Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Banco-Utskottet : 1:0 Af Elie Ericssons från Örebro Län Memorial, angående förändring i Banco-Discontens Styrelse. 2:0 Af Jonas Anderssons från Kronobergs Län Memorial, innehållande Förslag att bela den summa, som lill Fastighets-Lån i Banquen är för hvarje år anslagen, må genast i början af året utgifvas.. '* 1 Till Lagutskottet.; i:o Af Peter Pehrsons från Caltnare Län Memorial, angående Enskiftes-Måls upptagande vid serskilte Ägodehungs-Rätter. 2:0 Af Gustaf Larssons från Stockholms Län Memorial, angående obehindrad rättighet för Jordägare att anlägga husbeliofs-Qvarnar. 3:o Af Riksdags-Fullmägtiges från Gottland Memorial; i samma ämne. 4:o Af Olof Nilssons från Jemtlands Län Memorial alt fyra Nämndemän böra vara närvarande vid Af- och Tillträdes-Syner; samt 5:o Af Matts Ericsons från Stockholms Län Memorial, angående ändring i 1734 års Gästgifverie-Ordning, med den deröfver år 1766 utfärdade Förklaring.
Den 20 Januarii. 167 Till Allmänna Besvärs- oell OeconomiceUt skott et: 1:0 Af Riksdags-Fullmägliges från Gottland Memorial, angående Optionsrätt för Räntegifvare att lefverera Ränte-persedlar in natura, eller lösa dem efter Markegångspris. 2:0 Af Hans Nilssons oell Hans Michaelsons från Gefleborgs Län Memorial, angående upphäfvande af LandtTullsbevakningen. 3:o Af Johannes Olofssons från Elfsborgs Bän Memorial, örn rättighet för Gästgifvare att Utminutera Bränvin. 4:0 Af Olof Månssons från Blekinge Memorial, angående bestämmande af viss afgift till Regements-Läkare för nylegde Karlars besigtning. 5:o Af Matts Ericsons från Stockholms Län Memorial, angående de Stockholms Stad tillkommande Torg- och Gatii-renhållnings-penningar för vissa Landtmanna-Producter, som till Staden införas samt att Allmogen matte befrias från skyldigheten, att till Stadens Vågar föra sina vågbara Varor.
Till Lag- samt Allmänna Besvärs- och Oeconomice-Utskotten: Af Riksdagsmannen D. Selanders Memorial, rörande förändring i Författningarne, angående Snö-plogning. 168 Den 20 Januarii.
Af den 2 dennesj om Remiss: Till Stats-Utskottet: 5:0 Af Eric Ericssons från Örebro Län, Memorial, angående Tull-Verkets ställande unr der Kongl. Kamraar-Collegii öfverinseende och förvaltning, 2:0 Af Gustaf Larssons från Stockholms Län Memorial; angående ny Reglering af Statens Embets- och Tjenstemän. 3:o Af Gustaf Gustafssons från Södermanland Memorial, rörande Götha Canal-Arbetets inställande tills vidare, 4:o Af Sven Månssons från Calmare Län Memorial, rörande uppränsning af den så kallade Stångåen i Calmare och Östergöthlands Län. 5:o Af RiksdagsFullmägtige från Blekinge Memorial, angående berörde Läns Båtsmansr Rotering. 6:0 Af Olof Månssons från Blekinge Län Memorial; angående Lots-Hemmans inlösande till Skatte, 7:0 Af Daniel Selanders Memorial, om betalning för Postföringen. 8:0 Af C. F. Bergs från Bohus Län Me - Den 20 Januarii. 16g immal, angående förändrad Styrelse af Allmänna Brandförsäkrings-Verket.
Till Stats- och Banco-Utskotten:
Af Måns Pehrsons från Blekinge Län Memorial, angående förökadt Anslag till medde-r lande af Fastighets-Lån.
