Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Omkring 50,000 K:dr b:ko hafva blifvit använda till 8 sådana, nemi.; 4 af Ayeshires, 2 af Pembrokeshires, 1 af Allgauers och en af Vougtlands kreatur.
Mycken glädje upstod till en början häraf i landet.
Hvar och en, som hade råd, skyndade sig att draga nytta af detta goda framsteg på denna vigtiga väg, och åtskilliga vackra ladugårdar af halfblodsdjur upstodo här och der innan kort.
Man prisade sig lycklig, om man kunde få afvelsdjur ifrån holländerierna, och de, som ej kunde få derifrån, nöjde sig med djur af 3/t blod, ja till och med af större upblandning.
Det utländska förfelade ej att, såsom vanligt, göra sin verkan på det Svenska lynnet, och på denna väg trodde man nu, såsom alltid, att lyckan var lättast att vinna.
Saken, i sig sjelf god, blef genom det Svenska lättsinnet förfuskad; och nu, 12 år derefter, sedan en dyrbar tid utan eftertanka blifvit förslösad, står man nästan på samma punkt som fordom.
Utan någon kännedom i konsten, att på vetenskaplig väg åstadkomma croisering med egna djur, och utan allvar i bemödandet att öfvergå ifrån det gamla svältsystemet till en mera omsorgsfull vård och skötsel af sina ladugårdar, måste man nu tyvärr erkänna, att man till stor del förfelat sitt mål och fått en raceförbistring, i st. f. en raceförädling.
Beklagligen har, till ökande af denna förvirring, kommit, att de utländske djuren medfört en utländsk sjukdom, nemi. lungsjukan.
Att nu fortgå på samma sätt kan ej vara rätt; någon förändring måste göras, och det är i detta afseende jag nu går att vädja till E.
St:rs frikostighet i en fråga af den högsta vigt för landets jordbrukande befolkning. 506
Dea 29 November e. m.
Redail vid den tid, då de första stamholländerierna inrattades, föreslog jag' vid det stora landtbruksmöte, som då hölls i Norrköping, att tvenne holländerier af inhemsk race, på samma gång som de utländska ordnades, borde på lämpliga ställen inom landet upställas.
Nekades ej då blifva hörd, och tiden har sedan dess förflutit, utan att något blifvit vidgjordt i denna sak.
Nu har emellertid inträffat, att vår grannstat Norge, som i fosterländska bemödanden så ofta gifvit oss ett godt exempel, tagit initiativet i denna fråga.
Sällskapet för Norges väl, som sedan längre tid funnit det ofullkomliga i att förädla egna meer genom croiseringen med ■utländska, har nu nedsatt en komité, hvilken har till upgift att genom urval bland egna kreatur söka updraga ur inhemsk grund egna constanta slag; och utom det, att man deraf väntar sig ett för landet bättre resultat i ekonomisk väg, har man i förslaget särskildt fästat sig vid det nationelt riktiga, som ligger i ett dylikt bemödande.
Med stöd af detta förhållande vågar jag ånyo inför R.
St:r uptaga min gamla idé och i ödmjukhet föreslå, det statsmedel blifva lemnade till realiserande af densamma.
Jag anser så mycket mindre, att några hinder böra möta för framgången af denna fråga, ifall R.
St:r finna den värdig att antagas, som intet nytt statsanslag behöfver dertill lemnäs, emedan alla utgifter kunna tagas af den behållning, som fonden för stamholländerimedlen i närvande stund eger, hvilken upgår till nära 30,000 R:dr b:ko.
Jag får således i ödmjukhet föreslå att: l:o 2,000 R:dr b:ko måtte anslås i årlig lön för en från England införskrifven kunnig
Breeder eller djurförädlare, hvilken vore pligtig att, för denna lön och någon billig reseersättning, fara omkring i vårt land, för att gifva undervisning i rätta sättet att, genom en på vetenskap lig grund ställd croisering, förädla våra inhemska racel'.
