Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hofjägmästaren Gripenstjernas enda son, en aktningsvärd man och den sista ätteläggen af denna lidande familj, lefver nu i sådana omständigheter, att han, vid y3 års ålder, nödgas för sig och hustru anlita gamla vänners välgörenhet; och, färdig att afstå allt anspråk på capitalfordrans utbekommande, är hans enda förhoppning, att R.
St. täcktes, under hans och hans hustrus, enl. naturens ordning, korta, återstående dagar, åt dem anslå en pension af 333 R:dr 16 sk.
B:co; en begäran, som det är så mycket mindre betänkligt att bifalla, som de lefva barnlösa och familjens anspråk således med dem blifva dödade.
Jag är skyldig tillägga, att om misstag uti dessa uppgifter möjligtvis skulle linnas, härrör sådant deraf, att den åldrige mannen är i saknad af handlingar; men han har för mig uppgifvit, att upplysningar finnas i familjens Friherrediplom, och RiksKammarRådet Gripenstjernas uppoffringar finnas äfven af allmänna historien vitsordade.
Jag anhåller, att StatsUlsk., till hvilket denna motion torde remitteras, måtte taga kännedom om dessa handlingar, då jag äfven vill meddela några smärre underrättelser i ämnet.
Dessa begge memorial lades på bordet.
Cronhjelm, Otto Au g., uppläste följande 8 motioner : i:o
Den nu gällande Bevillningsförordningen är i många fall otydlig och ofullständig; den fordrar således flera rättelser och tillägg.
Men då en Bevillningsförordnings beskaffenhet är lill stor del beroende af det bevillningssystem, som skall följas, får jag härmed äran reservera min rättighet att, så snart Bevilln.-Utsk. afgifvit förslag till grunder för bevillningen, få aflemna motion om åtskilliga äudringar, rättelser och tillägg i nämnde förordning. 8o Den i Mars f. m. 2:0
I anledning af min vid sednaste Riksdag afgifna motion, om förändringar i afseende på Kyrkoråds skyldigheter och rättigheter, ingingo visserligen R.
M. med und. anhållan, att stockstraff icke må af Kyrkoråd åläggas.
K. M. har ock, i anledning deraf, täckts derom utfärda Nåd.
Jag erkänner dock nu, att jag då icke visste, det detta straff af andra auctoriteter kunde åläggas.
Föranledd dertill af ett exempel, som sedermera inom hufvudstaden inträffat, vågar jag likväl nu föreslå en und. framställning till K. M., att stockstraff måtte hädanefter alldeles afskaffas.
Motiver dertill torde, inom en så upplyst samling sorn R. o. Ad., icke behöfva anföras.
Jag anhåller om remiss häraf till LagUtsk. 3:o Enär R. o. Ad. vid 1823 års Riksdag fattade och vid sednaste
Riksdag ytterligare stadfästade det, i min tanka, ganska välgrundade beslut, att Ridd.-Secret.-tjensteu hädanefter aldrig får med något embete i Statens tjenst förenas, torde deraf förr eller sednare blifva den följd, att Ridd.-Secret.-lönen mäste tillökas.
Ridd.-Cassans tillgångar äro ej stora och blifva ändå mindre, om capitationsafgiften, som nu till cassan utgår, en gång kommer att upphöra.
För att på en gång kunna bereda Ridd.-cassan en tillgång och indraga en tjenst, som, enligt min tanka, är alldeles öfverflödig, vågar jag vördsamt göra den motion, a tt Ridd.-fiscalstjensten måtte indragas, så snart nuvarande innehafvaren afgår.
Vid förra Riksdagen förehade R. o. Ad. samma ämne, och jag fruktar, att den välvilliga afsigt att skaffa dåvarande innehafvaren af tjensten någon förmån, verkade emot det principenliga att indraga en alldeles öfverflödig tjenst.
Jag har derföre, på det icke någon dylik consideratio» vid nuvarande Ridd.-fiscalens en gång inträffande afgång må verka till tjenstens bibehållande, nu om dess indragande tagit mig friheten göra motion.