Till Bevillnings-Utskottet: 1:0 Af Daniel Anderssons från Upland Memorial, angående yrkad förklaring öfver 2 Art. 3 §, 7 morn, af Beyillnings-förordningcn. 2:0 Af Carl Hinricsons med heres från Gefleborgs Län Memorial, angående lindring i Bevillningen för sådana Hemman, sorn lida genom öfversvämning af den så kallade LjusneElfyeii, Till Banco-Utskottet : Af Riksdagsmannen J. M. Wessings Memorial, angående förbud emot lifgifvande af private Assignationer, Till Lag-Utskottet: 1:0 Af Johannes Arfvidsons från Jönköpings Län Memorial, angående förhöjdt
Vite för uteblifvande vid Härads-Ting. 2:0 Af Hans Anderssons från Bohus Län 170 Den 20 Januarii.
Memorial, angående Brandstods erläggande efter förmedlade eller oförmedlade Hemmantalet. 3:o Af Johannes Arfvidsons från Jönkö* pings Län Memorial, rörande Vägdelning samt Vägarnes underhållande. 4:o Af Samuel Anderssons från Östergöthland Memorial, angående Nämndemäns samt Krono-Betjenters rättighet, att utan Vittnen förrätta Stämning. 5:o Af Olof Gustaf Bagges Memorial, innefattande tillägg till dess förut väckta Motion om
Lagars bestämmande i afsgend'e*på förhållandet emellan Jordägare och Torpare. 6:0 Af Pehr Jonssons från Kronobergs Län Memorial, angående Enskiftes-Författningarnes olämplighet för samma Län. 7:0 Af Jonas Jonssons från Calmare Län Memorial, om upphäfvande af det i 38 §. af 1800 års Skogs-Orduing stadgade förbud emot Tröskeslagor af Ek. 8:0 Af Olof Månssons från Blekinge Län Memorial, angående ändring och Förklaring af 1802 års Stängsel-Förordning. 9:0 Af C. F. Bergs Memorial, angående minskning i ansvaret för Fylleri.
Den 22 April. *97 ner, hvilka tillhört den sedan hedenhös och Upsala ödet det är ett annat öde, nemi. förstörelsens, man vill underkasta Staten.
Vid, om jag ej misstager mig, 182g års riksdag abnlienerade man från Staten dess eller Kronans ekskogar, och den förlusten kan aldrig ersättas; aldraminst med ekplanteringarna på Visingsö, hvilka blott kunna bevisa, alt man insett, att man begått ett misstag.
Man ville upphjelpa handelsflottan, men det skall ej dröja länge, förr än det ej skall finnas en enda ek på Kronans fordna ekskogar, som duger lill skeppsvirke.
Huru det tillgick vid dessa skogars försäljande är kanske någon ledamot bekant; jag vill blott nämna, alt jag tviflar på, att det tillgick på ett sätt, hvilket var det rättvisaste.
Hvad afseende det H.
Utsk. vill göra på mitt förslag, är mig lika; jag beder blott, att det ej ville göra annat afseende på det förra eller om kungsgårdarnas försäljande, än det, hvilket kommande Ständer ej skola klandra.
Jag beder Utsk. ville besinna, att kungsgårdarna tillhöra Staten, således lika så mycket en kommande generation som den närvar., hvilken blott har dispositionsrätt öfver desamma.
Genom att försälja dem, skulle vi begå samma orättvisa, sorn när en förmyndare, i stället för att arrendera bort, försäljer sina pupillers egendom.
Vi hafva rätt att verka för efterkommandes lycka; vi skola göra det, och öfver vårt stoft skola ljuda deras välsignelser; men aktom oss, att, för att fylla stundens behof, för att lätta våra egna bördor, göra deras så mycket svårare; den dom, som hvital’ så säkert öfver de hädangångna, skall, tyst oell våra efterkommande ovetande, genom deras svåra belägenhet uttala sin förbannelse öfver oss.
Staten har ett fortfarande lif, lika långvarigt som menniskoslägtets existens; kungsgårdarnas bestämmelse är att vara ett lifstidscapital för densamma, af så mycket mera betydenhet, som det består ej likt penningen uti ett fingeradt, utan uti ett verkligt och säkert värde, som icke dr någon valvation underkastadt.
