åsigter, då det här egentligen ankommer på alt bibringa det utredande Utsk. de åsigter, hvilka livar och en kan anse såsom ländande till utveckling af frågan eller till ett annat resultat än det af Utsk. framställda; men då de tankar inom en rådslående församling ofta kunna anses såsom medgifna och godkända, på hvilka svaromål och vederläggning uteblifva, så anser jag mig likväl i största korthet, innan jag ingår i sjelfva liufvudfrågan, böra vidröra några af de yttranden, som här, i motsatt mening till den öfvertygelse jag hyser, blifvit från andra ledamöter framställda.
Den i’]
F c b r u a r i f. m.
Hr Lagerhjelm har y 11 ra t, att skulden utan all betänklighet borde betalas, bufvudsakligast pä den grund att tillgångarna nu voro stora och mera tillgängliga än de möjligen vid ett annat tillfälle kunde blifva.
För mig uppstår behofvet af frågans utredning, af frågans bringande i det skick, att man må veta hvarom den egentligen handlar; ty det måste för Svenska folket, hvars representanter vi äro, blifva utredt på hvilka grunder vi komma att afstyrka den fordrade betalningen eller också möjligen bifalla den.
Hr Lagerhjelm har yttrat, såsom en allmän sats, alt bakom ett ord bör stå en man och att skulden på denna grund måste betalas.
Jag anhåller, att root den värde talarens yttrande få anmärka, att det är just denne man, som ännu saknas, som ännu är helt och hållet obekant, ty någon långifvare eller låntagare är ännu alldeles icke för RiksStm uppgifven.
Hr Lagerhjelm har äfven yttrat huru han älskar sitt fädernesland icke med ord, utan med gerningar, och härvid måtte det icke förtänkas, om jag yttrar att jag anser min uppfattning af fosterlandskänslan, äfven om jag skulle blifva af en med Hr Lagerhjelm alldeles motsatt tanke, äga samma anspråk på utgångspunkt från redlighet i afsigter och från goda afsigler för fäderneslandets bästa, samt att det möjligen kan in trä lfa, att om Hr La gerhjelm finner gerningen eller handlingen — jag erinrar mig ej hvilket uttryck han begagnade — bestå i betalning, jag kommer alt anse den fosterländska handlingen absolut, oeftergifligen, oundgängligen böra bestå i afslag till skuldens betalning.
Ihre har framfört Statsministerns för utrikes ärendena förklaringar i detta ämne, och jag måste härvid med en verkligen djup smärta beklaga, att de på mitt omdöme öfver sakförhållandet ej kunnat bibringa den verkan jag så lifligt skulle önskat.
Stjernelds redliga afsigter vidkommer, så behöfva de icke vitsordas.
Jag gör mig en ära af att i första rummet erkänna dem till alla delar och att dertill lägga min öfvertygelse om den obestridliga förtjenst han ägt vid den brydsamma förvaltningen af cahinettscassan, efter dess inträde i ministeren; men dessa obestridliga egenskaper, och af ingen enda menniska bestridda, kunna icke frikalla Statsministern Frih.
Stjerneld från beklagansvärda misstag vid behandlingen af hela denna fråga och förändrar i min tanke icke det ringaste af sjelfva förhållandet deruti.
Här förekommer något som jag icke är i tillfälle att utreda, men som säkerligen icke kommer att undfalla StatsUtsk. vid en närmare utredning af frågan och förhållandet dervid, nemi. huruvida och på hvad sätt i de till StatsUtsk. öfverlenmade cabinettscassans räkenskaper finnes upptaget berörde cassas skuldförhållande till Colonialdepartementet eller St.
Barthelemyfonden, huru än den må kallas, eller om ifrågavar, medel befinnas i cassans räkenskaper upp - Den 2■] Februari f. m. förde såsom lån, upptagne i och för cassnns rullning och uppförde i dess debet såsom varande en cassans skuld, samt dertill ytterligare huruvida i dessa tili StatsUtsk. öfverlemnade cassans räkenskaper, finnes ens med något ord nämndt om en creditor till eabinetlscassan : den s. k.
Barthelemyfonden eller Colonialdepartementet.
Frölich har i dess anförande fi-ikallat mig från det obehagliga åliggandet, att till besvarande upptaga åtskilligt af Ur Edenhjelms yttrande.
Jag hembur Gr.
Frölich derför min innerliga tacksägelse.
