Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H. Ex. Hr Gr. o. Land tm. yttrade, att det visserligen blifvit begiirdt, att han skulle framställa propos. till återremiss af ifrågavar. del af Ulsk:s betänk., men alt den nyss framställda propos. i fråga om theaterdirecteurer i Stockholm blifvit med enhälligt ja besvarad, och H. Ex. i följd deraf nu finge, i anledn. af Frih. Raabs begäran, hemställa, om R. o. Ad. ansåge, att theaterdirecteurer ej borde betala särskilld bevillning för de representationer, som af dem gifvas i öfriga släder och orter.
Ehuru jag visserligen skulle tro, alt jag på grund af 56 § Riksd.Ordn. äger rättighet att väcka den motion, som jag här har gjort, så, enär Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att milt förslag icke nu kan komma under pröfning, vill jag icke fortsätta dea af mig gjorda framställningen, utan afstår jag derifrån. 27 §.
Uti 27 § och det morn., hvaruti vissa ägare eller innehafvare af jord befrias ifrån afgift för rätla5 H. 15 114 Den 4 December e. m. re, önskar jag fä göra tillägg, hvarigenom mom. skulle fä följande lydelse: ”De ägare eller innehafvare af jord, som sjelfve densamma med egna dragare bruka och som sjelfva, i bruk ning sarbetet deltaga, och således icke hafva hos sig anställde rättare, skola ifrån den för lättare stadgade bevillningen vara befriade.”
Detta är ett förtydligande, som jag af erfarenheten vet vara högst nödvändigt.
Jag går alltid ut ifrån den synpunkten, att man bör göra rättvisa emot alla, och alt när en får draga hnfvudet genom länken, sä är det en orättvisa emot de andra, sorn stride följa lagen.
Florn.
Det morn., som finnes i Utslcs förslag och som äfven är bibehållet sådant det var i den förra bevilln.förordn., lyder på följande sätt: ”De ägare eller innehafvare af jord, sorn sjelfve densamma bruka, och således icke hafva hos sig anställde rättare, skola ifrån den för rättare stadgade bevillningen vara befriade”; hvaremot jag har trott mig finna, att Frih.
Ridderstolpe velat tillägga, alt dessa personer böra bruka jorden med egna dragare och sjelfva i brukningsarbelet deltaga.
.lag hemställer, huruvida det kan vara obekant för taxeringsmännen i orten, 0111 en person sjelf brukar sitt hemman eller icke.
Jag skulle derföre icke tro det vara nödvändigt att precist utsätta, såsom villkor för befrielse frän rättare-afgift, ali jordägaren brukar jorden med egna dragare och sjelf i arbetet deltager.
Ett dylikt tillägg åsyftar visserligen att lemna taxeringscomile'en en upplysning, som man förmodar alt den förut saknar; men om man inför detta tillägg, så hemställer jag, huruvida det icke kunde leda lill eluderande af författningen; ty det fordrades ju icke annat, än att en person för sådant ändamål köpte sig ett par dragare och sjelf nyttjade deni några gänger.
Jag tror det vara säkrast att öfverlemna detta åt taxeringsmännens omdöme, och jag tror, att taxeringsmänneu icke behöfva något särskildt stadgande för delta fall.
Med anledn. af hvadden siste värde talaren anfört, får jag göra honom uppmärksam derpå, att det är angeläget att icke i vägen för taxeringscomileens omdöme lägga en ofullständig föreskrift uti §.
Huru mången bonde är det icke, som äger 1, 2 till 3 hemman och brukar dem sjelf på det sätt, alt han går och röker sin pipa, ställer ej ut arbetet om morgnarne, och ser till endast logafmätningen; kan han sägas bruka gården sjelf?
Jag skulle icke besvära herrarne med dessa uppgifter, om jag icke vore öfvertygad, att just dessa åsigter delas af folket på landet.
Med undergifvenhet upptager jag här det ena nederlaget efter det andra; men om folket på landet vet, att jag här har'framställt det sanna förhållandet, dä de derjemte veta, att de icke häfva någon talan, sedan de valt sina representanter, då tror jag, att de lika sä väl som jag skola trösta sig.
Ridderstolpe, huruvida icke Frih. skulle finna meningen vara bestämt uttryckt, om de ord han föreslagit: ”Med egna dragare”, Den i December e. m. 115 ntgingo, och om morn. finge följande lydelse: ”De ägare eller innehafvare af jord, som sjelfva densamma bruka och som sjelfva i brukningsarbelet deltaga, och således icke hafva hos sig anställde nätCate;” etc.
Om det, på sätt Frih.
Ridderstolpe föreslagit, skulle stå: ”med egna dragare bruka och sjelfve i brukningsarbelet deltaga”; sä skulle tvenne villkor för befrielsen äga rum, hvilket möjligen i tillämpningen kumle förorsaka förvillelse; enär man kan bruka jorden med egna dragare men icke dessmindre hafva rättare och alldeles icke i brukningsarbelet deltaga.
