Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med kännedom om framfarten under de s. k. frihetstiderna ifrån 1739 års riksdag, och det beständiga utvidgandet af Ulsktns despotism, som derifrån ledde sitt ursprung, samt örn utgången af detta förfarande, som slutades med reformen af grundlagen år 1772, så kan man icke underlåta alt instämma uti det ogillande af nuvarande StatsUtskis förfarande, som PresteSt. beslutat.
Jag vill icke vara vidlyftig i bevisningen af mitt påstående rörtde grundlagsvidrighelen af Utsk:s åtgärd.
Jag instämmer i det afseendet med Hrr Lagerhjelm och Lagerheim. 6g §:n Reg.Fm, rätt förstådd och bokstafligen följd, förutsätter att förstärkning i StatsUtsk. skall för hvarje särskildt mål väljas, och som det beror på R.
St. att välja dessa förstärkningsmän på hvad sätt de behaga, så kunna R.
St. låta samma förslärkningsrnän fortfarande vara qvar i Utsk. uti samma egenskap: men derigenom hafva R.
St. icke förklarat sig förlustige sin rätt att godkänna voter:s-propos:na; ty det ar först efter voter:s-propos:nas pröfvande, som Ståndet borde skrida till val af förstärkningsmän för hvarje särskildt mål.
Sen 14 Juni f. m. 331 anhåller att R. o. Ad. täcktes instämma med PresteSt. och antaga dess inbjudning.
Det torde icke förefalla R.
St. underligt, om jag i denna fråga anser mig äga något intresse att bevaka, då jag nemi. inom StalsTJtsk. gjort allt hvad jag kunnat, allt livad på mig berott, för att afvärja den i min tanke ytterst oformliga anmälan, som ingått till RiksSttn, nemi. en anmälan om ett beslut, som StatsUtsk. ämnade fatta oell sälla i verkställighet.
Då grundlagen i intet fall medgifver StatsUtsk. rättighet att besluta i något R.
St:s mål, så var det min pligt alt, så långt jag förmådde, söka afböja detta olagliga och i min lanke oformliga steg.
Detta lyckades mig likväl icke; men då StatsUtsk. så vidt utom sin gräns sträckt sin lust att här med R.
St:s rätt besluta, så var det åter en annan pligt för mig att tillse, det icke genom ett obehörigt tillgrepp ifrån StatsUlsk-.s cancellis sida något olagligt sammankallande af Rikets stora nämnd, eller af det s. k. förstärkta StatsUtsk., skulle inträffa.
Det är på grund af denna min utgärd, som StatsUtskis olagliga beslut blef instäldt och icke fick någon åtgärd; men, mine herrar! då detta anmälande skett från en majoritet afStalsUtsk. , så innebär det en svår anklagelse emot den person, som tilltrott sig kunna förhindra StatsUtsk. att verkställa detta s. k. beslut.
Det är naturligt, att om R. o. Ad. vid detta tillfälle godkänner eller icke godkänner hvad StatsUlsk. här beslutat, så måste också derigenom den dom vara fälld öfver mig, sora tillhör R. o. Ad. att vid detta tillfälle uttala.
Jag är i hufvudsaken förekommen af hvad [Jr Lagerhjelm och Hr Lefre'n anfört, emedan de, i fullkomlig öfverensstämmelse med min mening, tolkat hvad grundlagen kunnat mena, då de sagt, att StatsUtsk. skall förstärkas, i händelse två Stånd stannat emot två.
Då två Stånd stannat emot två, då skall detta Utsk. förstärkas.
Detta bevisar, hvad desse herrar sagt, att det är för hvarje särskildt tillfälle, då två Stånd stannat emot två, som RiksSt:n skola välja förstärkningsmän till Utsk.
Det skulle äfven i min tanke vara ganska ändamålsenligt och riktigt, om RiksSt:n för hvarje ny fråga valde ett nytt förstärkt StatsUtsk.; ty, mine herrar! denna nämnd, sorn skall med R.
