Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och just emedan de ej hafva annat val än att samtycka eller öfvergifva arbetet, är det, som jag anser det hårdt, att ålägga actieägarne ett tillskott, hvilket i verkligheten torde bli utan allt ändamål.
Man säger, att tillgångarne kunna medgifva, att utbetala anslaget till Canalen utan att bevillningen derföre behöfver ökas eller lån uttagas.
För att ådagalägga detta, har man uppgjort en förteckning å åtskillige sammanblandade tillgångar; men vi veta att Statsbrist-summan är ökad med 120,000 R:dr, hvarigenom Bevillningen på ett eller annat sätt mäste höjas.
Om nu det projecterade anslaget till Götha Canal icke utginge, så försloge tillgångarne att fylla ofvannämnde brist, och Bevillningen behöfde icke förhöjas.
Herr Hjerta har sagt, att återremiss ej skulle tjena till något, emedan 2 Stånd bifallit Utlåtandet.
Men jag har flera gångor sett, alt omarbetning af Betänkanden ägt ruin i följd af a:ne Stånds beslut; det är sålunda ej afgjordt att en återremiss är onyttig.
Herr Crusenstolpe_, Magnus Jacob: Sorn. tiden redan är långt framliden, och åtskilliga Talare ännu återslå, hemställer jag, om icke Hans Excellence skulle vilja meddela proposition derpå, att öfverläggningen får hvila tills eftermiddagens Plenum. i56
Den 3o December e. m. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adela instämde i den af Herr Crusenstolpe gjorde framställning.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att som, enligt hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat
Nej, öfverläggningen i förevarande ämne således komme att lill eftermiddagens Plenum upp - Höglofl.
Fortsattes den i förmiddagens Plenum började pröfning af Stats- och BancoUtskotlens den 21 sistlidne November under N:o 23 meddeldte, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af så Den 3o December e. m. viii Kongl.
Mnj:ls Nådiga Proposition om ytterligare anslag af allmänna medel till Götha Canal-byggnads fullbordande, som åtskilige inom RiksStånden afgifne anföranden och motioner rörande samma ämne.
Herr Cederschjöld, Péhr Gustaf:
På förmiddagen bar en värd Talare för bifall till Utlåtandet åberopat CanalBolagets förlust på Disconten.
Detta argument bär blifvit så ofta drifvet och vederlagdt, att man vid dess förnyade framställning i dag verkligen kunde börja frukta för igengångare.
Enligt de vid denna Riksdag utdelade upplysningar om Götha Canal pog. 55 och 56 utgör den Discontförmån, som CanalBolaget år 1817 förlorade, beräknad till oclroyens slut ur 1835, eller 18 år, å i5o,ooo R:dr, en summa af 2,700,000 R:dr.
Men som Rikets Ständer deremot lemnat Bolaget, enligt beslutet år i8i5, en summa af R:dr 900,000.
Enligt beslut år 1S18 en summa af i,5oo,ooo.
Jemte en afskrifning af ByggnadsFondens skuld till Dis conlen 1,083,877.
Och enligt beslut af år 1823 en summa af a,o5o,ooo.
Så finnes, att Rikets Ständer, redan före denna Riksdag lernnade, och vid Canal-arbetets början opåräknade bidrag, utgöra tillsammans . . .
R:dr 5,533,877. i58 D en 3o December e. m. eller 2,833,877
R:dr utöfver hvad den indragna
Disconten kunnat inbringa.
Man borde derföre åtminstone kunnat få slippa att höra pockas på Bolagets anspråk i och för Discontens indragning.
— Samme värde Talare, Herr Hjerta, har äfven i förmiddags framställt den oväntade frågan: om någon vinst skulle uppkomma afCanal-inkomsterna, hvilket vore bäst, antingen att Staten eller actieägarne finge åtnjuta den?
Detta är en fråga, som det skulle vara roligt att höra besvarad af actieägarne eller deras fullmägtige.
Med samma skäl skulle man kunna fråga, hvilket vore bäst, antingen att Staten behåller äganderätten till sina egendomar, eller att den utan ersättning öfverfly ttades på de nuvarande arrendatorerna?
Jag vågar förmoda det vara bäst, att hvar och en behåller sitt, och åtnjuter hvad honom lagligen tillkommer.
Hvarje minskning i Statens ordinarie inkomster till förmån för enskilta, ökar alla de öfrigas skattebörda, och borde således icke kunna tillstyrkas af någon, som vill hetas nitälska för skatternas nedsättning.
