Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det vore besynnerligt, om detta Utsk. skulle ega rätt att styra R.
St. och alt inskränka RiksSt:ns och Talmännens grundiagsenliga fri- och rättigheter.
Hr Cederschiöld har yrkat ännu en annan sats, som jag icke kan undgå att besvara.
Han har nemi. förmenat, att Const.Utsk:s ledamöter borde göra sig underrättade om de mål, som ännu icke äro föredragna och således ännu äro under beredning, för att fiskalisera om någon försummelse egt rum vid ärendernas beredning.
Så har grundlagssliftaren icke tänkt, så har han icke heller uttryckt sig i grundlags-§.
Hvad som är faktiskt utredt och som kan inhemtas genom de prot:r, som blifvit förda i Statsrådet, det skall 376 Den JO Maj f. m.
Const.Utsk. bedöma och granska samt göra framställningar om huruvida Konungens rådgifvare böra ställas under Riksrätt; men ännu hafva vi icke hunnit så långt alt Const.Utsk. kunnat höja sig till en Stat i Staten, sorn skall fiskalisera alla åtgärder utan endast döma om hvad som har händt och som det ser vara faktiskt ådagalagdt i Statsrådsprotma, och vi komma icke till ett så beskaffad t regeringssätt, alt vi regeras af Const.Utsk., utan vi komma att fortfarande regeras af K. M. och R.
St., alla böjda under grundlagens bokstaf och anda.
Dä jag, sista gån gen jag hade ordet, afstod från milt först framställda yrkande, hade ännu icke det utmärkta försvar för Const.Ulsk:s åtgörande blifvit framställdt, som vi sedan af Ilr Cederschiöld fått afhöra ;'men jag skall icke derifrån söka någon anledn. alt åter uptaga mitt förut frånträdda yrkande, affattadt i öfverensstämmelse med hans åsigt.
Likväl anser jag mig berättigad att, äfven derest dessa punkter icke punktvis föredragas, samt ett och samma öde kommer att drabba Afd.
B. i sin helhet, få desamma uplästa, om det ock fortfarande lärer vara majoritetens åsigt, alt något annat beslut, än att lägga punkten till handlingarne, icke skall komma alt ega ruin.
Således kommer den princip att erkännas, alt Const.Utsk. äfven om detsamma endast finner sig ega anledn. till anmärkn. af mindre vigt, måste rigta ett hugg emot
Konungens rådgifvare genom den alltid iner eller mindre betänkliga, åtminstone den all eftertänksamhet kräfvande åtgärden ali begagna entledigandet af någon Konungens rådgifvare för det alt lian i någon fråga kunde hafva skiljt sig ifrån hvad efter Consl.Utsk:s åsigt vore gagneligast, hvadan Const.Utsk. skulle vara benäget att derutinnan för framtiden påkalla rättelse.
Följderna må nu blifva hvilka som heldst, så, om R. o. Ad. anser att Const.Utsk. icke med fullt lagligt skäl i formell hänseende framställt sina förslag undr Litt. IL, mäste väl majoritetens vilja göra sig gällande; men upläsningen af punkterna vågar jag begära, såsom en skyldig upmärksamhelsgärd af grannlagenhet emot Utsk., som i denna fråga sökt träffa en medelväg, hvaruti det icke saknat stöd i dess tolkning af grundlagarne, en tolkning, som, (jag uprepar det, såsom en omständighet af vigt,) medgafs vid de riksdagar, hvilka stodo närmare till grundlagens stiftande.
Jag inskränker mig alltså till detta enda yrkande af punkternes upläsning; under förmenande, enl. hvad Ilr von Hartmansdorff äfven redan medgifvit, att den icke kan mig förvägras.
Landtm, gjord förfrågan om Frih.
Cederströms mening vore att upläsning må ske af hela afdelmn B, eller endast de delar deraf, som iunehölie Ulsk:s hemställanden, svarade Frih.
