Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men i frå - D e ii 4 Juli. ga om lasteliga yttranden, är det just den fråga, om någon brottslighet ägt rum, som bör pröfvas.
Förr än detta Ur utrönt, kan man icke säga, om något brott blifvit begånget, icke heller anse den tilltalade såsom en missgerningsman.
Förhållandet är alldeles enahanda som med den, hvilken t. ex. ger någon en örfil, utan att deraf kanhända på 8 eller i4 dagar förmärkes något illamående.
Under denna lid kan gerningsmannen icke vara underkastad arrestering elter nämnda |, utan först, om den slagne sedermera dör, eller läkaren förklarar hans lif i följd af örfilen vara i fara.
Dessförinnan kunde man icke veta att grof missgerning var begången.
Sålunda är äfven talaren eller författaren icke underkastad arrest, förrän det är bevist, att han begått brottet, så att jag i en motsatt tolkning ej kan se annat, än ett förfarande af samma beskaffenhet hos domareraakten, som den Gustaf III sjelf öfverklagade, då han i sitt bref af år 1777 nämnde, ”att domarena af undersåtlig vördnad tro Konungens välbehag och deras pligt bäst uppfyllda genom stränghet i ransakningen och bevakningen.”
Jag anser till och med vådligt att förklara denna författning utgöra ett undantag från allmänna lagen; ty det beror af andra statsmakten att ogilla detta lagförslag, och då har Representationen emedlertid förklarat sig anse, qtt 2 §:n i cap.
StrafF-b:n är tillämplig äfven emot dem, som i tal, skrift eller tryck yttra sig emot Konungens person eller gernjngar.
Det är just detta, som jag vill varna Representationen för att erkänna, emedan jag anser för ett fullkomligt missbruk, att arrestering skett innan det är säkert att brott blifvit begånget.
Den andra anroärknm jag vill göra är den, att Utsk. föreslagit, att de ej må i häkte inmanas, förrän efter det K.
M. förklarat undersökningen böra fortgå.
Detta är mycket för tidigt.
De böra ej kunna i häkte inmanas, förrän rättegången kommit så långt, att det är bestämdt uttaladt af vederbör. auetoritet, domstol eller jury, att uttrycket är brottsligt.
Jag kan således ej annat än instämma i Hr Cederschjölds reservation emot Utskrs betänk.; men jag fruktar, att han äfven stannat för tidigt, och icke tagit steget fullt ut, då han öfverlemnat åt domarens pröfning att bestämma när arrestering skall äga rum.
Jag vill icke åt domaren öfverlemna att pröfva detta, ulan jag vill, att det skall vara bestämdt sagdt, alt förrän handlingen är på vederbörligt sätt förklarad brottslig, får icke arrestering ske.
Jag skall nu utbedja mig att få uppläsa mitt skriftliga anförande.
Ingen lär kunna bestrida, att ju yttranden om Konungens person eller gerningar äro, i afseende på deras möjliga brottslighet, i sjelfva verket enahanda, de må hafva blifvit framställda antingen muntligen eller skriftligen, eller ock genom tryck.
I båda fallen måste vederbörlig pröfning föregå, in - Den 4 Juli. 3o3 han de kunna anses för brott.
Det muntliga eller skriftliga yttrandet måste nemi. pröfvas af vanlig domstol, oell det tryckta yttrandet genom en tryckfrihets-jury.
Det iir derföre högst besynnerligt, alt båda slagens tilltalade behandlas i vissa väsendtliga delar på alldeles motsatta sätt.
Den som ådragit sig åtal genom tal eller skrift, låter mati tillgodonjuta den förmånen af 1777 års konungabref, alt åtalet icke fullföljes, förrän Konungen deröfver yttrat sigj men man tvingar honom deremot att i häkte afbida detta yttrande, och örn åtalet skall fullföljas, har han fått dväljas i häktet under hela rättegången.