Men en minskning i Statens ordinarie inkomster ökar derjemte Regeringens beroende af Rikets Ständer.
Och derföre kan jag ej tillbakahålla min förundran, att Kongl. Majrts
Rådgifvare icke gifvit akt på möjligheten, att af Canal vinsten för framtiden bereda en ordinarie Statsinkomst; och insett angelägenheten för Regeringen att bevara denna möjliga inkomst - Den 3o December e. m. källa.
Det är väl sant att ingen utsigt nu gifves till öfverskott; men Staten består evärdeligen, och inom 100 eller ett par hundra år kan mycket hända, som nu synes otroligt.
Bokföringen kostar intet; och jag kan derföre ej begripa, hvarföre summan skall afskrifvas.
Om i framtiden ett öfverskott af Canal-inkomster skulle uppkomma, så skall man då förundra sig och anse för oförklarligt alt Representationen nu kunnat ens sätta i fråga, ännu mindre tilltro sig alt bortskänka Statens medel på detta sätt.
Jag kan således icke annat, än vidhålla, att Statens fordringar hos Götha CanalBolag icke mätte afskrifvas, utan bokföras tilis vidare.
I ovisshet om företagets möjliga följder, bör man hålla Statens rätt öppen för framtiden, och icke nu efterskänka en dess fordran af 4.524,545 R:dr.
Åtminstone vill jag hafva mitt namn räddadt från den dom efterverlden torde komma att fälla öfver dem, som nu bidraga lill ett slikt beslut; och jag hoppas ännu, att icke på långt när blifva ensam.
Ämnet är skäligen genomtaladt, men jag kan dock icke underlåta att upptaga 2:11 e omständigheter, vid hvilka den siste Talaren fästat sig.
Den första är, att Konungens Rådgifvare skola hafva försummat tillse, det den möjliga vinst, som kunde uppkomma af Canal-inkomsterne, utöfver 5 procent, må betrak - 160 Den 3o December e. m. tas såsom Statens ordinarie inkomst.
Härvid behöfver jag endast erinra, att Bolagsreglorna stadga, det en dylik vinst skall användas till ytterligare företag i Canalbyggnadsväg.
Den andra besynnerligheten, som undfallit samme Talare, är, att han eftersträfvar få sitt namn frikalladt från deras antal, hvilka efterskänka Statens fordran hos Götha Canal.
Jag för min del tror icke, alt den framtid är aflägsen, då man skall göra rättvisa åt dem, som först utarbetat och genomdrifvit detta stora företag.
Hvad som så kan electricera ett fritt Folk, som detta företag i sin början gjorde, är icke ovärdigt att efterfölja, och kan leda till större resultat än man ens anar.
Frågan är obetydlig för det närvarande; — men om, hvad icke gerna kan ske, arbetet skulle inställas, vore skadan oberäknelig.
Nu, som förr, yrkar jag arbetets fullbordan, och följaktligen bifall till ifrågavarande Utlåtande, samt att votering derom genast måtte anställas.
Herr Franc Sparres Bengt Erland: En Ledamot har i synnerhet fästat sig vid frågan om afskrifning af Statens fordran, under förutsättning, att den blifvande vinst, som, öfver 5 procent kunde af Canalens inkomster uppkomma, borde betraktas såsom ordinarie Statsintrad, till ersättning för Statens uppoffringar i och för Canal fö - Den 3o Dece mber e. m. 161 företaget.
Jag tror, att i allmänna opinionen det är ganska tvifvelaktigt, om Canalinkomsterna någonsin kunna blifva så stora, att en vinst deraf, utöfver 5 procent af kostnaderne, kan påräknas.
Med afseende å denna åsigt torde det vara säkrast att tillförbinda actieägarne, att göra Canalen färdig, och att göra dem villiga dertill genom insättning på föreslagit vis.
Erhålles icke den af actieägarne påräknade summa, hvartill hoppet om framtida vinst måste bidraga, blir ju Staten tvungen att ensam fullborda Canalföretaget.
Nu är det fråga, att Bolaget skall insätta 3oo,ooo R:dr utöfver teckningsbeloppet, och detta ändamål vinnes icke utan att Staten försäkrar Bolaget om att vara ägare till Canalen, och att följaktligen kunna disponera dess inkomster.
Det är sannt, att Staten gjort stora uppoffringar på Götha Canal, men hvad är väl ock den annat, än ett stort Nationalföretag?
Det samband Canalen har med Rikets försvarsverk, gör Statens medverkan ännu mera lämplig.