Jag skall icke begära större vidlyftighet i detta fall än som eljest brukas, utan må upläsningen för mig gerna börja i lista punkten med ordet "rättigheten” och slutas med ”rättigheter” och äfven för de öfriga punkterna inskränkas till de delar, som innefatta hvad Utsk. hemställt.
Den 10 Maj f. m 377 Sedan den sålunda begärda upläsningcn blifvit verkställd, yttrade:
Såsom ledamot af Const.Utsk. får jag hembära den siste värde talaren min tacksamhet för den aktning lian velat visa Const.Utsk:s majoritet; men jag hoppas att denna uplysning, i likhet med hvad jag förut begärt och flera talare yrkat, icke mätte föranleda någon annan åtgärd eller propos., än att de punkter, som innefattas i Litt. B., må läggas till handlingarne.
Man har sagt, att som dessa punkter innefatta tänkvärda anmärkn:r, så borde man hålla sig till dem, hvarje dag hade sina bekymmer och vi skulle finna oss väl vid att dessa frågor nu behandlades.
Jag tror att denna dags bekymmer för R. o. Ad. är att väl bevaka sina grundlagar.
Gör man icke det, så har man för framtiden stadgat den grundsats för Const.Ulsk:s handlingssätt, som Utsk. nu följt i sill betänk.
En talare har sagt att om också de anmärkn:r fastställas, som kunna af Utsk. efter 107 § göras, så vore väl ora dessutom smärre misstag af Konungens rådgifvare kunde komma till R.
St:s kunskap.
Alt sådant kan ske visar detta betänk, t. ex. uti 2:a punkten i afdeln.
A. Hvad dessa misstag beträffar så tror jag, att om de äro verkliga och af vigt så blifva de snart kända af hela Sveriges allmänhet, och då har hvarje riksdagsman sig öppet att i motionsellcr önskningsväg söka tillvägabringa rättelse deri.
Dessa misstag yppas också dessutom genom R.
Vi hafva oss nogsamt bekant alt ibland deras åligganden äfven är det att taga kunskap om Konungens, genom Dess skrifvelser till embetsverken, utfärdade bud och befallningar.
Samme värde talare har sagt, att Const.Utsk. väl måste hafva till sitt mål fäderneslandets bästa, ej Konungens rådgifvares ofärd.
Jag tror icke att något Const.Utsk:s majoritet haft rådgifvarnes ofärd till sitt mål, ulan att den åsyftat fäderneslandets väl, men just detta kan någongång i vigtiga frågor beredas genom rådgifvares entledigande.
Samme värde talare har sagt, alt här icke vore framställdt, hvaruti vådan skulle ligga alt göra dylika framställningar som de af Const.Utsk. gjorda.
Jag tror att denna våda är ganska stor, den bar ock blifvit framställd af Hrr Lagerhjelm, Bråkenhjelm, Lefren och Fåhraus.
Jag behöfver derföre endast tillägga några få ord.
En våda tror jag verkligen ligga deruti, att om en Const.Utsk:s större majoritet skulle dela denna åsigt i fråga om lagligheten af 37 §:s användande på sätt nu skett, sä skulle den efter en längre tidslängd, sedan den icke lyckats att se en påföljd af dess med stöd af 107 § gjorda anmärkn:r, kunna försöka att vinna sitt mål, ett starkare klander genom skrifvelser från R.
St. i öfverersstämmelse med hvad Utsk. nu har föreslagit.
Jag tror att detta begär inom Utsk. lätt kan blifva ganska stort och möjligen skulle samme värde talare, om lian varit närvar, i Utsk., hafva funnit att vådan kunnat vara ganska stor äfven under denna riksdag.
En reservation af Hr Billström visar detta ganska nogsamt.
De många ledamöter, som bi - 378 Den 10 Maj f. m, trädde deri framställde anniärkmr befunno sig nu nödsakade att som grund för de samma åberopa 107 §:n R.F., emedan de nogsamt viste att de vid försök med den 37 § 2 mom.
Riksd.Ordn. hade emot sig den stora minoriteten af 11 personer, som ansågo dess användande i detta fall med grundlagen oförenligt och alltså, om anmärkmne hade varit aldrig så giltiga, dem likväl ej biträdt om det skolat ske med stöd af 37 § Riksd.Ordn.