Jag har från långliga tider tillbaka viint mig att med den största aktning omfatta den värda talaren i och för dess obestridliga egenskaper inom den bana, som varit hans; men hans yttrande vid detta tillfälle har tydligen ådagalagt att statsman och parlementarisk man är icke detsamma, som att vara en redlig embetsman och en skicklig man inom sitt fack.
Det ämne för discussionen, som han sökt inleda, har af Gr.
Frölich blifvit så fullständigt upptaget, att jag anser mig genom instämmande i den sistnämndes yttrande vara helt och hållet frikallad från vidare besvarande af hvad Hr Edenhjelm anfört.
Frölich har på samma sätt i väsendtlig mån upptagit Gr.
Hvad detsamma i afseende på dess reservation vidkommer, så har det, såsom mig synes, innefattat blott en amplification af Grefvens i reservationen Vltrade åsigter.
Jag skulle med särdeles nöje hafva omfattat tillfället att få rätta min mening i afseende på denna reservation, genom Grefvens förklaring deröfver; men då sådant ej kunnat äga rum, då förklaringen icke i minsta mån rubbat den öfvertygelse jag fallat om reservationen, så finner jag ingen anledning att på grund af delta sednare yttrande tillbakahålla något af hvad jag i afseende på denna reservation kommer i mitt skriftliga anförande att yttra.
Horn har äfven här framställt en våda.
Jag medger att bevisningen vid delta tillfälle med full rätt för talaren varit hemtad ex absurdo, men Grefven har talat om möjligheten af en inkräktare, som kunde komma att göra sig till executor af de fordringsanspråk, som nu äro i fråga.
Mig förundrar delta verkligen, då icke Grefven i StatsUtsk. tillvägabragt den utredning, sorn för detta tillfälle kunnat ådagalägga, hvem nemi. som är fordringsägaren.
Detta är för mig obekant, och jag kan således icke göra den ringaste applicalion af Grefvens framställning om en executor.
Grefven liar äfven yttrat, att frågan icke kunde afgöras på ett conslitutionelt sätt.
Härvid bör jag tro, att jag möjligtvis har misstagit mig, att under Grefvens yttrande något undfallit mig, ty jag kan icke förstå hvad detta vill säga.
Jag tror att det icke är möjligt att afgöra frågan på ett inconstilutionelt sätt.
Jag tror alt hvilket beslut det än må vara, hvaruti II.
St. kornilla att stanna, så måste det blifva constitulionelt, emedan det conslitutionella består i 1\.
St:s rättighet alt så - Den 37 Februari f. in. sorn lagstiftare, hvilka iiga all antingen bevilja eller afslå medel, komma att besluta i ämnet.
Här bar visserligen af Gr.
Horn under discussionen blifvit framkastadt, att det är Konungen, som är gäldenären, men på statsmakternas vägnar.
I anledn. deraf vågar jag hemställa lill honom, såsom en så gammal riksdagsman, på hvilken grund!ags-§ det grundar sig, att Konungen utan uppdrag af andra statsmakten kan vara gäldenär på statsmakternas vägnar.
Månne icke hela det constitulionella statsskicket, månne icke 76 §: n Reg.- F:n helt och hållet bestämmer gränsen för statsmakternas verkningskrets, och visar alt det är omöjligt, att ifrågavar. skuldförbindelser kunde äga naturen af att vara utgifna på statsmakternas vägnar?
Jag vill äfven önska, att jag illa uppfattat, illa förstått detta Gr.
Horns yllrande och förutsätter således att mitt svar grundar sig på den uppfattning jag haft äran här framställa öfver frågan; men jag beklagar, att jag äfven mot min värde vän Gr.
Frölich måste göra en anmärkning.
Frölich har yttrat, att han ej vill sätta i fråga alt någon oppositionsanda möjligen kunde komma att uppstå, utan att han och alla menniskor i Sverige skulle obetingadt offra sista skärfvel! för ett krig, som Konungen börjat.
Jag mäste reservera mig mot delta yttrande, emedan det obetingade i denna del mäste oundgängligen ankomma på beskaffenheten, ändamålet, föremålet af ett sådant krig, och det slår dessutom icke in med en försvunnen lids erfarenhet.
