Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sr åtminstone 384 Den a6 Februari f. m. för jordbrukaren mindre bekant, då, med undantag af sa11— petergärden, jag icke känner någon lindring i jorden tryckande bördor; och vid en nogare räkning torde rust- oell rotehåilares under tiden ökade besvär, passevolnnce-afgifler, bekläd nåd sbi drag, exercis-sqvadroner, Dro It ning bo Ims-ba tal jonen, fångvårds-comroenderingar, med mera dylikt, mångdubbelt uppväga den lindring saltpetergäi dens afskalfande åstadkommit.
Oell kan jag icke heller gerna medgifva, att denna lindring utgått ifrån Styrelsens omtanka för jordbrukets trefnad, förkofran oell bestånd; ty landet friköpte sig, så till sägandes, ifrån denna börda, genom uppoffringen afden icke obetydliga saltpeterfonden, hvilken, till följd af de öfriga Ståndens medverkan, användes till ett förhandenvar. behof.
Efter antydan af alla de fördelar fäderneslandet skördat af de förflutna do årens administration, förekommer en episod emot viljan att störa de goda förhållandena och att på samma gång sätta fäderneslandets välfärd i fråga, genom dess blottställande för äfvenlyrliga och vidt utseende strider; men då dessa strider, till följe af historiens vittnesbörd, gemenligen och nästan uteslutande utgå ifrån Regeringarna, så har det för mig varit svårt att fatta syftningen af dessa anspeglingar, då 111ig veterligen inga ströftåg, nu mera ån förr, varit af allmänna rösten påkallade.
Hvad Regeringen och presterskapet för folkundervisningens befrämjande egentligen gjort, har jag mig icke bekant; och vågar jag tro, att hela förtjensten, opartiskt undersökt, kommer att visa sig hafva varit den helt och hållet negativa, att icke hafva förhindrat tidsandans verkningar i detta hänseende.
Med spänd uppmärksamhet erkänner jag mig vänta det utlofvade förslaget till afhjelpande af missvexlens olyckor, då jag förmodar det blifva något hell annat, än den af R.
St. långt för detta förkastade inrättningen af allmänna raagaziner med dem åtföljande direclion.
Det har varit tillfredsställande att erfara det förmånliga arbetsresultatet vid Trollhätte-canal; men torde det ännu för R.
St. återstå att taga medlen till arbetets fortgång i närmare öfvervägande.
Hvad vår fosterländska bär utöfver sina vanliga reg:smöten och större öfiiingsläger sedan sista riksdag utfört, väntar man till följe af throntalets löfte med särdeles nyfikenhet få höra.
Ett tillfredsställande löfte är oss i throntalet gifvet, att hvad som är ulförbart och nyttigt aldrig skall af Konungen lemnäs utan afseende vid fråga om de högst nödiga förändringarna i vårt representationssätt; och derföre är också den allmänna tacksamheten på förhand oinskränkt.
— Detta löfte lemnar äfven ett glädjande hopp om K.
M:s sanction till det af R.
St. nu antagna förslag till en förbättrad Statsrådets organisation, och tager man för afgjordt, att de nya rådgifvareplatserna komma alt besättas - Den 26 Februari f. 10.
385 las af män, som härleda deras anspråk ifrån förtjenst och skicklighet, men icke från deras börd; då det för vinnandet utaf det stora önskansvärda målet af ett pålitligt förtroende, de båda Statsmakterna emellan, helt säkert blif— ver nödigt att sammansätta Ministeren efter andra grunder, an hugskott, relationer, en redan vunnen höjd på ernbetsm an na-hierarkiens trappa, eller endast ifrån K. nåd som utgångspunkten.
Vid tillfället af ett svar på throntalet, skulle jag önska en sådan mening uttryckt, såsom den lindrigaste kritik af det sedan alltför länge tillvarande systemet, och såsom eti uttryckt önskan i afseende å det blifvande. — •lag ville, att ett svar på throntalet skulle vördsamt, men bestämdt, uttala It.
St:s behof af personella garantier för sitt förtroende till Styrelsen.
Jag ville, alt ett svar på throntalet skulle ärligt och öppet uttala It.
