Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så till vida har verkligen Hr Anrep rätt, att detta granskningsarbete kan år efter år uppskjutas och penningarne sålunda honom under tiden förhållas.
Med all aktning för den siste värde talaren, kan jag dock icke biträda det af honom nu framställda förslag; men anser mig deremot böra uttrycka min tacksamhet mot Frih.
Gederström, C. H., för hans uppträdande, emedan Hr Anrep nu ser att jag icke är den ende Utsk:s-ledamot, som omfattar den af mig förfäktade åsigt.
Den 2 Maj e. m.
Jag har aldrig afsett att några andra misstag än de rent faktiska skulle ändras; men för Riddarh.-Direktionen är denna ändring för närvide en bestämd omöjlighet, ty Hr Anrep har ännu icke hunnit längre än till bokstafven S; och tiden, då detta arbete kan varda alslutadt, är helt och hållet obestämd.
Att likväl kontroll är behöflig, derom vittnar förhållandet med adliga ätten N:o 1.
Ingen vill, mig veterligen, fråntaga Hr Anrep sina 400 rdr; och då Hr Anrep sjelf förklarat sig vilja rätta felaktigheterna, blir ju denna fråga derigenom på ett tillfredsställande sätt löst.
Kan man väl med någon rättvisa säga om Direktionen, att den är på en gång både åklagare och domare?
Direktionen har nemi. fästat uppmärksamheten på oriktigheterna, och frågar: »Huru skola vi göra med dessa 400 rdr?»
Derpå svarar man: »betala ut dem, men se till att de faktiska oriktigheterna rättas.»
Det synes mig förunderligt att man kan finna obilligt af Utsk:t, att komma till detta resultat.
Att slutligen detta granskningsarbete skulle kunna räcka uti åratal,, lärer väl ingen skäligen kunna förutsätta; och med kännedom i öfrigt om Direktions-Iedamöternas specialinsigter i ämnet och vitsordade humanitet, eger man icke någon grundad anledning att antaga, det de skola med orättvisa eller stränghet mot Hr Anrep förfara.
Hr Paijkull, Lars Gustaf:
Jag förenar mig lili den af Hr von Knorring uttalade åsigt, att Riddarh.-Direktionen består af sådana ledamöter, åt hvilka R. o.
Ad. lugnt kan öfverlemna frågans afgörande; och kan icke föreställa mig annat, än att
Direktionen skall komma att förfara mildt vid tillämpningen af R. o. Adis förevarande beslut.
Att åter tala om, det Utsk:t skulle hafva företagit en undersökning, huru pass giltiga de anmärkningar varit, som
Direktionen framställt, det förefaller mig eget nog, ty man kan val icke granska arbetet förr än det är alslutadt och tryckfelena äro införda.
Jag anhåller om bifall. Gr. äf Ugglas: Utaf Hr von Knorrings sednaste yttrande hemtar jag anledning att fästa hans uppmärksamhet på det af mig redan förut andragna förhållande, att Utslut i motiveringen talar om »rättelser utaf faktiska oriktigbeter», men uti beslutet om »rättelse af väsendtliga alvikelser».
Då jag, för min del, är ölvertygad, det Hr Anrep kommer att rätta de uppgifter, som bevisligen äro oriktiga, anhåller jag, att R. o. Ad. måtte, med afslag a Utlåtit, bevilja utbetalning af dessa 400 rdr, Frih. Cederström, Rudolf:
Minst sagdt underligt skulle väl vara, om R. o. Ad. visade sig vara så vacklande uti sina beslut, att Ståndet den ena gången gifver ett anslag med vilkor, och den andra gången bifaller utanordning af samma medel utan Den 2 Maj e. ro - 57 vilkor.