Med en allmänt inom Utsk. erkänd rättighet af denna §:s användande, skulle sannolikt, om anmärkningslusten blefve utsträckt, både 106 och 107 § R.F. blifva lagda åsido, och R.
St. i stället blifva öfvcrhopade med förslag till underd. skrivelser, i hvilka än den ena och än den andra rådgifvaren skulle få sin vederbörliga skrapa.
Jag får anhålla om ursägt att jag ånyo upträder, men frågan är i min tanka af den utomordentliga vigt alt jag tror det icke skadar att åtminstone diskussion derom har upstålt.
Den siste värde talaren har visserligen sagt att Const.Ulsk. icke vill rådgifvarnes ofärd; men jag hemställer om det icke i sjelfva verket blir förhållandet, om, såsom nu är fallet, Const.Ulsk. skulle under granskning af prot:ne finna sådana åtgärder vara vidtagne, som icke f. n. äro af beskaffenhet alt föranleda till rådgifvarnes entledigande, men som likväl, på sätt jag nämnt, om de fortsättas, skulle kunna gifva anledn. till vådliga följder, men icke tillstyrkte R.
St. att fästa K.
M:s upmärksamhet på att en sådan bana icke måtte fortsättas.
Icke annat jag kan se, 'så beredes på detta sätt Konungens rådgifvares ofärd, enär deras entledigande deraf skulle blifva en gifven följd, hvilken deremot genom den föreslagna underd. skrifvelsen kunde förekommas.
Skillnaden emellan min motståndare och mig är den, att jag anser att man icke bör hålla sig till person utan till sak.
Det är saken som, i min tanka, bör befrämjas.
Hr Lefrén har föreslagit, att vi alla skola böja oss under grundlagen, och ingen kan lifligare än jag instämma deruti; men jag tror icke att det är någon inom detta hus eller inom Const.Ulsk., som har velat öfverträda grundlagarne.
Skillnaden är endast den, att vi upfalta deras betydelse olika.
Lika litet som jag kan gilla alla de skäl, som Hr Lefrén framställt, lika litet kan jag förtänka Hr Lefren alt han icke kan gilla mina skäl; men jag vill icke derföre påstå att icke han lika villigt som jag böjer sig under grundlagarne.
Jag har förut gjort framställning om ärendets föredragande punktvis.
Det har nu blifvit upläst i sin helhet och jag tager mig derföre friheten att yttra mig rörande en punkt, nemi. den, som handlar om stiftande af aktiebolag för fast egendom, derutinnan ett förfarande egt rum, som i min tanke kan leda till de vådligaste följder; ty om det får fortfara, så är det icke omöjligt att inom en icke aflägsen framtid hela provinser ligga i utlänningars händer.
Då hemställer jag huru det står till med våra inre förhållanden och just denna punkt är af den beskaffenhet att Const.Ulsk. bordt göra erinran härom och fästa R.
St:s upmärksamhet på den våda, hvartill den kan leda.
Det fall, sorn- inträffat, har icke medfört någon Den 10 Maj f. m.
S79 vada och derföre liar man icke ansett 107 §:n böra tillämpas; men om man fortfar pä samma sätt, så knnde det leda till stora vådor och medföra för hela riket de mest olycksbringande resultater.
Jag önskar derföre att en underd. skrifvelse måtte afgå.
Hr Lagerhjelm har yttrat att det vore tillräckligt om man i betänk, gåfve tillkänna förhållandet: men det är ingen officiel kännedom derom, som på sådant sätt meddelas Regeringen, då det står uti ett Utsk:s betänk., hvilket icke har någon underd. skrifvelse till följd.
Jag hemställer således att åtminstone i denna punkt en underd. skrifvelse må afgå och anhåller om serskild propos. på hvarje punkt.
Hr Brakel, Maurits Gust.: 1 likhet med Gr.