St:s rätt besluta, bör antagas vara ett uttryck af RiksStins majoriteter i hvarje vigtig fråga; men det är icke sagdt, alt denna stående nämnd, som skall votera öfver alla frågor, ens kan hafva uppfattat åtskilliga af de beslut, som inom de respective RiksSttn blifvit fattade.
På grund deraf anser jag, att RiksShn skulle kunna med fog fordra, att för hvarje särskild fråga få tillsätta en ny förstärkning, eller göra ett nytt val, eller åtminstone genom uttryckligt beslut bibehålla dem de förut valt lill sina ledamöter uti förstärkt Utsk.; men sorn denna åtgärd skulle medtaga alltför mycken tid, och D c 11 i4 Juni f. m. ofta vara öfverflödig, så Lar den förstärkta nämnden genom praxis blifvit ständig, oell således tillgänglig för hvarje votering, sorn i förstärkta StatsTJlsk. skall ske med R.
Stfs rätt.
Deraf liar också blifvit en följd, alt StatsUtsk. ingått till R.
St med hvarje voterts-propos., sorn blifvit uppställd inom Utsk., och meningen liar då tydligen varit, att RiksSt:n skulle komma i tillfälle alt tillse, huruvida de ville medgifva, att denna förstärkning fick votera öfver de fiågor, hvarom beslut då borde fattas.
Det är således klart, att det ar RiksSltn, som sammankalla det förstärkta StatsUtsk., och detta Utsk. kan alltså aldrig sammanträda på annan grund, än till följe af prot.uldr. ifrån samtliga RiksSlm, en praxis, sorn förut så samvetsgrann! iakttagits, att jag mycket val påminner mig, att här vid förra riksdagen inställdes votering öfver en voterts-propos., sorn redan blifvit af frenne Stånd gillad, men hvaröfver prot.uldr. ifrån det fjerde Ståndet, som också bifallit den, ännu icke blifvit expedieradt.
Det blef således uppskof med voteringen uti den frågan, ehuru alla fyra Stånden varit ense om alt godkänna votens-propostna.
Jag påminner mig ock mycket val, att ledamöter inom BorgareSt.
, måhända samma ledamöter, som vid denna liksdag ifrigusl yrkat att vid detta tillfälle underkänna tvänne RiksSi:s afslag af voterts-propostna, voro de, som gjorde de skarpaste anmärknma emot Utsk:s ordförande, som då medgaf votering innan det fjerde Ståndets eller BondeStls prot.uldr. ännu hunnit inkomma.
Jag tror, mine herrar! att med erinran af detta factum, har R. o. Ad. en tillräcklig ledning för hvad det bör göra uti förevarande fall, och jag vågar instämma uti deras önskan, som föreslagit, alt R. o.
Ad. i denna fråga måtte förena sig med PresleSlåndet.
Mig vill det synas, såsom discussionen i betydlig mån hade aflägsna! sig ifrån sjelfva föremålet derför, nemi.
PresleStCs inbjudning.
Jag vill för ingen del ingå i sjelfva frågan, ulan blott hålla mig vid, huruvida jag, efter min åsigt, kan eller bör tillstyrka ett instämmande uti PresteSt-.s inbjudning att till StatsUtsk. aflåta en så beskaffad förklaring, ali StatsUtsk. skulle förbisett grundlagens stadgande vid bestämmande af voter:s-propos:r till förstärkt Utsk.
Jag har ej kunnat af discussionen, hvarken nu eller vid föregående tillfällen, öfver detta ämne dela den mening, som ålskillige talare här framställt, nemi. att det bestämdt skulle ligga uti RiksSlins makt att undertrycka voteringarna uti förstärkt Utsk., eller att tillåta deni.
Delta tror jag alldeles icke annorlunda, än att RiksSlm kunna tillse, huruvida hvarje Stånd har fått uti volerts-proposna sin mening uppfattad och upptagen, och då sådant icke kunnat bestridas, så tillhör det ovedersägligen det constitutionella uiachineriet hos oss, att till slutligt afgörande fordras sammanträde af förstärkt Utsk.