Under Riksdagarna har Ridd.-fiscalen en trägen, ehuru ej sysselsättande tjenst.
Hans aflöning utgår då från Riksdagskostnaderna, och den som förrättar denna tjenst, kan således, lika med Ståndets notarier och extra cancellister, för hvarje Riksdag särskildt antagas.
Emellan Riksdagarna har Ridd.- fiscalen högst obetydligt att göra, ehuru nitiskt nuvarande innehafvaren sin tjenst sköter.
Hans lön är omkring 700 R:dr B:co om äret.
Ridd -Secret. kunde öfvertaga den ej vidlyftiga correspondancen.
En af de ordinarie cancellislerna, som alltid borde vara jurist, hvilket nu är fallet med begge, kunde öfvertaga lagsökningsåtgärderna, granskning af lånedocumenter och öfrigt juridiskt.
Ridd.-Secret. kunde då erhålla 4°° Rtdrs tillökning i lön, och den af cancellisterna, som skötte Ombudsmanstjensten, kunde derför erhålla i5o ä 200 Rtdrs arfvode; det öfriga besparades Ridd.- Den t Mars f. m. 81 Ridd.-Cassän.
Huruvida nuvarande Fiscal skulle, emot en lämplig pension af t. ex. halfva lönen för hela sin lifstid, vilja afgå, lemnar jag åt Ridd.-Utsk. att undersöka.
Jag anhåller blott, alt R. o.
Ad. mätte vid denna Riksdag besluta denna reglering, att taga sin början, då nuvar.
Ridd.- fiscal afgår, så att, om detta inträffar emellan 2!ne Riksdagar, Directionen måtte vara i tillfälle att kunna verkställa den öfverllödiga tjenstens indragning.
I öfrigt får jag äran hänvisa Utsk. till det af mig i detta ämne till
Directts protocoll afgifna yttrande.
Jag anhåller, att denna min motion må till Ridd.-Utsk. remitteras. 4:o Jag får vördsamt föreslå, att en fullständig instruction måtte af BancoUtsk. utarbetas för DiscontDireetionerna i stället för den föråldrade, ofullständiga, som finnes, äfvensom instruction för dessa Verks Revisorer.
Instruction för Revisorerna finnes alldeles icke.
Jag anhåller, att uti
Directts instruction bland annat mätte noga föreskrifvas: 1) att intet lån får beviljas utan vederbörligt vederliäftighetsbetyg, så framt ej den eiler de af Directts ledamöter, som på grund af sin kunskap lånedocumentet för godt förklarat, till dagens protocoll låta sitt eller sina namn anteckna. 2) att om DiscontDirect., utan vederbörligt vederhäftigbetsbetyg, beviljar lån till fattighjon eller sådana personel*, som de näst föregående åren varit för fattigdom af PröfningsCommitte antingen från skatter befriade eller erhållit minimiafgiftér, Direct. må, utan afseende på den decharge, som kan af Revisorer vara lemnad, innan detta förhållande blef bekant, kännas skyldig att all för Discontverket derigenom tfppkommande förlust ersätta. 3) att
DiscontDirect. är förpligtad att ovilkorligen hös JustitieCancelleren begära åtal mot det Ländshöfd.Embete, Sorn försumligt går till väga med, eller mot författningarna fördröjer lagsökningsåtgärderna för de till deräs handläggning öfverlemnade förfallna discontdoeumenter; samt att Direct. ej må beviljas decharge, om den sådant åtal hos JustitieCaiiccllercn försummat begära. 4) att icke från sätil afa stad eller miridré ort för många särskilda personer må tillåtas utfärda antagliga vederhäftighetsbetyg; så att t. ex. från samma stad ej må antagas védei häftighetsbetyg såväl af Borgmästaren, som särskildt af Sladsfiscal, flera Rådmän o. s. v. I öfrigt skulle visserligen något stadgande vara af nöden emot det oskick, som någongång, ja, temligen ofta, visat sig, att nemi. auctoriteter utgifva vederhäftighetsbetyg för personer, hvilka i sin ort icke äro såsom vederhäftiga kända, och hvarigenom Disconten, oaktadt Direct:s sorgfäl 3 H. u 82 Deni Mars f. m. lighet vid dessa documenters granskning, tillskyndas betydliga förluster.
