Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Debetsedeln uppför beloppet af bränvinsbeskattningen, hvilken, likasom den öfrige Krono-uppbörden, af KronoFogden, i vanlig tid och ordning uppbäres, qvilteras och redovisas.
Vid Berednings- och Taxerings-Commileema, der Mantalslängden^ äro att tillgå, må ytterligare controll äga rum, både huruvida någon, i afseende på pannerymden och tiden för bränningen, uppgifvit för ringa tillverkningsbelopp, som der, på ed och samvete, skäligen, men icke till högsta möjligheten, får höjas, eller huruvida någon, af mellankomma hinder, icke kunnat tillverka så mycket, som förut är angifvit, hvarefter nedsättning bör, i följd af anförde skäl och bevis, i den uppförda bränvins-beskattningen beviljas.
Den härmed missnöjde har att, såsom BevillningsFörordningen det utstakar, klagomål deremot anföra.
Den i 5 Ja nu arii. 89 Denna beskattningsmethod för bränvins-till verkningen, anser jag, såsom den mäst ändamålsenliga, med det öfriga beskattningssättet närmast öfverensstämmande, minst besvärliga och kostsamma, icke ledande till split och rättegångar, icke förnärmande någons frihet, icke belastadt med skymfande och missnöje väckande Fiskaliska och således förhatliga controllör, utan i allt öppet och enkelt, lätt öfverskådlig!, och således långt ifrån overkställbart.
Jag smickrar mig med det säkra hopp, att Rikets nu församlade
Ständer lemna åt detta förslag all den uppmärksamhet, jag tror det förtjena, och åt bränvins-beskattningen det afseende denna vigtiga sak, oagtadt egennyttans skrik och mångarlade inkast deremot, icke lärer kunna undgå att lästa, om eljest tvänne generationers intellectuclla och materiella väl är värdt ett allmänt behjertande.
Om Premier för export af bränvin, och högre eller högsta möjliga afgifter på Näringsställen, Krogar och Distillatorer derjemte blefvo faststälde, så mycket bättre, emedan dessa afgifter tillika med förhöjda Lränvinspriser otvifvelagtigt skulle åstadkomma både minskad tillverkning och minskad consumtion, de enda billiga molkrafter, en i öfrigt gagnelig oell rättvis näringsfrihet tillåter att begagna lill hämmande 9°
Den i 5 J a n n a r i i. af det oberäkneliga moraliska och fysiska onda den nuvarande syndafloden af bränvin, med en peslhk härjning, rundt omkring oss bereder.
Jag anhåller slutligen, att detta vördsamma anförande må förvisas till samma Utskott, till hvilka min motion i ämnet blifvit remitterad, Remitterades till Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet!, Herr Adlerbrant, Thure, hade inlem-? nät ett så lydande Memorial; Det tillkommer icke mig, att vedetv lägga Herr Bråkenhjelm^ anmärkningar mot Communicationssättet af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss; men jag skulle tro, att detta sätt icke är så alldeles origtigt, när man öfverväga!’ frågans beskaffenhet, hvilken den värde Motionären icke synes känna.
Jag får derföre till Herr Bråkenhjelms upplys-, ning i sjelfva saken meddela, att hvarken jag, eller CanzliRådet af Wetterstedt, förut begärt de under Ädelforss lydande Hemman som ersättning för våra godkända kraf, utan att Rikets Ständer sjelfve på samma Hemman gifvit oss anvisning vid 1818 års Riksdag, samt att delta beslut synes vara vid 1823 års Riksmöte ytterligare confirmerat.
Jag drager häraf den slutsats, att Den i5 Januari i. 9l nuvarande Sländer hvarken vilja eller böja ändra hvad föregående Ständer härutinnan förordnat.
