Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtskottet har deruti utredt, att någon nedsättning å ifrågavarande afgifter för närvarande icke bör äga rum, emedan Rikets Ständer redan vid sista Riksdag anhöllo, att Lots- och Båk-afgifterne för inrikes seglande fartyg måtte nedsättas.
Majrt har, genom en utfärdad ny Lotsförordning, verkställt detta, och Utskottet anser, att intilldess våra Lots- och Båkinrättningar vunnit en större fullkomlighet, någon ytterligare nedsättning deruti icke bör äga rum.
Jag öfverleranar till Ståndet, om icke, i händelse EkonomiUtskottets betänkande nu skulle gil - las, Den 16 Februarii e. m. 81 las, en contraclicton emot StatsUtskottets Betänkande derigenom skulle upkomma.
Jag agser således nödigt, att det förra Betänkandet får hvila, lill dess StatsUtskollets Utlåtande om Statsinkomsterne kommer under öfverläggning, och hvarom jag nu anhåller.
Häruti instämde Friherre Palmstjerna, Carl Otto. lians Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla Friherra af Nordins anhållan, att EkonomiUtskottets ifrågavarande
Betänkande måtte få ytterligare hvila på bordet, intilldess StatsUtskottets Utlåtande om beräkningen af StatsVerkets inkomster hos Ridderskapet och Adeln till pröfning förekommer.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottels den 19 sistlidne Januarii, under N:o 33 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående väckte motioner om LandsFiskals-tjensternes uphörande.
Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, hade inlemnat följande, som upplästes: Emot Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets Betänkande, i fråga om Landsi3 H. 6 0 82 Den 16 Februarii c. m.
Fiskals-tjensternas uphörande, får jag, fullkomligt förenande mig med Herr Prosten Broomes åsigter, göra följande anmärkningar.
Hvad först angår, att ändamålet med Lands Fiskals-tjensterne skulle färj elas derigenom , att upmärksamheten omöjligen, kan jemt utsträckas öfver hela Riket; så inser jag icke, hvad som skulle hindra, atti de Län, der sådane fall inträffa, tillsätta ännu en, synnerligast som Län finnas, hvilka redan hafva a:ne om icke 3:ne LandsFiskaler; hälst StatsCassan med löneanslag ej derigenom generas.
Beträffande godtycket , som vid denna åklagaremakts utöfning, efter Utskottets förmodan, öpnas; så erkänner jag upriktigt, att denna phrase är så insvept i delicatessens slöja, att jag torde anses indelicat, om jag upplyfte den; emedlertid är jag fullkomligt öfvertygad, att samma godtycke öpnas i lika om ej i högre grad, så vida KronoBetjeningen skulle remplacera LandsFiskalerne.
Utskottets tankeyttring, att Staten ej kan fordra tillräcklig noggranhet af en tjenare, som den icke aflönar, enär just förmonen af lön bör medföra ansvaret för åsidosatta pligter, leder till den conclusion, att i den mån en Embetsman är lönad, bör han ock göra sin tjenst.
I ett fattigt land, der Embetsmannapersonalen är stor, skulle sådane inviter snart eller sent, antingen utblotta
Den 16 Februarii e. m. 83 medborgaren genom lönebidrag, eller ock tillskapa en Embetsmannacorps, som nekade att fullgöra sina skyldigbeter.
Det är i sanning efter sådane argumenter förunderligt, att någon LandsFiskal gjort sin tjenst; likväl har jag aldrig bort, att någon sådan tjensteman blifvit actionerad för det Iian uraktlåtit sin pligt, men väl kanske för det lian gjort för mycket.
Med dessa anmärkningar anhåller jag om återremiss af Betänkandet, för att af Utskottet något närmare betänkas, icke förgätandes hvad Herr Prosten Broome till Utskottets Protocoll anfört.