Om saken förhåller sig så, ser jag
Den >4 Juni f. m. icke huru tre eller två
Stånd kunna tillvälla sig rättighet att förklara, att icke någon votering får ske.
Jag kan icke finna alt man kan vara part och domare i egen sak.
En förklaring af något Stånd, alt eli Utsk. har grundlagsvidrigt förfarit, står såsom en enkel förklaring af detta Stånd, då ett annat
Stånd erkänner förfarandet öfverensstämmande med grundlagarna.
Således synes det klart, att om ett så beskaffad! förhållande skulle kunna antagas såsom lunder för votering i för starkt Utsk., så måste någon skiljedomare uppstå, sorn afgör hvilket
Stånd som har rätt, och hvilketdera som har oiält.
Då sådant icke kan ske, så kan jag för min del icke begripa, att votering i förstärkt Utsk. skulle kunna, genom ett så beskaffadi motstånd som detta, förhindras, och således kan jag icke biträda deras åsigt, sorn här önska bifall till PresteStts inbjudning, hvilket jag på det högsta cmolsätter mig, utan att föröfrigt vilja ingå i någon vidare discussion öfver frågan i dess detaljer, hvilket jag ej anser utgöra föremål för denna öfverläggning.
Frölich och Gr.
Anckarsvärd yttrat, och vidblifver i öfrigt den af mig begärda propos., att StatsXJtsk:s meni., såsom endast innefattande en anmälan, utan tillstyrkande af någon åtgärd å Rik-Sl:ns sida, måtte läggas till handlingarna, samt att PresteStts på samma gång föredragna prot.utdr. äfven må läggas till handlingarna, så mycket mera, som den inbjudning, PresleSt. dei uti framställt, innefattar en grundlagsvidrig och förnuftsstridig åtgärd, emedan det derigenom åsyftat att gifva Utsk. föreskrifter, hvilken rättighet icke är Ständerna i grundlagen medgifven.
Vi inbjudas af PresleSt. alt fatta beslut öfver en Dåga, som icke kun vara föremål för något beslut af oss, emedan det skulle innefatta en orimlighet.
Del kan icke nekas, att den af Hr Lagerheim framställda och af Gr. florn understödda deduction är lika sinnrik lill sin idee, som omsorgsfullt utarbetad, för att verka på Ståndets öfvertygelse; men man kan likväl, efter min förmening, icke heller neka, att den är alldeles ny.
Det är gifvet, att då R. o. Ad. en gång valt förstärkt Utsk. för hela riksdagen, och sålunda befulimäktigat vissa ledamöter att utöfva denna function, så har Ståndet i och med detsamma betagit sig friheten alt åleitaga delta förtroende för ett särskildt tillfälle.
Detta hindrar likväl icke på något sätt, efter hvad erfarenheten gifvit vid handen i alla de frågor, der två Stånd stannat emot två, och der R. o. Ad. samt PresteSt. afslagit voter:s-propos:na, att man måste komma (ill det sorgliga resultat, alt vårt nuvarande riksdagsmachineri alltid skall göra det möjligt för två Stånd att på det ena eller andra viset sönderbryta riksdagens verksamhet, om de så finna för godt.
Det måste, i min tanke, Den >4 Juni f. m. bero på pröfning af hvarje särskild fråga för sig att afgöra, huruvida dessa
Stånd handlat mer eller mindre grundlagsvidrigt eller ej.
De, som önska att bereda ärendena till ett fullständigt resultat, och som å sin sida sökt stride följa grundlagen, hafva i sådant fall ingen annan utväg, än att vädja till framtidens dom.
På denna grund skulle jag tro, att det visserligen är öfverflödigt att längre uppehålla discussionen, emedan jag icke hyser något hopp, att R. o. Ad. nu skall frångå den riktning i detta fall, som Ståndet vid föregående tillfällen följt.
Jag kan dock icke underlåta att blott i förbigående yttra några ord i anleda, af ett par uttryck, hvilka här blifvit begagnade angtde böjelse för despotism och lillbakagående till partitiderna.