Den deremot, sorn blifvit tilltalad för likartadt tryckfrihetsbrott, har man nekat ofvannämnda förmån af 1777 års konungabref; men deremot lemnat den åtminstone fullt motsvarande förmånen att få njuta sin frihet intill dess juryn förklarat honom skyldig.
Billigheten och den strängaste rättvisan synas derföre fordra, att de tilltalade böra i båda fallen få njuta båda slags förmåner till godo, nemi. icke blott den, att Konungens vilja bör inhemtas, huruvida åtalet skall nedläggas eller beifras, utan äfven den, att icke kunna häktas, förrän juryn eller domstolen förklarat, att det åtalade yttrandet verkligen vore brottsligt.
Det är till vinnande af denna utsträckning i del åsyftade lagförslaget, som jag anhåller, att Utsk:s betänk.
N:o 66 mätte blifva återremitterad t.
Jag vill visserligen icke motsätta mig en återremiss, men jag anhåller dock att få genmäla Frih. boye med erinran derom, att just uti det af Friherren anförda exempel, att en öfverrätt kunnat olika tolkaöcap. 1 §:n Missg.-b:n, jemfördt med 1777 års K. bref, ligger efter mitt begrepp det största skäl hvarför Utsk. ej kunnat antaga det förslag till redaction, som Hr Cederschjöld i sin reservation uppgifvit.
Om man nemi. förutsätter, att icke en öfverrätt kan eller bör anses kunna handla så försumligt, att den orätt tolkar hvad som är tydligt och klart, så måste deraf följa, att icke
Tryckfrihets-förordningen nog tydligt och klart utsätter, huru härvid skall tillgå.
Skulle nu förhållandet vara sådant, att rättelse häruti behöfves; så hemställer jag, om icke denna rättelse bör ske i den ordning grundlagen bjuder, enär Tryckfrihetslagen är en grundlag, i följd hvaraf rättelsen bör ske i Tryckfrihets-förordnm och icke i en särskild författning.
Skulle man i en särskild författn. kunna ändra eller förtydliga grundlagarna, så ville jag se hvilken grundlag ej skulle kunna ändras i hvad skepnad som helst.
Det är på denna grund jag anser LagUtskrs betänk, hafva företräde framför det i reservationen gjorda förslag.
Hvad åter angår Professor Cederschjölds anförande, så får jag emot detta endast genmäla, att om den värde leda - 3o/( Den 4 Juli. molens argumentation vore riktig, så kunde ingen arrestering äga rum, med mindre än alt man öfverköra den brottslige på bar gerning; ty i andra fall finnes, förrän domen faller, ingen juridisk visshet om den anklagades brottslighet.
Jag kan icke instämma i den utsträckning, som Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, velat gifva ät mitt förslag.
Han har anfört, att då i cap. 2 §:n StrafF-b:n endast stadgade, att dråpare och andre grofve missgerningsman skola genast å färska gerning gripas och i häkte sättas, så borde delta stadgande ej vara tillämpligt på dem, som lasteligen utlåta sig om Konungen; men härvid har han förbisett, att då delta lagstadgande skrefs, stadgade 5 cap. 1 §:n Missg-b:n för sådant brott lifvets förlust, hvilket nyligen blifvit ändradt.
Då ett så svårt straff stadgades för brottet, så måste den sorn begått detsamma anses såsom en grof förbrytare.
Delta svåra straff qvarstår ännu alternativt i det nya lagstadgande, sorn sedan tillkommit, och jag tror derföre, att det nödvändigt måste lemnäs åt domarens pröfning, huruvida den tilltalade hör inmanas i häkte.
Men deraf följer icke, att han genast skall häktas, då K. M. beslutat, att undersök ningen bör fortgå;” ty här, såsom i hvarje annat mål, bör domaren tillse; huruvida sådana Omständigheter emot dén tilltalade förekommit, alt anledn. är till lians inmanande i häkte.