Må det derigenom, att de ej arrenderas bort på längre tid än från trettio till femtio år, vara hvarje generation förbehållet, att efter tiden bestämma, huru stor ränta skall gifvas af detta capital; må denna ränta bestämmas efter det säkraste af rörliga värden, spantnålen.
Låtom oss ej på en gång förstöra capitalet, ty då hafva vi säkert äfven förlorat räntan.
För Statens fortfarande utgifter låtom oss äfven bibehålla dess fortfarande inkomster; de nya och momentela behof, hvarje lid tillskyndar
Staten, dem har samma tid äfven ålagd sig skyldigheten att, utan att anticipera på framtiden, uppfylla.
Deri tid, mine herrar! har längesedan försvunnit, då man, såsom Henrik IV om sina hofman, kunde säga, att Rikets store buro sina skogar och slott på ryggen; malte den aldrig stunda till, då man kan säga, att de bära Statens!
Jag måste bekänna, att jag varit frestad att tro, att 5 H, 38 Den 22 April; ett sådant förslag, som det om riksdomänernas bortsäljande, icke kan leda sitt ursprung från en missförstådd patriotism; jag vågar aldrig göra mig förtrolig dermed, att en K. propos. i detta syfte ens skulle vara påtänkt, eller någonsin vara att förvänta.
Men om den tid någonsin skulle komma ; hvem måste ej då förtvifla om fäderneslandet? och Gud beskydde den faderlösa Staten!
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade remittera detta anförande till StatsUtskottet.
Hvad mera eller mindre uppmärksamhet
Hr Munck af Rosensehölds yttrande kan förtjena, derom kan jag ej yttra mig, ty jag har ej hört ett ord deraf; men just derföre anhåller jag, all det må få hvila på bordet, på det jag må kunna finna, om jag har anleda. att yttra mig derom eller icke.
I anledn. häraf, bléf Hr Munck af Rosensehölds anförande hvilande på bordet.
Företogs till pröfning StatsUtsk:s den 8 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 36, angtde ifrågaslälld rättighet för innehafvarne af arrenden å kungsgårdar och boställen vid f. d. Adelsfäne-reg:tet, att öfvertaga de vid nya arrendeauetioner skeende högsta anbud.
Jag vågar anhålla om återremiss af ifrågavar. utlåt., och anhåller, att Utsk. måtte tillstyrka bifall åt den, i afseende på arrenden af kungsgårdar m. m., af David Andersson från Hallands län gjorda motion.
Jag anser, att det af David Andersson gjorda förslag, att förre arrendatorer af en Statens egendom må, ifall de vilja öfvertaga högsta anbudet till nytt arrende, hafva optionsrätt, vara grundadt på billighet och rättvisa mot den enskilda och beräknadt på Statens verkliga fördelar.
Om billigheten och rättvisan af en sådan optionsrätt, som den David Andersson föreslagit, behöfver jag icke orda; den är alltför mycket i ögonen fällande.
De fördelar denna optionsrätt skulle medföra för Staten, äro följande: i
;o blifver en följd af denna optionsrätt, att arrendatorer af krono-domäner, dels icke under de sista åren af arrendeliden idka ett sådant åkerbruk, som blott afser att taga den största möjligaste inkomst af jorden, utan afseende på om den sedan blir alldeles urstånd att gifva vidare afkastning; dels-icke vanhäfda egendomen på annat sätt, och låta arrendet åtföljande byggnader m. m. alldeles förfalla; 2:0 upphäfves derigenom det oskick, att arrendatorer af Kronans egendomar, under förevändning af Den 12 April. 399 ärliga förluster, söka efter några år få sina arrenden nedsatta; ty Idir arrendet qvar i deras hand, hvilken innehaft egendomen förut, mätte han hafva så mycken kännedom af densamma, att lian ej gifven mer, än egendomen verkligen är värd.