Pluraliteten af actieägare vinnes icke till förmån för företaget, med mindre än att Staten underlättar möjligheten af fullbordandet.
De, som icke gilla Utlåtandet, torde dock önska Canalen färdig, och för möjligheten deraf fästa vilkoret af en ny Contractsform emellan Staten och Bolaget.
Sacrifieras icke något, torde den allmänna önskan, alt få Canalen snart fär 55 II. ii jG2 Den 3o December e. ni. dig, svårligen vinnas; och tager man bort den föreslagna afskrifningen blir det svårt, att bringa denna önskan till fullbordan.
En värd Talare bar, i anledning af mitt bestridande af afskrifning utaf Statens fordran bos CanalBolaget, dragit den slutsats, att min afsigt vore alt motverka Canalensfullbordande.
Jag bör derföre högtidligen förklara, att jag upprigtigt vill hafva Ganalen färdig; men att jag icke dessmindre vill hafva Staten bibehållen vid sina fordringsanspråk, icke derföre att jag verkligen tror, det Canalen någonsin kan lemna en så betj^dlig afkastning, att Staten skulle komma alt dela den; utan derföre, att jag är öfvertygad, det mycket kan i tidernas längd hända, som jag nu icke kan föreställa mig, eller ens ana.
Samme Talare har klandrat alt jag yrkat, det den möjligen uppkommande Canalvinsten borde anses för Ordinarie Statsinkomst, och åberopat Octroyen för Bolaget, deri skall stadgas, att vinsten borde användas till nya Canaler.
Härvid får jag blott erinra, att denna del af CanalReglorne upphäfdes år i8i5, då det beslöts, att i stället för t) procent, Actieägarne skulle åtnöja sig med 5 procent, och att resten skulle tillfalla Staten såsom ersättning för ränta och capital-afbetalning.
Efter denna förändring beror det alltså på Konung och Slän® Den 3o December e. m. i63 eler gemensamt att använda Canalvinsten till lättnad i andra bördor.
En annan Talare, Herr Franc Sparre, har redogjort hvarföre Utskotten tillstyrkt afskrifningen.
Behofvet påkallade äfven högeligen en dylik redogörelse, emedan hvarken Kongl. Maj:t eller Bolaget äskat någon afskrifning.
Man måste således tillse, af hvad halt Utskottens motiver äro.
Det har blifvit yttradt, att denna afskrifning föreslagits för att förmå Bolaget alt ingå på den ifrågasatte ytterligare Aclie-inbetalningen; men då man ser närmare på saken, äro af de 3oo,ooo R:dr, som Bolaget ytterligare skulle tillskjuta, endast 100,000 R:dr verklig inbetalning; det öfriga användes endast till interims-insättning, eller ett slags vite för Canalens färdigbyggande.
Erinrar man sig nu, att Canalens Fader, Grefve von Platen, i lifstiden yttrat, att Canalen kunde fullbordas för mindre än kostnadsförslaget upptager, om man icke så mycket afsåg soliditeten, och att denna åter vore ganska svår att utvändigt bedöma; så inser man lätt, att den supponerade garantien ej är af stort värde.
Någon annan åtgärd än återremiss återstår nu icke alt vidtaga.
Som motiv för återremiss af Utlåtandet, får jag till en början åberopa de i förmiddagens Plenum afgifne yttranden.
Jag vill icke trötta med någon 55 H. n* i64 Den 3o December e. m. ytterligare vidlyftighet i detta ämne, särdeles som det i alla fall äfven nästa Riksdag torde komma att pröfva tålamodet.
Dock kan jag ej undgå att uppläsa Herr G. M. Sparres uti Dess reservation föreslagne vilkor för anslag till Götha Canal, nemligen: ”Att Götha CanalBolag mcdgifver Staten delaktighet i Bolaget, icke allenast för till beviljande under innevarande Riksdag före”slagne Summa, utan äfvenväl för hvad som ”derförinnan blifvit från Statens sida Bolaget förskjutet, med deltagande proportionaliter, i förhållande till hela den saturnia förskjutna surnman, uti alla de rättigheter och skyldigheter, som Delägarne ”uti Götha CanalBolag, enligt privilegier ”och Bolagsreglor, tillkomma.”
Häri instämmer jag fullkomligt, och tycker, för min del, att det vore så godt forst som sist vidtaga denna åtgärd, och åtminstone söka alt bibehålla åt Staten initiativet till sina fordringsanspråk på Canalen.