Dessa ord äro hårda.
Månne man icke skulle kunna, ifall fråga är att uppdraga målningar, äfven hemta ifrån andra sidan anledmratt finna en återgång till partitider?
Det har här någon gång handt, sedan en lång öfverläggning blifvit slutad, att de närvarande slåndsledamöterne blifvit så öfvertygade om den ena meningens riktighet, att när ordföranden framställt propos., så har den efter allas tycke besvarats med t. ex. ett nästan enhälligt ja, men när en viss ledamot begärt votering, så har han kunnat vara säker, att det oaktadt få den motsatta propostn segrande.
Månne icke partitiderna uti della exempel visa sig återförda, när pluralitelen på delta sätt handlar efter vink och ett tyst commando?
Detta hör icke omedelbart till ifrågavarande ämne; men R. o. Ad. torde likväl finna, att det är föranledi af en annan talares föregående yttrande.
I anleda, af hvad en värd talare Gr.
Horn yttrat, får jag reservationsvis nämna, att jag anser Hr Grefven hafva haft fullkomlig rätt att yttra hvad öfvertygelse han behagat i StatsUtsk., men deremot är det ett maktmissbruk af Hr Grefven, då han sökt förhindra Ulsk. att vidtaga den åtgärd, sorn Utsk. beslutat, emedan ingen utsk.ordförande har någon slags makt öfver sitt Utsk.
Jag hoppas att Hr Grefven, ehuru mycken lust han visar efter en sådan makt, möjligen vid närmare.eftersinnande skall finna det olämpliga af sin nuvarande åsigt, ifall han, emot förmodan, kommer att blifva StatsUtskts ordförande vid en blifvande riksdag.
Här råJer verkligen uti discussionen om detta ämne en babylonisk förbistring om hvad med Utsk. skall förslås och hvad ett förstärkt Utsk. egentligen är.
Man vet icke att skilja emellan dessa båda saker.
Det är icke sagdt, att ordföranden uti det ordinarie Utsk. blir ordförande äfven uti det förstärkta Ulsk. och kan gifva order åt ledamöterna i det sednare; ty ordföranden uti det sednare skall vara den efter matrikeln äldste ibland R. o. Ad:s samtliga 3o ledamöter.
Efter denna distinc - Dc ii 14 Juni f. ni.
225 dislinction anhåller jag få vela om man verkligen mod Libell AI le n lugn sansning kan påslå, alt de g ledamöterne uti det ordinarie SlatsUtsk. skulle kunna stifta lag för de 21 ledamöter, sorn utgöra Ulskrs föi stårk ning.
Det är på grund af de propos:r, hvilka RiksSlrn godkänt, som förstärkta Ulsk. skall votera, alldeles icke på de g ledamöternes af hvaije Stånd lillkännagifna vilja.
Det är icke det ordinarie StatsUtskts ordförande, som har att skaffa med de propostr, hvaröfver uli förstärkta StatsUlsk. skall voteras, utan det är förstärkta Ulskrs ordförande.
Om delta är samme man, så hallum två naturer, den ena såsom ordförande uli det ordinarie StatsUlsk , och den andia såsom ordförande uli det förstärkta StatsUlsk., och det är del förstärkta StatsUtsk:s ordförande, sora icke kan stå under det ordinarie Utskrs.
Jag förnyar nu min förra begäran, att R. o.
Ad. ville instämma uli PiesteSlrs beslut, som tydligen visar del lagstridiga och obehöriga uli StatsUtskrs förfarande uti denna fråga.
Här har blifvit yltradt af en värd talare, att vårt riksdagsmachineri skulle kunna lägga hinder i vägen för grund» lagarnes rätta tillämpning, och dervid utgått ifrån det exempel, sorn nu inträffat, nemi. att PresteSt. vill begagna deras grundlagsenliga rättighet att tillbakaliålla det försök, sorn af förstärkta StatsUlsk. blifvit gjordt att på sidan 0111 grundlagarna få votera om propostr, hvilka aldrig blifvit till votering antagna.