Mine herrar! jag tror icke att Svenska folket år 1 8oq med en sådan enlhusiasm, som Grefven förutsätter nödvändigt böra uppkomma, endast för blotta krigets skull och dess påbörjande,af Konungen, jag tror icke, säger jag, att Svenska folket, vid den då påbjudna krigsgärden och alla dermed sammanhang ägande förhållanden, var intaget af en sådan välvilja, hvarföre jag mot detta yttrande måste reservera mig i dess allmännelighet taget.
Dernäst anhåller jag 0111 R. o. Ad:s tålamod, att afhöra mina uppsatta tankar i afseende på StalsUtskis betänk, i denna fråga.
Inom en stat, der den constitutionella utbildningen icke hunnit längre, än alt of många ännu göres gällande den mening, att Konungen äger allena styra Riket, utan afseende å det i grundlagen stadgade villkor för konungamaktens utöfning, att det skall ske, ”på det sätt Reg.F:n föreskrifver, ” är det ett så mycket högre åliggande för representanten, att allvarligt fästa sin uppmärksamhet vid förr hållanden, hvilkas utgångspunkt så omisskänneligt visar sig hafva varit denna missförstådda allenastyrande princip, och i hvilka ett uppsåtligt åsidosättande af de i grundlagen tydligt bestämda gränser för regeringsmaktens verkningsomfång så öppet ådagalägges.
Af sådan beskaffenhet anser jag förhållandet vara med detta minislercassans åsamkade ”defi - Den 27 Februari f. m. 695 cit,” såsom det kallas uti K. skrifvelsen af den 3i Dec. till R.
Sirs Statsutskott.
Innan man ingår i granskning af StatsUlskrs utlåt, öfver detta ämne, synes nationens representanter först böra stadga sin mening 0111 den K. skrifvelse, hvilken framkallat detsamma.
Den innefattar utan oinsvep: alt K.
M:s vilja är, "alt fästa StatsUtsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten deraf, att vid extra-statsregleringen laga i öfvervägande frågan om anvisande af ett, extra anslag för cabinettscassan, på grund af Statsministerns för utrikes ärendena redan den 7 Mars sisth år afgifna und. rapport,” af hvilken åter inliemtas, ”alt de ID år, som närmast föregått
Statsministerns för utrikes ärendena inträdande i embetet, efterlemnat en betydlig brist, hvilken inom 5 å 6 år torde kunna fullkomligt betäckas, såvida någon nedsättning i de anslag och tillgångar, ministercassan hittills haft alt disponera, icke komme att äga rum.” Detta Kongl, meddelande, uti en så vigtig fråga, synes egnadt att återkalla i minnet de inom detta
Hus vid denna riksdag så ofta förnyade anniärkn:r emot uppställningarna och skrifsältet uti R.
St:s StatsUtsk:S betänk:n, i afseende å tillstyrkta villkor för beviljandet af anslag, äfvensom emot Exped.Ulsk:s förslag till 11.
St:s skrifvelse!', såsom, enligt en mäktig fVactions mening, upphittade uti en icke tillräckligt und. ton.
Ehuru jag städse med ett visst obehag åhört dessa med den fria statsförfattningen föga öfverensstämmande satser och underdånighetens påkallande i förhandlingar emellan de tvänne gemensamt lagstiftande statsmakterna, har jag trott mig vid de flesta tillfällen kunna underlåta att deltaga i ordstrider, hvilka för mig visat sig endast åsyfta rotfästandet af den åsigt, att
Nationalrepresentationen helt och hållet vore konungamaktens vilja underordnad, samt att R.
St., i deras egenskap af folkets ombud, skulle stå i helt andra och mera underordnade förhållanden, än grundlagarne bokstafligen föreskrifva.
Jäg tillstår att den hyllning, jag under feni riksdagar sett majoriteten af detta Hus lemna åt en sådan, i min öfvertygelse med nationens frihets- och sjelfsiändighetskänsla oförenlig regeringsmaktens superioritet öfver folkets representanter, synts mig göra motståndet vid en sådan meningsstrid lika ändamålslöst, som sjelfva de såsom stridsämne framkastade meningar och läror för mig varit oförklarliga.
Jag har iakttagit tystnad, under förutsättning, att hvad som inom detta Hus i sådan väg bearbetas, skulle af de verkliga folkombuden motverkas genom inflytelsen af allmän-andans kraft, hvilken alltid blifver oemotståndlig, då den utgår ifrån de förnuflsenliga begreppen om samhällets villkor, fördelar och ändamål.
Men, mine herrar! då jag uti den K. skrifvelsen trott mig finna en fullkomlig öfverensstämmelse med de satser om R.