Jag tror äfven, att det är ett misstag att häktande aldrig borde äga rum för förbrytelse emot Tryckfrihets-förorordntn, förrän juryn förklarat den anklagade skyldig.
Man kunde ju tänka sig, att en person i tryckt skrift formligen uppmanade till uppror.
Haus förbrytelse vore constaterad, och jag vill då fråga, om det ej vore domarens pligt alt genast förordna orri förbrytarens inmanande i häkte, ehuru juryn naturligtvis icke förr än någon tid efteråt kunde meddela sitt fällande utslag.
, att det icke skulle vara min rättighet att här föreslå någon ändring i Tryckfrihets-förordnln, emedan någon ändring deri på detta sätt ej må tillvägabringas; så får jag blott ånyo erinra honom om hvad jag förut framställt, att här icke är fråga om någon förändring i Tryckfrihets-förordntn; ty för att förändring skall anses ske i en lag, måste samma lag innehålla något stadgande i det ifrågasatta ämnet; men nu innehåller
Tryckfi ihets-förordningen icke ett enda ord om huruvida den tilltalade skall i häkte inmanas eller icke.
Derom gälla allmänna lagens stadgandet), hvilka igenfinnas i Straff-b:n.
Jag vill ytterligare, för att visa riktigheten häraf, återkalla i den värde talarens minne, att då fråga uppstod örn ändring i 5 cap. 1 §:n Missg.-b:n, så väckte ingen fråga om att Tryck fri hets-förordn:n derjemte borde ändras, på det att det nya lagstadgandet äfven skulle blit - I) e n 4 Jul i - blifva tillämpligt i tryckfrihetsmål.
Vi hafva också sedan sista riksdagen haft tillräcklig erfarenhet deraf, att denna ändring i 5 cap. i §:n Missg.-b:n blifvit af domare tillämpad i tryckfrihetsmål, eluira Tryckfrihetslagen ej undergått förändring.
Derom kunna likväl meningarna vara delade, emedan Tryckfr.fcirordn:ti i detta afseende hänvisar till ett bestämdt lagrum; men då samma förordning, såsom jag nyss nämnde, icke innehåller ett enda ord om huruvida häktande skall äga rum eller icke, så måste allmänna lagens stadganden derom, och de förändringar, sorn deri äga rum, vara tillämpliga äfven i tryckfrihetsmål.
Jag begärde ordet egentligen för alt få rätta min begäran om proposition.
Jag erinrade mig icke, att LagUtskrs betänk, första gången är före, och derföre begärde jag propos. till bifall, men begär nu att få förändra mitt yrkande lill anhållan om återremiss.
Efter mig har Frih.
Hvad han yttrat har efter mitt begrepp blifvit fullkomligen vederlagdt af den sista värda talaren.
Jag begriper rätt väl, att af Frih.
Cederströms framställning kan den, som icke känner hvarken den ena lagen eller den andra, blifva confunderad i sitt begrepp; men jag förstår alldeles icke, huru man kan förblanda frågan om tryckfriheten med denna fråga, som rörer något helt annat; och ville jag gå till väga på det sätt Frih.
Cederström ansett nödigt, skulle jag kunna anse mig hindrad att besluta om förändring i alla frågor, som angå brottmål.
Jag anhåller vördsamt att få instämma med Hr Professor Cederschjöld, hvilkens åsigter jag delar.
Jag gör det så mycket hellre, som jag för min del anser, att i den händelse en person, som är verkligen oskyldig, åtalas för förbrytelse mot 5:te cap. i §:n Missg.-b:n, så är det ett moraliskt åliggande för K.
M. att anbefalla åtalets fullföljande, för att derigenom gifva den åtalade tillfälle att inför samhället rättfärdiga sig.