St:s öfvertygelse om nödvändigheten att vid denna riksdag vara, i afseende å statsutgifterna, så återhållande som möjligt, för att snart aterkallade till oundgängliga reformers grundlagsenliga behandling, vid erfarandet af ett nytt systeme, vid emottagandet af ändamålsenliga, grundliga och verkställbara förslagen, vid inhändigandet af väl uttänkta utvägar att inskränka statsutgifterna, och att lätta skattebördorna, — för att m. e. o., vid erfarenheten af ett på statsklokhet och på en sann stats-ekonomisk grund hvilande systeme, kunna med nöje och med tillförsigt lemna de erforderliga medlen för en fosterländsk Styrelse att handla och röra sig uti Svensk mening och inom verkningskretsen för ett sanni och verkligt Svenskt intresse.
För den K. propostn, angtde Konungens afsägelse från ordförandeskapet och de tvänne rösterna uti Rikets Högsta Domstol, erkänner allmänheten sin förbindelse, såsom för allt, hvilket leder till en bättre sakernas ordning.
Förslag till polis- och skyddsförfattningar emot pauperism och lösdrifveri äro oss lofvade; och under förväntan af deras ankomst, bör man hoppas, att de i första rummet komma att stödja sig på näringsfrihet och på undanrödjandet af alla i förväg lagda hinder emot menniskans rättighet att obehindradt försörja sig sjelf, när hon i sådant afseende icke bryter emot på verkliga rättsgrunder fotade samhällslagar.
Med verklig rörelse har Svenska folket ifrån dess ålderstigne Konung emottagit uppmaningen att förstå sin Regering; men för att hinna delta mål, mäste folket nödvändigt äga en utväg alt göra sig förstådt utaf sin Styrelse, ty härvid fordras en oeftergiflig vexelverkan, om uppmaningen skall kunna frambringa något välgörande resultat.
Jag hemställer således, 0111 någon lämpligare utväg i sådant hänseende gifves, än den som framställt sig i Riksdagsfullmäktigen flans Janssons adressförslag, uti hvilket jag gerna erkänner min önskan, alt R. o. Ad. funnit sig benägen del2 11. 4g 386'
Den a6 Februari f. m. taga.
Throntalets så sanna uppfattning af landets kallelse lemnar oss omisskänneliga förhoppningar till lindring uti, genom en alltför stor stående arniee, fortfarande, särdeles för jorbruket tryckande bördor; ty, ”öboer på nio tionde”delar utaf de båda Rikenas omkrets, tillhöre vi Europas ”fasta land endast genom nära ofruktbara trakter; och då ”vårt läge bestämmer vår politik, att önska verldens lugn ”och befara alla
Imf med våra kölar,” så synas vi icke genom vårt under freden alltför tryckande militärväsende böra längre utarmas och undergräfva våra krafter.
Man invänder, att throntalets besvarande icke i våra grundlagar äger något stöd; men man kan också icke ådagalägga, alt de deremot stadga något förbud, och jag anser det således af behofvet påkalladt att införa denna sed, hvilken i alla andra constitutionella länder är häfdvunnen.
Vid sakens betraktande, måste man otvifvelaktigt medgifva, att throntalen böra besvaras, då iden motsatta händelsen Regeringsmakten finner ett alltför obegränsadt fält för sjelfberömmet, när detta icke äfventyrar att motsägas ifrån Folkrepresentationens svar på talet.
Jag röstar således alltid för hvilken utväg, som beredes för framgången af Bonde-St:s inbjudning, eller för tillvägabringandet af någon adress i samma syftning ifrån R. o. Ad. särskildt. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf:
Stat bör tillegna sig allt det bättre i andra Staters institutioner, är en rotfästad sats.
Men när Romrarne ville sålunda förbättra sitt statsskick, behandlades ärendet genom comilierna och senaten; och ingressen för det blifvande beslutet var: Senatus Populusque Romanus.
Min önskan är, att vi så behandla detta ärende, och att de som önska framgång åt adressförslaget, ingå till Const.Utsk. med förslag till ändring i grundlagen; och sedan Const.Utsk. yttrat sig, må Ständerne besluta om förslagets qvarliggande till nästa riksdag.
Jag anser nemi., att denna adressens öfverlemnande till thronen, vore en förändring i häfdvunnen praxis, som enligt all lagfarenhet motsvarar bestämd lag.
Såsom prsjudicater anföras de under förra riksdagar aflåtna adresser.
Men dessa hade uttryck af tillfredsställelse och lyckönskan till syftemål, och den ifrågavar. alser motsatsen.
Härmed menar jag ingalunda yrkandet såsom princip, alt endast belåtenhet, icke obelålenhet, skulle få uttryckas.