Sits underordnade ställning lill styreisemakten, som med Den 27 Februari f. m. alltför mycken framgång varit inom detta
Hus förfiiklade, liar jag ansett den medborgerliga pligtkänsla!) ålägga mig all en gång påkalla den allmänna uppmärksamheten på detta förhållande.
Betraktar man andan och ordalagen af den K. skrifvelsen, synes den förutsätta att R.
St., på grund allena af den uppmärksamhet K. M. af StatsUlsk. yrkat å nödvändigheten att vid extra-statsregler:n afse cabinettscassans ganska betydliga och tryckande deficit, utan minsta tvekan eller betänksamhet, blott ägde att ovillkorligt anslå de erforderliga medlen lill bristens afhjelpande.
En sådan förutsättning utvisar alltför mycket en syftning att betaga R.
St. den "pröfningsrätt och den rätt att angtde skattemedlens användande förordna,” som grundlagarna åt Nationalrepresentationen bevarat.
Om man på den ena sidan går så långt, att man af R.
St. fordrar en sådan krälande underdånighet, bör man åtminstone med fördragsamhet förnimma, att äfven påståenden kunna göras, att R.
St.'s värdighet måste af regeringsmakten respecteras och detta är hvad jag i ifrågavar. skrifvelse icke anser vara iakttaget.
Om verkligen den nu uppgifna cabinettscassaskulden valdt vållad af utgifter för ministerstatens ändamål, och om således cassabristen uppkommit, fortgått och tillväxt under loppet af 18 eller 20 år, vore delta, enligt vår statsförfattning, en följd af lika oförsvarliga som uthållande grundlags, öfverträdelse)', och under sådant förhållande hade R.
St. ägt anledning att vänta sig en annorlunda ordställd K. skrifvelse.
De borde måhända äga någon anledning, att af regeringsmakten förvänta en öppen, ärlig framställning af förhållandet, en uppgift af skuldernas belopp, af lånförsträckningarnas natur, af skuldförbindelsernas innehåll, jemte en tillfredsställande förklaring öfver utgifternas beskaffenhet.
I stället hafva de blott fått emottaga en nådig skrifvelse, såsom det tyckes, ämnad alt pröfva om öfvermaktens anspråksfulla antydan till StatsUtsk. skulle förmå uträtta något.
Re g.
Fins 53 §, jemförd med Riksd.Ordnrs 3o §, ålägger Sveriges Konung, ”att för R.
St:s StatsUtsk. låta uppvisa statsverkets skulder.”
Sältet för detta uppvisande finnes antvdl i Riksd.Ordnrs 27 §, hvars ?
.:a mom. stadgar, ”ali Statsrådets lemnade yttranden böra, jemte K. M:s proposir, till R.
St. och deras Ulsk. alltid meddelas.” Jag anser denna föreskrift illa uppfylld, då skuldsummornas belopp oeftergifligen bort verificeras genom deras upplagande, antingen i skrifvelseu eilei' i Statsrådsprol., och åtminstone delta sednare bort innehålla utredning af alla sammanhang dermed ägandeförhållanden, en utredning, som måste anses erforderlig för ”uppvisandet” af skulderna.
IMig förekommer, att den K. sk lil velsen, med eller utan afsigt, på StatsUtsk. öfverflytlat det obehagliga åliggandet att utreda förhållanden, för livil - \ D e 11 27 Februari f. m.' 697 las öppna ådagaläggande regeringsmakten synes hafva triidt tillbaka, möjligtvis tvekande, huruvida den ifrågavar. skulden ur af natur att under någon förevändning kunna genom ansvarige rådgifvare föreläggas R.
St. såsom en Svenska statsverkets Jagliga förbindelse.
Det ser ut som hade, just för en sådan händelse, man sökt en utväg, hvilken, oförenlig med grundlagen, likväl alltid kunde blifva lycklig för de redovisande, om R.
St. låta åtnöja sig med uppdraget att i all underd. betala allt hvad Regeringen fordrar; och det vid den K. skrifvelsen fogade Stalsråds-prot. utvisar derjemte, att en så vigtig fråga blifvit handlagd af endast 4 Statsråd, Chefen för utrikes departementet inberäknad, oaktadt allmänt yttrade bekymmer öfver Statsrådets bristande. fulltalighet.