Herr Bergenskjöldj Erik JohaUj anförde skriftligen:
Då jag för närvarande bekläder det Embete, hvilket förmanskapet för ifrågavarande dass af tjenstemän tillkommer, torde jag med någon sak-kännedom kunna yttra mig i detta ämne.
I sådan egenskap får jag förklara, att då JustitieeCanzlern, enligt Instrucliou, tillhör att sjelf, eller genom de under honom lydande Fiskaler, utföra Kronans talan i de mål, derom lian erhåller Kongl. Maj:ts befallning, anser jag honom dertill behöfva Tjenstemän i landsorterne, hvilka omedelbart stå under hans lydno.
Jag medgifver gerna, att organisationen af dessa tjen 6* - 84 Den i6 Februarii e. m. ster skulle vara mera ändamålsenlig, om löningsvilkor voro för innehafvarne bestämda, i stället för att de nu varande LandsFiskaler, hvilka utgöra denna tjensteulgrening, få åtnöja sig med den befordringstour deni kan tillkomma, och det berättigande till fullmägtigskap för enskildte parter, som tjenstens innehafvande medförer; men deraf kan jag likväl icke finna anledning, alt nu förklara denna tjenstemannaclass umbärlig, som öfver 100 år, och deraf epoken emellan 1720 och 1772, äfven med dess nuvarande organisation, ansetts motsvara, hvad man af den haft skäl att vänta.
Detta har jag velat anföra, för att visa LandsFiskalernes direcla förhållande till högsta åklagaremagien.
Den Policetillsyn och den controll pa författningars efterlefnad, desse tjenstemän mer specielt utöfva i deras tjenstedistricter, har jag också funnit i allmänhet vara behöflig.
De af dem utförda åtal hafva också den icke obetydliga nytta framför KronoBetjeningens lika beskaffade åtgärder, att de direct redovisas inför JustitiasCanzlern, som derigenom sättes i tillfälle, att inse och bedömma så väl domstolarnes, som ock Konungens Befallningshafvandes, tillgöranden i de hos dem anmälte ärenden; och nödige rättelser samt behöflige påminnelser blifva också deraf någon gång en följd.
Jag Den 16 Februari! e. ni. 85 hyser äfven den grundade förmodan, alt LandsFiskalernes oberoende ställning lill LocalAuctoriteter och deras närvaro vidTing m. m. äfven för närvarande kan /nedföra beräknad fördel, men skulle ofelbart göra det ännu mera, om dem tilldelades löneförmåner, (hvarom motion vid denna Riksdag är vackt) så att sökande med mera grundeliga Juridiska insigter ville sig dertill anmäla.
Af dessa förenade skäl får jag vördsamt hemställa att, då återremiss af detta Betänkande icke synes lämpelig, enär förändringar deruti icke kunna ske, utan fråga endast är om antagande eller förkastande, Ilögloflige Ridderskapet och Adeln behagade i detta önskningsmål afslå EkonomiUtskottets förenämnde Betänkande. t Friherre Boye, Ludvig:
För min del anser jag ganska betänkligt, att indraga dessa åklagarebefattningar, då vi nu hört Chefen för åklagaremagten säga sig behöfva dem.
Redan detta är i mina ögon ett ganska stort skäl, emedan dessa tjensters afskaffande synes mig komma att sälta honom ur tillfälle, att fullgöra sina Embetspligter.
Men jag begär, att äfven en annan omständighet må få komma under öfvervägande.
Lika med Utskottet skulle jag visserligen önska, att LandsFiskalerne voro bättre lönta af Staten; men jag tror ej, att man derföre att de äro illa lönta, bör afskaffa dem, emedan bara deras tillvarelse gagnar, såsom controll 86 Den 16 Februarii e. m. pä KronoBetjeningen.
