Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har icke något emot det slut, hvartill Utsk. kommit, men skälet, som del andragit för afslyrkande af Erik Christenson* motion, kan jag icke godkänna.
Utsk. säger nemi., att fjerdingsmanna-befatlningen är att anse såsom ett menighelsbestyr, för hvilket ersättning af Statens medel icke må ega rum.
Derföre tillstyrker Utsk. att motionärens yrkande må lemnäs utan afseende.
Om denna fråga har varit stor tvist här på Riddarhuset, såsom Ståndet väl torde minnas. Påslåendet, att fjerdingsmans-befatlningen är ett menighetsbestyr, måste sä mycket mera vara ett misstag, som Staten anslagit medel, ja lill och med boställen för dessa befattningars uprätthållande.
Sålunda är det ett kronohesvär och hörer till dem, som under denna benämning i adliga privilegierna omförmälas.
Jag hemställer alltså att R. o. Ad. måtte bifalla den sista punkten, men icke godkänna det skäl dertill, som Utsk. anfört.
Hr vo n Troil, Sam.
Då Hr von Hartmansdorff icke motsatt sig SlatsUlsk :s här framlagda Betänk., utan endast förklarat att de motiver, Utsk. i sednare punkten begagnat för afstyrkande af all ersättning till Fjerdingsmännen, vore oriktiga, emedan Utsk. yttrat, att Fjerdingsmanna-befattningen är att anse såsom ett kommunalbeslyr, så ber jag endast att få fästa uppmärksamheten på tvenne förhållanden.
Del ena är, alt i den K.
Författningen, som stadgar om en Fjerdingsmans åligganden, är tydligt utsatt att den håde är ett menighetsbestyr, och menighets- eller komraunalbestyr måste väl vara enahanda.
Således tror jag, all Utsk:s yttrande i detta afseende är fullt riktigt.
Hr von Hartmausdorffs yttrande alt fjerdingsmansbestyret vore så mycket mera att anse såsom ett kronobestyr, som vissa boställen äro åt Fjerdingsmännen anslagna, beklagar jag, att så icke är förhållandet, ehuru det visserligen vore gagnelig!.
Den 7 Juni e m. 107 R.
Sl. hafva tvertom för flera år sedan indragil Fjerdingsmansboslällena i mån af innehafvarnes afgång, oeh således torde äfven delta skäl förfalla.
På grund af hvad jag redan anfört, anhåller jag om bifall lill Ulsk:s Betänk.
Jag skulle önska vela, om Hr von Troil åberopade den förra eller sednare författningen, ronde Fjerdingsmansbeslyret.
I den äldre finnes ordet menighelsbestyr omförmäldt, men i den sednasle, som utfärdades efter de öfvei läggningar, hvilka egde rum år 1848, då Hr Gr. o.
Landtm, med reservation underskref R.
Slirs beslut i frågan, har saken fått ett annat utseende.
Jag vet icke heller hvarföre SlatsUlsk:s ledamöter skola vara så angelägna om sina skäls godkännande.
Då slutet gillas, så mätte det väl vara nog för sakens afgörande.
Mig synes del oriktigt att R.
St. vidtaga beslut, som strida mot de förut fattade.
Jag har visserligen icke till hands den för fattning, sorn utstakar Fjerdingsmans skyldigheter, kan således icke heller uplysa hvad de föreg:de förfaltningarne i detta afseende innehålla, men jag tror mig kunna med full visshet försäkra, att den nu gällande författningen för dessa Fjerdingsman, hvilken jag haft tillfälle alt flere gånger geuomläsa. omtalar Fjerdingsmansbefaltningen såsom ett menighelsbestyr, och jag ser icke hvarföre Ståndet, då det godkänner Utsk:s Utlåt., skall inlåta sig i någon strid om de uttryck i hvilka detsamma blifvit affattadt, eller hvarföre man skall godkänna Betänk, men ogilla motiverna.
Skälet dertill är icke något annat, än det, att Ståndet ej må vid en påföljande Riksdag handla i strid mot sitt beslut vid en föreg:de.