Den blir dock slutligen en n:te HufvudTitel, hvars kostnader vi må hända kunna inskränka, om vi i tid rangera oss.
Vi hafva ett färskt exempel, huru tillgångarne anlitas genom anticipation på öfverskotten, och det i vigtigare sak än Canalen får anses före.
Jag hemställer, att Utskotten måtte föreslå, det alla Extra anslag böra sammanslås i en gemensam Cassa, och utdelas efter föregången pröfning af Kongl. Maj:t, så att ej det mindre vigtiga behofvet må föregå ett relatift
Den 3o December e. m. i65 vigtigare.
Örn återremiss, på grund häraf, nekas, anhåller jag att få mitt förslag remitteradt i form af nv motion, och hemställer, hvilketdera mest befordrar ärendets hastiga afgörande, antingen återremiss eller ny motion.
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen 1 Stockholm, År 1834. * * > Tredje Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg, 1834.
J Lördagen den i Mars 1834- Plenum kl. io f. m.
Öppnades Ilrr Electorers Lista till val af en Ledamot i Oecon.-Utsk., efter J\:o iii3, Hr Treffenberg, Fullm. Gr. von Losen, Axel; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2,3o3.
Hr Peyron, Gustaf. Upplästes till justering ett Prot.-Utdrag af d. 27 nasti.
Febr., rör:de R. o. Ad:s då fattade beslut att till StatsUtsk. remittera Gr.
Lewenhaupts, Mauritz, motion om löneförbättring för Lif-BeväringsReg:tet.
Då de anmärkningar, jag i sista plenum emot Gr.
Lewenhaupts motion framställde, ej åtfölja remissen, och det är osäkert, när desamma till StatsUtsk. ankomma, hemställer jag, om icke i Prot.-Utdr. borde intagas, att anmärkningar vid motionen blifvit gjorda, och framdeles komma att till Utskottet afsändas.
Det skulle eljest kunna hända, att Utskottet företoge frågan, innan det fått del af anmärkningarna.
Innan de på bordet begärda och der för närvarande hvilande anmärkningarna vid Gr. Lewenhaupts motion blifvit föredragna och remiss deraf till Utskottet beviljad, torde de icke böra omnämnas i Prot.-Utdraget, enär detta i sådant fall komme att upptaga ett beslut, som ännu ej är fattadt.
Gr. Lewenhaupt, Mauritz, yttrade, att han visserligen hade åtskilliga anmärkningar att göra i anledning af Gr.
GyIdenstolpes i sista plenum afgifna anförande i detta ämne, men ville, enär Gr.
Gyldenstolpes yttrande blifvit lagdt på bordet, uppskjuta att detsamma besvara, tills det till remiss föredroges.
Det upplästa Prot.-Utdr. godkändes.
Justerades Pleni-protocollet för d. 24 sisth Februarii Hr Montgomerie, Gust., uppläste följande 4 Memorial : 1:0
Vårt constitutionella samhällsskick, som uppkom i en tidpunkt, då dess grundlag och institutioner sammanfatta - 4 Den i Mars f. m. des, snart sagdt, under kanonernas dån mot öfverhängande yttre fienden, bär mångfaldiga vedermälen af detta förhållandes följder.
En sakkunnig, upplyst, mångbildad Statsman har med mycken skarpsinnighet och genialisk penna ådagaladt den mängd anomalier, som finnas i våra s. k. constitutionella statsförbållanden, och de skola ej undandragas den uppmärksamhet och det afseende, de hos våra nu församlade Ständer så synnerligt väl förtjena.
Men då honora undfallit en institution, som föga öfverensstämmer med ett constitutionelt samhällsskick; så anser jag mig böra begagna den nu snart slutade motionstiden att derpå fästa R.
St:s särskilda uppmärksamhet.
Det är, att vi hafva en ambulatorisk HofRätt, Krigs-HofRätten nemi., hvars medlemmar, utom Secreteraren, som nu mera kallas KrigsHofRättsRåd , och en AdvocatFiscal, äro, jemte Ordföranden, -för tillfället ditcommenderade, med permanenta löner och platser på andra ställen, hvilka tjenstebefattningar de således icke få försumma och äro sålunda helt och hållet beroende af godtycket, om och huru långede få och kunna vara KrigsHofRättens Ledamöter.
Öfra och nedi’a BorgRätterna befinnas i samma cathegori.
Ändamalsvidrigheten af så beskaffade domstolar ligger för öppen dag, och deras tillvarelse strider helt och hållet mot sjelfva begreppet af ett fritt och lagbundet samhällsskick, hvars första vilkor är, att hafva en af godtycket oberoende, sjelfständig Domaremagt.