Att Utskit sökt foga sig efter R. o. Arks i denna fråga tillförene uttalade åsigt, måste väl vara en förtjenst hos Utsk:t, Hr Anrep liar klagat öfver Direktionen och yttrat sig ganska skarpt mot densamma, derför att den icke, på hans ord allena, velat vidtaga en förändring uti genealogierna för ätterna Sparre och Oxenstierna.
Att lägga
Direktionen sådant till last synes mig dock vara hårdt nog, så snart' man icke föreställer sig ega med genealogierna förfara, snart sagdt, efter behag.
Det välvilliga tillmötesgående, Gr. af Ugglas ådagalagt mot motionären, fruktar jag dock, för den händelse R. o. Ad. deruti sig förenade, skulle komma att leda till tidsutdrägt med arbetets fullbordande.
Då den ädle Gr:n vill låta Direktionen slippa detta onus med tillsynen öfver arbetet, är det visserligen en stor grace, som han derigenom visar oss; men i följd af R. o, Adis förut i detta ämne fattade beslut, tillhör det icke Direktionen att ifrågasätta eller söka tillgodogöra sig en sådan befrielse.
Med stöd af hvad jemväl förut i ämnet anfördt blifvit, anhåller jag om bifall till Utlåtit.
Om, på sätt föreslaget blifvit, R. o. Ad. skulle företaga sig granskningen af detta arbete, kan jag icke undgå att finna, att en slik handläggning af frågan skulle förefalla mig temligen, — jag vågar begagna uttrycket, — »lustig».
Bäst torde väl vara, att Direktionen öfvertager detta göromål.
För att likväl gå Gr.
Ugglas’ önskan tillmötes, vill jag icke motsätta mig att ordet »väsendtliga» utbytes mot ordet »faktiska».
Min åsigt är, att Hr Anrep bör utfå beloppet, sedan han visat att arbetet blifvit fullständigt utarbetadt, samt att någon afvaktan på en efterföljande granskning af Direktionen icke måtte lägga något hinder i vägen för samma belopps utbetalande.
På detta skäl yrkar jag afslag.
Jag skulle ej åter begärt ordet, om icke Frih. Rudolph Cederström stått här och uppenbarligen sökt föra Ståndets ledamöter bakom ljuset.
Han har nemi. sagt, att Riddarh.- Direktionen, rörande ändringen af Oxenstiernska och Sparreska genealogierna, icke kunde tro mig på mitt blotta ord, för att göra den hehölliga ändringen på desamma.
Jag har ju i mitt första yttrande här i afton tydligen omnämnt, att jag icke ens fick inlemna till
Direktionen någon anmälan om saken, mycket mindre anföra mina skäl och bevis; och Excin Gr.
Sparre, hvilken just var den sorn sjelfmant lofvade förbereda
Direktionen på ämnet, kan intyga detsamma, om så behöfves.
Huru benidita Frih. kunnat, för att om möjligt vinna seger öfver mig, tillgripa någonting så oädelt, som en uppsåtlig osanning, kan jag icke fatta; men det måtte höra till hans sätt. t 58 Den 2 Maj e. m.
Här har nu sednast mycket talats om faktiska och väsendtliga afvikelser.
Såvidt jag kunnat fatta åtskiljandet, så skola de faktiska afvikelserna hantyda på de utelemnade ätterna och dödkorsen, och de väsendtlig» på de tillagda anekdoterna.
Nu tyckas Frih.
Rudolph Cederström et komp. vilja nöja sig med, att anslaget blir innehållet, endast till dess de s. k. faktiska afvikelserna blifvit rättade; men detta har jag ju redan förklarat komma att ske, utan att något sorts vite behöfver föreläggas mig.
Jag har nu icke vidare att i saken anföra, utan lemnar dess afgörande till R. o. Ad., viss på att Ståndet handlar mera ädelt och rättvist, än Direktionen och Riddarh.-Utsk:t velat göra.