Dels tillhör förslaget om ett sådant correctiv ej BancoUtsk. att uppgifva, och dels torde vara svårt att uppgifva sättet att i positivt bevis leda dessa vissa auctoriteters förseelser.
Det torde kanske derföre vara lämpligast att bos K.
M. anhålla om utfärdande af Nåd. påminnelse till samtliga auctoriteter i Riket, hvilka utgifva vederhäftighetsbetyg, att vid utgifvandet deraf med försigtighet tillvägagå.
Jag erkänner visserligen någon oformlighet deruti, att begära en Nåd. påminnelse om en författnings efterlefvande; men då fel emot denna författning är af natur att icke för den felande medföra någon laglig påföljd, torde en sådan åtgärd vara den enda till ändamålet (mindre förluster för Discouterna) ledande.
Det bar t. ex. nyligen inträffat, att ett Landshöfd.Embete samtidigt intygat vederhäftigheten af låntagare och borgesman, dels under namn af deras firma, dels under andra namn.
Om större eller mindre förlust häraf för Disconten uppkommer, då samma personer sålunda derstädes äga dubbla och för höga förbindelser, är sådant alldeles icke Directrs, utan Landshöfd.Embetets fel, ehuru någon laglig påföljd deraf för detta Embete icke inträffar.
Jag öfverlemnar dock till BancoUtsk. att, i afseende på något correctiv emot missbruk med vederhäftighetsbetyg, uppgifva det lämpligaste förslag, hvarefter annat vederbörligt Utsk., om så behöfves, kan saken handlägga.
Behofvet af de här ofvan föreslagna 4 punkter torde af de båda sednaste
Discont-revisionsberättelserna bäst kunna vitsordas.
Jag anhåller om remiss häraf till BancoUtsk. 5:o Vid sista Riksdagen framställde jag den motion, att R.
St. i underd. skulle till K. M. i önskningsväg ingå med anhållan om det stadgande: att ingen hädanefter må få prestvigas, eller till prestexamen godkännas, som ej inför Consistorium fullständigt styrkt, att han vid det Universitet, dtr han studerat, inhemtat tillräcklig kunskap uti vexelundervisningsmethoden, för att kunna såväl organisera en sådan skola, som derstädes Jemna fullständig undervisning.
Jag föreslog samma stadgande för hvar och en, som tager magistergraden, på det att alla, som blifva lärare vid Trivialskolorna och synnerligen Apologistclasserna, hvarifrån vi troligtvis skola hemta de egentliga skolmästarna, icke må sakna denna, på några få veckor, så lätt inhemtade kunskap.
St. ingingo ock med en underd. anhållan i ämnet; men PresteSt. ingick genom sitt EcclesiastikUtsk. till K.
M. med underd. anhållan, att R.
Sf:s framställning icke måtte i Nåd. bifallas. K.
M. aflat endast en till ändamålet uppmuntrande skrifvelse till Consistorierna, och något stadgande uteblef.
Då jag anser af vigt, att, enär folkundervisningen i vårt land hufvudsakligen är lemnad i Presterskapets liander, ock - Den i Mars f. m. 83 så hvarje ung Prestman måtte känna de enklaste undervisningsrnethoderna, på det dessa må blifva mest populära, får jag således å nyo väcka samma motion.
Jag kan ej föreställa mig, att PresteSt. skall å nyo motsätta sig ett förslag, som endast åsyftar en utvidgad bildning hos dem, hvilka skola i Lärareståndet inträda, och som skall underlätta deras lärarekall.
Allt hvad som bidrager till upplysningens och bildningens spridande inom vårt Iand befrämjar ju endast det ändamål, hvartill vårt upplysta Presterskap sträfvar, det nemligen, att allt mer och mer utbilda menniskan till det, hvartill Skaparen gifvit henne anlag och förmåga?