De tvänne Ståndens röster derför äro icke något R.
Samme ledamot har sagt, att Ulskts ordförande ställt sig öfver lagen och förhindrat Utskts tillgöranden.
I detta afseende hoppas jag, att den värde ledamoten, af hvad jag redan anfört rörande skilnaden emellan StatsUlsk. och det förstärkta StatsUlsk., att nemi. det alldeles icke går an att förblanda det förstärkta Utsk., som utgör ar ledamöter, med det lilla primitiva antalet af g ledamöter af hvarje Stånd, hvilka öfver de 21 icke hafva någon beslutande-rätt.
Denna fråga torde väl icke behöfva någon vidare utredning, ty R. o. Ad:s stora och öfvervägande majoritet har säkerligen redan hos sig stadgat det beslut, att i conseqvens med förut yttrad mening äfven nu antaga denna inbjudning; men som ämnet är af en särdeles maktpåliggande och grannlaga art, och det torde vara nödigt, att i en sådan fråga som denna framställningar, gjorda ifrån motsidan, icke qvarstå ulan motbevisning, har jag ännu en gång begärt ordet, med verklig ledsnad att nödgas upptaga en tid, som visserligen kunde vida bättre användas.
Anckarsvärd har, under en hastig öfverhalkning ifrån premisserna till conclusionen, yttrat, att RiksStrn icke ägde rätt att vara öfverdomare öfver Utsk:n och förhindra deras egentliga functioner, isynnerhet då ingen skiljedomare fun26 H. 29 Den i4 J u n i f. m. nes dem emellan.
Men skiljedomaren ar 75 §:n Riksd.Ordm, hvilken ultryekligen innehåller, att der två Stånd stanna emot två, förfaller frågan och förblifver vid det som tillförene stadgadt varit, utan alt samma fråga må kunna föranleda till votering, sä framt frågorna äro af natur att kunna förfalla.
Då de frågor, som tiar varit å hane, äro af den art, att de icke tillhöra slatsreglcringen, och således kunna förfalla, men Utsk. likväl deruti föreslagit proposa- till votering i förstärkt Utsk., hvilka blifvit af två Stånd på ofvannämnda grund underkände, så hafva RiksSttn icke gjort något annat än att anvisa sitt Utsk., som börjat grundlagsvidrigt förfara, att stanna der som grundlagen bjuder.
Så hafva tvänne RiksStånd handlat, och det har varit deras pligt att så förfara.
Grundlagen är skiljedomaren emellan RiksSttn och deras Utsk., samt äfven RiksSCn emellan} ty eljest skulle allt kunna sönderslitas.
Hvad Hr Hjerta nämnt om det tunga riksdagsmaehineriet, förefaller nästan såsom ett qvidande från den sidan öfver den starka återhållande kraft, som detta machineri visat sig äga, att tillbakakasta alla försök till öfverträdelse af skrankorna uti grundlagens föreskrifter.
Beträffande åter hvad han för öfrigt anfört om en talares ständiga yttranden om despotism och frihetstider, så har jag, ehuru det är ganska möjligt att jag deruti misstager mig, ieke hört ordet despotism förut under denna discussion nämnas, och hvad mig enskildt angår, kunna R. o, Ad:s prof. en gång vitsorda, att ifrån min mun delta ord under innevarande riksmöte aldrig förr än nu kommit.
Jag undviker gerna att nämna detta ord, ty jag hatar all despotism, men framförallt frihelsdespotismen såsom en motsägelse, och lidningsdespolismen såsom en lömskhet.
Jag förnyar min anhållan om antagande af PresteStrs inbjudning.
Om det lyckats Frih.
Cederström att förskingra förbistringen af denna discussion, så har lian åtminstone icke för mig synts hafva åstadkommit en så beskaffad verkan, att jag tror att förbistringen genom hans yttrande blifvit på något sätt minskad, utan tvertom i betydlig mån förökad.