Uti denna fråga tyckes mig egentligen strid vara mellan R. o. Ad:s önskan att så ställa, att den man, som egnat sig åt ett arbete lör R. o. Ad.-s nytta, icke måtte gå uti mistning om en välförtjent belöning och ersättning för samma arbete, dels R. o. Ad:s fruktan, att, i följd af en mindre lämplig anordning med dessa medels utbetalande, ifrågav:de arbete skulle blifva mindre exakt, än annars varit händelsen.
Afven ledamöter, hvilka talat mot Hr Anrep, hafva yttrat den åsigt, att endast rättelse af de faktiska oriktigheterna borde, såsom en skyldighet för författaren, ifrågakomma; och Hr Anrep sjelf har redan förklarat, det han icke vill undandraga sig dessa rättelser.
Jag önskar således bifall till Utlåtit, sedan ett pär förändringar deruti blifvit vidtagna.
Enligt detta mitt förslag, skulle beslutet erhålla följande lydelse: att
Direktionen må bemyndigas innehålla de af anslaget till Hr Anrep, lör utarbetandet af »Svenska Adelns Attartaflor», ännu återstående 400 rdr, intill dess Hr Anrep visat icke blott att arbetet är fullständigt utarbetadt, utan äfven att han uti ett särskildt tryckt tillägg och under
Direktionens öfverinseende rättat de i nämnda arbete gjorda faktiska afvikelser.
Direktionen blir sålunda i tillfälle att tillse, det arbetet på ett lämpligt sätt afslutas.
Cederström, Claes Henrik; Gr. af Ugglas har i sitt första anförande vändt sig emot Utsk:ts nu förev-.de Utlåt, och yttrat att motiveringen dersammastädes icke är uppställd i öfverensstämmelse med Utsk:ts hemställan till beslut; men jemte det jag erinrar derom, att Utsk:t måste i motiveringen införa alla omständigheter, som tala lör afslag, får jag tillika påpeka ett ytterligare förhållande, som efter all sannolikhet skulle blifva följden utaf en återremiss -- det nemi., att Utsk:ts samtlige ledamöter troligen skulle afsäga sig sina platser, örn dem, genom en återremiss, förelädes, att gå uti författning om afvikelsernas rättelse.
En sådan åtgärd skulle icke ens af I Den 2 Maj e. m. 59 något Ulsk. i verlden för närv:de kunna genomföras, enär arbetet ännu icke är fullständigt tryckt.
Den ändring uti beslutet, som Gr.
Hamilton föreslagit, syues mig icke innefatta någon väsendtlig skiljaktighet från det af Utsk:t framställda förslag till beslut; och skall jag, för det fall flera af St:ts ledamöter uti denna Gr.
Hamiltons åsigt instämma, icke motsätta mig densammas genomförande; men anser dock lämpligast att R. o. Ad. bifaller Utskits förslag.
Då Hr Anrep förklarat sig villig, att uti ett blifvande tillägg rätta de faktiska origtigheterna, får jag hemställa, att R. o. Ad., med alslag å Utsk:ts förev:de Utlåt., måtte besluta, att återstoden af det åt Hr Anrep lör merberörde arbetes utgifvande beviljade arfvode skall med 400 rdr till honom utbetalas, sedan han visat, att fullständigt manuskript till arbetet blifvit utarbetadt.
Jag tillåter mig att fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet derpå, att de båda nu sist framställda förslagen skulle kunna komma att medföra en betydlig afvikelse från R. o. Ad:s förut i ämnet fattade beslut. R. o. Ad. har nemi. redan en gång tillförene stadgat, att icke några väsendtliga afvikelser från genealogierna skulle laega rum; men af nyss afgifne yttranden skulle man kunna draga den slutsats, att Ståndet ville efterskänka berörde vilkor.
Att detta, på sätt jag redan antydt, skulle utvisa ett vacklande uti åsigter, måste väl vara obestridligt.
Och jag hemställer, huruvida något godt vore att deraf hemta.
Uti det af Gr.