För att icke lemna den andra origtiga uppgiften, att byggnaden och vattenverken vid Ädelforss ära af betydenhet, obesvarad, utbeder jag mig att få andraga, att byggnaden består allenast af ett gråstenslag under högt spåntak, innehållande på nedra bottnen 4 stycken kamrar, kök och skafferi med låga fönster, och på öfra säl och 5 kamrar, roed högre fönster; att vattenverken äro: 1:0 en qvarn, som , då den af ägaren underhålles, gifver 3o tunnor, hvaraf en tredjedel allenast är råg och resten hafre och qvarnmäld; 2:0
En knipsmedja nu bortarrenderad för 100 R:dr, och 3:o en husbehofssåg, som skattar bräder till 5o ä 60 R:drs värde.
CanzlieRådet af Wetterstedt och jag hafva icke dolt det ringaste.
Af oss har till Kongl. Maj:t i underdånighet blifvit inlemnad Geometrisk Charta med beskrifning på lägenheten Ädelforss, och dervarande verk, som bör finnas bland remitterade handlingar; och vi önska, att Högh StatsUtskottet täckes infordra uppgift på beloppet af de arrenden, som utgöras af de begärda Hemmanen, då deraf nogsamt skall inhämtas, att nämnde Hemman ej äro af särdeles värde.
Efter de anteckningar, som finnas i Kongl. KammarCollegium, hafva de ej eller kostat Staten mera än omkring Sjutusende Femhundrade R:dr, Jag har glömt i min 92 Den i 5 J a n u a r i i. motion att förmäla, det arrendena på hela Ädelforssgodset tilländalöpa den i4 nästkommande Mars, så att Höstutsäden äro för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning verkställde; och jag får härom nu erinra, för att visa nödvändigheten af frågans skyndsamma behandling, hälst af dröjsmål uppstår ofelbart den händelsen, att flere
Hemman komma att till våren ligga obrukade och sakna åboer.
Jag anhåller ödmjukast, att detta tillägg måtte få åtfölja min förut afgifna motion och Herr Bråkenbjelms dervid gjorde anmärkningar.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Herr Adlerbrants ifrågavarande Memorial, i anledning af Herr Bråkenhjelms, Pehr Reinhold, anmärkningar vid Herr Adlerbrants, den 29 sisth December e. m., till StatsUtskottet remitterade motion, om Skatteköp af Kronolägenheten Ädelfors, med derunder lydande Hemman och Lägenheter, äfven malle till StatsUtskottet förvisas.
Upplästes till justering och godkändes ExpeditionsUtskottets under N:o 11 insände förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t angående tryck - Den i 5 J a n u a r i i. 9^ ning och utdelning af Kongl. Maj:ts Befall ningsliafvandes FemårsBerättelser.
Upplästes och lades på bordet följande från nedannämnde Utskott inkorane Memorial och Utlåtanden:
Af den 5 dennes: N:o 5.
Om återlemnandet af Petter Anderssons från Hallands Län inom Hedervärda BondeStåndet väckta Motion, angående förbud mot införsel af utländska yppighetsvaror.
Frun Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet :
Af den 2 dennes: N:o 7.
I anledning af väckt fråga oin rättighet för Nämndemän till Skjuts och Tractamente för alla förättningar i tjenslen.
Af den 3 dennes: N:o i3.
I anledning af väckt Motion ora olägenheterne för Linköpings Stad deraf, att Lif-Grenadier-Regementernes MusikCorpser bo i Staden och ej på Rotarne.
Af den 7 dennes: N:o 19.
Rörande väckt
Motion om upphäfvande eller nedsättning af vitet för försummad anskaffning af karl till Recruteringar.
Ben i 5 Jn h u a ri i.
Af den g dennes: N:o 13.
I anledning af väckt Motion, att RiksStåndens ProtocolIsUtdrag icke matte till deras fullständiga innehåll i Prolocollen tryckas; N:o i3.
I anledning af Vackt Motion ont upprättande och tryckning af förteckning öfver Kongl, Propositioner, Motioner och Remisser, Upplästes ett från RidddarhusUlskottet inkommit, så lydande Ilörsamste Memorial!