Så länge 1777 års K. bref fortfar att vara gällande, tror jag den utväg, Hr Professor Cederschjöld föreslagit, vara den enda rätta; helst skulle jag likväl önskat att nu fä väcka motion om upphäfvande af ifrågavar. författning, emedan den icke blott står i strid med vårt constitutionella statsskick och de principer, som i allmänhet finnas uttryckta i vår grundlag, utan äfven med gällande rättegångsformer; men —fdetta lärer numera icke låta sig göra.
Hr Cederschjöld, Robert, har emot mitt anförande invändt, att det ej skulle gå an att lemna den enligt 5 cap. 1 §:n Missg.-b:n tilltalade på fri fot, emedan brottet möjligen kunde beläggas med lifsstraff.
Men just att brottet är begånget, är hvad sorn skall bevisas, och förrän detta är bevisadt, kan han icke 9 H- 39 3o(i Den 4 Juli. behandlas såsom brottslig.
Dessutom ur äfven samma straff eller lifvets förlust stadgadt för den örfil, som jag nyss omnämnde, och som kanske 14 dagar efteråt vållar döden.
Men förrän läkaren förklarat, att denna örfil varit eller kan blifva vållande till döden, måste den som utdelat örfilen icke vara underkastad arrestering.
Och med all aktning och respect för vara domstolar i allmänhet, vill jag för min del inskränka deras pröfningsrätt så mycket sorn möjligt, när det gäller en menniskas frihet.
Och om en sådan grof brottsling tilläfventyrs rymde, hvad vore då olyckan?
Han hade då dömt sig sjelf till att aflägsna sig från sitt fädernesland, oell det vore kanske just det lämpligaste straff för alla sådana brottslingar, som varit missnöjde med fäderneslandets öfverhet, att de (ingo söka sig ett annat land och en annan öfverhet.
Hvad åter beträffar det af samma talare anförda exempel, att den åtalade tryckta skriften kunde innefatta uppmaning till myteri och uppror; så föreställer jag mig att i sådant fall vederbör, skulle så mycket skyndsammare behandla målet och dermed desto snarare blifva färdige.
Dessutom, ifall den tilltalade vidtagit någon åtgärd för att sätta sin uppmaning i verkställighet, så blefve lian derför särskildt behandlad.
Hvad sedan angår den framställning Frih. Cederström, Anders, behagat göra, att man icke i denna författning skulle kunna omnämna tryckt skrift; så får jag blott erinra, att i Tryckfr.förordms 5 § 6 mom finnes följande stadgande: ”Uppstår fråga om boktryckares eller författares al en tryckt skrift tilltalande eller hörande, böra han eller de vid sådan rätt personligen tili svars stånda, men åtnjute i öfrigt deras rättegångsförmåner enligt allmän lag och särskilda författningar, uti allt hvad genom detta förordnande icke uttryckeligen annorlunda stadgadt är.”
Således kunna rättegångsförmånerna utsträckas så mycket man behagar i allmänna lagen, blott det icke motsäger något, som är bestämdt stadgadt i Tryckfr.förordntn.
Och att här nu är fråga om en rättegångsförmån, kan jag ej sätta i tvifvelsmål, då saken angår, att den tilltalade må få vara på fri fot för att kunna höra sig om efter jurymän och dylikt.
Likaså conseqvent som det är alt i Tryckfr.förordn:n åberopa och häntyda till allmänna lagen och särskilda författningar, likaså olämpligt torde det vara att i en speciel lag ändra, förtydliga eller åberopa de bestämmelser, som tillhöra en grundlag.
Det har ej varit min mening, att 5 cap. i §:n Missg.-b:n och 1777 års förordn. icke skulle kunna förändras, samt sedan äfven tillämpas i afseende på tryckfrihetsmål ; men att i en så beskaffad förordning införa hvad i afseende på tryckt skrift skall ske, anser jag vara ganska olämpligt, ty då vet |ag icke hvartill Tryckfr.förordnln skulle tjena, hvilken efter min Den 4 Juli. tanke bör, elei sådant beböfves, hänvisa till allmänna författningarna, och icke tvertom, de allmänna författningarna bestämma hvad i tryckfrihetsmål skall iakttagas.