Jag vill blott säga, att för detla sednare uttryck har grundlagen specielt utstakat vägen, nemi. granskningen i Const.Utsk. af Statsrådets prot:r och användandet af 107 Jin Reg.Fln.
Att förut genom adresser klandra, vore det af all lagfarenhet bannlysta bis in idem.
Pä dessa grunder önskar jag lifligen, att discussionen måtte först afgöra formfrågan, nemi. huruvida i prineipväg en sådan adress kan och bör frambäras, likmätigt grundlagen och likmätigt den Den 26 Febra*ri f. m. 387 praxis som blifvit lag, och icke dessförinnan intränga uti adressens innehåll, hvilket inträngande jag skulle anse som ett verkligt förirrande af discnssionen.
Har Ståndet afgjort fornifrågan, och beslutet blifvit, att adressens framförande är grundlagligt och lämpligt; då först böra vi, och då måste vi discutera adressens innehåll.
Jag röstar för dess läggande till handlingarna.
H amilton, Hus;o:
Då jag funnit, alt mängden af talare yrkat, att BondeSt:s förslag till adress, såsom under nuvar. förhållanden icke lämplig eller passande för R o. Ad. att antaga, må läggas lill handlingarna; har jag icke dervid något annat att tillägga, än att jag förenar mig med dem, som så yttrat sig.
Jag tog mig derföre endast af den anledn. friheten att begära ordet, att Frih.
Sprengtporten och Hr von Troil föreslagit R. o. Ad., att R. o. Ad. sjelf skulle ånyo upptaga sjelfva ide'en, och genom ett särskildt tJtsk. låta utarbeta ett nytt förslag till adress, såsom svar pa throntalet.
I afseende derå, har den siste värde talaren gjort en så fullständig utveckling, att jag har föga att tillägga.
Jag har likväl af detta sednare förslag icke funnit annat, än alt samma skäl, som anfördes mot BondeSt:s förslag, låta använda sig mot detta nya, nemi. att icke vara formenligt.
Jag har icke kunnat fatta annat, än att, då 26 §:n Riksd.Ordn., som handlar om sättet, hvarpå riksdag bör öppnas, icke omtalar någon adress såsom svarpå throntal; måste deraf följa, att en sådan adress icke heller bör åstadkommas, förrän ett stadgande derom blifvit i grundlagen inryckt.
Då stöd derföre ej kan hemtas ur grundlagen, skulle det möjligen kunna ledas från en praxis, som tillät hvad i detta fall åtminstone ej af grundlagen är förbudet; men mig veterligen har ej heller någon praxis tills nu varit, att en sådan adress någonsin blifvit till Konungen aflemnad.
Må det nemi. förlåtas mig, 'att jag ej tror någon jemförelse i detta fall böra äga ruin emellan de lyckönsknings- eller condoleänce-adresser, som vid förflutna riksmöten blifvit af Ständerna till Konungen framburna, och en så beskaffad adress, som den, hvartill nu förslag blifvit väckt.
Såsom jag fattar ide'en af en dylik adress, såsom Representationens svar på ett hållet tinonia!, måtte nemi. icke meningen dermed vara, att den skulle innehålla endast beröm; meningen måtte vara att uttrycka nationens verkliga tänkesätt; men dessa nationens tankar fä, då de, sora ofta nog torde blifva fallet, skulle innebära klander öfver regeringsåtgärder, enligt 60 §:n Reg.Fm, ej på ett sådant sätt framföras, utan måste de, på sätt grundlagen föreskrifver, nemi. genom anmälan till Const.Utsk., uttalas.
På denna grund anser jag, att en dylik adress, under nuvar. förhållanden, icke kan äga rum; ehuru jag, om formen det tillät, fullkomligt är öfvertygad om förslagets både ny tia 388 Den oG Februari f. ra. och vigt.
Slutligen tror jag, att tidpunkten icke nu arden rätta; tiden derföre är, äfven efter Hr von Troils tanka, sora flera gångor i sitt tal yttrat, att en sådan adress bör aflemnas i början af en riksdag, längesedan förliden hvad denna riksdag beträffar.
Ehuru jag således fullkomligen delar den, af Frih. Sprengtporten och Hr von Troil yttrade tanka, att då ett. throntal hålles, det är conseqvent, att det besvaras, nemi. så snart ett stadgande derom influtit i grundlagen, kan jag ej annat än anse, att, innan detta skett, både ridderlighet och adelskap tillåta mig att höja min röst emot adressförslaget; och jag anhåller derföre, att detsamma icke matte, under nuvar. förhållanden, till öfverläggning företagas, utan dermed enligt den i grundlagen löreskrifna ordning för sig gå.