Om Frih. Cederström, på grund af något för mig obekant mom. af grundlagarna, har funnit, alt för ordföranden uti förstärkta StatsUtsk. fordras en dubbel natur, så har jag åtminstone icke funnit, att ordföranden inom förstärkta Const.Utsk. ägt anledning att inse behöfligheten af någon så beskaffad dubbelnatur.
Detta hör naturligtvis icke vidare lill frågan, än såsom ett svar på Frih.
Cederströms yttrade åsigt, och så till vida, att jag derigenom fått tillfälle förklara, det jag alldeles icke delar denna Frilv.ns åsigt, ehuru jag måste erkänna, att jag under denna riksdag så behandlat och så sett frågan, som Frih.
Cederström densamma framställt; men jag finner mig hafva haft orätt deruti.
Den 14 Juni f. m. ii'] Jag troi* numera, alt det måste vara sjelfva Utsk., som anslår lill förstärkt Utsk.
Jag tror, att förstärkningen icke existerar förr, un i det ögonblick då sjelfva Utsk. till votering sammanträder.
Jag tror att då alla prot.utdr., alla handlingar ingå till det ordinarie Utsk., så måste det vara detta Utsk., som reglerar sjelfva sammankallandet af Utsk:s ledamöter.
Jag går så långt, att det måste vara den ordinarie ordföranden, som gör uppropet till votering, och om han då finner alt ibland de till förstärkning af Utsk. invalde ledamöter af R. o. Ad., och äfven ibland suppleanterna, finnes någon med äldre nummer efter matrikeln, än han sjelf innehar, så är det först i det ögonblicket lian bör lemna plats för honom till förrättande af sjelfva voteringen.
Min öfvertygelse är alt så bort tillgå.
Jag liar likväl icke handlat på detta sätt, och ej blifvit af någon påmind alt jag bort handla annorlunda.
Det är endast detta jag ansett mig böra nämna såsom ett gensvar till hvad Frih.
Gederström anfört; men hvad angår Hr Lagerheims långa deduclion, så finner jag ej, att den tarfvar någon vederläggning, hvarföre jag endast fortsätter mitt yrkande, att Ståndet mätte afslå PresteStts inbjudning.
Den som med något lugn och uppmärksamhet följt StatsUtsk:s förhandlingar vid denna riksdag, har det säkerligen icke undfallit, huru hos StatsUtsk. ett oupphörligt bemödande visat sig att inkräkta på de rättigheter, som R.
St. allena tillkomma, och således att, med öfyerträdande af gränserna för sin grundlagsenliga rätt att bereda ärendena, uppställa sig såsom de der skulle kunna med R, St:s makt och myndighet besluta.
Detta bemödande igenfinner man nu äfven här, då Utsk. satt kronan på sitt verk.
Här är nu ingen annan fråga å bane, än den, huruvida dessa medel, sorn man nu vill votera om, skola ingå i cassan till höger eller cassan till venster på Riddarholmen; ty alt medlen skola utgå, derom hafva RiksShn redan fattat sina beslut.
Således hade det varit StalsUtskts ofelbara skyldighet att, då tvänne Stånd förklarat, att det skall förblifva vid hvad det förut varit, under det att 2 andra Stånd beslutat motsatsen, anse frågan vara förfallen, och det var icke StatsUtskis rätt att, i anledning af dessa skiljaktiga beslut, uppställa voter:s-propos:r. Just derigenom att StatsUtsk. i detta fall utsträckt sin åtgärd utöfver gränsen af dess grundlagsenliga rättighet, hafva vi kommit derhän, att StatsUtsk. nu vill på grundlagsvidrig väg tillvägabringa ett beslut, som är öfverensstämmande med dess önskningar.
Jag gör mig alltså fullt förvissad, att R. o. Ad. skall med det lugn och dea sans, som förut utmärkt R, o. Ad. i alla frågor, vidblifva hvad Ståndet en gång beslutat, och således biträda den inbjudning, sorn PresteSt. här till R. o.
Ad. afla ti t.
Uti detta beslut, örn cjet af R. o, Ad. fattas, kan visserligen icke.