2:0 20,000 R:dr b:ko till uprättandet af 4 stamholländerier för inhemska kreatur, hvilka, upställda på dertill passande platser inom vårt land, borde, på enahanda vilkor som förut, lemnäs i enskildta, dertill lämpliga personers vård, i ändamål att lör landet bilda inhemska constanta racer.
Af denna summa torde 16,000 R:dr b:ko böra användas till upköp af 20 kor och tvenne tjurar för hvarje holländeri och 4,000 R:dr b:ko användas för de omkostnader, hvilka utan tvifvel skola upstå för ordnandet af dessa ladugårdar.
Som behandlingen af denna sak för öfrigt är af allt för stor vigt, att en enskild representant skulle våga att framkomma med detaljerade upgifter på huru dermed borde gås tillväga, får jag ytterligare i ödmjukhet föreslå: att, ifall mitt förslag blir antaget, R.
St:r i underd:het till K.
M. måtte ingå med en anhållan, det en komité måtte blifva nedsatt, som eger att vidtaga de åtgärder, som för ändamålets vinnande befinnas vara nödiga.
Då de åtgöranden, hvilka i Norge blifvit åstadkomna i och för realiserandet af samma sak jag här ofvan haft äran föreslå, möjligen Den 29 November e. m. 507 kanna vara till stor nytta vid behandlingen af detta ämne, och jag från Sällskapet för Norges väl fått löfte om underrättelser häruti, utbeder jag mig, att framdeles, då dessa blifvit inhemtade, få meddela dem till det Utsk., som komma att behandla frågan.
Om remiss af denna motion till vederbörligt Utsk. får jag i ödmjukhet anhålla.
Hr Tersmeden, Pehr Keinil., upläste en så lydande motion:
Hvarje upmärksam betraktare af kristendomsundervisningens tillstånd i vårt land i allmänhet, och synnerligen inom folkskolorna, lärer det ej ha kunnat undgå, huru katechesläsningen inkräktat på andra läroämnen, huru den efterhand blifvit betraktad såsom ett fullgodt surrogat för bibelläsning; huru en viss färdighet deruti bland allmogen ej sällan ansetts liktydig med och äfven benämnts kristendom.
Frågar man sig härvid, huruvida ett vidlyftigare dogmatiskt kompendium verkligen är af nöden vid den första kristendomsundervisningen, så torde svaret häruppå, inför hvarje uplyst förstånd och oförvillad känsla, utfalla nekande.
Alla de, som ega någon erfarenhet i dessa ämnen, lära medgifva, att hufvudföremålet för kristlig upfostran är sinnets uplyftande till Gud, för kristlig undervisning åter kännedom om Hans i Ordet uppenbarade vilja.
Verksammaste medlet i förra hänseendet utgöres af bönen, sagd eller sjungen, jemte fromma föräldrars och lärares föredöme och umgängelse; i det sednare åter gifves intet annat medel än läsning och förklarande af den Heliga Skrift.
Anser man, efter användandet af dessa på gudomlig grund hvilande medel, ytterligare nödigt att bibringa folkskolans lärjungar ett i system bragt, skriftligt sammandrag af de heliga sanningarne — en nödvändighet, som ej erkännes i åtskilliga andra länder, t. ex. i det uplysta Wurtemberg, der presten, åt hvilken kristendomsundervisningen inom folkskolan är updragen, fullgör detta updrag fritt, utan formulär — så har man i Luthers lilla kateches en lärobok, så mycket lämpligare, som den inom vår kyrka har karakteren af symbolisk bok.
Den kan och bör, enl. min tanka, bättre än någon annan ersätta den Lindblomskas plats, under förutsättning, att den begagnas mindre såsom en utanlexa för barnen än såsom en ledning för läraren.
Då deremot utanläsning kommer i fråga, bör en sådan anbringas på sin rätta plats, d. v. s. så, att icke blott minnet derigenom upöfvas, utan ock, hvad vigtigare är, den sedliga kraften deraf varder stärkt, och det utanlärda må kunna utgöra en andlig vägkost för lifvet.