Den som sjelf deltager i brukningsarbelet, lian bär deremot alltid egna dragare, hvarmed han brukar jorden.
Jag tror derföre, att ifråga rar. uttryck är öfverflödigt och snarare skulle leda lill något missförstånd.
Då jag föredrager en mager förlikning framför en fet process, så drager jag in mina dragare och niedgifver hvad Frih.
Jag skulle önska, att i detta morn., ordet ”således” bortloges, nemi. på grund att jag af egen erfarenhet vet, att tvist och svårighet verkligen uppstått alt bestämma, huruvida qvinlige ägare af jord, som visserligen sjelfva skulle kunna deltaga i arbetet, ulan att likväl leda detsamma, skola vara befriade från bevillning för rättare.
Om ordet ”således” bortloges, sä blir meningen myc— ket tydligare.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge det ifrägavar. mom. af 27 § böra erhålla följande lydelse: ”De ägare eller innehafvare af jord, som sjelfve i brukningsarbelet deltaga, och icke hafva hos sig anställde rättare, skola ifrån den för rättare stadgade bevillningen vara befriade.” Ropades starka nej,, blandade med ja.
Propos. till bifall å den af Utsk. uti ifrägavar.. mom. föreslagna redaetion blef härefter framställd och besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex.
Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva uppfattat detta svar. såsom bifall till Uisk:s förslag.
Jag ber vördsamt att få återföra R. o. Ad. för ett ögonblick lill ordalydelsen af den 14 §.
Jag vill ingalunda föreslå någon ändring i R. o. Ad:s beslut, utan blott fästa uppmärksamhet på nödvändigheten*af att göra cn liten redactionsförändring. R. o. Ad. beslöt nemi., att de tvenne rader i denna § skulle utgå, som bestämma en afgift för llieaterdirecteurer, af 4 r:dr i Slockholm och 2 r:dr på andra orter, för hvarje representation, som de gifva.
Men nti nästa morn. står: ”En lika afgift för hvarje represenlationsdag, såväl i städerne som på landet, skall erläggas af kringresande in- eller utländska personer, hvilka etc.” Genom de omförmälde tvenne radernas utgående komma orden en lika afgift att hänföra sig till 25 r:dr, sorn står näst förut, såsom theaterdirecteurers bevillning, och det torde således vara nödigt alt genom en liten redactionsförändring uttrycka, alt dessa utländningar blott skola erlägga 2 r:dr i bevillning.
Jag erkänner, att jag vid detta hastiga genomgående 116 Den 4 December e. m. af författningen icke hann genast fästa uppmärksamheten på denna omständighet, men jag hoppas att Ståndet nu rättar densamma.
Då R. o. Ad. beslöt, att denna afgift för theaterdirecteurer skulle upphöra, så tager jag för gifvet, såsom en följd deraf, att äfven den afgift skulle försvinna, som är bestämd i nästföljande morn., och hvarpå Hr Printzenskjöld fästat uppmärksamhet.
Skulle detta icke anses vara afgjordt, anhåller jag om propos. på äfven denna afgifts afskaffande.
Hr von Hohenhausen: R. o.
Ad. har beslntit om theaterdirecteurer, men dertill kan icke räknas lindansare och de som visa vilda djur, med flera, hvarom fråga icke blifvit väckt, och jag finner icke skäl att Ståndet i deras beskattning gör någon ändring.
Hr Printzenskjölds hemställan om en redactionsförändring är således af behofvet påkallad, ehuru en sådan redaction kanske bäst verkställes af Bevilln.ötsk., dit saken i alla fall kommer, emedan de andra Stånden troligen fattat olika beslut.
Något hinder för Ståndet alt göra denna ändring kan jag icke inse, då det icke är fråga att i ringaste mån förändra sjelfva beslutet i sak.
Raab: Jag instämmer fullkomligt med Hr Printzenskjöld om nödvändigheten alt göra en redactionsförändring, men hvad Frih.
Tersmedens förslag beträffar, att de i följande mom. uppräknade herrar frondörer skulle slippa att betala bevillning för sina representationer, så kan jag deri icke instämma, så mycket mindre som de icke äro, i likhet med theaterdirecteurerne, ålagde någon personlig bevillning.
Jag yrkar, att de mätte bibehållas vid den afgift, som § i Utsk:s förslag för dem bestämmer.
Jag kan icke dela Frih.
Raabs fruktan för frondörer i detta afseende, och jag kan icke eller frångå, att de genom R. o. Ad:s redan fattade beslut äro befriade från ifrågavar. afgift.
Då theaterdirecleurerne nemi. äro derifrån alldeles befriade, och dessa herrar skola betala samma afgift som theaterdirecteurerna, sä är det ju tydligt, att de ingenting skola erlägga.
Till följd af denna discussion, torde det väl blifva nödvändigt alt R. o. Ad. fattar eli beslut, huruvida dessa personer skola befrias frän den ifrågavar. afgiften, hvilket jag för min del afstyrker.
Lämpligast torde vara, att R. o. Ad. fattar sitt beslut i frågan och öfverlemna!- redactionen åt Bevilln.