Då jag för en stund sedan erhöll rättighet att yttra mig öfver denna fråga, men derifrån afstod, skedde det i förhoppning att hon skulle erhålla den enkla utgång, fl is— cussionen då tycktes antyda; men enär sedermera flfskilligé talare vidrört det enskildta af adressförslaget och uppgifvit några punkter, dera de ansågo R.
St. äga fog att öfverklaga, och andre yrkat vigtcn af opinionsyttringar, från hvilka de ej lära vilja utesluta dem som något kunna strida mot deras; så får äfven jag utbedja mig en stunds uppmärksamhet, den jag icke ofta skall påkalla.
Adressförfattaren vidrörer flera af samhällets vigtigaste angelägenheter; han klandrar mycket; han berömmer litet.
-Skriften är tili aila Stånds bedömmande aflemnad, och det kan således tillkomma äfven mig stt få yttra några ord öfver dess hufvudpunkler.
Bland s. k. underlåtna styrelse-åtgärder fäster denna granskare sig först vid förenklingen af räntepersedlarna.
Han känner då ej hvad alla som äga anspråk på kunskap i denna väg nu mera veta, att, sedan förenkiingsarbetet varit, än för vissa trakter, än för hela Riket stundom afsiannadt, stundom fortsatt, och numera blifvit färdigt; har man vid närmare begrundande funnit, att hela det påyrkade företaget icke blott vore onödigt, dels emedan intet prejeri på elen skattskyldige kan äga rum under vårt väl controllerade och derföre också förhntade kammarverk , dels emedan, äfven efter en sådan förenkling^ ingen förminskning uti antalet af uppbördsman vore möjlig, utan äfven funnit detsamma i längden blifva högst orättvist, ländande än till kronans, än till den enskildes förlust; på hvilka skal hela frågan nu lärer vara af behöriga embetsverk till utförande afstyrkt.
Det är icke synnerligen troligt, att Statsrådets sednaste prot:r varit för allmänheten tillgängliga.
Man kan således skäligen antaga, att omdömet öfver Konungens rådgifvare härflyter från tidningarnas, hvilkas yttranden, — ehuru, så - Dcna6 Fobrnnri f. m. 38g sorn väl bekant är, de öga ilen högsta grad af sans och tillförlitlighet, — likväl möjligen i detta mål, oell uti saknad af berörde prolocoller, kunde emot vanan vara något bristfälliga.
Ehuru som helst, tyckes det vara en pligt för hvarje medborgare, som sjelf förmodligen vill dömmas efter sina gerningars uppsåt och grund, ej efter deras af honom vanligen oberoende utgång,— som sjelf åberopar och vill njuta Jaga rätt, att äfven lemna densamma åt andra; den nemi., att hans handlingar först må ransakas, sedan dömmas, oell att i detta fall, då ingen undersökning varit möjlig före Coust.Utskrs åtgärd, innehålla med alla i förväg gående omdömen.
Öfver önskan om arme'ens reduction behöfver jag ej vara mångordig.
Högsta befälet tillhörer Konungen uteslutande.
Förändring i roteringen är en constitutionsfråga.
Men då motionären naturligtvis måste vara öfvertygaa om beståndet af den allmänna freden och Sveriges deraf beroende yttre lugn, för att kunna begära det activa försvarets minskning, är det märkligt nog att, med denna kunskap inom hans krets och med denna djupa trygghet, jemföra en liktidig tilldragelse, då en af Europas icke minst statskloka Regenfer återkallar sitt sändebud hos ett främmande hof, derföre att derstädes utan ,denna välöfvade diplomats kunskap kunnat afsiulas vissa förbindelser, som tyckas något förnärma motionärens förhoppningar.
Han yttrar sin stora tillfredsställelse öfver den K. propos. till skolar för ungdomens allmänna undervisning.
Mätte detina åsigt vara öfver allt på landsbygden enahanda, och således icke mera inträffa hvad som så ofta hittills skett, att dylika förslager, framställda inför socknemännen sjelfve, blifvit af dem förkastade, äfven då, när enskild ståndspersons välgörenhet velat draga största bördan.