Lagerbielke, anser jag alt 37 § Riksd.Ordn. tillkommit för att hindra Utskui att väcka förslager, som icke förut förekommit inom RiksSt:n och blifvit till Utsk. remitterade.
Men i 29 § Riksd.Ordn. finnes bestämdt, hvilka ämnen, som kunna blifva föremål för de förslag, som af Const.Ulsk. få väckas, och dä den 37 § icke stadgar någon vidsträcktare rättighet för Utsk. att väcka frågor än nyssnämnde § medgifver, så anser jag Const.Utsk. obefogad! att väcka förslag i något annat ämne än der finnes bestämdt.
Lagerbjelke ganska riktigt sagt, att Const.
Utsk:s rätt alt efter granskning af Slatsråds-protma göra anmärkmr eger rum l:o ifall Statsråderna begått något, som är lagstridigt och 2:o om de möjligen genom vissa åtgärder kunna anses hafva åsidosatt rikets sannskyldiga nytta samt att det sedermera beror på R.
St. att anmäla Konungens rådgifvare till entledigande i fall de finna sig dertill befogade; men det står tillika i denna §: ”ege då Utsk. alt sådant tillkännagifva för R.
St., hvilka om de finna rikets väl det kräfva etc.” Således skola de anmärkmr, som Const.Utsk. framställer till RiksStm vara af den grava beskaffenhet, att R.
St. anse att rikets väl kräfver att den eller den Konungens rådgifvare aflägsnas ifrån Statsrådet.
Hr Cederschiöld har sagt alt en sådan åtgärd, som Const.Utsk. nu under serien B föreslagit, skulle vara af ganska stor nytta i många fall, då anmärkmne icke äro af den grava beskaffenhet, att de böra föranleda framställning om någon Konungens rädgifvares entledigande, emedan man då kunde gifva Regeringen en varning att icke vidare fortsätta på den banan.
Jag får säga alt om R.
St. skulle beträda en sådan väg som denna, så vore det nära nog alt helt och hållet ändra nuvar. regeringssätt.
Nu eger K.
M. riket allena styra.
I fall Const.Utsk. hade rättighet att inkomma till R.
St. och tillstyrka en anhållan att K.
M. icke måtte styra riket på det sättet utan på ett annat sätt, eller att Han icke skulle styra så som Han styrde, utan såsom R.
St. önskade, så blefvo R.
St. de facto, isynnerhet om de hade opinionerna för tillfället för sig, tillika med Konungen styrande.
Det är just denna stora våda, som grundlagsstiftaren, velat förekomma, då det uttryckligen stadgas, att R.
St. icke ega att hegära Konungens rädgifvares entledigande, så framt 380 Den 10 Maj f. m. de icke finna alt rikets väl det kräfver.
Jag anhåller om Hr Landtm, propos. att betänk, måtte läggas till handlingarne.
En värd talare har för andra gången anhållit att Const.Utsk. måtte få rättighet att hos R.
St. föreslå en skrifvelse till K.
M. för att fästa upmärksamheten på mindre misstag i styrelse-åtgärder, hvilka genom fortsättning skalle kunna blifva för riket vådliga.
Jag har redan förut sökt fästa den värde talarens upmärksamhet derpå att samma ändamål kan vinnas utan någon skrifvelse; ty när ärendet blir framlagdt för R.
St., så är ju pressen den makt, genom hvilken underrättelsen sprides och opinionen bildas.
Jag vill icke förlänga denna diskussion, utan yrkar vördsamt att propos. mätte framställas på hela afdelmn samt att denna del af ConstUtsk:s förslag må.läggas till handlingarne.
Då det nu kommit så långt att en ledamot, Hr Cederschiöld, efter föredragning af de enskildta fall, som här blifvit uptagna af Const.Utsk., ronde ingående af aktiebolag om fast egendom, bestämdt begärt Hr Frih. o. Landtnäs propos. om den skrifvelse, som Const.Utsk. föreslagit i anledn. deraf böra till K.
M. aflåtas, så är det klart för mig att vid den konflikt, sora derigenom skulle upstå, Hr Frih. o. Landtm, skulle sättas i nödvändighet att vägra propos. å en sådan skrifvelse.