Jag anhåller om remiss häraf till Oecon.Utsk., och får vördsamt hänvisa Utsk. till R.
St:s, vid sednaste Riksdag, i ämnet aflålna underd. skrifvelse. 6:0 Som Adliga CadettSkolefonden i närvarande ögonblick äger ett capital af 64,200 R:dr, och dessutom en årlig inkomst från Wennerstjernska fonden af 419 Rtdr 42 sk., samt årliga utgifterna endast uppgå till 3626 R:dr 32 sk., blir således, om capitalet utlånas å 6 procent, hvilket nu med ringa afdrag sker, årligen ett öfverskott af 453 R:dr B:co.
Om man antager, att omkring |:delar af detta öfverskott, eller 253 R:dr årligen, ej böra disponeras, för att kunna ersätta de förluster, som uppkomma derigenom, att möjligen allt större och större del af capitalet måste utlånas emot 5 procent, så uppkommer likväl ett årligt disponibelt öfverskott af 200 R:dr B:co.
Det är om disponerandet af dessa 200 R:dr årligen jag till R. o. Ad. vågar framställa en motion. R. o. Ad. underhåller vid K. KrigsAcademien 3:ne Cadetter.
Vid Rikets Universitet hafva 4 Studerande högre Ridd.-stipendier å 240 R:dr och 8 Studerande lägre stipendier å 160 R:dr.
Dessutom äro 2tne näringsstipendier å 160
R;dr disponerade.
Af 17 stipendier äro således i5 anslagna till begagnande af sådana ynglingar, som ämna beträda tjenstemannabanan, och 2,'ne för näringarna, men intet för dem, hvilka skulle vilja ingå i landels modernäring, jordbruket.
Att ingen särskild uppmuntran är af nöden för att inlocka ynglingar på tjenstemannabanan, derom torde alla vara ense.
Då likväl de flesta fattiga adliga ynglingar ännu länge lära täfla om att beträda denna bana, är således ingalunda min mening att borttaga något af dessa i5 tjenstemanna-candidatsstipendier, ehuru allmänt bekant det är, att dessa unga män, de första och stundom många år efter deras utgång från Academierna, då de mista sina stipendier, lefva i stor fattigdom och hafva mycket svårt att utan skuldsättning draga sig fram, enär de dessa år erhålla inga eller obetydliga löner.
Uppfostran är visserligen den skönaste gåfva, välgöraren kan gifva; men ofta är icke denna gåfva ensamt i stånd 84 Den i Mars f. m. att förskaffa ynglingen bergning.
It. o. Ad. har således med sina i5 välgörande stipendier oftast in|;e iner än lill hälften beredt innehafvarna deraf utkomst.
På dessa skäl har jag stödt den förmodan, att R. o. Ad. skulle benäget vilja bifalla, att de på CqdettSkolefonden årligen disponibla 200 R:dr B:co må användas tili ett s. k. jo r d b r u k ss t i pe n d i u m, alt erhållas och i fyra år innehafvas af den adliga yngling, soni ville vid något af Ridd.- pirect. godkändt, inhemskt jordbruksinstitut genomgå en curs.
En sådan yngling skulle genast efter utgången derifrån vara fullt förvissad om sin bergning, enär säkerligen mångå förmögna jordbrukare skulle vilja tillegna sig hans biträde, eller ock han utan svårighet få mottaga på accord eller arrende något jordbruk, som han skulle förstå att sköta till sin utkomst och till stor fördel för den kringliggande traktens mindre bildade åkerbrukare.
Jag har föreslagit, att stipendiet skulle i fyra år få innehafvas med en sammanlagd summa af 800 R:dr, dels emedan jag vet, att den skicklige Hr Nonnen på sitt institut, för en curs, sorn räcker 2 år, fordrar 600 R:dr, och dels på det ynglingen må äga 200 R:dr derutöfver, hvarmed han antingen kan bekosta de förberedande studierna, eller hvilka han kan använda till nödiga kostnader första året efter sedan han från institutet utgått.