Den K. skrifvelsen upptager icke ett ord om beloppet af den tryckande skuldsumman, hvilken således skulle kunna anses såsom för alla andra Konungens rådgifvare än utrikes departementschefen obekant; den antyder ingenting om skuldens natur, antingen utländsk eller inländsk; den omnämner ej genom hvilken myndighet skulden blifvit ingången: om den blifvit det för Statens eller för enskild räkning; och Konungens ansvarige rådgifvare synas sålunda hafva ansett 76 §:n Reg.Ftn icke äga någon gemenskap med frågan, då åt StatsUlsk. blifvit uppdraget att sjelft utur handlingarna utleta förhållandena, för att deraf meddela R.
St. hvad ”grannlagenheten kunde medgifva att offentliggöra.”
Under sådana förhållanden hade jag trott, att StatsUtsk. icke bort kunna handlägga frågan, då Ulsk. hvarken kan eller bör ikläda sig egenskapen af ett Hemligt Utsi.; helst som det ingalunda åligger StatsUlsk. att utsofra Regeringsmaktens dolda handlingar, för att utur dem framleta hvad den ålagda ”grannlagenheten” kan medgifva att godtyckligt förelägga R.
Sedan likväl StatsUtsk. betraktat frågan utur en annan synpunkt; och på grund af de för StatsUtsk. närmare kända särskildta förhållanden föreslagit R.
St. att icke anslå några medel för betäckande af cabinettscassans brist; finner jag väl, att, ifall utlåt, bifalles, R.
St. i hufvudsaken vägrat att med nationens medel betala en skuld, sorn ej lagenligt tillkommit, och detta blifver äfven det mål, hvartill jag kommer; men i den händelse utlåt, af detta Stånd skulle återremitteras, utbeder jag mig att få fästa StatsUlsk:s uppmärksamhet på de förhållanden jag här vidrört, samt äfven att få tillägga följande:
Jag anser nemi. i första rummet maktpåliggande, att förhållandet med cabinettscassans betydliga skuldbelopp fullständigt utredes, emedan denna utredning skulle erbjuda en fullkomlig karaktersskildring af den afgångna, så tillsägande 3o-åriga ministeren, hvilkens handlingssätt derigenom bör för Svenska folket blifva tydligen åskådligt. 20 H. 88 698 Den 27 Februari f. m.
Redan vid 1823 års riksdag yrkade Nationalrepresentationen indragningar i de utgifter, som hade sammanhang med roinisterslaten, och ehuru R.
St. anslogo 10,000 r:dr Barnh. b:co mera till denna stat, skedde det under förutsättning, att icke såsom förut extra medlen under åttonde titeln skulle förblandas med de hemliga medlen på ministeranslaget, titan afseende på folkombudens fordringar ökades ministercassans utgifter genom öfverdådigt praktfulla ambassader och andra för folkets intresse säkerligen lika främmande föremål.
StatsUtsk. har utgifvit cabinettscassans skuldbelopp vid 1823 års riksdags början, men jag tror att Utsk. äfven bort uppgifva cabinettscassans tillstånd vid tidpunkterna af 1828, i834 och i84o årens riksdagars början.
Mig synes att Utsk. bort utreda, huruvida, vid någon af dessa riksdagar uti berättelsen om statsverkets tillstånd och behof, Regeringen omförmält någon cabinettscassans skuld.
Man måste härvid taga i betraktande det af Statsministern för utrikes ärendena under den 3 Mars förl. år till Const.Ulsk. afgifna och härmed af mig till prot. aflemnade meddelande: ”att för cabinettscassans räkning intet lån varit upptaget, före, under eller efter den tid Const.- Utskts förfrågan i n n e h ö 11”, (nemi. åren i836 eller 1837); ty om denna officiella uppgift jemföres med den, som blifvit StatsUtsk. den 7
Mars öfverlemnad genom samme Statsministers till Konungen afgifna rapport rör:de den betydliga brist, som sedan 20 år uppstått i cabinettscassan, måste man erkänna en oförklarlig motsägelse.
Om återremiss beslutas, torde StatsUtsk. komma i tillfälle att för R.