Det skäl, som Frih. Gustaf Cederström anfört, vore lätt vederlagdt, och skulle behöfva upptagas, om fiägan vore om afskaffande af 1777 års bref; men jag tager mig friheten erinra, att sådan är icke frågan.
Frågan är ora ett förtydligande af detta bref, och detta är något helt annat.
Jag tror mig icke behöfva lemna något vidare svar på Frill.
Gustaf Cederströms framställning.
— Frih. Anders
Cederström har fortsatt sitt påstående att ifrågavar. förtydligande skulle innefatta en ändring i Tryckfr.förordn:n och således vore grundlagsvidrig, men han har icke behagat säga oss hvilken § eller hvilka ord i Tryckfr.- förordn:n han åberopar.
Deremot har Professor Cederschjöld påtagligen visat motsatsen af hvad Frih. Andeis Cederström sagt.
Må den värde Friherren, då lian åberopar författningarna, icke förlita sig på, att vi alla, som här linnas, skola känna dem utantill; må han vara god och säga oss hvilken § han vill åberopa, på det vi må pröfva, om den har tillämplighet till frågan, eller icke.
I öfrigt ber jag att, i anledn. af Professor Cederschjölds anförande, få erinra, att frågan här gäller icke blott förtydligande af 1 cap. 2 §:n SlralF.-b:n, utan äfven förtydligande af 1777 års K. bref.
Jag tager för gifvet, alt Hr Professoren, genom det motstånd han gör i afseende på tydning af nämnda § i Straff.-b:n, icke vill motarbeta det lyckliga resultat, som kan inträffa i frågan om förklaring af 1777 års bref.
Båda dessa stadganden, så väl den åberopade §:n i Straff-b:n, som nyssnämnda K. bref äro här framställda till förklaring, och jag kan ej föreställa mig, att Hr Professorens mening varit, att genom en motsägelse till förklaringen i afseende på Straff-b:n, en motsägelse som täl att länka på, vilja hindra förklaringen af 1777 års bref.
Uti den debatt, som nu är före, är det egentligen j:ne frågor, som tyckas böra öfvervägas.
Den ena är den af Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, väckta frågan ang:de sjelfva formen eller regeln lör häktandet.
Den skall jag alldeles förbigå, emedan jag icke uppfattat den så tydligt, att jag kan tilltro mig alt bedomina denna fråga.
Den andra är den af Frih. Cederström, Anders, väckta frågan, huruvida !.agUtsk:s redaction är så alldeles förkastlig i de delar, som af Hr Cederschjöld, Robert, blifvit framställda, i afseende på möjligheten att grundlagen genom införande af orden ”genom tryck” uti civillagen kunde komma att blifva förbisedd.
Denna fråga tror jag icke vara så alldeles ulan sina betänkligheter, sorn här blifvit påstådt.
Vi skola komma ihåg, att grundlagen ändras på ett annat sätt än civil-lagen.
Här är icke fråga, alt 3oS Ben 4 Juli. jag på något sätt disputerar
Hr Cederschjölds rättighet att väcka frågan, eller LagUtskts att tillstyrka, samt R.
St:s att bifalla förändring.
Med ett ord, jag bestrider ingen myndighets rätt att enligt 87 §:n Reg.F:n behandla frågan om denna förändring, nemi. att uti ifråga var. stadgande införa orden: ehvad den åtalade förbrytelsen blifvit begången genom tal, skrift eller tryck; men om man intager dessa ord i civil-lagen, så liar man med detsamma förbered t möjligheten att, vid en annan riksdag, orden ge nom tryck kunna borttagas, och följaktligen gjort möjligt alt., enligt 87 §:n Reg.F:n, utan iakttagande af den för grundlags-förändringar stadgade form, facliskt förändra villkoren för tryckfi ihets-actioner i afseende på 5 cap. 1 §:n Missg.-b:n.