Jag tager mig derföre friheten hemställa om icke, till undvikande deraf och för alt äfven i en så vigtig fråga som denna möjligen vinna det mål att sjelfva ConstUtsk.
, uplyst af de grundliga yttranden, som här blifvit anförda, skulle kunna gifva dem rätt, som bestrida denna propos., det tjenligaste vore att lemna den förklaring genom en återremiss till Const.- Ulsk., alt man icke anser framställningen laglig.
Vi hafva i detta betänk, sett Const.Utsk. åberopa såsom föresyn för sig flera riksdagars exempel.
Det vore således icke utan nytta alt detta Utsk. en gång skulle! komma att gifva ett beslut, som kunde göra slut på sådana vigtiga frågor som denna, då nemi.
Utsk. finge lemna ett prejudikat, som framdeles kunde tjena till efterrättelse.
Jag yrkar således på återremiss.
Jag vill vid detta tillfälle begagna ordet att, då nu under diskussionen en reservation har blifvit framställd af en talare här bakom mig, som icke nu är närvar., af innehåll att juristerna under förra dagens diskussion i delta ämne hade påyrkat att Statsrådets ledamöter här borde respondera på de anmärkmr, som här blifvit gjorda.
För min del vet jag icke att någon jurist yttrat sig utom Hr Cederschiöld, som yttrade sig.
Således var det hans mening och icke juristernas.
Det är icke heller nu min mening att med honom instämma i hvad han här sökt göra gällande i en föreg:de fråga, då LagUtsk:s betänk, föredrogs ang:de Just.-ombundsm:s berättelse och då vi voro helt nära att beträda en hana, sorn icke öfverensstämmer med våra grundlagar.
Dit vill jag åtminstone icke återkomma.
Historien har märkt de frågor som der afgjordes och jag önskar att den icke vidare på sina blad må teckna sådant.
Jag anser mig pliktig framställa en protest
Den 10 Maj f. m. 3SJ emot Hr Brakels förklaring af mitt yttrande.
Jag har icke tillstyrkt R. o. Ad. att gifva någon varning till Konungens rådgifvare för det de handlat så, och ej annorlunda.
Men i händelse, hvilken händelse likväl icke kommer att inträffa, jag skulle blifva ledamot af Const.Utsk., vid en kommande riksdag, så skulle jag icke kunna undgå alt framställa en sådan anmärkn., som den hvartill 107 § föranleder, derest Konungens rådgifvare fortgå på den hana, som här är beträdd.
Jag frågar dä om del icke är ärligare att derom underrätta så snart anledn. till anmärkn. förefinnes än att, om jag så får säga bibehålla dessa anmärkmr för sig i bakhåll och tänka: om J forlgån på den banan så gån J eder undergång till mötes.
Jag anser det derföre vara en skyldighet att söka förekomma det om man anser ' det vara af vigt för fäderneslandet att icke den banan fortsattes.
Betta är min innerliga öfvertygelse, ty jag anser det ej vara räll att förliga de anmärkmr, som äro giltiga till dess fäderneslandet kommit i olycka.
Det har blifvit sagdt, att en indirekt anmärkning emot Konungens rådgifvare skulle ligga i en sådan underd. skrifvelse t men jag hemställer om icke en sådan indirekt anmärkn. då ligger i hvarje skrifvelse, der 11.
St. uttrycka en önskan att det måtte hädanefter tillgå så eller så.
Det har likväl hittills icke blifvit ifrågasatt att vägra bifall till sådana skrifvelse^ och jag: tror ej heller att det skulle medföra goda frukter.
Man har befarat alt, i fall sådana skrifvelser tillätos, förslag tilt en mängd sådana skulle komma ifrån Const.Utsk.
Hvad ondt ligger deri om de?äro‘af behof påkallade.
Om de åter äro olämpliga och opåkallade så förmodar jag att R.
St. skola afslå d?m och då är det endast Const.Utsk., som har olägenhet deraf.
Således kan jag icke annat än vidblifva mitt gjorda förslag.