Kunna dessa domstolar icke kunna undvaras eller med de civila HofRätterna förenas; så torde rättsbegreppet oundvikligt fordra, att platserna deri förklaras för permanenta, med deremot svarande löner på ordinär stat, hvilkas innehafvare icke få bekläda något annat embete eller tjenst.
Att denna min motion må till vederhörligt Utskott remitteras, anhåller jag vördsamt. 2:0 Ibland de föremål, som, på sednare tider, hos oss fästat Regeringens, likasom menniskovännens, både uppmärksamhet och omtanka, höra Fängelserna och Corrections-inrättningarna i Riket.
Den särskilda Styrelse, som för dessa angelägna anstalter är tillsatt, har otvifvelaktig! med mycket nit och rastlös verksamhet sökt uppfylla sin bestämmelse.
De underd. berättelser och förslag, den till K.
M. inlemnnt, bevisa dess bemödanden att forska i detta invecklade. mångartade och föga tacksamma ämne, för att kunna uppfinna och framställa förbättrade och ändamulsenligare behandlingssätt, jin. sorn hittills tilläfventyrs kunnat äga rum.
Men då de billiga farhågor, sorn utom och inom Hufvudstaden spri dt sig, i följd af de sednare händelserna genom härvarande correclionislers lyckade rymnings-försök och Den i Mars f. m. 5 derefter föröfvade tjufnader och våldsamheter, iner och mer tyckes rotfästa sig och — med eller utan skäl — öka fruktan för dessas så nära grannskap till Hufvudstaden, är det en pligt ej mindre mot den bekymrade allmänheten, än Fångstyrelsen, att få denna sak på det fullständigaste upplyst.
Jag får således på det vördsammaste anhålla, att R.
Stts StatsUtkott, vid anslags beviljande till Fång- och Corrections-inrättningarna i Riket, tager den nogaste kännedom derom: huruvida de vid Hufvudstaden befintliga Correctionsanstalter äro ändamålsenligt fotade; huruvida de kunna befinnas vådliga eller icke för den enskilda personliga och egendoms-säkerheten i och närmast kring Stockholm, och om de icke, i händelse de skulle äga någon fruktansvärd egenskap, borde derifrån aflägsnas.
Om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott anhåller jag. 3:o
Under det öfverläggningarna om de egentligaste föremålen för Rikets nu församlade Ständer så i öfvermått sysselsätta Nationens ombud, att föga lid och uppmärksamhet synes kunna egnas ål manga andra, mer och mindre angelägna motioner, som trängas med de förra att ock vinna afseende; under det rådigheten söker från djupet af kunskapsrika källor lipphemta medel till afhjelpande af Statsbehofven, och sparsamhet i utgifterna tyckes vara ett oeftergiflig! vilkor för möjligheten att medlen utfinna, skall det måhända förefalla oväntadt, att jag framträder för att öka det rågade motionsförrådet med en, sorn afser sparsamhetens motsats: fr i k o s t i g h e t e n.
Jag vågar likväl hoppas, att motionen skall blifva hos den Svenska medborgerligheten välkommen, då den afsedda frikostigheten icke blott gillas af, utan står i förening med, en sann hushållning med skatte-bidragen.
Rättskänslan, mina Herrar! manar mig alt här framställa ett allt för länge, af ett eget öde tillbnkahållet föremål för Nationens närmare bekantskap.
Rättskänslan tillåter mig emotse R.
St:s odelade begagnande af detta tillfälle att framräcka en medborgerlig gärd af aktning åt en man, ensam likasom ovetande af de anspråk derpå, som, i långlig tid förvarade i digra handlingar och mångas minnen, destomer skola rättvisas af Nationen; eller skulle det icke vara ett ibland de mest förbindelsefulla anledningar att framkalla äfven den sparsammaste Nations belöning, då efterdömet framstår af en sällsynt oegennytta, ådagalagd icke allenast under förvaltning af allmänna medel till belopp af millioner, utan ock, sedan den upphört, förmedelst ett rastlöst fortskyndadt verkställande af ett lika vigtigt, som högst sväl t uppdrag, genom hvars ganska oklanderliga förlängande, vida utöfver den tid, inom hvilken det utfördes, en säker årlig inkomst hade stålt öppen för verkställaren.