Erkännes detta, så bör man inse, att valda bibelspråk och psalmverser utgöra vida lämpligare föremål för utanläsning än de mer eller mindre lyckade definitioner, som förefinnas i den anbefallda katechesen.
Till stöd för denna sats utbeder jag mig att få anföra ett vitsord, hvars vigt af ingen inom eller utom RiksSt:n lärer jäfvas.
Vitsordet är afgifvet af Gr.
Rudenschöld och lyder sålunda; 508 Den 29 November e. m.
»Utanläsning af stora katechesen borde, om författningarne det medgåfve, utbytas emot bibelställens äfvensom psalmers utanläsning.
Vid stunder af rätt djup, vare sig fröjdefull eller ängslande, andelig längtan, lära i sanning få, om någon, vändt sina tankar på katechesens frågor och svar för att upfylla själens trängande behof, hvaremot nogsamt är af erfarenheten bekräftadt, att hågkomsten af ett bibelställe, svarande emot ett förefallande själstillstånd, har makt att upfylla hvarje äfven djupaste själsbehof, äfvensom att utanlästa psalmer erbjuda ett ovärderligt utgjutelsemedel för lijertat vid dess djupaste rörelser.» »Kastar man en blick tillbaka på den äldre katecheslagstiftningen i vårt land, så finner man densamma behandlad med ett allvar, som likväl någon gång synes öfverskrida gränsen af det allvarsamma.
Så möter oss t. ex. i 2 kap. 9 §:n af 1686 års Kyrkolag ett stadgande, hvarigenom predikanten ålägges, att söndagligen förklara ett stycke af katechesen, hvilket likväl ej får uptaga längre tid än en fjerdedels timma.
Hvar och en, som försummar att inhemta berörde knapphändiga förklaring, hvilken äfven måste vara tydelig (detta är likaledes uttryckligan stadgadt), samt bivista derpå följande förhör, belägges med böter.
Nära femtio år sednare föreskrefs i 2 §:n af K.
Stadgan af d. 20 Mars 1735, således under Frihetstiden, att samma förbrytelse, ifall den tredje gången förnyades, skulle »anses med stockstraff».
Denna straffbestämmelse är emellertid nu uphäfd genom K. Förordn. af d. 10 Juni 1841, efter att likväl sålunda ha qvarstått i etthundradesex år.
Genom K. Förordn. af d. 4 Dec. 1765 föreskrefs för »olydiga», d. ä. från förhören uteblifvande barn, aga af föräldrarne medelst ris, hvilket borde ske med en viss officiell högtidlighet, nemi. under kyrkorådets och sexmännens ögon.» Öfvergå vi nu från dessa föråldrade stadganden till de föreskrifter, hvilka ännu med den strängaste punktlighet tillämpas, så igenfinna vi uti K.
Brefvet af d. 21 Juni 1810 Svenska kristendomsundervisningens egentliga, nu gällande Grundlag.
Der heter det nemi. om Lindbloms utläggning af Luthers kateches: »Denna förklaring må till allmänt bruk hädanefter, såsom egentlig lärobok såväl vid skolorna som i församlingarne, antagas och nyttjas.»
Om man vidare jemför 1842 års Folkskolestadgas 6 §, 1 morn., der, ibland de ämnen, hvaruti läraren bör ega fullgiltig insigt, katechesen uptages i främsta rummet, med 7 §:n i samma Nåd.
Stadga, der det heter, alt »de kunskapsämnen, hvilka, eul. 6 §:n 1 morn., fordras af den, som till lärare i folkskola skall kunna uptagas, utgöra ock föremål för undervisning i sådan skola, så torde häraf vara klart, att Lindbloms kateches, den och ingen annan, utgör den för folkskolan lagligen föreskrifna lärobok.