Han kan således ej anföra såsom skäl för en begärd nedsättning i arrendesumman, att han misstagit sig om egendomens godhet.
Hade frågan varit 0111 bestämmandet al maximi-belopp för krono-arrenden och optionsrätt, dä skulle jag varit den förste att afslå ett sådant förslag; ty det hade gilvit fria händer att skinna Staten.
Detta förslag deremot är grundad! på Statens verkliga fördelar, och rättvisa mot den enskilda.
Också jag får vördsammast hos Ståndet anhålla om återremiss af detta betänk., men alldeles icke ur den åsigt, som den siste värde talaren.
Jag tror visserligen, på sätt Utsk. nämnt, att optionsrätten är förkastlig, i det nakna skick, hvaruti den 1111 är.
Den siste värde talaren har förkastat den, endast om den skulle stå i sammanhang med ett maximi-arrende.
Jag tror tvert0111, att optionsrätten icke kan bestå, utan i förening med ett sådant maximi-arrendes bestämmande.
Det är af två skäl, nemi. både form och sak, som jag anhåller om återremiss.
— I afseende på formen har detta betänk, kommit pä en liten villostig; det bar nemi. blifvit hänvist till Utsk:s liksg.afdeln. och der blifvit behandladt, då deremot frågor, hvilka dermed äga största sammanhang, äro under utarbetning på Utskts inkomst-afdeln.
, dit de egentligen höra.
Riksg.afdela, har, ovetande af hvad som skett på inkomstafdelntn, knapphändigt afslyrkt motionen.
Detta, i afseende på formen.
— Hvad åter saken beträffar, så har jag vid många tillfällen hört, äfven i yttranden från Utsktn, att man velat afskaffa det vingleri, som i sednare tider ägt rum vid arrenden af Kronans lägenheter.
Det går så till, att den, sora ej har någon annan ressource, reser till auclionerna för att arrendera, och först af talar med sin borgenär, som utaf honom intet äger att vänta och uppgifvit allt hopp att få något, alt kunna få honom till cuutionist.
För honom förespeglar han, att om han får egendomen, kan han få taga hans gröda, hvarpå denne går in på att blifva hans cautionist.
Sålunda har tillgått vid en mängd tillfällen, icke allenast här uppåt landet, eller i medlersta delen af Sverige, utan äfven i södra orterna; derpå finnas många exempel.
De, som med ledsnad sett sådana förhållanden, hafva tänkt sig, att man en gång skulle kunna komma till samma skick som kyrkan begagnar, i afseende på sina hemman i Hallands län, och jemväl Lunds domkyrka, i afseende på sina hemman.
Man har nemi., för att slippa dessa vinglare, hvilka äfven der visat sig, bestämt ett maximum, hvaröfver man ej får gå, och äfven ett minimum för arrendet.
Det har all - Boo Don 22 April. tid visat sig personer, som velat Ljuda öfver; men du lill maximilin är taget så mycket, som jorden kan bära, hafva de, som förut suttit på den, fått bibehålla arrendet.
Derigenom iiafva desse kommit i tillfälle att få sina egna affärer bibehållna i det skick de voro, och kyrkan har äfven vunnit, derigenom att de underhållit dess lägenheter i bästa skick, utan att de behöft gå från den ena personen till den andra.
Det är under sådant förhållande med de missbruk som förut existerat, i afseende på dessa auetioner, sorn jag ville hafva äran föreslå, alt Ulsk. måtte taga dessa contraeter i betraktande, och ville föreslå ett någorlunda lika förhållande vid de Kronans lägenheter, hvilka framdeles skola förarrenderas.
Detta kan icke ske utan återremiss.
Jag anhåller således derom, med tillägg, att målet måtte få gå tili den afdeln., sorn just har sådana ärenden till behandling.
Den siste talaren har inför Ståndet gjort en anmärkning emot StatsUlskts behandling af detta mål, oell har sagt, att det kommit på en villostig.
Jag kan icke deruti instämma.