Om nu en angifvare gär till KronoBetjeningen, för att få ett brott åklagadt, så mäste denne fullgöra sin tjenstepligt, emedan angifvaren annars går lill LandsFiskalen, och hos honom anmäler både brottet och KronoBetjeningens vägran, eller försummelse att det åtala, och LandsFiskalen beifrar då båda delarne; men afskaffas desse Fiskaler, så skall KronoBetjeningen snart inse, att de kunna göra hvad de vilja; och alla de beskyllningar man nu här gör emot LandsFiskalerne, skola uppstå emot KronoBetjeningen, utan all controll.
Saken synes således af mycken vigt för det allmänna.
Herr Nordenanckar_, Gustaf:
Det låter visserligen vackert, att hafva tjenstemän anställde, hvilkas pligt det är att vaka öfver Författningarnes efterlefnad, och åtala alla öfverträdelse!' och lagbrott; men i min tanka försvinner mycket af det vackra, när man besinnar, att LandsFiskalerne tjena utan lön.
Jag, för min del åtminstone, skulle vara mycket böjd att ursägta hvar och en, som kunde falla på den misstankan, att en tjensteman i sådana förhållanden sökte bereda sig alla möjliga utvägar till sin bergning, och kanske icke åtalade andra förbrytelser, än dem, som lönade sig att öfverbevisa.
Jag tror icke ändamålet vara vunnet genom användande af offentlige tjenstemän utan lön.
Jag yrkar säle - Den i6 Feburarii e. m. des återremiss, och skulle tro att, uti Rikets
Ständers underdåniga anhållan i detta ämne till Konungen, måtte framställas den önskan, antingen att LandsFiskalstjensterne afskaffas, eller att innehafvarne må förses med en lämplig lön; ty hvad nit och rättskaffenhet kan man begära af en lönlös tjensteman.
Vid hvad som här blifvit anmärkt om LandsFiskalernes skyldighet, att directe communicera sig med JustitiseCanzlersEmbetet, får jag erinra, att det i alla fall alltid blir tillfälle för JustitiaeCanzlern, att från Konungens Befallningshafvande infordra alla de uppgifter, han kan finna erforderlige.
Jag skulle visserligen gerna vilja instämma med den sista värda Talaren, men jag kan icke förlika mig med den tanka, att, för det LandsFiskalerne äro annorlunda lönade, än andre Tjenstemän, man icke bör begagna sig af den nytta de kunna göra Staten.
Må andra söka förena detta med en rätt logisk slutföljd; jag kan det icke.
Jag hoppas, att Ståndet, när frågan återkommer, lärer inse rigtigheten af mina anmärkningar, eller också att Kongl. Maj:t bättre öfverväger det allmänna bästas fordran i detta ärende.
Instämmande i Prosten Broomes reservation, och i förtröstan att Regeringen icke ser 88 Den 16 Februarii e. m. denna sak, såsom Utskottet, vill jag icke upptaga tiden med att bevisa nödvändigheten af Lands-Fiskalernes tillvarelse.
Men det förundrar mig, att vid en tidpunkt, då man talar om införande af Municipal-Styrelser, höra klandras, att icke någon lön finnes till dessa tjenster.
LundsFiskalerne kunna likväl hafva andra binäringarne.
Vi se Auditeurer vid Regementerne föda sig genom att vara sakförare vid Domstolarne.
Om återremiss beviljas, anhåller jag få fästa Utskottets upmärksamhet på något, som icke kostar Staten en skilling, men icke dess mindre är en billighet och rättvisa mot LandsFiskalerne, nemligen en underdånig anhållan till Konungen, att LandsFiskalerne måtte få ingå i PensionsStaten, så att, när de lemnat sina tjenster, de måtte komma i åtnjutande af något underhåll på gamla dagar.
Herr Cederschjöld} Pehr Gustaf:
Man har anmärkt såsom en stor olämplighet, att LandsFiskalerne icke hafva lön på Stat, » och i följd deraf äro satte i nödvändighet, att lefva genom öfverseende med Lagbrytare.
I anledning häraf ber jag få göra ett par erinringar.