Hvad beträffar den siste värde talarens yttrande derom att jag ibland juristerne skulle vara ensam om den åsigt, sorn jag framställt, så får jag förklara att detta innefattar ett misstag, emedan LagUtskrs Ordf.
Sparre delade mina åsigter.
Ätt den siste värde talaren deremot icke delar dem, får jag på det högsta beklaga.
Hr von Knorring, Erik Oscar: Sorn Hr Wranget är frånvar.
, får jag, som har min plats nära honom och fullkomligt hörde ordalydelsen i nämnde anförande, äran uplysa, att Hr Wrangel yttrade: ”Söm en talare i föreg:de plenum sade att det var mindre grannlaga, att ingen af Konungens rådgifvare var närvar.” etc. men icke, såsom här nu blifvit sagdt r ”Sorn en jurist i föreg:dé plenum etc.”
Hr Ribbing: Huruvida Ordf. i LagUtsk. gillade Hr Cederschiölds tanka att Konungens rådgifvare borde här upträda och svara på de anmärkmr, som emot dem gjordes, kan. jag icke påminna mig; men det rubbar emellertid icke den öfvertygelse jag fattat.
Då Hr Cederschiöld så mycket ifrar, dels för Konungens rådgifvares skull isynnerhet och dels för rikets i allmänhet, alt sådana anmärkmr, som af Const.Utsk. göras vid genomläsning af Statsråds-prolma, och hvartill Const.Utsk:s ledamöter ensamme hafva tillfälle — då, säger jag, Hr Cederschiöld så mycket ifrar för alt de anmärkmr, sona 382 Den lö
Maj f. m. deraf kunna föranledas, må framkomma lill Regeringen och icke gömmas i bakhåll, såsom han yttrade, för att framdeles fälla dem, så får jag fästa upmärksamheten på, att det icke är någonting som hindrar hvar och en af Const.Utsk:s ledamöter, såsom naturligtvis varande ledamot af RiksStm att derom väcka motion, som till Altm. Besv. o.
Ekon.Utsk. remitteras.
Jag vet icke hvad som hindrar att göra en motion ifråga om aktiebolags ingående o. s. v. Jag tror att med anledn. af 56 § Riksd.Ordn. sådant kan ske, då det i nämnde § medgifves på grund af under riksdagen inträffande händelser eller fattade beslut, om motionen deraf föranledes.
Det har nu inträffat den händelse att dessa frågor hafva förekommit omedelbarligen lill öfverläggning i ett RiksSt:s plenum och, efter hvad jag liar mig bekant, äfven i de andra Ståndens.
Jag förnyar det förslag, som jag för ett fördelaktigare afgörande af frågan vågat framställa, nemi. alt återremittera betänk., på det att de konflikter måtte undvikas, som eljest skulle upkomma på sätt jag nyss anmärkte.
Sparre, Erik: Med Hr Cederschiöld är jag i så måtto ense alt icke allenast andra punkten af Litt. B i Const.Utsk:s betänk. ulan äfven de öfriga äro af den vigt att en framställning derutinnan icke varit otjenlig om jag också icke kan med honom instämma deri att 37 § R.
F. ger Coust.Utsk. rättighet alt komma med så beskaffade förslag till underd. skrifvelse, som betänk, innehåller.
Jag anser således dessa frågor vara af mycken vigt, men jag tror likväl icke, på sätt den siste talaren yttrat, en äterremiss vara af nöden.
Den olägenhet, som Hr Cederschiöld ansett skulle afhjelpas genom en underd. skrifvelse anser jag komma att afhjelpas derigenom att frågan blifvit framställd.
Det finnes i Statsrätten likasom i Privaträtten ett slags jurisprudens, ett slags praxis, som gör sig gällande, och sedan upmärksamheten blifvit riktad på olämpligheten att vidtaga sådana åtgärder som de ifrågavar., så skall utan tvifvel denna Jurisprudens en gång stadga opinionen om hvilkendera åtgärden, som är lämplig och riklig.