Jag tror, att StatsUtsk. i det fallet har behandlat frågan, som det trott sig kunna och böra göra, då Utsk. lemnat det till en afdelning.
Det är icke alldeles rätt, såsom den siste talaren sagt, att målet blifvit beharidladt samtidigt med andra ämnen, som visserligen dermed stå i något sarnmang, men likväl derifrån hafva många skiljaktigheter.
Jag vill ej motsätta mig återremiss, emedan jag äfven tror, att de anmärkningar, som blifvit gjorda, ej sakna all grund; men jag tror likväl, för min del, att det ligger utom Ståndens egentliga befattning att föreskrifva Utskcn hvilka afdelntr, som böra behandla målen, då Utsktn sjelfva häst lära kunna bedomina hvilka afdeln:)', som lämpligast dermed kunna befatta sig.
Det är visserligen icke min mening att klandra Ulsk:s förfarande, och jag anser Gr.
Horn hafva mycket rätt, eftersom ingenting är bestämdt rör:de afdelnma inom Utsktn; men vid detta speciella fall har inträffat, att tvänne afdelmr behandlat ärenden, som med hvarandra hafva nära sammanhang, och det är icke såsom ett fel i saken, som jag sagt att de icke blifvit af samma afdeln. behandlade, utan såsom en fördel för saken, sorn jag begärt alt de måtte få gå till samma afdelning.
Måhända är ordet villostig, som jag begagnat, något orätt användt; men det korn sig deraf, att jag ansåg naturligt, att saker af samma art böra behandlas inom samma afdelning.
Det är således under afstående från denna ofrivilliga tillvitelse, som jag likväl fortfar att anhålla om återremiss af detta utlåtande.
För sakens skull må formen få vara hvilken som helst.
Frih. Cederström, Jacob: Det af Hr af Ekenstam Den au April. 3oi uppgifna förhållande, om ett visst maximum och minimum af arrendet, inträffar i Skåne, Hajland och Blekinge, samt Bohus
Ian för kyrkohemmanet!, men i afseende på Kronans lägenheter i allmänhet kan jag ej annat än afstyrka det.
Skiljaktigheten i localförhéllanden gör, att det är omöjligt att i förväg bestämma ett maximum för arrendet, då odlingstillfällen kunna finnas på ett ställe, men pä ett annat alldeles icke.
Det minimum, som år t8io i allmänhet bestämdes af R.
St. för kungsgårdars bortarrenderande, har befunnits i många afseenden behöfva förändras.
Det är i allmänhet en tunna, på sina ställen § tunna spanrnål af geometriska tunnlandet, som är såsom minimum bestämdt; men militiae-boslällen hafva funnits, hvilka, efter många misslyckade försök att få dem lill detta minimum bortarrenderade, måst brukas för Kronans räkning med förlust och slutligen utarrenderas på kortare tid och mot nedsatt arrende, hvaraf följden blifvit, att boställena kommit i vanhäfd.
Jag skulle derföre tro, alt, med bifall lill Hr af Ekenstams begäran om ålerremiss, frågan bör ånyo behandlas, då Utsk. hör taga i betraktande hvilka jemkningar uti de vid 1810 års riksdag fastställda grunder för sådana lägenheters utarrenderande böra äga rum.
Det är otvifvelaktig!, att dervid bör fästas afseende på sådana lägenheter, der åkerjorden utgör % af hela arealen, och der således ej alla tunnlanden kunna til! åker begagnas, utan en stor del måste igenläggas, om lägenheten skall kunna skotas.
Andra kunna deremot finnas, der odlingstillfällen uppstå.
Der måste andra grunder för arrendets beräknande bestämmas.
Sådant bör af Ständerna antydas och -sedan af Styrelsen i vanlig väg tillämpas.
Jag anhåller, alt dessa anmärkningar målte få åtfölja återremissen.
Jag kan för min del ej (kina annat, än att StatsUtsk:s utlåt, är riktigt, och anhåller att få uppgifva mina skäl dertill.