Under elen 23 sistledne November hav HÖglofl.
Ridderskapet och Adeln behagat till RiddarhusUtskottets utlåtande lemittera en af Grefve Frölich, David, den 20 i samma månad väckt Motion, angående offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningaf, jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne afgifne yttranden.
I afseende å sättet för berörde offentlighets införande, hvilket Motionären ansett helt och hållet bero af Ståndets välbehag, och kunna tillvägabringas, utan att de, i anledning deraf, nödige åtgärder hvarken behöfde råka i stridighet med Grund - Den 15 Januari!. 95 lagarnc, eller erfordrade liägot tillägg eller ändring i RiddarhusOrdningen, liar Grefve Frölich föreslagit följande Reglementarisk» stadgaiideil, nemligen i 1:0
Alt så framt Ridderskapets och Adelns tillstädeskomne Ledamöter under detta Riksmöte ej öfverstiga 800 till antalet, Läktaren måtte upplåtas till plats för 100 främmande personer såsom åhörare, under vilkor, att, vid äfventyr att af vakten blifva utförde, iagttaga fullkomlig tystnad och att genast afträda, enär, i anledning af derom väckt och af Ridderskapet och Adeln bifallen Motion, LandtMarskalken dertill gör uppmaning.
2io Då Läktaren i enlighet med förestående punkt upplåtes, skulle, genom RtddarhusFiscalens försorg, hvarje gång anslag till Plenum göres, en Öppen lista upprättas till inskrifvande af 100 personers namn under lika många särskildta Ordningsnumror.
Denna lista skulle finnas att tillgå i RiddarliusCantzliets
Förmak, ifrån den tid anslag göres till och med slutet af hvarje plenum; och skulle en hvar ega att, i den ordning anmälan sker hos Yaktbetjeningen, få sine namn antecknade till erhållande af inträdesbilletter, så långt de räcka, och hvilka billetter, gällande endast för de under samma dag påstående plena, alltid vid utgåendet från Läktaren skulle aflemnas till den vakthafvande.
Den i 5 J a n u a r i i. 3:o En Kungörelse, i enlighet mecl förestående 2:ne punkter, skulle anslås å Riddarhusdörren lill vedcrbörandes efterrättelse, samt en lämplig korrt annonce tillskickas Redactionen af ett bland Stadens Dagblad vid samma tid, som anslag till Plenum göres. 4:o RiddarliusFiscalen skulle i enlighet med förestående beslut indela bänkarnia åt Ridderskapet och Adeln ned i Salen, låta numrera Bänkarne å Läktaren, samt jemväl ega inseende öfver anteckningen, billet-uldelningen och annonceringen.
Under den, i anledning af Grefve Frölichs ofvannämnde framställning, hos Ridderskapet och Adeln uppstådda discussion, hafva följande Herrar Ledamöter uti hufvudfrågan instämt med Motionären, de flesta likväl under skiljaktigt yttrade meningar, i afseende å de för offentlighetens införande nödige iakttagelser, nemligen: Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf, Grefvarne Horn, Clas Fredric, Hamilton, John, och Spens, Carl Gustaf; Friherrarne Sprengtporten, Jacob Wilhelm, och Åkerhjelm, Gustaf Fredric; samt Herrarne Rothlieb, Carl Fredric, Rosenqvist, Fredric Leonard, Lefren, Johan Pehr, von Becker, Carl Johan, Tham, Wolrath, Cederschjöld, Pehr Gustaf, von Heijne Den i5 Januarii. 97 Heijne, Georg, von Hartmansdorff, August, samt Rosenblad, Bernhard; hvaremot Friherre Boije, Ludvig, och Grefve Gyldenstolpe, Carl, ansett främmande personers tillträde vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar icke böra för närvarande äga rum.