Då nu denna kateches, ehuru bärande Sveriges dårande Erkebiskops namn, numera allmänt, såväl af prester som lekmän, icke anses fullt renlärig, då den, till följd af sin vidlyftighet, är för barnaundervisning alldeles otjenlig, och sålunda hvarken såsom handbok eller lärobok borde begagnas; då ytterligare hvarje annat, om ock mera lyckadt försök i samma riktning, enl. min öfvertygelse, inga - Den 29 November e. m.
509 lunda förmår höja kristendomsundervisningens ståndpunkt i vårt land, utan deremot fördröjer och förlamar det kristliga lifvets utveckling hos det upväxande slagtet, så får jag härmedelst vördsamt föreslå:
Att it.
M. i underd:het anhålla, att, med uphäfvande af 1810 års K.
Brefs föreskrift, ang:de begagnandet af Lindbloms kateches såsom lärobok vid skolorna och i församlingarne, Doktor Luthers lilla kateches må vid kristendomsundervisningen i folkskolorna uteslutande varda begagnad; att för berörde undervisning i samma skolor daglig bibelförklaring måtte föreskrifvas, samt såväl denna, som utläggning af sistnämnde kateches, åt församlingens presterskap updragas.
Besv. o. Ekon.Utsk. Ilr Tersmeden tilläde sedermera:
Då jag här vågat föreslå afskaffandet af en lärobok, hvilken nu nära i ett halft århundrade varit anbefalld till uteslutande be gagnande inom Svenska skolor, och sålunda egentligen utgör den enda gällande normen för kristelig undervisning i vårt land, inser jag ganska väl dristigheten af ett sådant försök, och det torde för öfrigt måhända anses besynnerligt och något incouseqvent, att den, som förut väckt motion om upliäfvandet af landsförvisningsstrafifet för vilsefarande personer, nu framkommit med ett förslag, som innebär ett slags förvisningsåtgärd för en, åtminstone i mångas ögon, villfarande bok, nemi.
Lindblomska kateehesen.
Men jag hyser den glada förtröstan, att det genomgripande och på kommande slägten djupt inverkande förslag, som här af mig blifvit väckt, skall vinna sympathier hos alla tänkande personer, såväl inom som utom RiksStm, hos alla uplyste medlemmar af Sveriges folkskolelärarecorps. och deribland först hos den i främsta ledet stående, den för Sveriges ungdom outtröttligt verkande, den ädle folkupfostraren, han, som i sin rika och varma själ bär en hel framtid, och hvilken detta hus skattar för en ära att vid närv:de Riksmöte räkna bland sina medlemmar, Gr. Torsten Rudenschöld.
Om en rost, och en suck, från alla dessa ynglingar, hvilka nu, tryckta under bokstafvens och slentrianens ok, omedvetet längta efter den andliga utvecklingens frihet, kunde framtränga till detta hus och de öfriga ståndssalarne, så skulle den vida kraftigare och mera bevekande, än den nu talandes stämma, förmå inverka på representationen.
Kraftigast och mest öfvertygande är dock och förblifver den inre förnuftiga giltigheten af en reform, sorn så väl ur kristendomens, som förståndsbildningens synpunkt, är af behofvet högt påkallad och egentligen endast kan betraktas såsom inlösandet af en skuldförbindelse till det upväxande slägtet, af oss allt för länge ogäldad, men derför icke mindre rättmätig.
Härtill yttrades af flera ledamöter bifall.
Hr Brakel, Mauritz Gustaf, anförde dels muntligen dels skriftligen:
Det händer understundom, att man anser den tanke, som ef - 510 Den 29 November e. m. terföljer en handling, vara bättre än den, som föregår och ligger till grund för densamma, eller som Erih.
Boye brukade säga, man blir klokare och klokare för hvar dag.
Derföre anhåller jag, att få framställa ett amendement till den motion, som jag för några dagar sedan väckte, om anslag af 2 milhr årligen till örlogsflottan.