Hamilton framställda förslag kan jag, för min del, icke finna någon förbättring.
Att endast fordra ett framläggande af manuskriptet, torde nemi. vara temligen otjenligt, då man icke, genom tillgång till det tryckta exemplaret, blir i tillfälle att få se, det rättelseåtgärden verkligen blifvit vidtagen.
En slik föreskrift skulle kunna inleda R. o. Ad. uti långa framtida tvister med Hr Anrep — tvister, hvilka, att dömma utaf den ihärdighet, med hvilken Hr
Anrep alltid förfäktar sina satser, skulle kunna blifva ännu mera svårlösta, än den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning.
Jag vill belysa denna svårighet med ett exempel.
Vid Grefliga ätten Munck, N:o 103, låter Hr Anrep, utan något föranledande af texten, det förstås, Presidenten af sagda namn skyldra såsom Gustaf IV Adolfs fader.
Huru skall väl den saken kunna dragas i bevis?
Jag tror fördenskull rättast vara, att godkänna Utsk:ts Utlåt.
Ett afslag derå kan icke tjena Hr Anreps sak, ty det skulle återförsätta frågan på sin förut varande ståndpunkt, och Direktionen skulle i alla fall icke kunna underlåta att ställa sig R. o. Ad:s förut fattade beslut till efterrättelse. <>0 Den 2 Maj e. m.
Finge jag tänka på Direktionens trefnad och beqvämlighet, så skulle ingenting vara mig angenämare, än antagandet af det utaf Hr Reutersvärd väckta förslag, att anslagets återstod gifves blott på grund af utgifvarens halfva löfte att sjelfmant rätta vissa felaktigheter i sitt arbete.
Ett sådant förslag är också väsendtligen, om icke grundadt på, dock föranledt af, just min i detta ämne inför Direktionen först gjorda hemställan.
För mig personligen har således antagandet af berörda förslag ingenting afskräckande.
Tvärtom, det skänker Direktionen en stor lättnad, Men på de skäl, jag redan anfört, sluter jag mig fortfarande till dem, som yrkat bifall till Riddarh.-Utskits Utlåt.
Med anledning af hvad under slutet af denna diskussion förekommit, får jag återupptaga min först gjorda anhållan om bifall till Utlåtit.
Att Hr Anreps Åttartaflor äro behäftade med fel, kan väl icke bestridas; men då, detta oaktadt, arbetet icke är utan sin förtjenst och möjligen kan vara R. o. Ad. till något gagn, anser jag mig böra instämma uti Hr Reutersvärds yrkande.
H amilton:
Då icke flera ledamöter instämt uti den af mig i ämnet gjorda framställning, får äfven jag instämma uti Hr Reutersvärds yrkande.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts Utlåt., dels återremiss deraf, dels af Hr Reutersvärd, att R. o. Ad., med afslag å samma Utlåt., måtte besluta, att återstoden af det åt Hr Anrep för ilrågavide arbetes utgifvande beviljade arfvode skulle med 400 rdr till honom utbetalas, sedan han visat, att fullständigt manuskript till arbetet blifvit utarbetadt, och dels slutligen, att Utlåtit skulle af R. o. Ad. endast afslås.
Sedermera framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utlåtit, hvartill svarades ja och nej i blandning, derefter propos. på Utlåtits återremitterande, hvartill svarades nej, vidare propos. på antagande af Hr Reutersvärds förslag, då svaren utföllo med många ja, jemte några nej, samt slutligen propos. på afslag å Utlåtit, hvartill svarades nej; hvaruppå förnyad propos. på antagande af Hr Reutersvärds förslag gjordes samt besvarades med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Cederström, Rudolf, begärde votering.
Efter det 11. o. Ad., uppå Hr Gris o. Landtnv.s framställning, till kontrapropos. vid den blifvande voteringen antagit bifall till Utlåtit, uppsattes och justerades följande voteris-propos.:
Maj f. m. 61 »I)en sora vill, att R. o. Ad., med alsing å Riddarh.-UtsklU Utlåt.