Då Utskottet nu går, att uti detta ämne sig utlåta, har Utskottet, hvad sjelfva hufvudfrågan angår, i främsta rummet trott sig böra hänvisa till den i Utskottets tanka fullständiga och tillfredsställande undersökning och utveckling af skälen för och emot offentlighetens införande, som igenfinnes i det utaf sistledne Riksdags Riddarhusutskott, med anledning af Friherre Åkerlijelms, Gustaf Fredric, då i ämnet väckta Motion, afgifne, och bland Bilagorne till Ridderskapets och Adelns Protocoll för den ii Mars i8a3, införda Betänkande.
Utskottet inskränker sig således nu till en korrt framställning af den åsigt, som bestämt
Dess öfvertygelse i denna fråga.
Offentlighetens principe i vår Statsförfattning är erkänd redan af 1809 års Lagstiftare.
Ty det är, i Utskottets tanka, utur en sådan anda, som RegeringsFormens 5p §. anbefallt meddelandet genom trycket åt Allmänheten af RiksStåndens förhandlingar, och uti 86 §. infört Tryck10 H. 7 9S Den i 5 J a n u a r i i. friheten, såsom hvarje Svensk mans constitutionella rättighet.
Tiden har likväl sedermera gått framåt.
Den framställer nu än vidsträcktare önskningar — att ej säga fordringar.
Om dessa, i förevarande hänseende härröra från en stigande upptysnjng, ett lifligare intresse för Fäderneslandets angelägenheter; om tillfredsställandet deraf är en utväg, att småningom bilda ett närmare samband emellan Folket och dess Representanter, och derigenom skänka en fullkomligare utveckling åt den constitutionella styrelseformen, — då blir eftergiften för dessa önskningar ett steg, som måste både gillas och befordras.
Utur denna synpunkt bar Utskottet ansett frågan böra bedömas.
Derigenom, att man införlifva!- det enskilda med det offentliga lifvet, befästar man säkrast den fria Statsförfattningens varaktighet, och fortskyndar föi bättringarne deri.
Öppenheten inger förtroende.
Alt hos Folket vinna detta, i den möjligen högsta grad , tillhör närmast Folkets egna Ombud.
Vägen dertill är, att i sitt handlingssätt hylla de sanningar och grundsatser, som utbildat sig i Folkets sinne.
En af dessa är offentlighet.
Om således Ridderskapet och Adeln medgifver denna, så stadgas derigenom förtroendet till Ståndets upplysning och handlingar.
Utskottet har likväl trott ett sådant medgifvande icke böra fastställas Den i 5 Januari i.
99 såsom för alltid orubbligt, utan faslhcldre vara fortgående, på det Ridderskapet och Adeln ej mindre i närvarande ögonblick, än i en framtid, städse må sättas i tillfälle, alt hvarje gång Ståndet öppnar sitt öfverläggningsrum för åhörare, gifva en ny försäkran på sina tänkesätt, ett nytt offer åt tidens fordringar och Folkets önskan.
Med tillämpning häraf har Utskottet förmenat tillåtelsen för personer utom Ridderskapet och Adeln, att såsom åhörare öfvervara Ståndets öfverläggningar icke böra bestämmas eller sanclioneras, såsom en laglig rättighet, utan såsom ett begifvande från Ridderskapets och Adelns sida, och, i denna mening, får Utskottet vördsamt tillstyrka, att offentlighet vid nämnde öfverläggningar må kunna ega rum, med de vilkor och iakttagelser, i afseende å verkställigheten, som nedanföre omförmälas.
Utskottet torde böra förbigå vederläggningen af de anmärkningar, som af en värd Ledamot, Friherre Boije, Ludvig, blifvit emot offentlighetens medgifvande framställda; ty äfven i detta hänseende kunde Utskottet åberopa hvad sistlidne Riksdags Riddarhusutskott derom anfört.