Motiverna till detta amendement har jag sammanfattat ur det anförande, som jag hade i sista plenum.
Amendementet lyder som föijer:
Erån östra sidan kan ingen fiende, utan att beherrska Östersjön, göra ett fullföljdt krig mot Skandinavien.
Byssland kan blott söka att beherrska Östersjön under en Europeisk kris, då Englands sjömakt är till större delen sysselsatt.
Att då stödja Sveriges hufvudförsvar till lands på Carlsborg, som endast är en centralpunkt för södra Sverige, är att öfvergifva Stockholm och allt landet norr om Mälaren.
Detta kan ej någon för fäderneslandets helhet och okränkbarhet nitälskande Svensk man vilja.
Att concentrera Sveriges hufvudstyrka kring
Stockholm och till det yttersta försvara denna vår vigtigaste, politiska och militära punkt, är att blottställa södra Sverige och öfvergifva Norrland.
Detta kan jag åtminstone ej tillstyrka.
Återstår således endast att söka förekomma en fullföljd landstigning.
Detta kan ej ske vid kusten, ty fienden kan alltid välja ett sådant landsättningsställe, der skärgårdsflotta och trupper icke äro och icke kunna vara till mötes.
Det måste ske på hafvet utanför fiendens alltid kända inskeppningsställen och på dess kända hafsvägar.
Yi måste således söka hindra Byssland ifrån att någonsin, äfven under en Europeisk kris, kunna beherrska Östersjön, och vi måste, till följd deraf, hufvudsakligast hafva fartyg af de certer, som kraftigast kunna på sjön upträda.
Sverige bör således i främsla rummet skaffa sig en stark ång flotta, vare sig af större eller mindre fartyg; så äfven * främsta rummet skydda Stockholm och Carlskrona från mindre, oförutsedda, hastiga angrepp, hvilka ej af vanligtvis för handen varande trupper utan befästningar kunna afslås och hvilka angrepp ofta med fördel af en fiende kunna företagas, äfven med slutlig upoffring af den anfallande styrkan.
1 andra rummet bör Stockholm starkare befästas såsom hufvudpunkt för Sveriges landtförsvar.
I tredje och sista rummet böra Carlsborgs befästningar småningom fortsättas såsom sista nödvärnet för södra Sveriges sjelfständighet.
På grund häraf vågar jag, såsom ett amendement till Erih.
Sprengtporten motion om Stockholms och Carlskronas befästande, och till min motion om 2,000,000 Rtdrs årligt anslag till 5:te HufvudTiteln, vördsamt föreslå: »Att B.
St:r måtte, i en underd. skrifvelse till K.
M. anhålla, att K.
M. täcktes i Nåder för B.
Sfr fram - Den 29 November e. m. 511 lägga en plan, dels till Stockholms befästande för oförutsedda anfall, dels till Carlskronas fullständiga befästande så väl å land- som sjösidan, så tidigt, att E.
St:r hinna anslå de dertill erforderliga summor till så högt årligt belopp, att verken kunna blifva färdiga sist inom 0 års förlopp; äfvensom att K.
M. täcktes i Nåder för R.
St:r föreslå de medel och åtgärder, som erfordras till upbringande af Rikets ångflotta, inom en tidrymd af 15 år eller mer, till ungefärligen dubbel storhet mot den af Chefen för SjöförsvarsDepart-.tet föreslagna i StatsRådsprot. af d. 14 Okt. 185G.»
Jag anhåller, att detta amendement till min och Erih.
Sprengtportens motion måtte remitteras till StatsUtsk. och att det måtte delgifvas MedStm.
Slutligen ber jag att få förklara, att jag äfven i en annan sak kommit till bättre åsigter än förut.
Jag yttrade i sista plenum att min afsigt endast var att väcka Ständernas up märksamhet på nödvändigheten af vårt sjöförsvar; men nu skall jag äfven, så vidt i min förmåga står, försöka att genomdrifva detta amendement till min motion, och jag skall försöka att bemöta de inkast och anmärkmr, som kunna göras deremot af Gr.