Sedan missbruket, att handla med nästan alla sysslor^ så inrotat sig, och dessa accorder äfven äga rum vid andra sysslor, som hafva likhet med de ifrågavarande, stundom till så högt pris, att räntan på accordet öfverstiger, eller åt - Den 16 Februarii e. in. 89 minstone i det närmaste motsvarar hela den årliga lönen, synes mig, att sådane tjenstemän äro nästan i samma förhållande, som voro de lönlöse.
Men långt ifrån alt anse sorn ett fel, att Fiskaler äro illa eller icke lönade, tror jag att sjelfva hungern, om jag så får säga, bäst skall tvinga dem att upsöka förbrytelserna.
Jag föreställer mig till och med, att det säkraste correctivet mot förbrytelser skulle vara, att göra så många lönlöse Fiskaler, att hvar och en funne mer uträkning uti att vara laglydig, än att muta åklagarne.
Om jag vore öfvertygad, att den öfriga KronoBetjeningen alldeles icke begagnade sig af en dylik födkrok, så skulle jag vara benägen att medgifva LandsFiskals-Tjensternes afskaffande.
Men som jag det icke är, så fruktar jag, alt dessa tjenstemäns afskaffande endast skulle komma den öfriga Kronbetjeningen och lagbrytarne till godo, derigenom att dessa sednare kunde för bättre pris undgå tilltal.
Jag hörde nyss en Ledamot säga, att det vore nyttigt, om hungern dref LandsFiskalerne, att blifva åklagare.
Då vore det äfven nyttigt, att släppa vargarne i fårhuset.
Åter ett annat skäl har man sökt deruti, att de brottsliga icke måtte kunna accordera med Länsmännen.
Lika väl tror jag det låta sig göra, att accordera med en LandsFiskal, som med en Länsman.
Den sednare står under Lands - 9° Deti 16 Februarii e. m. höfdingcns nära inseende.
Han har dock någon lön, som gör det möjligt, att till tjensten 1’å en någorlunda hederlig karl, då det deremot kan sättas i fråga, huruvida det är möjligt att få en sådan till LandsFiskal.
Jag känner exempel på en LandsFiskal, som låtit i kyrkorna oförsynt kungöra, att personer, sora vilja hos honom angifva brott, icke skulle blifva uptäckta.
I anledning af hvad Ilerr Tham nyss yttrat, vill jag blott nämna, att då jag svarar för ^ af Sverige, och i den delen finnas LandsFiskaler, bör jag upplysa Herr Tham, attén af dessa LandsFiskaler är Brukspatron; för den ansvarar jag, att han är hederlig karl.
Herr Rergenschjöld:
I anledning af den kungörelse Herr Tham åberopat, får jag äran yttra, alt om Herr Tham behagar låta berörde kungörelse komma till min kunskap, skall rättelse icke uteblifva.
Herr af Malmborgj Abraham:
Jag vill icke öka discussionens vidlyftighet, utan anser mig endast böra i korthet upplysa, att jag, under de 48 är jag förestått
Domareämbetet uti tvenne större Domsagor, funnit LandsFiskals tjenslerne hafva varit mera skadliga, än nyttiga, för det med deras inrättande åsyftade ändamål; hvarföre jag instämmer uti hvad Herr Tham anfört om deras afskaffande, och anhåller Pen 16 Februari i e. m. 9' således öm proposition till bifall på Utskottets Betänkande.
Det är icke underligt, att den, som behöfver begagna LandsFiskalerna, såsom sina biträden, skall finna beqvämligt, att hafva dem spridda i alla delar af riket.
Men det är icke nog, att betragta dessa tjenstemäns ställning ofvanefter, utan man måste äfven se till, huru den visar sig nedifrån.
Då LandsFiskalerna hafva ringa, eller obestämda och ovissa löneinkomster; så sökas deras beställningar icke gerna af män med juridiska kunskaper, hvilka kunna erhålla något bättre; utan de falla i händerna på personer, hvilka väl kunna vara tjenliga till blinda verktyg, då man lagger dem orden i munnen; men som dessförutan pläga sakna urskiilning till åtal af vigtigare beskaffenhet, än fylleri-mål och dylikt.