Sä vidt jag kan erinra mig, upkom tvisten här på Riddarhuset derigenom, att man icke ville låta de trenne öfriga Ståndens beslut binda R. o. Ad. i en fråga, der det icke rörde menighetsbestyr, utan ett kronobesvär, från hvilket R. o. Ad:s sätesgårdar äro genom våra privilegiers 8 § undantagna.
Men när denna Adelns rätt, alt icke af de öfriga Stånden kunna tvingas, blifvit erkänd, dä biföll R. o. Ad. att dess säterier äfven skulle deltaga i berörde besvär.
Ar det då skäl att nu godkänna en åsigt, hvilken står i uppenbar motsägelse lill hvad R. o Ad. tillförene förfäktat, och hvilket då ansågs vara så riktigt, att Hr Gr. o. Landtm fann sig föranlåten med reservation underskrifva de öfriga Ståndens deremot stridande beslut.
Jag tror det ej, och anhåller således vördsamt, alt Ståndet väl matte godkänna Utsk:s förslag, men icke dess skäl dertill.
Hr af Schmidt, Carl Joli.
Då icke några an märkmr blifvit gjorda emot förra delen af detta Betänk., så tager jag mig friheten alt göra sådana.
StatsUtsk. har i denna punkt gått alltför långt i frikostighet.
Det har i betydlig män öfverskrida hvad K. M. i Dess Nåd.
Propos. önskat.
Jag missunnar vis serligen icke detta åt de personer, som deraf skulle njuta fördel; men jag tror att steget är taget allt för långt, innan man kommit 1(18
Den 7 Julli e. m. i erfarenhet af hvilka utgifter denna sak kan medföra.
Redan det att tillerkänna dagtraktamente för alla de förrättningar, som äro i fråga, är en fördel för förråttningsmäunen, hvilken icke tillförene existerat, och hvarigenom ganska stor förmån.
Dessutom anser jag denna sak icke vara så utvecklad i Betänk., att icke detsamma fordrar en återremiss.
Då man vet, att många sådana förrättningar på en dag kunna verkställas med biträde af samma nämndemän, så skulle möjligen desse nämndemän kunna beräkna sin rese- och traktamentskoslnad för hvarje serskild syn.
Della kan väl lika litet vara Utsk:s, som motionärens mening, då nogsamt kändt är att t. ex. torpsvner kunna förrättas 10 å 15 på dagen.
Jag anser derföre lämpligt atl, i fall resekostnadsersättning kommer att dem enl. detta Betänk, tilldelas, de åtminstone icke höra få räkna denna ersättning annorlunda än till det första förrättningsstället och ifrån det sisla på dagen, aldrahelst som beräkningen af skjulsersältningen skill le blifva ganska kinkig att upgöra emellan hvarje förrältningsställe, dä man ofta är tvungen alt, äfven om man eger tillgång till skjuts, använda sina foller för att fortskaffa sig, ty vanligen färdas man vid dessa förrättningar genom skogar och öfver sjöar, åtminstone i den provins, der jag är bosatt.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag vördsamt anhålla om återremiss af den första punkten i Utsk:s Betänk.
Åkerhjelm, Garl:
Med anledn. af den siste värde talarens yttrande, anhåller jag att få fästa hans upmärksamhet derpå, atl resereglemente!, såsom jag vill påminna mig, säger, att då flere syner kunna förrättas på en dag, så eger icke den som förrättar synen att beräkna dagtraktamente för mer än en dag, och att således de förmåner, som nämndemän skulle få genom delta reglemente, icke äro så stora, som den siste värde talaren förmenar.
Dessutom får jag nämna, att, enl. hvad till R. o. Ad. ankomna prot.-utdr. utvisa, är detta Betänk, redan af de öfriga Stånden bifallet, och jag hemställer således, hvartill en återremiss skulle tjena, då i denna fråga R.
St:rs beslut är fatladt.