Detta tror jag skulle vara undviket, om Hr Cederschjölds correclion af LagUtskts förslag finge följande lydelse : ehvad förbrytelsen skett på ett eller annat sätt.
Jag tror, ali det bör i civil-lagen sägas, att alla de särskildta sätt, på hvilka denna förbrytelse kan ske , skola behandlas lika; men att raan icke bör försöka att räkna lipp dessa sätt, emedan man då kan komma derhän, att nian en annan gång tager bort det ena sättet.
Man har frågat hvilken § i Tryckfr.förordnln det vore, för hvars rubbande man kunde frukta.
Det är just den af en värd talare citerade 5 §:n 6 mom , deri det står, att den i tryckfri hetsmål actionerade skall åtnjuta de rättegångsförmåner, som allmänna lagen och särskilda författningar honom lemna.
Jag tror, att just der är det tydligen stadgadt, att grundlagens mening är, det förbrytelser, begångna i tryck, skola behandlas lika med förbrytelser i tal och skrift; och det åstadkommes bäst derigenom, att man icke i civil-lagen omnämner det speciella sätt, hvarpå förbrytelsen sker.
Då flere personer af erkänd skicklighet yttrat sig emot min mening, så vill jag icke, derföre att jag ej kan dela deras, påstå att min är den rätta, utan underkastar jag mig de sakkunniges omdöme.
Jag vill blott besvara Frih. Boyes anmärkn., att jag icke åberopat någon § i Tryckfr.förordntn såsom grund för min erinran.
I afseende på ifrågavar. förbrytelse stadgar 3 §:n 4 morn. att såsom missbruk af tryckfriheten skall anses: "allt slags
Jasteligt yttrande om den regerande Konungens höga person eller gerningar, eller dess Gemål Drottningen, eller Rikets bestämda Thronföljare: brottet skall stralfas enligt Missg.-b:ns 5 cap. 1 §, och skriften confiskeras.”
Men det bar icke varit mig behöfligt alt åberopa något särskildt stadgande, utan har jag åberopat Tryckfr.förordntn i gemen, emedan jag ansett, att der bör införas allt som rörer tryck, de speciella stadgandena må nu innehålla hvad som helst.
Enligt mitt förmenande både kan och bör i Tryckfr.förordntn stå, att den eller den författningen eller lag—§:n må i afse - Den 4 Juli. 3og ende på dertill hörande förbrytelser tillämpas; men att i dessa författningar eller lagbud skall sägas hvad i afseende på tryck bör ske, det anser jag för min del icke rätt, underkastande i öfrigt mitt omdöme härutinnan mera upplystes.
Jag tackar den sista talaren för det han uppläst den § i grundlagen, som han åberopar; ty just genom denna uppläsning tror jag all tvekan är undanröjd derom, att frågan huruvida saken blir tydligare eller icke tydligare genom ordet tryck, alldeles icke får någon tillämpning af den upplästa §:n, eller icke har med densamma det ringaste sammanhang.
Spens, har framställt en tanke, som gerna kan bifallas.
Det kan vara mig lika mycket om det af Hr Cederschjöld i dess redaction nyttjade ord tryck står qvar, eller om det utbytes emot den ordställning
Hr Grefven föreslagit.
Jag vill likväl till Grefvens eget bedömmande framställa, om icke orden "på ett eller annat sätt" äro underkastade alldeles samma äfventyr som ordet "tryck".
Kan ordet "tryck” borttagas vid nästa riksdag, så kunna äfven orden ”på ett eller annat sätt" då borttagas: hvarföre jag icke ser hvad man vinner mer i säkerhet genom det ena än genom det andra.
Hr Cede r s c h j ö I d, Robert Theophron:
Jag begärde ordet, egentligen för att yttra mig öfver hvad Gr.
Spens anfört; men som jag blifvit öfverhoppad vid uppropet till ordets erhållande, så har Frih.