Flera ledamöter hafva redan anmärkt, att LandsFiskalerna gå ut på rof för att skaffa sig uppehälle; och man kan ej annat vänta, då de icke hafva någon lön.
Men under sådane förhållanden, är det frugtansvärdt att de taga det säkra för det osäkra; och häldre se igenom finger med lagbrytare emot någon bestämd och säker afgift i hemlighet, än antasta öfverträdelserna offenteligen för ovissa böter.
Man bar väl sagt, att det vore bättre hafva nå - qa Ben 16 Februarii e. m. * gra än inga ofFenteliga åklagare spridda i landsorterna.
Men der ordningens väektare ej hafva något annat än öfverträdelser11 a alt lefva af; der kan man icke hoppas, alt dessa skola upphöra, utan måste snarare befara, att de ökas.
Man har jemnfört LandsFiskalerna med de Upsyningsroän, som af municipal-styrelser tillsältas.
Men de sednare äro af helt annat slag.
Ordningsmän inom menigheter väljas af dem sjelfva, och dertill utses naturligtvis sådane, som äga menigheternes förtroende, samt äro af dem för sina egenskaper kända och agtade.
LandsFiskalerna äro deremot tillsatte af en för orten främmande myndighet, och stå, till följd af deras åklagare-befattning och behof af sakören, i ett till menigheterna fiendtligt förhållande, samt äro af dem ofta frugtade och afskydda.
Den controll man velat finna på Kronobeljciiingen, i LandsFiskalernas tillvaro, tror jag icke vara af särdeles vigt.
Om Kronobetjeningen, af origtiga bevekelsegrunder, underlåter att åtala förbrytelser; så kunde det ännu lättare hända LandsFiskalerna, att duka under för frestelser, hvilka de, i brist på den sjelfständiga utkomst, Kronobetjenitigen merändels äger, torde hafva mindre kraft att emotstå.
Ville man således sätta dubbla åklagare att bevaka hvarannan: så Den i6 Februarii e. ra. 9^ finge man slutligen göra sig den bekanta frågan; hvem skall vakta väktaren, ty möjligen kunde bägge åklagarne komma öfverens att nedlägga saken.
Om LandsFiskalerna missbruka sitt kall, hvartill de hafva så mycken anledning, hvad har man väl för band på dem?
Justitiae— Canzleren säger väl: örn det eller det anmäles; så skall rättelse icke uteblifva.
Men hvad har man att taga ifrån den, som ingen lön äger, och som möjligen kan föda sig med enskildta angifvelser och åtal, i händelse Jaan, redan i offentlig väg, förvärfvat vana och skicklighet i yrket?
— Då man, i alla fall, icke kan tillsätta så många åklagare, att de räcka till allestädes, och då de orter, som sakna dem, icke äro mindre laglydiga än de öfriga; så synes det vara bättre, att förskona dem alla från dylika tjenstemän, hvilka till den grad besvära allmogen, att jag vet exempel på, att de till vittnen i bränvinsmål instämt mostrar, svägerskor och andra nära slägtingar, ehuru deras jäfvighet icke bordt vara åklagaren obekant.
Att sedermera få ersättning för långväga resor och tidspillan, är icke så lätt för allmogen.
För min del, tror jag således, att Ekonomi-Utskottets betänkande är val grundadt, och bör bifallas.
Maj:t, likväl anse en närmare undersökning om Den 16 Februarii e. m. förhållandet, vara nödig, och dessa tjenstemän i följd deraf verkligen behöfliga, samt vilja vid en kommande Riksdag förelägga Ständerna skälen dertill; så torde man då, i fall deras tillvaro befinnes vara oumbärlig, böra förse dem med ständiga löner.