Jemte det jag instämmer i det yttrande, som den siste värde talaren afgifvit, ber jag att få fästa Ståndets upmärksamhet derpå, att denna fråga ligger BondeSt. serdeles örat om hjertat, och att jag äfven, med anledn. deraf, anser det vara skäl att bifalla hvad Utsk. föreslagit.
Frih. af Schmidt har visserligen ansett, att ett förtydligande skulle vara nödigt derhän, att dä flere syner på en dag hållas af samma nämndemän, reseersättningen endast skulle få beräknas för resan ifrån hemmet till första förrättningsstället och ifrån sista synestället till hemmet.
Jag tror att i detta fall är saken ganska lätt att förklara.
Nämndemannen eger att beräkna skjutsersättning för hela den resa han gör, ifrån det han begifver sig af ifrån sitt hemvist intilldess han dit återkommer.
Efter sådan grund har Utsk. föreslagit, att ersättning skall honom tilldelas.
Då nu Betänk.
Den 7 Juni e. m. 109 Ar af de öfriga RiksSt:n bifallet, neli detsamma, såsom förut blifvit yttradt, ligger BondeSt. serdeles ömt om hjertat, så auser jag icke någon återremiss böra ega rum, utan förenar mig med Fril).
Åkerhjelm i anhållan om bifall till Betänk.
Fullkomligt instämmande i de skäl, som Frih, Åkerhjelm och Hr von Troil anfört, vill jag så mycket heldre yrka bifall till första punkten, som jag vid nästa Riksdag ämnar komma med en motion i samma syftning, och hoppas att då äfven få R.
Stms bifall dertill.
Då nu -öfverläggningen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att, sedan olika yrkanden blifvit gjorde i afseende på hvardera punkten af Utsk:s Utlåt., serskilda propos. derå borde framställas; hvadan Hr Gr. o. Landtm, nu först i fråga om första punkten, ronde Nämndemannen, hvarå Frih. af Schmidt begärt återremiss och öfrige talare yrkat bifall, finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s Utlåt, i denna del.
Ja, jemte ett eller annat Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
I afseende på den andra punkten hafva alla, som yttrat sig, varit ense om samma slut.
Det har blott varit skiljaktighet, roude, bevekelsegrunderna.
Om Hr Gr. o. Landtm, skulle behaga att, i afseende på den andra frågan, blott göra framställning ang:de slutet, så skulle vi lättare komma från saken.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, ont R. o. Ad., såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, behagade bifalla sednare punkten af Utsk:s Utlåt., utan att godkänna det deri anförde motiv för tillstyrkandet.
Föredrogs ånyo och biföllos StatsUtsk. d. 31 sisth Maj och 1 dennes på bordet lagde Utlåt:n: JK lil, i anledn. af väckt motion om inköp för Kronans räkning af de å Böda kronopark på Öland belägne hemman; och J\° 113, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de beviljande af ett ränt efritt lån till Stockholms stad, för bestridande af de genom kolera-farsoten föranledda kostnader.
Vid föredragning af ej mindre Högv.
PresteSt:s den 1 dennes bordlagda prot.-utdr. af den 13 sisth Maj, innehållande inbjudning till instämmande i det beslut nämnde
Stånd fattat vid föredragningen af Allm. Besv.- o.
JVä 79, i fråga om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare i Sverige tillerkände, än ock Vallöf].
BorgareSus i sammanhang dermed bordlagda prot.-utdr. af den 31 i sistnämnde månad, innehållande, att det Vällofl.
Ståndet förenat sig uti R. o. Ad:s i samma ämne fattade beslut, yttrade Ilo Den 7 Juni e. m. Gr.
Af de uplästa prot:s-utdr:n be hagade R. o. Ad. finna, att BorgareSt. antagit den af R. o. Ad. gjorda inbjudning att instämma i dess beslut.
Under sådant förhållande toide del vara gifvei, att det icke kan falla R. o.
Ad. in, att frångå ett beslut, dertill R. o. Ad. sjelf inbjudit andra Stånd att instämma, och deruti äfven ett Stånd redan instämt.