Men Utskottet har likväl velat yttra, att dessa anmärkningar synas röja sådane farhågor, i afseende å den så kallade opinionsmagtens inflytelse på Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, samt de främmande åhörarnes 7* 100 Den i5 Januari i. benägenhet och förmåga att göra denna magt gällande, att Utskottet, för att dertill finna någon giltig anledning, skulle nödgas förbise både Ridderskapets och Adelns från sekler tillbaka ådagalagda sjelfständighetskänsla och Svenska folkets lugna, fridälskande sinnelag — att icke nämna det ringa antal åhörare, om hvilkas inträde fråga blifvit väckt
Man har vidare sagt att då Högloflige Ridderskapets och Adelns förhandlingar under innevarande Riksdag meddeltes i dagbladen 12 å 18 timmar efter hvarje sammankomst, så förefunnes i sjelfva verket ali den offentlighet, som allmänheten kunde fordra, och att lemna inträde åt några få personer på läktaren, vore endast att tillfredsställa ”den populära nyfikenheten.”
Utskottet har härvid bordt fästa uppmärksamheten derpå, att Ridderskapet och Adeln nu med tyst bifall tillåter offentliggörandet af sina förehafvanden, i annan väg än genom tryckningen af de justerade Protocollen; och ett sådant offentliggörande torde ej eller kunna förekommas, enär personer inom Ståndet icke kunna förvägras, att biträda Tidningsredactioner, eller sjelfva utgifva Tidningar, samt uti desamma, under äfvcntyret af lagligt ansvar, berätta hvad de hört eller sett.
Men månne icke just detta förhållande innefattar ett god - Den i 5 Januari i.
IOl kännande af en vidsträcktare publicitets nytta, och en uppfordran, att icke längre dröja med att uttryckligen tillkännagifva sådant?
Huru troget än en discussion må återgifvas på papperet, eger den likväl der ett långt underlägset interesse emot det, att densamma åhöra; och, utan att ledas af nyfikenhet, finnes det säkerligen mången aktad och upplyst medborgare, som, otillfredsställd med Dagbladens nästan oundvikligen stympade meddelanden, önskar att roed egna ögon se, med egna öron höra, huru det på Riddarhuset tillgår.
Medgåfve roan derföre främmande personers inträde, så skulle, såsom en värd Talare, Herr von Hartmansdorff, yttrat, ”Ridderskapet och Adeln icke vara utan o jäfaktig a lefvande vittnen huru Ståndet sig förhåller, och huru det blifver hehandladt.”
Klagan har äfven någon gång försports deröfver, alt
Dagbladen vanställa och ensidigt referera i Ståndet afgifne yttranden.
En eontroll häremot igenfinner Utskottet just deruti, att opartiska personer, sorn sjelfve ej ära Ledamöter af Ståndet, sättas i tillfälle att, utan afbidan af en Protocoiis-justering, lemna tillförlitlig upplysning om misstagen eller misstydningarne.
En Tidningsskrifvare, nu någon gång ursäktad genom nödvändigheten, alt, så framt han ej är Riddarhus-Ledamot, förlita sig på andra personers berättelser och mer eller mindre rigtiga uppfattning af ämnena, saknade, i hän - 102 Den i 5 Jan ua l ii. eleise han hade utväg att sjelf öfvervara sammankomsterne, all ursäkt för en vrängd eller stympad framställning.
Han vore då underkastad icke blott det Juridiska ansvaret, utan äfven det honom ännu vigtigare: förlusten af allmänhetens förtroende, och interesset för hans Tidning.
Sedan Utskpttet sålunda yttrat sig öfver sjelfva principen, har Utskottet, ehuru det anser frågan derom böra, såsom det tillgick vid sistlidne Riksdag, serskildt afgöras, dock skolat nu jemväl afhandla sättet och bestämmelserne för offentlighetens medgifvande, emedan mången torde anse möjligheten att kunna besvara quaestio qvo modo, såsom vilkor för besvarandet af qvaestio an.
Det har blifvit ifrågasatt, att stadganderne i i3 och 18 §§.