Att det vore bättre att hafva inga åklagare, än de närvarande LandsFisknlerne, är en åsigt, som jag icke kan dela.
En Landshöfding, om lian ock använder all möjlig upmärksamhet på vidmagthållande af Lagarnes kraft, skulle likväl icke äga verktyg till beifrande af vissa förbrytelser, dem KronoBetjeningen icke hinner efterse, såsom om allmogen blir lidande å falska målkjäril, eller om en eller annan Etta finnes med deg ihopsmetad på handelsvigterne o. s. v. I anledning deraf hyser jag det fullkomliga förtroende till Regeringen, att den icke skall lemna Landshöfdingarne utan medel för en sådan eftersyns möjliggörande.
Herr Bergenschöld:
Herr von Hartmansdorff har förklarat, att LandsFiskaler till hög grad besvära allmogen.
Jag önskade, att Herr von Hartmansdorff ville upgifva, hvilken LandsFiskal han dermed menar, emedan man såsom Representant icke får inom sitt Stånd förklena en hel Embetsmannaklass.
För öfrigt liar han yt - Den iG Februari i e. m. 95 trat, alt de äro afskydde, der de Iilifvit anställde att utöfva åklagaremagten.
Delta anser jag vara förolämpande för mig, såsom deras förman, och jag får äran anhålla, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes fråga Herr von Hartmansdorff-, på hvilka personer detta yttrande har afseende.
Herr Nordenanckar: Sedan Herr Tham närmare utvecklat ämnet, kan jag icke undgå att vitsorda rigtigheten af de flerfaldiga exempel, som styrka hvad han yttrat.
Jag tror att, om åklagaremagten allenast ålåg KronoBetjeningen, vore Landshöfdingen lättare i tillfälle att veta, när missbruk begingos, och återföra dem till ordningen, emedan den står under hans omedelbara befäl; hvaremot om LandsFiskalerna missbruka sin myndighet, Landshöfdingen dermed har intet att skaffa.
En värd Talare har berättat, att de orter, der LandsFiskaler äro bosatte, finna sig deraf besvärade.
Just detta anser jag såsom ett stort bevis för nödvändigheten att bibehålla dem; ty naturligtvis kan det icke vara andra än lagbrytare, som deraf finna sig besvärade.
Jag skulle derföre önska, att ingen ort vore dem förutan, på det alt alla lagbrytare måtte finna sig så besvärade af dem, att de heldre blefvo laglydige.
Det är allenast i anled - g6
Den iG Februari i e. m. ning af det nyss fällda uttrycket, att en mängd LandsFiskaler borde bibehållas, för det landsorlerne finna sig besvärade af deni, som jag vill yttra, att jag tror, att det just icke är lagbrytaren, sora är mäst besvärad, emedan lura nog ganska ofta och lätt kommer öfverens med desse män, utan det är deremot den redlige medborgaren, som blir besvärad, då desse åklagare onödigtvis instämma en mängd vittnen till Domstolarne, för att bevisa ofta diktade brott och falska angifvelser.
Att här uppgifva namn på personer, har jag icke ansett mig behöfva.
Jag vet alltförväl, att de personer af bättre folk, som någorlunda uppfylla sina pligter, äro skyddade för dem.
Det är den fattigare och den enfaldige, som de våga sig på.
De andra gå nog fria, och derföre hafva de aldrig besvärat mig.
Jag vill blott utbe mig få göra ett tillägg.
En Talare har nemligen, såsom skäl emot LandsFiskalstjensterna, sagt, att dertill förordnades blott sådane personer, hvilka vörö hatade och afskydde i orten.
Jag anser detta tvärtom snarare, såsom bevis på lyckliga val; ty Fiskals- och åklagarebefattningen är i sig sjelf så förhatlig, att ingen, som värdigt vill uppfylla den, lärer kunna göra sig älskad, åtminstone af den stora hopen af lagbrytare; och om de voro på en alltför vänskaplig fot Den 16 Februarii e. m. 97 fot med folket, skulle de illa kunna uppfylla sin pligt.