Det är också ganska hugnande linna, alt motionären anser de stora kostnader, som för så många skolors och lärares underhåll blifva erforderliga, kunna bestridas, vare sig af statsverket, sora måste erhålla sina förnämsta bidrag af jordbruket tillbaka, eller erläggas direele af socknehoerne till skolan,— och att adressförfattaren sjelf sålunda mildrar, om ej alldeles motsäger sitt förut fällda yttrande om de skattdragandes oförmåga och stora behof af lindring i deras skattebördor.
Öfver representations-förändring är ock ordadt, något oförmodadt från ett Stånd, som icke annorstädes än i Sverige äger den vackra och icke förkastliga rättigheten att ohlandadt föreställa det besutna jordbruket, med deraf härflytande vård om det bestående.
Skulle den omtalade ändringen blifva införd, torde något tvifvel vara, om BondeSt. dervid blifver det vinnande.
Kanhända att de män, som nu ädelmodigt åtagit sig att utan uppdrag föra Sveriges eller euskildta Stånds talan, icke skulle lika väl lyckas att, efter Deo a6 Februari f. m. denna representations-föiändring och möjligen sSsom Ståndets comiterade, uppfylla dess blifvande önskningar.
Förslagen till både allmänna oell kyrkolagen påyrkas, såsom vore de redan fullfärdiga, såsom vore jemförelserna mot de gamla slutade, och alla skiljaktiga meningar sammanjernkade.
För min del har jag sett sådana, som, hvad kyrkolagförslaget beträffar, icke lemnar någon enda punkt deraf oantastad eller obetviflad ; förklarandes detsamma mera likna ett bönfallande herdabref, än en bjudande lag.
Icke mindre gilltiga inkast äro af domstolar och enskilde gjorda mot den nya allmänna lagen; och jag, samt mången med mig, hyser den djupaste tacksamhet för Konungens visa försigtighet att icke brådstörta antagandet af lagar, som, lindrigast bedömda, äro omogna, och hvilka åsyfta att omskapa hela detta Rike och alla dess rättsförhållanden uti sina första grundvalar.
Adressen anser, att lagstiftningen för näringsfriheten gått för långsamt, och uppräknar de goda följder, som af dess ytterligare utveckling skulle uppkomma.
Likväl äro tankarna derom något delade.
Det säges t. ex., att åtskilliga corporationer inom hufvudstaden icke funnit sig synnerligen belåtna med vissa skedda ändringar i gammal ordning; det säges äfven, alt mycket folk finnes på landsbygden, sora till skrifver fattigdomens tillvext, icke dessa öfverklagade skatter, dem man tycker sig kunna utgöra, enär man, efter deras afräknande, betalar för jorden merendels stora och äfven på sämsta trakter och i värsta fall, åtminstone någon köpeskilling, utan i dessa författningar, och framom författningar gående vanor, som genom hemmansklyfning framkallat obesutenhet, genom jordafsöndring och backstugusittandet alstrat tiggeriet, genom gårdfarihandel och andra dylika vandringar tillstadt lösdrifveriet, genom stadsmannanäringars förflyttning på landet skadat både tillverkningens godhet, städernas borgerskap och landsbygdens seder, slutligen, genom detta klem vid brottslingars behandling, utrotat fasa för straff, alstrat öfverdåd och trötts.
Men hvem är den, som intrugat dessa läror af sjelfsvåld och af upplösning i gammal rätt och gammal ordning.
Icke är det vår Styrelse, hvilken betänksamt och varligt tagit dessa steg, dem riksdagarna i sina önskningar påyrkat, och som framför allt blifvit bedrifna af desse författare, desse opinionsfabrikanter, som oupphörligt förespeglat nyttan och herrligheten af nyheter, möjligen gagneliga i andra länder, der de uppvuxit och hopgrott med samhället, men hos oss i högsta mått sträfvande mot natur, mot folklynne, mot öfriga och orubbliga, åtminstone för århundraden ännu orubbliga inrättningar och tänkesätt.
Icke vill jag härigenom uttrycka något klander mot vår Styrelses beslut att i dessa fall och i någon mån hafva eftergifvit för samtidens pock, äfveu till sin egeu skada.
— Den 26 Februari f. ra. 391 Den bästa varningen är erfarenhetens.
Vi hafva hittills blott satt ena foten utöfver afgrundens rand; öppna ögon och ett steg tillbaka, till och med blotta stillaståendet, kan oss rädda.