Jag öfverlemna!' åt Utsk. att bestämma de mera speciella vilkoren för stipendiets erhållande.
Jag anhåller pm remiss häraf till Ridd.Ulsk.
I öfrigt hänvisar jag till mitt i detta ämne inom Ridd.Direct., vid början af detta ur, afgifna yttrande. 7:0
Utgående från den allmänna synpunkt, att ingen jordägare bör af tvångsband i äganderätten vara hindrad från företag till egendomens odling och förbättring, och under förutsättning, att hypotheksföreningar här komma till stånd, föreslår jag vördsamt, att det må vara innehafvare af lideicommitterad jord, som kan visa, att han antingen å samma egendom, samt till dess förbättring, nedlagt förlagskostnader, eller ock, att genom dylika kostnader ett sådant ändamål kan vinnas, tillåtet att, till en tredjedel af fidei— commissets värde, i hypoteksförening ingå, och der lån upptaga, under vilkor af lånets amortering, på sätt föreningens stadgar kunna medgifva, och under förbindelse för den Hofrätt, under hvars jurisdiction fideicommisset är beläget, att tillse, det blifvande fideicommissariers rätt, genom fideicommissets förskingring, icke lider.
Om remiss häraf till LagUtsk. anhållcs vördsamt. 8:0 Hos R.
St. får jag framställa den motion: alt rättigheten till utgifvande af skuldsedlar, ställda till innehafvnren, mätte upphöra, och att alla löpande sedlar matte, tor att vara lagliga, ställas till viss man eller ordres samt Den i Mars c. m. 85 man frun man vederbörligen transporteras.
I sådant skick äger skuldsedeln alla förmåner som förut, nemi. att vara löpande och lika executiv; men ett stort antal bedrägerier, infamier och procenteriåtgärder förekommas eller blifva åtminstone i hög grad försvårade.
Jag har af en gammal, vördnadsvärd ledamot af detta Stund, hvilken nu är Underståthållare i hufvudstaden, hört händelser, passerade vid denna stads SlottsCancelli, hvilka mägtigt inverkat på min öfvertygelse i detta fall.
Löpande skuldsedlar, hvilka varit stulna, hafva, sedan de i oden Ulga tidningar blifvit efterlysta, framkommit till domsätet genom domstolens executionsbetjenter, och rätter ägare varit undandold, utan möjlighet att honom framdraga.
Man har moraliskt varit förvissad om hvem som varit tjufveri eller bedragaren, utan rättighet af lagen att få honom framkallad.
Det har handt, att en och samma execulionsbetjent, såsom framstående ägaye af en mängd procenlerisedlar, på gäldstugan samtidigt hållit arresterade mångå offer för sin grymhet, utan att alla dessa olyckliga ens ägt tillgång att veta namnet på den egentliga fordringsägaren, hvilken visserligen skulle varit mera mensklig än de, som döfvat ali medlidsamhetskänsla med det yrke att låna sig till redskap åt alla slags fordringsägare, och som förtjena mest, i samma mån de äro grymmast.
Äro affärsmannens eller capitalistens transactioner ej varthederliga, kupna de ju gerna framstå i ljuset?
Äro de åter vanhederliga, så är det samhällsmagternas pligt att bereda lätthet för deras nfslöjande.
Om remiss häraf till LagUtsk. anhåller jag vördsamt.
Dessa 8 motioner lades på bordet.
Lördagen den i Mars 1834- Plenum kl. 6 e. m. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., anförde skriftligen : Vid Riksdagen år 18 r 8 och äfven vid alla efterföljande Riksmöten hafva R.
St. behagat förunna JernCont, disconträltighet i Banken till ett belopp af 600,000 R:dr B:co, ernof erläggande af 3 proc. årlig ränta och iakttagande af yissa särskildt föreskrifna vilkor.