6 Den i Mars f • m.
Tjenstgörande som ÖfverKrigsCommissarie, dels vid f. d. Reserve-Arme'ens af honom organiserade Förvaltnings-verk, dels sedermera vid f. d. Arméens emot Norrige GeneralKrigsCommissariat, till hvars Chef han mot fälttågets slut i Nåder förordnades, under den af honom sjelf anspråklöst valda benämningen af Chef för Redogörelse-verket för Norrska fälttåget, ehuru verket de facto var General-KrigsCommissariat och honom tillagt Generalintendents traclamente, hade han (såsom väl kunnigt är), under den på honom hellande ansvarsfulla hufvudomsorgen för förvaltningsärendernas ordningsfulla handhafvande och redogörelsen derför, de största svårigheter att bekämpa, och talrika handlingar vittna om de bördor — öfver en mans höfva —, som lades på bans dock ej dignande skuldror.
I det efter fredsslutet honom anförtrodda särskilda uppdrag, att realisera behållningarna af de lill Norrige från alla håll samlade ofantliga underhålls-förråden, berättigad och förpligtigad att åt de Norrska auctions-förrättai ne, som, enligt Landets författningar, yrkade 607 procents provision af auctions-beloppen, blott medgifva en procent, och att, örn de dermed ej nöjdes, sjelf besörja auctionernas förrättande, lyckades det honom dock alt genom öfverenskomma discretioner till de Norrska auctions-förrättarna, i stället för procent, nedsätta deras arfvoden vida under beloppet af den ena procenten, och ått såmedelst bespara för Svenska Kronan en icke obetydlig summa, som synes hafva bort honom tillfalla.
Efter slutadt fälttåg, och sedan han, inom halftannat år efter Verkets förflyttning till Stockholm till Krigsredogörelsens upprättande, densamma besörjt fullbordad för 2:ne GeneralKrigsCommissariater, särskildt för hvarje (en redovisning, till hvars vidlyftighet man kan sluta deraf, att räkenskapshandlingarne uppgingo till circa 170,000 folier), uppdrogs åt honom i Nåder, på dåvarande StatsSecreteraren Wirse'ns anmälan, alt utarbeta förslag till ett nytt Fältförvallnings-Reglemente, hvaraf behofvel i långliga tider i högsta grad visat sig, i anseende till 1774 års Reglementes mångfaldiga brister, — ett uppdrag af den omfattning och svårighet, samt förutsättande så mångsidig theoretisk och practisk kännedom af alla en fältförvaltnings i hvarandra invecklade detaiIler, att det af hvarje annan, än en Wirsén, skulle ansetts allt förmycket vågadt att anförtro det åt en enda att utföra; — och utan exempel är det väl ock.
Man skall känna hela vidden af detta arbete och dess beskalfeahet, för att finna det vara ett mångårigt pensum för en icke fåtalig Committé; ty utom allmänna lagen hafva vi väl icke någon författning, jemförlig med detta Reglemente i omfattning, complicationer och svårigheter att utarbeta.
Men Wirseen fann det just derföre icke utförbart, så alt säga, styckevis af flera, utan ansåg det hellre utgöra föremål hlqrtt för en endas meditationer, med samlad erfarenhet i en fältförvalt
- Den i Mars f. m. 7 nings alla delar.
Den man, som Wirse'n fann detta uppdrag vuxen, var nyss återkommen medellös från ett krig, der millioner gått genom hans händer, och från befattningar, som vanligen icke anses utarmande.
Åt honom anslogs ett årligt arfvode af 1,200 R:dr B:co, så länge han med berörde Reglemente var sysselsatt.
Detta arbete, hvars materiella vidd man kan sluta deraf, att det innehåller 55g §§., med dertill hörande 74 större och mindre formulärer för räkningar, controller och bokföringar, hade han klanderlöst kunnat fördela på en mängd år.
Nä väl! han hade det inom en tiderymd af circa 2:ne år färdigt och i underdånighet afgifvet, under förklarande, att han, som icke ville upptaga ytterligare tid med alla motivers utskrifvande, målte få under granskningen afgifva dem muntligen.
Emellertid blef han i mistning af tractarnentet.
Jag vädjar tryggt lill hvarje rättsinnig medborgare, om icke så oegennyttiga drag af en Embetsman, glömmande under sträfvandet för pligten följden af försakelsen, förtjena att inför Nationen framställas och af henne belönas.
Behöfves väl ett sådant vedermäle af aktning för efterdömet någorstädes mera, än i en Stat, der hushållning med allmänna medel af goda skäl så strängt yrkas.