Bland de ämnen, som väl icke namneligen äro uti adressen uppräknade, men dermed äga närmaste sammanhang, då de inom och utom Representationen ofta vidröras, äro de flera önskningsmål, hvaråt Regeringar icke skulle hafva lemnat nog uppmärksamhet eller tillräcklig skyndsam handlägning.
— Inför R. o. Ad. är redan vordet upplyst, huru ogrundadt allt detta är, så vidt klandret rört tågordning och samlandet af mililie-författningar.
Faltigvårds-comiteens betänk, är dat. den 8 sisth Juli.
Har det väl varit möjligt att, efter den tid, som åtgått till dess föredragning och tryckning, på den sedermera korta återstoden af året kunna öfver detta monstruösa förslag, som vidrör nästan allt hvad i Sverige finnes af inrättningar, inhemta alla dessa corporationers och embetsverks yttranden och sammanjemka deras tvifvelsutan blifvande gilltiga och mångfalldiga anmärkningar till en proposition?
Vid skjutsfrågan är också lika grundlöst anmärkt, att ingenting blifvit tillgjordt.
Styrelsen har tvertom mången gång och mångenstädes sökt att få skjutsningar på entreprenad öfvertagen.
Jag har sjelf, såsom dåvar. åbo och ännu varande ägare af reservhemman, arbetat derpå; men fåfängt, emedan hinder, olika mot i alla andra land, möta i vårt, och genom hvilkas uppräknande jag skulle, om tiden så medgåfve, kunna tydligt ådagalägga ogörligheten, åtminstone på de aldra flesta trakter, af väsendtlig förändring i nuvar. skjutssätt.
Riddarhusets långa plenum den 5 dennes uppfriskades af en melodram, rör:de comiteen för skattejemkningen, så väl utförd, att man nästan kunnat anse den för instuderad.
Det uppgafs då, att comiteens arbete varit för 6 år sedan slutadt, att det blifvit till Regeringen aflemnadt, och att, enär intet svar derå följdt, ordför. hade fruktlöst påmint om iustruetion hvad vidare tillgöras borde.
Detta ämne har sedermera under flera plena utgjort en anledn. till förnyadt tadel öfver Regeringens overksamhet; och man har beklagat, att ett så ypperligt förslag skulle multna under försegling.
Olyckligtvis för detta klander har ett exemplar, straxt vid tryckningen, undsluppit denna försegling.
Det befinner sig i mina händer; det är här att granskas af hvem det lyster.
Låtom oss nu betrakta dess innehåll.
Det upptager på 44 sidor betänk., jemte en särskild åsigt, och äger till bihang en stor tabell.
Men hvad ar dess resultat?
Blott och bart en kameral öfver provinsen Uplands ord. skatter, utarbetad, efter hvad af desse herrar kan väntas, med största noggrann - Don 36 Februari f. m. het, men det innehåller icke något, ej ens det aflägsnaste förslag till den berömda skattejemkningen; corniterade yttra sig tvertom, pag. 3g: att en likadan tillförlitlig ransakning borde först öfver hela Riket, genom särskildt tillförordnade, verkställas; och innan allt detta för sig gått, har det synts corniterade olämpligt att ingå i någon undersökning om det särskildta indirecta beskattnings-systemet, och ännu mindre hafva corniterade emedlertid funnit sig tillständigt att för närvar, afgifva de af E. K.
M. anbefaldta yttranden om sättet, huruledes de skattebidrag, som nu utgjort föremål för comiterades undersökning, må kunna minskas, jernnäs, eller emot andra förbytas.
Detta arbete, med dylikt slut, fordrade ändock 3 års möda af utmärkt kunnige ecb flitige män. 6 år äro sedan förflutna; skulle då dessa varit tillräckliga för granskningen af hela det öfriga Piikets ord. skatter, för granskningen af de extra ord., slutligen äfven för hufvudsaken.
Se sådant, mine herrar! är det klander, sorn sker med alla andra afseenden än på sanningen.
Och härmed har jag slutat mitt omdöme öfver närmaste föremålen uti adressen, hvars läggande till handlingarna jag får yrka.
Men då lian hyser ett med hela denna riksdags .lopp gemensamt syfte att klaga öfver det skedda och påskynda en ny tingens ordning, vore det kanhända icke olämpligt, att dermed jemföra några åsigter från en representant, som äger ingenting i det fordna att öfverklaga, ingenting i det nya att vinna; som således Lan, mera opartiskt än mången annan, yttra sig öfver tvistefrågans beskaffenhet och gifva förslag alt den lindrigast lösa.