RiddarhusOrdningen, angående utdelningen af Inträdespolletter, skulle lägga hinder i vägen för meddelandet af tillåtelse åt främmande peroner att öfvervara Ståndets öfverläggningar; i följd hvaraf det skulle blifva nödigt att, innan publiciteten medgifves, på lagenligt sätt tillvägabringa ändring i nämnde §§.; äfvensom tillåtelsen af offentlighet ansetts böra i RiddarhusOrdningen införas.
Men då Utskottet härvid tagit i betraktande, att RiddarhusOrdningen är utfärdad och gällande endast för Ridderskapet och Adeln, så - Den 15 Januari). io3 sorn RiksStånd, det vill säga för de Ledamöter deraf, som på Riddarhuset äga säte och stämma; att det är i denna categorie föreskrifterne om
Inträdespolletternes utdelning finnas meddeldte och höra bedömas; att någon tillåtelse till dylik polletts erhållande icke ens funnits behöflig i RiddarhusOrdningen fördem, likväl deri omnämnda, af Riddarhusets Canzliebetjening, hvilka ej äro Riksdagsmän, eller för Vaktmästare, som hafva i Salen att uträtta, ehuru man svårligen lärer neka, att dessa personer äro* i följd af Ståndets begifvande, behörigaj att vinna inträde, samt att följakteligen andra främmande personers behörighet till ett slikt inträde icke eller erfordrade någon annan qvalification, än ett lika beskalfadt tillstånd; alltså har Utskottet ansett någon ändring i RiddarhusOrdningen icke vara i detta hänseende erforderlig; och emedan Utskottet, på ofvan anförde grunder, äger den öfvertygelse, att offentligheten för närvarande bör införas endast såsom ett af Ridderskapets och Adelns godtfinnande beroende begifvande, i naturen hvaraf det ligger, att när som helst kunna inställas eller återtagas, har Utskottet ej eller trott det vara lämpligt, att ett sådant stadgande får ett rum uti en StåndsOrdning, som, i dess nuvarande skick, icke af Ståndet enskildt kan förändras.
I öfverensstämmelse med Utskottets ofvan framställda åsigt, att hela frågan an - Den i5 Januarii. går en Ridderskapets och Adelns enskilda policerätt, och således är af en hel och hållen Reglementarisk egenskap, har Utskottet icke eller funnit någon serskild strafflag böra komma i fråga för af de främmande åhörarne befarade oordningar.
Genom föreslåendet af en dylik lag torde Ridderskapet och Adeln anses, åtminstone indirecte, erkänna skyldigheten att alltid öppna sitt öfverläggningsrura för åhörare.
Men denna skyldighet tror Utskottet icke böra erkännas.
Af den allmänhet, sorn med ett lämpligt sätt för inträdesbilletternes utdelning, såsom åhörare vinner inträde, tror Utskottet, för dess del, sig icke ega anledning alt frukta några sådane oordningar, hvilkas afhöjande skulle erfordra en egen lagstiftning.
Ty emot de mindre missbruken af stoj eller buller finnes en säker garanti i den rättighet, som icke torde kunna Ridderskapet och Adeln förvägras, att,, om än af blotta godtycket, ur deras eget samlingsrum låta utvisa dem, de till följd af sitt godtfinnande låtit dit inkomma.
Jemnförelsen af det ringa antalet på Läktaren med Ståndets egen talrikhet synes ock vara ett tillräckligt bevis emot farhågan för ett våldsamt förolämpande från åhörares sida; och skulle sådant, emot ali förmodan, inträffa, sä torde de i Regerings-Formens 110 och iii §§. samt 77 §.
Riksdagsordningen meddelcite stadganden härvid icke sakna tillämplighet.