Då den siste värde talaren trott mig hafva yttrat, det LandsFiskaler utsagos
Liand förhatliga personer; får jag förklara, alt det hvarken varit min mening eller mitt uttryck.
Jag har blott velat uppdraga skillnaden imellan de Ordningsmän, som tillsättas, efter menigheternas egen önskan och förtroende, och mellan LandsFiskalerna, som, utan afseende derpå, tillkomma.
Hvad det af mig anförda exemplet beträffar, så vill jag här icke nämna någon person vid namn.
Men Herr JustitiasCanzleren skall, vid efterseende i sina egna handlingar, otvifvelagtigt återfinna de uppgifter, jag här gjort.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets förevarande
Hvarefter Hans Excellence gjorde Proposition till bifall på Utskottets Betänkande.
Ropades äfven Ja och Nej. i3 H. 7 Deri i6 Februarii c. m.
Hvarjemte Friherre Boye begärde votering.
Jag har hittills tegat, af frugtan, att mitt yttrande skulle imponera på-Ridderskapets och Adelns beslut; men för att söka förekomma votering, hemställer jag till Friherre Boye, om en återremiss kan något inverka på sakens utgång, enär de öfriga tre Stånden redan lära bifallit Betänkandet.
Jag anhåller, att Herr RiddarhusSekreteraren ville officielt upplysa oss om detta förhållande, emedan en enskild Ledamot kan vara illa underrättad.
Jag anser för öfrigt hvar och en, som begär en återremiss, berättigad, att få den, när han anför skäl dertill.
Åtminstone har jag aldrig nekat, och skall aldrig neka, sådant.
Undertecknad Riddarhussekreterare:
I anledning af den nyss väckta frågan, huru detta Betänkande blifvit i de öfrige respective RiksStånden behandladt, får jag vördsamt upplysa, att PresteStåndet återremitterat, men Borgare- och BondeStånden bifallit detsamma.
Måhända de, som bestridt återremissen, torde benäget taga i öfvervägande, om det är billigt, att neka andre Ledamöter få sina skäl pröfvade af den autoritet lagen tillåter.
Då man talar så Den 16 Februarii e. m. 99 starkt om liberalitet i åsigter, borde man, efter min tanka, icke visa motsatsen i handlingssättet.
I händelse af återremiss, får jag äran föreslå, såsom tillägg i den blifvande framställningen, att LandsFiskalstjensterne afskaffas, eller innehafvarne förses med lämplig lön.
Måhända torde Ridderskapet och Adeln förena sig om, att icke neka en återremiss, heldst det vo■re mindre lämpligt att votera derom.
Gardie, Jacob: Friherre Boye och Herr Nordenanckar hafva fullkomligt förekommit mig uti hvad jag önskade säga.
Jag tycker, att Friherre Boyes begäran är lika billig, som öfverensstämmande med Grundlagen, samt derjemte ledande till besparing af tid.
Jag får således hos de Herrar, hvilka varit af motsatt tanka, ödmjukast hemställa, om de icke täcktes bifalla en återremiss.
Man kan sedan vid återkomsten yttra sig i saken för eller emot.
Jag anhåller, att få fråga Herr Grefven och LandtMarskalken, huru förhållandet blifver, i händelse två Stånd bifalla, och två återremittera, detta Betänkande; om icke saken då anses hafva förfallit. f ioo Den 16 Februarii e. ra.
I sakens närvarande skick synes mig helt . naturligt, att största möjliga tidsbesparing vinnes genom frågans bringande till afgörande, hvartill blott återstår det tredje Ståndets bifall.
Jag bekänner, att jag tillhör deras mening, som önska få Utskottets Betänkande bifallit, och jag tror, att om i voteringspropositionen
Ja blifver bifall till Betänkandet, och Nej återremiss, så är saken i det bästa skick den kan komma.