Detta creditiv är onekligen af mycken nytta för bruksrörelsen, i anseende lill såväl de ökade lånebiträden bruksägare derigenom erhålla, som ock den tillgång på medel lill 86 Den i Mars e. ra. gagneliga rön och försök, hvilken genom räntevinsten uppkommer.
St. hafva jemväl sjelfva insett och erkänt, såsom deras beslut af år 18x8 utvisar, att JernCont. allt sedan dess inrättande väsendtligen och med framgång verkat till jernhandteringens förkofran, och att, i den mån medlen till verksamhet för denna inrättning utvidgas, den största nytta för ifrågavarande hufvudnäring är att förvänta.
Af sådana skäl hemställer och anhåller jag vördsamligen, det R.
St. än vidare och intill nästa Riksmöte må bevilja JernCont. disconträttighet i Banken till förenämnde belopp.
Efter mitt omdöme har BruksSocieteten för närvarande ett ökadt behof af berörde förmån, då conjuncturen onekligen är mindre fördelaktig för jernets afsättning, och då, i anseende till jernproduetionens stigande och förbättrande utomlands, alla möjliga tillgångar erfordras för att här, ej allenast till enskild nytta, utan äfven till Statens gagn och bästa, upprätthålla denna för fosterlandet vigtiga handtering.
Christopher, uppläste följande 3:ne memorial: i:o Vid sisth Riksdag föreslogo R.
M. uti und. skrifvelse af d. 11 Jan. i83o, att 5 §. i 17 Cap. ÄrfdaB:n tillika med K.
Förordn. d. 19 Aug. 1762 måtte uppliäfvas, samt 4 §• i samma Cap. och Balk ändras till följande lydelse:
"Ali aflingejord och ärfda eller förvärfda lösören å landet, så ock allt gods i staden, ärfdt eller förvärfdt, nordligt eller orörligt, må man bortgifva eller testamentera till ”hvem man vill, skyld eller oskyld, barn eller andra arfvingar.
Dock ther omyndiga barn äro, som icke äga nådgot till föda och uppfostran; tå skall them först, efter stånd ”och värde, så mycket lemnäs, som domaren skäligt pröf”var, till thess the sig sjelfva nära kunna.”
Uti härå meddeladt Nåd. svar af d. t3 Mars i83o förklarade K. M., att ehuru skäl syntes förekomma för utsträckning af testamentsrättigheten i stad, hade K.
M. likväl funnit emot berörde förslag de anmärkningar äga rum, att, derest hela 5 §. i 17 Cap. ÄrfdaB:n skulle upphäfvas, den i berörde lagrum arfvingar medgifna rättighet att till sig lösa borttestamenteradt hus, tomt, gård och jord i staden, således komme att upphöra, under det bördsrätt till försåld dylik egendom ännu qvarstode, samt att, då, enligt den föreslagna förändrade lydelsen af 4 §■ i nämnde Cap., man ägde att bortgifva eller testamentera allt gods i staden, ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller orörligt, deraf rätteligen borde följa, att stadgandet i 8 Cap. 3 §.
JordaBtn, det man endast äger bortgifva sjettedelcn af jord, hus eller tomt i sta - Den i Mars e. ni. 87 den, ehvad det vöre ärfdt eller afladt, lomme att upphäfvas, hvarom likväl fiirslaget icke något innehölle; hvadan K. M., då dessa förhållanden vore stridande emot den enhet i lagstiftningen, som med det ifrågavarande förslaget åsyftades, ansåge sig icke kunna detsamma antaga.
I stället att här upprepa de skäl, hvarpå Ständerna grundade sitt ofvanberörde förslag, täger jag mig friheten hänvisa till den rind. skrifvelsen i ämnet.
Den ådagalägger fullkomligen att, efter nuvarande förhållanden, någon giltig anledning icke gifves till den i lagen stadgade inskränkning i dispositionsrätten öfver egendom i städerna.
En ändring deruti har länge varit påyrkad och framställning derom flera gånger gjord hos 11.