N:o 8, ang:de väckt fråga om granskning af de utaf
Hr Anrep utgifna »Svenska Adelns Åttartaflor», skall besluta, att återstoden af del åt Hr Anrep för nämnde arbetes lifgifvande beviljade arfvode skall med 400 rdr till honom utbetalas, sedan lian visat, att fullständigt manuskript till samma arbete blifvit utarbetadt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad.
Utsk:ts ifrågav:de Utlåt.»
Nej — 13. R. o. Ad. åtskiljdes kl. $ 10 e. m.
Onsdagen den 6
Justerades 4 prot.-utdrag för d. 2 dennes samt pleni-prot:t för den 7 sisth Mars.
Hr Dalman, Wilh. Fredr., anförde skriftligen:
Då jag saknade tillfälle att i Lördagens plenum öfvervara både debatten och den derpå följ:de voteringen rörande Ekon.* Utsk:s Betänk.
N:o 114, i ani. af väckta motioner om medverkan från Sveriges sida till konungariket Polens upprättande. fi2 Den 6
Maj f. m. anhåller jag att nu få i profit antecknadt att jag desto heldre instämmer i den af Hr Frih.
Tersmeden då föreslagna och af K. o. Ad:s majoritet antagna motiverade dagordning, som, med de varmaste sympathier för Polens rättmätiga sak, och med den lifligaste önskan, att den der pågående hjeltemodiga ädelt fosterländska kamp måtte leda till detta olyckliga lands befrielse ur förtrycket och till grundläggandet derstädes af en både nationel och konstitutionel styrelse för framtiden, jag likväl hyser den öfvertygelsen, att, under Europas nuv:de politiska förhållanden, detta önskvärda ändamål icke befrämjas genom ett utländskt krig, utan att ett sådant tvärt om skulle gifva en mer intensiv styrka åt Ryssland, förlänga det arma Polska folkets lidanden och göra en kompromiss ännu mer omöjlig.
Och då vidare ej otydliga teckan ge tillkänna att Europas stormakter, långt ifrån att vara beredde till en handling, som skulle uppröra hela vår verldsdel och i afseende hvarå så många interessen stöta mot hvarandra, tvertom synas finna det å ömse sidor angeläget att bibehålla den allmänna freden och åtminstone försöka att på underhandlingarnes väg och medelst moraliska och politiska impulser förmå Ryssland att uppfylla de förbindelser till Polen, som föksäkra dess nationella frihet och lugn, och hvartill i öfrigt Rysslands egen inre ställning så kraftigt manar, skulle det i min tanke vara det i politiskt hänseende mest besinningslösa, om en stat i Sveriges position och med dess relativt inskränkta ressurser ville antaga ett utmanande språk eller vare sig genom ord eller gerning inleda ett krig eller anstifta förbund till ett sådant. R. o. Ad. kan minst af alla Stånd förutsättas frukta krigets faror eller vägra underkasta sig dess uppoffringar.
Derom bära våra häfder ojäfaktiga vittnesbörd.
Men just derföre är det R. o. Ad:s pligt att icke genom otidigt braskande med ord söka ersätta handlingen, hvilken, när Sveriges fördel eller ära snart eller sent kan så fordra, säkert då skall framstå både mer aktningsbjudande och med ädlare och mera verksamma krafter, än de vältaligaste och mest lysande deklamationer från tribunen kunna under närv:de förhållanden åstadkomma.
Föredrogs ånyo sammansatta Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 29 sisth April och 2 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 2, ang:de vilkoren för bränvinstillverkning.