D e 11 14 Juni f. ra. såsom en ledamot påstålt, ligga något bevis på, att partier bär gjort sig gällande, lika så litet, sorn ett sådant föi hållande bevisas af det exempel, sorn lian anfört, nemi. att, sedan svaret på en framställd propos. blifvit af Hr Frih. o. Landtm, uppfattadt i enlighet med den mening, för hvilken det ropades starkast, den motsatta meningen likväl gjort sig gällande, då votering af en viss ledamot blifvit begärd.
Detta bevisar endast, att de, som skrika mest bär på Riddarhuset, icke derföre alltid utgöra Husets pluralitet.
Fröiicbs yttrande, alt man i framtiden, vid en blifvande riksdag, inom ett eller annat
Stånd, skulle noga akta sig alt ingå i någon slags åtgärd, ledande till statsregleringen, förr än dessa frågor blifvit på ett med majoriteternes tanke öfverensstämmande sätt afgjorda inom R. o.
Ad. och Pi esteSt., så vågar jag yttra den förhoppningen, att denna riksdags erfarenhet skall för en blifvande riksdag tillvägabringa' majoriteter, hvilka ej vilja förfara på ett sådant sätt, som de nuvarande majoriteterna inom tvänne ItiksSt. gjort.
Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på e. m. kl. 8.
Hr Munck af Rosenschöld: Lili Hr Lagerheims sista yttrande, alt allt vidare ordande nu vore öfverflödigt, emedan han var öfvertygad om att majoriteten inom Ståndet redan fattat sitt beslut i frågan, instämmer jag helt och hållet, emedan Hr von Hartmansdorff redan afgifvit sitt utlåt.
Att Hr Lagerheim framställt ett exempel ifrån partitiderna, borde icke förundra någon ledamot af detta Stånd, då man ständigt har tillfälle att finna, att exempel ifrån dessa lider äro det politiska trädben, hvarpå Hr Lagerheim ständigt haltar genom våra discussioner; ty orden parti och partiåsigter, samt tidningar och tidningsdespotism, äro lika hemmastadda i den värde talarens mun som hans tänder.
Denna fråga hvälfver sig, enligt min tanke, hufvudsakligast omkring den, huruvida RiksStm, på sätt PresteSt. beslutat, och hvaruti vårt Stånd blifvit inbjudet att sig förena, äga rätt att gifva ett Utslt., som handlat grundlagsvidrigt, tillrättavisning eller icke.
En talare på andra sidan har beslridt RiksSlm en sådan rättighet.
RiksStm hafva dertill en obestridlig rätt, och jag vågor säga pligt, ty Utskm äro naturligtvis icke att anse annorlunda, än som Ståndens byråer.
Det är denna gång så mycket nödvändigare, som troligen intet Utsk., ända sedan år 1815, då, såsom Gr.'Frölich nyss berättat oss, han först uppträdde bär såsom riksdagsman, förfarit till den grad grundlagsvidrigt, som StatsUtsk. nu gjort.
Bevisen härför hafva blifvit utvecklade af så många talare, med större förmåga än min, att jag nu inskränker mig lill blotta åberopandet deraf.
Min mening var en - Den i\
Juni f. m. 239 däst att bevisa det RiksSCn otvifvelakligt äga den deni af Gr.
Frölich i detta afseende bestridda rättighet, livilket jag tror mig nu hafva ådagalagt.
Jag anhåller 0111 propos. lill bifall på inbjudningen.
Uppträdandet i denna discussion af den siste värde talaren erinrar mig, att jag ari tilltälle alt lemna R. o. Ad. en måhända väsendtlig upplysning om den praxis, som man här så mycket bygger på, i den speciella frågan om ordföranden eller sjelfva Ulsk. äger rätt att utsätta Utsk:* sammanträden.
Det torde hatva undfallit åtskilligas minne, alt i Exped.Ulsk. i November månad lorlidet år föreföll en liten skiljaktighet i den frågan.
Undertecknad hade då äran att vara den, som sist yttrade sig.