Jag får blott i anledn. af Frih. Tersmedens yttrande nämna, alt i egenskap af utländningar erlägga ifrågavar. personer ingen bevillning, då deremot theaterdirecteurer äro ålagde en särskild afgift.
Det torde således vara skäl, att denna föreskrift bibehålies i bevilln.förordn., men att redactionen ändras efter Hr Printzenskjölds förslag.
Ad. bifölle, att kringresande in- eller utländska personer, hvilka med Den 4 December e. m. ii7 särskildt tillstånd gifva representationer af mechaniska konster, lindansning, konstridning m. rn., eller sådana, som kringföra och visa främmande djur m. m. skola erlägga den dem i Utsk:s förslag påförde afgift, och att Bevilln.Utsk. borde rälta redaelionen af den mening, hvari denna bevillningsafgift är bestämd.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter 11.
Ex. förklarade, all ja öfverröstat nej. 3« §•
I afseende på denna § anhåller jag att få uppläsa den korta reservation, som jag deremot afgifvit: ”Beträffande bevillning för testamenten, enligt 3(i §, anser jag, alt af all beskattning utgår den, som erlägges för testamenten, gåfvor och fideicommiss, med minsta olägenhet för den skattskyldige; och då en beskattning oundvikligen för statsntgiflernes bestridande mäste äga rum, men det pä samma gång torde få anses billigt och gagneligt, att samhället mera uppmuntrar den förmögenhet, som bildas genom eget arbete, än den, som endast genom arf förflyttas > i nye ägares händer, hade jag ansett, att, vid fråga om bevillning efter denna §, undantag åtminstone ej bort göras till förmän för syskon och deras barn.” § säger nemi., att det icke blott skall göras undantag för maka och arfvingar i rätt upp- och nedstigande led, ulan äfven för syskon och deras barn.
Jag anser det vara en riklig slalsekonomisk princip, alt mindre beskatta den förmögenhet, som hildas, än den som förflyttas, emedan samhällets förkofran ökas genom det förra slaget, men bibehålies alldeles oförändrad genom det sednare.
Detta är en principfråga, sorn jag blott bar velat framkasta, men för den händelse, alt densamma af ingen annan bland Ståndets ledamöter godkännes, så vill jag icke derpå insistera.
Jag kan icke gilla hela denna princip och är rädd, att den icke har någon annan grund, än en slags afundsjuka emot den som får.
Han skattar ju af den egendom han får, liksom alla andra; hvarföre skall han då åläggas någon särskild afgift ?
Denna afgift har till någon del blifvit mildrad af Utsk., hvartill jag gerna samtycker; men lill den skärpning Gr.
Cronhjelm nu föreslagit, måste jag tillstyrka afslag.
Jag instämmer fullkomligt med Hr von Hohenhausen, och då Gr.
Cronhjelm förklarat, all han icke insisterar på sitt förslag, vill jag icke upptaga II. o. Ad:s tid med någon vederläggning deraf.
För min del får jag vördsamt förklara, att jag icke eller kan instämma i Gr.
Cronhjelms förslag, emedan jag anser det vara ganska billigt, alt skyldemän i rätt upp- och nedstigande led äfvensom syskon och deras barn njuta befrielse från bevillning för de testamenten, gåfvor och fideicommisser, de kunna erhålla.
Utom hvad som förut blifvit nämndt, har jag ännu ett skäl för denna min åsigt.
Förhål - 118 Den 4 December e. m. landet är nemi., alt arfsrätlen är olika i stad och på landet samt för frälse och ofrälse personer.
Om nn en frälseman har förvärfvat sig någon egendom, deröfver han kan disponera, och lian äger en bror eller en syster, så anser jag, att han hör äga tillfälle att jemna den obillighet, som lagen i detta fall stadgar, samt att han hör kunna förordna, att hans syster skall få lika stor lott som brodern, utan att hon derföre bör erlägga någon särskild afgift i bevillning.
Jag tillstyrker derföre bifall ä Utsk:s förslag.
Jag förstår fullkomligen och delar till en viss grad Ståndets lätt begripliga och förlåtliga otålighet, att slutligen få öfverlägguingen om denna förordning fulländad.
Likväl förekomma deruti sådana stadganden, hvilka vid en öfverläggning omöjligen kunna alldeles förbigås, utan att anmärkmr ske deremot, när nemi., enligt den anmärkandes öfvertygelse, saken är af nog stor vigt för att förtjena det.
Sådant är förhållandet med denna §, och jag skulle, derest någon utsigt vore alt få en sådan mening af detta och de öfriga Stånden antagen, ovillkorligen rösta för hela §:s förkastande, eller åtminstone för afgiftens nedsättande till ett ojemförligt ringare belopp, än hvartill den af Utsk. är bestämd.
Denna afgift strider nemi. emot sjelfva principen för en sund beskattning.
Det är afkastning eller inkomst, som är föremål för beskattning; den beskattning, som .deremot utgår af de skalldragandes capital, är oriktig.