Boye redan hufvudsakligen förekommit mig med anförande af hvad jag velat yttra.
Spens har sagt, att om Ständerne vid denna liksdag i författningen intogo ordet tryck, så skulle de vid nästa riksdag icke kunna utesluta det.
För mig visar det sig icke fattligt, hvarföre Ständerne, om de vid denna riksdag bestämde sig för en författning, deri detta ord förekom, icke äfven kunde borttaga det vid en kommande riksdag.
Jag ämnade likväl att, i händelse R. o. Ad. skulle finna ordet tryck böra utgå, föreslå ett sådant stadgande, som Gr.
Spens tillstyrkt; men jag befarar, att det också kunde gifva anledn. till misstydning; och då jag haft tillräcklig erfarenhet för att se att man i lagstiftning knappt kan vara nog tydlig för att icke gifva domare anledn. till en olika tolkning, så har jag trott det vara bäst att nyttja så bestämda ordalag, att icke någon förnuftig menniska kunde derom laga miste.
Då jag naturligtvis önskar förändring i Utsk:s förslag, förenar jag mig med dem, som yrkat återremiss; men jag vill icke gifva anledn. till en onyttig sysselsättning för Utsk., och får derföre anhålla, att Hr Ridd.Secret:n behagade upplysa, huruvida måhända det ifrågavar. förslaget är bifallet af de öfriga Stånden, då jag för min del afstår, och hoppas att äfven de öfrige talarne, som yrkat återre - 3io u 4 Juli. miss, sisola afstå från denna begäran, på det att R.
St. så mycket snarare må kunna hafva definitivt afgjort frågan, och icke något hinder för K.
M:s bifall, såsom vid sista riksdagen, uppslå derför alt frågan så sent till K. M. inkommit.
Ridd.Secret. tillkännagaf, alt ingen underrättelse från de öfriga Stånden ankommit, huru detta mål hos något af dem blifvit afgjordt.
Ilr Cederschjöld, Robert Theophron, yttrade, utan att af Landtm, vara uppropad, att han i sådant falt yrkade återremiss.
Spens: Hr Cederschjöld, Robert, har förmodligen missförstått min mening, då han yttrat sig icke uppfatta, huru efter min tanke det skulle hindra R.
St. att vid nästa riksdag borttaga orden ’’i tryck,” alt de vid denna riksdag inkommit i en författning enligt 87 §:n Reg F:n.
Delta har aldrig varit min mening; tvertom, min mening var just, alt om denna specification i författningen insättes, blir vägen för Ständerna öppnad att vid en annan riksdag, genom borttagande af orden ’’i tryck,” factiskt förändra villkoren för tryckfrihels-actioner. dag förenar mig för öfrigt helt och hållet i begäran 0111 återremiss, och hoppas att innan detta betänk, från LagUtsk. återkommer, det mätte kunna inkomma från Const.Utsk. någon fråga 0111 förtydligande af 5 §:n 6 mom.
Tryckfr.förordn:n i afseende på den omständighet, som 1777 års K. bref omförmäler.
Intet annat jag kan påminna mig, är en sådan fråga längesedan väckt i Const.Utsk. och beroende på dess pröfning.
Ilr Frih. o. Landtm, uppropade Hr Cederschjöld, Robert Theophron, och då denne sade, att han icke anmält sig att få ordet, yttrade Hr Landtm., att han trott Hr Cederscbjölds sist yttrade ord innehölle en anmälan, och att Hr Landtm., för att icke åter få den förebråelsen att hafva förbigått Hr Cederschjöld, hvilket Landtm, veterligen icke lieber förut skett, hade nu uppropat honom.
Jag gaf endast tillkänna, att jag, sedan Hr Ridd.Seeretm upplyst att ingen underrättelse om de öfriga RiksSt:s beslut ankommit, fortsatte mitt yrkande af återremiss.