St. förklara det tvetydiga, som för den oinvigda forskningen blifver resultatet af jemförelserna emellan dessa båda offentliga handlingar samt utreda, huru och igenom hvilka förhållanden cabinettscassan kommit uti den för banden varande förlägenheten, hvilket jag icke anser blifvit på ett tillfredsställande sätt upplyst utaf den summariska uppgiften i Hr Statsministerns rapport, ”att bristen uppkommit, dels genom flera af behofvet oundgängligen påkallade utgifter, hvaröfver handlingarne äro af natur att endast kunna föreläggas ett hemligt Utsk., dels af åtskilliga högst kostsamma utomordentliga ambassader, dem Rikets värdighet icke tillåtit alt åsidosätta, dels äfven af de många under samma tidrymd med främmande makter afslutade handelstractater och andia conventioner.
” Jag önskade att StatsUtsk. hade inför R.
St. utredt, hvilka de högst kostsamma ambassader varit, som för Rikets värdighet ej kunnat undvikas, jemte kostnadsbeloppet för hvarje sådan utomordentlig ambassad särskildt; äfvensom hvilka de handelstractater och conventioner varit, som medtagit så betydliga summor.
Kostnaderne synas mig hafva bort särskildt för hvarje sådan underhandling meddelas.
Hvad de ”oundgängligen påkallade utgifter” beträffar, för hvilka Den 27 Februari f. m.
699 handlingarna aro af natur, alt endast konna inför ett hemligt Utsk. uppvisas, hade R.
St. l>ort få kännedom åtminstone om summorna; ty jag är öfvertygad att Svenska folket gerna undviker vissheten 0111 sådana dess Regerings förhandlingar, hvarvid politiken möjligen skulle visa sig i strid med de moralens hud, hvilka för Regeringen höra vara lika heliga, som för individen.
Då af Statsministerns skrifvelse till Const.Utsk. upplyses, alt intet lån för cabinettscassans räkning är eller varit upptaget, hade det varit nyttigt, att StatsUtsk. fått tillfälle utreda med hvem eller med hvilka cabinettscassnn kunnat föra en så beskaffad räkning, som fortgått under loppet af måhända mer än 20 år.
Då skuld förefinnes utan upptaget lån, måste hetalningsanspråk ovedersägligen grunda sig på läkning; och det torde vara en obestridlig rätt för dem, af hvilka betalning fordras, att få kännedom om långifvaren och tillfälle att granska räkningen.
Jag hade önskat att StatsUtsk. utredt hvilken eller hvilka de embelsmän varit, som handhaft denna cabinettscassans räkning, och pä grund af hvilka authorisationer de tillgångarna öfverskridande utomordentliga utgifterna ägt rum; äfvensom förhållandet med cabinettscassans löpande räkning, samt om genom den nuvar.
Statsministern för utrikes ärendena några andra garantier för cassans skulder blifvit afgifne, än de, hvilka finnas tecknade å de s. k.
File'enska obligationerna.
Berättelserna om de årligen i afseende å cabinetlscassans förvaltning af K.
M. förordnade revisioner, verkställda genom Statsrådets ledamöter, hade i min tanke bort af StatsUtsk. infordras; åtminstone synes den del deraf, som visar cassans tillstånd och förvaltning, bort R.
St. meddelas, ifall sjelfva räkningen, såsom för vanliga förhållanden icke underkastad R.
St:s granskningsrätt, måste undandragas Ständerna i ett ögonblick, då betalningsskyldigheten likväl dem a (Fordras.
St. fått veta hvilka de Statslådsledamöter varit, som vid olika tidpunkter ägt uppdraget att verkställa cabinettscassans grankning, synes för fullständighetens skull hafva bort af StatsUtsk. till R.
St. uppgifvas.
Om det skulle befinnas, att ett för Svenska statsverket, under namn af ”Co 1 on i a 1 - d e p a r t e m e n tet”, alldeles främmande verk, men under chefskap af Ministern för Svenska och Norrska utrikes ärendena, varit den mellanlänk, genom hvilken Svenska Regeringen tilltrott sig kunna belasta cabinettscassan med gäld, utan att vilja erkänna sig hafva upptagit lånet för departementets räkning; hade sådant bort noga utredas, det grundlagsstridiga uti handlingssättet ådagaläggas och en bestämd öfvertygelse af Utsk. uttalas, om, huru och på hvad sätt, till följd af så beskaffade transactioner emellan chefen för Colonial-departementet och chefen för Utrikesdepartementet, innefattade lili en och samma person, Svenska statsverket juridiskt kunde tillförbindas nå - 700 Den 27 F e b r u a r i f. m. gon betalningsskyldighet, — hvarvid 76 §:n Reg.Fln bort tjena Utsk. till ledning.