I afseende å förevarande Betänk:s föredragning tillåter jag mig vördsamt föreslå, att detsamma, jemte det dervid fogade förlättnings-förslag, måtte föredragas punktvis och paragrafvis, med iakttagande deraf, att vid de §§, i afseende å hvilka särskilda hemställanden i Betänk:t förekomma, dessa hemställanden, allt efter deras beskaffenhet, må företagas till pröfning antingen före eller i sammanhang med sjelfva paragraf-textens behandling, samt att de §§, som ej blif - Den 6 Maj f. ra. 63 vit af Utsk:t förändrade, utan äro lika med motsvarande §§ i nu gällande förordning, må under föredragningen endast anmälas; äfvensom att R. o. Ad., i händelse några §§ i Utsk:ts författnings-förslag blifva återremitterade eller några derifrån afvikande beslut fattade, men andra delar af samma förslag bifallas, skulle medgifva Utskrt rätt att, vid förnyad granskning af förslaget, föreslå de jemkningar i redaktionen af de godkända §§:na, som antingen kunna blifva behöfliga till följd af de förändringar, som de återremitterade §§:ne torde komma att undergå, eller eljest betingas af sammanhanget med Ståndets i ämnet fattade beslut.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att Frih.
Rappe hade föreslagit, att det förev:de Retänktt jemte dervid fogade författningsförslag skulle föredragas punktvis och paragrafvis, med iakttagande deraf, dels att vid de §§, i afseende hvarå särskilda hemställanden i Retänk:t förekomma, dessa hemställanden, allt efter deras beskaffenhet, löretoges till afgörande antingen före eller i sammanhang med sjelfva paragraftextens pröfning, dels ock att de paragrafer, hvilka icke blifvit tili innehållet af Utsk:t förändrade, utan voro alldeles lika med motsvarande paragrafer i den nu gällande förordmn, och hvilkas förändring icke heller blifvit af enskilda motionärer påyrkad, under föredragningen endast anmältes; äfvensom att R. o. Ad., för den händelse
Ståndet komme att återremittera en del af paragraferne i Utsk:ts författnings-förslag eller fatta några derifrån afvikande beslut, men bi folie andra delar af samma förslag, skulle lemna Utsk:t öppen rätt att vid förslagets förnyade granskning föreslå de jemkningar i afseende å redaktionen af de godkände paragraferne, som antingen kunde finnas behöflige till följd af de förändringar, som de återremitterade paragraferne torde komma att undergå, eller eljest betingades af sammanhanget med R. o. Ad:s i ämnet fattade beslut, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde huruvida R. o. Ad. behagade bifalla hvad sålunda föreslagits.
Utsk:ts å sidan 2„ gjorda hemställan i ani. af Anders August Anderssons från Östergöthlands län motion.
Förordnings-förslaget. § I Utsk:ts första hemställan.
Den 6 Maj f. m.
Ulsk:ts andra hemställan.
Någon motion lärer icke vara väckt om vidtagande al' en sådan förändring, sorn Utsk:t här vill göra, och då R. o. Ad. var det Ståndet, sorn, på förslag af General-direktören för sjukvården i landet, införde denna bestämmelse, tror jag det icke vara skäl för Ståndet att nu upphäfva densamma, utan anhåller jag om afslag på Utsk:ts framställning i denna punkt.
Häri instämde Frih. Hamilton, Hugo.
Anledningen hvarför Utsk:t velat ur för fattm borttaga detta förbud är att man ansett blott de personer, som äro anställda i Statens eller kommunernas tjenst, böra förnekas att sysselsätta sig med den ifrågav:de handteringen.
Något skäl att utsträcka förbudet till en klass af medborgare, som äro h. o. h. enskilda personer, kan jag för min del icke inse, utan anhåller om bifall till Utsk:ts förslag.
Jag delar den siste värde talarens åsigt, och har alltid ansett, att hela denna undantags-lagstiftning icke hvilar på någon logisk grund.
Då man emedlertid icke kan blifva h. o. h. derifrån befriad, så bör man åtminstone göra i detta afseende hvad man kan.