Uppå härefter framställd propos., beslöt R. o. Ad., att med afslag å PresteSl:s inbjudning lägga de förevar:de prot.-utdr. till handlingarne.
Föredrogos, men bordlädes ånyo, uppå flere ledamöters begäran, Const,Ulsk:s nedannämnde d. 1 dennes på bordet lagda Mern.: jyi 7, med förslag till tillägg i 28 § Reg.Formen; ■M 8, med förslag till ett tillägg i 59 § Reg.Formen och 27 § 1 mom.
Riksd.Ordn., rörtde propos:n om Statsverkets tillstånd och behof; JM 9, med förslag lill ändring i 68 § Riksd.Ordn., ang:de tiden för Revisionerne af Statsverkets, Bankens och Riksgälds-kont:s tillstånd, styrelse och förvaltning; samt JM 10, med förslag till tillägg i 98 § Reg.Formen och 63 § 4 mom. Riksd.Ordn., ang:de'Suppleant för R.
St:rs Just.-Ombudsm.
Föredrogs och remitterades till Riddarh.Ulsk., Hr von Franckens, Georg Wolfgang, den 1 dennes på bordet lagda nio tion, om förändring af Riddarh.-Ordn:s stadgandeu, i afseende på sättet att utse Ordftde, Ledamöter och Suppleanter i Riddarh.- Direkt.-n.
Anmäldes och lades på bordet ett från BankoUtsk. inkommet Utlåt.
JM 39, i anledn. af Aurora Cedergrens ansökning, att fortfarande få tillgodonjuta det arfvode af 66 R:dr 32 sk. b:ko, hon hittills i egenskap af formbindare-elev å Tumba bruks stat upburit.
Uplästes och lades lill handlingarne ankomne prot.utdr. från de öfriga RiksShn af den 12, 15, 19, 20, 21, 22, 24, 26, 27, 28 och 29 sisth April, samt den 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 13, 17, 20, 24, 26, 27 och 31 i derpå följande månad, äfvensom af den 1 dennes; hvarefter Höglofl. R. o. Ad. åtskiljdes kl. } till 10 på aftonen.
Den 10 Juni. lil Lördagen den 10 Juni 1854.
Justerades 12 prot.-utdr. för den 7 dennes e. m,, samt pleniprot:n för den 19 sistl.
April f. och e. m.
Föredrogs och remitterades till Statslltsk., K. M. nedannämnde den 7 dennes e. m. på bordel lagda Nåd.
Propos:r och Skrifvelse till R.
St.: l:o, ang:de ifrågaställdt utbyte af Kronan tillhörig emot enskild mans jord i och för utvidgning af Andra Lif-Grenadier-Reg:ts lägerplats, Malmen; 2:o, i fråga om afsöndring af jord från f. d. Korporals-bostället vid Skånska Hussar-Reg:tel Husie, till utvidgande af Husie församlings kyrkogård inom Malmöhus län; 3:o, i anledn. af vackt fråga om Fyranläggniog å Gottska Sandön eller utläggande af ett Fyrfartyg vid det i närheten deraf befintliga grundet Kopparstenarne 4:o, ang:de beviljandet åt staden Orebro, dels af ett anslag utan älerbelalningsskyldighet, och ett amorterings-lån för verkställande af ny tomlreglering derstädes, dels ock om ett byggnads-lån.
Föredrogs K. M. den 7 dennes e. m. på bordet lagda Nåd.
Propus, lill R.
St., ang:de sökt förlängning i arbetstiden för jernvägen emellan Köping och Hult.
Jag skulle önska att StatsUtsk. icke måtte tillstyrka del begärda anståndet, emedan jag är öfvertygad, att sådant vore utan ändamål.
Om arbetet icke inom den föreskrifna tiden kan fullbordas, derföre att bolaget är utan penningar, så befarar jag, att samma skäl skola räcka ända till slutet af det år, om hvars tillökning man nu anhållit.
Alt inom vårt land penningar för detta ändamål ej kunna till erforderligt belopp erhällas, har erfarenheten redan visat.