Jag tror att en anmärkn. från Const.- Utsk. och en deraf föranledd diskussion genom RiksStm skall blifva för Konungens rådgifvare tillräcklig officiel för alt derpå fästa ali den upmärksamhet, som behöfs.
Med Hr Cederschiöld och Gr.
Lagerbjelke är jag äfven derutinnan ense att granskningen af Statsrådsprot:na, som är Const.Utsk, ålagdt, innefattar icke allenast ett åliggande att tillse om dessa prot:r innehålla öfverlrädelser af grundlagen eller om, genom de handlingar, som deri förekomma, Statsrådets ledamöter ådagalagt bristande nit, skicklighet och drift eller om genom uraktlåtenhet i andra afseenden, Statsrådets ledamöter kunna göra sig skyldige lill anmärkmr, och jag ber att så få förklara mina ord, dä jag yttrade mig vid R. o. Ad:s sednaste sam manträde, att jag icke gaf rådgifvare-personalen ett obetingadt loford då jag sade att detta Iand var lyckligt, som icke hade större anmärkmr emot Konungens rådgifvare-personal.
Jag yttrade detta såsom bevis derpå att jag godkände hvad Const.Utsk framställt och emedan jag icke deruti funnit annat än hvad man kunnat vänta att ett decharge-betänk. från ett Const.Utsk. öfver en 3-årig
Rege - Den 10 Maj f. ra. 383 ring borde innehålla.
Jag har ansett mig pligtig att göra denna förklaring emedan jag hör att mitt yttrande i sista plenum varit missförs tådt.
Hr Printzensköld, Carl; Del torde vål näppeligen finnas något förderfligare i ett lagbundet samhälle, än en extensiv tolkning af grundlagen.
Denna har uttryckligen anvisat Const.Utsk. den väg, samma Ulsk., i dess egenskap af åklagaremakl emot Konungens rådgifvare, har alt gå.
Utsk. vid granskning af Statsråds-protma, att Konungens rådgifvare icke hafva upfyllt sina åligganden, sä har Utsk. rättighet att antingen låta ställa dem under åtal inför Riksrätt, eller och enl.
106 och 107 §§:ne tillstyrka R.
St. att anmäla dem till entledigande.
Nu har Ulsk. icke funnit de här gjorda anmärkmr vara af beskaffenhet alt hemfalla hvarken under 106 eller 107 § R. F.; och Utsk. har således varit oberätligadt alt deni framställa samt att tillstyrka R.
St. någon åtgärd i anledning af desamma.
Della anförande hiel' härvid afbrutet genom ankomsten af Hr Statsrådet m. m., Nils Fredr.
M:s höga vägnar allemnadc 3 Dess nåd. propostr till R.
Sedan Hr Statsrådet blifvit ulbeledsagad, tilläde Hr Printzensköld:
Jag sade att de anmärkmr, som äro af Utsk. framställda och som nu äro för Ståndet föredragna, icke hafva ansetts höra hemfalla hvarken under 106 eller 107 § R.
Under hvilken § hemfalla de då?
Det har Utsk. helt och hållet underlåtit all upgifva.
För min del anser jag klart och ostridigt att Ulsk. saknat all befogenhet alt göra sådana framställningar sorn dessa, och då Utsk. saknat denna befogenhet, så följer väl deraf, att R. o. Ad. icke, på sätt Hr Cederschiöld här yrkat, kan anse sig behörigt att ingå i bedömande af dessa rådgifvare-åtgärder, utan att den enda åtgärd, som dervid kan lagligen ega rum, blir att lägga dessa punkter till handlingarne.
Man har här talat om att ingå till K.
M. med en skrifvelse, i fall fäderneslandets väl det kräfver.
För min del finner jag fäderneslandets väl kräfva att, man icke onödigt häcklar embetsmäns åtgärder och förfoganden i allmänhet och att i främsta rummet detta bör blifva förhållandet med Konungens högsta embetsmål).
Man vinner ingenting annat derpå än att nedsätta embelsmännens anseende och den aktning de böra åtnjuta i det allmänna.