Platen, eller af hvilken annan som helst, som delar hans åsigter; jag skall bemöta dem mening för mening, ord för ord, bokstaf för bokstaf.
Icke som om jag på något sätt skulle vilja betvifla den fosterlandskärlek, som ligger till grund för dessa åsigter, men jag skall försöka, så mycket i min förmåga står, att ådagalägga sanningen af de militära grundsatser, som jag här tagit mig friheten för R. o. Ad. framlägga.
Vidare ber jag få förklara, att det skulle vara ett upfyllande af min skönaste förhoppning, om den man, som Gr.
Frölich vid sista plenum sade stod bakom mig, slutligen skulle visa sig bära det vackra namnet af Sveriges R. o. Ad. eller det ännu vackrare af Svenska folket.
Den nu väckta motionen begärdes på bordet.
Raab, Carl
Adam:
Det är möjligen orätt af mig att i denna fråga upträda, då Hr Brakel icke endast i föregående plenum underhöll R. o.
Ad. med en många timmars föreläsning i detta ämne, utan äfven har förklarat, att han skulle bemöta mina inkast mening för mening, ord för ord, bokstaf för bokstaf.
Men jag har derigenom icke för min del fått någon säkrare insigt i hvad han menade, då han för R. o. Ad. framställt en så storartad plan för sjöförsvaret.
Jag ber då den värde motionären, att för mig göra begripligt, hvad han egentligen menade, då han föreslog, att vi skulle öka vår flotta till 16 linieskepp på den grund, att vi skulle mäta oss med Ryssarne i Östersjön och hafva en flotta i Finska viken, som skulle ligga till hands, för att kunna leverera batalj och möta den Ryska flottan.
Jag kan icke tro annat, än att han, då han framställt detta förslag, noga öfvervägt vårt lands styrka.
Jag känner icke endast dess inre resurser, både iped hänseende till folkmängd, areal och alla så beskaffade frågor.
Jag säger att han måtte noga hafva öfvervägt alla dessa förhållanden, och 512 Den 26 November e. m. jemfört 2 Vj milla' med 70 mill:r och värt lilla land med det stora Kyssland, när lian tror att, om vi kunde upbringa vår flotta till 16 linieskepp, vi ändå skulle vara miiktiga nog att möta Ryssland i Finska viken eller Östersjön.
Likaledes tager jag mig friheten framställa den frågan till den värde motionären, huruvida han tror det kunna vara görligt med våra resurser att bringa det derhän, när vi till denna dag icke kunnat öfva den flotta vi hafva, utan årligen endast kunnat skicka ut några korvetter på öfning med våra officerare, hvilka klaga öfver den lilla öfning de hafva i Svenska flottan; likaledes frågar jag honom, huru det skulle vara möjligt, att bringa vår skärgårdsflotta till någon höjd, när man hvarken har råd eller tillgångar för hennes öfning, bemanning, bestyckning och iordningssättande.
Vid sådant förhållande vill det synas mig, som om man började på ett bra oriktigt sätt, ty det hade varit vida bättre, om man hade önskat att få vårt sjöförsvar ställdt på en säker grund och anslagit medel till öfning af den flotta vi ega, till dess arméring och bestyckning.
Jag tager mig derföre friheten att begära, det dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja remiss till Utsk.
Hr Brakel: Om Frih.
Raab hade upmärksamt lyssnat till den motion, som jag för några dagar sedan väckte, så skulle Frilen hafva funnit, att jag utgick Irån den supposition, att jag hoppades den dag skulle komma, då de 3 Skandinaviska rikena blefve förenade, och att min mening var, att bilda en gemensam Nordisk sjömakt; och min tro är, och jag kan nitra nog bevisa, att denna sjömakt i en framtid skulle kunna mäta sig med den Ryska.