Eli- Munck af Rosenschöld, som nyss förut yrkat, att Kronans disposition af hennes jord måtte vara i möjligaste måtto obehindrad , har i den sednare saken, eller den sorn nu är under öfverläggning, tverlom velat göra Kronans dispositions-rätt till hennes hemman inskränktare än Utsk. föreslagit.
Han synes således hafva emotsagt sig sjelf, och i detaljen yrkat en tillämpning, hvilken strider emot den grundsats han yrkat.
— Hr af Ekenstam har omtalat, huru missbruk befrämjas derigenom att en afsigkommen arrendator begagnar sina fordringsägares borgen för att åstadkomma för höga arrenden.
Jag kan ej finna annat, än att löftesmännen då äro fast för det högre arrendet, och att Kronan således icke bör derpå förlora, om landshöfdingen och öfrige vederbör, fullgöra deras skyldighet att först pröfva löftesmännens vederhäftighet och sedan tillhålla dem att betala.
Samme värde ledamot har yrkat ett maximum och 3o2 D e n aa A p r i 1. ett minimum för arrenden af Kronans jord, i likhet med livad som äger rum med vissa ecclesiaslika hemman.
Med de sistnämnde har jag, såsom statssecret. haft att göra, och vet något derom.
Såsom tillförordnad landshöfding har jag hållit arrende-auctioner på indragna civila boställen och suttit i boställs-directtr samt utarrenderat militiaelioställen.
Min erfarenhet har varit, att boslälls-directtna, som minst äro bundna af särskilda föreskrifter, samt följaktligen få handla efter bästa förstånd, också få de högsta arrendena, Ville man hafva samma förtroende till landshöfdingen, som till boställs-directrna ; så-tror jag, att Kronan äfven linge bättre betaldt.
Nu deremot har jag sett, att då landshöfdingen funnit ett arrendeanbud för lågt och afstyrkt dess antagande, har det dock af Kammar-colltm godkänts.
Ad. skulle täckas bifalla Utskts utlåt., utan att tillägga ytterligare band och hinder, silrör jag, att man bäst gagnar det allmänna.
Sedan nu äfven StatsUlskrs ordför. haft den godheten nämna, att han ej har något emot, att delta utlåt, återremitteras, och Frih.
Cederström uppgifvit principer, som äro af vigt att tagas i betraktande, anhåller jag att Hr Frih. o. Landtm, täcktes framställa den frågan, huruvida de gjorda anmärkningarna föranleda till återremiss; och anhåller jag vördsamt, att Ståndet ej ville neka denna återremiss, för att få detta ärende behandladt i sammanhang med andra frågor, sorn dermed äga gemenskap.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. an såg de vid StatsUtskrs utlåt.
N:o 36 gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande.
Uppå derefter framställd propos. blefi utlåt.
StatsUtsk:s den S dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 87, ang:de yrkad befrielse frän vägpenningar för dem, som vintertiden begagna den i Jemtland anlagda nya väg till Norrska gränsen.
Landtm, yttrade, att då den tredje månaden af riksdagen nu snart tilländalöpte, och de hufvudsakliga riksdagsärendena ännu icke till Stånden inkommit, han och de öfriga Ståndens Talmän ansett angeläget att hos K.
M. ett sådant förhållande anmäldes, och att hos K.
M. begärdes riksdagens förlängande den fjerde månaden; men för att förvissa sig om sakernas förhållande, hade ett sam - Den 22 April. 3o3 manträde med Utsktns ordför. blifvit beramadt oell förliden gårdag vid den Talmans-öfvei läggning, som då ägde rum, ballet.
Dervid hade blifvit upplyst, att utskts-göromålen, ehuru med mycket nit och mycken flit bedrifna, ännu ej kunnat lemna elt sådant resultat, att man ännu på rätt länge kunde emotse de hufvudsakliga riksd.ärendenas afslutande.
Talmännen hade således öfverehskommit att i dag hos Stånden föredraga denna angelägenhet, och hemställde Hr Frih. o.