Att icke någon motion derom blifvit väckt, betyder ingenting, ty Bevilln.- Otsk:t har utan tvifvel rättighet att sjelft framställa ett dylikt förslag.
Jag är hufvudsakligen förekom men af Hr von Koch.
Läkarens tid bör icke upptagas af sådana sysselsättningar som bränvinsbränning, och snarare än att medgifva honom denna rättighet, borde den kunna tilläggas åtskilliga af de många andra kategorier, som nu äro derifrån utestängda.
Jag anhåller således om afslag å denna förändring.
Afven jag anhåller att få instämma med Hr von Koch.
Det af Utsk:t Framställda förslaget är först och främst en onyttig och onödig tömning af denna lag, som kunde utan olägenhet undvikas.
En läkare, som har någon kärlek till sina medmenniskor, och som bättre än andra är i tillfälle att se alla de rysligheter, som bränvins-supandet åstadkomer, bör icke heller gerna kunna falla på den tanken att sysselsätta sig med bränvins-bränning.
Då denna fabrikation icke är bland dem, som förtjena någon särskild uppmuntran, synes mig, att Utsk:t genom det framställda förslaget gjort sig en alldeles onödig möda, hvadan jag anhåller om afslag å punkten.
Maj f. m. 65 (vr. af Ugglas, Ludvig:
För min del anser jag denna förändring icke vara af särdeles stor vigt; men då Hr von Koch påminnt, att K. o.
Ad. infört det ifrågavede stadgandet på yrkande af en utmärkt ledamot af Svenska läkare-kåren, då ingen klagan deröfver försports från läkarenas sida, och då enligt min tanka lagar icke höra ändras på grund al lösa hugskott, utan blott när en ändring är verkligen nödvändig, får jag anhålla om afslag å denna ponkt, och att den hittillsvarande lydelsen måtte bibehållas.
Mig vill det deremot synas att, om ett lagstadgande icke stödjer sig på någon rimlig grund, detsamma bör ändras, och jag kan icke inse något skäl, hvarföre rättigheten att bränna bränvin skulle mera förvägras den som studerat medicin, än den som studerat juridik eller theologi, om icke att den förre bör bättre än de sednare förstå att bedrifva handteringen.
Att staten föreskrifver, det vissa kategorier af dess ernbets- och tjenstemän ej må sysselsätta sig med denna näringsgren, dertill kunna finnas ganska goda skäl, men icke bör man hemta iagstiftningsgrund fran det förhållande, att en person genomgått en viss studiikurs.
Jag anhåller således om bifall till Utsk:Is förslag.
Efter min tanka är denna fråga af så ringa vigt, att man sannerligen icke borde på densamma spilla många ord.
Då nu fråga blifvit väckt om borttagande af detta enligt min öfvertygelse olämpliga stadgande, kan jag för min del icke annat än instämma med Utsk:t, så mycket heldre som det torde blifva svårt att lemna en rigtig definition på hvad man menar med en praktiserande läkare, som icke är i statens tjenst, och det ej är lätt att konstatera huruvida någon viss person tillhör denna kategori eller icke.
Denna punkt är visserligen ej af stor betydelse, men om man borttager detta undantag, så ligger det nära lill hands att också taga bort alla de öfriga, och derföre vågar jag för min del anhålla, att §:n måtte förblifva oförändrad.
För min del kan jag icke gilla någon undantagslagstiftning, som icke hvilar på rättsgrund, och om öfriga undantag så göra, måste man dock medgifva, att det icke är förhållandet med det ifrågav:de.
Detta är anledningen, hvarföre jag yrkat bifall, hvarom jag också fortfarande anhåller.
Det är visserligen sannt, att det är icke någon läkare, som väckt denna fråga; men sådant är lätt förklarligt, då inom representationen finnas ganska få medlemmar H. IV. 5 66 Den 6 Maj f. m, af denna klass.