Frih.ns yttrande i afseende på Sveriges förmåga att kunna åstadkomma en sådan flotta, som jag här förslagit, så har jag nu icke några papper till hands för att på siffran kunna visa Frilnn möjligheten häraf; men jag skall upgifva hufvudsumman af en sådan flottas kostnad.
Jag har i min motion föreslagit, att 2 milhr skulle årligen anslås till flottan; den 2 milhr stora bevillningen har ej i Konungens Propos. blifvit tagen i anspråk till Statsverkets behof.
Enl. den nogaste beräkning af nybyggnad och underhåll för en sådan flotta, under 15 års tid, erfordras 28,000,000 R:dr r:mt.
Återstå då af de 30 milhr, som jag under 15 år och fortfarande har föreslagit, att de utgå till flottans underhåll, 2,000,000 R:dr.
Chefen för SjöförsvarsDepart:tet har till StatsRådsprotme upgifvit, att för den nuvar:de flottans fullständiga öfning fordras ett årligt anslag af 530,000 R:dr, ehuru han för sin del icke ansett tillständigt, att f. n. begära mer än 300,000 R:dr.
De öfverskjutande 2 niilhna torde tills vidare användas till förökning af de 300,000 R:dr:ne till sjöfolkets öfning.
Raab har anställt en jemförelse mellan Sveriges och Rysslands folkmängd och sagt, att då den ena staten eger 7 0 milhrs folkmängd och den andra 3 */2, kan omöjligen den senare mäta sig med den förra på sjön.
Det hade varit mycket mer militäriskt riktigt, om Frilnn påstått, att den ena icke kan mäta sig med den andra till lands, och jag får medge, Den 29 November e. m. 613 medge, att i närvide stund, då genom ångkraften kommunikationen mellan de båda länderna blifvit så lätt, hafva också Ryssarne den största lätthet att, sedan deras jernvägar blifvit fullbordade, och då de beherrska Östersjön, från Östersjöländerna öfverföra sina trupper till hvilken punkt af Sverige som helst.
Men jag skall be att få nämna hvad jag äfven i sista plenum antydde, om jag kanske ej så tydligt utvecklade det, nemi. att 2:ne staters sjömakter ej mätas efter deras folkmängd, utan dels efter deras materiella tillgång på skepp, dels efter deras tillgång att bemanna dessa skepp.
Det finnes menniskor som, de må ölvas aldrig så mycket, ändock aldrig kunna biidas till sjömän.
Nu är förhållandet, al t Sverige och Norige ha öfver 80,000 man, till sjökrigstjenst förpliktade, och en stor del af dessa äro, dels genom fiske, dels genom andra öfningar på sjön, ganska lämpliga till besättningar å fartyg.
Jag tror, att man med en fullt öfvad stam, som utgör Wdel af flottans besättning, skulle ganska tryggt kunna tillägga lill denna stam */* sjövant folk.
Danmarks sjöbefolkning oell dess förmåga att hålla en flotta, kan jag f. n. icke göra reda för, men det är dock alltid ett item, och som jag tror, ett ganska stort item, tili Svenska flottan, it hy att det är kändt, huru den i alla tider utmärkt sig och t. o. m. på ett framstående sätt upträdt mot verldens största marin och skickligaste sjöman, Engelsmännen.
Jag tror ej, att de 2 miihr jag här föreslagit, äro något för djupt ingrepp hvarken i Frill.
Raabs eller någon annans af Svenska folket fickor.
Jag värderar hvar och en, som kämpar ridderligt för en idée, hvarigenom lian är öfvertygad att han bör vinna något, men vilkoret för striden är också, att man stöder sinn satser på en så vigtig och säker grund, att man kan göra sig förhoppning om att vinna något genom sitt arbete oell sträfvande.
Den siste värde talaren har sagt oell velat bevisa, att det mycket väl skulle gå an för Sverige att mäta sig med Ryssland, synnerligen, sade han, sedan en gång den mycket omtalade unionen kommit till stånd.