Man hoppas alltså alt kunna förskaffa sig dem från utlandet.
Men bolagets direkt:n har sjelf uplysl huru det står till, serdeles i England, nemi. att penningetillgängen der är ganska knapp och räntan, till följe deraf, ovanligt hög.
Enl. de underrättelser jag erhållit, lära de kontanta medlen i Engelska banken hafva förminskats ifrån 20 till 12 railhr £ St., och penningeräntan i England f. n. hafva stigit ända till 5£ proc.
Ar det rimligt att Engelsmännen skulle i Sverige till ett ovisst företag utlåna penningar mot 5 proc., då de kunna hemma mot högre ränta tillgodogöra dessa kapital?
Återstår då frågan hu - 112 Den lO Juni. ruvida icke större penningetillgångar och lägre ränta kunna under det nästföljande året påräknas?
Sådant är föga troligt, då kriget nödgar England, Frankrike, Österrike och Preussen att uplåna penningar.
Huru Ryssland gör, är ännu obekant.
Men, då 4 stormakter åtminstone behöfva penningar, är det naturligt, att räntan måste stå högt.
Varar kriget ett år till, eller ännu längre, så blir peuningetillgången ännu knappare.
Afven om kriget dessförinnan skulle uphöra, är det likväl icke möjligt, att peuningetillgången lika hastigt förökas, som kriget slutas, utan krigets verkningar komma alt längre fortfara, och verka på penningetillgängen.
Det torde således icke vara skäl ens för Direktin att, under vacklande emellan ängslan och hopp, söka uprätlhålla detta företag.
Annu mindre är det förhållandet hvad Sveriges Rike beträffar.
Jag har, såsom R. o. Ad. torde påminna sig, städse afslyrkt detta företag.
Men pluralileten af detta Stånd, hvilken varit af annan mening, kan de! ej heller intressera, att låta ett företag fortgå, hvaraf man kan förutse, att enda följden blir en förr eller senare inträffande bankrutt.
De som vilja fullfölja jern vägsföretagen, borde väl önska, att del snart blefve sint pä trasslet med främmande bolag, samt att Regering och Ständer sjelfve finge taga saken om händer, för ali fullfölja henne på det sätt de kunna finna lämpligast.
Dä sluppe man förmodligen den öijen liga ändpunkten, Hult och Wenern, sedan man nu sett, att om vintrarne qvarligger isen der längre än vid Christinehamn, och alt om somrarne är hamnen så grund, alt fartyg icke kunna dit inlöpa, utan fara att fastna.
Finge man förelaget stäldl under Regeringens ledning, så sluppe vi med detsamma äfventyret alt tvista med Engelsmännen, hvilket kan blifva ganska obehagligt, då man på andra ställen sett huru närgångne de äro.
Huru man än må betrakta saken, finner jag det alltså fördelaktigast, alt ju förr ju häldre få slut på detta obetänkta förelag.
Jag vill icke ingå uti den financielia delen af frågan, hvilken Hr von Hartmansdorff, såsom skäl för sitt afstyrkande af K. M:s Nåd.
Propos., har uptagit, emedan jag tror, att hvarken jag eller den värde talaren hafva nog bekantskap med denna del af frågan, för att derpå kunna grunda något bestämdt omdöme; men jag anhåller deremot att få fästa upmärksamheten på de skäl, som, i min tanke, onekligen tala för bifall till den Kongl.
De äro uti Propos. omnämnde, nemi. för det första, att oktrojen meddelades bolaget först ett hell år sedan R.
St:rs beslut om de 3 årens byggnadstid var faltadt.
Man trodde då, att oktrojen skulle af Regeringen snart medgifvas, och jag tror, alt det var på grund deraf man ansåg denna tid af 3 år vara fullt tillräcklig; men då det nu visat sig, att de förberedande åtgärderna, innan oktroien kuride meddelas, erfordrade en så lång tid, att icke något arbete kunde begynna, förr än ett helt år efter Riksdagens slut, så är det naturligt att detta år, under hvilket bolaget icke kunde lägga band Den 10 Juni. 113 hand vid arbetet, borde från den bestämda tiden afräknas.