Af hvad K. M. i förberörde måtto täckts i Nåd. yttra, tror jag mig ock kunna draga den slutföljd, att ofvannämnde förslag skulle vinna K. M:s Nåd. bifall, såvida, i sammanhang dermed, anmälan skedde om upphäfvande af 3 5-8 Cap. JordaBtn, i fråga oin rättigheten alt bortgifva fast. egendom i stad, samt af bördsrätten till försåld sådan egendom.
Att samtliga dessa ämnen hafva förvandtskap med hvarandra, och att ändring i lagens ltud i det ena fallet icke bör ske utan i förening med en motsvarande i det andra, är utom all fråga.
Också tala de motiver, 11.
St. framställt för deras meranämnde förslag, jemväl för en dermed öfverensstämmande ändring i de delar af vår allmänna Lag, som härmed hafva gemenskap och hvarpå K. AL behagat fästa Ständernas uppmärksamhet; och anser jag mig allenast behöfva åberopa dem, då jag nu går att vördsamligen hemställa, det It.
St. ville, jemte anmälande å nyo hos K.
Al. af deras ofvanomförmälda underd. skrifvelse med deri intagna lagförslag, hos K. M. i und. föreslå, att 3 §. 8 Cap. Jordali:n måtte helt och hållet upphäfvas, samt att stadgandet i 1 och 7 §§• af 5 Cap. nyssnämnde Balk, rörande bördsroans rätt att lösa fast egendom i stad, linge ur samma §§. alldeles uteslutas. 2:0
Då erfarenheten visat, att gäldenärer, genom diktade köpeafhandlingar om deras egendom, undandragit densamma utmätning för ostridiga och fastställda skulder, hvarigenom flera olägenheter uppkomma för fordringsägare vid utsökandet af deras rätt, funno B:s sist församlade St. sig böra till K. M. i und. öfverlemna ett förslag till förändrad redaction af 7 Cap. 3 §.
UtsökningsB:n, hvarigenom nämnde missbruk ansågs kunna förekommas.
Men som K. M., vid anställd granskning af samina förslag, fann åtskilliga anmärkningar deremot framställa sig, förklarade K. M., uti Nåd. svar af d.
1 Mars i83o, att förslaget icke kunde i Nåd. antagas.
Om detta ämnes å nyo upptagande af R.
St. får jag nu vördsamligen hemställa, och föreslår dervid, att LagUtsk. måtte, i öfverensstämmelse med de grunder K. M. i Den i Mars c. m.
Dess ofvanberörde svar *) i Nåd. antydt, utarbeta ett nytt förslag till förändrad redaction i förenämnde hänseende af ofvanberörde Iag-§. och dermed till R.
St. inkomma. 3:o Ibland de Rikets sistförsamlade St:s underd. skrifvelser i lagfrågor, hvilka K. M., i anseende till Riksdagens kort derefter inträffade slut, icke medhann att i grundlagsenlig ordning i Nåd. besvara, var Ständernas lind. skrifvelse af d. i Mars i83o, med förslag till ändring i K. Förordn. d. 24 Aug. 1813 emot fylleri och dryckenskap.
På det att nämnde väl grundade förslag måtte komma att såsom allmän lag antagas, får jag vördsamligen föreslå, det R.
St. ville å nyo öfverlemna detsamma till K. M:s Nåd. sanction; hemställande jag likväl härvid, om icke R.
St. skulle finna anledning att, såsom närmare motsvarande progressionen af ansvaret för de föregående fylleriförseelserna och i öfverensstämmelse med de grunder Rikets sist församlade St. anfört för omförmälde förslag, nedsätta ansvaret för den, som 5:te gången betrades med fylleri, ifrån ett halft års arbete å arbetsinrättning eller cerrectionshus till 3 månaders dylikt arbete.
Hr af Grubbens, Nils Wilh., uppläste följande:
Redan vid förlidne Riksdag sökte jag erhålla något stadgande till förekommande af missbruk vid bysättningar; men jag var då ej så lycklig att något i denna sak kunna uträtta.
Trogen min föresats och stadgad i mitt omdöme, nödgas jag åter med denna motion öka R.
St:s göromål.