D£n i 5 Januari i. jo5 På dessa grunder har
Utskottet ansett några andra bestämmelser eller vilkor för närvarande icke vara nödige i afseende ä tillåtelsen för främmande per sotters tillträde såsom åhörare vid Ridderskapets och Adelns öfverlägga in gar, än sädane som enligt /f $•
RiddarhusOrdningen lämpligen tillhöra Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga; och utur denna synpunkt har Utskottet upprättat följande:
Förslag till Tillägg uti Ridderskapets och Adelns ÖrdningsStadga : « §•
Tid de Ridderskapets och Adelns plena , som af till Ståndet ej hörande personer få bevistas , upplätes ät dem den i Stora Riddarhussalen befintlige läktare. 2 §.
Landtmar skalken, eller den hans ställe företräder äger, när han sä nödigt finner, att vägra främmande personers inträde, antingen för ett helt plenum, eller för en del
Man har ansett sig höra uttrycka heslutet om offentlighet vid Ståndets öfverläggningar på ett sätt, som innebure ett begifvande från Ståndet, utan att medföra rättighet för allmänheten.
Man har trott sig kunna undvika, att bestämma de fall, då ett plenum hör vara slutet, genom den vidsträckta rättighet, som blifvit
Landtmarskalken förbehållen att af - io6 Den i5 Januarii. deraf, äfvensom attj under varande plenum, anbefalla närvarande främmande personers aflägsnande. 3 §.
Om under varande plenum 3:ne Ledamöter af Ståndet äska främmande personers aflägsnande, utan, att de på tillfrågan af Landtmarskalken vilja derifrån afstå, må sådant ej kunna förvägras.
Detsamma gälle ock, derest en Ledamot, under tillkännagifvande, att han är sinnad väcka en motion uti någon fråga, som i hans tanka icke bör af främmande öfvervaras, begär åhörames aflägsnande. 4 §• iVid de i båda näst föregående dS\$*. omför mäldt c fall böra de främmande personerne genast aflägsna sig. visa åhörare, hvarförutan samma rättighet under vissa förbehåll blifvit Ledamöter af Ståndet förvarad.
Det af Grefve Frölich föreslagna vilkor afRidderskapets och Adelns bifall till åhörarnes aflägsnande, först efter Landtmarskalkens derom framstälda proposition, samt en i följd deraf möjlig votering, har Utskottet icke ansett kunna utan svårighet verkställas, men har deremot uti den Ridderskapets och Adelns Ordförande och Ledamöter lemnadeofvanberörde rätt trott sig finna ett Correctiv emot all möjligen befarad olägenhet af Publicitetens medgifvande, hvilket Utskottet till en början ansett mera angeläget än att, å andra sidan, förekomma en allt för stor inskränkning i dess begagnande.
Den i5 Januari i.
107 uppå dertill af Landtmarskalken sjelfeller genom Riddarhus-Fiskalen på hans befall71 ingj meddelad tillsägelse. 5 §.
Platserne å läktaren numereraSj och lika många InträdesBilletter utfärdas, som platser finnas. 6 §. sif dessa Billetter utdelas en till hvarje Bänkmans - afdelning, och blifve för innehafvaren gällande högst en vecka.
De öfriga öfverlemnastill Landtmarskalkens dispositionj och gälla så lång tid af Riksdagenj han finner skälatt vid hvarje fall serskildt bestämma.
I afseende på gillet - utdelningen , har Utskottet icke eller kunnat godkänna Motionairens förslag, dels emedan det förefaller ganska svårt, om icke omöjligt, att behörigen vaka öfver ordningen vid anteckningen på en Öppen lista, dels med hänseende dertill att låta en hvar Riddarhusets Ledamot komma i tillfälle, att deltaga i dispositionen af Billetterne till de personer, som hvar och en för sig Önskar lemna inträde.
Efter jemnfÖrelse af flere utvägar i detta hänseende, har Utskottet funnit det vara lämpligast, att en Hillet till - t io8 Den i5 Januarii. delas hvarje Bänkmansafdclning, att med utdelandet deraf förfara, såsom densamma finnér för godt, antingen genom att låta billetten circulera bland alla afdelningens medlemmar, eller att dispositionen deraf uppdrages åt en eller flera af (lern.