Detta skäl synes mig så talande, att det, enl. min tanke ensamt borde vara tillräckligt, men jag har äfven fästat mig vid ett ytterligare skäl för bifall till den Kongl. Proposrn, nemi. det, att
Regeringen först fästat afseende vid det skäl jag nyss nämnde, men derjemte ytterligare fordrat af bolaget en ytterligare garanti derigenom, att K.
M. föreslagit, att vägen emellan Örebro och Köping skulle vara färdig innan den förut bestämda tiden lilländalupit, eller inom slutet af år 1855.
Om således den värde talaren, som har afstyrkt bifall till den Kongl. Propos:n, ville åtminstone afvakta nästa års slut, så tror jag ali han skulle blifva bättre än nu i tillfälle alt fälla något omdöme, huruvida bolaget är i stånd att fullgöra sina förbindelser eller icke; men att nu vilja anföra sådana fmanciella hypolheser för sitt afstyrkande, som Hr von Hartmansdorff här framkastat, anser jag vara att ingå uti frågor, som ingen annan än Direktms medlemmar och möjligen den del af aktie-egarne, som äro initierade i de financiella transaktionerna, kunna bedömma.
Jag tillstyrker således bifall lill K. M:s Nåd.
Förra gången jag hade ordet, glömde jag ali anföra ett skäl, som jag nu anhåller att få tillägga.
Så vidt jag vet, äro nemi. redan tvisten å färde, ang:de egors afstående till bolaget, för jernvägens skuld.
Om hela förslaget afsladnar, så blir det äfven slut på dessa tvister.
Skall man åter upskjuta saken ännu ett år, så torde vederbör.de jordegare nödgas lika länge vänta på dessa sakers afgörande.
Afven för deras skuld vore bäst om bolaget snart uplöstes.
Föredrogs ånyo Const.Ulsk:s den 1 och 7 dennes på hordet lagda Mern.
JV2 7, med förslag till tillägg i 28 § Reg.Fm.
När denna fråga förra gången förevar, så ansågs förslaget olämpligt derför, att genom dess antagande skulle en utländning, som naturaliserats, kunna blifva Siats-Råd.
Medelst det nu framställda förslaget, är denna olägenhet visserligen afhulpen, men Ulsk. har icke varit betänkt på naluraliserad utländnings förhindrande alt blifva Exped:s-Chef, och med detsamma föredragande, när helst en Regering är tillförordnad.
Jag anser del väl icke vara grundlagsenlig!, alt Exped:s-Cheferne föredraga i Regeringen, ulan tvärtom.
Men det är icke i Reg.F:n förbjudet, och har mellan flere Riksdagar fått fortfara, utan att Const.Utsk. deremot gjort någon anmärkn., hvarigenom missbruket fått ett slags häfd.
Månne det vore lämpligt, att en utländning möjligen blefve Exped:s-Chef och sålunda finge en Depart:ts-Chefs åligganden och ansvar under den tid Regering är tillförordnad?
Jag tror det icke utan tvärtom att det vore äfventyrligt.
En annan fråga är, om det vore lämpligt alt en naturaliserad främling blefve Landshöfd.
Till få embeten fordras en så noggrann 8 H. 8 114 Den 10 Juni. kännedom om Sveriges land och folk, som till denna befattning, och svårligen lärer någon främling kunna vara tjenlig dertill.
Jag befarar äfven alt det icke vore rådligt låta naturaliserade utländningar blifva prester och kyrkoherdar.
I anseende till den beröring, som de hafva med allmogen, behöfva de noga känna det ringare folkets angelägenheter, ty Kyrkoherdarna hafva icke blott själavården utan äfven en mängd verldsliga angelägenheter, att för' sina församlingar besörja, bland annat såsom Ordf:de i sockenstämman.
När jag talar om Kyrkoherdar, så innefattar jag naturligtvis derunder äfven Biskopar, emedan desse jemväl hafva pastorat.