Landtm, alltså, om R. o. Ad., på dessa grunder, ville till K.
M. ingå med anhållan om riksdagens förlängning den fjerde månaden.
Bifölls. R. o. Ad. beslöt derjemte, att Exped.Utsk. skulle anmodas uppsätta förslag till und. skrifvelse till K. M. i detta ämne.
Ånyo föredrogos och bi föl los Bevilln.TJtskts den 8 dennes e. m. på bordet lagda betänktn: N:o 4, * anledn. af Riksd.fulim.
Gustaf Bernh. Appelqvists motion , om kungörelses 'utfärdande, att häradsskrifvare ulan lösen skulle vara skyldige i mantalslängden anteckna liemmansköp, arrende-contracter, m. m.; N:o 5, i anledn. af Riksd.fullm. J. O. Widegrens, af Anders Jonsson från Tuna såsom egen upptagna motion, om befrielse för allmogen att erlägga bevilln. för utöfvande och försäljning af handsmide.
Föredrogs ånyo och bifölls LagUtskrs den 8 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
Nto 18, öfver väckt motion, angtde grunderna för frälseräntans utgörande.
Ån)'o föredrogs LagUtskrs den 8 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
Nrö ig, i anledn. af vackt motion, om ändring i tullförfattningarna.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då han, vid remissen af den utaf LagUtsk. återlemnade motion, föreslagit, alt den skulle till LagUtsk. remitteras, R. o. Ad. med skäl af honom kunde förvänta någon förklaring af de skäl, som föranledt honom till detta förslag.
Dessa skäl vore, alt motionen anginge ett stadgande, som ansåges stå i strid med andan af våra lagar i allmänhet, hvilket således borde behandlas af det med samma anda mest kunniga bland Utskrn nemi. LagUtsk.; Hr Landtm, hade således, då motionen ej tillhörde något annat Utsk., ansett den böra lemnäs lill LagUtsk , hvilket, ifall det ansåg sammanträde i ämnet med något annat Utsk. nödigt, ägde tillfälle dertill, utan någon annan åtgärd från Ståndets sida än remissen till Lagutskottet.
Då likväl LagUtsk. återlemnat motionen, ansåg Hr Frih. o.
Landtm, sig först böra göra propos. till bifall 3o4 Den 22 April - å Utsk:s åtgärd, och hemställde alltså, om Jl. o. Ad. behagade gilla LagUlsk:s utlåt.
Wto ig.
LJppå derefter framställd propos., fann R. o. Ad. ärendet böra till LagUtsk. älerlemnas.
Föredrogs ånyo LagUtskts den 8 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
Nto 20, i anledn. af väckt motion, om ändring i sättet för lands- och stadsfiscalcrs till- och afsättande.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, af samma skäl, som han i afseende på LagUlsk:s utlåt.
N:o ig anfört, ansåg sig, äfven vid föredragningen af detta utlåt., höra till R. o. Ad. afgifva någon förklaring af orsakerna, hvarföre han trott sig böra föreslå motionens remitterande till Lagutskottet.
Motionen anginge nemi. frågan om hvilken auctorilet, som lämpligast borde förordna permanent actor atti landsorterna åtala förbrytelser mot författningarna, och hade derföre synts Hr Landtm, äga något sammanhang med rättegångsverket i allmänhet samt således lämpligast tillböra Lagutskottet.
Icke heller kan jag förstå annat, än att LagUtsk. är det Utsk., som bör utlåta sig öfver frågan; jag begär således återremiss och anhåller, att LagUtsk. ville närmare eftersinna hvilket annat Utsk. med mera anledn. skulle kunna upptaga frågan än LagUtsk.
Jag begär, att dessa ord måtte få åtfölja återremissen.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade gilla LagUtskts utlåt.
Uppå derefter framställd propos., fann R. o. Ad. för godt att återlemna ärendet till LagUtskrs behandling.
Vidare föredrogs LagUtskts den 8 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 21, i anledn. af väckt motion, om utfärdande af ny consuls-stadga.