Jag befarar slutligen, att det icke vore lämpligt låta en naturaliserad utländning blifva domare, serdeles på landet.
Om det kunde lyckas i lista instanlien inom en stad, så tror jag dock att det ingalunda vore t adligt på landet, i anseende till de egenheter som der förekomma icke blott inom serskildta landskap, utan äfven inom olika trakter af samma län.
Jag finner således detta förslag icke vara nyttigt.
Nödigt anser jag det icke heller, ty om man understundom, vid universiteten och andra läroverk, behöft tillgång å utländningar för att undervisa i vetenskaper, hvilka inom vårt land äro mindre långt framskridna än annorstädes, så tror jag ingalunda att under den trängsel om sysslor, hvilken i Riket f. n. eger rum, det skall behöfvas, att till deras besättande använda utländningar.
Jag anser förslaget således vara hvarken nödigt eller nyttigt, och hemställer derföre att det måtte blifva återremitterad! med detta uttryck såsom Ståndets gemensamma tanka.
Lägerbjelke, Gust.:
I min tanke är det nu ifråga var:de förslaget i högsta målto både nödigt och nyttigt.
Vi lefva nemi. för det närvande nästan uti ett laglöshets-tillstånd i afseende på naturalisation utaf utländningar, ty derom finnes ingenting uti lag stadgadt.
Häraf har blifvit en följd att Konungen, utan någon egentlig grund uti lagstiftningen af egen maktfullkomlighet naturalisera! utländningar, och sålunda se vi dagligen, att en mängd sådana af mer eller mindre god beskaffenhet erhålla naturalisation såsom Svenske medborgare.
För min del skulle jag anse det vara af högsta vigt, att i vårt land, likasom i alla andra länder, en natoralisalions-lag verkligen funnes, uti hvilken vore bestämdt att vissa vilkor skulle upfyllas innan naturalisation kunde erhållas.
Man sluppe då att, på sätt nu ofia tillgår, utländningar, som äro af ganska tvetydig beskaffenhet, nästan dagen efter det de kommit öfver gränsen erhålla en Svensk medborgares rättigheter.
Detta är den ena sidan af saken, men det finnes äfven en annan, som är lika vigtig.
Om det nemi. är lätt för hvilken utländning som hellst att erhålla Svensk medborgare-rätt, så kan han likväl aldrig erhålla den fullständig; men om det å ena sidan bör finnas genom lag stadgad säkerhet för att några garantier leranäs af den utländning, som erhåller Svensk medborgare-rätt, så bör det äfven å andra sidan för denna utländning finnas en möjlighet, att någonsin kunna erhålla denna rätt fullständig.
Angelägenheten häraf blir med hvarje dag större, isynnerhet sedan R.
St. vid denna Riksdag beslutat ett tillägg till den Den 10 Juni. 115 28 § Reg.Ftn, hvarigenom Konungens rätt, all till ålskillige tjensler begagna utländske män, har blifvit betydligt utsträckt.
Om nu Konungen sanktionerar detta förslag, och, med begagnande af denna rättighet, till tjensler i Sverige, nämner utländske män, så låter det tänka sig, att desse män hafva unga barn, hvilka naturligtvis blifva upfostrade i Sverige och blifva i alla afseenden Svenskar, men kunna likväl aldrig, derföre att de icke åro infödde Svenske män, erhålla fulla medborgerliga rättigheter.
Detta är ett af de många bevisen på angelägenheten deraf, att utländsk man må slutligen kunna af Konungen förlänas med full medborgare-rätt, och Konungen derigenom komma i tillfälle att nämna honom till embetsmau i riket.
Huru orimligt är det icke, alt en person, som, kanske då han är några månader gammal, kommer till Sverige, der erhåller hela sin upfostran, och måhända icke känner något annat språk eller något annat land än detta, icke skall på något sätt kunna erhålla full medborgare-rätt eller af landets Regering utnämnas till en befattning, hvartill han måhända vore företrädesvis användbar?